[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 31.10.2007

COM(2007) 666 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE

A termelékenység növekedésének fokozása: a 2007. évi európai versenyképességi jelentés kulcsfontosságú üzenetei {SEC(2007)1444}

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE

A termelékenység növekedésének fokozása: a 2007. évi európai versenyképességi jelentés kulcsfontosságú üzenetei

1. BEVEZETÉS

Ez a közlemény a 2007. évi európai versenyképességi jelentés[1] főbb üzeneteit ismerteti. Fókuszában a termelékenység, mint a hosszú távú versenyképesség és jólét alapvető mozgatórugója áll.

A versenyképességi jelentést 2006-ban átdolgozták, hogy elemzésével hozzájárulhasson a lisszaboni stratégia mikrogazdasági pillérjének szilárd alátámasztásához, miközben továbbra is vizsgálja azon specifikus szempontokat, melyek az európai ipar versenyképességét leginkább jellemzik.

Áttekintve a növekedés, a termelékenység és a foglalkoztatás terén a közelmúltban mind EU-szinten, mind pedig a főbb gazdasági ágazatok szintjén végbement folyamatokat, az idei jelentés a növekedési és foglalkoztatási menetrend hatására végbement mikrogazdasági reformokat abból a szempontból vizsgálja, hogy milyen mértékben képesek hozzájárulni a termelékenység növekedéséhez, különösképpen pedig a termelékenység olyan tényezőire összpontosít, mint a képzettség. A jelentés értékeli az európai iparágak viszonylagos erősségeit és gyengéit, hosszú távú következtetéseket von le az európai feldolgozóipar helyzetével kapcsolatban, távlati képet ad az egyre inkább jellemző tendenciákról és kihívásokról, valamint megvizsgálja, hogy a meglévő politikák igazodnak-e ezekhez. A jelentésben szereplő elemzés jobb adatállományra épül – hosszabb adatsorok, az első EU KLEMS[2] adatbázis közzététele – amelyből új következtetéseket lehet levonni.

2. ÁLTALÁNOS VERSENYKÉPESSÉGI TELJESÍTMÉNY

Az európai gazdaság átfogó fellendülése

Az európai gazdaság gyorsabb fejlődésnek indult, mint ahogy azt az elmúlt évben várni lehetett: az EU-ban a reál bruttó hazai termék (GDP) 2006-ban 3%-kal nőtt – ami 2000 óta a legmagasabb növekedési rátát jelenti. A gyors növekedéssel együtt járt a produktivitás és a foglalkoztatás fellendülése is. A termelékenység gyors növekedését a teljes tényezőtermelékenység (TFP) erős növekedése tette lehetővé (ld. a bekeretezett részt).

Ez a fellendülés átfogó érvényű; csaknem valamennyi új, valamint az összes viszonylagosan alacsony egy főre jutó GDP-vel és termelékenységi szinttel rendelkező tagállam is kezd felzárkózni a gazdaság és a termelékenység növekedésének terén. A fellendülés jelei a gazdaság legkülönbözőbb ágazataiban megmutatkoznak. A gazdaság egészében betöltött kiemelkedő szerepéből kifolyólag különösen a szolgáltatási ágazatnak van alapvető jelentősége az EU GDP-növekedésében. A dohánygyártás kivételével valamennyi feldolgozóipari ágazat lényegesen gyorsabb növekedést mutatott 2006-ban, mint az előző öt évben, és ezáltal jelentősen hozzájárult az EU átfogó növekedéséhez.

Az EU és az USA közti termelékenységi különbségek mérséklődni kezdtek…

A termelékenységi adatok összehasonlításának alapjául szolgáló gazdasági növekedési adatok azt igazolják, hogy az EU-nak az USA-hoz viszonyított lemaradása a munkaerő-termelékenység terén az elmúlt 10 év folyamatos növekedési tendenciája után 2006-ban mérséklődni kezdett. Mindennek jelentőségét csak tovább erősítik a feldolgozóiparra vonatkozó legújabb adatok[3], melyek azt igazolják, hogy ez a tendencia 2007 első félévében folytatódott.

A bíztató folyamat értékelésekor ugyanakkor nem lehet szem elől téveszteni azt a tényt, hogy az USA munkaerő-termelékenységi szintje az egy foglalkoztatottra eső GDP-ben kifejezve továbbra is közel 39%-kal, a ledolgozott órákra számított GDP-ben kifejezve pedig 26%-kal magasabb (2005) az EU-hoz képest. Az elemzések azt mutatják, hogy mindez elsősorban a teljes tényezőtermelékenység (ld. a bekeretezett részt), másodsorban pedig a humán erőforrás minőségi különbségeire[4] vezethető vissza. Továbbá úgy tűnik, hogy a felzárkózásban döntő szerepe van a ciklikusan visszatérő tényezőknek, így pl. az USA termelékenységi növekedésében mutatkozó 2006. évi visszaesésnek.

Az ágazati szintű adatok további segítséget nyújtanak az EU és az USA termelékenységét érintő folyamatok összehasonlításában. Megerősítik például, hogy az EU gazdaságát az elmúlt évtizedben jellemző alacsonyabb munkaerő-termelékenység az EU egyes ágazatainak alacsony szintű összteljesítményén alapszik, nem pedig a gazdaság ágazati összetételén (industry mix), amely az EU-t tekintve kissé előnyösebb. Az EU és az USA termelékenységi növekedése közti különbségben elsősorban az EU szolgáltatói (főként a kiskereskedelmi, értékesítési, pénzügyi és üzleti) ágazatainak gyenge teljesítménye tükröződik.

BEKERETEZETT RÉSZ: A TELJES TÉNYEZőTERMELÉKENYSÉG SZEREPE A TELJES TÉNYEZőTERMELÉKENYSÉG A LEGFőBB OKA AZ EU ÉS AZ USA KÖZÖTT MEGLÉVő TERMELÉKENYSÉGI KÜLÖNBSÉGNEK. EZ A TERMELÉKENYSÉG NÖVEKEDÉSÉNEK A RÉSZE, AMELYET IMMATERIÁLIS TÉNYEZőK (MINT PL. A TECHNIKAI ELőREHALADÁS VAGY A SZERVEZETI ÚJÍTÁSOK) HATÁROZNAK MEG, NEM PEDIG BEVITELI TÉNYEZőK, MINT PL. A FOKOZOTT TőKEBEVITEL. EBBőL KIFOLYÓLAG A TELJES TÉNYEZőTERMELÉKENYSÉG ALAPJÁN LEHET A GAZDASÁG HATÉKONYSÁGÁT LEGÁTFOGÓBB MÓDON MEGHATÁROZNI. Ágazati szinten a különböző teljesítménymutatók közt fennálló rendszerszintű kapcsolat elemzése arra enged következtetni, hogy a teljes tényezőtermelékenység kulcsfontosságú mozgatórugója az ágazati teljesítőképességnek, függetlenül attól, hogy ezt a hozzáadott érték növekedése, a munkaerő-termelékenység, a nemzetközi kereskedelem, a külföldi közvetlen tőkebefektetés vagy a foglalkoztatottság növekedése alapján fejezzük-e ki. A teljes tényezőtermelékenység növekedésében azok a politikák a legmeghatározóbbak, amelyek a technológiai fejlődés előmozdítására, az innováció támogatására, a kutatásba és fejlesztésbe való fokozott befektetésre, az információs és kommunikációs technológiák (IKT) használatára irányulnak, valamint támogatják a versenyt és a termékpiaci reformot. Ezen politikák a lisszaboni stratégia mikrogazdasági pillérjének központi magvát jelentik, ami azt is jelzi, hogy a folyamatban lévő reform jelentős mértékben hozzájárulhat a teljes tényezőtermelékeny fokozásához és a gazdaság növekedéséhez. |

… és egyes jelek arra mutatnak, hogy ebben a kedvező konjunktúra mellett egyéb tényezők is közrejátszhattak.

Bár az EU és az USA között az elmúlt évtizedben meglévő termelékenységi különbség megnövekedése strukturális okokra vezethető vissza, még nem lehet eldönteni, hogy a jelenlegi csökkenő tendencia kizárólag a konjunktúra változásából ered vagy egy új folyamat első jelének tekintendő.

A bizottsági szolgálatok[5] elemzései azt jelzik, hogy míg a fellendülés alapvetően a konjunktúra természetéből adódik, megvan az esélye annak is, hogy a tagállamokban az elmúlt időben, főképp a munkaerőpiac terén végrehajtott strukturális reformok is közrejátszanak benne. Ezt támasztja alá olyan ágazatok, mint pl. a hálózati iparágak termelékenységének, valamint a munkavállalók képzettségének növekedése is. A jelenlegi, különösképpen a megújított lisszaboni stratégia által előidézett strukturális reformok várhatóan egyre erőteljesebben érzékeltetni fogják hatásukat a jövőben, és nyilvánvalóvá fog válni a strukturális változtatások által előidézett termelékenységnövekedés.

3. A VERSENYKÉPESSÉG MOTORJAI

A termelékenység és a lisszaboni stratégia mikrogazdasági pillérje

A termelékenység növekedésén alapuló hosszú távú gazdasági növekedés előmozdítása a megújított lisszaboni stratégia alapvető célkitűzéseinek egyike, ezen felül hatékony válaszul szolgálhat a globalizáció, az öregedő társadalom, a gyors technológiai előrehaladás és a klímaváltozás jelentette kihívásokra. A lisszaboni stratégia mikrogazdasági pillérje sok olyan politikai területet lefed, amelyek jelentős szerepet töltenek be a termelékenység fokozásában:

- a kutatásba és fejlesztésbe való fokozott befektetés jelentős mértékben képes növelni a termelékenységet, kiváltképp amennyiben a kutatás és fejlesztés, az innováció, valamint az oktatás és képzés alkotta tudásháromszög területei megfelelő módon kapcsolódnak egymáshoz, a tudományos utánpótlás biztosítása tekintetében is.

- az informatikai és kommunikációs technológiába történő befektetések megfelelő szervezeti átalakítások és a szakértelembe való befektetés mellett a termelékenység növekedését idézik elő, így bőségesen megtérülnek.

- a megfelelő szabályozási keretek közt működő nyílt piaci verseny növekedése pozitív hatással van a termelékenységre és a foglalkoztatottságra, mivel az elosztási (statikus) hatékonyság, a termelékenységi hatékonyság (munkaszervezés) és a dinamikus hatékonyság (innovatív termékek és folyamatok) növelésével jár. Mindamellett nem egyértelmű, hogy a verseny milyen hatást gyakorol az innovációra, mivel szerepet játszik benne a piacszerkezet, továbbá a piaci résztvevőknek a technológiai élvonaltól való lemaradása is. Előnyös pozíciójuk megtartása végett a verseny különösen fontos a technológiai élvonalhoz közelítő országok és gazdaságok számára.

- a vállalkozások alapításának és növekedésének megkönnyítése, valamint azon feltételek javítása, amelyek lehetővé teszi a kkv-k számára, hogy a belső piacban rejlő lehetőségeket a saját javukra fordítsák, ösztönzik a vállalkozási kedvet és megteremtik annak lehetőségét, hogy az új ötletekből származó hozzáadott értékű termékek és szolgáltatások a nemzetközi kereskedelmi körforgás részévé váljanak, s ezáltal jelentős pozitív hatást gyakoroljanak a termelékenységre.

- a termelés és a fogyasztás jelentős növekedése érhető el a felesleges szabályozási költségek, köztük a túlzott adminisztratív terhek csökkentésével is; az így felszabaduló források a termelékenység növelésére fordíthatók. Ezek az intézkedések leginkább a kkv-knek kedveznek, mivel esetükben e kiadások az összköltség nagyobb hányadát teszik ki.

- a társasági adóval kapcsolatban felmerülő akadályok és a kapcsolódó megfelelési költségek csökkentése, valamint a vállalatcsoportok átstrukturálásának megkönnyítése előnyös az egységes piac működésére nézve. A közös konszolidált társasági adóalap elfogadása szintén pozitív hatást gyakorolna az EU GDP-jére.

A gyors alkalmazkodás követelménye olyan intézkedések meghozatalát teszi szükségessé, amelyek megkönnyítik a különböző munkák közti váltást. Az EU kohéziós politikájának általánosságban véve fontos szerep jut e téren, amennyiben hozzájárul a belső piac jobb működéséhez és elősegíti a fejlettségben elmaradott, vagy az ipari szerkezetátalakítás miatt hátrányt szenvedő országok és régiók termelékenységének és versenyképességének növekedését.

Tekintve a termék- és szolgáltatási piacokat érintő, a jobb szabályozásra irányuló, valamint a kkv-kkal kapcsolatos politikára vonatkozó, a közelmúltban végbement tagállami reformokat, általánosságban elmondható, hogy jelentős előrelépés történt ezen területeken, még akkor is, ha továbbra is akad bőven tennivaló. Ez az előrelépés még nem tükröződik teljes mértékben a gazdaság teljesítőképességét mérő adatokban.

Koordinációs kérdések

A EU-országok nemzeti reformpolitikáinak irányítása fontos eleme a növekedési és foglalkoztatási stratégiának. A tagállamok gazdasági reformjának összehangolása számos okból további előnyökkel jár. Egyrészt tanulhatnak egymástól az országok, másrészt a közös erőfeszítések és az összehangoltság előmozdíthatja a reformok iránti elkötelezettséget, és segíthet a reformokkal szemben az egyes országokban megnyilvánuló bizalmatlanság leküzdésében. A legfontosabb tény mégis az, hogy a végrehajtás összehangolása olyan előnyökkel járhat, amelyek nem érvényesülnének a reformok egyoldalú bevezetése esetén.

A jelentésben a nemzeti reformprogramok nemzetközi hatásaira vonatkozóan bemutatott tapasztalati elemzés megerősíti, hogy az összehangolt cselekvésekből származó előnyök általában lényegesen felülmúlják az egyedi cselekvésekből származókat. Így például a kutatás és fejlesztés intenzitására vonatkozó tagállami célkitűzések megvalósulása folytán bekövetkező potenciális GDP-növekedésnek megközelítőleg fele a határokon átívelő tudásmegosztásnak köszönhető.

További előnyök származnak abból is, hogy az egyes politikák kiegészítik egymást. A képzettség és a kutatás-fejlesztés javítása például a reálbérek növekedéséhez vezet, amely a munkavállalók foglalkoztatási arányának növekedését vonja magával. Az adminisztrációs terhek csökkenése az alacsonyabb többletköltségek következtében erősíti a foglalkoztatottsági célkitűzéseket, amennyiben hozzájárul az egyensúlyi munkanélküliség csökkentéséhez.

A kereskedelem nyitottsága és a termelékenység együtt jár

A kereskedelem egyre nyitottabbá válása (a GDP-arányos kereskedelmi volumen) és a fokozott külföldi közvetlen tőkebefektetés (FDI) a gyorsuló globalizáció jelének tekinthető. Míg a piaci részesedés újraelosztása világszerte általában a felemelkedő gazdaságoknak kedvez, az EU27-ek viszonylag sikeresen tartják eddigi pozíciójukat. 1996 és 2005 között az EU27-ek részesedése a világ országainak összkiviteléből 23,3%-ról 22%-ra, az USA részesedése 19,1%-ról 15,2%-ra, Japáné pedig 13,7%-ról 10,5%-ra csökkent[6] [7]

Az EU a szolgáltatások terén bíztató kereskedelmi eredményeket ért el: az EU15-ök[8] 1996 és 2005 között csaknem megduplázták kivitelüket a szolgáltatások terén, míg a behozatal kevésbé gyors növekedést mutatott. Ennek eredményeképp kilenc éves időszakot tekintve az EU-15-ök csaknem megnégyszerezték szolgáltatási mérlegüket. Ugyanebben az időszakban az Egyesült Államok szolgáltatási mérlege 26%-os csökkenést mutatva 50 milliárd EUR-ra esett vissza (az EU-25-ök mérlege 2005-ben 56,9 milliárd EUR volt). Ezzel szemben Japánban a szolgáltatási mérleg hiánya 2003-ban 30 milliárd EUR volt.

A globalizációt gyakran azonosítják a veszteséges ágazatokban történő munkahely-leépítéssel. Az ezzel együtt járó szociális kiadások és félelmek valósak és megfelelő politikai választ kívánnak. Mindennek során ugyanakkor nem lehet eltekinteni attól, hogy milyen hangsúlyozottan pozitív hatással van egy ország gazdasági teljesítményére a piacok nyitottsága és integrációja. A jelentés a kereskedelem nyitottságát indikátorként használva rámutat a termelékenység és a globalizáció közti kedvező kölcsönhatásra, és összefoglalja a termelékenység és a globalizáció közti kapcsolattal összefüggésben meglévő tapasztalati ismereteket.

Az ok-okozati viszony nem minden esetben egyértelmű. Az élénkebb behozatali verseny ösztönzőleg hat a termelékenységre, ami erősíti a versenyképességet és növekvő kivitelt eredményez. Ez pedig kedvezően befolyásolja a hatékonyságot. A jelentésben bemutatott vizsgálat kiemeli az említett kapcsolat igen szilárd voltát. Ez is a következő működő mechanizmusok erejét támasztja alá: specializáció, a méretarányosságból következő hatások, a kevésbé hatékony vállalatok kimaradása a versenyből, a technológiai előnyök egyre erőteljesebb alkalmazásának lehetősége, a világ egyéb területén kifejlesztett új ötletek átvétele. Ezen tényezők összességükben arra engednek következtetni, hogy a kereskedelem nyitottsága fontos szerepet játszik a termelékenység fokozott növekedésében. Az empirikus elemzés például azt mutatja, hogy a gazdaság nyitottságának (a kivitel és a hozzáadott érték egymáshoz viszonyított arányában kifejezett) átlag 1%-os növekedése a következő évben a munkaerő-termelékenység 0,6%-os növekedését eredményezte. Ezen eredmények jól szemléltetik, hogy mind az egységes piac működésének optimalizálása útján elért EU-n belüli kereskedelmi élénkülés, mind pedig az ambiciózus külpolitika – mint pl. a dohai fejlesztési menetrend lezárása, a kétoldalú szabadkereskedelmi megállapodások új generációja, a Kínával való kereskedelmi kapcsolat kiegyenlítése, az EU-exportot akadályozó tényezők leépítése, valamint a piachoz való hozzáférési stratégia felerősítése – jelentősen hozzájárult az EU termelékenységének növekedéséhez. Mindazonáltal hangsúlyozni kell, hogy a piacok nyitottságából származó előnyök csak akkor képesek maradéktalanul érvényesülni a gazdaságban, ha az könnyűszerrel át tudja csoportosítani a termelékenységi tényezőket egyik vállalattól a másikra, valamint a hanyatló ágazatoktól a növekedésben lévőkre. Ez döntő előfeltétele annak is, hogy az egyes ágazatokban és régiókban a jövőben el lehessen végezni az elengedhetetlenül szükséges és nehezen megvalósítható hozzáigazításokat, ami nagy mértékben befolyásolja a globalizáció széleskörű elfogadását. Ezen felül, amennyiben a piac nyitottságából származó előnyöket ki akarjuk használni, alapvetően fontos a szellemi tulajdonjogok nemzetközi szintű védelmének biztosítása.

A képzettség javítása mint a versenyképességet növelő tényező

A képzettség közvetlenül hozzájárul a nemzetközi versenyképesség és a termelékenység alakulásához, mivel a képzettebb munkaerő fokozza a munkahatékonyságot, és a vállalat abszorbtív képességét növelve elősegíti, hogy az könnyen átvegye az új technológiákat és ötleteket. Az empirikus kutatások rámutatnak például arra, hogy az oktatás átlagos időtartamának egy évvel való meghosszabbítása hosszú távon 8-10%-kal növelné a termelékenységet[9]. A képzettség javítása valamennyi gazdasági ágazatban jelen van, még az alacsony képzettséget követelő ágazatokban is. Empirikus elemzések szerint az az ágazat, amely nagyobb arányban foglalkoztat közepesen vagy magasan képzett munkaerőt, nagyobb termelékenységi növekedést tud felmutatni; amennyiben azonban egy ágazatban nagy arányú az alacsonyan képzett munkaerő jelenléte, úgy ez negatív hatással van a termelékenység növekedésére. Ezen kívül a képzettség döntően meghatározza a technológiai élvonalhoz való felzárkózás ütemét. A felzárkózás az elvárásoknak megfelelően gyorsabban megy végbe a magas képzettségi szinttel rendelkező ágazatokban. Végül a közepesen vagy magasan képzett munkaerő nagyarányú jelenléte a kivitelt is ösztönzi.

Az egyes ágazatok szintjén azt mutatja a jelentés, hogy amennyiben egy ágazatban növekszik a képzettségi szint, az inkább a magasan képzett szakemberek iránti igény növekedéséhez vezet, mintsem az egyes szektorok vagy ágazatok közti foglalkoztatottsági arány eltolódásához. Mindazonáltal valamennyi EU-országban megfigyelhető egy általános munkaerő átáramlása az alacsony képzettséget követelő ágazatokból a közepes vagy magas képzettségi szintet megkövetelő ágazatok felé.

Ebben az összefüggésben a képzettségbeli hiányosságok elsősorban szabályozási problémának látszanak, amely akkor jelentkezik, ha bizonyos képzettségek iránt megnövekszik a kereslet (vagy azok kínálata csökken). Ez esetben a kormányzat szerepe lenne a zökkenőmentes átmenet biztosítása, mivel úgy tűnik, hogy az erősen ágazatspecifikus politikák cselekvési tere igen korlátozott. Másrészt azokon a területeken, ahol a képzettség hiánya a múlt hagyatékának köszönhető, olyan politikai intézkedések meghozatalára kellene törekedni, amelyek elősegítik a gazdaság képzettségmegoszlásának javulását. A képzettség aránytalan megoszlásának kiegyenlítése mindazonáltal nem kizárólag kormányzati feladat. Sokkal több európai cég vállalati stratégiájában meg kellene hogy jelenjen a képzettség arányos megoszlásának célkitűzése.

A növekedési és foglalkoztatási stratégia keretében a humán erőforrás-növekedés előmozdítására irányuló törekvések,− mint a képzésből korán kimaradók számának csökkentése és a felsőfokú matematikai, tudományos, illetve technológiai képzésben való részvétel ösztönzése − támogathatják az e képzések iránt a technológiai változás következtében megjelenő fokozott igényt. A foglalkoztatottsági arány növekedése, különösen a nők körében, szintén segít a képzettségi hiány mérséklésében. Míg az oktatáspolitika továbbra is elsősorban nemzeti hatáskörbe tartozik, az EU vezető kutatóinak képzésére előnyösen hatnak majd az EU-szintű kezdeményezések, mint pl. a Európai Technológiai Intézet felállítása és a kutatói mobilitás növelése.

4. AZ EURÓPAI IPAR VERSENYKÉPESSÉGE

A jelenlegi helyzet

Az európai ipar versenyképessége összességében jelentős, s ebben meghatározó szerepet játszanak a kkv-k is. Mindazonáltal az egyes iparágak szintjén mind az egyes országok, mind pedig az egyes ágazatok teljesítményében igen jelentős különbségek mutatkoznak. 1995 óta az EU a hozzáadott érték növekedése, a munkaerő termelékenysége és a teljes tényezőtermelékenység terén rosszul teljesít, míg a kereskedelem teljesítménye meglehetősen bíztató. A külföldi közvetlen tőkebefektetés mindkét irányban gyorsan nő; a kifelé irányuló külföldi közvetlen befektetés erőteljesebben gyarapszik.

Az egyes ágazatok viszonylagos erősségeit és gyengéit tekintve a bányászati ágazat, a feldolgozóipari ágazatok közül a bőr-és cipőáru-, a ruha- és a textilipar, valamint a nukleáris üzemanyag- és a dohánygyártás terén visszaesés tapasztalható, nem csak a foglalkoztatást, hanem a hozzáadott értéket tekintve is. Ezzel szemben a vízi szállítás kivételével az Európai Unió legnagyobb hozzáadott értéknövekedést nyújtó ágazatai – a híradástechnika, irodagép- és számítógéptechnika, valamint a telekommunikációs és számítástechnikai szolgáltatások – mind az új információs és kommunikációs technológiákhoz köthetők.

Az USA-val összehasonlítva az ágazatok teljesítménybeli lemaradása az irodagép- és számítógéptechnikai ágazatokban, a nagy- és kiskereskedelemben, a légi közlekedésben és a pénzügyi szolgáltatások terén a legnagyobb. Az utóbbi három szolgáltatási ágazat esetében úgy tűnik, hogy a méretarányosság jobban érzékelteti hatását, így ezekre kedvezően hatnak az USA nagyobb méretű integrált piacai. Ezzel szemben az EU a feldolgozóiparág egyes csúcstechnológiai ágazata, különösképpen pedig a gyógyszergyártás és a hálózati iparágak terén magasabb növekedési rátát mutat.

A szolgáltatások nagyobb arányú jelenléte az európai feldolgozóiparban

A távlati elemzések azt mutatják[10], hogy Európa, bár az egy főre jutó GDP tekintetében a gazdagabb régiók közé fog tartozni a jövőben is, összgazdasági méretét tekintve néhány felemelkedő gazdaság mögé fog sorolódni. Ez a demográfiai tényezőknek, valamint a felemelkedő gazdaságok felzárkózásából adódó viszonylag gyors termelékenységi növekedésnek tulajdonítható. 2050-re nagy valószínűség szerint Ázsia lesz a legfontosabb piac és egyben a növekedés fókusza.

Az elemzés azt mutatja, hogy az elkövetkező évtizedekben a feldolgozóipar továbbra is jelentős szerepet fog játszani az EU gazdaságában, közvetlenül hozzá fog járulni a jólét és a termelékenység növekedéséhez, és kiváltó oka lesz a kutatás és a magas képzettséget megkövetelő szolgáltatások iránti igény megnövekedésének, ami a gazdaság többi területére is hatással lesz[11]. Ugyanakkor a várakozások szerint a szűk értelemben vett feldolgozóiparban közvetlenül foglalkoztatottak száma a mostani helyzethez képest csökkenni fog, és a teljes gazdaságban elfoglalt részesedése is kisebb lesz.

A foglalkoztatást és a relatív méretet érintő tendenciák nem tévesztendők össze a stagnálással vagy a hanyatlással. Bizonyos mértékben a termelékenység növekedésének különbségeiből adódó hatásokat tükrözik vissza. Ezen felül ezek a tendenciák statisztikai természetűek, azaz az értéklánc töredezettsége azt eredményezi, hogy előzőleg a feldolgozóiparhoz tartozóként meghatározott tevékenységek a szolgáltatóipar felé tolódnak el. A feldolgozóipar a hozzá kapcsolódó szolgáltatási ágazatokkal együtt az EU gazdaságának egyik fő pillére lesz a 21. században is; nem csak jelentős gazdasági súlyának fennmaradása miatt, hanem azért is, mivel az innováció és a modern gazdaság szerves részét képzi.

Az elemzés arra enged következtetni, hogy a vállalatok közül a legsikeresebbek a globális értékhálózatban vezető szerepet fognak betölteni, mint külső forrásokat integráló tervezési, marketing, vagy kutatás-fejlesztési szolgáltatásokat kínáló vállalatok. Ezáltal a feldolgozóiparban, valamint a végtermékkel együtt eladásra kerülő csomag egészében is tovább fog növekedni a szolgáltatási összetevő. Ez új bevételi forrásokat és értékes, hosszú távú vevőkapcsolatokat eredményez; ugyanakkor növeli a kiszervezés lehetőségét is. A feldolgozóipari és különösen a szolgáltatási tevékenységekre vonatkozó jelenlegi statisztikai osztályozás ennélfogva egyre inkább veszíteni fog megbízhatóságából, ebből kifolyólag a vállalati és piaci fejlődés terén új típusú elemzésekre lesz szükség.

Nem tudható, hogy a feltörekvő technológiák (mikro-elekromechanikus rendszerek, korszerű anyagok, bio- és nanotechnológiák) milyen mértékben lesznek képesek a bennük rejlő lehetőségeket megvalósítani; ugyanakkor hangsúlyozni kell, hogy igen nagy lehetőségek rejlenek bennük, és az elkövetkező évtizedekben nagymértékben hozzájárulhatnak a termelékenység növekedéséhez és az innovációhoz. Mindazonáltal a jövőben valószínűleg egyre fontosabbá válik a tudásmenedzsment és azok az üzleti modellek lesznek sikeresek, amelyek e téren jobb teljesítményt nyújtanak. A szellemi tőke és az immateriális javak minden valószínűség szerint szintén egyre fontosabb szerepet fognak betölteni. Ez komplexebb szervezeti megközelítéshez vezethet, amelyet a szolgáltatókkal, a fogyasztókkal és a versenytársakkal való nagyfokú együttműködés és hálózatépítés fog jellemezni; valamint az, hogy fokozottan fognak építeni külső tudásforrásokra, például a kutatóintézetekre vagy az egyetemekre..

E folyamatokban egyre nagyobb hangsúlyt kap a megszerzett képzettség. Különösen az úgynevezett "lágy képességek" (soft skills), mint például a csoportmunka, a tanulás, az információmegosztás, a kommunikáció, az áru- és szolgáltatásnyújtás összehangolása, és az interdiszciplináris gondolkodási készség kapnak döntő jelentőséget, méghozzá elsősorban a globális hálózatokba bekapcsolódni vágyó kkv-k számára. Ezekre a képességekre még a helyi piacok esetében is szükség lehet.

A dinamikus specializáció - ami nem csupán a meglévő versenyelőnyök fennmaradását, hanem további erősödését is jelenti – arra enged következtetni, hogy Európa meg fogja tartani erős pozícióját több közepes- és csúcstechnológiai ágazatban (vegyipar, beleértve a gyógyszergyártást, gépipar, autóipar, űrtechnika, beépített elektronika). Ebből kifolyólag a kutatás és a fejlesztés terén jelentős erőfeszítéseket kell tenni annak érdekében, hogy ezen ágazatokban a technológilag megvalósítható lehetőségek határa folyamatosan bővüljön és a versenyelőnyt tartani lehessen. A hagyományos ágazatok kiváló minőségű termékeire szintén lehet alapozni, amelyek esetében fontos szerepet játszik a technológiai innováció, a tervezéssel és az értékesítéssel együtt.

Sok múlik azon is, hogy az európai vállalatok képesek lesznek-e tőkét kovácsolni a globális kihívások (mint pl. a öregedő társadalom és az éghajlatváltozás) nyújtotta lehetőségekből. Miután Európának e kihívásokra már időben fel kell készülnie, valós esélye van arra, hogy piacvezető pozícióra tegyen szert az egészségügyi ellátáshoz, az alapvető szükségletekhez, a szabadidőhöz és a szórakozáshoz, valamint a környezetvédelmi technológiákhoz kapcsolódó termékek esetében.

A horizontális politikai keretfeltételek fontossága a feldolgozóiparban

Egy mennyiségorientált, modellalapú megközelítés lehetőséget nyújt annak értékelésére, hogy milyen hatásokkal fognak járni a versenyképesség általános keretfeltételeinek javítására irányuló politikai intézkedések, és következtetni lehet azok viszonylagos jelentőségére is hosszú távon. Az ilyen megközelítésen alapuló eredmények ugyan nagy mértékben függnek a modell specifikációjától és meglévő előfeltételezéseitől; mindazonáltal fontos jelzéseket adnak arra nézve, hogy a politikai intézkedések megváltoztatása milyen jellegű és mértékű következményekkel jár. A hosszú távú növekedést és termelékenységet alapvetően meghatározza, hogy milyen mértékben válik nyitottá az EU gazdasága, illetve a világgazdaság. Ezen kívül egyéb strukturális politikai reformok is fontos hatással lehetnek rá.

E politikai intézkedések közé tartoznak a következők: a képzettség javítása, jobb szabályozás és kevesebb adminisztratív teher a vállalatok számára, kutatás-fejlesztés és innováció, az egységes piac versenyképességének fokozása, valamint fokozott energiahatékonyságra épülő környezetvédelmi intézkedések. Ezek GDP-re gyakorolt hatása 2025-re 0,5-0,6%-tól (képzés[12]) 3-3,5%-ig (kutatás-fejlesztés) terjed, az többi strukturális politika pedig ezen értékek között helyezkedik el. Együttes hatásuk kb. 8-9%-ra tehető.

Az imént szemügyre vett politikák közül a kutatás-fejlesztés és az innováció, valamint a nemzetközi piac megerősítése gyakorolja a legnagyobb és leginkább ösztönző hatást a feldolgozóiparra. A horizontális politikai keret javítása révén az európai feldolgozóipar relatív nagyságának csökkenő tendenciája mérséklődni fog. A modellalapú eredmények megerősítik, hogy kedvező külső feltételek mellett egyes feldolgozóipari ágazatok - mint pl. a vegyipar, gumi-és műanyagipar, kombinált gép- és készülékipar - képesek megtartani az EU gazdaságában jelenleg elfoglalt helyzetüket. Amennyiben a keretfeltételek nem javulnak, nincs olyan ágazat, amelyben az EU a világgazdasági termelésben elfoglalt részesedését tekintve 2025-re még tartani tudja jelenlegi pozícióját. Amennyiben a fent említett politikai intézkedések megvalósulnak, egyes ágazatoknak – mint pl. a járműipari, faipari és egyéb feldolgozóipari, az enrgiahordozókra épülő, a kutatási és fejlesztési, vegyipari, gumi- és műanyagipari, valamint a közlekedési szolgáltatási és egyéb üzleti ágazatoknak – az össztermelésben való részesedése egyáltalán nem, vagy csak kis mértékben fog csökkenni. Ez az elemzés megerősíti, hogy a gazdasági reform különösen fontos a kereskedelemhez kötődő ágazatok, így pl. a feldolgozóipar esetében.

5. ÖSSZEFOGLALÁS

E jelentés végkövetkeztetése, hogy hangsúlyozni kell a termelékenységnek, mint a hosszú távú növekedés forrásának központi szerepét. . Az EU közelmúltban elért kiábrándító termelékenysége, valamint a teljesítmény jelenleg megmutatkozó fellendülése nagyrészt a teljes tényezőtermelékenység növekedésének köszönhető. Ez teljesen világos következtetéseket enged levonni a politikákra vonatkozóan: jelzi a kutatási és az innovációs, a képzési és az oktatáspolitikai intézkedések, valamint a gazdasági reformok fontosságát, amelyek serkentőleg hatnak az általános üzleti környezetre, megkönnyítik a strukturális változásokat és a források újraelosztását. Az említett három területen megvalósított koordinált intézkedések legtöbb esetben járulékos előnyöket hordoznak az egymástól elkülönülten meghozott intézkedésekhez viszonyítva. A megnövekedett gazdasági hatékonyság mozgatórugója a verseny, legyen az akár a kereskedelem nyitottságának, a különösen a szolgáltatási ágazatok terén megerősödött egységes piacnak, a hálózati ágazatok további liberalizációjának, vagy a termékpiaci reformoknak köszönhető.

A jövő ígérete szerint az európai feldolgozóipari ágazat továbbra is fontos világméretű szerepet játszik majd, amelyben döntő tényező lesz a tudás és a képzettség. A fentiekben említett politikai intézkedések és reformok végrehajtása kulcsfontosságú e célkitűzések elérésében.

[1] Bizottsági munkadokumentum, SEC(2007), Európai versenyképességi jelentés 2007.

[2] Az EU KLEMS növekedési és termelékenységi adatbázis tudományos projekt célja egy adatbázis létrehozása a gazdasági növekedésben, termelékenységben és munkaerőteremtésben, állóeszköz-felhalmozásban és technológiai változásban az Európai Unió valamennyi tagállamának ipari szintjén 1970-től napjainkig közrejátszó intézkedésekről.

[3] A feldolgozóipar és a gazdaság egésze igen hasonló szinkron mintákat mutat a termelékenység növekedése terén, még ha az előbbi termelékenységének növekedése általában magasabb is.

[4] Az EU-ban az egy foglalkoztatottra eső tőke magasabb, ami csökkenti az USA-hoz viszonyított munkaerő-termelékenységi különbségeket.

[5] Vö. EU Economy Review 2007 lásd: EU gazdasági szemle 2007 és a közeljövőben megjelenő, kapcsolódó közlemény: „Moving Europe's productivity frontier” (Európa produktivitásának az élvonalba helyezése).

[6] Az EU belső kereskedelmét nem tekintve. A „világ országai” alatt a teljes összkivitel 86%-át képviselő országok összességét kell érteni (a részesedési adatok időbeli összehasonlíthatóságát az biztosítja, hogy az adatszolgáltatásnál figyelembe vett országok köre állandó).

[7] Amennyiben egymástól elkülönítve szemléljük ezen adatokat, túlértékelődhetnének az elemzések során, azaz a kiviteli piaci részesedés csökkenése arra engedne következtetni, hogy a versenyképesség is csökkent, míg a helyzet kialakulásában egyéb tényezők (mint pl. a gazdaság vagy a fogyasztás növekedése) játszhattak közre.

[8] Az EU27-ek vagy az EU25-ök esetében 1996 óta nem áll rendelkezésre adat a kereskedelmi szolgáltatások tekintetében.

[9] Canton, E. (2007), Social returns to education: Macro-evidence (Az oktatás társadalmi megtérülése: makrogazdasági bizonyíték), De Economist (2007. decemberi száma).

[10] Előrejelzésekből és jövőtanulmányokból összeállított szakirodalom eredményein alapuló elemzések, amelyek alapját három nemrégiben megjelent, az európai feldolgozóipar jövőjére vonatkozó, az egész EU-ra kiterjedő előrejelzésekkel foglalkozó projekt (FutMan, ManVis és Manufuture) képezi.

[11] Az értékesítésre kerülő feldolgozóipari termékek 1EUR-jára nézve a bemeneti oldalon 22 (Hollandia) és 36 cent (Németország) közötti piaci szolgáltatás-bevitelre van szükség (a 2000. év be-és kimeneti adatai ).

[12] A modell a 2004-ben 2010-re megállapított célkitűzések megvalósítására épül (a képzésből korán kimaradók maximum 10%-os aránya, a 22 évesek diákok körében legalább 85%-os felső középfokú oktatásban való részvétel, a 15 évesek körében az alacsony szintű olvasási készséggel rendelkező diákok számának 20%-os csökkentése, az életfogytig tartó tanulásban részt vevők számának legalább 12,5%-os növelése, valamint a felsőfokú természettudományi illetve technikai képzésben részt vevők számának 15%-os növelése). A gazdasági hatása fokozatosan fog növekedni, olyan mértékben, ahogy a jobb képzettséggel rendelkező korcsoportok belépnek a munkavállalók körébe.