SZAKKIFEJEZÉSEK MAGYARÁZATA

Akkreditációs szerv : közigazgatási vagy magánszerv, amely hivatalosan elismeri, hogy egy adott ellenőrző szerv jogosult az ökológiai szabványok szerinti ellenőrzés és tanúsítás elvégzésére. Az uniós ökológiai ellenőrző szerveket az EN 45011 európai szabvány vagy az ISO 65 útmutató szerint kell akkreditálni.

A megfelelőség tekintetében elismert ellenőrző szerv : harmadik országban működő ellenőrző szerv, amely a Bizottság által elismert módon képes szavatolni, hogy országában az ökológiai termelés célkitűzései és elvei, valamint a termelési és címkézési szabályok megegyeznek az ökológiai termelés és címkézés közösségi célkitűzéseivel, elveivel és szabályaival.

Az egyenértékűség tekintetében elismert ellenőrző szerv : harmadik országban működő ellenőrző szerv, amely a Bizottság által elismert módon képes szavatolni, hogy országában a termelési és címkézési szabályok, valamint a gazdasági szereplőkre alkalmazandó ellenőrzési intézkedések megegyeznek az ökológiai termelésre és címkézésre vonatkozó közösségi szabályokkal, illetve intézkedésekkel.

Elismert egyenértékű harmadik ország : nem uniós ország, amely ökológiai termelésére nézve a Bizottság által elismert módon olyan termelési szabályokat és ellenőrzési standardokat alkalmaz, amelyek egyenértékűek a megfelelő közösségi szabályokkal, illetve standardokkal, s így az azonos megbízhatósági szintet szavatoló szabályoknak köszönhetően képessé teszik az országot az Unió vonatkozó céljainak teljesítésére és elveinek betartására.

Ellenőrző szerv : olyan független, nem a közigazgatásba tartozó harmadik fél, amely az ökológiai termelés területén ellenőrzést és tanúsítást végez.

Gazdasági szereplő : biotermékeket előállító, tároló, feldolgozó, szállító, exportáló vagy importáló magánszemély vagy vállalkozás.

Illetékes hatóság : adott tagállam azon központi hatósága, amely az ökológiai termelés területén elvégzendő hivatalos ellenőrzések megszervezésében illetékes, vagy bármely egyéb olyan hatóság, amelyre e hatáskört átruházták. Adott esetben Unión kívüli ország megfelelő hatóságáról is szó lehet.

Kiegészítő ellenőrző látogatás : valamely ellenőrző szervnek egy adott gazdasági szereplőnél annak éves kötelező ellenőrzésén kívül tett ellenőrző látogatása.

Maradványvizsgálat : biotermék laboratóriumi vizsgálata az ökológiai termelésben nem engedélyezett anyagok jelenlétének kimutatására, illetve az ökológiai termelés szabályainak meg nem felelő előállítási módszerek kiszűrésére, amilyen például a szintetikus növényvédő szerek és trágyák, valamint antibiotikumok, egyes élelmiszer–adalékanyagok és technológiai segédanyagok használata.

Meg nem felelés : valamely adott szabvány vagy tanúsítási követelmény be nem tartásának esete.

Nyomonkövethetőség : lehetőség arra, hogy nyomon követhető legyen egy élelmiszer, takarmány, élelmiszer előállítására szánt állat vagy olyan anyag, amely anyagot élelmiszer vagy takarmány előállításánál felhasználásra szánnak, illetve amelynél ez várható, a termelés, a feldolgozás és a forgalmazás minden szakaszában.

Ökológiai termelés : olyan átfogó gazdaságirányítási és élelmiszer–termelési rendszer, amely a mezőgazdaság fenntarthatóságát és a minőségi termékek előállítását szem előtt tartva a környezetre, az emberi, a növényi és állati egészségre ártalmatlan, illetve állatkímélő eljárásokat igyekszik alkalmazni.

Termelési, feldolgozási és forgalmazási szakaszok : valamely biotermék elsődleges termelésétől kezdve egészen annak raktározásáig, feldolgozásáig, szállításáig, értékesítéséig vagy a végső fogyasztónak a termékkel való ellátásáig tartó folyamat egyes szakaszai; adott esetben a címkézés, a reklámozás, a behozatal, a kivitel és az alvállalkozói tevékenységek is.

RÖVIDÍTÉSEK JEGYZÉKE

EMVA : Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap

GMO : géntechnológiával módosított szervezetek (Genetically Modified Organisms)

OFIS : Ökogazdálkodási Információs Rendszer (Organic Farming Information System)

SCOF : az ökológiai gazdálkodás állandó bizottsága (Standing Committee on Organic Farming)

ÖSSZEFOGLALÓ

I. Az ökológiai termelés olyan átfogó gazdaságirányítási és élelmiszer-termelési rendszer, amely a mezőgazdaság fenntarthatóságát és a minőségi termékek előállítását szem előtt tartva a környezetre, az emberi, a növényi és állati egészségre ártalmatlan, illetve állatkímélő eljárásokat igyekszik alkalmazni. A biotermékek piaca az elmúlt két évtizedben, éves szintű több mint 10%-os növekedés mellett gyors fejlődésen ment keresztül. Az európai bioélelmiszer-piac éves forgalma körülbelül 20 milliárd EUR, ami becslések szerint a teljes élelmiszerpiac mintegy 1,5%-át teszi ki.

II. Az ökológiai termelési ágazatot szabályozó uniós jogi keret célja, hogy megteremtse az ökológiai termelés fenntartható fejlődésének alapjait, szavatolja a tisztességes versenyt, erősítse a fogyasztók bizalmát, megvédje a fogyasztók érdekeit, és biztosítsa a belső piac hatékony működését. E célból olyan kontrollrendszert alakítottak ki, amely felöleli az ökológiai ellátási lánc valamennyi szakaszát, így a mezőgazdasági üzemekben folyó termelést, az élelmiszerek feldolgozását, forgalmazását és behozatalát, valamint a kiskereskedelmi tevékenységet is. A láncban minden gazdasági szereplőre ugyanazok az ökológiai termelési, feldolgozási, forgalmazási, címkézési és ellenőrzési szabályok vonatkoznak.

III. A Számvevőszék ellenőrzése a kontrollrendszer eredményességére összpontosított, s emellett azt vizsgálta, hogy a különböző érintett intézmények (a Bizottság és az illetékes hatóságok, a tagállamok akkreditációs és ellenőrző szervei) hogyan látták el az uniós kontrollrendszerrel és a jelenleg működő behozatali rendszerek kezelésével kapcsolatos feladataikat.

IV. Az ellenőrzés a következő átfogó kérdést vizsgálta: Kellően biztosítja-e a biotermékek kontrollrendszere, hogy az ökológiai termelésre, feldolgozásra, forgalmazásra és behozatalra vonatkozó főbb követelmények teljesüljenek?

V. A biotermékek tekintetében az uniós rendeletekben meghatározott kontrollrendszer középpontjában nem maguknak a termékeknek, hanem a termelési/előállítási folyamatoknak az ökológiai jellege áll, hiszen tudományos módon nem határozható meg, hogy egy adott termék ökológiai termelésből származik-e vagy sem. A Számvevőszék úgy véli: a rendszer eredményes működéséhez, illetve ahhoz, hogy ne csökkenjen a fogyasztói bizalom, ajánlatos volna orvosolni az általa végzett ellenőrzés során feltárt hiányosságokát.

VI. Az ellenőrzés megállapításaira tekintettel a Számvevőszék az alábbi következtetésekre jutott:

(a) az illetékes hatóságok egy része nem látja el megfelelően az ellenőrző szervek felügyeletét. Emiatt egyes ellenőrző szervek több uniós előírást nem tartanak be, és nem élnek bizonyos jól bevált megoldásokkal;

(b) a tagállamokon belüli, a tagállamok közötti, illetve a tagállamok és a Bizottság közötti információcsere még nem elég hatékony a rendszer megfelelő működéséhez;

(c) a tagállamok illetékes hatóságainak nehézséget okoz biztosítani a biotermékek nyomonkövethetőségét az illetékességük alá tartozó területen. Határokat átlépő termékek esetében még nehezebb szavatolni a nyomonkövethetőséget;

(d) a Bizottság nem fordított elég figyelmet a tagállami kontrollrendszerek megfelelő működésének biztosítását célzó felügyeleti tevékenységekre, köztük az ellenőrzésekre;

(e) a Bizottság nem rendelkezik elegendő megnyugtató információval arról, hogy az ökológiai termeléshez alkalmazott és az uniós rendszerrel egyenértékűnek elismert harmadik országbeli kontrollrendszerek ezen elismertség ideje alatt mindvégig megfelelnek a szabályozási követelményeknek. A Számvevőszék megállapítja azt is, hogy a harmadik országok egyenértékűségének igazolására beadott kérelmek kiértékelése terén jelentős az elmaradás;

(f) a behozatali engedélyekhez használt rendszerben hiányosságok tapasztalhatók.

VII. A feltárt hiányosságok alapján a Számvevőszék a következő javaslatokat teszi:

(a) az illetékes hatóságok az ellenőrző szervek feletti felügyeletüket fokozva alkalmazzanak megfelelően dokumentált eljárásokat az ellenőrző szervek jóváhagyásához és felügyeletéhez, ösztönözzék a jogsértések, a szabálytalanságok és az alkalmazott szankciók fogalmainak egységesítését, illetve a gyakorlatban bevált megoldások szélesebb körű alkalmazását;

(b) a kontrollmechanizmusok és a felügyelet magas szintjének biztosítása érdekében tökéletesítsék a tagállamokon belüli, az egyes tagállamok közötti, illetve a tagállamok és a Bizottság közötti információcserét;

(c) szigorítsák a kontrollmechanizmusokat annak érdekében, hogy a gazdasági szereplők eleget tegyenek a nyomonkövethetőségre vonatkozó szabályozási követelményeknek; a Bizottság ezzel kapcsolatban tisztázza a különböző szereplők feladatait és felelősségi köreit;

(d) a Bizottság a tagállami kontrollrendszerek felügyeletét megszilárdítva végezzen helyszíni vizsgálatokat, gyűjtse be és aknázza ki a szükséges adatokat és információkat;

(e) a behozatal tekintetében a Bizottság biztosítsa az ökológiai termeléshez egyenértékűnek elismert országok jegyzékében szereplő országok megfelelő felügyeletét, és értékelje időben a harmadik országok által az egyenértékűségi jegyzékbe való felvétel iránt benyújtott kérelmeket;

(f) a Számvevőszék pozitívan értékeli a behozatali engedélyezési rendszer megszüntetésére irányuló bizottsági kezdeményezéstől várható egyszerűsödést. Addig azonban, amíg még a jelenlegi rendszer van érvényben, a tagállamok működtessék azt megfelelő módon. Az illetékes tagállami hatóságok szigorítsák az ellenőrzési tanúsítványok kiállítására felhatalmazott ellenőrző szervek ellenőrzését.

BEVEZETÉS

ÖKOLÓGIAI TERMELÉS AZ EURÓPAI UNIÓBAN

1. Az ökológiai termelés olyan átfogó gazdaságirányítási és élelmiszer-termelési rendszer, amely a mezőgazdaság fenntarthatóságát és a minőségi termékek előállítását szem előtt tartva a környezetre, az emberi, a növényi és állati egészségre ártalmatlan, illetve állatkímélő eljárásokat igyekszik alkalmazni. Ezért a biotermékek előállítására olyan különleges szabályok vonatkoznak, mint a vetésforgó alkalmazása, a géntechnológiával módosított szervezetek használatának tilalma, valamint a szintetikus növényvédő szerek és trágyák, az állatgyógyászatban használt antibiotikumok, az élelmiszer-adalékanyagok és a technológiai segédanyagok használatának szigorú korlátozása. Mivel a biotermékeket minőségi terméknek szokás tekinteni, a hagyományos termékeknél általában sokkal drágábban értékesítik őket.

1. ÁBRA

EURÓPAI BIOÉLELMISZER-PIAC: A 2009-BEN A LEGTÖBB BIOÉLELMISZERT ÉRTÉKESÍTŐ TÍZ UNIÓS TAGÁLLAM (MILLIÁRD EUR)

+++++ TIFF +++++

Forrás: Willer, H., Organic Agriculture in Europe 2009: Production and Market (Ökológiai gazdálkodás Európában, 2009-ben: a termékek előállítása és piaca). http://orgprints.org/18365/2/willer-2011-european-market.pdf.

2. A biotermékek piaca az elmúlt két évtizedben, éves szintű 10–15%-os növekedés mellett gyors fejlődésen ment keresztül [1]. Az Unió a biotermékek egyik legnagyobb előállítója és fogyasztója a világon: 2000 és 2008 között a 27 uniós tagállamban az ökológiai termelésre hasznosított teljes terület [2] évente átlagosan 7,4%-kal nőtt. 2008-ban a hasznosított mezőgazdasági terület 4,3%-a – azaz nagyjából 7,6 millió hektár – volt ökológiai hasznosítású. Becslések szerint ugyanebben az évben a 27 uniós tagállamban mintegy 197000 gazdaság foglalkozott biogazdálkodással [3]. Az Európában fogyasztott biotermékek körülbelül 15%-a származik harmadik országokból [4], különösen az Unióban egyáltalán nem vagy csak kis mennyiségben termesztett termékek (kávé, banán, gyapot stb). Az európai bioélelmiszer-piac éves forgalma körülbelül 20 milliárd EUR [5], ami becslések szerint a teljes élelmiszerpiac 1,5%-ának felel meg [6]. Az 1. ábra azt mutatja, hogy mely uniós tagállamokban értékesítik a legtöbb bioélelmiszert [7], a 2. ábra pedig azt, hogy melyek rendelkeznek a legtöbb biotermelésbe bevont mezőgazdasági földterülettel.

2. ÁBRA

A LEGTÖBB, BIOTERMELÉSBE BEVONT MEZŐGAZDASÁGI (ÁTÁLLÁS ALATTI + TELJESEN ÁTÁLLÍTOTT) FÖLDTERÜLETTEL RENDELKEZŐ TÍZ UNIÓS TAGÁLLAM 2009-BEN (1000 HA)

+++++ TIFF +++++

Forrás: Willer, H., Organic Agriculture in Europe 2009: Production and Market (Ökológiai gazdálkodás Európában, 2009-ben: a termékek előállítása és piaca). http://orgprints.org/18365/2/willer-2011-european-market.pdf

A BIOGAZDÁLKODÁS PÉNZÜGYI TÁMOGATÁSA AZ EURÓPAI UNIÓBAN

3. Az Unió az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EMVA) agrár-környezetvédelmi kifizetésein keresztül támogatja a biogazdálkodási tevékenységeket. Az agrár-környezetvédelmi kifizetéseket jellemzően a tagállami közigazgatási szervek és a kedvezményezettek (a gazdálkodó vagy a földkezelő) között létrejött szerződések alapján hajtják végre. E szerződések értelmében a kedvezményezett köteles bizonyos meghatározott gazdálkodási módszereket alkalmazni. A gazdálkodási lehetőségek közül a kedvezményezettek a biogazdálkodási módszereket is választhatják. 2010 végén az agrár-környezetvédelmi intézkedések keretében a biogazdálkodás több mint 690 millió EUR összegű köztámogatásban részesült (a 27 uniós tagállamban) [8]. A teljes közfinanszírozás 58%-a EMVA-támogatásból, fennmaradó része pedig tagállami hozzájárulásból származik.

4. Az ökológiai termelés támogatható közvetetten, egyéb EMVA-intézkedések (például mezőgazdasági üzemek korszerűsítése, képzés stb) alapján, illetve külön erre szánt támogatás révén is [9]. Egyes tagállamok szívesebben támogattak ökológiai termelést folytató gazdaságokat vagy az ilyen termelést fejlesztő programokat.

JOGI KERET

5. Az ökológiai termelési ágazatot szabályozó uniós jogi keret célja, hogy megteremtse az ökológiai termelés fenntartható fejlődésének alapjait, szavatolja a tisztességes versenyt, erősítse a fogyasztók bizalmát, megvédje a fogyasztók érdekeit, és biztosítsa a belső piac hatékony működését.

1. KÉP - PÉLDÁK AZ ÖKOLÓGIAI TERMELÉSRE

+++++ TIFF +++++

+++++ TIFF +++++

© Európai Unió.

Forrás: Európai Számvevőszék.

6. Az ökológiai termelés felöleli az ellátási lánc valamennyi szakaszát, így a mezőgazdasági üzemekben folyó termelést, az élelmiszerek feldolgozását, forgalmazását és behozatalát, valamint a kiskereskedelmi tevékenységet is. A láncban minden gazdasági szereplőre ugyanazok az ökológiai termelési, feldolgozási, forgalmazási, címkézési és ellenőrzési szabályok vonatkoznak. Az Európai Unióban ezeket a szabályokat több rendelet írja elő:

- az ökológiai termelésről és az ökológiai termékek címkézéséről és a 2092/91/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2007. június 28-i 834/2007/EK tanácsi rendelet [10];

- az ökológiai termelés, a címkézés és az ellenőrzés tekintetében az ökológiai termelésről és az ökológiai termékek címkézéséről szóló 834/2007/EK tanácsi rendelet részletes végrehajtási szabályainak megállapításáról szóló, 2008. szeptember 5-I 889/2008/EK bizottsági rendelet [11];

- a 834/2007/EK tanácsi rendeletben a biotermékek harmadik országból származó behozatalára előírt szabályozás végrehajtására vonatkozó részletes szabályok meghatározásáról szóló, 2008. december 8-i 1235/2008/EK bizottsági rendelet [12].

A bioélelmiszereknek ezenkívül meg kell felelniük az általános élelmiszerjog előírásainak (178/2002/EK rendelet [13]), az ökológiai termelés pedig az élelmiszerek és a takarmányok hatósági ellenőrzésére vonatkozó általánosabb jogszabály, a 882/2004/EK rendelet [14] hatálya alá tartozik [15].

2. KÉP – AZ UNIÓ BIOGAZDÁLKODÁST TANÚSÍTÓ LOGÓJA

+++++ TIFF +++++

© Európai Unió.

Forrás: A 834/2007/EK tanácsi rendelet részletes végrehajtási szabályainak megállapításáról szóló 889/2008/EK rendeletnek az Európai Unió ökológiai termelés jelölésére szolgáló logója tekintetében történő módosításáról szóló, 2010. március 24-i 271/2010/EU bizottsági rendelet (HL L 84., 2010.3.31., 19. o.).

7. Ezért az Európai Unióban csak azokat a biotermékeket lehet "biotermék" tanúsítással és címkével ellátni, amelyek a fenti uniós rendeletek előírásainak megfelelő termelési szabályok szerint készültek. 2010. július 1-je óta az uniós logót kötelező feltüntetni az előre csomagolt élelmiszereken. Az importált termékek esetében ez önkéntes alapon történik.

8. A Bizottság a 834/2007/EK rendelet 37. cikkével összhangban létrehozta az ökológiai termeléssel foglalkozó szabályozási bizottságot, az ökológiai gazdálkodás állandó bizottságát (SCOF). A SCOF elnökét a Bizottság adja, tagjai pedig a tagállamok képviselői. A bizottság célja, hogy az Európai Bizottság a másodlagos jogszabályok végrehajtására vonatkozó felelősségi körét a tagállamok kormányaival szorosan együttműködve gyakorolja.

9. A Bizottság a tagállamokkal közösen véglegesítette a "Working document of the Commission services on official controls in the organic sector" (A bizottsági részlegek munkadokumentuma az ökológiai ágazat hatósági ellenőrzéseiről) című dokumentumot [16]. Ez a dokumentum jogilag nem kötelező érvényű, de jól mutatja a Bizottság törekvését arra, hogy az ökológiai termelésre irányadó rendeletek végrehajtásához az eddigieknél kézzelfoghatóbb iránymutatásokat dolgozzon ki a tagállamok számára.

AZ ÖKOLÓGIAI TERMELÉS KONTROLLRENDSZERE

10. Az Unió olyan kontrollrendszert hozott létre, amely az ellátási lánc minden gazdasági szereplője (gazdálkodók, feldolgozók, importőrök) esetében igazolja és tanúsítja a termelési szabályok megfelelő alkalmazását. A kontrollrendszer középpontjában nem maguknak a termékeknek, hanem a termelési/előállítási folyamatoknak az ökológiai jellege áll, hiszen tudományos módon nem határozható meg, hogy egy adott termék ökológiai termelésből származik-e vagy sem [17]. A biotermékek piaca nagymértékben függ a fogyasztói bizalomtól, következésképpen ettől az eredeti biotermékek szavatolására létrehozott tanúsítási rendszertől. A Bizottság szerint a fogyasztókat biztosítani kell arról, hogy például a helyi nagyáruházban vásárolt, biogazdálkodásból származó alma termesztése vagy biomarhahús előállítása minden esetben szigorú környezetvédelmi és állatkíméleti szabályok figyelembevételével történt.

11. Az uniós jogi keret előírja, hogy a tagállamoknak kontrollrendszert kell létrehozniuk (lásd: 3. ábra). A tagállami kontrollrendszerek ellenőrzése a Bizottság felelősségi körébe tartozik.

12. A tagállamok választhatnak, hogy állami, magán vagy vegyes kontrollrendszert hoznak-e létre, és egy vagy akár több illetékes hatóságot is kijelölhetnek az ellenőrzési feladatok ellátására. Az illetékes hatóság a választott rendszertől függően állami ellenőrző hatóságokat, magán ellenőrző szerveket vagy egyszerre akár mindkét típusú szervet is kijelölhet. A tagállamok többsége (18 tagállam) magán ellenőrző szervekre épülő rendszert fogadott el, öt tagállam állami ellenőrző hatóságokat jelölt ki a feladatok ellátására, míg négy tagállamban egy kijelölt állami ellenőrző hatóság és jóváhagyott magán ellenőrző szervek közösen végzik az ellenőrzéseket. Az ellenőrző szervek és hatóságok jóváhagyása és felügyelete az illetékes hatóságok felelősségi körébe tartozik. Szükség esetén az ellenőrző szervek ellenőrzéseinek megszervezése és – adott esetben – a követelményeket nem teljesítő ellenőrző szervek jóváhagyásának visszavonása is az illetékes hatóságok kötelessége.

3. ÁBRA

A BIOTERMÉKEK KONTROLLRENDSZERÉBEN KÖZREMŰKÖDŐ INTÉZMÉNYEK ÉS SZERVEK

+++++ TIFF +++++

Forrás: "Economic concepts of organic certification" (A biotermesztés tanúsításának gazdasági fogalmai), 2009.7.29., CERTCOST – Economic analysis of certification systems in organic food and farming (A bioélelmiszerek és a biogazdálkodás tanúsítási rendszereinek gazdasági elemzése).

13. A magán ellenőrző szervekre épülő rendszert választó tagállamokban az adott szerveket akkreditálni kell [18]. Minden uniós tagállam egyetlen országos akkreditációs szervet jelöl ki. Ezeknek a szerveknek az ellenőrzései az ellenőrző szervek szakértelmére, függetlenségére, pártatlanságára és szakmai integritására irányulnak. Az állami ellenőrző hatóságokat nem kell akkreditálni.

14. Az ellenőrző szervek (az állami rendszerekben: ellenőrző hatóságok) a kontrollrendszer központi szereplői. Ezek a szervek az egyéni gazdasági szereplők szintjén végeznek ellenőrzéseket. A fogyasztók, a tagállami hatóságok és a Bizottság jelentős mértékben e szervek munkájára hagyatkoznak. Az ökológiai gazdasági szereplők felülvizsgálata során az ellenőrző szervek jellemzően helyszíni szemlét tartanak a termelő, illetve feldolgozó létesítményeknél, áttekintik a bizonylatokon alapuló nyilvántartást, a nem engedélyezett anyagok vizsgálata céljából a végtermékekből, betakarított terményekből, levelekből és talajból vett mintákat ellenőriznek. Az ellenőrző szervek által kiadott tanúsítványokért az egyéni gazdasági szereplők fizetnek.

A HARMADIK ORSZÁGOKBÓL SZÁRMAZÓ BIOTERMÉKEK BEHOZATALA

15. A 834/2007/EK rendelet az Unión kívül előállított biotermékek esetében négy különböző behozatali rendszert irányoz elő (lásd: 1. táblázat), de a számvevőszéki ellenőrzés idején csak két rendszer működött.

1. TÁBLÁZAT

A 834/2007/EK RENDELET ÁLTAL ELŐIRÁNYZOTT BEHOZATALI RENDSZEREK

Behozatali rendszer | Irányító szerv | Működött az ellenőrzés idején? |

Egyenértékűként elismert harmadik országok jegyzéke | Európai Bizottság | IGEN |

Az egyenértékűség tekintetében elismert ellenőrző szervek/hatóságok jegyzéke | Európai Bizottság | NEM – A Bizottság az egyenértékű ellenőrző szervek első jegyzékét a számvevőszéki ellenőrzés idejéig még nem tette közzé. |

A megfelelőség tekintetében elismert ellenőrző szervek/hatóságok jegyzéke | Európai Bizottság | NEM – A Bizottság 2014. október 31-ig meghosszabbította az első jegyzék összeállításához szükséges kérelmek beérkezésének határidejét. |

Behozatali engedélyek | Tagállamok | IGEN |

16. Mivel harmadik országokban a termelési feltételek erősen eltérhetnek az uniós feltételektől, ezért rájuk nem lehet mindig pontosan ugyanazokat a termelési vagy ellenőrzési szabályokat alkalmazni, mint az Unióban. Ezért a Bizottság úgy jár el, hogy egyes harmadik országok esetében egyenértékűként ismeri el biotermékeik termelési folyamatait és kontrollrendszereit, vagyis az adott országban ökológiai tanúsítvánnyal rendelkező termékek az Európai Unióban is bioterméknek számítanak. Az egyenértékűként elismert harmadik országok jegyzékében jelenleg Argentína, Ausztrália, Costa Rica, India, Izrael, Japán, Kanada, Svájc, Tunézia és Új-Zéland, valamint 2012. június 1-jétől az Egyesült Államok szerepel.

17. Ezenkívül folyamatban van két új behozatali rendszer bevezetése annak érdekében, hogy olyan harmadik országokból is lehessen biotermékeket behozni, amelyeket az Unió még nem ismert el. Két jegyzékről van szó: az egyenértékűség tekintetében elismert ellenőrző szervek/hatóságok jegyzékéről (a számvevőszéki ellenőrzés idejéig még nem tették közzé), valamint a megfelelőség tekintetében elismert ellenőrző szervek/hatóságok jegyzékéről (a Bizottság 2014 októberéig meghosszabbította a kérelmek beérkezésének határidejét).

18. A negyedik, a behozatali engedélyekre vonatkozó rendszert a 2083/92/EGK tanácsi rendelet kizárólag átmeneti jelleggel hozta létre. A behozatali engedélyek kiadásának lehetőségét a Tanács azóta több ízben is meghosszabbította [19]. A jelenleg hatályos, 2011. december 6-i 1267/2011/EU rendelet úgy rendelkezik, hogy 2014. július 1-jétől kezdődően már nem adható ki behozatali engedély. Ugyanez a rendelet kiköti azt is, hogy a 2012. július 1-jét követően kiadott engedélyek legkésőbb 12 hónap lejárta után érvényüket vesztik. Ez az engedélyezési mód azonban egyelőre még igen elterjedt: egyes uniós tagállamokban összesen mintegy 4000 behozatali engedélyt adnak ki évente (elsősorban Németországban, Franciaországban, Olaszországban, Hollandiában és az Egyesült Királyságban).

19. A behozatali ellenőrzési eljárások megfelelő módon történő végrehajtása (amelynek révén garantálható, hogy a behozott termékek legalább az egyenértékű termelési és ellenőrzési feltételeknek eleget tegyenek) fontos ahhoz, hogy a belső piac megfelelően, az Unión kívül és az Unióban előállított termékek közötti tisztességes versenynek teret engedve működjék.

AZ ELLENŐRZÉS

AZ ELLENŐRZÉS HATÓKÖRE

20. Az ellenőrzés elsősorban a kontrollrendszer eredményességét vizsgálta, illetve azt, hogy a különböző érintett intézmények (a Bizottság és az illetékes hatóságok, a tagállamok akkreditációs és ellenőrző szervei) hogyan látták el feladataikat. Az ellenőrzés a következő átfogó kérdést vizsgálta:

Kellően biztosítja-e a biotermékek kontrollrendszere, hogy az ökológiai termelésre, feldolgozásra, forgalmazásra és behozatalra vonatkozó főbb követelmények teljesüljenek?

21. Az ellenőrzés során konkrétabban a következő kérdésekre kerestük a választ:

a) Vajon megfelelő-e az uniós ökológiai termelést szabályozó ellenőrzési eljárások végrehajtása:

- amikor a tagállamok hagyják jóvá és felügyelik az ellenőrző szerveket?

- amikor a tagállamok országon belüli, tagállamközi, illetve a tagállamok és a Bizottság közötti információcserét folytatnak?

- ahhoz, hogy szavatolja a termékek nyomonkövethetőségét?

- amikor a Bizottság felügyeli a tagállamok kontrollrendszereit?

b) Vajon megfelelő-e a termékek behozatalára vonatkozó ellenőrzési eljárások végrehajtása:

- amikor a Bizottság kezeli az egyenértékűként elismert harmadik országok jegyzékét?

- amikor a tagállamok adják ki a behozatali engedélyeket?

- amikor uniós ellenőrző szervek ellenőrzik az egyedi importőri követelményeket?

22. Az uniós ökológiai termelést szabályozó ellenőrzési eljárásokat illetően a számvevőszéki ellenőrzés a 834/2007/EK rendelet hatálybalépésével, azaz 2009 januárjával kezdődő időszakot vizsgálta. A termékek behozatalára vonatkozó ellenőrzési eljárások esetében pedig a 2092/91/EGK tanácsi rendelet [20] és módosításai hatálybalépését (az egyenértékűként elismert harmadik országok jegyzékét illetően 1991 júniusát, a behozatali engedélyek esetében pedig 1992 júliusát) határozta meg kezdő dátumként.

AZ ELLENŐRZÉS MÓDSZERE

23. Az ellenőrzési bizonyítékok a következő forrásokból származnak:

- bizottsági akták, köztük a különböző behozatali rendszerekkel kapcsolatban a harmadik országok által a Bizottságnak megküldött dokumentumok felülvizsgálata; találkozó a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Főigazgatóság (DG AGRI), illetve az Egészség- és Fogyasztóügyi Főigazgatóság (DG SANCO – Élelmiszerügyi és Állategészségügyi Hivatal) képviselőivel;

- helyszíni ellenőrzések hat tagállamban (Egyesült Királyság – Anglia, Németország – Észak-Rajna–Vesztfália, Olaszország – Emilia Romagna, Spanyolország – Andalúzia, Franciaország és Írország [21]). Az ellenőrzések során többek között a dokumentumok felülvizsgálatára, az illetékes hatóságokkal, az akkreditációs szervekkel, tagállamonként két magán ellenőrző szervvel való megbeszélésekre, valamint a termelők, a feldolgozók és az importőrök létesítményeiben lefolytatott helyszíni ellenőrzésekre került sor. Ez utóbbiak alkalmával ellenőreink azért csatlakoztak a tagállami ellenőrökhöz, hogy értékeljék ezek vizsgálatainak színvonalát, illetve megismerkedjenek dokumentum-ellenőrzési és termelésieljárás-ellenőrzési gyakorlatukkal;

- 85 terméken elvégzett nyomonkövethetőségi ellenőrzések, amelyek azt vizsgálták, hogy a) azonosítható-e a termékellátásban bármilyen módon részt vevő gazdasági szereplők teljes lánca, b) valamennyi gazdasági szereplő rendelkezik-e ökológiai tanúsítvánnyal, c) valamennyi gazdasági szereplőnél végeztek-e ellenőrzést az előző évben (további részletek: I. melléklet);

- 73 termék esetében elvégzett laboratóriumi vizsgálatok, amelyek célja az ellenőrző szervek mintavételi eljárásainak és a laboratóriumi eredmények értelmezéséhez alkalmazott módszereinek ellenőrzése volt (további részletek: II. melléklet);

- A Számvevőszék által megbízott, nemzetközileg elismert szakértő értékelő jelentése (elsősorban – a 73 termék tekintetében – az ellenőrző szervek laboratóriumi vizsgálatainak minőségéről és a laboratóriumi eredmények értelmezéséről);

- a többéves nemzeti ellenőrzési tervek és a 27 tagállam által a Bizottságnak küldött kapcsolódó éves jelentések felülvizsgálata.

KORÁBBI ELLENŐRZÉSEK

24. A Számvevőszéknek a vidékfejlesztésről: az agrár-környezetvédelmi kiadások ellenőrzéséről szóló 3/2005. sz. különjelentése [22] tárgyalta az ökológiai termelés kontrollrendszerének egy részét (lásd: 43. bekezdés), 7/2011. sz. különjelentése pedig az agrár-környezetvédelmi támogatások rendszerének kialakítására és irányítására vonatkozott [23].

ÉSZREVÉTELEK

AZ UNIÓS ÖKOLÓGIAI TERMELÉST SZABÁLYOZÓ ELLENŐRZÉSI ELJÁRÁSOK VÉGREHAJTÁSA

HIÁNYOSSÁGOKRA DERÜLT FÉNY AZ ELLENŐRZŐ SZERVEK TAGÁLLAMI JÓVÁHAGYÁSÁBAN ÉS FELÜGYELETÉBEN

25. A szabályozási követelmények teljesülését biztosítandó, a tagállami illetékes hatóságoknak dokumentált jóváhagyási és felügyeleti eljárásokat kell alkalmazniuk. Feladatuk a követendő gyakorlatok alkalmazásának ösztönzése is. Az ellenőrző szervek (az állami rendszerekben ellenőrző hatóságok) a kontrollrendszer központi elemei, amelyeknek az ökológiai gazdasági szereplők ellenőrzése során maguknak is be kell tartaniuk az uniós rendelkezéseket.

1. HÁTTÉRMAGYARÁZAT

ILLETÉKES HATÓSÁGOK KÉSEDELMESEN VAGY NEM KELLŐ RÉSZLETESSÉGGEL KIDOLGOZOTT JÓVÁHAGYÁSI ÉS FELÜGYELETI ELJÁRÁSAI: NÉHÁNY PÉLDA

Az Egyesült Királyságban az illetékes hatóságnak az ellenőrző szervekre vonatkozó jóváhagyási és felügyeleti eljárásait hivatalosan 2010. október 18-án fogadták el, az ökológiai termelésről szóló 834/2007/EK rendelet pedig 2009 januárjában lépett hatályba.

Franciaországban az illetékes hatóság nem állapított meg eljárásokat és nem dolgozott ki ellenőrzési listákat az ellenőrző szervek által benyújtott alapvető dokumentum, az ellenőrzési terv hitelesítéséhez.

A spanyolországi Andalúziában működő illetékes hatóság nem rendelkezett az ellenőrző szervek felügyele-téhez szükséges ellenőrző listákkal, amelyek egyrészt a 834/2007/EK rendelet 27. cikke (8) és (9) bekezdésének megfelelően ellenőrzendő kérdéseket tartalmazzák (például azt, hogy minden gazdasági szereplőre nézve sor kerül-e évente legalább egy ellenőrzésre), másrészt pedig az egyéb olyan eljárásokra vonatkozó követendő gyakorlatot írják elő, mint a mintavételi politika, az elemzések eredményei vagy az ellenőrző szervek és más szervezetek közötti információcsere.

Írországban az ellenőrző szervek jóváhagyási eljárásai nem határozták meg pontosan az elvégzendő ellenőrzéseket, csak az új kérelmek elbírálásával kapcsolatos adminisztratív teendőkre tettek utalást. Nem volt az ellenőrző szervek jóváhagyásának visszavonására alkalmazandó eljárás.

A JÓVÁHAGYÁSI/VISSZAVONÁSI ELJÁRÁSOK, VALAMINT AZ ELLENŐRZŐ SZERVEK FELÜGYELETÉNEK ELJÁRÁSAI NINCSENEK MEGFELELŐEN DOKUMENTÁLVA

26. Az illetékes hatóságok jóváhagyják az ellenőrző szerveket, és abban az esetben bízzák meg őket ellenőrzési feladatokkal, ha kellő bizonyossággal rendelkeznek arról, hogy az ellenőrző szervek az uniós rendeletek előírásainak megfelelően működnek. Az egyik alapfeltétel, hogy ezek a szervek akkreditálva legyenek. Az akkreditációs szervek először kezdeti akkreditációt bocsátanak ki, majd folyamatosan ellenőrzik, hogy továbbra is teljesülnek-e az akkreditációhoz szükséges követelmények. Az ellenőrző szervek felügyeletéért azonban végső felelősséggel az illetékes hatóságok tartoznak, és ezek ellenőrzik, hogy az előbbiek folyamatosan betartják-e az uniós rendeletek előírásait.

27. A Számvevőszék hat olyan tagállamban végzett ellenőrzést, ahol a kontrollrendszer magán ellenőrző szervekre épül, és három esetében állapította meg azt, hogy az ellenőrző szervek jóváhagyása, visszavonása és felügyelete esetén alkalmazott eljárások nem voltak kellőképpen részletezve (például azon ellenőrzések részletes eljárásai, amelyeket az ellenőrző szervek ellenőrzési terveinek hitelesítése során, illetve az ellenőrző szervek szintjén végzett helyszíni szemlék esetében kell elvégezni). Ezek egy esetben nem voltak rendszeres időközönként frissítve (lásd: 1. háttérmagyarázat).

AZ ILLETÉKES HATÓSÁGOK NEM RENDELKEZNEK ELEGENDŐ INFORMÁCIÓVAL AHHOZ, HOGY A GAZDASÁGI SZEREPLŐKET A RENDELET ELŐÍRÁSAI SZERINT ÉVENTE LEGALÁBB EGYSZER ELLENŐRIZZÉK

28. Az ellenőrző szervek feladata, hogy ellenőrizzék a gazdasági szereplőket, és kibocsátsák az uniós szabályoknak megfelelő ökológiai tanúsítványokat. Az egyik legfőbb követelmény, hogy az ellenőrző szervek/hatóságok évente legalább egyszer ellenőrizzék a gazdasági szereplőket, legyenek azok termelők, feldolgozók vagy importőrök (a 834/2007/EK rendelet 27. cikkének (3) bekezdése). Ennek az előírásnak a betartásával szavatolható a fogyasztók számára, hogy a gazdasági szereplők folyamatosan megfelelnek az ökológiai termelés szabályainak.

834/2007/EK rendelet, 27. cikk – Az ellenőrzési rendszer

"(3) [...] valamennyi gazdasági szereplő esetében – kivéve a 28. cikk (2) bekezdése szerinti, kizárólag előre csomagolt termékekkel foglalkozó nagykereskedőket, valamint a végső fogyasztók vagy felhasználók részére árusító gazdasági szereplőket – évente legalább egyszer ellenőrizni kell, hogy eleget tesz-e a követelményeknek."

29. Az illetékes hatóságok feladata annak felügyelete, hogy az ellenőrző szervek eleget tesznek-e ennek a kötelezettségüknek. Az illetékes hatóságok azonban nem rendelkeznek elegendő információval ahhoz, hogy megfelelően felügyeljék ezt a területet, a következő okokból:

a) Az ellenőrző szervek által a 834/2007/EK rendelet 27. cikke (14) bekezdésének alkalmazásában adott információk alapján nem ellenőrizhető e kötelezettség teljesülése. Az illetékes hatóságoknak benyújtott összefoglaló jelentések a mindenkori évben elvégzett ellenőrzések teljes számát tartalmazzák. Ez figyelmen kívül hagyja azt a tényt, hogy a gazdasági szereplők az év során be- és kiléphetnek a kontrollrendszerből; emiatt a rendszer nem alkalmas annak igazolására, hogy az adott évben minden egyéni gazdasági szereplőnél sor került helyszíni ellenőrzésre ("ellenőrző látogatásra").

834/2007/EK rendelet, 27. cikk – Az ellenőrzési rendszer

"(14) Az ellenőrző hatóságok és ellenőrző szervek legkésőbb minden év január 31-ig továbbítják az illetékes hatóságokhoz azon gazdasági szereplők listáját, akiknél/amelyeknél az előző év december 31-ig ellenőrzést végeztek. Az előző év során végzett ellenőrzési tevékenységekről minden év március 31-ig összefoglaló jelentést nyújtanak be."

b) Néhány illetékes hatóság az akkreditációs szerv munkájára hagyatkozik, ám az akkreditációs szervek értékelő jelentéseinek információtartalma nem elegendő annak megerősítéséhez, hogy az ellenőrző szervek eleget tesznek az éves ellenőrzés követelményének. Az akkreditációs szervek gyakran csak az ellenőrző szervek eljárásainak leírására hagyatkoznak, s maguk nem ellenőrzik ténylegesen, hogy a szóban forgó eljárásokra a gyakorlatban is sor kerül-e. Ráadásul a négy-öt évig tartó akkreditációs ciklus keretében az éves ellenőrzésre vonatkozó uniós előírás teljesülését nem kötelező minden egyes évben igazolni.

AZ ELLENŐRZŐ SZERVEK ÁLTAL A GAZDASÁGI SZEREPLŐK ELLENŐRZÉSE SORÁN ALKALMAZOTT ELJÁRÁSOK ÉS MÓDSZEREK TÖKÉLETESÍTHETŐK

30. A 834/2007/EK rendelet 27. cikke (3) bekezdésének, valamint a 889/2008/EK rendelet 65. cikke (4) bekezdésének rendelkezéseivel összhangban az ellenőrző szerveknek szisztematikus kockázatértékelést kell végezniük a gazdasági szereplők működési jellegéhez kapcsolódó kockázati tényezőkre vonatkozóan (ilyen tényezők pl.: az érintett termékek mennyisége, vagy annak kockázata, hogy a biotermékeket hagyományos termékekre cserélik ki), annak eldöntése végett, hogy szükség van-e kiegészítő helyszíni ellenőrzésekre (ti. az éves helyszíni ellenőrzésen felül, lásd: 28. bekezdés). Ha egy adott terméknél vagy üzletitevékenység-típusnál különösen gyakran fordul elő szabálytalanság, ott indokolt kiegészítő ellenőrzést végezni azonos tevékenységi körrel rendelkező, véletlenszerűen kiválasztott gazdasági szereplőknél. Az ellenőrzés során vizsgált 12 ellenőrző szervből hét mégsem vette figyelembe a gazdasági szereplőkhöz kapcsolódó kockázati tényezőket a kiegészítő helyszíni ellenőrzésekről történő döntése során.

834/2007/EK rendelet, 27. cikk – Az ellenőrzési rendszer

"(3) E rendelet összefüggésében az ellenőrzések jellegét és gyakoriságát az e rendeletben meghatározott követelményeknek való megfelelést illető szabálytalanságok és jogsértések előfordulásának kockázatát vizsgáló értékelés alapján kell meghatározni. [...]."

889/2008/EK rendelet, 65. cikk – Ellenőrző látogatások

"(4) Emellett az ellenőrző szervezetnek vagy az ellenőrző hatóságnak az e rendelet vagy az ökológiai termelés szabályainak be nem tartásából származó kockázat általános értékelése alapján rendszerint be nem jelentett, szúrópróbaszerű ellenőrző látogatásokat kell tennie, figyelembe véve legalább a korábbi ellenőrzések eredményeit, az érintett termékek mennyiségét és a termékek felcserélésének kockázatát."

31. Habár a rendeletek nem írják elő, a rotációs rendszerben történő ellenőrzés követendő módszer az ellenőrző szerveknél, mert csökkenti annak kockázatát, hogy ellenőrök és gazdasági szereplők között túl szoros kapcsolat alakuljon ki. Ellenőrzésünk eredményei szerint azonban a 12 vizsgált ellenőrző szerv közül csak négy határozott meg rotációs rendszerben történő ellenőrzésre vonatkozó eljárásokat (lásd: 2. háttérmagyarázat).

2. HÁTTÉRMAGYARÁZAT

AZ ELLENŐRZŐ SZERV NEM ROTÁCIÓS RENDSZERBEN VÉGZI AZ ELLENŐRZÉSEKET: EGY PÉLDA

A vizsgált olaszországi ellenőrző szervek egyike több év után sem tette kötelezővé a rotációs rendszerben történő ellenőrzést, pedig 2009-ben az érintett régió egyik illetékes hatósága felügyeleti tevékenysége keretében figyelmeztette, hogy hajtsa végre ezt a korrekciós intézkedést. Az ellenőrző szerv jelezte, hogy már folyamatban van nála a rotációs, az ellenőröket például négyévente cserélő ellenőrzés módszerének kidolgozása.

A MARADVÁNYVIZSGÁLAT HATÉKONYABB ESZKÖZE LEHETNE A TERMELÉSI FOLYAMATOK ELLENŐRZÉSÉNEK

32. A kémiai úton előállított és egyéb anyagok használatának korlátozása az egyik legfőbb követelmény az ökológiai termelési módszerek esetében. Kétség esetén a maradványvizsgálat adhat választ arra, hogy az adott termék előállításakor használtak-e nem engedélyezett anyagokat, például tiltott növényvédő szereket, géntechnológiával módosított szervezeteket, élelmiszer-adalékanyagokat, gyógyszerkészítményeket. Az ellenőrző szerveknek e vizsgálati módszert kell alkalmazniuk annak érdekében, hogy a gazdasági szereplők betartsák a különböző rendeletekben előírt termelési szabályokat. Az irányadó rendeletek nem rendelkeznek arról, hogy minimum hány laboratóriumi vizsgálatot kell elvégezni, csak abban az esetben teszik kötelezővé a vizsgálatot, ha az adott gazdasági szereplő vélhetően az ökológiai termelésben nem engedélyezett terméket használt fel. Emiatt az ellenőrző szervek eltérően értelmezik a gyanúra okot adó eseteket, és nem egyformán élnek a laboratóriumi vizsgálat eszközével.

3. HÁTTÉRMAGYARÁZAT

A LABORATÓRIUMI VIZSGÁLATOK ELVÉGZÉSÉHEZ MEGFELELŐ MINTAVÉTELI TERVVEL RENDELKEZŐ ELLENŐRZŐ SZERVEK: NÉHÁNY PÉLDA

A két felkeresett olaszországi ellenőrző szerv rendelkezett kockázatelemzésen alapuló mintavételi tervvel a termékek laboratóriumi rutinvizsgálatához. A terv szerint kevésbé kockázatos gazdasági szereplők ellenőrzése során csak gyanú esetén kerül sor mintavételre. A közepesen kockázatos gazdasági szereplők esetében a szereplők egy része képezi azt az alapot, amelyből mintát vesznek, míg a rendkívül kockázatos kategóriába tartozó gazdasági szereplők esetében valamennyi szereplő együttese a mintavételi alap.

Franciaországban az egyik felkeresett ellenőrző szerv minden évben új laboratóriumi vizsgálati programot dolgoz ki, s ennek során figyelembe veszi a végrehajtott kockázatelemzést, az esetleges riasztásokat és a korábbi évek eredményeit. A tanúsítványkibocsátó testület 2009 óta előzetes vizsgálati programot dolgoz ki, amely meghatározza a minimálisan megvizsgálandó minták számát, valamint a kiválasztott mintákon minimálisan elvégzendő vizsgálatok számát.

Egy másik franciaországi ellenőrző szerv az ellenőrzési terv keretében olyan vizsgálati stratégiát dolgozott ki, amely megszabja, hogy milyen körülmények fennállásakor lehet elemzést kezdeményezni. Ilyen körülmény többek között a gazdasági szereplők vegyes (hagyományos és ökológiai) volta vagy géntechnológiával módosított szervezetek jelenléte. Az illetékes tisztviselő éves útmutatót dolgoz ki a biogazdálkodási ágazat vizsgálatára vonatkozó ajánlásokkal, amelyek alkalmazásával hatékonyabban lehet meghatározni az elvégzendő vizsgálatok számát és típusát. Az ellenőr továbbra is saját belátása szerint dönti el, hogy végez-e elemzést vagy sem. A tanúsítványkibocsátó testület éves vizsgálati költségvetést szab meg, amelyből az egyes ellenőrök egyéni éves költségvetését az adott ágazat jellemzői alapján határozzák meg.

33. A felkeresett tagállamok maradványvizsgálati rendszereinek értékelése céljából a Számvevőszék többféle terméket vásárolt, és a tagállamokkal elvégeztette a nem engedélyezett anyagok kimutatására szokásosan alkalmazott vizsgálataikat (részletesebben lásd: II. melléklet). A vizsgálatok eredményeit és a vizsgálati módszereket ezután független szakértő értékelte. A Számvevőszék megállapította, hogy a maradványvizsgálatot illetően több ellenőrző szerv a követendő gyakorlatot alkalmazza. Ez példaként szolgálhat más ellenőrző szervek számára is:

a) Két tagállamban a felkeresett ellenőrző szervek eljárásai követendő példák lehetnek, mivel a laboratóriumi rutinvizsgálatok elvégzésére éves vagy többéves kockázatorientált mintavételi tervvel rendelkeznek, noha a biogazdálkodásra vonatkozó uniós jogszabályok a mintavételt csak gyanú esetén követelik meg (lásd: 3. háttérmagyarázat). Öt felkeresett ellenőrző szerv viszont nem rendelkezik sem az elemzések minimális számát meghatározó, sem kockázatelemzésen alapuló mintavételi tervvel.

b) Valamennyi felkeresett ellenőrző szerv vesz mintákat növényvédő szerekből és trágyákból, valamint egyes, az ökológiai termelésről szóló uniós jogszabályok által tiltott anyagokból, egyikük azonban nem vizsgál olyan egyéb anyagokat, mint az élelmiszer- és takarmány-adalékanyagok vagy a technológiai segédanyagok.

c) Az elemzések eredményeit minden esetben szakértői értelmezésnek kell alávetni [24]. A Számvevőszék megállapítása szerint két felkeresett ellenőrző szerv eljárásai nem tisztázzák kellően az elemzési eredmények értelmezésének módját, sem azt, hogy pozitív elemzési eredmény esetén milyen válaszlépéseket kell tenni.

d) Azt, hogy milyen típusú (élelmiszer-, levél-, talaj-) mintát vesznek és mikor, annak a feltételezésére kell alapozni, hogy a termelés vagy a feldolgozás mely bizonyos szakaszában használhattak fel nem engedélyezett anyagokat [25]. A levél- és talajelemzés ezért például gyakran sokkal jobb eredménnyel jár, mint a betakarított termény vagy a feldolgozott termék (például lekvár) elemzése. A legtöbb olyan ellenőrző szerv, amelynél vizsgálták ezt a kérdést, figyelembe veszi, hogy milyen mintatípusok vételével tudja a lehető leghatékonyabban alkalmazni ezt az elemzési módszert. Az egyik felkeresett spanyolországi ellenőrző szerv azonban – ahol csak lehetséges – a végtermékekből vesz mintákat, aminek a termelési folyamatok ellenőrzése látja kárát.

34. Ellenőreink azt is megállapították, hogy a tíz olyan ellenőrző szervből, amelyek esetében ezt a kérdést vizsgálták, kettő nem alkalmazott megfelelő mintavételi és mintaelemzési eljárásokat. A két felkeresett spanyolországi ellenőrző szerv csak egyetlen mintát vesz a gazdasági szereplőktől. Ez nem felel meg a 882/2004/EK rendelet 11. cikke (5) és (6) bekezdésének, emellett gyengíti az ellenőrző szerv pozícióját olyankor, ha a gazdasági szereplők úgy döntenek, hogy vitatják az eredményeket, mivel nem áll rendelkezésre kontrollminta az újraellenőrzéshez. A Számvevőszék véleménye szerint az illetékes hatóságok jobban betöltenék jóváhagyási és felügyeleti szerepüket, ha biztosítanák, hogy az ellenőrző szervek betartsák az említetthez hasonló uniós előírásokat.

882/2004/EK rendelet, 11. cikk – Mintavételi és analitikai módszerek

"(5) Az illetékes hatóságok kialakítják a megfelelő eljárásokat annak biztosítására, hogy a takarmány- és élelmiszer-ipari vállalkozóknak, akiknek termékeit mintavételnek és elemzésnek vetik alá, joguk legyen kiegészítő szakvéleményt kérni az illetékes hatóságok azon kötelezettségének sérelme nélkül, hogy szükséghelyzetben azonnal fellépjenek.

(6) Különösen azt biztosítják, hogy a takarmány- és élelmiszer-ipari vállalkozók kellő számú mintát kaphassanak a kiegészítő szakvéleményekhez, kivéve, ha gyorsan romló termékek esetében vagy a rendelkezésre álló szubsztrát nagyon kis mennyisége miatt ez nem lehetséges."

A JOGSÉRTÉSEK, A SZABÁLYTALANSÁGOK ÉS AZ ALKALMAZOTT SZANKCIÓK MINDEN TAGÁLLAMBAN MÁSOK, SŐT MÉG A TAGÁLLAMOKON BELÜL ÉS AZ EGYES ELLENŐRZŐ SZERVEKEN BELÜL IS ELTÉRŐEK

35. Az illetékes hatóságok több tagállamban (Németországban, Franciaországban és az Egyesült Királyságban) nem határozták meg részletesen a meg nem felelések kategóriáit és az alkalmazandó szankciókat. Ebből adódóan egy adott tagállam minden egyes ellenőrző szerve eltérő módon határozza meg a meg nem felelést, illetve eltérő szankciókat alkalmaz. Ennek következtében a gazdasági szereplőket még egy tagállamon belül is más és más szankciókkal sújthatják ugyanazon jogsértés elkövetéséért.

36. A különböző ellenőrző szervek eltérő szankciókat alkalmaznak ugyanazon meg nem felelés esetén, nem (a saját ellenőrzési tervüknek, illetve az illetékes hatóság utasításainak) megfelelő, vagy az ellenőrzési tervükben nem szereplő szankciót alkalmaznak (lásd: 4. háttérmagyarázat).

37. Elismert kutatók tanulmányai hívják fel a figyelmet arra, hogy az egyes ellenőrző szervek között jelentős eltérések mutatkoznak az ellenőrzési eredmények terén [26]. A Számvevőszék észrevétele szerint 2009-ben egy tagállamban egy adott ellenőrző szerv egyetlen tanúsítványt sem vont vissza, és csak három felfüggesztési döntést hozott (azaz 0,38 visszavonás vagy felfüggesztés jutott 1000 gazdasági szereplőre), miközben egy másik tagállamban volt olyan ellenőrző szerv, amely ugyanazon év során 5,26 visszavonásról vagy felfüggesztésről döntött 1000 gazdasági szereplőre vetítve. Hasznos volna, ha az ellenőrzési eredményekben mutatkozó ilyen mérvű eltéréseket – felügyeleti tevékenységük keretében – első fokon az illetékes hatóságok, uniós szinten pedig a Bizottság figyelemmel kísérné és válaszlépéseket tenne.

4. HÁTTÉRMAGYARÁZAT

ELTÉRŐ SZANKCIÓK: NÉHÁNY PÉLDA

Egy bizonyos állattenyésztési követelmény [27] be nem tartása Olaszországban az "ökológiai címke visszavonását" vonja maga után, míg egy franciaországi ellenőrző szervnél ugyanezt "figyelmeztetéssel", egy másiknál pedig "korrekciós intézkedésre való felszólítással" szankcionálják. Az ellenőrök láttak példákat arra, hogy e követelmény be nem tartása miatt gazdasági szereplőket Olaszországban az "ökológiai címke visszavonásával" büntettek, azaz termékeiket nem árusíthatták biotermékként, míg Franciaországban az ugyanezen szabálytalanságban vétkes gazdasági szereplők továbbra is biotermékként értékesíthették termékeiket.

Az Olaszországban ellenőrzött egyik ellenőrző szerv a termelőknek szóló vizsgálati jelentéseiben a meg nem felelés példáit felsoroló rész mellett egy "Ajánlások és intézkedések a rendeletek betartásához" című fejezetet is szerepeltet. Az ellenőrök egy esetben azt állapították meg, hogy egy szabálytalanság ebben a fejezetben került említésre, ahelyett, hogy az eljárások szerint szabálytalanként sorolták volna be és szankcionálták volna.

ELÉGTELENNEK MUTATKOZOTT AZ INFORMÁCIÓCSERE A TAGÁLLAMOKON BELÜL, A BIZOTTSÁGGAL ÉS MÁS TAGÁLLAMOKKAL

38. Az információk áramlása a kontrollrendszer létfontosságú eleme. A megfelelő információáramlás hiánya veszélyezteti a kontrollrendszer eredményes működését. A következőkben bemutatott számvevőszéki megállapítások az általunk legfontosabbnak tartott két területre vonatkoznak, vagyis egyfelől az ökológiai termelés kontrollrendszere és az agrár-környezetvédelmi kifizetések kontrollrendszere közötti információáramlásra, másfelől a tagállamok közötti, illetve a tagállamok és a Bizottság közötti információcserére.

AZ ÖKOLÓGIAI TERMELÉS KONTROLLRENDSZERE ÉS AZ AGRÁR-KÖRNYEZETVÉDELMI KIFIZETÉSEK KONTROLLRENDSZERE KÖZÖTTI INFORMÁCIÓÁRAMLÁST HATÉKONYABBÁ KELL TENNI

39. A közös agrárpolitika vidékfejlesztési pillérének keretében egyes biogazdálkodási módszerek jogosultak az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapon keresztüli támogatásra. Az 1975/2006/EK rendelet 36. cikkének (1) bekezdése [28] rendelkezik az információcseréről az említett támogatásra való jogosultság feltételeinek ellenőrzésében részt vevő szolgálatok és szervezetek között.

1975/2006/EK rendelet, 36. cikk – Jelentés az ellenőrzésekről a kifizető ügynökségeknek

"(1) Amennyiben nem a kifizető ügynökség végzi az ellenőrzéseket, a tagállam biztosítja, hogy a kifizető ügynökség elegendő információt kapjon a végrehajtott ellenőrzésekről. A kifizető ügynökség határozza meg, hogy milyen információkat tart szükségesnek.

[…]."

40. Két felkeresett tagállamban nem volt megfelelő az agrár-környezetvédelmi intézkedések keretében nyújtott biogazdálkodási támogatásról szóló információk áramlása az ökológiai termelés kontrollrendszere [29] és a vidékfejlesztési intézkedések támogatási rendszere [30] között. Franciaországban az ellenőrző szervek által végzett ellenőrzések eredményeit nem közlik az agrár-környezetvédelmi támogatásokat folyósító kifizető ügynökséggel. Emiatt fennáll a veszélye annak, hogy ha az ellenőrző szervek fel is derítenek valamely az agrár-környezetvédelmi kifizetésekre való jogosultság feltételeit befolyásoló meg nem felelést, abból mégsem következik a kifizetés csökkentése vagy visszatéríttetése. Hasonló a helyzet az Egyesült Királyságban is, ahol információs visszacsatolás híján fennáll a kockázata annak, hogy a kifizető ügynökség vizsgálatai során a biogazdálkodási módszerekkel kapcsolatban feltárt meg nem felelések az ellenőrző szerv részéről nem eredményeznek szankciókat. Ezen a területen a Bizottság is hiányosságokra derített fényt (lásd: 53. bekezdés).

A TAGÁLLAMOK BESZÁMOLÁSI GYAKORLATA NEM FELEL MEG TELJESEN A RENDELETEKNEK

41. A tagállamoknak különféle beszámolási kötelezettségeik vannak:

- Éves jelentéstétel a többéves nemzeti ellenőrzési terv végrehajtásáról, beleértve az elvégzett kontrollokkal és ellenőrzésekkel, a feltárt meg nem felelésekkel és a szankciókkal kapcsolatos információkat is (a 882/2004/EK rendelet 44. cikkének (3) bekezdése).

882/2004/EK rendelet, 44. cikk – Éves jelentések

"(3) A tagállamok véglegesítik jelentéseiket, és a jelentések tárgyát képező év végét követő hat hónapon belül eljuttatják azokat a Bizottsághoz."

- Tájékoztatás egy termék ökológiai minősítését befolyásoló szabálytalanságokról vagy jogsértésekről (a 834/2007/EK rendelet 30. cikkének (2) bekezdése).

834/2007/EK rendelet, 30. cikk – Intézkedések jogsértések és szabálytalanságok esetén

"(2) Egy termék ökológiai minősítését befolyásoló szabálytalanságokról vagy jogsértésekről az érintett ellenőrző szerveknek, ellenőrző hatóságoknak, illetékes hatóságoknak és az érintett tagállamoknak azonnal tájékoztatniuk kell egymást, és adott esetben a Bizottságot.

A tájékoztatás szintje a megállapított szabálytalanság vagy jogsértés súlyosságától és mértékétől függ.

[…]."

42. A tagállamok többsége az előírt határidőknél jóval később tesz jelentést a Bizottságnak a többéves nemzeti ellenőrzési terv végrehajtásáról. 2011 elején két tagállam még nem bocsátotta rendelkezésre a 2009-es jelentéseket. A jelentések tartalmával kapcsolatosan a tagállamoknak kötelező követniük az éves jelentés elkészítésére vonatkozó bizottsági iránymutatásokat [31], és elő van írva számukra az észlelt meg nem felelésekkel, a nyilvántartott gazdasági szereplőkkel, az ellenőrzésekkel, az elemzett mintákkal és az alkalmazott szankciókkal kapcsolatban minimálisan közlendő információtartalom is. A gyakorlatban azonban az éves jelentések nagyon kevés információt tartalmaznak az ökológiai kontrollrendszerről. A legtöbb tagállam nem adott elemzést az észlelt meg nem felelésekről és nem szolgált alapvető adatokkal az ökológiai ágazatról (lásd: 4. ábra).

4. ÁBRA

AZON TAGÁLLAMOK SZÁMA, AMELYEK A LEGUTÓBB BENYÚJTOTT ÉVES JELENTÉSÜKBEN [9999] INFORMÁCIÓKKAL SZOLGÁLTAK AZ ALÁBBI TERÜLETEKRŐL [8888]

+++++ TIFF +++++

43. A Számvevőszék a vidékfejlesztésről: az agrár-környezetvédelmi kiadások ellenőrzéséről szóló 3/2005. sz. különjelentésében több hiányosságot tárt fel a tagállamok biogazdálkodásra vonatkozó jelentéstételével kapcsolatban [32]. A Számvevőszék 2005-ös ellenőrzése idején a 2092/91/EGK rendelet előírta a tagállamok számára, hogy külön jelentésben számoljanak be ökológiai termelésükről. E követelményt azonban feváltotta a 882/2004/EK rendelet, amelynek értelmében az ökológiai gazdálkodásról is a hivatalos takarmány- és élelmiszer-ellenőrzésekről szóló adatszolgáltatás keretében kell beszámolni. A 2. táblázat áttekintést nyújt az említett jelentés megállapításairól, valamint a Számvevőszék 2011-es helyzetértékeléséről. A megváltozott adatszolgáltatási kötelezettségeket figyelembe véve azonban a tagállamok éves jelentéstétele még mindig nem megfelelő.

2. TÁBLÁZAT

A 3/2005. SZ. KÜLÖNJELENTÉS ÉSZREVÉTELEI A BIOGAZDÁLKODÁSRA VONATKOZÓ TAGÁLLAMI JELENTÉSTÉTELRŐL, VALAMINT A JELENLEGI HELYZET ÉRTÉKELÉSE (A TELJES TÁBLÁZATOT LÁSD: III. MELLÉKLET)

A 3/2005. sz. jelentés megállapításai | A Számvevőszék 2011. évi helyzetértékelése |

Éves végrehajtási jelentések | |

Nem minden tagállam küldi el az éves jelentését. | A tagállamok többsége nagy késéssel számol be ellenőrzési tevékenységéről. |

Az éves jelentések nem szolgálnak végkövetkeztetéssel a rendszer működését illetően. | Az éves jelentések továbbra is vajmi kevés információval szolgálnak az ökológiai kontrollrendszerről. |

A Bizottság kevéssé használja fel ezeket a jelentéseket. | Az éves jelentések bizottsági áttekintése és a jelentésekről adott bizottsági visszajelzés főleg arra mutat rá, hogy milyen információ hiányzik; kevésbé jellemző, hogy elemeznék a jelentéseket a kontrollrendszer szerkezete és működése szempontjából. |

A jelentések színvonala nem mindig megfelelő; nem mentesek a hibáktól és következetlenségektől. | A tagállami jelentések színvonala még mindig nem megfelelő. |

Még ha ezek a jelentések teljesek és pontosak lennének is, akkor sem nyújtanának kellő bizonyosságot az elvégzett ellenőrzések objektivitásáról és eredményességéről. | A Bizottsághoz alapvető információk nem jutnak el a tagállami kontrollrendszerek működéséről. |

44. Az irányadó rendelet előírja, hogy a tagállamok azonnal értesítsék a többi tagállamot és a Bizottságot a termékek ökológiai minősítését befolyásoló jogsértésekről és szabálytalanságokról. Hogy a tagállamok be tudják jelenteni a feltételezhetően más tagállamból kiinduló szabálytalanságokat és jogsértéseket is, a Bizottság Ökogazdálkodási Információs Rendszert (OFIS) hozott létre. A bejelentést az előírások szerint ugyan "azonnal" meg kell tenni, a gyakorlatban mégis erősen eltér, hogy mennyi idő telik el egy szabálytalanság vagy jogsértés megállapításától annak az OFIS rendszeren keresztüli bejelentéséig: ez az időtartam 1 hónaptól 7 hónapig terjed. Ezt a jelentős szóródást többek közt az okozza, hogy a tagállamok a gyakorlatban különféleképpen értelmezik, hogy mely időponttal veszi kezdetét az "azonnali" bejelentési kötelezettség. Nem engedélyezett anyag észlelése esetén például nem egyértelmű, hogy a bejelentést i. az első laboratóriumi eredmények beérkezése után, vagy ii. az első laboratóriumi eredményeket megerősítő második laboratóriumi vizsgálat után kell-e megtenni.

45. Az OFIS rendszeren keresztüli bejelentést követően a Bizottság elvárja, hogy az érintett ország a szabálytalanság lehetséges okait kivizsgálva 30 napon belül választ adjon az OFIS-on keresztül [33]. A bejelentésekre adott tagállami válaszok sem érkeznek be időben. 2011. január 20-án összesen még 38 bejelentés várt válaszra. Ezek közül 36 esetében a válaszadási határidő már lejárt. 2009 és 2010 során összesen 100 uniós szabálytalanságot jelentettek be az OFIS rendszeren keresztül. Azokban az esetekben, amikor az érintett tagállam válaszolt, a bejelentés és a válaszadás között átlagosan 106 nap telt el.

A TERMÉKEK NYOMONKÖVETHETŐSÉGÉNEK NEHÉZSÉGEI

46. A 834/2007/EK rendelet 27. cikkének (13) bekezdése értelmében a tagállamok kötelessége biztosítani a biotermékek nyomonkövethetőségét. Az élelmiszerek nyomonkövethetősége a Bizottság szerint a fogyasztói bizalom megteremtésének [34] fontos eleme, mert ennek révén ellenőrizhető, hogy az egyes termelési, feldolgozási és forgalmazási szakaszokban részt vevő valamennyi gazdasági szereplő alkalmazta-e az ökológiai termelésre vonatkozó uniós előírásokat. Meg nem felelés észlelése esetén így fel lehet deríteni a probléma forrását, és azt elszigetelve megakadályozható, hogy az érintett termék eljusson a fogyasztókhoz (lásd: 5. és 6. háttérmagyarázat).

834/2007/EK rendelet, 27. cikk – Az ellenőrzési rendszer

"(13) A tagállamok biztosítják, hogy a létrehozott kontrollrendszerek a 178/2002/EK rendelet 18. cikkével összhangban lehetővé tegyék valamennyi termék nyomonkövethetőségét a termelés, feldolgozás és forgalmazás minden szakaszában, különösen annak érdekében, hogy garanciát nyújtsanak a fogyasztók számára arra nézve, hogy a biotermékeket az e rendeletben meghatározott követelményeknek megfelelően állították elő."

47. Minden felkeresett tagállamra jellemző volt, hogy az ellenőrző szervek az ellenőrzés részeként vizsgálták a szállítók és vevők azonosítását is, hogy megbizonyosodjanak róla, teljesítik-e a gazdasági szereplők a bizonylatokon alapuló nyilvántartásra vonatkozó kötelezettségeiket [35]. Erre vonatkozó felülvizsgálatokat a tagállami illetékes hatóságok is végeznek. Egyes illetékes hatóságok maguk is végeznek nyomonkövethetőségi ellenőrzéseket a végtermékek szintjén (Spanyolországban, Franciaországban, Olaszországban), míg más tagállamokban az illetékes hatóságok a kötelező nyomonkövethetőségi dokumentáció ellenőrzését az ellenőrző szervek szintjén zajló felügyeleti tevékenységek részeként végzik (Németországban, Olaszországban).

5. HÁTTÉRMAGYARÁZAT

BEVÁLT GYAKORLAT: ONLINE ADATBÁZISOK A JOBB NYOMONKÖVETHETŐSÉG SZOLGÁLATÁBAN

Olaszországban több ellenőrző szerv fejlesztett ki olyan online adatbázist, amelynek révén azok a fogyasztók és vállalatok, amelyek a szerv által kiadott tanúsítvánnyal rendelkező gazdasági szereplőktől vásárolnak bioterméket, ellenőrizhetik az illető szereplő tranzakciós dokumentumainak vagy megfelelőségi tanúsítványának hitelességét. A Számvevőszék az ilyen eljárásokat követendő példának tekinti az átláthatóság és a nyomonkövethetőség szempontjából.

6. HÁTTÉRMAGYARÁZAT

A NYOMONKÖVETHETŐSÉGI VIZSGÁLAT SORÁN TETT MEGÁLLAPÍTÁS

A Számvevőszék a saját nyomonkövethetőségi vizsgálata során egy hamis ökológiai tranzakciós tanúsítványt talált. Az ellenőreink által vásárolt biolisztről a későbbi ellenőrzés kimutatta, hogy a tanúsítványai hamisak, vagyis a termék ökológiai státusa nem nyert megerősítést. Az ügyet, amint az 2011 végén nyilvánosságot kapott, egy állítólagos csalásra vonatkozó szélesebb körű vizsgálat keretében az illetékes nemzeti hatóságok vizsgálják.

48. Jóllehet a felkeresett tagállamokban léteznek kontrollrendszerek a nyomonkövethetőségi követelmények betartására nézve, a Számvevőszék által 85 különböző eredetű és összetételű terméken elvégzett nyomonkövethetőségi vizsgálat (részletesebben lásd: I. melléklet) tanúsága szerint nem minden terméknél biztosított a termelői szintig való nyomonkövethetőség. A vizsgálat tervezett időtartamán (három hónapon) [36] belül a termékek 40%-át nem lehetett nyomonkövetni a termelő szintjéig, és csak a termékek 48%-ánál gyűlt össze hiánytalanul a szükséges információ (gazdasági szereplők azonosítása a termelői szintig visszamenőleg, valamint megfelelőségi tanúsítvány mindegyik azonosított gazdasági szereplő esetében). Az egyes tagállamok által a vizsgálat befejezését követően (összesen 6 hónapos időtartamon belül) szolgáltatott kiegészítő információkat is figyelembe véve a termékek 32%-át még mindig nem lehetett visszakövetni a termelői szintig, és csak a termékek 56%-a esetében voltak hiánytalanok a benyújtott dokumentumok (az eredmények összegzéséről lásd még: 5. ábra, a termék származása szerinti bontásban). Az előállt helyzet egyik alapvető oka az, hogy az Európai Unió belső és külső határait átlépő termékek vagy termékösszetevők esetében a tagállamoknak nincs rendelkezési joguk a területükön kívül működő gazdasági szereplők fölött.

5. ÁBRA

A számvevőszéki nyomonkövethetőségi vizsgálat eredményeinek összefoglalója (olyan termékek, amelyek esetében a kért információ hiánytalan volt) [7777]

+++++ TIFF +++++

49. A nyomonkövethetőségi vizsgálat fényt derített a kontrollrendszer megbízható működését károsan befolyásoló egyéb tényezőkre is. Előfordul például, hogy a csoportos tanúsítványok nem tüntetik fel egyértelműen a termelőket vagy termelői csoportokat, emellett a fejlődő országokon kívül más országok is kaphatnak csoportos tanúsítványokat, sőt olyan dokumentumok is léteznek, amelyek hasonlítanak ugyan a megfelelőségi tanúsítványra, de nem ugyanolyan értékűek [37].

3. KÉP - BIOTERMÉKEKET ÁRUSÍTÓ SZAKÜZLET ANGLIÁBAN

+++++ TIFF +++++

© Európai Unió.

Forrás: Európai Számvevőszék.

A BIZOTTSÁG UGYAN RÉSZT VÁLLAL A TAGÁLLAMI KONTROLLRENDSZEREK MEGFELELŐ MŰKÖDÉSÉNEK BIZTOSÍTÁSÁBAN, DE EZ ELÉGTELENNEK MUTATKOZOTT

50. A 882/2004/EK rendelet 45. cikke előírja a Bizottságnak, hogy végezzen ellenőrzéseket a tagállamok hatósági ellenőrzéseire nézve. A Bizottság általános felelősséget visel az ökológiai termelés kontrollrendszerének felügyeletéért és koordinációjáért, és biztosítja, hogy a tagállamok teljesítsék saját feladataikat. Bármely kontrollrendszer érvényre juttatásának elsődleges feltétele az, hogy legyenek információk a működéséről, a második pedig az, hogy a rendszer a tagállamokra alkalmazható, arányos végrehajtási intézkedéseket írjon elő.

51. Amint a 41–45. bekezdésben elmondtuk, kevés tagállam nyújt be jelentést, és azok is gyakran hiányosan, jelentős késéssel érkeznek. Ezért a Bizottságnál alapvető adatok hiányoznak ahhoz, hogy hatékonyabbá tudja tenni saját monitoringtevékenységét, tájékoztatni a nyilvánosságot, megválaszolni a parlamenti kérdéseket, illetve megalapozni a politikai döntéshozatal folyamatát. A többéves nemzeti ellenőrzési terveket és az ezekhez kapcsolódó éves jelentéseket tekintve a bizottság nem tett semmilyen lépést azért, hogy az éves jelentéseket időben megkapja a tagállamoktól. A beérkező jelentések áttekintése során a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Főigazgatóság rámutat, hogy milyen információ hiányzik, elemzi azokat, és szükség esetén tartalmi észrevételeket tesz a beérkezett információkról.

52. A Bizottság 2001 óta nem végzett ellenőrzéseket a tagállamokban [38] arra nézve, hogy az illetékes hatóságok az uniós rendeletek szerint hajtják-e végre az ökológiai termelésre vonatkozó hatósági ellenőrzéseket. A Bizottság tájékoztatása szerint a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési, illetve az Egészség- és Fogyasztóügyi Főigazgatóság között tovább folyik a munkaszervezési kérdések megvitatása, és 2012-től kezdve a biogazdálkodásnak rendszeresen szerepelnie kell az Élelmiszerügyi és Állategészségügyi Hivatal [39] éves ellenőrzési programjában. Az említett hivatal ellenőrzési programja azonban kockázatalapú, és elsődleges kockázati tényezőnek továbbra is az élelmiszer-biztonságot tekintik. A számvevőszéki ellenőrzés időpontjában az ökológiai termeléssel kapcsolatos kérdések nem szerepeltek az éves ellenőrzési programban.

53. A vidékfejlesztési kiadások ellenőrzése végett a Bizottság (Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Főigazgatósága) ugyan végez ellenőrzéseket a tagállamokban, ám e jelentések tanúsága szerint [40] a kapott információk alapján nem lehet tagállamok között összehasonlításokat tenni.

54. Abban az esetben, ha a tagállamok figyelmen kívül hagynak az ökológiai termelésre vonatkozó uniós jogszabályokat, a Bizottságnak lehetősége van a jogsértési eljárás elindítását megelőzően írásban figyelmeztetni a tagállamokat, vagy jogsértési eljárást kezdeményezni velük szemben. A biogazdálkodásra vonatkozó rendeletek azonban nem rendelkeznek olyan egyedi végrehajtási intézkedésekről, amelyeket a Bizottság a vállalásaikat nem teljesítő tagállamok esetében alkalmazhatna. A Bizottság négy tagállamnak, hat esetben küldött jogsértési eljárás indítását megelőző írásos figyelmeztetést [41]. Ez azonban rendkívül körülményes és időigényes eljárás.

A TERMÉKEK BEHOZATALÁRA VONATKOZÓ ELLENŐRZÉSI ELJÁRÁSOK VÉGREHAJTÁSA

HIÁNYOSSÁGOKRA DERÜLT FÉNY AZ EGYENÉRTÉKŰKÉNT ELISMERT HARMADIK ORSZÁGOK JEGYZÉKÉNEK KEZELÉSÉBEN

55. A 834/2007/EK rendelet 33. cikkének (2) bekezdése szerint a Bizottság egyenértékűnek ismerheti el azokat a harmadik országokat, amelyek termelési rendszerei megfelelnek az említett rendeletben megállapított elveknek és termelési szabályoknak, és amelyek ellenőrzési intézkedéseinek hatékonysága azonos a rendeletben megállapított ellenőrzési intézkedések hatékonyságával; emellett ilyen országokat tartalmazó jegyzéket állíthat össze. Jelenleg egyenértékűként elismert harmadik országok: Argentína, Ausztrália, Costa Rica, India, Izrael, Japán, Kanada, Svájc, Új-Zéland és Tunézia, illetve 2012. június 1-jétől az Egyesült Államok. Az ezekben a harmadik országokban ökológiai tanúsítvánnyal rendelkező termékek az Európai Unióban is bioterméknek számítanak.

56. A jegyzék kezeléséért a Bizottság viseli az általános felelősséget, de részben megosztja azt a tagállamokkal, amelyek segítik a Bizottságot az elismerés és a felügyelet folyamatában. A jegyzék helyes kezelése többek között azt jelenti, hogy az uniós rendelet céljával és hatályával összhangban harmadik országokat csak egyértelmű eljárások megfelelő alkalmazásával vesznek föl a jegyzékbe, és megfelelő garanciákat szereznek arra nézve, hogy az egyenértékűként elismert harmadik országok a jövőben is eleget tesznek a követelményeknek.

NEM ELÉGSÉGES A BIZOTTSÁGNAK AZ EGYENÉRTÉKŰ HARMADIK ORSZÁGOK FELVÉTELI KÉRELMEIRE IRÁNYULÓ VIZSGÁLATI KAPACITÁSA

57. Az elismerés iránti kérelmek elbírálása során a Bizottságnak meg kell vizsgálnia az érintett ország által szolgáltatott információkat [42], és úgy is dönthet, hogy a helyszínen vizsgálja meg az ország termelési szabályait és ellenőrzési intézkedéseit.

58. A gyakorlatban a Bizottság általában a rendelet előírásaival összhangban vizsgálja a felvételüket kérő országok egyenértékűségét. A Bizottság szabványosított összehasonlító táblázatot használ a harmadik országokban alkalmazott termelési szabványok és a kontrollrendszer hatékonyságának vizsgálata során végzett ellenőrzések dokumentálásához. Emellett – Argentína, Ausztrália, Svájc és Új-Zéland kivételével (lásd: 4. táblázat) – minden csatlakozni kívánó országban legalább egy ellenőrzést is végzett a jegyzékbe való felvétel előtt. 2010 óta a harmadik országokban végzett ellenőrzésekhez a Bizottság egységesített ellenőrző listákat használ.

59. Egyre több ország kéri felvételét az egyenértékű harmadik országok jegyzékébe. 2000 és 2011 között huszonöt kérelem érkezett, ebből a Bizottság csak nyolcat tudott megvizsgálni. Emellett a jegyzékbe már felvett országok közül többen is kérték egyenértékűségük hatókörének kibővítését. A Bizottság kiterjedt és egyre bővülő feladatai és a rendelkezésére álló erőforrások szűkössége miatt egyes kérelmek elbírálása csak jelentős késéssel volt lehetséges (Bolívia például már 2006-ban benyújtotta kérelmét; Chile 2000-ben küldte be első kérelmét, amelyet 2009-ben újabb információkkal egészített ki, a Bizottság azonban még nem fejezte be a beérkezett adatok vizsgálatát).

A BIZOTTSÁG ELJÁRÁSAI NEM SZAVATOLJÁK MEGFELELŐEN, HOGY AZ EGYENÉRTÉKŰKÉNT ELISMERT HARMADIK ORSZÁGOK A JÖVŐBEN IS BETARTJÁK A RENDELET ELŐÍRÁSAIT

60. Az egyenértékűként elismert harmadik országok kötelesek évente jelentést tenni a Bizottság számára az előző évben végzett ellenőrzési tevékenységükről [43]. A rendelet előírja, hogy a tagállamok segítsék a Bizottságot az éves jelentések kiértékelésében [44]. Az éves jelentésekben szereplő információk alapján a Bizottságnak a tagállamok jelentéskészítőinek segítségével biztosítania kell az elismert harmadik országok megfelelő felügyeletét. A felügyelet jellegét annak alapján kell meghatározni, hogy mekkora a kockázata a szabálytalanságoknak vagy az uniós rendelet előírásai megsértésének [45]. A Bizottságnak azonban nincsenek részletes eljárásai az egyenértékű harmadik országok jegyzékének kezelésére és felülvizsgálatára, és nincs hivatalos eljárásmód a harmadik országok kockázatértékelésére sem.

61. Az éves jelentések Bizottság általi elemzése nincs szabványosítva (nem használnak például ellenőrző listákat vagy szabványos jelentéstételi formátumokat), és az elemzés nem vezet jól körülhatárolt lépésekhez (például a Bizottság írásos értesítése). Egyes esetekben (például az Izraelről készült 2008/2009-es jelentés vagy az Argentínáról készült jelentések esetében) semmiféle adat nem állt rendelkezésre arra nézve, hogy a Bizottság felülvizsgálta a jelentést (például nem voltak kézzel írott feljegyzések vagy más dokumentumok). Gyakran arra sem volt bizonyíték, hogy a tagállamok kijelölt jelentéskészítői a rendeletben előírt módon (például az éves jelentésekre vonatkozó visszajelzésekkel) segítették volna a Bizottságot a megfelelő felülvizsgálatban. A Bizottság nem látta el iránymutatással a tagállamok jelentéskészítőit a jelentéseik elvárt tartalmára nézve.

62. A Számvevőszék megvizsgálta a jelenleg egyenértékűként elismert harmadik országok éves jelentéseinek egy mintáját. Ezek az éves jelentések hiányosak, mivel nem tájékoztatnak a monitoringtevékenységekről, az ellenőrző szervek által végzett vizsgálatok számáról és típusáról, sem az elvégzett laboratóriumi vizsgálatok számáról és eredményeiről. Két esetben a jelentések nem fejtették ki a jelentéstételi időszakban észlelt szabálytalanságokhoz kapcsolódó, a Bizottsággal egyeztetett korrekciós intézkedéseket (lásd: 3. táblázat). A Bizottság csak nemrégiben (2011-ben) küldött az éves jelentések tartalmával kapcsolatos iránymutatást a harmadik országoknak.

3. TÁBLÁZAT

AZ ELLENŐRZÉS IDEJÉBEN ELÉRHETŐ LEGÚJABB ÉVES JELENTÉS SZÁMVEVŐSZÉKI ELEMZÉSÉNEK EREDMÉNYEI

Tárgy | Argentína | Izrael | India | Új-Zéland | Tunézia [5555] | Costa Rica |

A harmadik ország illetékes hatósága által végzett monitoring- és felügyeleti tevékenység | Igen | Nem | Igen | Igen | n.a. | Igen |

A harmadik ország illetékes hatósága által végrehajtott korrekciós intézkedések | Igen | Nem | Igen | Igen | n.a. | Nem |

A harmadik országban működő ellenőrző szervek száma | Igen | Igen | Igen | Igen | n.a. | Igen |

Az ellenőrző szervek által végzett vizsgálatok száma és típusa | Nem | Nem | Nem | Nem | n.a. | Nem |

Elvégzett laboratóriumi vizsgálatok száma és eredményei | Nem | Igen | Nem | Nem | n.a. | Igen |

63. Mivel a Bizottságnak nincsenek belső eljárásai az elismert harmadik országok felügyeletének módjára vonatkozóan, nem egyértelmű, hogy egy harmadik ország jegyzékbe való felvételét követően mikor kell a Bizottságnak helyszíni ellenőrzést végrehajtania. A Számvevőszék ezzel kapcsolatban megállapítja, hogy a harmadik országokban nem került sor rendszeres helyszíni ellenőrzésekre (például Izraelben utoljára 1999-ben, Costa Ricában 2000-ben történt ellenőrzés) (lásd: 4. táblázat).

64. Miután az egyenértékű harmadik országok által benyújtott éves jelentések csak hiányos tájékoztatást adnak, a Bizottság pedig ritkán végez ezekben az országokban helyszíni ellenőrzést, a Bizottság nem tudja szavatolni, hogy a jegyzékben szereplő országok termelési szabványai és kontrollrendszerük eredményessége továbbra is egyenértékű marad.

4. TÁBLÁZAT

A BIZOTTSÁG HELYSZÍNI ELLENŐRZÉSEI HARMADIK ORSZÁGOKBAN

Egyenértékűként elismert harmadik országok | Jegyzékbe való felvétel dátuma | A harmadik országnak az egyenértékű harmadik országok jegyzékébe való felvétele előtt végzett helyszíni ellenőrzések (év) | A harmadik országnak az egyenértékű harmadik országok jegyzékébe való felvétele után végzett helyszíni ellenőrzések (év) [4444] |

Argentína | 1996 | – | 1999 és 2000 |

Ausztrália | 1996 | – | 1999 |

Kanada | 2011 | 2010 | – |

Costa Rica | 2003 | 2000 | – |

India | 2006 | 2004 | – |

Izrael | 1996 | 1994 | 1999 |

Japán | 2010 | 2001 és 2009 | – |

Új-Zéland | 2002 | – | 2003 |

Svájc | 1996 | – | 2001 |

Tunézia | 2009 | 2008 | – |

HIÁNYOSSÁGOKRA DERÜLT FÉNY A BEHOZATALI ENGEDÉLYEZÉSI RENDSZER KEZELÉSÉBEN

65. Az Unión kívül előállított biotermékek behozatalára a behozatali engedélyezési rendszeren keresztül kerülhet sor. A behozatali engedélyeket az egyes tagállamok illetékes hatóságai adják ki meghatározott, legfeljebb egyéves [46] érvényességi időtartamra egy adott importőrnek, jól meghatározott termékekre. Az engedélyek visszavonhatók, ha a 834/2007/EK rendelet 33. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontja nem teljesül.

834/2007/EK rendelet, 33. cikk – Egyenértékű garanciákat nyújtó termékek behozatala

"(1) Harmadik országból behozott terméket akkor is forgalomba lehet hozni ökológiai címkével ellátva a Közösség piacán, ha:

a) a terméket a III. és IV. címben említett termelési szabályokkal egyenértékű termelési szabályoknak megfelelően állították elő;

b) a gazdasági szereplőkre az V. címben említett ellenőrzési intézkedésekkel azonos hatékonyságú ellenőrzési intézkedések vonatkoznak, és ezeket az ellenőrzési intézkedéseket folyamatosan és eredményesen alkalmazzák;

[…]."

66. A Bizottság felügyeleti szerepet lát el, és kérheti az engedélyt kiadó tagállamot, hogy vonja vissza az engedélyt, ha a Bizottság úgy véli, hogy a fenti előírások nem teljesülnek (lásd: 8. háttérmagyarázat).

67. A 27 uniós tagállamban évente mintegy 4000 behozatali engedélyt adnak ki. A 27 tagállam illetékes hatóságainak rendkívül nehéz összehangolt megközelítést alkalmazniuk a behozatali engedélyek kiadásakor. E nehézségek miatt a behozatali engedélyezési rendszer a tervek szerint 2015 júniusára megszűnik. Az ellenőrzésünk keretében végzett helyszíni vizsgálatok a következő hiányosságokat tárták fel az illetékes hatóságok által, valamint a Bizottság által elvégzett ellenőrzések szintjén.

ELÉGTELENEK A BEHOZATALI ENGEDÉLYEK KIADÁSA SORÁN VÉGREHAJTOTT TAGÁLLAMI ELLENŐRZÉSEK

68. A szóban forgó rendszeren keresztül importált ökológiai termékek minden egyes szállítmányát ellenőrzési tanúsítvánnyal kell ellátni. Ezt a tanúsítványt egy harmadik országbeli ellenőrző szerv állítja ki. Az ellenőrző szervet a behozatali engedélyt kiadó tagállam illetékes hatóságának el kell ismernie. Behozatali engedély kiadása esetén tehát a behozatali engedélyt kérelmező importőr által javasolt ellenőrző szervet az engedélyt adó tagállam illetékes hatóságának el kell ismernie mint ellenőrzési tanúsítvány kibocsátására illetékes szervet. Az uniós rendeletek azonban nem határozzák meg, hogy az ellenőrző szerv elfogadása milyen kritériumok alapján történhet.

69. A legtöbb illetékes hatóság a gyakorlatban annak ellenőrzésére alapozza e döntését, hogy akkreditálva van-e az érintett ellenőrző szerv. A tagállamok illetékes hatóságai azonban nem ellenőrzik tevőlegesen, hogy a tanúsítványokat kibocsátó ellenőrző hatóságok akkreditációja aktuális-e, illetve hogy a megítélt akkreditáció hatálya elégséges-e az uniós szabványokkal való egyenértékűség biztosításához.

70. A Számvevőszék megfigyelése szerint csak néhány tagállam (Írország, Spanyolország, Olaszország) végez kiegészítő ellenőrzéseket, és kötelezi a behozatali engedélyeket kérelmező importőröket arra, hogy mutassák be az adott harmadik ország illetékes ellenőrző szerve által kibocsátott vizsgálati jelentéseket annak megítélése végett, hogy ezek ellenőrzési gyakorlata egyenértékű-e az uniós rendeletekben előírtakkal. Valamennyi tagállami ellenőrzés dokumentumok áttekintésére korlátozódik, helyszíni ellenőrzést egyik felkeresett tagállam sem végez.

71. A behozatali engedély kiadását követően az Unió érintett gazdasági szereplői az importált termékeket tartalmazó valamennyi szállítmányhoz csatolt ellenőrzési tanúsítványra hagyatkoznak, amelyen fel van tüntetve (az említett tanúsítvány 15. rovatában, az 1235/2008/EK rendelet 13. cikkének (4) bekezdésével összhangban), hogy a származási ország (harmadik országban) egyenértékű termelési szabályokat és ellenőrzési intézkedéseket alkalmaz.

1235/2008/EK rendelet, 13. cikk – Ellenőrzési tanúsítvány

"(4) Az ellenőrzési tanúsítványt kiállító hatóság vagy szerv csak akkor bocsátja ki az ellenőrzési tanúsítványt és hitelesíti a tanúsítvány 15. rovatában szereplő nyilatkozatot:

a) miután minden vonatkozó ellenőrzési dokumentum tekintetében elvégezte az iratellenőrzést, ideértve különösen az érintett termékek termelési tervét, szállítási és kereskedelmi okmányait; továbbá

b) miután a hatóság vagy szerv elvégezte a szállítmány fizikai vizsgálatát, vagy olyan kifejezett nyilatkozatot kapott az exportőrtől, amely szerint az érintett szállítmányt a 834/2007/EK rendelet 33. cikkének megfelelően állították elő, illetve dolgozták fel; a hatóság vagy szerv kockázatorientált ellenőrzést végez az említett nyilatkozat hitelességét illetően.

A hatóság vagy szerv továbbá minden kibocsátott tanúsítványt sorszámmal lát el, és időrend szerinti nyilvántartást vezet a kiadott tanúsítványokról."

72. A tanúsítvány 15. rovatában feltüntetett bejegyzés tulajdonképpen az ellenőrzési tanúsítványt kibocsátó, harmadik országban működő ellenőrző szerv által kiadott saját nyilatkozat. A tagállamok illetékes hatóságai nem végeznek semmilyen ellenőrzést a nyilatkozat megbízhatóságának értékelésére. Ez rávilágít arra, miért is rendkívül fontos, hogy az engedélyt kiadó tagállamok illetékes hatóságai még a behozatali engedély kiadása előtt ellenőrizzék e tanúsítványt kiadó ellenőrző szerv kompetenciáját.

A BIZOTTSÁGNAK NEM ÁLL RENDELKEZÉSÉRE ELEGENDŐ MEGBÍZHATÓ ADAT, HOGY MEGÍTÉLJE, MEGFELELNEK-E A TAGÁLLAMOK ÁLTAL KIADOTT BEHOZATALI ENGEDÉLYEK A RENDELETBEN MEGÁLLAPÍTOTT FELTÉTELEKNEK

73. A Bizottság nem írja elő iránymutatásaiban, hogy a tagállamok által a Bizottságnak küldött éves jelentések tartalmazzanak információkat a tagállamok által kiadott behozatali engedélyekről.

74. Az OFIS biztosítja, hogy az 1235/2008/EK rendelet 19. cikke (2) bekezdése értelmében a behozatali engedélyekkel kapcsolatos információkat a tagállamok továbbítsák a többi tagállamnak és a Bizottságnak. Az ezen ellenőrzés keretében a tagállamokban végzett vizsgálatok azonban több ízben is megállapították, hogy az OFIS rendszerben a tagállamok által feltüntetett, behozatali engedélyekre vonatkozó információk nem megbízhatóak és hiányosak (lásd: 7. háttérmagyarázat).

1235/2008/EK rendelet, 19. cikk – A jegyzékben nem szereplő harmadik országokból származó termékek egyenértékű behozatalára vonatkozó átmeneti szabályok

"(2) Az egyes tagállamok az e cikkel összhangban kiadott valamennyi engedélyről, köztük a termelési szabványokra és az érintett ellenőrzési előírásokra vonatkozó információról, tájékoztatják a többi tagállamot és a Bizottságot."

75. Az ökológiai gazdálkodás állandó bizottsága (2010. és 2011. évi) jegyzőkönyveinek áttekintése alapján állítható, hogy a bizottság nem látja el megfelelően a feladatát a behozatali engedélyezési rendszer működésével kapcsolatos információcserét illetően.

7. HÁTTÉRMAGYARÁZAT

AZ OFIS RENDSZERBEN SZEREPLŐ, A BEHOZATALI ENGEDÉLYEKRE VONATKOZÓ INFORMÁCIÓK NEM MEGBÍZHATÓAK

Az ellenőrzés rámutatott, hogy a 2009-ben Németországban visszavont 26 behozatali engedélyből csak 11 volt helyesen feltüntetve az OFIS rendszerben, 11 "lejárt" címkével szerepelt "visszavont" helyett, 4 pedig egyáltalán nem szerepelt.

Németország 2009-ben átmenetileg 8 behozatali engedélyt felfüggesztett, mert egyes szállítmányokban növényvédőszer-maradványokat mutattak ki. A jelenlegi uniós szabályozás azonban nem teszi lehetővé behozatali engedélyek felfüggesztését. Ezért, mivel az OFIS rendszerben nem rendelhető "felfüggesztett" státus a behozatali engedélyekhez, a rendszer négy engedélyt "lejárt" címkével, egyet pedig "visszavont" címkével látott el. Három behozatali engedély ugyanakkor egyáltalán nem szerepelt az OFIS rendszerben.

Egy 2009-re kiadott olaszországi engedély tévesen "visszavont" címkével volt megjelölve annak ellenére, hogy megfelelt a követelményeknek.

76. A Bizottság 2001 óta nem végzett ellenőrzéseket a tagállamokban arra nézve, hogy a tagállamok csak a rendeletben foglaltak teljesülése esetén adnak-e ki behozatali engedélyt. Mivel az elmúlt tíz évben nem került sor helyszíni tagállami ellenőrzésekre, a Bizottság nem rendelkezik aktuális információkkal annak megítéléséhez, hogy ki lehet, illetve ki kell-e adni behozatali engedélyeket.

77. Ha egy a behozatali engedélyekkel kapcsolatos vizsgálat megállapítja, hogy az adott harmadik országban nem alkalmaznak egyenértékű termelési szabályokat és ellenőrzési intézkedéseket [47], a Bizottság kötelezheti az engedélyt adó tagállamot a behozatali engedély visszavonására [48]. A Bizottság a behozatali rendszer közel 20 éves fennállása során még sohasem alkalmazta ezt az eljárást. Egy esetben azonban a Bizottság ajánlotta a tagállamoknak (de nem kötelezte őket erre), hogy egy adott termék esetében vonják vissza a kiadott behozatali engedélyeket, amit nem minden tagállam teljesített (lásd: 8. háttérmagyarázat).

8. HÁTTÉRMAGYARÁZAT

EGY HARMADIK ORSZÁGBÓL IMPORTÁLT TERMÉK

2009 októberében és novemberében, miután a Bizottság egy harmadik országból származó termék esetében többször is megállapította, hogy az nem engedélyezett anyagokat tartalmaz, a biotermékek állandó bizottságán keresztül két közleményt adott ki az illetékes hatóságok számára. A Bizottság ezekben a közleményekben az érintett harmadik országból származó termékhez kiadott behozatali engedélyek visszavonását javasolta. A tagállamok többsége az ajánlást követve vissza is vonta a szóban forgó behozatali engedélyeket. A Számvevőszék megállapította, hogy három tagállam nem követte az ajánlást. 2010. március 1-jén a Bizottság közleményt adott ki a biotermékek állandó bizottságának küldöttei számára, amelyben lehetővé tette új engedélyek kiadását az érintett termékre. A tagállamok egy része addigra azonban már ismét elkezdte engedélyezni e termék behozatalát.

KÖZÖS BEHOZATALI RENDELKEZÉSEK – AZ ELLENŐRZŐ SZERVEK NEM ELLENŐRZIK KELLŐEN AZ IMPORTŐRÖKET

78. Importált termékek esetében a termék-előállítási lánc kezdeti szakaszait a harmadik országban kell ellenőrizni az egyenértékű termelési szabályokkal és ellenőrzési intézkedésekkel összhangban (lásd: 55–77. bekezdés). E termékek Unióba történő beérkezését követően az uniós kontrollrendszer az előállítási lánc utolsó, azaz importőri szakaszát tudja csak ellenőrizni. A Számvevőszék megfigyelése szerint ezek az ellenőrzések ilyen értelemben gyakran nem teljes körűek.

AZ ELLENŐRZŐ SZERVEK ÁLTAL AZ IMPORTŐRÖKRE ÉS IMPORTÁLT TERMÉKEKRE NÉZVE ELVÉGZETT ELLENŐRZÉSEK GYAKRAN NEM TELJES KÖRŰEK

79. Az ezen ellenőrzés keretében a tagállamokban végzett számvevőszéki helyszíni vizsgálatok a következőket állapították meg a 889/2008/EK bizottsági rendelet 82. és 84. cikkében az ellenőrző szerveknek előírt kötelezettségek betartásával kapcsolatban:

- a kérdésben érintett nyolc ellenőrző szervből három nem írta elő, hogy az importőrök szerepeltessék a termelőegység teljes leírását, valamint hogy vállaljanak kötelezettséget a termékek tárolására használt létesítmények ellenőriztetéséért (a 889/2008/EK rendelet 82. cikke);

889/2008/EK rendelet, 82. cikk – Ellenőrzési intézkedések

"(1) Az importőr esetében a 63. cikk (1) bekezdésének a) pontja szerinti teljes leírásban szerepelnie kell az importőr helyiségeinek és importtevékenységének, feltüntetve a termékeknek a Közösségbe való beléptetése helyét és minden egyéb olyan létesítményt, amelyet az importőr az importált termékeknek az első címzett részére történő szállítását megelőzően e termékek tárolására használni kíván.

Emellett a 63. cikk (2) bekezdésében említett nyilatkozatnak tartalmaznia kell, hogy az importőr kötelezettséget vállal arra, hogy azokat a létesítményeket, amelyeket az importőr a termékek tárolására használni fog, ellenőriztetni fogja [...]."

- a kérdésben érintett hét ellenőrző szervből öt nem kötelezte az importőröket arra, hogy az ellenőrző szerveket minden egyes importált szállítmányról értesítsék (a 889/2008/EK rendelet 84. cikke);

889/2008/EK rendelet, 84. cikk – A behozott szállítmányokra vonatkozó információk

"(1) Az importőr köteles időben tájékoztatni az ellenőrző szervezetet vagy az ellenőrző hatóságot minden egyes, a Közösségbe behozandó szállítmányról [...]."

4. KÉP - AZ UNIÓBAN ÉRTÉKESÍTETT, ÖKOLÓGIAI CÍMKÉVEL ELLÁTOTT TERMÉK

+++++ TIFF +++++

© Európai Unió.

Forrás: Európai Számvevőszék

KÖVETKEZTETÉSEK ÉS AJÁNLÁSOK

80. A biotermékek tekintetében az uniós rendeletekben meghatározott kontrollrendszer középpontjában nem maguknak a termékeknek, hanem a termelési/előállítási folyamatoknak az ökológiai jellege áll, hiszen tudományos módon nem határozható meg, hogy egy adott termék ökológiai termelésből származik-e vagy sem. A rendszer eredményes működéséhez, illetve ahhoz, hogy ne csökkenjen a fogyasztói bizalom, ajánlatos volna orvosolni a számvevőszéki ellenőrzés során feltárt hiányosságokat.

81. A Számvevőszék több ízben megállapította, hogy az illetékes hatóságok egy része nem látja el megfelelően az ellenőrző szervek felügyeletét. Emiatt bizonyos ellenőrző szervek több uniós előírást nem tartanak be, és nem élnek bizonyos jól bevált megoldásokkal (27., 29–31., 33–37. és 79. bekezdés). A Számvevőszék javaslatai a következők:

1. AJÁNLÁS

Az illetékes hatóságok az ellenőrző szervek feletti felügyeletüket fokozva alkalmazzanak megfelelően dokumentált eljárásokat az ellenőrző szervek jóváhagyásához és felügyeletéhez, ösztönözzék a jogsértések, a szabálytalanságok és az alkalmazott szankciók fogalmainak egységesítését, illetve a gyakorlatban bevált megoldások szélesebb körű alkalmazását.

82. A tagállamokon belüli, a tagállamok közötti, illetve a tagállamok és a Bizottság közötti információcsere jelenleg még nem elég hatékony a rendszer megfelelő működéséhez (40. és 42–45. bekezdés). A Számvevőszék javaslatai a következők:

2. AJÁNLÁS

A tagállamok biztosítsák a jogsértésekre és a szabálytalanságokra vonatkozó lényeges információk közvetlen, kétirányú áramlását az ellenőrző szervek és a kifizető ügynökségek között. A Bizottság határozza meg a jogsértésekről és a szabálytalanságokról szóló bejelentések formáját és időzítését; biztosítsa alkalmas intézkedésekkel, hogy a tagállamok teljesítsék jelentéstételi kötelezettségeiket; vizsgálja felül a jogsértések és szabálytalanságok bejelentését szolgáló információs rendszert, és fontolja meg a harmadik országokra vonatkozó bejelentések felvételét a rendszerbe.

83. A tagállamok illetékes hatóságainak nehézséget okoz biztosítani a biotermékek nyomonkövethetőségét az illetékességük alá tartozó területen. Határokat átlépő termékek esetében még nehezebb szavatolni a nyomonkövethetőséget (48–49. bekezdés). A Számvevőszék javaslatai a következők:

3. AJÁNLÁS

Szigorítsák a kontrollmechanizmusokat annak érdekében, hogy a gazdasági szereplők eleget tegyenek a nyomonkövethetőségre vonatkozó szabályozási követelményeknek; a Bizottság ezzel kapcsolatban tisztázza a különböző szereplők feladatait és felelősségi köreit.

84. A Bizottság ez idáig nem fordított kellően kiemelt figyelmet arra, hogy felügyeleti tevékenysége, többek közt ellenőrzései révén biztosítsa a tagállami kontrollrendszerek megfelelő működését (51–54. bekezdés). A Számvevőszék javaslatai a következők:

4. AJÁNLÁS

A Bizottság a tagállami kontrollrendszerek felügyeletét megszilárdítva végezzen helyszíni vizsgálatokat, gyűjtse be és aknázza ki a szükséges adatokat és információkat.

85. A Bizottság nem rendelkezik elegendő megnyugtató információval arról, hogy az ökológiai termeléshez alkalmazott és az uniós rendszerrel egyenértékűnek elismert harmadik országbeli kontrollrendszerek ezen elismertség ideje alatt mindvégig megfelelnek a szabályozási követelményeknek. A Számvevőszék megállapítja azt is, hogy a harmadik országok egyenértékűségének igazolására beadott kérelmek kiértékelése terén jelentős az elmaradás (59–64. bekezdés). A Számvevőszék javaslatai a következők:

5. AJÁNLÁS

A Bizottság biztosítsa az ökológiai termeléshez egyenértékűnek elismert országok jegyzékében szereplő országok megfelelő felügyeletét, és értékelje időben a harmadik országok által az egyenértékűségi jegyzékbe való felvétel iránt benyújtott kérelmeket.

86. A Számvevőszék hiányosságokat talált a behozatali engedélyek megadásának rendszerében (68–77. bekezdés). A Számvevőszék kedvezően értékeli a Bizottság azon egyszerűsítési törekvését, hogy fokozatosan megszüntesse a behozatali engedélyek rendszerét. A Számvevőszék a következőt javasolja:

6. AJÁNLÁS

Mindaddig, amíg működik a behozatali engedélyezési rendszer, a tagállamok működtessék azt megfelelő módon. Az illetékes tagállami hatóságok szigorítsák az ellenőrzési tanúsítványok kiállítására felhatalmazott ellenőrző szervek ellenőrzését.

Ezt a jelentést Ioannis SARMAS számvevőszéki tag elnökletével az I. kamara a 2012. március 28-i ülésén, Luxembourgban fogadta el.

a Számvevőszék nevében

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

elnök

[1] Forrás: http://ec.europa.eu/agriculture/organic/consumer-confidence/consumer-demand_hu

[2] Átállás alatti + teljesen átállított földterület.

[3] Forrás: An analysis of the organic sector (Az ökológiai ágazat vizsgálata), 2010. június, Európai Bizottság. Az adatok 2008. éviek, és a 27 uniós tagállamra vonatkoznak.

[4] Ennek igazolására nem áll rendelkezésre konszolidált statisztikai adat, mivel az uniós kereskedelmi adatbázisok nem tesznek különbséget a bio- és a hagyományos mezőgazdasági termékek és élelmiszerek között.

[5] Forrás: Willer, H., Organic Agriculture in Europe 2009: Production and Market (Ökológiai gazdálkodás Európában, 2009-ben: a termékek előállítása és piaca). http://orgprints.org/18365/2/willer-2011-european-market.pdf

[6] Forrás: Forschungsinstitut für biologischen Landbau (Biogazdálkodási Kutatóintézet, FiBL), Agrarmarkt Informations-Gesellschaft (Mezőgazdasági Piaci Információs Szolgálat, AMI), Bonn, Németország. 2008-ra vonatkozó adatok.

[7] A bioélelmiszer a biotermékeknek csak az egyik fajtája. Bioterméknek számítanak például a környezetbarát kozmetikumok, az organikus textilanyagok és a kedvtelésből tartott állatoknak szánt bioeledelek is.

[8] Az éves előrehaladási jelentések keretében a tagállamok által szolgáltatott monitoringadatokon alapuló becslések szerint.

[9] A közös agrárpolitika keretébe tartozó, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott egyes támogatási rendszerek létrehozásáról, az 1290/2005/EK, a 247/2006/EK és a 378/2007/EK rendelet módosításáról, valamint az 1782/2003/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. január 19-i 73/2009/EK tanácsi rendelet (HL L 30.,2009.1.31., 16. o.) 68. cikke. E cikk alapján 2012. március 15-től 348 millió EUR tervezett támogatást irányoztak elő a 2010–2013-as időszakra. A közvetett EMVA-támogatásról nincsen hozzáférhető adat.

[10] HL L 189., 2007.7.20., 1. o. A rendeletet (az uniós ökológiai logó kötelező használatát elhalasztó) 967/2008/EK tanácsi rendelet (HL L 264., 2008.10.3., 1. o.) módosította.

[11] HL L 250., 2008.9.18., 1. o. A rendeletet (az ökológiai élesztő előállítására vonatkozó új szabályokat bevezető) 1254/2008/EK bizottsági rendelet (HL L 337., 2008.12.16., 80. o.) módosította.

[12] HL L 334., 2008.12.12., 25. o. A rendeletet az 537/2009/EK rendelet (HL L 159., 2009.6.20., 6. o.), a 471/2010/EU rendelet (HL L 134., 2010.6.1., 1. o.) és az 590/2011/EU végrehajtási rendelet (HL L 161., 2011.6.21., 9. o.) módosította.

[13] Az élelmiszerjog általános elveiről és követelményeiről, az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság létrehozásáról és az élelmiszerbiztonságra vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 2002. január 28-i 178/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 31., 2002.2.1., 1. o.).

[14] A takarmány- és élelmiszerjog, valamint az állat-egészségügyi és az állatok kíméletére vonatkozó szabályok követelményeinek történő megfelelés ellenőrzésének biztosítása céljából végrehajtott hatósági ellenőrzésekről szóló, 2004. április 29-i 882/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 165., 2004.4.30., 1. o.).

[15] A bioélelmiszereknek is meg kell felelniük az egyes árufajtákra vonatkozó külön szabályozásnak. Néhány kiragadott példa: az élelmiszer-higiéniáról szóló 852/2004/EK rendelet, az állati eredetű élelmiszerek különleges higiéniai szabályainak megállapításáról szóló 853/2004/EK rendelet, vagy a szarvasmarhafélék azonosítási és nyilvántartási rendszerének létrehozásáról, továbbá a marhahús és marhahústermékek címkézéséről szóló 1760/2000/EK rendelet.

[16] 2011. július 8-i változat: az ökológiai gazdálkodás állandó bizottságában 2011. szeptember 27– 28-án ismertették.

[17] Lásd még: 32–33. bekezdés.

[18] Az EN 45011 európai szabvány és az ISO 65 útmutató legújabb változata (Terméktanúsítási rendszereket működtető szervezetekre vonatkozó általános követelmények) szerint.

[19] A 2083/92/EGK tanácsi rendelet (HL L 208., 1992.7.24., 15. o.) 1995. július 31-ig; az 1935/95/EK tanácsi rendelet (HL L 186., 1995.8.5., 1. o.) 2002. december 22-ig; az 1804/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 222., 1999.8.24., 1. o.) 2005. december 31-ig; az 1567/2005/EK tanácsi rendelet (HL L 252., 2005.9.28., 1. o.) 2006. december 31-ig; az 1991/2006/EK tanácsi rendelet (HL L 411., 2006.12.30., 18. o.) az egyenértékűség tekintetében elismert ellenőrző szervek és hatóságok első jegyzékének közzétételét követő 12 hónapig, az 1235/2008/EK bizottsági rendelet (HL L 334., 2008.12.12., 25. o.) pedig 2013. január 1-ig hosszabbította meg a behozatali engedélyek kiadhatóságát.

[20] A mezőgazdasági termékek ökológiai termeléséről, valamint a mezőgazdasági termékeken és élelmiszereken erre utaló jelölésekről szóló 1991. június 24-i 2092/91/EGK tanácsi rendelet (HL L 198., 1991.7.22., 1. o.).

[21] A kiválasztott tagállamok az Unió fontos piaci szereplői (lásd: 2. bekezdés). Írország az ellenőrzési módszer tesztelése és optimalizálása végett került a kiválasztott országok közé.

[22] HL C 279., 2005.11.11., 1. o.

[23] http://eca.europa.eu

[24] Ha az elemzés eredménye pozitív, fontos meghatározni a szennyezés lehetséges forrását, valamint olyan intézkedéseket kidolgozni, amelyekkel a jövőben elkerülhető a szennyeződés.

[25] A korszerű növényvédő szerek jellegükből adódóan gyorsan bomlanak le, és olyan módon alkalmazzák őket, hogy minimális maradvány maradjon hátra. A legtöbb növényvédő szerből nem marad kimutatható mértékű maradvány a végtermékekben.

[26] "Supervision of an organic control system in Europe – an analysis of German control data" [Az ökológiai ellenőrzési rendszer felügyelete Európában – a németországi ellenőrzési adatok elemzése], CERTCOST program, a nürnbergi Biofach szakvásáron elhangzott bemutató, 2010. február 19.; Zorn et al., "Monitoring of the organic control system in Germany – an opportunity to increase consumer’s trust" [Az ökológiai ellenőrzési rendszer monitoringja Németországban – növelhető a fogyasztói bizalom], Jahrbuch der Österreichischen Gesellschaft für Agrarökonomie, 2010, Band 19(1):71–80.

[27] A 889/2008/EK rendelet 24. cikkének (5) bekezdése értelmében az állatnak az allopátiás állatgyógyászati készítménnyel szokásos alkalmazási feltételek mellett történő utolsó kezelése és az ilyen állatból ökológiai termelés keretében előállított élelmiszerek előállítása közötti várakozási idő a jogszabályban előírt várakozási idő kétszerese, illetve előírt várakozási idő hiányában 48 óra.

[28] A vidékfejlesztési támogatási intézkedésekre vonatkozó ellenőrzési eljárások, valamint a kölcsönös megfeleltetés végrehajtása tekintetében az 1698/2005/EK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2006. december 7-i 1975/2006/EK bizottsági rendelet (HL L 368., 2006.12.23., 74. o.).

[29] A 834/2007/EK rendelet és végrehajtási rendeletei szabályozzák.

[30] Az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló, 2005. szeptember 20-i 1698/2005/EK tanácsi rendelet (HL L 277., 2005.10.21., 1. o.) és végrehajtási rendeletei szabályozzák.

[31] A 882/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletben meghatározott egységes integrált többéves nemzeti ellenőrzési tervről szóló éves jelentés elkészítésében a tagállamokat segítő iránymutatásokról szóló, 2008. július 24-i 2008/654/EK bizottsági határozat (HL L 214., 2008.8.9., 56. o.).

[9999] A 2011. februári állapot szerint a következő jelentéseket bocsátották a Számvevőszék rendelkezésére – i. a 2009-re vonatkozó éves jelentés: Észtország (a jelentést azonban nem lehetett elemezni, mert technikai nehézségek adódtak a fájlok olvasásakor); ii. a 2008-ra vonatkozó éves jelentés: Ausztria, Franciaország, Lettország, Málta, Lengyelország és Svédország; iii. 19 tagállam esetében az utolsó éves jelentés 2007-re vonatkozott, azonban Bulgária éves jelentését nem lehetett elemezni, mert technikai nehézségek adódtak a fájlok olvasásakor; iv. Portugália esetében nem állt rendelkezésre jelentés.

[8888] A bolgár, észt és portugál éves jelentés elemzésére nem került sor (lásd: 4. ábra, 1. végjegyzet).

[32] Az 1698/2005/EK rendelet a biogazdálkodást az agrár-környezetvédelmi intézkedések egyikeként határozza meg.

[33] "A tagállamoktól érkező, a jogsértések és szabálytalanságok esetén alkalmazandó intézkedésekről szóló 889/2008/EK rendelet 92. cikkének (2) bekezdése szerinti bejelentéseket követő intézkedésekre vonatkozó eljárásmód" alapján, amelyet a biogazdálkodás állandó bizottsága 2009. január 28– 29-én fogadott el.

[34] http://ec.europa.eu/agriculture/organic/the-farm/farm-fork_hu és http://www.trace.eu.org/doc/TRACE_consumer-info-EA.pdf.

[35] A 889/2008/EK rendelet 66. cikke szerint.

[36] Németország 9 hét elteltével (13 termék), Spanyolország 4 hét elteltével (21 termék), Franciaország 8 hét elteltével (23 termék), Olaszország 9 hét elteltével (15 termék), az Egyesült Királyság pedig 13 hét elteltével (15 termék) szolgáltatott információt.

[7777] 31 terméket ugyanabban a tagállamban állítottak elő és értékesítettek; 26 terméket egy adott tagállamban állítottak elő, de másikban értékesítettek; 20 termék legalább egy olyan összetevőt tartalmazott, amelyet a behozatali engedélyekre vonatkozó rendszeren keresztül importáltak, és 8 termék tartalmazott legalább egy, egyenértékűnek tekintett országból importált terméket.

[37] Olaszországban az ellenőrző szervek által a vállalkozások számára kiállított megfelelőségi tanúsítvány ("attestato di idoneità aziendale") igazolja, hogy a gazdasági szereplőt a kontrollrendszerben nyilvántartásba vették. Franciaországban az ellenőrző szervek engedélyt ("licence") adnak ki, amelyben a gazdasági szereplő nyilatkozik arról, hogy ökológiai termelésének egészére nézve vállalja az ökológiai termelési módszerek betartását. Ez a dokumentumtípus nem sorolja fel, hogy mely termékek esnek a tanúsítás hatálya alá.

[38] 2001 előtt az Élelmiszerügyi és Állategészségügyi Hivatal ellenőrzései világítottak rá az ökológiai termelés kontrollrendszerével kapcsolatos jelentős hiányosságokra.

[39] Az Élelmiszerügyi és Állategészségügyi Hivatal az Egészség- és Fogyasztóügyi Főigazgatósághoz tartozik.

[40] A Bizottság által feltárt egyik hiányosság az, hogy az