A rendelkezésekről és az exporthitelprogramok tagállamok általi alkalmazásáról készíthető olyan átfogó összehasonlítás, amely vázolja a főbb különbségeket és hasonlóságokat. Egy minden szempontot tükröző, teljes értékű összehasonlítás készítése azonban sokkal nehezebb feladat. Az exporthitelprogramok feltételei – még az egyazon kategóriába tartozó és azonos szabályozási keretnek megfelelő exporthitel-ügynökségek által működtetett programok esetében is – eltérőek lehetnek az egyes tagállamokban. Általában véve bizonyos mértékű közeledés volt tapasztalható az elmúlt években, mivel a hivatalosan támogatott exporthitelekről szóló OECD-megállapodás számos területre kiterjedt.

A tagállamok többsége az 1233/2011/EU rendeletben és a hivatalosan támogatott exporthitelek irányelveiről szóló OECD-megállapodásban felsorolt más támogatási formákat is nyújtott, mint például a közvetlen hitel vagy finanszírozás (amelyben a finanszírozást kereskedelmi bankok helyett közvetlenül az exporthitel-ügynökség nyújtja), a refinanszírozás vagy a kamatláb-támogatási programok. Több éves tevékenységi jelentés kifejezetten említi a projektfinanszírozást és a feltételekhez kötött segélyeket.

Az exporthitel-ügynökség egyes esetekben egy kormányzati hivatal vagy ügynökség, más esetekben egy biztosító, amely közmegbízással és kormányzati felügyelet alatt tölti be ezt a szerepet. Egyes tagállamokban – ahol a garanciák mellett a kamatlábakra vonatkozó kedvezmények formájában is kínálnak támogatást – két külön szervezetet hoztak létre. Más tagállamokban az exporthitel-támogatás két ágát ugyanaz a szervezet működteti.

Ez az éves felülvizsgálat a 2014. naptári évre vonatkozik. A felülvizsgálat körébe az 1233/2011/EU rendelet szerinti exporthitelezés, vagyis a „közép- és hosszú távú” – legalább kétéves törlesztési időszakú – ügyletek tartoznak. A felülvizsgálat nem terjed ki a rövid távú exporthitelügyletekre, sem bizonyos, egyes exporthitel-ügynökségek által végrehajtott, az exporthitelezés területén kívül eső ügyletekre (például a befektetések biztosítására). Meg kell jegyezni azt is, hogy egyes tagállamokban az exporthitel-ügynökség funkcióját közmegbízás alapján tevékenykedő biztosító látja el. Ilyen esetben az állami exporthitelprogram irányítása szigorúan elkülönül a magánszektorbeli tevékenységektől (az utóbbiak természetesen nem tartoznak e felülvizsgálat körébe).

A hivatalosan támogatott exporthitelek terén bizonyos iránymutatások alkalmazásáról szóló, 2011. november 16-i 1233/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet I. mellékletének előírása szerint az átláthatóság uniós szintű növelése érdekében minden tagállam éves tevékenységi jelentést nyújt be nemzeti exporthitel-ügynökségének programjairól a Bizottságnak, és a Bizottság a tagállamok által benyújtott jelentések alapján éves felülvizsgálatot végez az Európai Parlament számára.

„Tiszta fedezet” formájában nyújtott hivatalos támogatás 2014-ben (milliárd euróban) Az összesített névleges kockázati kitettség szerinti rangsor legmagasabb értékei az Unión belül Németország 88,5 Franciaország 65,3 Svédország 31,6 Olaszország 26,7 Hollandia 20,2

A tagállamok exporthitel-ügynökségeiken keresztül számos olyan területen is tevékenykednek, amely kívül esik az 1233/2011/EU rendelet szerinti jelentéstétel alkalmazási körén. Figyelembe véve, hogy bizonyos ipari ágazatokban – mint például a légijármű-gyártás és hajóépítés – túlnyomórészt különleges finanszírozási feltételek vannak érvényben, számos tagállam ágazatspecifikus exporthiteltermékeket is kidolgozott. Ezek az exporthiteltermékek lényegében a hivatalosan támogatott exporthitelek irányelveiről szóló OECD-megállapodás meghatározása szerinti közép- és hosszú távú exporthitel-tevékenységeket fedik. Számos európai exporthitel-ügynökség azonban az ilyen termékeket rövidtávú exporthitelekként vagy akkreditív garanciaként, gyártási kockázati garanciaként vagy befektetéssel kombinált biztosításként is kínálja. Hasznos ezt szem előtt tartani az exporthitel-ügynökségek tágabb gazdasági szerepének értékelésekor.

Ezzel kapcsolatban a tagállamok éves tevékenységi jelentéseihez használt jelentéstételi formanyomtatvány II. és IV. szakaszában, valamint az egyes tagállamok által kifejezetten hivatkozott általános éves jelentésekben található részletesebb információ.

Általános következtetésként elmondható, hogy az éves tevékenységi jelentések releváns pénzügyi információt nyújtanak a 2014. évi exporthitelprogramokról. Ki kell azonban emelni, hogy az 1233/2011/EU rendelet értelmében a jelentéstétel az adott tagállam nemzeti jogszabályi keretének megfelelően történik. Ez bizonyos különbségekhez vezet az adatok megjelenítésében. Ezzel együtt a Bizottságnak nincs konkrét észrevétele az éves tevékenységi jelentések pénzügyi vetületéről.

A Cseh Köztársaság, a Szlovák Köztársaság és az Egyesült Királyság éves tevékenységi jelentésében az 1233/2011/EU rendelet I. melléklete 1. pontja utolsó mondatának értelmében függő kötelezettségeket tüntet fel.

b) Kezelik-e azokat a „környezeti kockázatokat, amelyek egyéb kapcsolódó kockázatokat is rejthetnek”:

Az 1233/2011/EU rendelet I. mellékletének 2. pontja szerint éves tevékenységi jelentésükben „a tagállamok részletezik, hogy exporthitel-ügynökségeik a hivatalosan támogatott exporthitel-tevékenységeik során mennyiben veszik figyelembe azokat a környezeti kockázatokat, melyek egyéb kapcsolódó kockázatokat is rejthetnek”.

Minden tagállam kifejezetten hivatkozik erre a rendelkezésre. Habár az I. melléklet 2. pontja csak környezeti kockázatokat említ, a legtöbb tagállam társadalmi és emberi jogi kérdésekhez kapcsolódó kockázatokra is hivatkozik. Szinte az összes tagállam azt állítja, hogy a környezeti és emberi jogi kockázatok tekintetében megfelel a környezeti és társadalmi átvilágításra vonatkozó közös megközelítésről szóló OECD-ajánlásnak (a közös megközelítés). A megvesztegetésről szóló OECD-ajánlás esetében is ugyanez a helyzet.

Összhangban a közös megközelítéssel, az exporthitel-ügynökségek fokozatosan kialakítanak egy szakértői csoportot környezeti, társadalmi és emberi jogi kérdésekre szakosodott szakértők részvételével. A közös megközelítésnek megfelelően ellenőrzik az ügyletek környezeti, társadalmi és emberi jogi kockázatait és lehetséges hatásait. Ez az ellenőrzési folyamat egyre általánosabban alkalmazott értékelési eljárás az exporthitel-ügynökségek körében.

Számos exporthitel-ügynökség említést tesz arról is, hogy a környezeti és emberi jogi vetületekhez kapcsolódó kockázatértékelést gyakran az exportőrökkel és a bankokkal szoros együttműködésben végzik. Az alapos kockázatértékelés érdekében – szükség esetén – további információt kérnek az exportőrökről és a bankoktól.

A kockázatértékelési eljárások jellemzően annak egyértelmű eldöntésére törekszenek, hogy az adott projekt jogosult-e exporthitel-támogatásra vagy sem (vagyis ha a felmerülő kockázatok aránytalanul magasak, nem nyújtanak fedezetet). Abban az esetben, ha a kockázatokat elfogadhatónak ítélik, az exporthitel-támogatást jellemzően konkrét feltételekhez kötik, általában a hatások mérséklését célzó intézkedések végrehajtásához és a szabványok teljesítéséhez.

Bulgária nem tagja az OECD-nek és exporthitel-ügynöksége nem hajtotta végre a közös megközelítésnek sem a környezetre, sem pedig az emberi jogi kérdésekre vonatkozó ajánlásait. Bulgária mindazonáltal alkalmazza a megvesztegetésről és a hivatalosan támogatott exporthitelekről szóló OECD-ajánlásban foglaltakat.

A fenti 3. a) és b) szakaszokban említett információkon kívül az éves tevékenységi jelentésekből az is megállapítható, hogy a tagállamok a környezet, a korrupcióellenesség, illetve az alacsony jövedelmű országokat érintő fenntartható hitelezési gyakorlatok kapcsán általában szabályozzák az exporthitelezést. A három vonatkozó OECD-ajánlás nagy, de nem kizárólagos szerepet játszik. Még a nem OECD-tag tagállamok is alkalmazzák ezeket az eszközöket vagy alapvetően törekednek azok alkalmazására. A tagállamok által benyújtott jelentések általánosságban azt mutatják, hogy a tagállamok azonos megközelítést alkalmaznak a környezethez, az emberi jogokhoz és a megvesztegetéshez kapcsolódó kérdések kezelése érdekében. Néhány tagállam részletesebb információt nyújt jelentésében és nagy hangsúlyt fektet ezekre a kérdésekre.

A tagállamok sok esetben egyre gyakrabban alkalmaznak az OECD-megállapodásban meghatározott hatályt meghaladó szabályokat és gyakorlatokat, valamint a közös megközelítés hatályán kívül eső ügyleteket is azonos megközelítés alapján kezelik. A szóban forgó exporthitel-ügynökségek több esetben maguk fejlesztették ki a megfelelő eszközöket (például vállalati társadalmi felelősségvállalásra vonatkozó politikát vagy etikai kódexet).

Számos tagállam fontosnak tekinti, hogy olyan intézkedéseket fogadjon el, amelyek elősegítik a nyitottságot és az átláthatóságot azáltal, hogy az ügyletekkel, pénzügyekkel, valamint a környezeti és társadalmi kérdésekkel kapcsolatos információkat nyújtanak minden érdekelt fél számára. A figyelemfelhívás eszközeként, valamint a nyitottság és az átláthatóság előmozdítása érdekében rendszeres párbeszédet kezdeményeznek és folytatnak az érdekelt felekkel.

Az előző jelentéstételi időszakhoz hasonlóan sok tagállam hangsúlyozza az emberi jogok különleges jelentőségét. Gyakorlatilag valamennyi jelentésből továbbra is az tűnik ki, hogy a tagállamok támogatják, hogy a közös megközelítésen belül emberi jogi dimenziót is kialakítsanak. Az emberi jogi megfontolások számos tagállam projektértékelési gyakorlatában kiemelt figyelmet kapnak. Egyes esetekben ez a téma közvetlenül kapcsolódik a munkavállalói jogok kérdésköréhez.

Minden tagállam nagy jelentőséget tulajdonít a megvesztegetés elleni és a korrupcióellenes politikáknak is. Sok tagállam arra kötelezi az exportőröket és a bankokat, hogy a fedezetigénylés részeként írjanak alá egy megvesztegetés elleni nyilatkozatot. Az alkalmazott eszközök köre széles (például tagállami jogszabályok, belföldi bevált gyakorlatok).