A visszajelzések és egyéb források eredményeképpen a műanyag halászeszközök és akvakultúra-felszerelések európai tengerekre vonatkozó veszteségi rátái az alapforgatókönyvben 30 %-ról 15 %-ra csökkentek. Az akvakultúra és halászat műanyaghulladékainak százalékos eloszlását is át kellett dolgozni. A kezdeti eloszlás szerint (norvég adatok alapján) 77 % származott az akvakultúrából, és 23 % a halászatból. Azonban az EU-28 halfogásból és akvakultúrából származó termelésének pontosabb leképezése érdekében a súlyozást 60 %-ra módosították az akvakultúra, és 40 %-ra a halászat esetében. A visszajelzés alapján a kikötői befogadólétesítményekről szóló felülvizsgált irányelv, a szabályozásról szóló rendelet és a hulladékról szóló keretirányelv teljes végrehajtása is bekerült az alapforgatókönyv feltételezései közé.

Az EHM sokfélesége differenciált megközelítést igényel attól függően, hogy a tengeri műanyaghulladék olyan termékekből származik-e, (1) amelyek újrahasznosíthatók vagy (2) amelyeknek léteznek fenntartható alternatívái. A már elkülönített tételek esetén erős érdeklődés mutatkozott a kiterjesztett gyártói felelősség rendszerei iránt. Többen megemlítették a betétdíjas rendszert (pl. palackok esetén), bár néhányan figyelmeztettek a kiskereskedőket érintő negatív és potenciálisan aránytalan gazdasági hatásokra is. E rendszerek a sikerességének kulcsfontosságú tényezői többek között a meglévő hulladékgazdálkodási rendszerek hatékonysága, a fogyasztói magatartás, a helyi infrastruktúra, a termék újrafelhasználási lehetőségei, valamint a jogérvényesítés. A kiskereskedők úgy érveltek, hogy olyan termékek esetén, amelyek fenntarthatóbb alternatívákkal helyettesíthetők, ezt a legjobban a fogyasztói szinten lehetne elérni, a tudatosság növelésével és pozitív ösztönzőkkel. A biológiailag lebontható műanyagok használatával kapcsolatban óvatosságra intettek, és többen is felhívták a figyelmet az egyértelmű tájékoztatás és a fogyasztói címkézés fontosságára. Az üzleti vállalkozások képviselői azt emelték ki, hogy a korlátozásoknak figyelembe kell venni az egységes piac követelményeit és az adminisztrációs terheket.

·a termékeket úgy kell kialakítani, hogy könnyebb legyen a műanyag újrahasznosítása;

·az iparnak és a kiskereskedőknek erőfeszítéseket kell tenni a műanyag csomagolás csökkentése érdekében;

·oktatásokat kell tartani a műanyaghulladék csökkentésének módjairól; valamint

·a helyi hatóságoknak több és jobb átvételi helyet kell biztosítani a műanyaghulladékok esetén.

A válaszadók 61 %-a tartotta fontosnak, hogy a fogyasztók fizessenek extra díjat az egyszer használatos műanyag árukért. EU-szerte egyre többen gondolják, hogy a környezetvédelemmel kapcsolatos döntéseket közösen kellene meghozni az EU-n belül.

3.5. Nyilvános konzultáció

A „Tengeri hulladék csökkentése: fellépés az egyszer használatos műanyagokkal és halászeszközökkel szemben” címen rendezett nyilvános online konzultációra (2017. december 15 és 2018. február 12 között) 1 807 válasz érkezett.

A tengeri hulladékhoz és az egyszer használatos műanyagokhoz kapcsolódóan az állatok egészségkárosodása, az emberi egészségre vonatkozó kockázatok és az ökoszisztéma-szolgáltatásokra gyakorolt hatás szerepeltek az első három helyen a legfontosabb kérdések közül. A válaszadók 95 %-a egyetértett abban, hogy az egyszer használatos műanyagokkal kapcsolatban szükséges sürgős lépéseket tenni. A legtöbben úgy vélték, hogy az EU-nak kötelező eszközöket kellene támogatnia globális vagy EU-szinten. A hatóságok ettől a nézőponttól eltérően azt jegyezték meg, hogy egyes intézkedéseket EU-szinten, másokat viszont helyi vagy nemzeti szinten kellene meghozni.

Erős támogatást kapott az EHM csökkentése a környezetben, a prioritások listáján pedig a fedelek, kupakok és italos palackok szerepeltek. Az intézkedések vonatkozásában a válaszadók a tengerpartok megtisztítását, aktív „hulladékhalászatot” és a tengeri és tengerparti hulladék rendszeres számszerűsítését részesítették előnyben. Az ipari és kereskedelmi szervezetek voltak az egyetlen olyan kategória, amelyik nem támogatta az aktív „hulladékhalászatot”.

Sok válaszadó számolt be arról, hogy csökkentette a könnyű bevásárlózacskók, italos palackok, kupakok és fedelek használatát. A legkevésbé a chipses zacskók és az édességek csomagolásának fogyasztása változott. A túlnyomó többség az EHM környezetre gyakorolt hatásával kapcsolatos tudatosság növelésével kapcsolta össze a fogyasztáscsökkenést. A válaszadók leginkább a műanyag palackok használatának csökkentésére mutattak hajlandóságot; több mint a felük számolt be arról, hogy ezt már meg is tette. 77 %-uk hajlandó lenne egy kis extra díjat fizetni a műanyag palackokra vonatkozó betétdíjas rendszer keretében. A túlnyomó többség (93 %) támogatta, hogy a szabályozások vezessék ki az eldobható műanyag étkészleteket a biológiailag lebontható vagy újrafelhasználható alternatívák elterjedése érdekében, még akkor is, ha ez egy kis áremelkedést jelent. Az ipari és kereskedelmi szervezetek képviselői megosztottak voltak abban a tekintetben, hogy fizetnének-e, ám az EHM kivezetését ők is támogatták.

Jelentős támogatást (91 %) kapott az a szabály, amely előírná a cigarettagyártó vállalatok számára, hogy pénzügyileg járuljanak hozzá a cigarettacsikkek eltakarításához. Az ipari és kereskedelmi szervezetek inkább vonakodtak e kérdés tekintetében. Az egészségügyi betétek gyártóira vonatkozó hasonló javaslatot a válaszadók 79 %-a támogatta.

Az italos palackok esetében a betétdíjas rendszert tartották a legmegfelelőbb válasznak (47 %), ezt követték a használat csökkentésére irányuló célkitűzések (33 %). A válaszadók kiemelték a betétdíjas rendszer magas visszagyűjtési arányát (körülbelül 90 %), és a gyártás számára így létrejövő nyersanyag magas minőségét, ám a kiskereskedők figyelmeztettek a potenciális gazdasági és működési hatásokra, különösen a kisebb boltok esetén, és a nemzeti szinten végrehajtott egyedi megoldások mellett érveltek.

A minimális kialakítási követelmények kisebb támogatást kaptak (20 %), és ezt az üzleti vállalkozások képviselői sem helyeselték. Olyan EHM esetén, amely kiváltható fenntarthatóbb alternatívákkal, például a fültisztító pálcikák és az evőeszközök területén, a válaszadók támogatták a jogalkotási lépéseket és a csökkentési célok alkalmazását. Olyan termékeknél is megfelelő megoldásnak ítélték a jogalkotási intézkedéseket, amelyeknek nincsenek ilyen nyilvánvaló alternatívái, ilyenek például a cigarettacsikkek és az egészségügyi betétek. Ebbe az EHM-kategóriába eső termékek esetén a kiterjesztett gyártói felelősség rendszereit ugyanolyan alkalmasnak találták.

A nyilvános online konzultáció halászattal foglalkozó részére 340 személy válaszolt. 95 %-uk egyetértett abban, hogy szükséges és sürgős a tengeri hulladék mennyiségének kezelésére vonatkozóan intézkedéseket hozni. Különösen a halászeszközökkel kapcsolatban gondolta azt 79 %, hogy szükséges és sürgős lépéseket tenni. A halászattal foglalkozó szervezetek 100 %-a (az összes válaszadó 53 %-a) vélte úgy, hogy a tengeri hulladék halászatra és akvakultúrára gyakorolt hatásai meglehetősen vagy nagyon fontosak. A hulladék eltakarításának költségeit a válaszadók 84 %-a ítélte nagyon fontosnak vagy fontosnak.

80 % a halászokat jelölte meg a változtatás nagyon fontos szereplőiként, mivel ők az eszközök közvetlen használói. Az EU tagállamok, a helyi és regionális hatóságok és a halászati szervezetek szerepét szintén fontosnak értékelték. Meglepő módon a magánszektor szerepét kevésbé látták fontosnak annak ellenére, hogy potenciálisan nagy a szerepük a kiterjesztett gyártói felelősség rendszereiben.

A többség azt állította, hogy „néhány” eszköz elveszett (ezek mennyisége a kerítőhálók esetén tapasztalt 28 % és a kopoltyúhálóknál tapasztalt 54 % között mozgott) vagy kidobták (22 % kerítőhálóknál és 43 % vágófonalaknál és zsinóroknál).

A négy előnyben részesített intézkedés: (1) ösztönzők a kihalászott hulladék és elhasznált eszközök partra szállítása érdekében (88 %), (2) jobb hulladékgyűjtési és válogatási létesítmények a hajókon és a kikötőkben (70 %), (3) a visszagyűjtési intézkedések ösztönzése/támogatása (68 %), és (4) a meglévő szabályok jobb végrehajtása (67 %).

A szabadon megadható megjegyzések között az érintettek szintén javasolták a kiterjesztett gyártói felelősséget, magasabb bírságokat kértek a szennyezőkre és megmagyarázták a visszagyűjtési intézkedések kockázatát és hatástalanságát, kiemelték a halászok képzésének fontosságát, javaslatot tettek az eszközök megjelölésére, kiemelték, hogy a magas kikötői költségek ahhoz vezetnek, hogy több eszközt dobnak el a tengerben, és megfelelő kikötői befogadólétesítményeket igényeltek.

Arra a kérdésre, hogy milyen kiegészítő célzott intézkedések segítenék az eszközök visszajuttatását a partra, a válaszadók leginkább (59 %) a halászokra kivetett betétdíjakat vagy (53 %) a kiterjesztett gyártói felelősség rendszereit említették, beleértve az eszközökre kivetett díjakat is. Aggodalmukat fejezték ki amiatt, hogy a betétdíjas rendszer azokat a halászokat büntetheti, akik nem tudják visszakérni a betétdíjat a véletlenül elveszett vagy nem visszahozható eszközök miatt.

3.6. Konferenciák