EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2021.6.22. COM(2021) 316 final A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK a közös halászati politika szabályainak betartását biztosító uniós ellenőrző rendszer létrehozásáról szóló 1224/2009/EK tanácsi rendeletnek a 118. cikkben előírt, a 2015 és 2019 közötti időszak vonatkozásában történő alkalmazásáról



A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK a közös halászati politika szabályainak betartását biztosító uniós ellenőrző rendszer létrehozásáról szóló 1224/2009/EK tanácsi rendeletnek a 118. cikkben előírt, a 2015 és 2019 közötti időszak vonatkozásában történő alkalmazásáról 1.Bevezetés és háttér Az 1224/2009/EK tanácsi rendelet (a továbbiakban: ellenőrzési rendelet) a közös halászati politika szabályainak betartását biztosító uniós halászati ellenőrzési rendszerről rendelkezik. A jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászatról szóló rendelettel és a külső vizeken halászó flották fenntartható kezeléséről szóló rendelettel együtt az ellenőrzési rendelet globális és integrált szemléletű ellenőrzésre, vizsgálatra és végrehajtásra vonatkozó szabályokat és intézkedéseket állapít meg. A halászati ellenőrzési rendszer irányításában és végrehajtásában érdekelt felek a következők: a tagállamok, az Európai Bizottság, az Európai Halászati Ellenőrző Hivatal (EFCA) és a kereskedelmi szereplők. Az ellenőrzési rendelet a halászati tevékenységek teljes láncolatára vonatkozik, a hálótól a tányérig. Ez a dokumentum a Bizottság azon jogi kötelezettségének tesz eleget, hogy ötévente jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak az ellenőrzési rendelet tagállamokban történő alkalmazásáról (118. cikk, (2) bekezdés). 2017-ben a Bizottság elfogadta az ellenőrzési rendelet végrehajtásáról és értékeléséről szóló első jelentést, amely a rendelet hatálybalépésétől számított első 5 évre (2010–2014) terjedt ki. Az értékelés rámutatott, hogy az ellenőrzési rendelet alapvető a közös halászati politika célkitűzéseinek eléréséhez, valamint a védelmi és gazdálkodási intézkedések végrehajtásához. Az ellenőrzési rendelet elvei és rendelkezései olyan problémákkal foglalkoznak, amelyek a múltban széles körű túlhalászáshoz és a halászati szabályok nem megfelelő betartásához vezettek. Az első jelentésben foglalt elemzés azt is kimutatta, hogy a tagállamok végrehajtották az ellenőrzési rendelet fő rendelkezéseit, de a szabályok összetettsége és az alkalmazkodáshoz szükséges idő miatt bizonyos rendelkezések végrehajtása egyes esetekben késedelmet szenvedett. A jelentés azt is megállapította, hogy bár az ellenőrzési rendelet hozzájárult mind a halászati ellenőrzési rendszer, mind a közös halászati politika szabályainak való megfelelés javításához, nem teljes mértékben célravezető (lásd a 3.1. szakaszt). A feltárt hiányosságok orvoslása érdekében a Bizottság 2018-ban javaslatot fogadott el az uniós halászati ellenőrzési rendszer felülvizsgálata céljából. A javaslatról jelenleg folynak a tárgyalások a Tanáccsal és az Európai Parlamenttel. Ez a második jelentés áttekintést nyújt az ellenőrzési rendelet alapvető rendelkezéseinek a 2015–2019-es időszakban történő alkalmazásáról. Az e dokumentumban ismertetett információk a következőkön alapulnak: i. a tagállamok által az ellenőrzési rendelet 118. cikke alapján bejelentett adatok ; ii. az ellenőrzési rendelet X. címének megfelelően elvégzett átvilágításokból, ellenőrzésekből és vizsgálatokból származó bizottsági észrevételek; iii. ezen átvilágítások, ellenőrzések és vizsgálatok nyomon követéséből származó információk; iv. a halászati ellenőrzéssel és a szabályoknak való megfeleléssel foglalkozó szakértői csoportok keretében folytatott megbeszélések; valamint v. egyéb célzott tevékenységek (pl. munkaértekezletek, találkozók). 2.Az ellenőrzési rendelet tagállamok általi végrehajtása A tagállamok felelősek a halászati ellenőrzési rendszer helyes végrehajtásának biztosításáért. A 2015–2019-es időszakban a tagállamok tovább javították az ellenőrzési rendelet végrehajtását. Előrelépés történt azokon a területeken, ahol az előző jelentéstételi időszakban hiányosságokat tártak fel, különösen a következőkön: i. szankcionálási és pontrendszerek; ii. kis hajók megfigyelése; iii. kis hajók fogási adatainak bejelentése; és iv. adatcsere. Bár ezek az előrelépések üdvözlendők, a halászati adatok digitalizálása továbbra sem teljes, és ezen a területen további erőfeszítésekre van szükség. Jóllehet a tagállamok szankcionálási rendszerei tekintetében is javulás történt (többek között pontrendszerek létrehozása révén), még többet kell tenni ezen intézkedések hatékony és egységes alkalmazásának és végrehajtásának biztosítása érdekében. Ezekről a kérdésekről az alábbi szakaszok adnak részletesebb tájékoztatást. 2.1.A vizekhez és az erőforrásokhoz való hozzáférés feltételei és a flottagazdálkodás ellenőrzése Annak biztosítására, hogy a halászati tevékenységek végzése a közös halászati politika szabályaival összhangban történjen, e tevékenységekhez halászati jogosítványra, továbbá bizonyos feltételek teljesülése esetén halászati engedélyre van szükség. A tagállamok által bejelentett érvényes halászati jogosítványok teljes száma 2015 és 2019 között kismértékben csökkent: 2015-ben közel 96 000 érvényes halászati jogosítvány volt, 2019-ben pedig körülbelül 91 000. Ezen időszak alatt a tagállamok több mint 1 500 halászati jogosítvány ideiglenes felfüggesztését és több mint 1 100 jogosítvány végleges visszavonását jelentették be. A halászati engedélyek száma a 2015. évi 30 500-ról 2019-ben több mint 38 500-ra nőtt, 154 ideiglenes felfüggesztés és 187 végleges visszavonás mellett. A hatékony ellenőrzés biztosítása érdekében a tagállamoknak hajómegfigyelési rendszert (VMS) kell működtetniük, a legalább 12 méter teljes hosszúságú halászhajókat pedig olyan eszközzel kell felszerelni, amely lehetővé teszi az illetékes hatóságok számára e halászhajók automatikus azonosítását és földrajzi helyzetének meghatározását. Egyes hajók azonban mentesülhetnek e követelmény alól, ha: i. 12 méter és 15 méter közötti teljes hosszúságúak, és tevékenységüket kizárólag a lobogó szerinti tagállam felségvizein folytatják; vagy ii. az indulástól a kikötőbe való visszaérkezésig 24 óránál hosszabb ideig soha nem tartózkodnak a tengeren. A tagállamok által bejelentett adatok elemzése arra enged következtetni, hogy bár ezt az eltérést még mindig széles körben alkalmazzák, a 12 és 15 méter közötti teljes hosszúságú hajók esetében nőtt a hajómegfigyelési rendszer lefedettsége: a 2015. évi körülbelül 35 %-ról 2019-re 40 %-ra. A motorteljesítmény ellenőrzése az uniós halászati ellenőrzési rendszer kulcsfontosságú eleme. A be- és kilépési rendszer két kapacitásmutatót szabályoz: a halászhajók motorteljesítményét és bruttó tonnatartalmát . Ezenkívül ez az a két kapacitásmutató, amelyre a közös halászati politika felső értékhatárokat állapít meg. Ezért a flottakapacitás kezelése – beleértve az uniós halászflotta-nyilvántartás be- és kilépési rendszerét – e két paraméter pontos és megbízható rögzítésétől függ. A motorteljesítményre vonatkozó tagállami nyilatkozatok pontossága alapvető fontosságú annak biztosításához, hogy a flottáik kapacitási határait ne lépjék túl, és így az uniós flottakapacitás továbbra is összhangban legyen az állományok túlhalászását elkerülő halászati erőkifejtéssel. 2019-ben a Bizottság tanulmányt tett közzé a motorteljesítmény 15 tagállamban végzett ellenőrzéséről. A tanulmány kimutatta, hogy a vizsgálat tárgyát képező valamennyi tagállam, terület és hajótípus tekintetében széles körben elterjedt a meg nem felelés. A megállapítások kérdéseket vetnek fel azzal kapcsolatban, hogy a tagállamok általában betartják-e a halászati kapacitás felső értékhatárait és a be- és kilépési rendszert. A tanulmány azt is megerősítette, hogy a motorteljesítmény ellenőrzésére vonatkozó jelenlegi rendelkezések nem felelnek meg teljes mértékben a célnak. Ezenkívül a motorteljesítmény fizikai vizsgálata költséges és nehézkes mind a hatóságok, mind az üzemeltetők számára. Ez a fizikai vizsgálat gyakran eredménytelen is, mivel a motor teljesítménye a vizsgálat alatt vagy után kissé megváltozhat. Ezért helyénvalónak tűnik, hogy legalább bizonyos flottaszegmensek esetében áttérjenek a „motorok folyamatos nyomon követésére” szolgáló rendszerre. A Bizottság a felülvizsgált halászati ellenőrzési rendszerre irányuló javaslatában már indítványozta az áttérést egy ilyen rendszerre. A flottaadatok és a flottakapacitás hatékonyabb uniós szintű nyomon követése érdekében a Bizottság frissítette az uniós flottanyilvántartást , . A nyilvántartás tartalmaz egy részben nyilvánosan hozzáférhető adatbázist. 2.2.Fogásbejelentési eszközök, mérlegelés és nyomonkövethetőség A hatékony nyomon követés elősegítése érdekében a legalább 10 méter teljes hosszúságú uniós halászhajók kötelesek halászati naplót vezetni. A legalább 12 méter teljes hosszúságú hajók esetében a halászati naplót elektronikus formában kell vezetni (elektronikus halászati napló), bár bizonyos 12 méter és 15 méter közötti teljes hosszúságú hajók mentesülhetnek a papíralapú halászati napló használata alól . Az adatok azt mutatják, hogy a papíralapú halászati napló használata általánosan csökkenő tendenciát mutat, bár még mindig széles körben elterjedt. Az elektronikus halászati naplóval rendelkező, 12 méter teljes hosszúságot meghaladó hajók száma a 2014. évi 4 800-ról 2019-ben mintegy 8 700-ra nőtt. Ez a növekedés annak köszönhető, hogy a 12 méter és 15 méter közötti hosszúságú hajók egyre nagyobb mértékben használnak elektronikus halászati naplókat: az elektronikus halászati naplók lefedettsége 30 %-ról 40 %-ra nőtt. Ezenkívül az elektronikus halászati naplót használó, 10 méter és 12 méter közötti teljes hosszúságú hajók aránya a 2014. évi körülbelül 2 %-ról 2019-ben 11 %-ra emelkedett. A 10 méter teljes hosszúságnál rövidebb hajók fogásait mintavételi tervek, papíralapú halászati naplók vagy értékesítési bizonylatok segítségével kell nyomon követni. Az egyes nyomonkövetési módszerek hatálya alá tartozó hajók aránya meglehetősen stabil volt a jelentéstételi időszakban, néhány százalékpontos eltérés volt megfigyelhető az évek során. A mintavételi tervek használata volt a leggyakrabban alkalmazott ellenőrzési módszer. Az ellenőrzés e formái mellett egyes tagállamok elektronikus halászati naplókat vezettek be, és bár az ilyen hajók bejelentett száma meglehetősen alacsony, a 2015-ös mintegy 100-ról 2019-ben 450-re nőtt.

Mivel a papíralapú jelentéstétel nem tekinthető hatékonynak és rendkívüli adminisztratív terhet jelent , a felülvizsgált uniós halászati ellenőrzési rendszerre irányuló bizottsági javaslat célja, hogy az uniós digitális stratégiával összhangban teljes mértékben digitalizálja a jelentéstételt az összes flottaszegmens tekintetében. Az e területen uniós szinten javasolt intézkedések összhangban vannak a rendelkezésre álló technológiákkal. A javasolt intézkedések célja továbbá az egyenlő versenyfeltételek olyan torzulásainak elkerülése, amelyek akkor fordulhatnak elő, ha a tagállamok egyoldalúan alkalmazzák ezeket az új technológiákat. Ezzel összefüggésben a Bizottság 2018 decemberében munkaértekezletet szervezett a kisüzemi halászat digitális eszközeiről . A munkaértekezlet a következőkre terjedt ki: i. digitális hajómegfigyelési eszközök; ii. digitális fogásbejelentési eszközök; valamint iii. az Európai Tengerügyi és Halászati Alapról (ETHA) mint finanszírozási mechanizmusról szóló ülés. A munkaértekezlet lehetőséget biztosított a következők megosztására: i. ismeretek; ii. bevált gyakorlatok; valamint iii. a kisüzemi halászat nyomon követésére és ellenőrzésére szolgáló digitális megoldásokkal kapcsolatos tendenciák és fejlemények. A munkaértekezlet résztvevői összességében támogatták a technológiai innovációt, bár fenntartásokat fogalmaztak meg az uniós flotta nagyobb hányadának digitális eszközökkel való felszerelésével kapcsolatos költségek és a méretgazdaságosság tekintetében. Ami ezt a kérdést illeti, az Európai Tengerügyi, Halászati és Akvakultúra-alapra (ETHAA) (2021–2027) vonatkozó bizottsági javaslat , 100 %-os támogatási intenzitás biztosításával támogatja a kötelező hajókövetési és elektronikus jelentéstételi rendszerek szükséges berendezéseinek megvásárlását és kisüzemi part menti halászhajókra történő telepítését . Továbbra is aggodalomra ad okot a nyomonkövethetőség, bár előrelépés történt ezen a területen, és a tagállamok különböző megoldásokat kerestek a halászati termékek nyomonkövethetőségének biztosítása érdekében. Az információs láncban hiányosságok tapasztalhatók egyrészt azért, mert a papíralapú és az elektronikus információkat egyaránt folyamatosan használják, másrészt a harmonizált adatstandardok hiánya miatt. Ezeket a hiányosságokat még nem sikerült orvosolni. Az ellenőrzési rendelet szerinti, meglévő nyomonkövethetőségi szabályok végrehajtása számos tagállam számára kihívást jelentett. Ennek oka: i. az ellátási lánc mentén az ellenőrzéséért felelős különböző hatóságok közötti koordináció hiánya; ii. a nyomonkövethetőségre vonatkozó rendelkezések alkalmazhatóságának eltérő értelmezése; valamint iii. az általános élelmiszerjog nyomonkövethetőségre vonatkozó rendelkezéseivel kapcsolatos zavar. Ezek a megállapítások megerősítik az ellenőrzési rendelet korábbi értékelésének eredményét, amely a végrehajtás terén tapasztalható hiányosságokat annak tulajdonítja, hogy a jelenlegi jogszabályi keret nem egyértelmű. A megállapítások a halászati ellenőrzési rendszer felülvizsgálatára irányuló bizottsági javaslat relevanciáját is alátámasztják. Az említett problémák megoldása érdekében a Bizottság 2019 októberében munkaértekezletet szervezett a halászati és akvakultúra-termékek nyomonkövethetőségéről . A munkaértekezlet a következőkre terjedt ki: i. a nyomonkövethetőségi követelményeknek az ellenőrzési rendelet folyamatban lévő felülvizsgálata során javasolt módosításai; valamint ii. a halászati termékek nyomonkövethetősége terén a tagállamok és az ipar által jelenleg alkalmazott különböző rendszerek és technológiák bemutatása. A munkaértekezleten felvetett fő vitapontok között szerepelt a rendszerek közötti interoperabilitás fontossága, valamint az, hogy miként biztosítható a hatékony végrehajtás valamennyi érintett fél, azaz a hatóságok, a piaci szereplők és a végső fogyasztók érdekében. A közös halászati politika keretében folytatott halászati gazdálkodás egyik fő pillére a kvóták kezelése. A halászati termékek pontos mérlegelése, nyilvántartása és nyomonkövethetősége elengedhetetlen: i. ellenőrzési célokból; ii. a kvótafelhasználás nyomon követéséhez; valamint iii. a halászati tevékenységek hosszú távú fenntarthatóságának biztosításához. A kiválasztott tagállamokban végzett bizottsági átvilágítások és ellenőrzések komoly hiányosságokat tártak fel a fogások mérlegelése, nyilvántartása és nyomon követhetősége terén. Ezek a hiányosságok: i. aláásták a tagállamok közötti egyenlő versenyfeltételeket a szabályok alkalmazása tekintetében; ii. ösztönözték a túlhalászást; és iii. a tényleges fogásnál kisebb mennyiségek bejelentését idézték elő. Mindhárom probléma veszélyezteti a közös halászati politika célkitűzéseit. A Bizottság intézkedéseket hozott a feltárt hiányosságok megszüntetésére (lásd a 3.3. szakaszt), és továbbra is értékelni fogja a mérlegelésre, a fogásnyilvántartásra és a nyomonkövethetőségre vonatkozó szabályok tagállamok általi alkalmazását. 2.3.Egyedi ellenőrzési vizsgálati programok A Bizottság által öt uniós tengermedencére vonatkozóan elfogadott egyedi ellenőrzési és vizsgálati programokat a tagállamok nemzeti és regionális szinten hajtották végre. Az EFCA a közös alkalmazási tervek segítségével biztosította az ellenőrzési tevékenységek regionális szintű operatív koordinációját. A közös alkalmazási tervek keretében végzett ellenőrzések száma 2015 és 2019 között csaknem megkétszereződött, 2019-ben több mint 32 000 ellenőrzést hajtottak végre. Ugyanebben az időszakban a feltételezett jogsértések aránya a tengeri és a szárazföldi ellenőrzések esetében is megduplázódott, az átlagok pedig az évek és a tengermedencék vonatkozásában 2 % és több mint 24 % között mozogtak . A közös alkalmazási terv keretében végzett tengeri és szárazföldi ellenőrzések során feltárt feltételezett jogsértések nagy többsége a fogások téves bejelentéséhez és a technikai intézkedésekre vonatkozó szabályok be nem tartásához kapcsolódott . 2019-ben a valóstól eltérő fogási adatok feljegyzésével kapcsolatos feltételezett jogsértések a Fekete-tengeren és az Északi-tengeren felderített összes feltételezett jogsértés több mint 40 %-át tették ki. A valóstól eltérő fogási adatok feljegyzésével kapcsolatos jogsértések a Balti-tengeren a feltételezett jogsértések közel 60 %-át tették ki, és az Atlanti-óceán északkeleti részének „nyugati vizeire” vonatkozó közös alkalmazási tervekben elérték a 75 %-ot. A földközi-tengeri közös alkalmazási tervben a technikai intézkedésekre vonatkozó szabályok be nem tartásával kapcsolatos feltételezett jogsértések az összes jogsértés 30 %-át tették ki, míg a valóstól eltérő fogási adatok feljegyzésével kapcsolatosak 25 %-ot, a feltárt feltételezett jogsértések fennmaradó 45 %-át pedig az irányítási szabályok vagy a nyomonkövethetőség be nem tartása okozta. Az elmúlt években az új technológiák, például a Föld-megfigyelési technológiák használata elősegítette a halászati ellenőrzéssel kapcsolatos információk megszerzését. 2019-ben az EFCA műholdas távérzékelést alkalmazott a hajók észleléséhez, a célazonosításhoz és más konkrét nyomonkövetési feladatokhoz. 2.4.A kirakodási kötelezettség ellenőrzése A 2019 januárjában teljeskörűen hatályba lépett kirakodási kötelezettség a megreformált közös halászati politika egyik központi eleme. A fokozatos bevezetés 2015. januári kezdete óta a tagállamok kevés előrelépést tettek a kirakodási kötelezettség alkalmazásának ellenőrzése és érvényesítése terén. A Bizottság számos átvilágítást végzett, hogy értékelje a tagállamok által a következők érdekében elfogadott intézkedéseket: i. a kirakodási kötelezettség ellenőrzésének és érvényesítésének biztosítása; és ii. valamennyi fogás pontos dokumentálásának biztosítása. Ezen átvilágítások megállapításai, valamint más jelentések, mint például: i. az EFCA által a regionális ellenőrzési szakértői csoportokkal együttműködésben készített megfelelőségértékelő jelentések ; ii. tagállami jelentések; és iii. a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek jelentései mind arra utalnak, hogy alacsony a kirakodási kötelezettségnek való megfelelés szintje. A megállapítások azt is jelzik, hogy számos tengermedencében általánosan elterjedt gyakorlat, hogy illegálisan és dokumentálatlanul visszadobják a halakat. A kirakodási kötelezettség eredményessége többek között attól függ, hogy a tagállamok megfelelő intézkedéseket vezetnek-e be a tengeri halászati tevékenységek ellenőrzésének és végrehajtásának biztosítására. Ezek az intézkedések előmozdítanák a megfelelést, és elsősorban arra ösztönöznék a halászati ágazatot, hogy kerülje el a nem szándékos fogásokat, ami a közös halászati politika egyik célkitűzése. Bebizonyosodott, hogy a zártláncú televíziót és érzékelőket is magában foglaló elektronikus távellenőrzés (REM) a legköltséghatékonyabb eszköz a tagállamok számára a tengeri halászati tevékenységek ellenőrzésének és végrehajtásának biztosításához. Ezért az uniós halászati ellenőrzési rendszer felülvizsgálatára irányuló bizottsági javaslat jogalapot biztosít az elektronikus távellenőrzés – amely a kirakodási kötelezettség tengeren történő ellenőrzésének legeredményesebb és legköltséghatékonyabb eszköze– kötelező, kockázatalapú használatához. 2019-ben az EFCA a tagállamokkal együttműködve technikai iránymutatásokat és minimumkövetelményeket dolgozott ki az elektronikus távellenőrzésre vonatkozóan . 2.5.Vizsgálatok és végrehajtás A tagállamok által a halászati vizsgálatok elvégzésére felhatalmazott személyek száma a 2015. évi mintegy 12 750-ről 2019-ben csaknem 14 400-ra nőtt, az ellenőrök száma tagállamonként 4–5 000 teljes munkaidős egyenérték között mozgott. A teljes és a részmunkaidős halászati ellenőrök arányát összehasonlítva megállapítható, hogy minden harmadik ellenőrnek a halászat ellenőrzése a fő feladata. Nehéz felmérni a halászati ellenőrzéssel foglalkozó személyzet létszámának tényleges növekedését, mivel az ellenőrök hatáskörei tagállamonként eltérőek . Mindazonáltal egyes tagállamok kiemelték, hogy a felügyelőségek létszámhiánnyal küzdenek, ami veszélyeztetheti ellenőrzési rendszereik hatékonyságát. A tagállamok 2015 és 2019 között összesen mintegy 450 000 vizsgálatról számoltak be. A négy fő helyszínen végzett vizsgálatok arányát összehasonlítva megállapítható, hogy a vizsgálatok 48 %-át a kikötőben/kirakodáskor, 26 %-át a piacon, 22 %-át a tengeren, 4 %-át pedig a szállítás során végeztek el. A tagállamok arról számoltak be, hogy 2015-ben 1 147 járőrhajót használtak halászati ellenőrzésre, amelyek száma 2019-ben 1 256-ra nőtt, és a 2015–2019-es jelentéstételi időszakban összesen közel 100 000 tengeren töltött járőrnapot jelentettek, szemben a 2010–2014-es időszakban bejelentett 56 000 tengeri járőrnappal. Emellett a tagállamok arról számoltak be, hogy a 2015-ös 72-ről 2019-ben 76-ra nőtt a halászati ellenőrzésre és felügyeletre használt megfigyelő légi járművek száma, és a 2015–2019-es időszakban összesen közel 30 000 órát töltöttek megfigyeléssel. A halászati felügyeletre szolgáló új technológiák használata is egyre inkább elterjedt. 2015-ben 2 tagállam számolt be drónok alkalmazásáról, (összesen 8 drónt használtak), míg 2019-ben 7 tagállam használt drónokat, összesen 39-et üzemeltettek. A 2015–2019-es időszakban a tagállamok összesen több mint 65 000 feltételezett jogsértést tártak fel, évente 12–14 ezret. A súlyos jogsértések száma általános növekvő tendenciát mutatott: a 2015. évi 3 000-ról 2019-re 3 500-ra emelkedett. Átlagosan nagyjából minden tizedik vizsgálat tárt fel jogsértést. A leggyakoribb feltételezett jogsértések a nyomonkövethetőséggel kapcsolatos jogsértések (28 %), amelyeket a halászati naplóval és a kirakodási nyilatkozattal kapcsolatos jogsértések követnek (22 %), valamint a többéves tervekben szereplő ellenőrzési szabályok megsértése (20 %). Ami a legkevésbé gyakori feltételezett jogsértéseket illeti, a tagállamok nem, vagy szinte egyáltalán nem jelentettek jogsértést a következők esetében: i. az ár- és intervenciós intézkedések nyomon követése; ii. közös piacszervezés; vagy iii. a szállítás utáni mérlegelés. 2019-ben a Bizottság kezdeményezte a tagállamok szankcionálási rendszereivel foglalkozó tanulmány kidolgozását. A cél a nemzeti szankcionálási rendszerek működésének alapos elemzése és értékelése volt, különös tekintettel a tagállamok által a 2015 és 2019 közötti jogsértések miatt alkalmazott szankciókra. A tanulmány eredményei azt mutatják, hogy a tagállamokban a szükséges jogi keret jórészt elkészült, és az elmúlt 5 évben számos tagállam javította jogi keretét. 2019 végén egy kivételével valamennyi tagállam rendelkezett a halászati jogosítvány jogosultjaira és a halászhajók parancsnokaira vonatkozó pontrendszerrel. Néhány tagállamban azonban késik a pontrendszer bevezetése, vagy még nem működik. Emellett jelentős különbségek vannak az országok között a szankcionálási eljárás időtartama és a kiszabott szankciók mértéke tekintetében. Ezek a megállapítások azt mutatják, hogy bár a 2010–2014-es időszakhoz képest 2015 és 2019 között javult a helyzet, többet kell tenni az egyenlő versenyfeltételek biztosítása érdekében. Azt is mutatják, hogy még mindig van tennivaló az egyes tagállamokban alkalmazott szankciók hatékonyságának, visszatartó erejének és arányosságának biztosítása érdekében. A halászati ellenőrzési rendszernek a Bizottság által 2018-ban javasolt felülvizsgálata az elsődleges célkitűzések közé sorolja a jelenlegi szabályozási akadályok felszámolását, amelyek gátolják a piaci szereplők közötti egyenlő bánásmódot és a tisztességes versenyt az EU-ban. 2.6.Adatok és információk A tagállamok rendszeresen jelentik a Bizottságnak a fogási és erőkifejtési adatokat. Ez lehetővé teszi a teljes kifogható mennyiségek és a kvótafelhasználás ellenőrzését. Az adatminőség biztosítása kulcsfontosságú eleme a tagállamok és a Bizottság arra irányuló munkájának, hogy javítsák a kvótaellenőrzést, és az adatok minőségét megfelelő adatellenőrzés és keresztellenőrzés révén biztosítsák. Ami az automatikus keresztellenőrző és adatellenőrző rendszer létrehozására vonatkozó kötelezettséget illeti, 23 tagállamból 22 számolt be arról, hogy létrehozott ilyen rendszert, de ebből a 22-ből csak 12 tagállam automatizálta már a rendszerét. További 6 tagállam tervezi, hogy 2021-ig megvalósítja az automatizálást. 4 tagállamban még mindig nagyobb késedelem tapasztalható az automatizálás terén. Néhány tagállam arról számolt be, hogy az automatizált keresztellenőrzések végrehajtása a 2015–2019 közötti időszak egyik jelentős eredménye. Az adatcsere hatékonyságának és eredményességének javítása érdekében a Bizottság 2016-ban kötelező ütemtervet határozott meg a tagállamok számára a halászati adatok kezelésére vonatkozó FLUX (fisheries language for universal exchange) szabvány bevezetésére . A FLUX szabványnak köszönhetően a regionális halászati gazdálkodási szervezetek és a világ országai első alkalommal használhatnak egységes, univerzális kódot halfogási adataik gyűjtésének és terjesztésének automatizálására. A szabvány az adókra és az élelmiszerek nyomonkövethetőségére vonatkozó szabványokkal is összhangban van. Az elmúlt 5 évben a FLUX alkalmazása terén elért előrehaladás mértéke tagállamonként és területenként eltérő volt. A Bizottságnál és a 23 érintett tagállamból 22-ben már működik a FLUX szállítási réteg (FLUX TL) információcsere-rendszer. A halászati adatok cseréjére a Tengerügyi és Halászati Főigazgatóság által üzemeltetett központi adatcsere-platformon keresztül kerül sor, és ez a platform használható arra, hogy a hitelesített adatokat és tartalmakat szabványos formátumban küldjék el a Bizottságnak. A legtöbb tagállamban a következő adatkategóriák esetében már bevezették az ilyen formátumú adatcserét, vagy jól halad a bevezetés: halászati tevékenység, értékesítési bizonylatok, a hajók helyzete, flottaadatok és összesített fogási adatok. 3.A Bizottság általi végrehajtás A Bizottság kulcsszerepet játszott abban, hogy a tagállamok segítséget kapjanak az ellenőrzési rendelet végrehajtásához, valamint a rendeletnek való megfelelésük nyomon követésében. A Bizottság ennek érdekében: i. a szükséges informatikai infrastruktúra kialakításával lehetővé tette a halászati adatok cseréjét; ii. számos átvilágítást és ellenőrzést végzett, és nyomon követte ezeket az átvilágításokat és ellenőrzéseket; iii. segítette a tagállamokat a jogszabályok értelmezésében; és iv. számos, halászati ellenőrzéssel foglalkozó szakértői csoportot szervezett. Mindezek a tevékenységek – az EFCA által biztosított operatív koordinációval együtt – jelentősen hozzájárultak ahhoz, hogy a jelentéstételi időszakban javult az ellenőrzési rendelet végrehajtása.

3.1.Jogalkotás és szakpolitika-fejlesztés 2017-ben a Bizottság elfogadta az ellenőrzési rendelet végrehajtásáról és értékeléséről szóló jelentést . A 118. cikk (3) bekezdésével összhangban a jelentés a rendelet hatálybalépésétől számított öt év elteltével értékelte annak végrehajtását és a közös halászati politikára gyakorolt hatását. A jelentés a 2015. évi célravezető és hatásos szabályozás program (REFIT) részeként azt is értékelte, hogy az ellenőrzési rendelet továbbra is célravezető-e, ennélfogva az egyszerűsítésre és a szabályozási terhek csökkentésére összpontosított. Az eredmények azt mutatták, hogy bár az ellenőrzési rendelet hozzájárult a halászati ellenőrzési rendszer javításához és a közös halászati politikának való megfelelés fokozásához, nem volt teljes mértékben célravezető. A jelentés több kulcsfontosságú problémára hívják fel a figyelmet, amelyekre az EU-nak és tagállamainak megoldást kell találniuk, hogy biztosítsák a következőket: i. fenntartható halászat; ii. a piaci szereplők közötti egyenlő versenyfeltételek; valamint iii. jobb szinergiák kialakítása más szakpolitikákkal, különösen a környezetvédelemre és a piacokra vonatkozókkal. Az Európai Számvevőszék különjelentése , az Európai Parlament állásfoglalása és a REFIT-platform véleménye arra is rámutatott, hogy az uniós halászati ellenőrzési rendszernek vannak hibái, és összességében nem célravezető. A Számvevőszék különösen a következő kérdésekkel kapcsolatban fogalmazott meg aggályokat: i. a tagállami flottanyilvántartások pontossága (a motorteljesítmény és a bruttó tonnatartalom tekintetében); ii. a megbízhatatlan papíralapú fogásbejelentési rendszerektől való nagy fokú függőség; iii. a kisüzemi flotta hatékony nyomon követésének hiánya; iv. egy adatcsere-platform létrehozásának szükségessége a halászati adatok tagállamok közötti megosztásának megkönnyítése érdekében; v. a szabványosított halászati vizsgálati protokollok hiánya; valamint vi. a jogsértésekre és a szankciókra vonatkozó adatok tagállamok közötti cseréjére szolgáló rendszer bevezetésének szükségessége. 2017 júniusában a Bizottság politikai kezdeményezést indított az uniós halászati ellenőrzési rendszer felülvizsgálata céljából. E kezdeményezés részeként a Bizottság 2017 októberében bevezető hatásvizsgálatot tett közzé, amelyet 2017 novemberében és decemberében az érdekelt felekkel folytatott célzott konzultációk követtek. Ennek eredményeként a Bizottság 2018 májusában az uniós halászati ellenőrzési rendszer felülvizsgálatára irányuló javaslatot fogadott el . A javaslat céljai a következők: i. a végrehajtási rendelkezések megerősítése; ii. a halászati adatok és információk jobb minőségének és hatékonyabb megosztásának biztosítása, különösen a kisüzemi halászat és a rekreációs célú halászat tekintetében; iii. a közös halászati politikához képest fennálló hiányosságok megszüntetése a kirakodási kötelezettség ellenőrzése terén; iv. az adminisztratív terhek csökkentése; valamint v. a más szakpolitikákkal való szinergiák erősítése. Az ellenőrzési rendelet 2015–2019 közötti végrehajtásának jelenlegi elemzése azt mutatja, hogy mindezek a kérdések továbbra is aktuálisak. A javaslatot jelenleg a rendes jogalkotási eljárás keretében tárgyalják, és azt az Európai Parlament és a Tanács vizsgálja. A felülvizsgálat célkitűzései teljesen összhangban vannak az európai zöld megállapodással , a digitális transzformáció előnyeit az ökológiai átalakulás támogatására használva. A Bizottság által kidolgozott, „a termelőtől a fogyasztóig” stratégiának is részét képezi, mivel a felülvizsgált halászati ellenőrzési rendszer egy jobb nyomonkövetési rendszer révén veszi fel a küzdelmet az élelmiszercsalás ellen, és segíti elő az élelmezés fenntarthatóságát. A REFIT-értékelés rávilágított az egyedi ellenőrzési és vizsgálati programok fontosságára. Minden érdekelt fél úgy gondolja, hogy az egyedi ellenőrzési és vizsgálati programok elengedhetetlennek a hatékony vizsgálatokhoz, valamint a tagállamok közötti együttműködés megerősítéséhez az uniós és a nemzetközi vizeken. 2017-ben a Bizottság az EFCA-val és a tagállamokkal együttműködve egy olyan új megközelítés kialakításán kezdett dolgozni, amely: i. egyszerűsítené a meglévő egyedi ellenőrzési és vizsgálati programokat ; ii. a megreformált közös halászati politikával összhangban kiterjesztené földrajzi hatókörüket és alkalmazási körüket; valamint iii. csökkentené az adminisztratív terheket. Ennek eredményeként a Bizottság 2018-ban új egyedi ellenőrzési és vizsgálati programokat fogadott el , amelyek kiterjednek az összes uniós tengermedencére, valamint ezekben a tengermedencékben az uniós halászati védelmi és gazdálkodási intézkedések hatálya alá tartozó valamennyi halászati tevékenységre. Ez a közös alkalmazási tervek – mint koordinációs platform – fejlesztését is eredményezte. A kockázatértékelés harmonizált módszertanát is kidolgozták a következők biztosítása érdekében: i. a tengermedencéken belül az ellenőrzési és vizsgálati programok egységes megközelítése; és ii. a különböző tagállamok halászata közötti egyenlő versenyfeltételek. Az EFCA a tagállamokkal együttműködésben dolgozta ki a közös halászati politika szabályai be nem tartásának lehetséges veszélyein alapuló harmonizált módszertant . 3.2.Adatok és információk 2015-től kezdve a Bizottság jelentős erőforrásokat fordított és erőfeszítéseket tett a szükséges informatikai infrastruktúra kialakítására annak érdekében, hogy lehetővé tegye a tagállamok számára a halászati adatok UN/FLUX formátumban történő cseréjét. A halászati adatok teljességének és megbízhatóságának javítására vonatkozó számvevőszéki ajánlással összhangban a Bizottság a 2015–2019-es időszakban a FLUX szállítási réteg (FLUX TL) fejlesztésére és megvalósítására összpontosított. Ez a projekt kihívást jelentett, mivel a FLUX TL korai verziói nem tudták kezelni a cserélt adatok növekvő mennyiségét. A FLUX TL szoftver minden egyes új verzióval egyre alkalmasabbá vált. A legújabb frissítések megfelelnek a feltételezett igényeknek, és több technikai előnyt kínálnak, például egy nyomonkövetési oldalt. A Bizottság döntő szerepet játszott az adatcserére vonatkozó részletes szabályokat tartalmazó végrehajtási dokumentumok előterjesztésében is. Ezekről a dokumentumokról az elektronikus jelentéstételi rendszerrel és az adatkezeléssel foglalkozó szakértői csoport keretében egyeztetnek a tagállamokkal. A Bizottság emellett szabványosított formátumokat dolgozott ki a halászati engedélyekre és a vizsgálati jelentésekre vonatkozó adatok cseréjéhez. A halászati engedélyek tagállamok, harmadik felek és a Bizottság közötti cseréjére szolgáló LICENSE-rendszer 2020 decemberében kezdte meg működését. A LICENSE-rendszert várhatóan kibővítik, hogy 2021 közepére lehetővé váljon a vizsgálati jelentések cseréje. Az Európai Parlament kérésére a Bizottság 2019 novemberében kísérleti projektet indított „a farkassügér rekreációs fogásaira vonatkozó ellenőrzési rendszer” kidolgozása és tesztelése céljából. Egy külső vállalkozó integrált informatikai eszközt fejlesztett ki, amely lehetővé teszi a hobbihorgászok számára, hogy a fogások regisztrálásával gyorsan tájékoztassák a nemzeti hatóságokat napi fogásaikról. A fogási adatok fogadására kifejlesztettek egy webalapú platformot (RecFishing.eu), amelyet a kísérleti projekt pozitív eredményei alapján tovább fognak bővíteni. Az eredményeket a 2020. decemberi, a rekreációs célú halászat nyomon követésével és ellenőrzésével foglalkozó webináriumon mutatták be . 3.3.A Bizottság vizsgálati és végrehajtási tevékenységei A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy hatékony halászati ellenőrzési rendszerekkel rendelkezzenek. A Bizottság feladata, hogy felügyelje és kikényszerítse, hogy a tagállamok helyesen alkalmazzák az ellenőrzési rendeletet és a közös halászati politika szabályait. A bizottsági tisztviselők ellenőrzéseket, önálló vizsgálatokat és átvilágításokat végeznek, hogy ellenőrizzék a tagállamok ellenőrző rendszereinek hatékonyságát és a közös halászati politika szabályainak a tagállamok általi betartását. A 2015–2019-es időszakban a Tengerügyi és Halászati Főigazgatóság mintegy 150 helyszíni látogatást tett a tagállamokban, amelyek többsége átvilágítás volt. Különös figyelmet kaptak a következők: i. a fogásnyilvántartási eljárások megfelelő működése; ii. mérlegelési eljárások; iii. a kirakodási kötelezettség ellenőrzésére bevezetett intézkedések; iv. a külső vizeken halászó flották nyomon követése és ellenőrzése; valamint v. a motorteljesítmény ellenőrzése. Az ellenőrző intézkedések végrehajtásának ellenőrzése céljából ellenőrző látogatásokra és átvilágításokra is sor került olyan konkrét halászati tevékenységek esetében, ahol problémák merültek fel és sürgős intézkedésekre volt szükség, például a földközi-tengeri kékúszójú tonhal, a balti-tengeri közönséges tőkehal és lazac, valamint az északi-tengeri, elektromos áram felhasználásával folytatott halászat esetében. Ellenőrzéseket végeztek az uniós halászati jog panaszok útján bejelentett állítólagos megsértésének kivizsgálása céljából. Emellett erőfeszítések történtek a szankcionálási rendelkezések és a pontrendszerek megfelelő végrehajtása során feltárt hiányosságok felszámolására. 2019 és 2020 között a Bizottság két tagállam számára rendelte el közigazgatási vizsgálatok indítását. Az első vizsgálat célja a nyílt vízi halászatra és a kékúszójú tonhal rekreációs célú halászatára vonatkozó mérlegelési és ellenőrzési intézkedések terén feltárt hiányosságok kivizsgálása volt . A második vizsgálat a kékúszójú tonhal tenyésztésére vonatkozó ellenőrzési rendszer hiányosságainak kivizsgálására irányult . Sok esetben a tagállamok az informális kétoldalú párbeszédek (más néven EU Pilot-akták) keretében sikeresen foglalkoztak az ellenőrzések és ellenőrző látogatások megállapításaival. 2015 és 2018 között a Bizottság 6 tagállamra vonatkozóan 7 EU Pilot-aktát nyitott, amelyek közül 1 még folyamatban van. Ezek a Pilot-akták a következőkre vonatkoztak: i. cselekvési terv végrehajtása; ii. a pontrendszer megvalósítása két tagállamban; iii. a NEAFC illetékessége alá tartozó vizeken működő flották ellenőrzése; iv. a fogások bejelentése; valamint v. a motorteljesítmény ellenőrzése két tagállamban. 2019-ben a Bizottság 24 EU Pilot-aktát nyitott, amelyek összesen 17 tagállamot érintettek. A 24 aktából 8 a tagállamok külső vizeken halászó flottájának ellenőrzéséhez, 15 a motorteljesítmény ellenőrzéséhez, 1 pedig a szankcionálási és pontrendszerhez kapcsolódott. Emellett a Bizottság 2020-ban további 3, három tagállamot érintő EU Pilot-aktát nyitott, amelyek közül 2 a kékúszójú tonhal ketrecbe helyezésével, 1 pedig a külső vizeken halászó flották ellenőrzésével kapcsolatos. Amennyiben a Bizottság olyan hiányosságokat tár fel a tagállamok ellenőrző rendszereiben, amelyek felszámolása több erőfeszítést és időt igényel a tagállamok részéről, a Bizottság cselekvési terveket dolgoz ki az érintett tagállamok számára. A 2015–2019-es időszakban a Bizottság 9 új cselekvési tervet dolgozott ki , míg ugyanebben az időszakban a 2015 előtt elindított 8 cselekvési tervből 6 befejeződött . 2019 végén 11 tagállamban hajtottak végre cselekvési tervet , 2020-ban pedig 4 új cselekvési terv megvalósítása kezdődött meg . A 15 folyamatban lévő cselekvési terv a következőkkel foglalkozik: i. a fogásnyilvántartási rendszerben azonosított hiányosságok; ii. a szankcionálási rendszerek; iii. a kockázatkezelési eljárás; iv. a számítógépes adatellenőrző/automatikus keresztellenőrző rendszerek; valamint v. a nyomonkövethetőségi követelmények. Végezetül, a Bizottság a 2015–2019-es időszakban három, tagállamok elleni kötelezettségszegési eljárást indított. Ezek az eljárások a következőkre vonatkoztak: i. a NAFO-vizeken halászó flották ellenőrzése ; ii. a pontrendszer megvalósítása ; valamint iii. a kizárólagossági rendelkezés betartása és a nyugat-afrikai halászflotta ellenőrzése . Ezen eljárások közül kettőt 2019-ben és 2020-ban lezártak , míg 1 még folyamatban van. A fogásnyilvántartási és mérlegelési rendszernek való megfeleléssel kapcsolatban 2014-ben indított kötelezettségszegési eljárás még nem zárult le . 2020-ban a Bizottság további 3 kötelezettségszegési eljárást indított: Egyet a kékúszójútonhal-halászatban részt vevő halgazdaságok ellenőrzésével és kettőt a fogásnyilvántartási és mérlegelési rendszerrel kapcsolatban. Az egyik kötelezettségszegési eljárás az ETHA ellenőrzési forrásainak előzetes felfüggesztéséhez vezetett, míg a balti-tengeri lazachalászattal kapcsolatos ellenőrző látogatások nyomán egy tagállam tekintetében visszafizetésre vonatkozó végrehajtási határozat született. 4.Halászati ellenőrzés, valamint a közös halászati politika és az ETHA végrehajtása Az ellenőrzési rendelet a közös halászati politika végrehajtásának egyik fő pillére, mivel meghatározza a fogások bejelentésére vonatkozó szabályokat. Ezek a szabályok elengedhetetlenek az évente elfogadott fogási korlátok betartásának ellenőrzéséhez. A 2015–2019-es időszakban a Bizottság egyszerűsítette a kvótaátadások lebonyolítására vonatkozó jogi eljárást. A tagállamok által a jelentéstételre fordított források fejlesztése mellett ez az egyszerűsített jogi eljárás azt eredményezte, hogy a kvótaátadási rendszer átláthatóbbá és hatékonyabbá vált. Mindazonáltal további munkára van szükség a nemzetközi megállapodások keretében végrehajtott átadásokra és levonásokra vonatkozó jelentéstétel javítása érdekében, mivel ezt a jelentéstételt időnként következetlenségek jellemzik. Az ETHA támogatja az uniós halászati ellenőrzési rendszer végrehajtását . Az ETHA keretében a tagállamok együttesen 567,9 millió EUR-t különítettek el ellenőrzési és végrehajtási műveletekre a 2014–2019-es időszakban. 2019 végéig a tagállamok 375,8 millió EUR összegű kiadásokra vállaltak kötelezettséget , ami az ETHA ezen intézkedésekre tervezett teljes költségvetésének 66,2 %-át teszi ki. A beruházások számos fajtája közül a három legfontosabb a következő volt: i. technológia beszerzése, üzembe helyezése és fejlesztése; ii. járőrhajók, repülőgépek és helikopterek korszerűsítése és beszerzése; valamint iii. működési költségek. A beruházásoknak ez a három fajtája együttesen az összes kötelezettségvállalás 70 %-át kötötte le. Meg kell jegyezni, hogy bár az az uniós prioritás, amelyhez az ellenőrzés tartozik (3. uniós prioritás – „A közös halászati politika végrehajtásának előmozdítása”), az összes halászati alap közül a legmagasabb felhasználási aránnyal rendelkezik, a 46,8 %-os felhasználási arány abszolút értékben még mindig alacsony, és a Bizottság reméli, hogy a 2021 és 2027 közötti időszakban javul mind a jelenlegi ETHA, mind az új ETHAA végrehajtása. Ezzel összefüggésben iránymutatásokat nyújtottak az ETHAA programozásához , és potenciális költségvetési kiadásokat különítettek el „a halászat végrehajtásának és ellenőrzésének javítására, valamint az adatszolgáltatásra”, beleértve a hatékony és innovatív halászati nyomonkövetési technológia fejlesztését és megvalósítását is .