Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE a biztosítási közvetítésről (átdolgozás) /* COM/2012/0360 final - 2012/0175 (COD) */





INDOKOLÁS 1. A javaslat háttere A biztosítási közvetítésről szóló 2002/92/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (IMD1)[1] az egyetlen uniós jogszabály, amely szabályozza a biztosítási termékek értékesítési pontjait a fogyasztók jogainak biztosítása érdekében. Az irányelvet 2002. december 9-én fogadták el, és a tagállamoknak 2005. január 15-ig kellett átültetniük. Az irányelv minimális harmonizációs eszköz, amely magas szintű elveket tartalmaz és a 27 tagállam lényegesen eltérő módon hajtotta azt végre. Az IMD1 felülvizsgálatának szükségességét már a Bizottság által 2005–2008 során elvégzett végrehajtási ellenőrzés is felismerte. A jelenlegi és közelmúltbeli pénzügyi zavarok kiemelték a hatékony fogyasztóvédelem fontosságát valamennyi pénzügyi ágazatban. 2010 novemberében a G20-országok arra kérték az OECD-t, a Pénzügyi Stabilitási Tanácsot (FSB) és más érintett nemzetközi szervezeteket, hogy dolgozzanak ki közös elveket a pénzügyi szolgáltatások területén a fogyasztóvédelem erősítésére. A fogyasztóvédelemre vonatkozó magas szintű G20-elvek tervezete hangsúlyozza az ügyfelekkel közvetlen kapcsolatban levő valamennyi pénzügyi szolgáltató és ügynök megfelelő szabályozásának és/vagy felügyeletének szükségességét. Ezek az elvek azt mondják ki, hogy a fogyasztóvédelem összehasonlítható standardjainak mindig a fogyasztók előnyét kell szolgálniuk. Az IMD1 jelenlegi felülvizsgálatát ezen iránymutatásoknak és a kapcsolódó nemzetközi kezdeményezéseknek a tükrében kell vizsgálni. A feltőkésítés kockázati alapú megközelítését és a biztosítók felügyeletét szabályozó, 2009-ben elfogadott irányelv (Szolvencia II)[2] európai parlamenti vitája során az IMD1 felülvizsgálatára vonatkozó további konkrét kérést nyújtottak be. A Parlament néhány tagja és néhány fogyasztóvédelmi szervezet úgy gondolta, hogy a szerződők jobb védelmére van szükség a pénzügyi válság következtében, illetve javítani lehetne a különböző biztosítási termékek értékesítési gyakorlatát. Különösen komoly aggályokat fejeztek ki a befektetési elemeket is tartalmazó életbiztosítási termékek értékesítésének standardjaival kapcsolatban. Az ágazatok közötti összhang biztosítása érdekében az Európai Parlament azt kérte, hogy az IMD1 felülvizsgálata során vegyék figyelembe a pénzügyi eszközök piacairól szóló irányelv (MiFID II)[3] folyamatban levő felülvizsgálatát. Ez azt jelenti, hogy a befektetési elemeket is tartalmazó életbiztosítási termékek értékesítési gyakorlatának szabályozása esetében a felülvizsgált irányelvre (IMD2) vonatkozó javaslatnak ugyanolyan fogyasztóvédelmi standardoknak kell megfelelnie, mint a MiFID II-nek. 1.1. A javaslat célkitűzései A felülvizsgált irányelv (IMD2) hatékony módon kívánja javítani a lakossági biztosítási piac szabályozását. Célja egyenlő versenyfeltételek létrehozása a biztosítási termékek értékesítésében részt vevő valamennyi szereplő számára és a szerződők védelmének erősítése. A jelenlegi felülvizsgálat átfogó célkitűzései a következők: torzulásoktól mentes verseny, fogyasztóvédelem és piaci integráció. Konkrétan az IMD2 projektnek az alábbi módosításokat kell elérnie: az IMD1 alkalmazási körének kiterjesztése valamennyi értékesítési csatornára (pl. közvetlen biztosítók, gépjármű-bérbeadók stb.); az összeférhetetlenség meghatározása, kezelése és csökkentése; a jelen irányelv főbb rendelkezéseinek megsértésére vonatkozó közigazgatási szankciók és intézkedések harmonizálási szintjének növelése; a tanácsadás megfelelőségének és tárgyilagosságának javítása; annak biztosítása, hogy az értékesítők szakképesítése megfeleljen az értékesített termék összetettségének; a biztosítási piacokra történő, határokon átnyúló belépés eljárásainak az egyszerűsítése és közelítése az egész Unióban. 1.2. Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival és célkitűzéseivel A javaslat célkitűzései összhangban vannak az Unió szakpolitikáival és célkitűzéseivel. A Szerződés rendelkezik a belső piac magas szintű fogyasztóvédelemmel történő létrehozását és működését célzó intézkedésekről, valamint a szolgáltatásnyújtás szabadságáról. A jelen javaslatot a „fogyasztói lakossági csomag” részeként nyújtják be elfogadásra a befektetési termékekkel kapcsolatos kiemelt információkat tartalmazó dokumentumokról szóló javaslattal és az ÁÉKBV V. javaslattal együtt. A PRIP-kezdeményezés célja a terméktájékoztatókkal összefüggő egységes horizontális megközelítés biztosítása a befektetési termékek és a befektetési elemeket tartalmazó biztosítási termékek (úgynevezett biztosítási PRIP-k[4]) tekintetében, illetve az IMD1 és a MiFID felülvizsgálata az értékesítési gyakorlatokra vonatkozó rendelkezéseket fog tartalmazni. Ezenkívül a javaslat összhangban van más uniós jogszabályokkal és szakpolitikákkal, illetve kiegészíti azokat különösen a fogyasztóvédelem, a befektetővédelem és a prudenciális felügyelet területén, mint például a Szolvencia II, MiFID II és a PRIP-kezdeményezés. Az IMD2 fogja szabályozni az értékesítési gyakorlatokat az olyan általános biztosítási termékektől kezdve, mint a gépjármű-biztosítás, az életbiztosítási kötvényekig terjedően valamennyi biztosítási termék vonatkozásában, ideértve azokat, amelyek befektetési elemeket is tartalmaznak, pl. befektetési egységhez kötött életbiztosítási termékek. Az IMD2 továbbra is egy „minimális harmonizációs” jogi eszköz jellemzőivel fog rendelkezni. Ez azt jelenti, hogy a tagállamok további előírások bevezetéséről dönthetnek, amennyiben az fogyasztóvédelmi célokból szükséges. Az IMD1 minimális standardjainak esetében azonban jelentős szigorításra kerül sor. Az új irányelv egyes részeit 2. szintű intézkedések fogják megerősíteni a szabályoknak a MiFID rendelkezéseivel történő összehangolása érdekében: különösen a befektetési elemeket tartalmazó életbiztosítási szerződések értékesítését szabályozó fejezetben. 2. Az érdekeltekkel folytatott konzultációk eredménye és hatásvizsgálat A bizottsági szolgálatok az IMD felülvizsgálatával kapcsolatos számos kérdésben tanácsot kértek az Európai Biztosítás- és Foglalkoztatóinyugdíj-hatóságtól (EBFH) (korábbi nevén CEIOPS). Az EBFH végső jelentését[5] 2010 novemberében készítette el. 2010–2011 során a bizottsági szolgálatok rendszeresen tanácskoztak a biztosítási ágazat és a fogyasztói szervezetek képviselőivel valamint a felügyeletekkel a közeljövőbeli felülvizsgálat megvitatása érdekében. Az IMD1 felülvizsgálatára vonatkozó nyilvános konzultációt a bizottsági szolgálatok 2010. november 26. és 2011. február 28. között folytatták le. A konzultáció eredményei alapján is megállapítható a felülvizsgálat bizottsági szolgálatok által felvázolt irányának széles körű támogatottsága[6]. 2010. december 10-én került sor az IMD2-vel kapcsolatos közmeghallgatásra. A vita központi kérdése az irányelv hatálya, a biztosítási közvetítőkre vonatkozó tájékoztatási előírások, az összeférhetetlenség, a határokon átnyúló kereskedelem, valamint a szakképzési követelmények voltak[7]. 2011. április 11-én megbeszélést szerveztek a tagállamok és az EBFH szakértőivel a nyilvános konzultáció eredményeinek, illetve az IMD2 lehetséges struktúrájának és tartalmának megvitatására. Ezeken a megbeszéléseken a részt vevő érintett felek nagy többsége támogatta az IMD1 felülvizsgálatának a bizottsági szolgálatok által felvázolt irányát. A Bizottság a jobb szabályozási politikával összhangban elvégezte a lehetséges szakpolitikai alternatívák hatásvizsgálatát. Különböző bizottsági szolgálatok által megrendelt több konkrét tanulmányt használtak fel a hatásvizsgálat elkészítéséhez. Először, a Belső Piaci és Szolgáltatási Főigazgatóság olyan tanulmány elkészítésével bízta meg a PricewaterhouseCoopers (PWC) céget, amely átfogó áttekintést ad arról, hogyan működik a biztosítások Unión belüli értékesítése. A jelentést 2011. júliusban véglegesítették és közzétették a Bizottság honlapján[8]. Másodszor, ez a javaslat figyelembe veszi a biztosítási termékek és biztosítási befektetési termékek értékesítési szabályainak lehetséges változásaiból adódó költségekre és haszonra vonatkozóan 2010-ben megrendelt tanulmány eredményeit[9]. Harmadszor, az Unióban nyújtott tanácsadási szolgáltatás minőségének értékelését célzó tanulmány megállapításait is figyelembe vették[10]. Egy negyedik tanulmányt is figyelembe vettek, amely a befektetői döntéshozatallal kapcsolatos különböző tényezők viselkedés alapú közgazdaságtani vonatkozásaival foglalkozott[11]. A hatásvizsgálatban megvitatott szakpolitikai lehetőségeket különböző kritériumokkal összevetve értékelték, mint a piaci szereplők piaci integrációja, fogyasztóvédelem és bizalom, egyenlő versenyfeltételek a különböző piaci szereplők számára, valamint költséghatékonyság, azaz annak mértéke, ahogy ezek a választási lehetőségek a kívánt célkitűzéseket megvalósítják és a biztosítási piacok működését költséghatékony és eredményes módon megkönnyítik. Összességében az adminisztratív terheknek a PWC fent említett tanulmányában és az ágazati statisztikákban becsült mértéke a bizottsági szolgálatok általi átdolgozás után azt mutatja, hogy figyelembe véve az érintett vállalkozások nagy számát (nagyjából 1 millió), a javaslat viszonylag alacsony átlagos költséggel jár – körülbelül 730 euró vállalkozásonként. A hatásvizsgálatot 2012-ben fejezték be. Az Európai Bizottság hatásvizsgálati testületének ajánlásait különösen a kkv-kra kifejtett hatás tekintetében vették figyelembe. Például a jelenleg az irányelv hatálya alá nem tartozó, de a jelenlegi javaslat szerint hatálya alá kerülő kkv-közvetítők lényegében olyan vállalkozások, amelyeknek a fő üzleti tevékenysége nem biztosítási közvetítés (vagyis a közvetítés csak kiegészítő jellegű a fő üzleti tevékenységük – mint utazási ügynökség vagy gépjármű-bérbeadás – mellett). Ezekre a közvetítőkre egyszerűsített rendszer fog vonatkozni (bejelentési eljárás, a jelen javaslat 4. cikke), amely megközelítés arányos az általuk folytatott közvetítés kiegészítő jellegével. Általában arányos követelményeket bevezetésére került sor a kkv-k aggályai és a „egyszerűbb termékek, kevesebb szabály” elv figyelembevétele érdekében. Például néhány befektetési terméket életbiztosítási kötvényként csomagban értékesítenek. E termékek (befektetési elemeket [biztosítási befektetési termékeket vagy biztosítási PRIP-ket] tartalmazó életbiztosítási kötvények) értékesítési gyakorlatainak sokkal szigorúbb rendszerét vezetik be (VII. fejezet). 3. A javaslat jogi elemei 3.1. Jogalap A javaslat az EUMSZ 53. cikkének (1) bekezdésén és 62. cikkén alapul. A 2002/92/EK irányelv helyébe lép és a biztosítási közvetítőkre, valamint egyéb biztosításitermék-értékesítőkre vonatkozó nemzeti rendelkezések harmonizációjával foglalkozik. A hatálya alá von bizonyos kiegészítő értékesítőket és értékesítés utáni szolgáltatást nyújtó vállalkozásokat, mint a kárrendezők és kárügyintézők. Tisztázza a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlását, valamint a székhely szerinti és a fogadó tagállam felügyeleti hatóságainak hatáskörét e tekintetben. E javaslat fő célja és tárgya azon nemzeti rendelkezések harmonizálása, irányításuk feltételeinek és felügyeleti keretüknek megállapítása, amelyek a biztosítási és viszontbiztosítási piacon jelen levő valamennyi értékesítő és más piaci szereplő üzletmenetének szabályait érintik. 3.2. Szubszidiaritás és arányosság A szubszidiaritás elve szerint (az EUSZ 5. cikkének (3) bekezdése) uniós szintű intézkedésre csak abban az esetben kerülhet sor, ha a kitűzött célokat a tagállamok önállóan nem képesek kielégítően megvalósítani, tehát a tervezett intézkedések nagyságrendje vagy hatásai miatt azok uniós szinten jobban megvalósíthatók. A felülvizsgálat által érintett kérdések többségével már az IMD1 jelenlegi jogi keretrendszere is foglalkozik. Ezenkívül a biztosítási piacok egyre inkább határokon átnyúló jellegűek. A vállalkozások és piaci szereplők e területen fennálló versenyfeltételeinek – akár az átláthatóságról, akár a fogyasztóvédelemről van szó – határokon átnyúlóan összehasonlíthatóaknak kell lenniük és jelenleg összességükben az IMD1 törzsét képezik. Most európai szintű cselekvésre van szükség, az IMD1 által meghatározott szabályozási keret frissítése és módosítása, valamint az annak végrehajtása óta a biztosítási piacokon bekövetkezett fejlemények figyelembevétele érdekében. Az integráció miatt az elszigetelt nemzeti beavatkozás jóval kevésbé lenne hatékony és a piacok töredezettségéhez vezetne, ami szabályozási arbitrázst és a verseny torzulását eredményezné. Az EBFH-nak kulcsfontosságú szerepet kell játszania az új uniós keret megvalósításában. Az EBFH-nak konkrét hatáskörökkel kell rendelkeznie a biztosítási piacok működésének javítása érdekében. A javaslat teljes mértékben figyelembe veszi az arányosság elvét, vagyis, hogy az uniós fellépésnek megfelelőnek kell lennie a célkitűzések elérésére és nem mehet túl azon, ami ennek biztosításához szükséges. Összeegyeztethető ezzel az elvvel, figyelembe veszi a kockán forgó közérdek és az intézkedések költséghatékonysága közötti helyes egyensúlyt: különösen a fogyasztóvédelem, a piacok hatékonysága és az ágazat költségei közötti egyensúly megtalálása volt a figyelem előterében ezen előírások megállapítása során. Erre az elvre tekintettel a javaslat megkülönbözteti a biztosítási termékek különböző értékesítési csatornáit, és az egyszerű biztosítási termékek értékesítőire vonatkozóan kevesebb teherrel járó nyilvántartási és szakképesítési követelményeket ír elő. Például az alacsony kockázatú, kiegészítő biztosítási termékeket értékesítőkre – mint a gépjármű-bérbeadók vagy az utazási irodák – egyszerűsített bejelentési eljárás vonatkozik a biztosítási közvetítők számára előírt nyilvántartásba vétel helyett. A javaslat emellett különbséget tesz az életbiztosítási termékek és az általános biztosítási termékek között a javadalmazás átláthatóságára vonatkozó követelmények tekintetében. Ezekre az arányossági intézkedésekre a különböző biztosítási termékekhez kapcsolódó eltérő szintű összetettség és fogyasztói kockázat figyelembevétele céljából, valamint annak érdekében kerül sor, hogy csökkenjenek a biztosítási termékeket értékesítő kkv-k adminisztratív terhei. 3.3. Az EUMSZ 290. és 291. cikkének való megfelelés A Bizottság 2009. szeptember 23-án az EBH, az EBFH és az EÉPH létrehozásáról szóló rendeletjavaslatokat fogadott el. Ezzel kapcsolatban a Bizottság hivatkozik az európai felügyeleti hatóságokat létrehozó rendeletek elfogadásakor az EUMSZ 290. és 291. cikkével összefüggésben tett nyilatkozataira, amelyek szerint: „A szabályozási standardok elfogadására vonatkozó eljárások tekintetében a Bizottság hangsúlyozza a pénzügyi szolgáltatási ágazatnak a Lámfalussy-rendszerből eredő egyedi jellegét, amelyet az EUMSZ-hez csatolt 39. nyilatkozat is kifejezetten elismer. A Bizottság azonban súlyos kétségeinek ad hangot azzal kapcsolatban, hogy a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok és a végrehajtási intézkedések elfogadásakor betöltött szerepének korlátozása összhangban van-e az EUMSZ 290. és 291. cikkével.” 3.4. Hivatkozások más irányelvekre Mivel a biztosítási és viszontbiztosítási üzleti tevékenység megkezdéséről és gyakorlásáról szóló 2009/138/EK irányelv (Szolvencia II) jelenleg még nem alkalmazandó, ez a javaslat a 73/239/EGK, a 2002/83/EK és a 2005/68/EK irányelvekben meghatározott fogalmakra hivatkozik. A 2009/138/EK irányelv hatályon kívül helyezi a 73/239/EGK, a 2002/83/EK és a 2005/68/EK irányelveket. 3.5. A javaslat részletes magyarázata I. fejezet – Hatály és fogalommeghatározások Az 1. cikk kibővíti az IMD1 hatályát, amely így magában foglalja a biztosítási szerződések biztosítók és viszontbiztosítók általi, biztosítási közvetítő bevonása nélkül történő értékesítését. Magában foglalja továbbá a biztosítók által vagy számára végzett kárügyintézési tevékenységeket, kárrendezést és szakértői kárbecslést. Az IMD1 hatálya alóli „de minimis” mentesség változatlan marad (biztosítási kötvények kiegészítő értékesítése áruk értékesítése mellett, 500 euró éves biztosítási díj alatt, valamint a mentesítést lehetővé tevő egyéb kritériumok teljesítése) azzal az eltéréssel, hogy az éves biztosítási díj határértéke arányosan 600 euróra növekedik (kevesebb, mint 2 euró/nap). A fent említett 2 eurós érték a szerződésenkénti és naponkénti biztosítási díj. Például, ha egy optikus kiegészítő biztosítást értékesít szemüvegekre, ez továbbra is az irányelv hatályán kívül marad. Biztosítási kötvényeknek szolgáltatások értékesítése mellett történő kiegészítő értékesítése a felülvizsgálat után az irányelv hatálya alá fog tartozni. Ide tartoznak például az utazási irodák által értékesített utazási biztosítási kötvények, gépjármű-bérbeadók és lízingcégek által értékesített általános biztosítási kötvények. A 2. cikk újrafogalmazza az IMD1 meghatározásait néhány változtatással és új fogalommeghatározással. · - A „biztosítási közvetítés” kibővül a hatály 1. cikkben szereplő kiterjesztésének befoglalásával és meghatározza, hogy a biztosítások gyűjtő weboldalai révén folytatott bizonyos tevékenységek biztosítási közvetítésnek minősülnek. A „bemutatási” tevékenység megszűnik. A „viszontbiztosítási közvetítés” hasonlóan módosul. · - A „ befektetési biztosítási termékek” meghatározása követi a befektetési termékekkel kapcsolatos kiemelt információkat tartalmazó dokumentumokról szóló rendelet (PRIP-rendelet) „befektetési termék” meghatározását. · - A „szerződéses biztosítási közvetítő” meghatározása kibővül és magában foglalja a más biztosítási közvetítő felelőssége mellett tevékenykedő közvetítőket is. · - A „tanácsadás” a meghatározás szerint személyes ajánlás nyújtása valamely ügyfél számára kérésre vagy másképpen. · - A „szakmai ügyfél” meghatározása az információnyújtás alóli mentesség célját szolgálja. · - A „keresztértékesítési gyakorlat” a meghatározás szerint olyan gyakorlat, amelynek során két vagy több terméket összekapcsolva, egyetlen értékesítés során ajánlanak fel. · - A „feltételes megbízás’ a meghatározás szerint olyan megbízás, amelynek során a fizetendő összeg a megállapodott célok elérésén alapul. · - A „szoros kapcsolat” kapcsolt személyekkel kötött megállapodásokat jelent, valamint olyan megállapodásokat, amely érintheti a felügyeleti hatóság hatékony felügyeleti képességét. · - A „javadalmazás” a meghatározás szerint magában foglal nemcsak kifizetéseket (díjak, jutalékok stb.), hanem bármely típusú gazdasági előnyt is. · - A „székhely szerinti tagállam”, „fogadó tagállam”, „biztosítási közvetítő”, „viszontbiztosítási közvetítő” és ”tartós adathordozó” fogalmak meghatározása az egyértelműség érdekében módosul. II. fejezet – A nyilvántartásba vételre vonatkozó követelmények A 3. cikk az IMD1 nyilvántartásba vételre vonatkozó követelményeit nagymértékben változatlanul hagyja, de előírja az EBFH számára egyetlen elektronikus nyilvántartás létrehozását (nemzeti adatbázisok összekapcsolása), valamint előírja más személyekkel kötött bizonyos megállapodások nyilvánosságra hozatalát. Ez az egységes elektronikus nyilvántartás a nemzeti nyilvántartásokhoz kapcsolódó portálként működik majd. Emellett a nyilvántartásba vétel alól mentességet biztosít a bejelentési eljárás (lásd 4. cikk) hatálya alá tartozó személyek számára. III. fejezet – Bejelentési eljárás A 4. cikk egyszerűsített eljárást hoz létre, amely mentességet biztosít a fent említett nyilvántartásba-vételi eljárás alól a személyek két csoportja számára, lehetővé téve számukra a közvetítési tevékenységek folytatását egyszerű bejelentés révén. Ezek a személyek a következők: · - azok, akik a biztosítási közvetítési tevékenységet kiegészítő jelleggel végzik fő szakmai tevékenységük mellett és teljesítenek bizonyos egyéb feltételeket (például az utazási ügynökök). További általános feltétel, hogy a termékek más termék vagy szolgáltatás kiegészítőjeként szolgáljanak, ne foglaljanak magukban életbiztosítást vagy felelősségi kockázatot a járulékos fedezet kivételével, és · - azok, akiknek a tevékenysége a szakmai kárügyintézésre és kárrendezésre korlátozódik. A bejelentési eljárás főleg biztosítási termékeket értékesítő utazási ügynökökre és gépjármű-bérbeadókra, valamint kárrendezőkre és kárügyintézőkre vonatkozik. IV. fejezet – A szolgáltatásnyújtás és a letelepedés szabadsága Az 5., 6. és 7. cikk az IMD1 5. cikkének, a felülvizsgált MiFID-re vonatkozó javaslatnak és a luxemburgi jegyzőkönyvnek[12] a rendelkezéseit tükrözi. A székhely szerinti és a fogadó tagállam felügyeletei közötti feladatmegosztásról is szólnak, különösen olyan helyzetekben, amikor a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő nem teljesíti kötelezettségeit a székhely szerinti tagállamban folytatott üzleti tranzakció során. V. fejezet – Egyéb szervezeti intézkedések A 8. cikk az alábbi szakmai és szervezeti követelményeket határozza meg, amelyek magukban foglalják az IMD1 4. cikkét: megfelelő ismeretek és képességek birtoklása; jó hírnévvel rendelkezés; olyan szakmai felelősségbiztosítás és intézkedések megléte, amelyek védelmet nyújtanak arra az esetre, ha a közvetítő nem tudja a biztosítási díjat továbbítani a biztosító számára, vagy a kártérítés összegét megtéríteni, illetve a biztosítási díjat visszafizetni a biztosított számára. A cikk a folyamatos szakmai fejlődésre vonatkozó követelményeket is tartalmaz. Az arányos hatás elérése érdekében a közvetítési tevékenységet kiegészítő jelleggel folytató vállalkozásokra, valamint az olyan vállalkozásokra érvényes szabályok, mely vállalkozások tevékenységei a szakmai kárügyintézésre korlátozódnak, arányosak az értékesített termék összetettségével. Ennek megfelelően a 8. cikk nem teljes körűen alkalmazandó az ilyen közvetítőkre. A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el a megfelelő ismeretek és képességek fogalmának meghatározására. A 9. cikk a közérdeket szolgáló szabályok közzétételéről szól. Ez a cikk módosult az IMD1 6. cikkéhez képest, és előírja a tagállamok számára a közérdeket szolgáló szabályok közzétételét, valamint előírja az EBFH számára az ilyen szabályokra vonatkozó információk összegyűjtését és közzétételét (a harmadik biztosítási irányelvvel kapcsolatos közérdeket szolgáló elvek tájékoztató jellegű bemutatása a szolgáltatásnyújtás szabadságáról és a biztosítási ágazatban a közérdeket szolgáló elvekről szóló 2000/C 43/03 számú bizottsági értelmező közleményben olvasható). A 10–12. cikk újrafogalmazza az illetékes hatóságokra, a tagállamok közötti információcserére és a panaszokra vonatkozó korábbi 7., 9. és 10. cikket. A 13. cikk az ügyfeleket érintő bíróságon kívüli vitarendezési eljárásokra vonatkozik, és megerősíti az IMD1 korábbi 11. cikkét azáltal, hogy a tagállamok számára előírja (és nem csak ösztönzi) eljárások létrehozását és a részvétel biztosítását azokban. A 14. cikk a közvetítők igénybevételének korlátozásáról szól. A cikk kiterjeszti a IMD1 korábbi 3. cikkének (6) bekezdését a viszontbiztosítási vállalkozásokra és a biztosítási és viszontbiztosítási közvetítőkre, és figyelembe veszi a bejelentési eljárást (lásd 4. cikk). VI. fejezet – Tájékoztatási előírások és üzletviteli szabályok A 15–20. cikk újrafogalmazza a közzétételi előírásokat, a nagy kockázatokra vonatkozó kivételt, a korábbi 12. cikk szigorúbb rendelkezéseit, valamint a korábbi 13. cikk tájékoztatási feltételeit. Ezek a cikkek az alábbi újabb rendelkezéseket is meghatározzák: · - a közvetítőkre vonatkozó alapelv, hogy az ügyfeleik legjobb érdekét szolgálva kell tevékenykedniük; · - hasonló tájékoztatási követelmények a biztosítókra vonatkozóan; · - a biztosítási közvetítők számára az ellenszolgáltatás alapjára és összegére vonatkozó tájékoztatás követelménye; · - a biztosítók és közvetítők értékesítési alkalmazottai változó mértékű javadalmazásának összegével kapcsolatos tájékoztatásra vonatkozó követelmény; · - kötelező „teljes körű tájékoztatási” rendszer az életbiztosítási termékek értékesítése esetében és opcionális rendszer (pl. az ügyfél kérésére) a nem életbiztosítási termékek értékesítése esetében ötéves átmeneti időszak során. Az ötéves átmeneti időszak után a teljes körű tájékoztatási rendszer automatikusan életbe lép nem életbiztosítási termékek értékesítése esetében is. Az átmeneti időszak során a javaslat különbséget tesz életbiztosítási és nem életbiztosítási termékek között. Az életbiztosítási termékek értékesítése esetében az ellenszolgáltatás (jutalék) általában magasabb. Ezenkívül az életbiztosítási termékek közelebb állnak a befektetési termékekhez, és ilyen termék megvétele hosszú távú befektetést jelent. Nem életbiztosítási termékek esetében a helyzet eltérő. Az ellenszolgáltatás általában alacsonyabb (a jutalék körülbelül a biztosítási díj 5–10 %-a) és a termék kevesebb kockázatot rejt magában. A legtöbb uniós tagállamban a fogyasztók nagyon könnyen és megfizethető módon átválthatnak másik, helyettesítő termékre. · - a biztosítók és közvetítők kötelezettsége, hogy a szerződés megkötése előtt elégséges tájékoztatást nyújtsanak az ügyfél számára a biztosítási termékről, ami alapján megalapozott döntést tud hozni; · - előírás az EBFH számára, hogy a szigorúbb nemzeti rendelkezésekről kapott információkat közölje a biztosítókkal, közvetítőkkel és fogyasztókkal; és · - a tartós adathordozón nyújtandó tájékoztatásra vonatkozó általános kötelezettség alóli további mentességek. A fogyasztóvédelem magasabb szintjének elérése tekintetében ezek a rendelkezések nagyobb átláthatóságot biztosítanak, mint az eredeti irányelv (2002/92/EK) a közvetítő díjazásának jellege, összetétele és összege vonatkozásában, és egyértelműsítik a megbízó és a megbízott közötti kapcsolatot, ideértve ennek a tanácsadásra gyakorolt megengedett hatását. Az utóbbi években a fogyasztóvédelem területén jelentős előrelépés történt, és ma már a fogyasztók egyre több információt kérnek és egyre inkább költségtudatosak. A teljes ár különböző elemeire vonatkozó tájékoztatás – ideértve a közvetítő díjazását – lehetővé teszi az ügyfelek számára a választást a biztosítási fedezet, a kapcsolt szolgáltatások (például ha a közvetítő kárügyintézést végez) és az ár alapján. Ez biztosítja továbbá a megfelelő költséghatékony termékeket és közvetítői szolgáltatásokat a fogyasztók számára. Az ellenszolgáltatással kapcsolatos kötelező tájékoztatás pozitív hatással lesz a biztosítási termékek értékesítésében fennálló versenyre, mivel biztosítja, hogy a fogyasztók szélesebb körű információkat kapjanak a termékekről és a költségekről, valamint a lehetséges összeférhetetlenségről. A fogyasztók könnyebben össze fogják tudni hasonlítani a biztosítási fedezeteket és árakat a különböző értékesítési csatornákon keresztül értékesített termékek között. Több uniós tagállam már előírja az ellenszolgáltatásra vonatkozó tájékoztatást bizonyos biztosítási termékek esetében, és a MiFID II ezt a befektetési termékek esetében elő fogja írni. Ez az újabb tájékoztatás teljesebb körű információt nyújt a fogyasztók számára arról, milyen szolgáltatásokat nyújt a közvetítő és ennek milyen költségei vannak. Az ellenszolgáltatásra vonatkozó tájékoztatást azonban olyan módon kell megvalósítani, hogy lehetővé tegye az összehasonlítást a közvetítők és a közvetlen biztosítók között. A fedezet árára és az értékesítés költségeire vonatkozó tájékoztatás biztosítja az összehasonlíthatóságot. Az összeférhetetlenség elkerülése érdekében a biztosítóknak tájékoztatást kell adniuk különösen az alkalmazottak termékek értékesítéséből származó, változó mértékű javadalmazása kiszámításának alapjáról. Emellett ezek a rendelkezések a határokon átnyúló biztosítási közvetítői szolgáltatásnyújtás egyes főbb problémáival foglalkoznak: a jogbiztonság és összehasonlíthatóság hiánya. Jobban összehangolt jogi keretek esetében a közvetítők és ügyfeleik könnyebben tudnak határokon átnyúló biztosítási termékeket értékesíteni vagy venni. A jobb tájékoztatás elősegíti a termékek és értékesítési csatornák közötti összehasonlítást (a fent említett módon), ami manapság különösen nehéz határokon átnyúló kereskedelem esetében. A 21. cikk új rendelkezést tartalmaz az árukapcsolásra, és előírja, hogy az ügyfelet tájékoztatni kell arról, hogy a termékeket külön is meg lehet venni, valamint erre vonatkozóan bizonyos tájékoztatást kell adni számára. Ezenkívül előírja az EBFH számára, hogy dolgozzon ki iránymutatásokat az ilyen gyakorlatok felügyeletére és azokat később aktualizálja. VII. fejezet – További fogyasztóvédelmi előírások a biztosítási befektetési termékekkel kapcsolatban A 22. cikk ezen további rendelkezések hatályára vonatkozik és meghatározza, hogy a biztosítási közvetítőre vagy biztosítókra akkor alkalmazandók, amikor azok biztosítási befektetési termékeket értékesítenek. A 23. cikk további összeférhetetlenségi rendelkezéseket tartalmaz, amelyek előírják az ilyen összeférhetetlenség megállapítását. Ez a cikk felhatalmazza a Bizottságot, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén · - határozza meg az ilyen összeférhetetlenség megállapításához, megelőzéséhez, kezeléséhez és az arra vonatkozó tájékoztatáshoz szükséges lépéseket; és · - állapítson meg kritériumokat az összeférhetetlenség azon típusainak a meghatározására, amelyek sérthetik az ügyfelek érdekeit. A 24. cikk a MiFID II. [23.] cikkén alapul, tartalmazza a MiFID II-ben előírt követelményeket, miszerint · - becsületes, tisztességes és szakszerű módon kell tevékenykedni az ügyfelek legjobb érdekében; · - biztosítani kell a tisztességes, egyértelmű és nem félrevezető tájékoztatást; · - tájékoztatást kell nyújtani a biztosítókról és közvetítőkről, valamint azok szolgáltatásairól (különösen arról, hogy a tanácsadást független alapon végzik-e), a piaci elemzések köréről (arról, hogy folyamatos megfelelőségértékelést végeznek-e), a javasolt termékekről és befektetési stratégiákról, valamint a költségekről. Azt is meghatározza, hogy milyen alapon lehet a tanácsadást függetlennek nyilvánítani, ideértve a piaci termékek értékelésére vonatkozó követelményt, valamint az előírást, hogy nem lehet ellenszolgáltatást elfogadni harmadik felektől. A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el e cikk betartásának biztosítására. A 25. cikk meghatározza, hogyan kell értékelni a megfelelőséget és alkalmasságot, és előírja információk kérését az ügyféltől. Tanácsadás nélküli értékesítés esetében a közvetítő vagy a vállalkozás köteles információt kérni az ügyféltől arról, hogy az ügyfél milyen ismerettel és tapasztalattal rendelkezik annak meghatározásához, hogy a termék megfelelő-e számára. Tanácsadással nyújtott értékesítés esetében információk kell kérnie az ügyfél pénzügyi helyzetéről és befektetési céljairól a megfelelőség meghatározása érdekében. Amennyiben egy termék nem megfelelő vagy nem alkalmas, akkor figyelmeztetnie kell erre az ügyfelet. Az értékesítőnek nyilvántartást is kell vezetnie azokról a feltételekről, amelyekkel szolgáltatásokat nyújt az ügyfelek számára és jelentéseket kell biztosítania az ügyfélnek. A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el e cikk betartásának biztosítására. VIII. fejezet – Szankciók A 26. cikk előírja a tagállamok számára, hogy az illetékes hatóságok hatékony, arányos és elrettentő erejű közigazgatási szankciókat és intézkedéseket foganatosítsanak az irányelv alapján meghozott nemzeti rendelkezések megsértése esetére. A közigazgatási szankciókat és intézkedéseket azokra a természetes és jogi személyekre kell alkalmazni, akik a nemzeti törvények szerint felelősek a jogsértésért. Az illetékes hatóságokat fel kell ruházni valamennyi szükséges vizsgálati hatáskörrel, és határokon átnyúló esetekben együtt kell működniük. A 27. cikk előírja a jogsértés esetében alkalmazott szankciók vagy intézkedések közzétételét. A 28. cikk meghatároz bizonyos jogsértéseket, valamint felsorolja a közvetítőkre vonatkozó közigazgatási szankciókat, ideértve a nyilvántartásba vétel visszavonását, a vezetői feladatok ellátásáért felelős személyek eltiltását, valamint pénzügyi szankciókat, amelyek mértéke elérheti a jogsértéssel elért nyereség kétszeresét, amennyiben a nyereség meghatározható. Ez a javaslat nem foglalkozik büntetőjogi szankciókkal. A 29. cikk meghatározza a szankciók és intézkedések meghozatala során figyelembe veendő tényezőket, ideértve a jogsértéssel elért nyereséget; a harmadik feleknek okozott veszteséget, valamint a felelős személy együttműködésének a szintjét, valamint előírja az EBFH számára iránymutatások kiadását a szankciók tekintetében. Ez a cikk a közvetítőkre vagy vállalkozásokra vonatkozó szankciók és intézkedések közzétételét is előírja a szankciók indoklásával együtt. A 30. cikk hatékony mechanizmusokat ír elő, amelyek ösztönzik a jogsértések bejelentését és biztosítják a megfelelő védelmet a bejelentők és személyes adataik számára, valamint a jogsértésért állítólagosan felelős természetes személyek adatainak védelmét. A 31. cikk előírja a jogsértések összesített adatait tartalmazó éves jelentések készítését az EBFH számára, valamint az ilyen információk EBFH általi közzétételét. A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy erre vonatkozó végrehajtási technikai standardokat fogadjon el, amelyeket az EBFH dolgoz ki és nyújt be a Bizottságnak [6] hónappal az irányelv közzététele után. IX. fejezet – Záró rendelkezések A 32–39. cikk újrafogalmazza (és adott esetben aktualizálja) az IMD1 záró rendelkezéseit a bírósághoz fordulás jogával, az átültetéssel és hatálybalépéssel, a korábbi jogszabályok hatályon kívül helyezésével és a címzettekkel kapcsolatban. Ezenkívül a 33. és 34. cikk meghatározza azokat a feltételekkel, amelyek alapján a Bizottság felhatalmazást kap az irányelvben meghatározott felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására; a 35. cikk rendelkezik az irányelv hatálybalépése utáni, Bizottság általi felülvizsgálatának és értékelésének a folyamatáról. A felülvizsgálat figyelembe veszi mindenekelőtt a 17. cikk (2) bekezdése szerinti közzétételi szabályoknak a nem-életbiztosítások azon közvetítőire gyakorolt hatását, amelyek kis- és középvállalkozások. 4. KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK Az e javaslatot kísérő pénzügyi kimutatás a Bizottságot érintő költségvetési vonzatokat is értékeli. A javaslat konkrét költségvetési vonzatai az EBFH-hoz rendelt feladatokkal kapcsolatosak a javaslathoz csatolt jogalkotási pénzügyi kimutatás szerint. A javaslatnak a Közösség költségvetését érintő vonzatai vannak. ê 2002/92/EK (kiigazított szöveg) 2012/0175 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE a biztosítási közvetítésről (átdolgozás) (EGT-vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Közösséget létrehozó Ö Európai Unió működéséről szóló Õ szerződésre és különösen annak 47. Ö 53. Õ cikke (21) bekezdésére és 55 Ö 62 Õ. cikkére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, ò új szöveg a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamentek számára való megküldését követően, ê 2002/92/EK tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére, ò új szöveg az európai adatvédelmi biztossal folytatott konzultációt követően, ê 2002/92/EK ð új szöveg a Szerződés 251. cikkében megállapított ð rendes jogalkotási ï eljárásnak megfelelően ð keretében ï, mivel: ò új szöveg (1) A biztosítási közvetítésről szóló, 2002. december 9-i 2002/92/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet[13] jelentősen módosítani kell. Az áttekinthetőség érdekében az irányelvet át kell dolgozni. (2) Mivel a javaslat fő célkitűzése és tárgya az említett területekkel kapcsolatos nemzeti rendelkezések harmonizálása, a javaslatnak az EUMSZ 53. cikkének (1) bekezdésén és 62. cikkén kell alapulnia. Az irányelv, mint forma, megfelelő ahhoz, hogy az irányelv által lefedett területeken a végrehajtási intézkedéseket szükség szerint kiigazítsák az adott piac és jogrendszer meglévő sajátosságai szerint minden egyes tagállamban. Az irányelvnek célja továbbá a biztosítási és viszontbiztosítási közvetítési tevékenység – ideértve a szakmai kárügyintézést és a kárrendezést – folytatására vonatkozó nemzeti szabályok összehangolása, ezért alapul továbbá a Szerződés 53. cikkének (1) bekezdésén. Emellett, mivel az Unió egész területén szolgáltatást nyújtó ágazatról van szó, az irányelvnek alapját jelenti továbbá a Szerződés 62. cikke. ê 2002/92/EK (1) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) (3) A biztosítás- és viszontbiztosítás-közvetítők központi szerepet töltenek be a biztosítási és a viszontbiztosítási termékek értékesítésében az Közösségben Ö Unióban Õ. ê 2002/92/EK (2) preambulumbekezdés A biztosítási ügynökök és alkuszok (korábbi ISIC 630 csoport) tevékenységével összefüggésben a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságának tényleges gyakorlását segítő intézkedésekről és különösen az említett tevékenységekre vonatkozó átmeneti intézkedésekről szóló, 1976. december 13-i 77/92/EGK tanácsi irányelv[14] jelentette az első lépést, amely elősegítette a biztosítási ügynöki és alkuszi tevékenységgel összefüggésben a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságának tényleges gyakorlását. ê 2002/92/EK (3) preambulumbekezdés Mindaddig a 77/92/EGK irányelvet kellett alkalmazni, amíg a biztosítási ügynöki és alkuszi tevékenység megkezdésére és folytatására vonatkozó nemzeti szabályok összhangba hozására vonatkozó rendelkezések hatályba nem léptek. ê 2002/92/EK (4) preambulumbekezdés A biztosítási közvetítőkről szóló, 1991. december 16-i 92/48/EGK bizottsági ajánlást[15] a tagállamok nagymértékben követték, és ez az ajánlás segített abban, hogy a biztosítási közvetítőkre vonatkozó szakmai követelmények és nyilvántartásuk tekintetében a nemzeti szabályozások közelebb kerültek egymáshoz. ê 2002/92/EK (9) preambulumbekezdés ð új szöveg (4) Ügynökként, alkuszként és „bankbiztosítási” közvetítőként, ð biztosítóként, utazási irodaként és gépjármű-bérbeadóként ï biztosítási termékeket többfajta személy és intézmény értékesíthet. A közvetítők egyenlő kezelése és a fogyasztók védelme megköveteli ezen irányelv alkalmazását mindezen személyek és szervezetek vonatkozásában. ò új szöveg (5) A 2002/92/EK irányelv alkalmazása megmutatta, hogy számos rendelkezés további pontosítást igényel a biztosítási és viszontbiztosítási közvetítés elősegítése érdekében, valamint a fogyasztóvédelem megköveteli az irányelv hatályának a kiterjesztését valamennyi biztosítási termék értékesítésére, függetlenül attól, hogy biztosítási közvetítők vagy biztosítók nyújtották őket. Az értékesítési, értékesítés utáni és kárügyintézési folyamataik tekintetében a biztosítási termékeket közvetlenül értékesítő biztosítóknak a biztosítási ügynökökhöz és brókerekhez hasonlóan az új irányelv hatálya alá kell tartozniuk. (6) Annak biztosítása érdekében, hogy ugyanolyan szintű védelem álljon fenn függetlenül attól, hogy a fogyasztók milyen csatornákon keresztül vásárolnak biztosítási terméket (akár közvetlenül a biztosítótól, akár közvetve egy közvetítőtől), ezen irányelvnek nemcsak a biztosítókra kell kiterjednie, hanem olyan más piaci szereplőkre is, amelyek kiegészítő jelleggel értékesítenek biztosítási termékeket (pl. utazási ügynökök vagy gépjármű-bérbeadó cégek, áruszállítók, amelyek nem teljesítik a mentességre vonatkozó feltételeket). (7) Ezen irányelvet alkalmazni kell azokra a személyekre, akiknek a tevékenységébe tartozik (függetlenül attól, hogy az ügyfél vagy a biztosító nevében végzik) a biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződés ügyintézése és teljesítése során a segítségnyújtás, ideértve a szakmai kárügyintézést és kárrendezést, valamint a szakértői kárbecslést. ê 2002/92/EK (5) preambulumbekezdés (8) Ugyanakkor, Mmég mindig lényeges eltérések vannak a nemzeti szabályozások között, amelyek a belső piacon akadályt jelentenek a biztosítás- és a viszontbiztosítás-közvetítői tevékenység megkezdése és folytatása tekintetében. Ennek következtében a 77/92/EGK irányelvet egy újabb irányelvvel kell felváltani. ò új szöveg (9) A jelenlegi és közelmúltbeli pénzügyi zavarok kiemelték a hatékony fogyasztóvédelem fontosságát valamennyi pénzügyi ágazatban. Ezért helyénvaló megerősíteni az ügyfelek bizalmát, valamint egységesíteni a biztosítási termékek értékesítésének szabályozását annak biztosítása érdekében, hogy az egész Unióban megfelelő szintű legyen a fogyasztóvédelem. Az ügyfelek védelmét célzó intézkedéseket az egyes ügyfél-kategóriák (szakmai vagy egyéb) sajátosságai szerint kell kialakítani. ê 2002/92/EK (11) preambulumbekezdés ð új szöveg (10) Ezt az irányelvet azokra a személyekre kell alkalmazni, akik harmadik felek számára, olyan biztosításközvetítői ð vagy viszontbiztosítás-közvetítői ï tevékenységet végeznek ellenszolgáltatás fejében, amely lehet anyagi jellegű vagy más, megállapodás alapján járó, teljesítményhez kötött gazdasági előny. ò új szöveg (11) Ezt az irányelvet azokra a személyekre kell alkalmazni, akiknek a tevékenysége magában foglalja, hogy akár weblapon, akár az ügyfél által kiválasztott kritériumok alapján vagy egyéb módon tájékoztatást nyújtanak egy vagy több biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződésről, vagy biztosítási vagy viszontbiztosítási termékeket rangsorolnak, vagy kedvezményt nyújtanak a szerződéses árra vonatkozóan, amennyiben az ügyfél a folyamat végén közvetlenül biztosítási szerződést köt; nem alkalmazandó viszont azon olyan, mindössze bemutató jellegű tevékenységekre, amelyek adatokat és információkat szolgáltatnak a potenciális szerződőkről a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítők vagy vállalkozások számára, vagy információkat nyújtanak a biztosítási vagy viszontbiztosítási termékekről vagy egy biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőről vagy vállalkozásról a potenciális szerződők számára. ê 2002/92/EK (12) preambulumbekezdés (12) Ezt az irányelvet nem kell alkalmazni azokra a személyekre, akik más jellegű szakmai tevékenységet folytatnak, például az adószakértőkre vagy a könyvelőkre, akik szakmai tevékenységük kifejtése során eseti jelleggel adnak tanácsot a biztosítási fedezettel kapcsolatban; ugyancsak nem kell ezt az irányelvet alkalmazni akkor, ha csupán a biztosítási termékekről általános jelleggel történő tájékoztatásra kerül sor, feltéve hogy ennek a tevékenységnek nem az a célja, hogy segítséget nyújtson a fogyasztónak biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződés megkötéséhez, vagy teljesítéséhez , illetve nem is az, hogy egy biztosítási vagy viszontbiztosítási vállalkozás szakmai kárügyintézését végezze, sem pedig a kárrendezés és a szakértői kárbecslés. ê 2002/92/EK (13) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) ð új szöveg (13) Ezt az irányelvet nem kell alkalmazni azokra a személyekre, akik a biztosításközvetítői tevékenységet ð a biztosítási szerződésre, különösen az annak értékesítéséhez előírt ismeretekre, a fedezett kockázatokra és a biztosítási díj összegére vonatkozó bizonyos korlátozások mellett ï bizonyos szigorú feltételek mellett melléktevékenységként végzik. ê 2002/92/EK (10) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) (14) Ez az irányelv tartalmazza Ö meghatározza Õ a „szerződéses biztosítási közvetítő” Ö fogalmát Õ meghatározását, amely hogy figyelembe vegyeszi bizonyos tagállamok piacainak jellemzőit, és amelynek az a célja, hogy megteremtse az ilyen közvetítőkre nyilvántartására vonatkozó feltételeket. E meghatározásnak nem az a célja, hogy kizárja a tagállamok hasonló meghatározásait az olyan biztosítási közvetítők vonatkozásában, akik miközben valamely biztosítási vállalkozás részére és nevében, valamint a vállalkozás teljes felelőssége mellett járnak el, az ezen irányelv által megállapított pénzügyi biztosítékoknak megfelelően jogosultak díjak vagy olyan összegek átvételére, amelyet az ügyfélnek szántak. ê 2002/92/EK (14) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) ð új szöveg (15) Azon biztosítás- és viszontbiztosítás-közvetítőket ð , akik természetes személyek, ï nyilvántartásba kell venni annak a tagállamnak az illetékes hatóságánál, amelyben lakóhelyük vagy székhelyük található, feltéve hogy megfelelnek a szaktudásra, a jó hírnévre, a szakmai kártérítési fedezetre és pénzügyi teljesítőképességre vonatkozó szigorú szakmai követelményeknek. ð azon biztosítás- és viszontbiztosítás-közvetítőket, amelyek jogi személyek, nyilvántartásba kell venni annak a tagállamnak az illetékes hatóságánál, amelyben a létesítési okirat szerinti székhelyük található (vagy amennyiben a nemzeti jog szerint nincs bejegyzett székhelyük, azt a tagállamot, ahol központi irodájuk található), feltéve hogy megfelelnek a szaktudásra, a jó hírnévre, a szakmai kártérítési fedezetre és pénzügyi teljesítőképességre vonatkozó szigorú szakmai követelményeknek. A valamely tagállamban már nyilvántartásba vett biztosítási közvetítő számára nem kell előírni az ezen irányelv szerinti újabb nyilvántartásba vételt. ï ê 2002/92/EK (6) és (15) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) ð új szöveg (16) A biztosítási- és viszontbiztosítási közvetítőknek képesnek kell lenniük arra, hogy éljenek a Szerződésben megfogalmazott, a tevékenységük megkezdésére és gyakorlására vonatkozó szabadságaikkal. Az ilyen Ö Ennek megfelelően Õ a nyilvántartásba vételnek ðvagy a székhely szerinti tagállamnak tett nyilatkozatnak ï lehetővé kell tennieszi, hogy a biztosítási és viszontbiztosítási közvetítőnek azt, hogy a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján más tagállamokban is nyújthasson szolgáltatást, kifejthessék működésüket, feltéve, hogy sor került az illetékes hatóságok között a megfelelő értesítési eljárásra. ê 2002/92/EK (16) preambulumbekezdés (új szöveg) (17) Megfelelő szankciókat kell alkalmazni az olyan személyekkel szemben, akik nyilvántartásba vétel nélkül végeznek biztosítás- vagy viszontbiztosítás-közvetítői tevékenységet, az olyan biztosítóintézetekkel vagy viszontbiztosítókkal szemben, amelyek nyilvántartásba nem vett közvetítők szolgáltatásait veszik igénybe, illetve olyan közvetítőkkel szemben, akik nem felelnek meg az ennek az irányelvnek megfelelően elfogadott nemzeti rendelkezéseknek. ò új szöveg (18) Az átláthatóság növelése és a határokon átnyúló kereskedelem megkönnyítése érdekében az EBFH-nak egységes elektronikus adatbázist kell létrehoznia, közzétennie és naprakészen tartania minden olyan biztosítási és viszontbiztosítási közvetítőről, aki/amely bejelentette, hogy élni kíván a letelepedés vagy szolgáltatásnyújtás szabadságának jogával. E célból a tagállamoknak haladéktalanul az EBFH rendelkezésére kell bocsátaniuk a vonatkozó információkat. Az adatbázisnak hiperlinket kell tartalmaznia valamennyi tagállam minden egyes illetékes hatóságához. Valamennyi tagállam minden egyes illetékes hatóságának a weboldalán fel kell tüntetnie az adatbázisra mutató hiperlinket. (19) Egyértelműen meg kell határozni a székhely szerinti és fogadó tagállamok vonatkozó jogait és feladatait az általuk nyilvántartásba vett vagy a letelepedés és szolgáltatásnyújtás szabadságával élve területükön biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítési tevékenységeket folytató biztosítási és viszontbiztosítási közvetítők felügyeletére vonatkozóan. (20) A tagállamok nem alkalmazhatják a nyilvántartásba vételre vonatkozó követelményeket olyan biztosítási közvetítőkre, amelyek biztosításközvetítési tevékenységet folytatnak bizonyos típusú biztosítási szerződések kapcsán kiegészítő jelleggel vagy kárügyintézési tevékenységek, kárrendezés vagy szakértői kárbecslés kapcsán, feltéve, hogy megfelelnek ezen irányelv ismeretekre és képességekre, jó hírnévre és az alkalmazandó tájékoztatási és ügymenetre vonatkozó előírásainak, és a tevékenységet bejelentették az illetékes hatóságnak. ê 2002/92/EK (7) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) (21) Annak hiánya, hogy a biztosítási közvetítők szabadon működhessenek az Közösség Ö Unió Õ területén, meggátolja az egységes piac megfelelő működését a biztosítások terén. ò új szöveg (22) Fontos magas szintű szakszerűséget és kompetenciát biztosítani a biztosítási és viszontbiztosítási közvetítők és a közvetlen biztosítók azon alkalmazottai körében, akik részt vesznek a biztosítási szerződések értékesítése előtti, alatti és utáni tevékenységekben. Ezért a közvetítők, illetve a közvetlen biztosítók, gépjármű-bérbeadók és utazási ügynökök alkalmazottai szakmai ismereteinek, valamint a kárügyintézési tevékenységeket, kárrendezést vagy szakértői kárbecslést folytató személyek szakmai ismereteinek meg kell felelniük az ilyen tevékenységek összetettségi szintjének. Gondoskodni kell a továbbképzésről. ê 2002/92/EK (8) preambulumbekezdés ð új szöveg (23) Ennek következtében aA biztosításközvetítői ð vagy viszontbiztosítás-közvetítői ï tevékenységet kezdő és folytató személyekkel kapcsolatos szakmai követelményekre és nyilvántartásukra vonatkozó nemzeti szabályok összehangolása hozzájárulhat mind a pénzügyi szolgáltatások egységes piacához, mind a fogyasztók védelmének kiterjesztéséhez ezen a területen. ò új szöveg (24) A határokon átnyúló kereskedelem előmozdítása érdekében a közvetítők tudásának és képességeinek kölcsönös elismerését szabályozó elveket kell bevezetni. (25) Az egész életen át tartó tanulás Európai Képesítési Keretrendszerének létrehozásáról szóló 2008. április 23-i európai parlamenti és tanácsi ajánlás[16] szerint létrehozott Európai Képesítési Keretrendszer szerinti 3. vagy afeletti szinten akkreditált nemzeti képesítést a fogadó tagállamnak el kell fogadnia annak bizonyítékaként, hogy a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő teljesíti az ismeretekre és képességekre vonatkozó előírásokat, ami feltétele az ezen irányelv szerinti nyilvántartásba vételnek. Ez a keretrendszer segít a tagállamoknak, oktatási intézményeknek, munkaadóknak és egyéneknek összehasonlítani a képesítéseket az Unión belüli különböző oktatási és képzési rendszerek esetében. Ez az eszköz alapvető az egész Unión belüli foglalkoztatási piac kialakításában. Ez a keretrendszer nem a nemzeti képesítési rendszerek helyébe kíván lépni, hanem kiegészíti a tagállamok fellépéseit a közöttük folytatott együttműködés elősegítésével. (26) A biztosítók és közvetítők meglevő egységes engedélyezési rendszerei ellenére az európai biztosítási piac továbbra is nagyon széttagolt. A határokon átnyúló üzleti tevékenység előmozdítása és a fogyasztók számára biztosított átláthatóság javítása érdekében a tagállamoknak biztosítaniuk kell a területükön érvényes, közérdeket szolgáló szabályok közzétételét, továbbá a valamennyi tagállam biztosítási és viszontbiztosítási közvetítésre vonatkozó, közérdeket szolgáló szabályait tartalmazó egységes elektronikus nyilvántartás és tájékoztatás nyilvános hozzáférhetőségét. ê 2002/92/EK (17) preambulumbekezdés (27) Az illetékes hatóságok közötti együttműködés és információcsere alapvető jelentőségű a fogyasztók védelme és annak biztosítása érdekében, hogy megőrizzék a biztosítási és a viszontbiztosítási üzleti tevékenység megbízhatóságát az egységes piacon. ê 2002/92/EK (22) preambulumbekezdés ð új szöveg (28) Szükség van megfelelő és hatékony ð bíróságon kívüli ï panasztételi és jogorvoslati eljárásokra a tagállamokban a biztosításközvetítők ð vagy biztosítók ï és az ügyfelek közötti viták rendezésére, adott esetben a már létező eljárások felhasználásával. ðHatékony bíróságon kívüli panaszkezelési és jogorvoslati eljárásokat kell elérhetővé tenni az ezen irányelv alapján létesített jogokra és kötelezettségekre vonatkozó, a biztosítók vagy biztosítási termékeket értékesítő vagy ajánló személyek és az ügyfelek között kialakult viták kezelésére. Az ügyfelek által benyújtott panaszokat bíróságon kívüli vitarendezési eljárások keretében kezelő eljárások hatékonyságának javítása érdekében ezen irányelv rendelkezése szerint a biztosítóknak vagy biztosítási termékeket értékesítő vagy ajánló személyeknek részt kell venniük az ügyfelek által ellenük kezdeményezett, az ezen irányelv szerint létesített jogokra és kötelezettségekre vonatkozó vitarendezési eljárásokban, amelyek eredménye nem kötelező érvényű döntés. E bíróságon kívüli vitarendezési eljárások célja a biztosítók vagy biztosítási termékeket értékesítő vagy ajánló személyek és ügyfelek közötti viták gyorsabb és olcsóbb rendezése, valamint a bírósági rendszer terheinek enyhítése. A bíróságon kívüli vitarendezési eljárások azonban nem érinthetik az ilyen eljárások feleinek arra vonatkozó jogát, hogy a jogi eljárást bírói útra tereljék. ï ê 2002/92/EK (23) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) ð új szöveg Az ügyfelek azon jogának sérelme nélkül, hogy bírósági eljárást indíthassanak, a tagállamoknak arra ð biztosítaniuk ï kell, ð hogy az ezen irányelvben említett vitákkal foglalkozó AVR-szervezetek ïbátorítaniuk azokat a köz- vagy magántestületeket, amelyeket azért hoztak létre, hogy a vitákat a bíróságon kívül rendezzék, hogy működjenek együtt a határokon átnyúló viták rendezésében. ð A tagállamoknak ösztönözniük kell az említett vitákkal foglalkozó AVR-szervezeteket, hogy csatlakozzanak a FIN-NET hálózathoz[17]. ï Ilyen együttműködés lehet például az, hogy lehetővé teszik a fogyasztók számára olyan nem bírói testületekkel való kapcsolatfelvételt, amelyeket a lakóhelyük szerinti tagállamban hoztak létre olyan panaszok intézésére, amelyek egy más tagállamban székhellyel rendelkező biztosítási közvetítővel kapcsolatosak. A FIN-NET hálózat kialakítása megnövelt támogatást nyújt a fogyasztóknak abban az esetben, ha határon átnyúló szolgáltatást vesznek igénybe. Az eljárásokról szóló szabályoknak figyelemmel kell lenniük a fogyasztói jogviták bírósági eljáráson kívüli rendezéséért felelős testületekre vonatkozó elvekről szóló, 1998. március 30-i 98/257/EK bizottsági ajánlásra[18]. ò új szöveg (29) A számos biztosítási közvetítő és vállalkozás által egyidejűleg végzett tevékenységek bővülő köre megnövelte az összeférhetetlenség lehetőségét e tevékenységek és az ügyfeleik érdekei között. A tagállamoknak ezért szabályokat kell előírniuk annak biztosítására, hogy az ilyen összeférhetetlenség ne érintse hátrányosan az ügyfelek érdekeit. (30) Egyértelmű előzetes tájékoztatást kell nyújtani a fogyasztóknak azon személyek jogállásáról, akik biztosítási terméket értékesítenek és az általuk kapott ellenszolgáltatásról. Rendelkezést kell bevezetni az európai biztosítási közvetítők és biztosítók jogállásának kötelező közzétételére vonatkozóan. Ezt a tájékoztatást a fogyasztóknak a szerződéskötés előtt meg kell kapniuk. Ennek az a szerepe, hogy bemutassa a biztosító és (adott esetben) a közvetítő közötti kapcsolatot, valamint a közvetítő javadalmazásának struktúráját és tartalmát. (31) A biztosítási termék értékesítője és vevője közötti összeférhetetlenség enyhítése érdekében a biztosításértékesítők díjazását kellő módon közzé kell tenni. Ennek megfelelően az életbiztosítási termékek esetében a közvetítő és a biztosítási közvetítő vagy biztosító alkalmazottja az értékesítés előtt köteles tájékoztatni az ügyfelet a díjazásáról. Egyéb biztosítási termékek esetében – az ötéves átmeneti időszakra is figyelemmel – tájékoztatni kell az ügyfelet arról a jogáról, hogy ilyen tájékoztatást kérhet, és azt kérésre meg kell adni az ügyfélnek. (32) Annak érdekében, hogy az ügyfél attól függetlenül összehasonlítható információt kapjon a nyújtott biztosításközvetítési szolgáltatásokról, hogy a szolgáltatást közvetítőn keresztül vagy közvetlenül egy biztosítótól vásárolja, illetve annak érdekében, hogy el lehessen kerülni a verseny amiatti torzulását, hogy a biztosítókat arra ösztönzik, hogy a tájékoztatási előírások elkerülése érdekében inkább közvetlenül értékesítsenek az ügyfeleknek és ne közvetítőkön keresztül, a biztosítóktól is meg kell követelni, hogy tájékoztatást nyújtsanak a biztosítási termékek értékesítéséért kapott díjazásukra vonatkozóan azon ügyfelek számára, akikkel közvetlenül foglalkoznak a biztosítási közvetítési szolgáltatások nyújtása során. (33) Mivel a jelenlegi javaslat célja a fogyasztóvédelem javítása, néhány rendelkezés csak a „kiskereskedelmi” (B2C) kapcsolatokra vonatkozik, különösen azok, amelyek a biztosítási közvetítők vagy egyéb biztosításitermék-értékesítők üzletviteli szabályait szabályozzák. (34) A visszaélésszerű értékesítések megelőzése érdekében, a biztosítási termékek értékesítésekor szükség esetén tisztességes és szakszerű tanácsadást kell biztosítani. ê 2002/92/EK (18) preambulumbekezdés (35) Az ügyfél számára alapvető fontosságú, hogy tudja, olyan közvetítővel tárgyal, aki a biztosítóintézetek széles körének termékeivel vagy a biztosítóintézetek meghatározott körének termékeivel kapcsolatosan látja el tanácsokkal. ê 2002/92/EK (20) preambulumbekezdés ð új szöveg (36) ðTekintettel arra, hogy az ügyfelek egyre nagyobb mértékben támaszkodnak a személyre szóló javaslatokra, indokolt meghatározni a tanácsadás fogalmát. A tanácsadás előtt a biztosításközvetítőnek vagy biztosítónak értékelnie kell az ügyfél szükségleteit és igényeit, valamint pénzügyi helyzetét. ï Amennyiben a közvetítő kijelenti, hogy a biztosítóintézetek széles körének termékeivel kapcsolatban nyújt tanácsot, akkor köteles a piacon elérhető termékekről tisztességes és kellően széles körű elemzést nyújtani. Ezenkívül minden ð biztosítás- ïközvetítő ð és biztosító ï köteles bemutatni azokat az érveket, amelyek alátámasztják az általa adott tanácsot. ò új szöveg (37) A szerződés megkötése előtt, ideértve a tanácsadás nélküli értékesítés esetét, megfelelő tájékoztatást kell nyújtani az ügyfél számára a biztosítási termékről, ami alapján az ügyfél megalapozott döntést tud hozni. A biztosítási közvetítőnek el kell tudnia magyarázni az ügyfélnek az általa értékesített biztosítási termékek főbb jellemzőit. (38) Egységes szabályokat kell meghatározni annak érdekében, hogy a biztosítási terméket értékesítő személynek legyen bizonyos választási lehetősége arra vonatkozóan, hogy milyen médium révén nyújtja az ügyfeleknek a tájékoztatást, lehetővé téve az elektronikus kommunikáció alkalmazását, amennyiben az az ügylet körülményeire tekintettel megfelelő. Az ügyfél számára azonban lehetővé kell tenni, hogy a tájékoztatást nyomtatott formában is megkapja. Az ügyfelek információkhoz való hozzáférése érdekében a szerződéskötés előtti tájékoztatást minden esetben ingyenesen kell nyújtani. ê 2002/92/EK (21) preambulumbekezdés ð új szöveg (39) Kevéssé van szükség az ilyen tájékoztatás megadására, amikor az ügyfél egy vállalkozás, amely kereskedelmi vagy ipari kockázatokra keres viszontbiztosítási vagy biztosítási fedezetetð , vagy szakmai ügyfél (lásd az irányelv I. mellékletét) ï. ê 2002/92/EC (19) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) ð új szöveg (40) Ennek az irányelveknek meg kell határoznia a ð biztosító és a ï biztosításközvetítő azon ð minimum ïkötelezettségeit, amelyeketnek az ügyfelek tájékoztatása során teljesítenie kell. Ezen a területen Aa bármely tagállamok ð számára lehetővé kell tenni ï Ö , hogy ezen a területen Õ szigorúbb rendelkezéseket fenn tartsanakhat fenn vagy el fogadjanakhat el szigorúbb rendelkezéseket a biztosításközvetítők ð és biztosítók ï tekintetében, azok székhelyétőlð a székhelyük szerinti tagállam rendelkezéseitől ï függetlenül, amennyiben a területükön ð biztosítási ï közvetítői tevékenységet fejtenek ki, feltéve hogy az ilyen szigorúbb rendelkezések összhangban vannak az közösségi Ö uniós Õ joggal, beleértve a belső piacon az információs társadalmi szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem jogi vonatkozásairól („Irányelv az elektronikus kereskedelemről”) szóló, 2000. június 8-i 2000/31/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet[19]. ð Annak a tagállamnak, amely a biztosítási közvetítők és a biztosításitermék-értékesítés tekintetében az ezen irányelvben meghatározottak mellett további szabályozási előírások alkalmazását ajánlja vagy ilyeneket alkalmaz, biztosítania kell, hogy az ilyen rendelkezésekből származó adminisztratív teher fogyasztóvédelmi szempontból arányos legyen. A fogyasztóvédelem érdekében és a biztosítási termékek helytelen értékesítésének megelőzése céljából a tagállamoknak engedélyezni kell, hogy kivételesen szigorúbb előírásokat alkalmazzanak az ilyen biztosítási közvetítőkre, amelyek a biztosítási közvetítést kiegészítő jelleggel végzik, ha azt szükségesnek és arányosnak ítélik.ï ò új szöveg (41) A keresztértékesítési gyakorlat Unió-szerte a lakossági pénzügyi szolgáltatók általános stratégiája. Ez előnyökkel járhat a fogyasztók szempontjából, de olyan gyakorlatot is jelenthet, amely során az ügyfél érdekét nem veszik megfelelően figyelembe. A keresztértékesítési gyakorlatok vagy termékek egyes formái például – különösen az árukapcsolásos megoldások –, amikor két vagy több pénzügyi szolgáltatást együtt, csomagban értékesítenek, és a szolgáltatások vagy termékek közül legalább egy elkülönítve nem hozzáférhető – torzíthatják a versenyt és negatív hatást gyakorolhatnak az ügyfelek mobilitására és azon képességükre, hogy megalapozott döntéseket hozzanak. Az árukapcsolási gyakorlat egyik példája, amikor a fogyasztó számára nyújtott biztosítási szolgáltatás alkalmával folyószámlát kell nyitni a biztosítási díjak fizetéséhez, vagy amikor az ügyfélnek fogyasztói hitel felvételekor gépjármű-biztosítási szerződést kell kötnie a finanszírozott gépjármű biztosításához. Jóllehet az olyan összekapcsolás is torzíthatja az ügyfelek megalapozott döntések meghozatalára vonatkozó képességét, amikor két vagy több pénzügyi szolgáltatást vagy terméket együtt, csomagban értékesítenek, de a szolgáltatások mindegyike külön is megvásárolható, ilyenkor azonban a választást legalább az ügyfélre bízzák és ez kisebb kockázatot jelent arra vonatkozóan, hogy a biztosítási közvetítők teljesítik-e ezen irányelv szerinti kötelezettségeiket. Az ilyen gyakorlatok alkalmazását gondosan értékelni kell a verseny és az ügyfelek választási lehetőségeinek előmozdítása érdekében. (42) A befektetéseket tartalmazó biztosítási szerződéseket gyakran a [MiFID II][20] irányelv szerinti befektetési termékek lehetséges alternatívájaként vagy helyettesítőjeként ajánlják az ügyfelek számára. A következetes befektetővédelem biztosítása és a szabályozási arbitrázs megelőzése érdekében fontos, hogy a lakossági befektetési termékekre (a befektetési termékekkel kapcsolatos kiemelt információkat tartalmazó dokumentumokról szóló rendeletben meghatározott biztosítási befektetési termékek) ugyanolyan üzletviteli standardok vonatkozzanak: idetartozik a megfelelő tájékoztatás, a megfelelő tanácsadásra vonatkozó előírás és a vásárlási ösztönzőkkel kapcsolatos korlátozások, valamint az összeférhetetlenség kezelését szabályozó előírások, illetve a független tanácsadók esetében a díjazás formájával kapcsolatos korlátozások. Az Európai Értékpapírpiaci Hatóságnak (EÉPH) és az Európai Biztosítás- és Foglalkoztatóinyugdíj-hatóságnak (EBFH) együtt kell működnie a [MiFID II] irányelv vagy ezen irányelv hatálya alá tartozó lakossági befektetési termékekre vonatkozó üzletviteli standardok lehető legnagyobb összhangjának iránymutatások révén történő elérése érdekében. A biztosítási befektetési termékekre ezen irányelv valamennyi biztosítási szerződésre vonatkozó előírásai (az irányelv VII. fejezete), valamint a biztosítási befektetési termékek kibővített előírásai együttesen alkalmazandók. Ennek megfelelően a biztosítási befektetési termékekkel kapcsolatban biztosítási közvetítést folytató személyeknek teljesíteniük kell a valamennyi biztosítási szerződésre vonatkozó üzletviteli standardokat, valamint a biztosítási befektetési termékek kibővített előírásait. (43) Annak biztosítása érdekében, hogy a biztosítók és a biztosításközvetítést folytató személyek teljesítsék ezen irányelv rendelkezéseit, és hogy az egész Unióban egyforma elbánásban részesüljenek, a tagállamoknak hatékony, arányos és visszatartó erejű közigazgatási szankciókat és intézkedéseket kell előírniuk. A pénzügyi szolgáltatások ágazatában a szankciórendszerek megerősítéséről szóló, 2010. december 8-i bizottsági közleményben[21] felülvizsgálták a jelenlegi szankcionálási hatásköröket és azok gyakorlati alkalmazását a szankciók és az intézkedések konvergenciájának előmozdítása érdekében. A tagállamok által meghatározott közigazgatási szankcióknak ezért a címzettekkel, a szankció vagy intézkedés alkalmazásakor figyelembe veendő kritériumokkal, a közzététellel, a legfontosabb szankcionálási hatáskörökkel és a közigazgatási pénzbírságok szintjével kapcsolatban bizonyos alapvető követelményeknek eleget kell tenniük. (44) Az illetékes hatóságokat fel kell hatalmazni különösen olyan pénzbírságok kiszabására, amelyek kellően magasak a várható haszon ellensúlyozásához és még a nagyobb intézmények és azok vezetői számára is visszatartó erővel bírnak. (45) Annak biztosítása érdekében, hogy a szankciókat minden tagállamban következetesen alkalmazzák, a közigazgatási szankciók vagy intézkedések típusának és a közigazgatási pénzbírságok szintjének meghatározása során a tagállamok számára elő kell írni annak biztosítását, hogy az illetékes hatóságok figyelembe vegyenek valamennyi lényeges körülményt. (46) A közvéleményre gyakorolt elrettentő hatás erősítése és a fogyasztóvédelemre negatív hatással levő szabálysértésekről szóló tájékoztatás érdekében az alkalmazott szankciókat és intézkedéseket – egyes, jól meghatározott körülmények kivételével – közzé kell tenni. Az arányosság elve betartásának biztosítása érdekében az alkalmazott szankciókat és intézkedéseket az anonimitás megőrzésével kell közzétenni, ha a közzététel aránytalan kárt okozna az érintett feleknek. (47) A potenciális jogsértések feltárása érdekében az illetékes hatóságoknak rendelkezniük kell a szükséges vizsgálati hatáskörökkel, és hatékony mechanizmusokat kell létrehozniuk, amelyekkel ösztönzik a lehetséges vagy tényleges jogsértés bejelentését. (48) Ennek az irányelvnek közigazgatási szankciókra és intézkedésekre egyaránt hivatkoznia kell, tekintet nélkül arra, hogy azok a nemzeti jog alapján szankciónak vagy intézkedésnek minősülnek-e. (49) Ez az irányelv nem sérti a tagállamok büntetendő cselekményekkel kapcsolatos jogának rendelkezéseit. (50) Az ebben az irányelvben meghatározott célkitűzések elérése érdekében a Szerződés 290. cikke szerinti jogi aktusok elfogadására vonatkozó felhatalmazást kell adni a Bizottság számára a közvetítő megfelelő ismereteire és kompetenciájára vonatkozó fogalmak részleteinek meghatározása, az összeférhetetlenség kezelése és a biztosítással kapcsolt lakossági befektetési termékekkel összefüggő üzletvitelre vonatkozó kötelezettségek tekintetében, valamint a szankciókkal kapcsolatos tájékoztatás eljárásával és formájával kapcsolatban. Különösen fontos, hogy a Bizottság az előkészítő munkálatok során megfelelő konzultációkat folytasson, többek között szakértői szinten is. A felhatalmazáson alapuló jogi aktus előkészítésekor és megszövegezésekor a Bizottságnak gondoskodnia kell a vonatkozó dokumentumoknak az Európai Parlament és a Tanács részére egyidejűleg, időben és megfelelő módon történő továbbításáról. (51) A pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó technikai standardok biztosítják a következetes harmonizálást, valamint a fogyasztók megfelelő védelmét az egész Unióban. A hatékonyság érdekében célszerű, hogy az EBFH, mint nagyon jelentős szakértelemmel rendelkező szerv, olyan szabályozási és végrehajtási technikaistandard-tervezeteket dolgozzon ki, amelyek nem igényelnek szakpolitikai döntéseket, és benyújtsa azokat a Bizottsághoz. (52) Az Európai Unió működéséről szóló Szerződés 290. és 291. cikke szerinti felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén, és az európai felügyeleti hatóság (az Európai Biztosítás- és Foglalkoztatóinyugdíj-hatóság) létrehozásáról szóló, 2010. november 24-i 1094/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet[22] 10–15. cikkének megfelelően, a Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogad el, amelyek a [8]. cikkben kerültek meghatározásra a közvetítő megfelelő ismereteire és képességeire vonatkozóan, a [17. és 23.] cikkben az összeférhetetlenség kezelésére vonatkozóan, és a [24. és 25.] cikkben azon üzletviteli kötelezettségekre vonatkozóan, amelyek a lakossági befektetési biztosítási csomagtermékekkel, valamint a [30.] cikkben az eljárások és a szankciókkal kapcsolatos tájékoztatási formák tekintetében meghatározott végrehajtási technikai standardokkal kapcsolatosak. E felhatalmazáson alapuló jogi aktusok és végrehajtási technikai standardok tervezetét az EBFH dolgozza ki. (53) A személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995. október 24-i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[23] szabályozza a személyes adatoknak a tagállamok illetékes hatóságainak, különösen a tagállamok által kijelölt független közigazgatási szerveknek a felügyelete mellett történő feldolgozását, valamint a személyes adatok közösségi intézmények és szervek által történő feldolgozása tekintetében az egyének védelméről, valamint az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 2000. december 18-i 45/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[24] szabályozza a személyes adatok EBFH általi feldolgozását ezen irányelv keretein belül, az európai adatvédelmi biztos felügyelete alatt. (54) Ez az irányelv tiszteletben tartja az alapvető jogokat, és betartja az Európai Unió – Szerződésbe foglalt – Alapjogi Chartájában elismert elveket. (55) A tagállamoknak és a Bizottságnak a magyarázó dokumentumokról szóló, 2011. szeptember 28-i együttes politikai nyilatkozatával összhangban a tagállamok vállalták, hogy az átültető intézkedéseikről szóló értesítéshez indokolt esetben egy vagy több olyan dokumentumot mellékelnek, amely megmagyarázza az irányelv elemei és az azt átültető nemzeti jogi eszközök megfelelő részei közötti kapcsolatot. Ezen irányelv tekintetében a jogalkotó úgy ítéli meg, hogy ilyen dokumentumok átadása indokolt. (56) Ennek az irányelvnek a felülvizsgálatát öt évvel ezen irányelv hatálybalépése után el kell végezni a piaci fejlemények, valamint az uniós jog más területeinek fejleményei vagy a tagállamok uniós jog végrehajtásával kapcsolatos tapasztalatai figyelembevétele érdekében, különösen a 2003/41/EK irányelv hatálya alá tartozó termékek tekintetében. ê 2002/92/EK (24) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) (57) A 77/92/EGK Ö 2002/92/EKÕ irányelv következésképpen hatályát veszti, Ö . Õ ò új szöveg (58) Ezen irányelv nemzeti jogba való átültetésének kötelezettségét azokra a rendelkezésekre kell korlátozni, amelyek a 2002/92/EK irányelv lényegi elemeinek módosítására vonatkoznak. A változatlan rendelkezések átültetésére vonatkozó kötelezettséget a 2002/92/EK irányelv írja elő. (59) Ez az irányelv nem érinti a nemzeti jogba történő átültetésre vonatkozóan a 2002/92/EK irányelvben meghatározott határidőkkel kapcsolatos tagállami kötelezettségeket, ê 2002/92/EK ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET: I. FEJEZET HATÁLY ÉS FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK 1. cikk Hatály ê 2002/92/EK ð új szöveg 1. Ez az irányelv a valamely tagállamban letelepedett vagy letelepedni szándékozó természetes és jogi személyek biztosítási és viszontbiztosítási közvetítési tevékenységénekð , beleértve a szakmai kárügyintézést és a kárbecslést, ï megkezdésére és folytatására vonatkozó szabályokat állapítja meg. ê 2002/92/EK 2. Ez az irányelv nem vonatkozik azokra a személyekre, akik biztosítási szerződésekkel kapcsolatos közvetítői tevékenységet folytatnak, ha az összes következő feltétel fennáll: (a) a biztosítási szerződés csak az általa nyújtott biztosítási fedezetet ismeretét követeli meg; (b) a biztosítási szerződés nem életbiztosítási szerződés; (c) a biztosítási szerződés nem nyújt fedezetet semmiféle felelősségi kockázatra; (d) a személy fő szakmai tevékenysége nem a biztosítási közvetítés; ê 2002/92/EK (új szöveg) (e) a biztosítás valamely szolgáltató Ö által nyújtott javakhoz Õ termékéhez vagy szolgáltatásához képest kiegészítő jellegű, amennyiben az ilyen biztosítás fedezetet nyújt: i. a csőd vagy az ilyen szolgáltató által nyújtott javak elveszésének vagy sérülésének kockázatával kapcsolatosanÖ ; Õ ê 2002/92/EK (kiigazított szöveg) ð új szöveg (ii) ii. poggyász megsérülésével vagy elveszésével, és az attól a szolgáltatótól megrendelt utazáshoz kapcsolódó egyéb kockázatokkal kapcsolatosan, még abban az esetben is, ha a biztosítás életbiztosítási vagy felelősségi kockázatokra is kiterjed, feltéve hogy a fedezet kiegészítő jellegű az adott utazás kockázataira vonatkozó fő fedezethez képest; (f) ð a biztosítási szerződés arányosítással számított, egész évre vetített ï az éves díja nem haladja meg az 500 Ö 600 Õ eurót, és a biztosítási szerződés teljes tartama, beleértve a megújításokat is, nem haladja meg az öt évet. ê 2002/92/EK (kiigazított szöveg) 3. Ez az irányelv nem vonatkozik az olyan biztosítás- és viszontbiztosítás-közvetítői szolgáltatásokra, amelyek Közösségen Ö Unión Õ kívüli kockázatokra és kötelezettségvállalásokra vonatkoznak. ê 2002/92/EK (kiigazított szöveg) ð új szöveg Ez az irányelv nem érinti a tagállamnak a biztosítás-ð és viszontbiztosítás ï-közvetítési üzleti tevékenységre vonatkozó jogát, amely a harmadik országban létrejött és a területén működő biztosításiókra és viszontbiztosítási ð viszontbiztosítókra vagy ï közvetítőkre vonatkozik a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapelvének megfelelően, feltéve hogy azonos bánásmód illeti meg mindazokat a személyeket, akik a piacon biztosítás-ð és viszontbiztosítás ï-közvetítői tevékenységet folytatnak, vagy erre felhatalmazást kaptak. Ez az irányelv nem szabályozza a harmadik országokban folytatott biztosítás-ð vagy viszontbiztosítás ï-közvetítői tevékenységet , sem a Közösség biztosítóintézetek vagy viszontbiztosítók harmadik országokban, biztosításközvetítők útján folytatott tevékenységét, ahogyan az az életbiztosítás körén kívül eső közvetlen biztosítási tevékenység megkezdésére és gyakorlására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1973. július 24-i 73/239/EGK első tanácsi irányelvben, valamint a közvetlen életbiztosítási tevékenység megkezdésére és gyakorlására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1979. március 5-i 79/267/EGK első tanácsi irányelvben meghatározásra került. ò új szöveg A tagállamok kötelesek tájékoztatni a Bizottságot minden olyan általános nehézségről, amellyel biztosítási közvetítőik szembesülnek harmadik országokban letelepedésük vagy biztosításközvetítési tevékenységeik végzése során. ê 2002/92/EK ð új szöveg 2. cikk Fogalommeghatározások Ezen irányelv alkalmazásában: 1. „a biztosítóintézet”: olyan vállalkozást jelent, amelyet a 73/239/EGK irányelv 6. cikkének vagy a 79/267/EGK irányelv 6. cikkének megfelelően hivatalosan engedélyeztek; 2. „a viszontbiztosító”: a biztosítóintézettől vagy nem tagállam biztosítóintézetétől eltérő olyan vállalkozást jelent, amelynek fő üzleti tevékenysége abban áll, hogy biztosítóintézettől, nem tagállam biztosítóintézettől, vagy más viszontbiztosítótól elfogadja az átengedett kockázatokat ð a 2005/68/EK irányelv 3. cikkének megfelelően hivatalos engedélyt kapott ï; ê 2002/92/EK ð új szöveg 3. „a biztosítási közvetítés”: biztosítási szerződések megkötésével bemutatásával ð kapcsolatos tanácsadással ï, ajánlattétellel, vagy más biztosítási szerződések megkötésének előkészítésével kapcsolatos egyéb tevékenységek, vagy az ilyen szerződések megkötése, illetve közreműködés az ilyen szerződések kezelésében és teljesítésében, különös tekintettel a követelésekre ð , valamint szakmai kárügyintézési és kárbecslési tevékenység ï. Ezek a tevékenységeket nem tekintendők biztosítási közvetítésnek, amikor azokat egy biztosítóintézet fejti ki vagy olyan biztosítóintézet alkalmazottja, akinek a tevékenységéért a biztosítóintézet felelősséget visel. ðEzek a tevékenységek akkor is biztosítási közvetítésnek tekintendők, ha azokat biztosító végzi, biztosítási közvetítő közreműködése nélkül. ï ò új szöveg Ezen irányelv alkalmazásában nem tekintendők biztosítási közvetítésnek a következő tevékenységek: ê 2002/92/EK ð új szöveg (a) a más szakmai tevékenységgel összefüggésben ð az ügyfélnek ï esetileg adott tájékoztatás, feltéve hogy annak a tevékenységnek nem az a célja, ð amennyiben a szolgáltató nem tesz további lépéseket, ï hogy segítséget adjon az ügyfélnek a biztosítási szerződés megkötésében vagy teljesítésében, illetve nem célja egy biztosítóintézet szakmai kárügyintézésének végzése, a kárrendezés és a szakértői kárbecslés; ò új szöveg (b) adat- és információszolgáltatás a potenciális szerződőkről a biztosítási közvetítők vagy biztosítók számára, vagy a biztosítási termékekről, illetőleg valamely biztosítási közvetítőről vagy biztosítóról nyújtott tájékoztatás a potenciális szerződők számára. 4. „biztosítási befektetési termék”: olyan biztosítási szerződés, amely a [befektetési termékekkel kapcsolatos kiemelt információkat tartalmazó dokumentumokról szóló rendelet (PRIPS-rendelet)] 2. cikkének a) pontjában meghatározott „befektetési termékek” közé is besorolható]; ê 2002/92/EK ð új szöveg 5. „a biztosítási közvetítő”: bármely ð , a biztosítótól eltérő ï természetes vagy jogi személy, aki díjazás ellenében kezd vagy folytat biztosítási közvetítést; ê 2002/92/EK ð új szöveg 64. „a viszontbiztosítási közvetítés”: viszontbiztosítási szerződések megkötésével bemutatásával ð kapcsolatos tanácsadással ï , ajánlattétellel, vagy más biztosítási szerződések megkötésének előkészítésével kapcsolatos egyéb tevékenységek, vagy az ilyen szerződések megkötése, illetve közreműködés az ilyen szerződések kezelésében és teljesítésében, különös tekintettel a követelésekre, ð valamint szakmai kárügyintézési és kárbecslési tevékenység. ï Ezek a tevékenységeket nem tekintendők viszontbiztosítási közvetítésnek, amikor azokat egy viszontbiztosító fejti ki vagy olyan viszontbiztosító alkalmazottja, akinek a tevékenységéért a viszontbiztosító felelősséget visel ð Ezek a tevékenységek akkor is viszontbiztosítási közvetítésnek tekintendők, ha azokat viszontbiztosító végzi, viszontbiztosítási közvetítő közreműködése nélkül. ï ò új szöveg Ezen irányelv alkalmazásában nem tekintendők viszontbiztosítási közvetítésnek a következő tevékenységek: ê 2002/92/EK (a) a más szakmai tevékenységgel összefüggésben esetileg adott tájékoztatás, feltéve hogy annak a tevékenységnek nem az a célja, hogy segítséget adjon az ügyfélnek a viszontbiztosítási szerződés megkötésében vagy teljesítésében, illetve nem célja egy viszontbiztsító szakmai kárügyintézésének végzése, sem a kárrendezés és a szakértői kárbecslés; ò új szöveg (b) adat- és információszolgáltatás a potenciális szerződőkről a viszontbiztosítási közvetítők vagy viszontbiztosítók számára, vagy a viszontbiztosítási termékekről, illetőleg valamely viszontbiztosítási közvetítőről vagy viszontbiztosítóról nyújtott tájékoztatás a potenciális szerződők számára. ê 2002/92/EK (kiigazított szöveg) ð új szöveg 76. „a viszontbiztosítási közvetítő”: bármely ð , a viszontbiztosítótól eltérő ï természetes vagy jogi személy, aki díjazás ellenében kezd vagy folytat viszontbiztosítási közvetítést; 87. „a szerződéses biztosítási közvetítő”: azt a személyt jelenti, aki egy vagy több biztosítóintézet ð vagy biztosításközvetítő ï számára és nevében biztosításközvetítési tevékenységet végez olyan biztosítási termékek esetében, amelyek nem versenyeznek egymással, azonban nem vesz át díjakat vagy az ügyfélnek szánt összegeket, és akinek a tevékenységéért a saját termékeik tekintetében a megbízó biztosítóintézetek teljes felelősséggel tartoznak. ð , vagy biztosításközvetítők ï teljes felelősséggel tartoznak ð , feltéve, hogy azok a biztosításközvetítők, akik a személy tevékenységéért teljes felelősséggel tartoznak, nem tevékenykednek egy másik biztosító vagy biztosításközvetítő felelőssége mellett ï; Bármely személy, amely fő szakmai foglalkozása mellett fejt ki biztosításközvetítési tevékenységet, szerződéses biztosítási közvetítőnek tekintendő, akinek a tevékenységéért a saját termékeik tekintetében egy vagy több biztosítóintézet felelős, ha a biztosítás a szerződéses szakmai tevékenységének keretei között értékesített javak vagy szolgáltatások kiegészítésére szolgál, és a személy nem vesz át díjakat, illetve az ügyfélnek szánt összegeket; ò új szöveg 9. „tanácsadás”: ajánlás valamely ügyfélnek annak kérésére vagy a biztosító, illetőleg a biztosítási közvetítő kezdeményezésére; ò új szöveg 10. „céljutalék”: olyan, jutalék formájában nyújtott javadalmazás, amelynek során a fizetendő összeg a közvetítő és a biztosító közötti ügylethez kapcsolódóan megállapodott célok elérésén alapul; ê 2002/92/EK 118. „a nagy kockázatok”: meghatározása a 73/239/EGK irányelv 5. cikke d) pontja szerint történik; 129. „székhely szerinti tagállam”: (a) ha a közvetítő természetes személy, azt a tagállamot jelenti, ahol lakóhelye van, és ahol üzleti tevékenységét folytatja; (b) ha a közvetítő jogi személy, azt a tagállamot jelenti, ahol annak a létesítő okirat szerinti székhelye található, vagy amennyiben a nemzeti jog szerint nincs ilyen, azt a tagállamot, ahol székhelye található; ê 2002/92/E (kiigazított szöveg) ð új szöveg 1310. „a fogadó tagállam”: az a tagállam, amelyben egy biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő fiókteleppel Ö állandóan jelen van vagy ott letelepedett Õ rendelkezik vagy szolgáltatást nyújt ð , és amely nem a székhelye szerinti tagállam ï; 1412. „tartós adathordozó”: bármely olyan eszköz, amely lehetővé teszi az ügyfél számára a személyesen neki címzett információk tárolását olyan formában, hogy azok az információ céljainak megfelelő ideig hozzáférhetők legyenek, valamint lehetővé teszi a tárolt információ változatlan formában történő reprodukálását. ð a 2009/65/EK irányelv 2. cikkének m) pontjában meghatározottak szerinti tartós adathordozó; ï Tartós adathordozók különösen a hajlékonylemezek (floppy), a CD-ROM-ok, a DVD-k és a személyi számítógépek merevlemezei, amelyeken az elektronikus levelezési anyagokat tárolják, azonban nem ilyenek az internetes weboldalak, kivéve ha ezek megfelelnek az első bekezdésben meghatározott követelményeknek. ò új szöveg (15) „keresztértékesítési gyakorlat”: valamely biztosítási szolgáltatás vagy termék másik szolgáltatással vagy termékkel együtt egy csomag részeként, vagy valamely másik megállapodás vagy csomag feltételeként történő felkínálása; (16) „szoros kapcsolat” a [MIFID II] irányelv 4. cikkének (31) bekezdésében meghatározott helyzet; (17) „a központi ügyvezetés helye”: az a helyszín, ahonnan a fő tevékenység irányítása történik; (18) „javadalmazás”: bármely jutalék, díj, ellenérték vagy más kifizetés, ideértve bármilyen jellegű gazdasági előnyt, amelyet a biztosításközvetítési tevékenységgel összefüggésben kínálnak fel vagy nyújtanak; (19) „árukapcsolási gyakorlat”: egy vagy több kiegészítő szolgáltatás felajánlása valamely biztosítási szolgáltatással vagy termékkel együtt, csomagban, amikor az említett biztosítási szolgáltatást vagy terméket önmagában nem teszik elérhetővé az ügyfél számára; (20) „csomagban történő eladás gyakorlata”: egy vagy több kiegészítő szolgáltatás valamely biztosítási szolgáltatással vagy termékkel együtt, csomagban történő felkínálása, amikor az említett biztosítási szolgáltatás vagy termék különállóan is elérhető az ügyfél számára, de nem szükségszerűen ugyanazokkal a feltételekkel, mint a kiegészítő szolgáltatásokkal egy csomagban történő értékesítés esetén. ê 2002/92/EK ð új szöveg II. FEJEZET A NYILVÁNTARTÁSBA VÉTELRE VONATKOZÓ KÖVETELMÉNYEK 3. cikk A Nnyilvántartásba vétel 1. A ð 4. cikkben foglaltak kivételével a ï biztosítási és a viszontbiztosítási közvetítőket a 7. cikk (2) bekezdésének megfelelően saját tagállamuk illetékes hatóságnál nyilvántartásba kell venni. ðA 73/239/EGK, a 2002/83/EK és a 2005/68/EK irányelvnek megfelelően a tagállamokban nyilvántartásba vett biztosítók és azok alkalmazottai esetében nem kell előírni az ezen irányelv szerinti ismételt nyilvántartásba vételt. ï Az első albekezdés sérelme nélkül a tagállamok meghatározhatják, hogy a biztosítóintézetek és a viszontbiztosítók és más testületek együttműködhetnek az illetékes hatóságokkal a biztosítási és a viszontbiztosítási közvetítők nyilvántartásba vételében, valamint a 4.8. cikk követelményeinek az ilyen közvetítők tekintetében történő alkalmazásában. Különösen, Aa szerződéses biztosítási közvetítőket egy biztosítóintézet, vagy a biztosítóintézetek egyesülete ð , vagy egy biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő ï által is nyilvántartásba veheti lehet venni az illetékes hatóság felügyelete mellett. ò új szöveg A tagállamok kiköthetik, hogy amennyiben egy biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő tevékenységéért egy biztosító vagy viszontbiztosító vagy egy másik nyilvántartásba vett biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő visel felelősséget, akkor az utóbbi közvetítő vagy vállalkozás feladata annak biztosítása, hogy teljesítse az ebben az irányelvben meghatározott nyilvántartásba-vételi feltételeket. Ilyen esetben a felelősséget vállaló személynek vagy gazdasági egységnek, miután a tagállamok tájékoztatták az e cikk 7. bekezdésének a) és b) pontjában meghatározott ügyekről, meg kell győződnie az e cikk 7. bekezdésének c) pontjában meghatározott ügyről. A tagállamok azt is kiköthetik, hogy a közvetítő tevékenységéért felelősséget vállaló személynek vagy vállalkozásnak nyilvántartásba kell vennie a szóban forgó közvetítőt. ê 2002/92/EK ð új szöveg A tagállamoknak nem szükséges alkalmazniuk az első és második albekezdésben említett követelményeket minden olyan természetes személyre, akik egy biztosítóvalintézettel ð vagy viszontbiztosítóval, illetőleg nyilvántartásba vett biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítővel ï állnak munkaviszonyban, és biztosítási vagy viszontbiztosítási tevékenységet folytatnak. ê 2002/92/EK (kiigazított szöveg) A jogi személyek tekintetében a tagállamok Ö biztosítják Õ nyilvántartásba veszik az ilyen Ö a jogi Õ személyeket, Ö nyilvántartásba vételét, Õ és a nyilvántartásban külön feltüntetik azoknak a természetes személyeknek a nevét, akik a vezetőségen belül a közvetítői üzleti tevékenységért felelősek. 2. A tagállamok egynél több nyilvántartást hozhatnak létre a biztosítási és a viszontbiztosítási közvetítők tekintetében, feltéve hogy ők határozzák meg azokat a követelményeket, amelyeknek megfelelően a közvetítőket nyilvántartásba kell venni. ò új szöveg A tagállamok online nyilvántartást hoznak létre, amely az interneten elérhető egyetlen egységes nyilvántartásba-vételi űrlapból áll, amely egyszerűen elérhető a biztosítási közvetítők és vállalkozások számára és lehetővé teszi az űrlap közvetlen online kitöltését. ê 2002/92/EK 3. A tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy létrejöjjön egy információs pont, amely lehetővé teszi a gyors és könnyű hozzáférést az ilyen nyilvántartásokban található információkhoz, amelyeket elektronikus úton kell gyűjteni és állandóan frissíteni kell. Ez az információs pont szolgáltatja továbbá az (1) bekezdés első albekezdésében említett illetékes hatóságok azonosító részadatait minden tagállamban. A nyilvántartás ezenkívül megjelöli azt az országot vagy országokat, amelyekben a közvetítő üzleti tevékenységet folytat a letelepedés szabadságára vagy a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó szabályok szerint. ò új szöveg 4. Az EBFH elektronikus nyilvántartást hoz létre, azt a weboldalán közzéteszi és naprakészen tartja; e nyilvántartás azoknak a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőknek a nyilvántartási adatait tartalmazza, amelyek bejelentették, hogy határokon átnyúló üzleti tevékenységet kívánnak folytatni a IV. fejezetnek megfelelően. A tagállamoknak haladéktalanul az EBFH rendelkezésére kell bocsátaniuk az ehhez szükséges információkat. A nyilvántartásnak hiperlinket kell tartalmaznia az összes tagállam összes illetékes hatóságához. A nyilvántartásnak linket kell tartalmaznia az egyes tagállamok illetékes hatóságainak a weboldalaihoz, illetve onnan elérhetőnek kell lennie. ê 2002/92/EK (3) A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a biztosítási közvetítők – beleértve a szerződéseseket is – és a viszontbiztosítási közvetítők nyilvántartása a 4.8. cikkben meghatározott szakmai követelmények betartása mellett történjen. A tagállamoknak azt is biztosítaniuk kell, hogy azokat a biztosítási közvetítőket – beleértve a szerződéseseket is – és a viszontbiztosítási közvetítőket, akik már nem teljesítik ezeket a követelményeket, töröljék a nyilvántartásból. A nyilvántartás érvényességét az illetékes hatóságnak rendszeresen felül kell vizsgálnia. Szükség esetén a székhely szerinti tagállam, bármely megfelelő módon tájékoztatja a fogadó tagállamot az ilyen törlésről. ò új szöveg 5. A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóságok csak akkor vegyék nyilvántartásba a biztosítási, illetőleg viszontbiztosítási közvetítőket, amennyiben meggyőződtek arról, hogy azok megfelelnek a 8. cikkben meghatározott követelményeknek. ê 2002/92/EK (kiigazított szöveg) ð új szöveg 4. Az illetékes hatóságok elláthatják a biztosítási és a viszontbiztosítási közvetítőket olyan okmánnyal dokumentummal, amely bármely érdekelt fél számára lehetővé teszi a konzultációt bármely, a (2) bekezdésben említett nyilvántartással (nyilvántartásokkal) abból a célból, hogy ellenőrizni lehessen, hogy azok megfelelő módon nyilvántartásba vannak-e véve. Ennek a dokumentumnakaz okmánynak tartalmazni kell legalább a 12. 16. cikk (1) bekezdésének a) és b) pontjában meghatározott információkat, továbbá jogi személyek esetében az e cikk (1) bekezdésének negyedik albekezdésében említett természetes személy(ek) nevét. A tagállamnak meg kell követelnie az okmány visszaszolgáltatását a kibocsátó illetékes hatóságnak akkor, ha az érintett biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő nyilvántartásba vétele megszűnt. 5. A nyilvántartásban szereplő biztosítási és viszontbiztosítási közvetítők biztosítás- és viszontbiztosítás-közvetítési tevékenységet a Közösségben mind a letelepedés, mind a szolgáltatásnyújtás szabadsága értelmében kezdhetnek és folytathatnak. ò új szöveg 6. A tagállamok biztosítják, hogy a közvetítők nyilvántartásba vétel iránti kérelmeit a teljes kérelem benyújtásától számított hat hónapon belül elbírálják, és a kérelmezőt haladéktalanul értesítik a döntésről. A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóságok megfelelő intézkedéseket hozzanak, amelyek révén figyelemmel tudják kísérni, hogy a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítők továbbra is mindenkor teljesítik-e az ebben az irányelvben meghatározott nyilvántartásba-vételi követelményeket. 7. A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóságok a nyilvántartásba vétel feltételeként bekérjék a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőktől az alábbi információkat : (a) illetékes hatóságaik tájékoztatása azon részvényeseikről vagy tagjaikról, akár természetes vagy jogi személyekről van szó, akik 10 %-ot meghaladó tulajdoni részesedéssel rendelkeznek a közvetítőben, valamint az ilyen tulajdoni részesedés mértékéről; (b) az illetékes hatóságaik tájékoztatása azokról a személyekről, akik szoros kapcsolatban állnak a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítővel; (c) annak megfelelő módon történő igazolása, hogy a tulajdoni részesedés vagy szoros kapcsolat nem akadályozza meg az illetékes hatóságok felügyeleti funkcióinak tényleges gyakorlását. 8. A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóságok megtagadják a nyilvántartásba vételt, ha valamely harmadik országnak a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítővel szoros kapcsolatot fenntartó egy vagy több természetes vagy jogi személyre vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezései, vagy az ilyen törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések végrehajtásának a nehézségei megakadályozzák a felügyeleti funkcióik tényleges gyakorlását. III. FEJEZET EGYSZERŰSÍTETT NYILVÁNTARTÁSBA-VÉTELI ELJÁRÁS – TEVÉKENYSÉGEK BEJELENTÉSE 4. cikk Kiegészítő jellegű biztosítási közvetítési, szakmai kárügyintézési és kárbecslési szolgáltatások bejelentési eljárása 1. A 3. cikkben meghatározott nyilvántartásba-vételi előírások nem alkalmazandók az olyan biztosítási közvetítőre, aki kiegészítő jelleggel folytat biztosítási közvetítési tevékenységet, feltéve, hogy a tevékenységek teljesítik valamennyi alábbi feltételt: (a) a biztosítási közvetítő fő szakmai tevékenysége nem biztosítási közvetítés; (b) a biztosítási közvetítő csak bizonyos biztosítási termékek közvetítését végzi, amelyek kiegészítenek egy terméket vagy szolgáltatást, és ezeket egyértelműen meghatározza a bejelentésben; (c) az érintett biztosítási termékek nem tartalmaznak életbiztosítást vagy felelősségi kockázatot, kivéve, ha az ilyen fedezet a fő fedezettel együtt jár. 2. A 3. cikkben meghatározott nyilvántartásba vételre vonatkozó előírások nem alkalmazandók azokra a biztosítási közvetítőkre, amelyek egyedüli tevékenysége szakmai kárügyintézési és kárbecslési szolgáltatások nyújtása. 3. Az e cikk (1) és (2) bekezdésének hatálya alá tartozó biztosítási közvetítőnek a székhelye szerinti tagállam illetékes hatóságához bejelentést kell eljuttatnia, amelyben tájékoztatja az illetékes hatóságot a kilétéről, címéről és szakmai tevékenységeiről. 4. Az e cikk (1) és (2) bekezdésének hatálya alá tartozó közvetítők az ezen irányelv I., III, IV., V., VIII. és IX. fejezetének, valamint 15. és 16. cikke rendelkezéseinek a hatálya alá tartoznak. IV. FEJEZET A SZOLGÁLTATÁSNYÚJTÁS ÉS A LETELEPEDÉS SZABADSÁGA ê 2002/92/EK (kiigazított szöveg) ð új szöveg 65. cikk Értesítés a más tagállambeli letelepedésről és szolgáltatási tevékenységről ÖA szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlása Õ 1. Bármely olyan biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőnek, aki első alkalommal szándékozik üzleti tevékenységet folytatni ð egy másik tagállam területén ï egy vagy több tagállamban a szolgáltatásnyújtás vagy a letelepedés szabadsága szerint, erről ð a következő információkat közli ï értesítenie kell a hazai tagállam illetékes hatóságaitával. Az ilyen bejelentéstől számított egy hónapos időszakon belül ezeknek az illetékes hatóságoknak tájékoztatniuk kell a fogadó államok illetékes hatóságait, hogy azok tudomást szerezzenek a biztosítási vagy a viszontbiztosítási közvetítő szándékáról, és ezzel egy időben tájékoztatniuk kell az érintett közvetítőt is. A biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő üzleti tevékenységét egy hónappal azt az időpontot követően kezdheti el, hogy hazai tagállama illetékes hatóságai értesítették őt a második albekezdésben említett értesítésről. Ugyanakkor a közvetítő azonnal megkezdheti üzleti tevékenységét, ha a fogadó tagállam nem kívánja, hogy erről a tényről tájékoztassák. (2) A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot arról, ha az (1) bekezdésnek megfelelően tájékoztatást kívánnak kapni. A Bizottság minden tagállamnak értesítést küld erről. (3) A fogadó tagállam illetékes hatóságai megteszik a szükséges lépéseket, hogy biztosítsák azoknak a feltételeknek a megfelelő közzétételét, amelyek mellett az érintett üzleti tevékenységet, a közjó érdekében, a területükön folytatni lehet. ò új szöveg (a) a közvetítő neve, címe és nyilvántartási száma; (b) az a tagállam vagy tagállamok, ahol a közvetítő tevékenykedni szándékozik; (c) a közvetítő kategóriája és adott esetben a képviselt biztosító vagy viszontbiztosító neve; (d) adott esetben az érintett biztosítási osztályok; (e) a szakmai ismeretek és képesség igazolása. 2. A székhely szerinti tagállam illetékes hatósága az (1) bekezdésben említett tájékoztatás megérkezésétől számított egy hónapon belül továbbítja azt a fogadó tagállam illetékes hatóságának, amely haladéktalanul igazolja a kézhezvételt. A székhely szerinti tagállam írásban tájékoztatja a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőt arról, hogy a fogadó tagállam megkapta az információt és a biztosító vagy viszontbiztosító megkezdheti az üzleti tevékenységet a fogadó tagállamban. Az (1) bekezdésben említett tájékoztatás megérkezésekor a fogadó tagállam az előírt tudás és képességek bizonyítékaként elfogadja a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítési tevékenységgel kapcsolatos előző tapasztalatot, amit a székhely szerinti tagállamban történt nyilvántartásba vétel vagy bejelentés bizonyít. 3. Az előző nyilvántartásba vétel vagy bejelentés bizonyítéka a kérelmező székhely szerinti tagállamának illetékes hatósága által kibocsátott, nyilvántartásba vételre vagy bejelentésre vonatkozó dokumentum, amelyet a kérelmezőnek be kell nyújtania a fogadó tagállamhoz benyújtott kérelme alátámasztására. 4. Amennyiben az (1) bekezdés szerint közölt adatok bármelyikében változás történik, a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőnek írásban értesítenie kell a változásról a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságát a változás életbelépése előtt legalább egy hónappal. A székhely szerinti tagállam illetékes hatósága a lehető leghamarabb, de legkésőbb egy hónappal azután, hogy a székhely szerinti tagállam illetékes hatósága megkapta a tájékoztatást, értesíti a fogadó tagállam illetékes hatóságát a változásról. 6. cikk A letelepedés szabadságának gyakorlása 1. A tagállamok előírják a letelepedés szabadságával élve egy másik tagállam területén fióktelep létrehozását tervező biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő számára, hogy először értesítse a székhelye szerinti tagállam illetékes hatóságát és bocsássa rendelkezésére az alábbi információkat: (a) a közvetítő neve, címe és nyilvántartási száma (ha van); (b) az a tagállam, amelynek területén fióktelepet kíván létesíteni vagy állandóan jelen kíván lenni; (c) a közvetítő kategóriája és adott esetben a képviselt biztosító vagy viszontbiztosító neve; (d) az érintett biztosítási osztályok, ha vannak; (e) működési program, amely meghatározza a folytatandó biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítési tevékenységeket és a telephely szervezeti felépítését; megjelölve azokat az ügynököket is, akiket a közvetítő igénybe akar venni; (f) az a cím, ahonnan a fogadó tagállamban az iratok beszerezhetők; (g) a telephely vagy állandó jelenléti pont vezetéséért felelő személy neve. 2. Amennyiben a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságának nincs oka feltételezni, hogy a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő szervezeti felépítése vagy pénzügyi helyzete nem megfelelő, akkor a tervezett közvetítési tevékenységeket figyelembe véve az (1) bekezdésben említett tájékoztatás megérkezésétől számított egy hónapon belül továbbítja azt a fogadó tagállam illetékes hatóságának, amely haladéktalanul visszaigazolja a kézhezvételt, és erről írásban tájékoztatja a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőt. A székhely szerinti tagállam írásban tájékoztatja a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőt arról, hogy a fogadó tagállam megkapta az információt és a biztosító vagy viszontbiztosító megkezdheti az üzleti tevékenységet a fogadó tagállamban. 3. Amennyiben a székhely szerinti tagállam illetékes hatósága megtagadja a tájékoztatás továbbítását a fogadó tagállam illetékes hatóságához, azt az (1) bekezdésben említett tájékoztatás megérkezésétől számított egy hónapon belül indokolni kell a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőnek. 4. Amennyiben az (1) bekezdés szerint közölt adatok bármelyikében változás történik, a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőnek írásos értesítést kell adnia a változásról a székhely szerinti tagállam illetékes hatósága számára a változás életbelépése előtt legalább egy hónappal. A székhely szerinti tagállam illetékes hatósága a lehető leghamarabb, de legkésőbb egy hónappal azután, hogy a székhely szerinti tagállam illetékes hatósága megkapta a tájékoztatást, értesíti a fogadó tagállam illetékes hatóságát a változásról. 7. cikk Hatáskörök megosztása a székhely szerinti és a fogadó tagállam között 1. Ha a biztosítási közvetítő központi ügyvezetésének helye egy másik tagállamban van, akkor a szóban forgó másik tagállam illetékes hatósága megállapodhat a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságával, hogy a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságaként lép fel az ezen irányelv VI., VII. és VIII. fejezetében meghatározott kötelezettségek tekintetében. Egy ilyen megállapodás esetében a s