F.

mivel az aggályok többek között az alábbiakat érintik: i. a 2002/584/IB kerethatározatban és az egyéb kölcsönös elismerési eszközökben az elutasítás indokaként nem szerepel kifejezetten, hogy az intézkedés végrehajtása összeegyeztethetetlen lenne a végrehajtó tagállamnak az EUSZ 6. cikke és az Európai Unió Alapjogi Chartája („a Charta”) szerinti kötelezettségeivel; ii. a 2002/584/IB kerethatározatban és az egyéb kölcsönös elismerési eszközökben nem szerepel rendelkezés a továbbra is a nemzeti jog által szabályozandó hatékony jogorvoslathoz való – a Charta 47. cikkében rögzített – jogról, ami a tagállamokban bizonytalanságot és következetlen gyakorlatokat eredményezett; iii. a Schengeni Információs Rendszert (SIS II) és az Interpol figyelmeztető jelzéseit nem vizsgálják felül rendszeresen, és az európai elfogatóparancs („EEP”) visszavonása és a figyelmeztető jelzések visszavonása között nincs automatikus kapcsolat, valamint bizonytalan, hogy az EEP végrehajtásának visszautasítása milyen hatást gyakorol az EEP további érvényességére és a kapcsolódó figyelmeztető jelzésekre, így azok a személyek, akik ellen EEP van érvényben, a későbbi letartóztatás és átadás kockázata nélkül szabadon mozoghatnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségen belül; iv. a súlyos bűncselekmények EEP-hez kapcsolódó és más uniós eszközökben is rendszeresen hivatkozott jegyzékét nem határozták meg pontosan, valamint olyan bűncselekményeket szerepeltetnek rajta, amelyek súlyosságáról nem rendelkeznek valamennyi tagállam büntető törvénykönyvében, és amelyek nem biztos, hogy megfelelnek az arányossági vizsgálaton; v. az EEP-t aránytalan mértékben alkalmazzák kisebb súlyú bűncselekmények vagy olyan körülmények esetén, amikor kevésbé korlátozó jellegű alternatívákat is alkalmazni lehetne, és ez indokolatlan letartóztatásokhoz, indokolatlan és gyakran túlságosan hosszú – a gyanúsítottak és vádlottak alapvető jogaiba való beavatkozást eredményező –, előzetes letartóztatásban töltött időszakokhoz és a tagállami erőforrások leterheléséhez vezet; vi. a 2002/584/IB kerethatározat és az egyéb kölcsönös elismerési eszközök nem határozzák meg az „igazságügyi hatóság” fogalmát, ami a tagállamokban eltérő gyakorlatokat és ennek folytán bizonytalanságot, a kölcsönös bizalom megromlását és vitát eredményezett; vii. a kölcsönös elismerés eszközei hatékony bírósági felügyeletének biztosítására nem léteznek minimumszabályok, ami a jogi biztosítékok és az alapvető jogok megsértése elleni védelem tekintetében következetlen tagállami gyakorlatokhoz vezet, ideértve azt is, hogy a bírói tévedések – például a hibás személyazonosság – áldozatai az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezményben (EJEE) meghatározott normákkal és az Európai Unió Bíróságának (Bíróság) állandó ítélkezési gyakorlatával ellentétben nem részesülnek kártérítésben; viii. elismervén, hogy az előzetes letartóztatás bizonyos feltételek között szükséges lehet, az e letartóztatásra vonatkozó minimumszabályok hiánya – többek között a rendszeres felülvizsgálat, a végső megoldásként való alkalmazás és az alternatívák mérlegelése tekintetében –, valamint az, hogy az ügy tárgyalásra való érettségét nem értékelik megfelelően, a vádlottak és gyanúsítottak indokolatlan és túlságosan hosszú előzetes letartóztatását eredményezheti; ix. az Unión belül számos börtönben elfogadhatatlan körülmények uralkodnak, és ez hatást gyakorol az érintett személyek alapvető jogaira, különösen az embertelen vagy megalázó bánásmóddal vagy büntetéssel szembeni védelemhez való, az EJEE 3. cikke szerinti jogra, valamint a kölcsönös elismerés uniós eszközeinek hatékonyságára és működésére; x. az EEP keretében körözött személyek számára sem a kibocsátó tagállamban, sem pedig a végrehajtó tagállamban nem biztosítanak jogi képviseletet; xi. a 2002/584/IB kerethatározat nem ír elő a lefordított EEP-k átadására vonatkozó határidőket, ami eltérő gyakorlatokhoz és bizonytalansághoz vezet; xii. nem határozták meg megfelelően azokat a bűncselekményeket, amelyekre a kettős büntethetőség vizsgálatát már nem kell alkalmazni; xiii. az Unió többi meglévő igazságügyi együttműködési és kölcsönös elismerési eszközét nem használják ki;