EURÓPAI BIZOTTSÁG 
Brüsszel, 2011.10.27. 
SEC(2011) 1294 végleges 
  
BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM 
A HATÁSVIZSGÁLAT ÖSSZEFOGLALÁSA 
amely a következ ő dokumentumot kíséri 
Javaslat: AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE 
 
a tengeri olaj- és gáziparban végzett kutatá si, feltárási és termelési tevékenységek 
biztonságáról 
{COM(2011) 688 végleges} 
{SEC(2011) 1292 végleges} 
{SEC(2011) 1293 végleges}  
 
HU 1/8 HU 1. A PROBLÉMA MEGHATÁROZÁSA ÉS A FELLÉPÉS SZÜKSÉGESSÉGE 
Az elmúlt három évtizedben legalább 11 súlyos tengeri baleset1 és számos olyan kisebb 
horderejű esemény történt2, amely súlyos baleset veszélyével fenyegetett. A 2010. áprilisi 
Deepwater Horizon katasztrófa ismét kirobbantotta  a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek 
kockázatának kezelésér ől folyó vitát. 
Az Európai Unióban is megmaradtak a jelent ős kockázatok, annak ellenére, hogy egyes 
tagállamok a Piper Alpha (1988) és az Alex ander Kielland (1980) katasztrófát követ ően 
kockázatcsökkent ő reformokat vezettek be. Az európai balesetekr ől végzett gyakoriság- és 
költségelemzések szerint az uniós tengeri balesetekb ől eredő gazdasági veszteség és károk 
becsült éves átlagos egységköltsége ma 205 és 915 millió EUR között mozog3 (ez a 
hatásvizsgálatban alkalmazott alapforgatókönyv) . Ebben a helyzetben kockázatcsökkentési 
intézkedésekre van szükség, biztos ítani kell a súlyos balesetek hatékony elhárítását, valamint 
az érintett régiók regenerálódását és a vállal kozások gyors talpra állását. Egy esemény 
kockázatát az el őfordulásának valószín űsége és következményei határozzák meg. 
A súlyos balesetek valószínűségét  nem szabad alábecsülni, különösen figyelembe véve azokat 
a beszámolókat4, amelyek szerint a súlyos balesetek mutatói következetesen magasak.  A 
lehetséges súlyos balesetek mindenütt jelenlév ő előfutárai5 (a balesetveszélyes helyzetek) 
emlékeztetnek arra, hogy tovább kell javítani a gyakorlatot és csökkenteni kell a kockázatokat.  
Ebben az ágazatban egy sú lyos baleset rendkívüli következményekkel járhat. Ilyen 
következmény lehet többek között nagyszámú halá leset, súlyos környezeti kár, valamint a 
part menti és tengeri közösségek megélhetését
6 érintő járulékos kár. Má r a kisebb balesetek 
nyomán is számottev ően megrendül a lakossági és a piaci bizalom, a kitermelés 
elővigyázatosságból történ ő korlátozása7 pedig kedvez őtlenül hathat az energiaellátás 
biztonságára és a gazdaságra.  
A veszélyek hasonlósága ellenére a tengeri kitermelési ágazat minden uniós joghatósági 
területen belül eltér ő környezeti, egészségvédelmi és biztonsági el őírások szerint m űködik, 
míg az uniós jog a tengeri ipari tevékenys égek vonatkozó szempontjait csupán részben 
szabályozza8. Ez nem teremt olyan megfelel ő, átfogó és Unió-szerte egységes szabályozási 
környezetet, amelyben kiemelt cél a súlyos ba lesetek kockázatának folyamatos csökkentése.  
Noha a helyzet valamennyi régióba n javításra szorul, az  Északi-tengeren kí vül kevéssé fejlett 
a tengeri veszélyhelyzetek szabályozása: itt a kockázatok tényleges kezel ése helyett többnyire 
                                                 
1 A hatásvizsgálatról szóló dokumentum 2.1. pontja.  
2 Pl. Brent B, 2003; Gullfaks C, 2010; Ganneth F, 2011. 
3 Ha egy súlyos baleset el őfordulási gyakorisága 35 év, átlagos gazdasági költsége pedig 5 milliárd EUR (csak a 
tisztítás) és 30 milliárd EUR (teljes gazdasági költség) köz ött változik, ez évente 140–850 millió EUR-t jelent. 
Ehhez hozzá kell adni a gyakrabban el őforduló, kevésbé súlyos, dokumentált balesetekb ől származó éves anyagi 
veszteség értékét, amely a becslések szerint 65 millió EUR. Ezek a becslések az I. mellékletben részletesen 
bemutatott valószín űségi és baleseti statisztikai elemzéseken alapulnak. 
4 http://www.ptil.no/news/rnnp-2010-major-challenges- in-important-areas-article7810-79.html  
5 Olaj- és gázszivárgás, a termelés i folyamat biztonsága és a kitörésv édelem terén megfigyelt hiányosságok; 
érvénytelen tervmódosításból ered ő meghibásodás; karbantartási elmaradások. 
6 Pl. halászat, idegenforg alom, esetenként a kiköt ők, mezőgazdaság.  
7 Pl. moratórium 2010-ben a Mexikói-öbölben, jelenleg Olaszországban és 1988-ban az Egyesült Királyságban 
(Ocean Odyssey baleset). 
8 A hatásvizsgálatról szóló dokumentum 2.1. pontja. 
 
HU 2/8 HU részletes követelményeket írnak el ő. A tengeri olaj- és gázipari tevékenységek biztonsági 
kihívásainak kezelésér ől szóló közlemény (COM(2010) 560 végleges) meghatározott néhány, 
az uniós szabályozási keretben és ágazati gyakor latban tapasztalható hiányosságot, valamint 
több cselekvési területet. E hatásvizsgálat pedig a különböz ő szakpolitikai lehet őségeket és 
ezek lehetséges hatásait értékeli.  
A tengeri olaj- és gázipari m űveletek biztonságát illet ően az Unió három problémával néz 
szembe: 
1) Az uniós vizeken igen nagy a súlyos tengeri olaj- vagy gázipari balesetek el őfordulásának kockázata, a 
jelenlegi széttagolt jogalkotás, szabályozási és ágazati gyakorlat pedig nem teszi lehet ővé, hogy Unió-szerte a 
lehetséges mértékben csökkenjenek a kockázatok. 
2) A meglév ő szabályozási keret és üzemeltetési el őírások az uniós vizeken bekövetkez ő balesetek esetén nem 
teszik lehet ővé a leghatékonyabb elhárítást. 
3) A meglév ő felelősségi szabályok értelmében nem lehet minden esetben egyértelm űen megállapítani a felel ős 
fél kilétét (pl. az olajszivárgást okozó vállalat) és/vagy el őfordulhat, hogy a felel ős nem tudja kifizetni az általa 
okozott károkért járó kártérítés összegét, vagy nem kötelezhet ő erre. 
Az alábbi táblázat áttekintést ad az elem zésünkben, valamint az érdekeltekkel folytatott 
konzultáció és a nemzetközi vizsgála tok során meghatározott kockázatnövel ő tényezőkről.  
Kockázatnövel ők kategóriája  Mögöttes kockázatnövel ő tényezők 
A jelentős és nem kell ő mértékben csökkentett kockázatokat  növelő tényezők az uniós tengeri ipari m űveletek 
során  
Elöregedő infrastruktúra és kimerül ő ipari környezet  
A diverzifikálás irányába történ ő ágazati szerkezetváltás  Az ágazat fejl ődése 
„Úttörő” műveletekre és új technológiákra történ ő átállás  
A korszer ű gyakorlatok és technológiák következetlen alkalmazása  
A szabályoknak és el őírásoknak való meg nem felelés  Egyedi vállalati gyakorlatok  
Elégtelen/különböz ő szintű biztonsági kultúra a vállalatokon belül  
A szabályozó hatóságok szakértelmének különböz ő szintje  
Az átláthatóság és az információcsere elégtelen szintje  A szabályozási kerettel 
kapcsolatos kockázatnövel ő 
tényezők Széttagolt szabályozási keret  
A vészhelyzetre való nem megfelel ő felkészültséget  eredményez ő tényezők 
A katasztrófavédelmi tervezés terén a tagállamok között megfigyelhet ő 
eltérések  A kockázatalapú tervezés állapota 
 
Az elhárítási eszközök határokon átnyúló összeegyeztethetetlensége  
Az ágazati veszélyhelyzet-elhárítási eszközkészletre vonatkozó tájékoztatás 
hiánya  Az állami és az ágazati tervek és eszközök integrációja
 
A vállalati katasztrófavédelmi tervek eltér ő színvonala  
A nem megfelel ő felelősségi rendelkezések  okai 
A környezeti felel ősséggel kapcsolatos uniós szabályozás egyértelm űsége és 
hatálya  
Pénzügyi alkalmasság és garanciák hiánya  A felelősségi rendelkezések 
egyértelm űsége és átfogó 
jellege  
A hagyományos károkra vonatkozó ká rtérítési rendszerek elégtelensége  
1. táblázat  
2. AZ UNIÓS FELLÉPÉS INDOKOLÁSA 
A tengeri ipari kockázatok kezeléséért els ősorban az ágazat  felel, illetve az ágazat 
rendelkezik az ehhez szükséges eszközökkel.  A súlyos tengeri balesetek kockázatának 
csökkentéséhez az szükséges, hogy a jelenlegi legkorszer űbb gyakorlati megoldások 
általánossá váljanak az EU-ban. A Deepwater Horizon balesetet követ ően okkal lehetne 
feltételezni, hogy va lamennyi üzemeltet ő felülvizsgálta saját gya korlatát, a reakciók azonban 
nem egységesek: csupán néhányan jelent ettek be és/vagy hajtottak végre konkrét 
 
HU 3/8 HU intézkedéseket. Ez meger ősítette, hogy a hatóságok részér ől kiegészít ő intézkedésekre van 
szükség.  
A szubszidiaritás elvével  összhangban az Uniós fellépés csak azokon a területeken képezte 
megfontolás tárgyát, ahol annak révén az adott célkit űzések a tagállami fellépésnél 
eredményesebben megvalósíthatók, illetve ahol  a tagállami intézkedések önmagukban nem 
eredményeznének optimális javulást. Noha az Egyesült Királyság, Hollandia, Dánia és Norvégia egyaránt a célmeghatározó szabályozói megközelítést alkalmazza, rendszerüket javíthatnák egy összesített északi-tengeri refe renciamutató kialakítása érdekében. Szélesebb 
körben megmutatkozhatnak az el őnyök a Földközi-tengeren, a Fe kete-tengeren és a Balti-
tengeren, ahol egyes országok kevesebb ta pasztalattal rendelkeznek az egyre b ővülő tengeri 
ipari tevékenységek irányítása terén.  
A nemzetközi vagy uniós fellépés hián ya tovább súlyosbítaná az egyik legf őbb 
kockázatnövel ő tényezőt, azaz az uniós szabályrendszerek és nemzeti politikák 
széttagoltságát.   
A megelőzés, az elhárítás és a felel ősség terén kívánatos lenne  a nemzeti gyakorlatok 
összehangolása, az Unión belül ugyanis egy súlyos baleset határokon átterjed ő 
olajszennyezéshez vezethet. A je lek szerint a kívánt állapot uniós szinten a legjobban egy 
uniós programtervvel valósíth ató meg. Ez megoldást jelenthetne az ágazati teljesítmény 
érdemi összehasonlíthatósága, valamint az in formációk és a baleseti adatok megosztása terén 
tapasztalható nehézségekre is.  
Az arányosság elvének  betartása a kívánt eredmény elérését célzó uniós fellépés 
hatékonyságának, költségeinek és el őnyeinek értékelése révén biztosított.   
Ennélfogva uniós fellépés csak a kkor javasolandó, ha az adott célkit űzés a tagállami 
fellépésnél költséghatékonyabban megvalósíthat ó. Az igazgatási költs égek esetén (pl. 
átláthatóság) törekedni kell a köl tséghatékonyságra. Emellett kell ő figyelmet kap az ágazati 
önszabályozás (pl. elhárítási tec hnológia) és a nemzetközi lehet őségek (pl. polgári felel ősség). 
Mivel a problémát kiváltó legtöbb tényez ő globális jelleg ű, ezzel párhuzamosan nemzetközi 
megoldásokra  is szükség van. Az OSPAR, az NSOAF , az IRF, a G-20 és az IMO keretein 
belül folytatott megbeszélések ugyanakkor a rra utalnak, hogy ezek a fórumok önmagukban 
nem tudják el őmozdítani a gyors haladást, mivel nem rendelkeznek az el őrelépés 
ösztönzéséhez vagy a megfelelés biztosít ásához szükséges átfogó hatáskörrel. 
 
3. FŐ SZAKPOLITIKAI CÉLKIT ŰZÉSEK 
A hármas problémára tekintettel az uniós kezdeményezésnek két általános célt  kell 
megvalósítania: 
1. az uniós tengeri olaj- és g ázkitermelés terén bekövetkez ő súlyos baleset megel őzése 
(különösen a súlyos balese tveszélyekhez kapcsolódóan); 
2. az Unió felkészítése arra, hogy a megel őző intézkedések kudarca esetén eredményesen 
tudja kezelni a súlyos veszélyhelyzeteket. 
Ez a két álta lános cél négy egyedi célra  bontható, amelyek a megel őzéstől az elhárításig és a 
helyreállításig az ágazat egészére vonatkoznak:  
 
HU 4/8 HU 1. az uniós vizeket vagy partokat esetlegesen érint ő tengeri olaj- és gázipari tevékenységek 
során végzett, súlyos ves zélyhelyzetekre irányuló ellen őrzéssel kapcsolatos bevált 
gyakorlatok következetes alka lmazásának biztosítása; 
2. bevált szabályozási gyakorla tok végrehajtása az összes olyan európai joghatósági 
területen, ahol tengeri olaj- és gázipari te vékenységek zajlanak; 
3. az uniós polgárokat, gazdaságot vagy környezetet esetlegesen érint ő veszélyhelyzetek 
kezelését szolgáló uniós készenléti és elhárítási kapacitás meger ősítése; 
4. a felelősségre és a kártérítésre vonatkozó meglév ő uniós rendelkezések javítása és 
egyértelm űvé tétele. 
 
4. SZAKPOLITIKAI LEHET ŐSÉGEK 
A tengeri ipari gyakorlatok módosításának mértékét ől vagy az elérni kívánt  szakpolitikai cél 
nagyságától függ ően számos különböz ő szakpolitikai lehet őség kínálkozik. Az egyes 
szakpolitikai lehet őségek az 1. pontban meghatározott kockázatnövel ő tényezőket kezelő egy-
egy intézkedéscsomagot foglalnak magukban. A változatlan helyzetet leíró alaplehet őségen 
(0. lehetőség) túl négy további szakpolitikai lehet őség adódik: 
Az 1. lehetőség („Északi-tengeri alapprogram”) az ésszer ű uniós beavatkozás alapszintje. 
Bevezeti az uniós jogba a súlyos veszélyhelyzetekr ől szóló jelentést mint a 92/91/EK irányelv 
által előírt biztonsági és egészségvédelmi dokumentu mon alapuló fogalmat, de ennél tovább 
megy, és több északi-tengeri joghatósági  terület irányadó gyakorlatát követi. 
Az 1+. lehet őség („Északi-tenger plusz”) az 1. lehet őségnél is tovább megy, és a súlyos 
veszélyhelyzetekr ől szóló jelentésen túl számos, az egye s északi-tengeri jogha tósági területek 
által alkalmazott, széles körben elismert irá nyadó gyakorlatok ihlette „p uha jogi” intézkedést 
vezet be, úgymint: a tengeri olaj- és gázipari engedélyt kérelmez ők műszaki alkalmasságának 
szigorúbb elbírálása; a nemzeti katasztrófaelhá rítási tervek összeh angolása; egymással 
összeegyeztethet ő nemzeti és ágazati tulaj donú elhárítási eszközök ki dolgozása és ezek más, 
arra rászoruló országoknak való rendelkez ésére bocsátása; valamint az üzemeltet ők 
felelősségére vonatkozó környezeti rendelkezések hatá lyának tisztázása (pl. a hulladékokról 
szóló jogszabályok alkalmazhatóság a) a tengeri olaj- és gázipari  balesetek tekintetében. Az 
Unió ezenkívül a területén bejegyzett vállalatok számára az uniós el őírások uniós vizeken 
kívüli alkalmazására vonatkozó, önként es megállapodásokat kínálna.  
A 2. lehetőség („Uniós bevált gyakorlat”) átfogóbb re formcsomagot fejleszt ki a súlyos 
veszélyhelyzetek kockázatának kezelése terén széles körben elismert, világszint ű bevált 
gyakorlatok alapján. Ezek alkalmazását Unió-szerte el őírnák, és a súlyos veszélyhelyzetekr ől 
szóló jelentés környezeti kockázatértékelést tartalmazna. Ez a lehet őség az északi-tengeri 
régióban is további el őrelépéshez vezetne, és megteremtené  az illetékes nemzeti hatóságok 
közötti uniós szint ű szabályozói párbeszéd feltételeit. 
A 3. lehetőség („Uniós ügynökség”)  tovább er ősíti a 2. lehet őség hatását azálta l, hogy uniós 
ügynökséget hoz létre, amely intézményes kere tbe foglalja és ezáltal megszilárdítja a 2. 
lehetőség által elért reformokat. Az ügynökség ellen őrzéseket és vizsgálatokat végezne, 
nyomon követné és kikényszerítené a következetes  teljesítményt, fejlesztené a beavatkozási 
kapacitást és támogatná a nem uniós szoms zédos országokban folyó kapacitásépítést.  
Az egyes lehet őségek több egyedi intézkedést  tartalmaznak, amelyek közül néhány több 
lehetőségnek is részét képezi, mí g mások kizárólag egy lehet őséghez tartoznak. Például, 
 
HU 5/8 HU mivel az 1+. lehet őség az 1. lehet őség továbbfejlesztése, az tartalmazza az utóbbi 
intézkedéseit, és ezeket tová bbiakkal egészíti ki. A 2. lehet őség részben új intézkedéseket 
vázol fel, részben pedig megtartja az el őző két lehet őség intézkedéseit, de azokat más 
eszközökkel hajtja végre. Ez azt tükrözi, hogy egy intézkedés különféle eszközökkel végrehajtható, ami gyakran kompromissz umot kínál az eredményesség és az 
összetettség/kivitelezhet őség között.  
Az intézkedések meghatározására az érdekeltek kel folytatott konzultáci ó és kutatás alapján 
került sor. Az alábbi táblázat felsorolja az ö sszes intézkedést, és jelzi, hogy azokat az egyes 
lehetőségek tartalmazzák-e; ezenkívül feltünteti a különböz ő lehetőségeken belül az egyes 
intézkedésekhez rendelt általá nos végrehajtási eszközöket.  Ennek következtében az egyes 
szakpolitikai lehet őségeket egyrészr ől az azokban foglalt intézked ések csoportja, másrészr ől 
pedig az e lehet őségekhez tartozó egyes intézkedések el őnyben részesített végrehajtási 
eszköze határozza meg. 
 
Sz. Intézkedés 
 0. 
lehetősé
g 1. 
lehetősé
g 1+. 
lehetősé
g 2. 
lehetősé
g 3. 
lehetősé
g 
1. A potenciális üzemeltet ő műszaki alkalmasságának 
részletes ellen őrzése 0 (= 
nincs 
ilyen)  0 I 
(iránymu
tatás) J Uniós 
ügynöks
ég 
2. Rendszeres ellen őrzések és szankciórendszer létrehozása  0 Jogszab
ály J J Uniós  
3. A hivatalos biztonsági értékelések benyújtása elfogadásra 
a szabályozó hatósághoz  0 J  J J Uniós  
4. A súlyos veszélyhelyzetekr ől szóló jelentések kib ővítése 
átfogó kockázatkezelési modellé  0 0 0 J  J 
5. Az uniós gyakorlatok kiterjesztése a tengerentúli 
műveletekre  0 0 I  I Uniós  
6. Illetékes hatóság létrehozása  0 0 0 J  Uniós  
7. A szabályozói párbeszéd platformjának kialakítása  0 0 0 J  Uniós  
8. Átfogó információcsere és átláthatóság  0 0 0 J  J 
9. Felkészültség a súlyos tengeri balesetekkel kapcsolatos 
hatékony katasztrófaelhárításra  0 0 I  J Uniós  
10. A beavatkozási eszközök országhatár-független 
hozzáférhet őségének és megfelel őségének biztosítása  0 0 I  J Uniós  
11. A környezeti felel ősség hatályának egyértelm ű 
meghatározása  0 0 I  J J 
2. táblázat – A szakpolitikai lehet őségek összehasonlítása 
A 2. táblázatban felsorolt intézkedéseken túl három további, i. a termékbiztonsággal, ii. a 
pénzügyi alkalmassági garanciákkal és iii. a hagyományos károkra vonatkozó kártérítési 
rendszerekkel kapcsolatos intézk edés azonosítása is megtörtént. Ezek az intézkedések az 1. 
táblázatban foglalt kockázatnövel ő tényezők kezelésére szolgálnak, kidolgozottságuk 
jelenlegi szintjén azonban még nem illeszthet ők be a hatásvizsgálatba, ezért ezekr ől később 
külön értékelés készül. 
5. A LEHET ŐSÉGEK HATÁSAINAK VIZSGÁLATA 
A hatásvizsgálat valamennyi lehet őség esetében értékelte, hogy az milyen mértékben 
csökkenti a kockázatokat, milyen hatással van az  uniós tagállamok, az ágazat és a Bizottság 
megfelelésre fordított költségeire, va lamint milyen átfogóbb, nem számszer űsíthető 
(társadalmi, gazd asági és környezeti)  hatásokkal bír. 
 
HU 6/8 HU A 0. lehetőség (az uniós fellépés elmaradása) nem jár t öbbletköltséggel, és nem befolyásolja a 
205–915 millió EUR közötti referencia-költségtartományt7. A problémákat kiváltó tényez őket 
nem érinti egységesen valamennyi tagállamba n. Noha a nemzeti jogszabályokban, illetve a 
tagállami és ágazati gyakorlatok terén várható némi javulás, ezek hatását semlegesítheti a tengeri ipari tevékenységek egyre összetettebb jellegéb ől fakadó kockázatnövekedés 
(bonyolultabb szerkezet ű és távolibb fúrótornyok stb.).  
Az 1. lehetőség kb. évi 36 millió EUR -val növeli a megfelelési költségeket, amelyeket 
túlnyomórészt az ágazat visel. Ez a lehet őség biztosítja az ágazat  és a szabályozók által 
végzett következetes kockázatértékelést, korszer ű szankció-/büntetési re ndszert vezet be, és 
részben javítja az ágazati bi ztonsági kultúrát. Az ebb ől eredő kockázatcsökkenés 
referenciaköltséghez visz onyított becsült értéke kb. évi 7–30 millió EUR , ami a 
referenciaszinthez képest átlagosan 3 %-os kockázatcsökkenést
 jelent. 
Az 1+. lehet őség a tagállamokra kb. 3 millió EUR  működési többletköltséget, az ágazatra 
pedig kb. 16 millió EUR  többletköltséget ró, így az ágaz at összes megf elelési költsége 
52 millió EUR -ra emelkedik. Ez a lehet őség kis mértékben javítja a m űszaki alkalmasság 
ellenőrzését; egyértelm űvé teszi, hogy a szennyezésért az üzemeltet őket terheli a felel ősség; 
valamint hivatalos form át ad annak a célkit űzésnek, hogy a katasztrófavédelmi eszközöket és 
terveket úgy kell kialakítani, hogy azok a tagállamok között megoszthatók legyenek. 
Ezenkívül megteremti a világszint ű előírások szigorítására irányuló uniós befolyás alapjait. 
Az 1+. lehet őség által kínált haszon évi 25–109 millió EUR , ami a referenciaszinthez 
viszonyítva átlagosan 12 %-os kockázatcsökkenést  jelent. 
A 2. lehetőség további évi 70 millió EUR megfelelési/végrehajtási költséggel terheli az 
ágazatot, így az összes ágazati költség kb. 122 millió EUR -ra rúgna; a számítások szerint a 
tagállamok további 9–15 millió EUR igazgatási költségre, tehát összesen 12–18 millió EUR -
ra számíthatnak; ehhez egyszeri igazgatási költségek formájában kb. 18–44 millió EUR-t kell 
hozzáadni. Ez a lehet őség valamennyi meghatározott kockázatnövel ő tényezőre megoldást 
kínál. Az e lehet őséghez tartozó intézkedések együtt évi 103–455 millió EUR -val csökkentik 
a kockázati referenciaköltségeket – ez a referenciaszinthez képest 50 %-os 
kockázatcsökkenés .  
A 3. lehetőség megszilárdítja a 2. lehet őség előnyeit, előmozdítja az egységes szabályozást, 
technikai segítségnyújtást kínál az új vagy kidolgozás alatt á lló nemzeti szabályrendszerekhez 
és meger ősíti a koordinációt és az átláthatósá got. A kockázatalapú rendszert alkalmazók 
ugyanakkor attól tartanak, hogy ez a lehet őség a regionális vagy nemzeti prioritásokat 
intézményi vagy átlagosított célkit űzésekkel próbálná összeegyeztetni és ezáltal csökkentheti 
az előnyöket. A 3. lehet őség kb. évi 34 millió EUR  működési költséggel terheli a Bizottságot, 
valamint 18–44 millió EUR egyszeri indulókö ltséget és az elhárításhoz szükséges 
tőkeeszközök megvásárlására további 10 millió EUR kiadást igényel. Az ágazatokat és a 
tagállamokat érint ő megfelelési költségek, valamint az átfogó el őnyök e lehet őségen belül a 2. 
lehetőségnél leírtaknak felelnek meg. 
6. ELŐNYBEN RÉSZESÍTETT SZ AKPOLITIKAI LEHET ŐSÉG ÉS JOGI 
ESZKÖZ  
Az előnyben részesített szakpolitikai megoldás  a 2. lehet őség, azaz olyan átfogó tengeri 
ipari reform, amely Unió-szerte új jogszabály fo rmájában a bevált gyakorlatok szintjére emeli 
a tengeri kitermelési ágazaton belüli kockázatkezelés és kata sztrófavédelmi készültség 
szintjét. A következetességen túl ez a lehet őség biztosítja az ágazat és a szabályozó hatóság 
teljesítményének nagyobb fokú átláthatóságát.  
 
HU 7/8 HU E lehetőséggel a fokozott megel őzés és egy baleset beköve tkeztekor a következmények 
enyhítése révén a legnagyobb mértékben (50 %-kal) csökkenthet ő a kockázatok 
referenciaszintje. A kockázatcsökkenés pénz ben kifejezett átlagos értékének (kb. évi 
279 millió EUR) a végrehajtás összes becsült költségéhez (évi 12–18 millió EUR a tagállamok számára igazgatási költségek formájában és évi 122 millió EUR az ágazat számára megfelelési költségek formájáb an) viszonyított aránya kedvez ő. A 2. lehet őség igazgatási és 
gazdasági szempontból kifizet ődőbb, mivel a 3. lehet őséghez kapcsolódó m űködési 
többletköltségek (kb. évi 34 millió EUR) nem vezetnek megfelel ő kockázatcsökkenéshez. Az 
1+. lehetőség szerény kedvez ő hatást (12 %) és végrehajtási lehet őségeket kínál, míg az 1. 
lehetőség előnyei nem indokolják a – még így sem maga s – ráfordításokat. Az érdekeltek 
körében a nem kormányzati szervek és a hajóosztályozó társaságok jellemz ően jobban 
támogatják a változásokat, mint a szabályozó hatóságok és, különösen az ágazat.  A 2. lehet őség végrehajtásának javasolt eszköze a rendelet . A közvetlen alkalmazás által 
biztosított egyértelm űség, következetesség és a végrehajtás gyorsasága miatt megfelel őbb, 
mint az irányelv
9; a rendelet mellett szól az is, hogy els ődleges célja a jogszabályi el őírások 
egységes alkalmazásának biztosítása ott, ahol a végrehajtást jelenleg  a tagállamok közötti 
széttagoltság jellemzi. A rendelet ezenkívü l azáltal, hogy közvet lenül az ágazatra 
alkalmazandó, egyenl őbb feltételeket biztosít az érintettek számára.  Ezenfelül a határokon 
átterjedő szennyezés elleni küzdelmet célzó katasz trófavédelmi tervezés szempontjából is 
kedvező. 
 
7. NYOMON KÖVETÉS ÉS ÉRTÉKELÉS 
A rendelet hatásait legkés őbb a jogszabály hatálybalépését ől számított öt évben belül 
értékelni kell. Ezzel összefüggésben biztons ági teljesítménymutatóka t és a megfelelés-
ellenőrzési tevékenységekre vonatkozó adatokat kell felhasználni (lásd a hatásvizsgálat 8. 
pontját). Az átláthatóság és a jelentéstétel javítására irányuló javaslatok várhatóan Unió-szerte előmozdítják majd a tengeri ipari kockázat ok értékelését, nyomon követését és 
összehasonlítását.  
Mindemellett a Bizottság az illetékes hatósá gokkal tartott rendszeres ülések keretében 
figyelemmel kísérheti az ágazat m űködését. Ezek az ülések a hagyományos és az újabb uniós 
tengeri régiók közötti ismeretmegosztást is el ő fogják segíteni. 
 
                                                
 
9 A nagy kockázattal járó/nagy értéket képvisel ő ágazatokra vonatkozó jogi ak tusok esetében többnyire az 
irányelvet részesítik el őnyben (pl. az IPPC- vagy a SEVESO II irányelv), míg a nagy kockázattal járó sz űkebb 
ágazatok (pl. a polgári repülés) esetében a jogi keret gyakran rendelet formáját ölti.