A Vegyes Bizottság határozata összhangban áll az Unió egyéb szakpolitikáival is, különösen azáltal, hogy az uniós belső piac homogenitásának védelmére irányul.

Izland és Norvégia az EGT-megállapodás keretén belül – az (EU) 2018/841 és (EU) 2018/842 rendelet, valamint a 2003/87/EK irányelv alkalmazása és hatékony végrehajtása révén – teljesíteni kívánja az üvegházhatásúgáz-kibocsátás 2030-ig történő csökkentésére vonatkozó célkitűzéseit. Az EGT-megállapodás VI. részével – beleértve az EGT-megállapodás 78. cikkét is – összhangban az EGT-megállapodás 31. jegyzőkönyve biztosítja a megfelelő keretet az Unió és az EGT-országok közötti, a négy alapszabadságon kívül eső területeken folytatott együttműködéshez.

Az (EU) 2018/841 és az (EU) 2018/842 rendelet megállapítja az egyes államok által engedélyezett kibocsátási szinteket. E rendeletek szabályozzák a rugalmassági mechanizmusokhoz való hozzáférésüket is az érdemi kötelezettségeiknek való megfelelés tekintetében, és meghatározzák a földhasználathoz, a földhasználat-változtatáshoz és az erdőgazdálkodáshoz kapcsolódó üvegházhatásúgáz-kibocsátásnak és -elnyelésnek az elszámolási módját. Nem írják elő az abban meghatározott célok eléréséhez szükséges eszközöket, és nem keletkeztetnek jogokat és kötelezettségeket gazdasági szereplők számára.

A LULUCF-rendelet 8. cikke (7)–(8) bekezdésének felvétele és az EGT-megállapodás VII. része és 1. jegyzőkönyve alkalmazására vonatkozó általános kiigazítások következtében az EFTA-államok benyújtják a javasolt referenciaszinteket és kijelölik az EFTA Felügyeleti Hatóság szakértőit, de csak a vegyesbizottsági határozat hatálybalépését követően. Mindebből és a szakértői konzultációk során javasolt általános kiigazításból következik, hogy az Európai Bizottság és az EFTA Felügyeleti Hatóság ugyanolyan módon konzultál a kijelölt szakértőkkel, mint ahogyan az Európai Unió tagállamainak szakértőivel folytat konzultációt a Bizottság.

Az EFTA Felügyeleti Hatóság és az Európai Bizottság együttműködik, információt cserél és konzultál egymással az EGT-megállapodás 109. cikkének és 1. jegyzőkönyvének megfelelően. Szükség esetén az ezen eljárásból eredő technikai értékelések és technikai ajánlások alapján az EFTA-államok közlik az EFTA Felügyeleti Hatósággal az erdőkre vonatkozó javasolt referenciaszintjeiket. Az ezen eljárásból eredő EFTA-államok erdőkre vonatkozó referenciaszintjeit az EFTA Felügyeleti Hatóság állapítja meg és a LULUCF-rendelet 8. cikkének (8) bekezdése szerinti felhatalmazáson alapuló bizottsági jogi aktusok kiigazításáról szóló vegyesbizottsági határozat foglalja bele az EGT-megállapodás 31. jegyzőkönyvébe. Mivel ez az eljárás hivatalosan nem kezdődik e vegyesbizottsági határozat hatálybalépéséig és mivel az eljárás a 8. cikk (6)–(7) bekezdése értelmében több hónapig is eltart, a 8. cikk (7) bekezdésében az erdőkre vonatkozó javasolt felülvizsgált referenciaszintekre vonatkozóan említett határidőt úgy kell kiigazítani, hogy elegendő időt biztosítson az EFTA-államok és az EFTA Felügyeleti Hatóság számára, hogy az EFTA-államok tekintetében – az Európai Bizottsággal való szoros együttműködésben – véglegesítsék ezt az eljárást az erdőkre vonatkozó referenciaszintek tekintetében is.

Az EFTA Felügyeleti Hatóságnak az EFTA-államok által közölt, erdőkre vonatkozó javasolt referenciaszintek közzétételére vonatkozó kötelezettsége nem következik egyértelműen az EGT-megállapodás 109. cikke és 1. jegyzőkönyve szerinti kötelezettségekből, és ezért a javasolt kiigazításban kifejezetten szerepel.

13. cikk (2) bekezdés a) pont – hivatkozás az 525/2013/EU rendeletre:

Indokolás:

Az (EU) 2018/841 rendelet 13. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében az uniós tagállamoknak fel kell venniük folyamatban lévő vagy tervezett egyedi intézkedéseket annak érdekében, hogy az 525/2013/EU rendelet 4. cikkével összhangban benyújtott stratégiájukban biztosítsák az erdők jelentette nyelők és tározók kapacitásának fenntartását vagy adott esetben növelését annak céljából, hogy részt vehessenek az ugyanazon cikk szerinti, gazdálkodás alatt álló erdőterületre vonatkozó rugalmassági mechanizmus alkalmazásában. Mivel a vegyesbizottsági határozat csak a 2030-ra vonatkozó kibocsátáscsökkentési célkitűzésekhez kapcsolódik, az 525/2013/EU rendelet 4. cikke nem alkalmazandó az EFTA-államokra. Annak biztosítása érdekében, hogy az EFTA-államok a tagállamokkal azonos feltételek mellett vegyenek részt a gazdálkodás alatt álló erdőterületre vonatkozó rugalmassági mechanizmus alkalmazásában, a javasolt kiigazítás bevezeti azt a követelményt, hogy az EFTA-államok földhasználati, földhasználat-változtatási és erdőgazdálkodási ágazatukra vonatkozó meghatározott stratégiákat nyújtsanak be.

15. cikk (2) bekezdés – Tájékoztatás az EFTA Felügyeleti Hatóságnak a központi tisztviselőtől:

Indokolás:

A javasolt kiigazítás tisztázza az EFTA Felügyeleti Hatóságnak a központi tisztviselővel kapcsolatban betöltött szerepét az uniós kibocsátásiegység-forgalmi jegyzék létrehozásáról szóló rendelettel (a 389/2013/EU bizottsági rendelet) összhangban, amely az EGT-megállapodás XX. melléklete 21ana. pontjának részét képezi és az EGT céljainak megfelelően kiigazításra került. E kiigazításokból következik, hogy a valamely EFTA-állam joghatósága alá tartozó számlák esetében az EFTA Felügyeleti Hatóságot is be kell vonni. A javasolt kiigazítás összhangban áll az EFTA Felügyeleti Hatóságnak az EGT-megállapodás VII. részének és 1. jegyzőkönyvének alkalmazásáról szóló vegyesbizottsági határozatban szereplő általános kiigazítások értelmében vett szerepével is.

II., III., IV. és VII. melléklet – táblázatok:

Indokolás:

Az Izlandra és Norvégiára vonatkozó releváns információkat a II., III. és VII. mellékletbe kell belefoglalni.

A IV. melléklet A. szakaszának g) pontja megköveteli a következetességet az erdőkre vonatkozó referenciaszintek és az 525/2013/EU rendelet szerint jelentett előrejelzések között. Mivel az 525/2013/EU rendeletet nem foglalták bele az EGT-megállapodásba, Izland és Norvégia számára nem kötelező az 525/2013/EU rendelet szerinti előrejelzések bejelentése. Az előrejelzéseket azonban önkéntes alapon és Izland tekintetében az Izlandnak az Egyesült Nemzetek Éghajlatváltozási Keretegyezménye Kiotói Jegyzőkönyvének második kötelezettségvállalási időszakában az Európai Unióra, annak tagállamaira és Izlandra háruló kötelezettségek közös teljesítésében való részvételéről szóló, egyrészről az Európai Unió, annak tagállamai, másrészről Izland közötti megállapodással összhangban jelentették az Európai Környezetvédelmi Ügynökségnek. Ezt a melléklet javasolt kiigazítása tisztázza.

A 2026–2030 közötti időszakra vonatkozóan nincs szükség hasonló kiigazításra, mivel Norvégia és Izland az (EU) 2018/1999 rendelet 18. cikke szerint fogja jelenteni az előrejelzéseket.

5.3.Indokolások és javasolt megoldások – az (EU) 2018/842 rendelet

4. cikk (3) bekezdés – a 2005-ös bázisév meghatározása a közös kötelezettségvállalási rendelet által kijelölt pálya abszolút kibocsátási egységekben történő, 2030. évi végpontjának kiszámításához:

Indokolás:

Az üvegházhatásúgáz-kibocsátás 2030-ra tervezett csökkentését az (EU) 2018/842 rendelet hatálya alá tartozó, felülvizsgált üvegházhatásúgáz-kibocsátás 2005. évi szintje viszonylatában kell meghatározni, figyelmen kívül hagyva a 2003/87/EK irányelv (uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer, ETS) I. mellékletében felsorolt tevékenységekből származó üvegházhatásúgáz-kibocsátást, valamint a 2005-ben működő és az EU ETS rendszerébe csak 2005 után felvett létesítmények hitelesített kibocsátásadatait. A közös kötelezettségvállalási rendelet (18) preambulumbekezdése szerint a 406/2009/EK határozatban alkalmazott megközelítést folytatni kell, amihez a 2020. évi éves kibocsátásjogosultsági egységet (ÉKJE) kell felhasználni. Mivel Norvégia és Izland ezzel nem rendelkezik, ezért éves kibocsátási jogosultságuk 2030-ra nem számítható ki ugyanolyan módszerrel, mint az uniós tagállamok esetében. A 4. cikk (3) bekezdését ezért ki kell igazítani Norvégia és Izland tekintetében a 2005. bázisévi kibocsátás meghatározásához alkalmazandó módszertan pontosítása érdekében, figyelembe véve a megállapodásban már szereplő kibocsátáskereskedelmi értékeket. Ez egyszerűsíteni fogja a 2021–2030 közötti évek tekintetében az ÉKJE-k kiszámítására és megállapítására vonatkozó végrehajtási jogi aktusok beépítését.

Az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszerről szóló 152/2012 EGT vegyesbizottsági határozat 2005-re vonatkozóan tartalmazza az EFTA-államok helyhez kötött kibocsátáskereskedelmi értékeit, amelyek 2013-tól bekerültek a kibocsátáskereskedelmi rendszerbe. Ezen adatok felhasználhatók a kibocsátáskereskedelmi rendszerről szóló irányelv hatálya alá tartozó ágazatok 2005. évi kibocsátásának kiszámításához, amennyiben az a közös kötelezettségvállalási rendelet szempontjából releváns.

Az EFTA-államok tekintetében a 4. cikk (3) bekezdése értelmében a 2030-ra vonatkozó éves kibocsátási jogosultság megállapítása céljából figyelembe veendő 2005. évi kibocsátáskereskedelmi adatokat egy függelék tartalmazza, amelyet a IV. melléklet után kell beilleszteni.