POLITIKAI HÁTTÉR:

Európának stratégiára van szüksége ahhoz, hogy megerősödve kerüljön ki a válságból, és hogy olyan intelligens, fenntartható és inkluzív gazdasággá tegye az EU-t, amelyben magas a foglalkoztatottak aránya és a termelékenység, valamint erős a társadalmi kohézió. Az Európa 2020 stratégia ismertette a 21. század európai szociális piacgazdaságának koncepcióját.

Habár az egységes piac nem azon hét kiemelt célkitűzés egyike, amelyeket alapvetőnek ítéltek meg az Európa 2020 stratégia kiemelt céljainak eléréséhez, az Európa 2020-ról szóló közlemény megállapította, hogy a problémák kezelésére és a stratégiában megfogalmazott célok elérésére teljes mértékben mozgósításra kerülnek az uniós szintű eszközök, különösen az egységes piac, a pénzügyi eszközök és a külpolitikai eszközök. Az Európa 2020 stratégia szerves részét képezik azok az operatív javaslatok, amelyek biztosítják, hogy ezen eszközök teljes mértékben hozzájáruljanak a stratégia megvalósításának sikeréhez.

A közlemény kifejti továbbá, hogy a növekedéshez és a munkahelyteremtéshez létfontosságú egy erősebb, intenzívebb és kibővített egységes piac. Az egységes piac újraindításának céljából, Barroso elnök 2009 végén felkérte Mario Monti professzort, hogy készítsen egy megoldásokat és javaslatokat tartalmazó jelentést. Monti professzor 2010-ben ismertette jelentését, és megjegyezte, hogy az egységes piac az uniós politikaformálás számos egyéb, nagyobb politikai érdeklődést kiváltó területének alapvető elemét képezi, fennáll azonban annak a kockázata, hogy a szilárd egységes piac kínálta alapok nélkül ezek nem tudják megvalósítani a kitűzött célokat.

Az árupiac tekintetében Monti professzor kifejtette, hogy az egységes árupiac dinamizmusának és bővülésének fenntartásához teljes mértékben végre kell hajtani a 2008-ban jóváhagyott árucsomagot, különös tekintettel a kölcsönös elismerés elvére és a piacfelügyeletre.

Ez a kezdeményezés fontos fázisa a 2008. július 9-én az „árucsomag” részeként elfogadott jogszabályi keret végrehajtásának. A 2008-as csomag célja a biztonságos áruk szabad mozgásának fellendítése volt, azáltal hogy megerősíti az uniós termékbiztonsági szabályozás hatékonyságát, a fogyasztók védelmét és azonos versenyfeltételeket biztosít a gazdasági szereplőknek.

A világgazdasági válság idején ez különösen fontos, mivel a hatékonyan működő belső piac döntő fontosságú az uniós versenyképesség, növekedés és foglalkoztatás előmozdításában – amelyek az Európai Bizottság főbb politikai prioritásai közé tartoznak, mint ahogyan az megfigyelhető az egységes piaci intézkedéscsomagra vonatkozó javaslatban[1] is.

AZ ÁRUCSOMAG ÉS BELSő PIACI VONZATAI

Az áruk szabad mozgása a belső piac jelentős, Szerződésben foglalt alapköve, és központi szerepe van az Európai Unió fejlődésében.

A többek között a fogyasztók, a munkavállalók munkahelyi, a környezet, és az energiaforrások védelmét egységes módon biztosítani hivatott uniós jogszabályok sokféle áru szabályozásáról gondoskodtak a 70-es évek óta, így garantálva az Európai Unión belüli szabad mozgást.

A jogszabályi követelményeket az alapvetőekre korlátozó, és az aprólékos műszaki kérdésekre harmonizált európai szabványok formájában választ adó „új megközelítés” elnevezésű jogalkotási technika elfogadása 1985-ben hozzájárult a harmonizációs eljárás felgyorsulásához, egész iparágaknak lehetővé téve ezáltal a szabad mozgásból fakadó előnyökhöz való hozzáférést.

A műszaki harmonizációs jogalkotás sikeresnek bizonyult. A belső árupiac megvalósult és ezzel egyidejűleg biztosította az áruk magas fokú biztonságát, valamint megkönnyítette ezeknek az Európai Unión belüli szabad mozgását.

A végrehajtás és érvényesítés során azonban számos gyenge pont került napvilágra, amelyek aláássák a jogszabály hatékonyságát, ahogyan az megmutatkozik a jogszabályoknak meg nem felelő és potenciálisan veszélyes termékek folyamatos piaci jelenlétéből is. Ez megrendíti az egész rendszerbe vetett bizalmat és a gazdasági szereplőknek egyenlőtlen versenyfeltételeket teremt. Ez részben egyes bejelentett szervezetek elégtelen teljesítményére és jogszabályi következetlenségekre vezethető vissza, amelyek szükségtelenül bonyolulttá tették alkalmazását a gyártók és a hatóságok számára is.

A jogszabályoknak való meg nem felelés káros hatással lehet a termékek felhasználóira, valamint csökkenti az előírásoknak megfelelő vállalatok versenyképességét, mivel az ezeknek meg nem felelő versenytársak igazságtalan előnyökhöz jutnak (pl. azáltal, hogy kivonják magukat a költséges megfelelőségértékelési eljárások alól).

Az egyik fő nehézséget az okozza a nemzeti piacfelügyeleti hatóságoknak, hogy a jogszabályoknak meg nem felelő árukat és az őket forgalomba hozó gazdasági szereplőket gyakran nem lehet visszakövetni, különösen akkor nem, ha az áruk harmadik országokból származnak. Ezenkívül a tagállamokban nem mindig végzik a piacfelügyeletet megfelelően következetesen vagy kellő szigorúsággal, ennek következtében lehetővé válik potenciálisan veszélyes termékek forgalomba kerülése, vagy forgalomban maradása. Mivel a piacfelügyeletet elsősorban nemzeti szinten látják el, az Európai Unión belüli egységesebb mértékű biztonság garantálásához sürgős szükség van a megfelelőbb uniós szintű nyomon követésre, koordinációra és információcserére.

A gazdasági szereplők számára egyre bonyolultabbá váltak az árukra vonatkozó jogszabályi követelmények. A modern áruk technológiailag egyre komplexebbek lettek és mind az emberek, mind a természet épségére és biztonságára nézve sokkal többféle veszélyt rejtenek, mint eddig. Ez azt jelenteti, hogy a gyártóknak és egyéb gazdasági szereplőknek különféle – egyre növekvő számú – jogszabályokkal kell megküzdeniük, amelyek egyszerre alkalmazandók egy termékre. Ezenfelül a termékekre vonatkozó jogszabályokban egyre több következetlenség mutatkozott: különböző kifejezéseket használtak a harmonizációs jogszabályban valójában azonos fogalmakra (pl. megfelelőségértékelési eljárások és védzáradékok). Ez utóbbi probléma fontosabb, mint amilyennek első ránézésre tűnik.

Már a kisebb eltérések is megnehezíthetik annak megértését, hogy a gazdasági szereplőknek hogyan kell megfelelniük az uniós jogszabályi követelményeknek. Ez a tisztességes gazdasági szereplőknél ahhoz vezethet, hogy abban a hitben, hogy majd az teljesen biztossá teszi a megfelelést, olyan területen ruháznak be, ahol valójában nem szükséges. Ezzel egyidejűleg a jogszabályi következetlenségek és a jogszabályok kétféleképpen való értelmezhetősége lehetőséget nyújtanak a lelkiismeretlen gazdasági szereplőknek a hatósági ellenőrzések kijátszására. A nemzeti hatóságoknak gyakran nem világos, hogy milyen ellenőrzéseket kell végrehajtaniuk, vagy hogy hogyan. Ez ahhoz vezet, hogy a tagállamok (sőt egyes esetekben az ezen tagállamokon belüli régiók) különböző módszert alkalmaznak, és így a piacfelügyeleti feladatokat nem egységes rendszerességgel, nem egységes eljárási kritériumok alapján és nem egységes szigorral látják el. Ez pedig egyenlőtlen versenyfeltételeket teremt a gazdasági szereplők számára, legyenek ezek gyártók vagy importőrök.

E megfontolások alapján a Bizottság 2003-ban közleményt nyújtott be a Parlamentnek és a Tanácsnak az 1985-ben elfogadott „új megközelítés” végrehajtásáról[2]. Ennek végkövetkeztetése az volt, hogy az „új megközelítés” jogalkotási technikát felül kell vizsgálni és ki kell egészíteni a megfelelőségértékelő szervezetek akkreditálására vonatkozó jogszabályi követelményekkel, valamint általános árupiac-felügyeleti politika kidolgozásával.

AZ ÚJ JOGSZABÁLYI KERET ÉS VÉGREHAJTÁSA

Eleget téve e felülvizsgálatnak a Bizottság benyújtott egy intézkedéscsomagot, amely árucsomag néven vált ismertté. Az új jogszabályi kerethez (NLF) tartozó jogi aktusokat – 765/2008/EK rendelet és 768/2008/EK határozat – a csomag részeként fogadták el (amely tartalmazott továbbá egy gépjármű-regisztrációról szóló közleményt, valamint egy kölcsönös elismerésről szóló rendeletjavaslatot). A jogi aktusokban foglaltak nem korlátozódnak az „új megközelítés” felülvizsgálatára, hanem ezen túlmenően új jogszabályi környezetet alakítanak ki a harmonizált terület számára.

A két NLF-dokumentum fontos politikai áttörést jelent a belső árupiac működésének tekintetében, amennyiben nemcsak hogy átfogó és következetes megközelítést vezetnek be a termékbiztonsággal kapcsolatos műszaki harmonizációs politikára vonatkozóan, hanem utat engednek egy olyan tényleges és hatékony piacfelügyeleti politikának, amely minden forgalomba hozott árura vonatkozik, származzék az az EU területéről vagy harmadik országból.

Az NLF-jogszabályok célja az egészség és a biztonság védelmére (és egyéb közérdekre) irányuló jogszabályok hatékonyságának megerősítése azáltal, hogy:

- pótolja az uniós szakpolitika hiányzó elemeit, pl. akkreditálás és piacfelügyelet, ideértve a harmadik országokból érkező áruk ellenőrzését is;

- az „új megközelítés” húsz éve tartó végrehajtásának, valamint a hagyományosabb jogszabályok végrehajtásának figyelembevételével megoldást keres a fennálló helyzet hiányosságaira;

- következetességet visz a szabályozásba, amely manapság egyre több szektorra kiterjed.

A két jogi aktus különböző módon járul hozzá az igények kielégítéséhez, és teljessé teszi a jogszabályozási minőségi láncot: az egészség, a biztonság és egyéb közérdek védelmére vonatkozó (alapvető) követelmények, gyártókra és megfelelőségértékelő szervezetekre vonatkozó minőségi követelmények, akkreditációs rendszer a megfelelőségértékelő szervezetek minőségének biztosításához, átlátható megfelelőségértékelési eljárások, szigorú piacfelügyelet és a harmadik országokból érkező áruk szigorú ellenőrzése. Amennyiben a lánc gyenge láncszemet tartalmaz vagy hiányzik belőle egy láncszem, akkor nem biztonságos áruk kerülhetnek forgalomba vagy a végső felhasználókhoz, legyenek azok magán- vagy hivatásos felhasználók. Az NLF-jogszabályok egymást kiegészítő dokumentumok, elválaszthatatlanul kapcsolódnak egymáshoz, és szorosan kapcsolódnak az ágazati jogszabályokhoz. Ez utóbbiakat támogatják és kiegészítik.

A rendelet elveket, szabályokat, jogokat és kötelezettségeket vezet be. Rendelkezései 2010. január elseje óta közvetlenül alkalmazandók; végrehajtásáról a nemzeti hatóságok gondoskodnak, a Bizottság pedig segít a koordinált megközelítés biztosításában.

A határozat mintarendelkezéseket tartalmaz, amelyek számos meglévő uniós harmonizációs jogszabályban található rendelkezéseken alapulnak. A határozat azonban nem bír joghatással. Sui generis határozatként az uniós törvényhozó elkötelezettségét jelenti, hogy a benne foglaltakat a lehető legszisztematikusabb módon alkalmazza minden, múltbeli, jelen és jövőbeli termékekkel kapcsolatos jogszabályokra, megkönnyítve az összes érintett számára a végrehajtást.

A rendelet teljes megvalósulása bizonyos fokig a határozat rendelkezéseinek az ágazati jogszabályokba való beillesztését célzó eljáráson múlik.

Az NLF-jogszabályok az uniós harmonizációs jogszabályokkal összefüggésben értelmezve a következőképpen alkalmazandók:

- az ágazati jogszabályok határozzák meg az egészség, biztonság és egyéb közérdek védelmének szintjét, írják elő a gazdasági szereplőkre és a nemzeti hatóságokra vonatkozó követelményeket, jelölik ki a megfelelő megfelelőségértékelési eljárásokat, és ezek tartalmazzák a védelmi mechanizmusokat;

- a 765/2008/EK rendelet határozza meg az olyan megfelelőségértékelő szervezetek akkreditációjával kapcsolatos szabályokat, amelyek az ágazati jogszabályok értelmében megfelelőségértékelő szolgáltatásokat nyújtanak. E rendelet határozza meg továbbá a piacfelügyeleti hatóságoknak az ágazati jogszabályokban megállapított kötelezettségek betartatására, valamint a harmadik országokból érkező áruk ellenőrzésére vonatkozó kötelezettségeit is.

Az összehangolási eljárással a 768/2008/EK határozatnak a fogalommeghatározásokkal, a gazdasági szereplők kötelezettségeivel, a nyomonkövethetőségi követelményekkel, a megfelelőségértékelő szervezetekre vonatkozó egységesített kritériumokkal és eljárásokkal és az egységesített megfelelőségértékelési eljárásokkal kapcsolatos rendelkezéseit beillesztették az ágazati jogszabályokba, és így lehetővé vált, hogy teljes mértékben érvényesüljenek a 765/2008/EK rendeletben meghatározott piacfelügyeleti rendelkezések.

AZ ÖSSZEHANGOLÁSI ELJÁRÁS ÉS A CSOMAG

A jövőbeli jogszabályoknál a Bizottság szisztematikusan megvizsgálja, hogy ésszerű-e a határozat rendelkezéseit beilleszteni az ágazati jogszabályokba, a lehető leggyakrabban és a lehető legteljesebb mértékben keresve az összehangolás lehetőségét. Amely esetben úgy dönt, hogy nem kerül sor összehangolásra, a határozat rendelkezéseinek alkalmatlanságát kimerítően meg kell indokolni. Erre az eljárásra akkor és úgy kerül sor, amikor és ahogyan az ágazati jogszabályokat módosítják.

A határozat elfogadása óta számos jogszabályt kellett felülvizsgálni. A játékirányelvet a 2009. június 18-I 2009/48/EK irányelv[3] vizsgálta felül; ez volt az első irányelv, amelyet teljesen összehangoltak a 768/2008/EK határozattal. Más irányelvek felülvizsgálatát tervezik.

A kérdés az, hogy mi történjen, amennyiben a jogszabálya felülvizsgálatát nem tervezik a közeljövőben. Világos, hogy minél következetesebbek a termékekre vonatkozó jogszabályok, annál könnyebb őket megérteni, és következésképp megfelelni nekik és érvényesíteni őket. A nagyobb következetességet természetesen elősegíthetik horizontális, nem ágazati harmonizált megoldások, mint a megfelelőségértékelési eljárások, vagy a bejelentett szervezeteknek kidolgozott szabályok, stb. esetében.

Ezért valóban szükségessé vált számos, közeljövőbeli felülvizsgálatra ki nem jelölt irányelv felülvizsgálata annak érdekében, hogy a lehetővé váljék a piacfelügyelettel kapcsolatos rendelkezések végrehajtása az érintett ágazatokban.

A Bizottság ezért javaslatot nyújt be – anélkül, hogy megkérdőjelezne tisztán ágazati megfontolásokat – egy olyan irányelvekből álló csomagnak a határozattal való összehangolására, amelyeket nem terveztek felülvizsgálni, de amelyeknél előnyös lenne a piacfelügyeleti és egyéb ágazatközi rendelkezések végrehajtása.

A csomag célja, hogy – az ágazati kérdések felülvizsgálatától ezúttal eltekintve – egyszeri, egyszerűsített eljárásban módosításra kerüljenek meghatározott irányelvek azzal a kizárólagos szándékkal, hogy a határozat horizontális rendelkezései beillesztésre kerüljenek annak érdekében, hogy az NLF előnyei azonnal érvényesülhessenek a lehető legtöbb ágazatban.

A jogi egyértelműség maximalizására a Bizottság a jogalkotási technikák közül az átdolgozás mellett döntött. Ez, valamint a Parlament, a Tanács és a Bizottság között létrejött intézményközi megállapodás elősegítik, hogy az együttdöntési eljárásban a vita a jogi aktusoknak a 768/2008/EK határozattal való horizontális összehangolásra összpontosuljon, és elkerülhető legyen ágazatspecifikus szempontok újbóli megvitatása.

Az irányelveket össze kell hangolni a Lisszaboni Szerződés fogalmaival és rendelkezéseivel, különösen az új komitológiára vonatkozó rendelkezéseket kell bevezetni, mivel számos irányelv érint működő bizottságokat.

AZ ÉRINTETT IRÁNYELVEK KIVÁLASZTÁSA

Az NLF 2008 júliusában történt elfogadása után a Bizottság szolgálatai termékre vonatkozó jogszabályokat elemeztek, hogy azonosítani tudják az ágazatspecifikus megfontolásból (pl. tárgyi hatályuk értelmezésére vagy kibővítésére, biztonsági követelmények aktualizására) a következő 3-5 évben (azaz 2013-ig) felülvizsgálatra kijelölt eszközöket. A legtöbb meglévő jogi aktusnál szükség volt a jogszabály ágazatspecifikus okokból való napra késszé tételére, és ezek az egyedi felülvizsgálatok megjelennek a Bizottság munkaprogramjában. Az összehangolásra e felülvizsgálatok keretében kerül sor.

A Bizottság továbbá olyan jogszabályokat keresett, amelyek szerkezete és rendelkezéseinek megközelítése nagyban hasonlított a 768/2008/EK határozatéra, hogy ezek részét képezzék annak a feladatnak, amely kizárólagosan a határozattal való összehangolásra irányult. Ez automatikusan azokra az irányelvekre korlátozta a választási lehetőséget, amelyeket az „új megközelítés” szerint fogadtak el, mivel az egyéb jogszabályok (különösen a régi, vagy a hagyományos megközelítésű irányelvek) átdolgozása messze túlment volna egy puszta „összehangoláson”.

Ezen eljárás eredményeképp a Bizottság a következő tíz „új megközelítésű” irányelvet találta megfelelőnek az összehangolási csomagba való bekerülésre:

- A polgári felhasználású robbanószerekről szóló irányelv: 93/15/EGK irányelv a polgári felhasználású robbanóanyagok forgalomba hozatalára és felügyeletére vonatozó rendelkezések harmonizációjáról;

- A robbanásveszélyes légkörben való használatra szánt felszerelésekről szóló irányelv: 94/9/EK irányelv a robbanásveszélyes légkörben való használatra szánt felszerelésekre és védelmi rendszerekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről;

- A felvonókról szóló irányelv : 95/16/EK irányelv a felvonókra vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről;

- A nyomástartó berendezésekről szóló irányelv: 97/23/EK irányelv a nyomástartó berendezésekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről;

- A mérőműszerekről szóló irányelv: 2004/22/EK irányelv a mérőműszerekről;

- Elektromágneses összeférhetőségről szóló irányelv: 2004/108/EK irányelv az elektromágneses összeférhetőségre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről;

- Alacsonyfeszültségi irányelv: 2006/95/EK irányelv a meghatározott feszültséghatáron belüli használatra tervezett elektromos berendezésekre vonatkozó tagállami jogszabályok összehangolásáról;

- A pirotechnikai termékekről szóló irányelv: 2007/23/EK irányelv a pirotechnikai termékek forgalomba hozataláról;

- A nem automatikus működésű mérlegekről szóló irányelv: 2009/23/EK irányelv a nem automatikus működésű mérlegekről;

- Egyszerű nyomástartó edényekről szóló irányelv: 2009/105/EK irányelv az egyszerű nyomástartó edényekről.

Az irányelvek fő közös jellemzője, hogy hasonló a szerkezetük: fogalommeghatározások, alapvető egészségvédelmi és biztonsági követelmények, harmonizált szabványokra való hivatkozás, gyártókra vonatkozó követelmények, nyomonkövethetőségi követelmények és a megfelelőségértékelésre vonatkozó követelmények (mind a tíz meghatároz megfelelőségértékelési eljárásokat, nyolc közülük előírja a bejelentett szervezetek beavatkozását), valamint védelmi mechanizmusok.

Néhány irányelv ágazatközi vonatkozással is bír (mindenekelőtt az alacsonyfeszültségi irányelv, az elektromágneses összeférhetőségről szóló irányelv, a mérőműszerekről szóló irányelv, a robbanásveszélyes légkörben való használatra szánt felszerelésekről szóló irányelv és a nyomástartó berendezésekről szóló irányelv), így megerősítik az összehangolástól várható előnyöket a gazdasági szereplők és az ezeket a piacokat felügyelő nemzeti hatóságok számára.

Az érintett ágazatok nagyon fontos ipari ágazatok, amelyek kemény nemzetközi versennyel néznek szembe, az egyszerűsítés és az uniós piaci egyenlő versenyfeltételek garantálása így a javukra szolgálhat.

A bizonyos ágazatokra vonatkozó alapvető adatokat a következőképp lehet összefoglalni:

Az alacsonyfeszültségi irányelv és az elektromágneses összeférhetőségről szóló irányelv minden olyan háztartási és üzemi elektromos berendezésre vonatkozik, amelyek az alacsonyfeszültségi irányelv által érintettek esetében 235,59 milliárd EUR, az elektromágneses összeférhetőségről szóló irányelv által érintettek esetében pedig 200,12 milliárd EUR teljesítményért felelősek. A kereskedelmi mérleg negatív (az alacsonyfeszültségi irányelvnél az import 103,93 milliárd EUR , az export 83,09 milliárd EUR. A uniós felhasználást 256,42 milliárd EUR-ra becsülik. Az elektromágneses összeférhetőségről szóló irányelvnél az import 100,78 milliárd EUR, az export 76,07 milliárd EUR. A uniós felhasználást 224,83 milliárd EUR-ra becsülik).

A robbanásveszélyes légkörben való használatra szánt felszerelésekről szóló irányelv olyan termékekről szól, amelyeket nagy valószínűséggel robbanásveszélyes környezetben használnak, legyen az elektromos, mechanikai vagy nyomástartó környezet (bányák, petrolkémiai üzemek, malmok, üzemanyagtöltő állomások, stb.) A teljesítmény körülbelül 2,2 milliárd EUR, a kereskedelmi mérleg pozitív: az import 400 milliárd EUR-t tesz ki, míg az uniós fogyasztást 1,9 milliárd EUR-ra becsülik, ami a saját termelés 86%-a.

A mérőműszer-ágazat (többek között a nem automatikus működésű mérlegek ágazata), amely lefedi a vízmérőket, gázmérőket, fogyasztásmérőket, benzin- és egyéb folyadékmérőket, és magában foglalja az összes kiskereskedelmi mérleget is, körülbelül 5,75 milliárd EUR teljesítményt tudhat magáénak. A legtöbb műszert az EU-ban gyártják, az import az uniós gyártásnak kevesebb mint negyedét teszi ki.

A pirotechnikai termékek, amelyek nemcsak a tűzijátékokat foglalják magukba, hanem a gépkocsi-légzsákok technológiájához felhasznált termékeket is, 4,2 milliárd EUR-t eredményeznek (ebből 2,8 milliárd EUR a légzsákokhoz kapcsolódó gyártásból származik). Alátámasztja a szigorú nyomonkövethetőségi követelmények iránti igényt az a tény, hogy a tűzijátékok 95%-át az Unió területén kívül gyártják.

A nyomástartó berendezések (ideértve az egyszerű nyomástartó edényeket is) több ágazathoz tartoznak, mivel többnyire nagyobb késztermékek részegységeiként használják őket. Nyomástartó berendezéseket tartalmazó áruk közé tartozhatnak a fogyasztási cikkektől (pl. nyomástartó főzőedények, háztartási légkondicionálók, tűzoltó készülékek, stb.) az ipari termékekig (pl. vegyi üzemek nyomástartó edényei és csővezetékei, többféle géptípus, stb.) terjedő áruk.

Ez nyilvánvalóan igazolja az érintett ágazatok jelentőségét, és alátámasztja, hogy a jogszabályi következetesség javításának és a hatékony piacfelügyelet lehetővé tételének, különösen a harmadik országból származó áruk esetében, nagyon pozitív hatása lehet.

A JAVASLATOK TARTALMA

A kezdeményezés által érintett javaslatok tartalmilag szigorúan a 768/2008/EK határozattal és a Lisszaboni Szerződés új fogalmaival való összehangolásra korlátozódnak (ideértve az új komitológiai rendelkezésekkel való összehangolást is). Még pontosabban összehangolják a fogalommeghatározásokat, a nyomonkövethetőségi követelményeket, a gazdasági szereplők kötelezettségeit, a megfelelőségértékelő szervezetek (bejelentett szervezetek) kiválasztásának kritériumait és a kiválasztásra vonatkozó eljárásokat, valamint a megfelelőségértékelési követelményeket.

A határozatban használt nyelvezet a lehető legmesszemenőbbekig megőrzésre került, de bizonyos esetekben változtattak rajta, hogy lehetővé váljék a rendelkezések irányelvekbe való helyes és jelentőségteljes beillesztése. Így a terminológia irányelvről irányelvre különböző lehet, de értelme és a jogi kötelezettségek ugyanazok lesznek.

A tíz irányelv összehangolásának lényege a következő:

1. A jogszabályoknak való meg nem felelésből adódó problémák megoldására tervezett intézkedések a következőkre vonatkoznak:

2. Az importőröknek és a forgalmazóknak kötelessége ellenőrizni, hogy a termékeken fel legyen tüntetve a CE-jelölés, mellékelve legyenek a megfelelő dokumentumok, és a nyomonkövethetőségi információkat is tartalmazza . Az importőröknek további kötelezettségeik is vannak.

3. A gyártóknak kötelességük a fogyasztók és végfelhasználók számára könnyen érthető nyelven instrukciókat és biztonsági információkat nyújtani, valamint mintavizsgálatokat és termékellenőrzést végezni.

4. Nyomonkövethetőségi követelmények az értékesítési lánc teljes egészében: a gyártóknak és az importőröknek fel kell tüntetniük a terméken nevüket és címüket; mindegyik gazdasági szereplőnek be kell tudnia számolni a hatóságoknak arról, hogy kitől vásárolta a terméket, és kinek továbbította.

5. A védzáradéki eljárás (piacfelügyelet) átalakítása annak egyértelműsítésére, hogy az érintett végrehajtó hatóságok hogyan értesülnek a veszélyes termékekről, és annak biztosítására, hogy a termékkel kapcsolatban mindegyik tagállamban ugyanolyan intézkedést hoznak.

6. A bejelentett szervezetek munkájának minőségét biztosító intézkedések:

7. A bejelentett szervezetekre (ideértve az alvállalkozókat és a leányvállalatokat is) háruló bejelentési követelmények megerősítése : ilyen pl. tevékenységük végzése során tanúsított pártatlanság és szakmai alkalmasság, valamint a koordináló csoportok által kidolgozott útmutató alkalmazása.

8. Felülvizsgált bejelentési eljárás: a szervezetet bejelentő tagállamoknak tájékoztatást kell adniuk a szervezet szakmai alkalmasságának az értékeléséről. A többi tagállam bizonyos határidőn belül kifogást emelhet a bejelentés ellen.

9. A bejelentő hatóságokra (azaz a bejelentett szervezetek értékeléséért, bejelentéséért és ellenőrzéséért felelős nemzeti hatóságokra) háruló követelmények , mint pl. tevékenységük során tanúsított tárgyilagosság és pártatlanság.

10. Tájékoztatási kötelezettségek: a bejelentett szervezeteknek tájékoztatniuk kell a bejelentő szervezeteket a tanúsítványok visszautasításáról, korlátozásáról, felfüggesztéséről és visszavonásáról.

11. Az irányelvek közötti következetességet biztosító intézkedések:

12. A közösen használt fogalommeghatározások és terminológia összehangolása.

13. A megfelelőségértékelési eljárások szövegének összehangolása.

Hangsúlyozni kell, hogy a Bizottság az uniós szabványosítási politika végrehajtásával kapcsolatos problémákkal, amelyek az itt érintett irányelvek végrehajtására közvetett hatással lehetnek, egy másik kezdeményezés keretében foglalkozik (szabványosítási csomag).

KÖVETKEZTETÉSEK

A Bizottság nagy jelentőséget tulajdonít ezeknek a javaslatoknak, amelyek nagymértékben hozzájárulnak a fogyasztók, az ipar és általában a gazdasági szereplők számára megfelelően működő belső piacra irányuló politikai célkitűzések megvalósításához. Az összehangolt irányelvek – garantálva az egyenlő versenyfeltételeket mindenkinek azáltal, hogy a törvénytisztelő gazdasági szereplőket megvédik a kevésbé lelkiismeretesektől – segíteni fogják az európai vállalkozások versenyképességének megerősítését.

A kezdeményezés nagymértékben összhangban van a Bizottság jobb szabályozásra és egyszerűsítésre irányuló célkitűzésével is, mivel párhuzamosan biztosít következetességet és jogszabályi egységességet ipari ágazatoknak, ezáltal segíti az uniós jogszabályok jobb megértését, megfelelőbb végrehajtását, valamint a magasabb fokú betartását és betartatását.

A Bizottság annak fényében választotta meg a csomagra vonatkozó eszközöket, hogy a jogi aktusokon kizárólagosan olyan módosításokat hajtanak végre, amelyek az NLF-rendelkezésekkel való összehangolással kapcsolatosak. Az érintett ágazati jogszabályoknál nincsenek tényleges technikai szempontokat érintő változtatások[4]. Ennek megfelelően a Bizottság felkéri az Európai Parlamentet és az Európai Tanácsot, hogy ezen szempontok figyelembe vételével tárgyalja a csomagot, hogy biztosítani lehessen az átdolgozás módszerében rejlő átfogó következetességet, és el lehessen kerülni, hogy a tárgyalások elaprózódjanak és az egyes ágazati kérdésekre vonatkozó vitákba torkolljanak.

[1] COM(2011) 206 végleges, 2011.4.13.

[2] A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak: Az új megközelítést alkalmazó irányelvek végrehajtásának javításáról, COM(2003) 240 végleges, 2003.5.7.

[3] HL L 170., 2009.6.30., 1. o.

[4] Kivételt képez a pirotechnikai termékekről szóló irányelv. A Bizottság kisebb kiigazítást javasol az I. melléklet 4. pontjában, hogy elkerüljék a légzsákok és bizonyos egyéb pirotechnikai termékek 2013. július 4-dike utáni nem szándékolt betiltását. A módosítás viszonylag kismértékű, ami a meglévő szöveg változtatását illeti. Ezért indokoltabbnak és hatékonyabbnak tűnik az irányelvet a csomagban tartani ahelyett, hogy független felülvizsgálati eljárásnak vetnék alá.