A héairányelv széles mérlegelési jogkört biztosít a tagállamok számára az adó pontos behajtásának biztosításához és az adócsalás megakadályozásához szükségesnek ítélt kötelezettségek bevezetésére. Ennélfogva a digitális adatszolgáltatási követelmények tagállamonként jelentősen eltérnek. Ezek a következőket foglalhatják magukban: i. a kereskedelmi ügyletekre vonatkozó havi beszámolók továbbítása, ii. a számlák valós idejű benyújtása, iii. a számlaadatok valós vagy kvázi valós idejű továbbítása, vagy iv. az adó- és számviteli adatok vagy a héanyilvántartások benyújtása. Más tagállamok nem digitális eszközöket vezettek be az ügyletek bejelentésére, például olyan listák készítését írják elő, amelyek nem szolgáltatnak ügyletszintű adatokat, hanem csak az értékesítések vagy vásárlások értékét adják meg vevőnként vagy szolgáltatónként (szolgáltatók és vevők listája). Mindezeket a követelményeket a héabevallások benyújtására vonatkozó követelményen felül vezették be.

Több tagállam még így – azaz ilyen eltéréssel élve – is különféle digitális adatszolgáltatási követelményeket vezetett be, amelyek ügyletenkénti adatszolgáltatást biztosítanak az adóhatóságoknak. Az adóellenőrzés javulásának és a meg nem feleléssel kapcsolatos elrettentő hatásnak köszönhetően az intézkedések sikeresnek bizonyultak a héabeszedés fokozását illetően. A héabevételek 2014 és 2019 között ehhez kapcsolódóan a becslések szerint 19–28 milliárd EUR-val nőttek azokban a tagállamokban, amelyek ebben az időszakban digitális adatszolgáltatási követelményeket vezettek be, ami a héabevételek 2,6–3,5 %-os éves növekedésének felel meg.

A bevételkiesés – más néven „héabevétel-kiesés” – a héa nem optimális beszedése és ellenőrzése által okozott problémákat jelent. A 2020-as év tekintetében összesen 93 milliárd EUR-ra becsült veszteség jelentős része az „eltűnő kereskedő” révén elkövetett, Közösségen belüli csalásnak tudható be. A héabevétel-kiesés magában foglalja a belföldi héacsalás és héakijátszás, a héakikerülés, a csőd és fizetésképtelenség, valamint a számítási és adminisztratív hibák okozta bevételkiesést is. A héarendszer nemcsak ki van téve a csalás kockázatának, hanem a vállalkozások számára is egyre összetettebbé és megterhelőbbé vált. Különösen a határokon átnyúló kereskedelemre vonatkozó 30 éves héaszabályok nem igazodnak a digitális korban folytatott üzleti tevékenységhez, ezért szükségszerűen át kell gondolni, hogy a technológia hogyan használható fel a vállalkozások adminisztratív terheinek és kapcsolódó költségeinek csökkentésére, valamint az adócsalás elleni küzdelemre.

Egyes termékértékesítések és szolgáltatásnyújtások azonban egyik egyszerűsítő szabályozás hatálya alá sem tartoznak, így más tagállamokban továbbra is nehézkes héaelszámolási követelményeknek kell eleget tenniük. Ide bizonyos olyan termékértékesítések tartoznak, amelyek – még ha határokon átnyúló vonatkozásúak is – nem tartoznak az Unión belüli távértékesítés fogalommeghatározása alá. Mivel az egyablakos importügyintézési rendszer jelenleg nem kötelező, korlátozottan képes enyhíteni a héaalanyként történő többszöri nyilvántartásba vétel szükségességét, és a behozatali eljárás összetettsége nem csökken a lehető legnagyobb mértékben.

A Bizottság utólagos értékelést végzett az e-kereskedelemre vonatkozó csomag alkalmazásának első hat hónapjáról. A kezdeti eredmények nagyon biztatóak, és az új intézkedések sikerét bizonyítják. Az első 6 hónapban összesen közel 8 milliárd EUR összegű héát szedtek be a három szabályozás (az uniós, illetve nem uniós egyablakos rendszerre vonatkozó szabályozás és az egyablakos importügyintézési rendszerre vonatkozó szabályozás) keretében. Az értékelés eredményei alapján az uniós, illetve a nem uniós egyablakos rendszerre vonatkozó szabályozás keretében megközelítőleg 6,8 milliárd EUR összegű héát szedtek be, ami éves szinten legalább 13,6 milliárd EUR-nak felel meg. Ezenkívül az első hat hónapban megközelítőleg 2 milliárd EUR összegű héát szedtek be kifejezetten a 150 EUR-t meg nem haladó belső értékű, kis értékű szállítmányok behozatalával kapcsolatban, ami éves szinten mintegy 4 milliárd EUR-nak felel meg. A kis értékű termékek behozatalával kapcsolatban az első 6 hónapban beszedett 2 milliárd EUR összegű héából közel 1,1 milliárd EUR-t az egyablakos importügyintézési rendszer keretében szedtek be. A csomag elérte azt a célt, hogy a tagállamok héabevételeinek védelme mellett méltányosabb és egyszerűbb adórendszer jöjjön létre.

Az arányosságot továbbá az is biztosítja, hogy a kezdeményezés „héaalanyként történő egységes nyilvántartásba vétellel” kapcsolatos pillére nem avatkozik be a héaalanyként történő nemzeti nyilvántartásba vételi folyamatokba. Ehelyett arra összpontosít, hogy korlátozza azokat az eseteket, amikor a fogyasztás helye szerinti tagállamon kívül letelepedett kereskedőnek héaalanyként az adott tagállamban is nyilvántartásba kell vetetnie magát.

Ezen túlmenően, mivel a szóban forgó fő problémák – a héa nem optimális beszedése és ellenőrzése, valamint a túlzott terhek és megfelelési költségek – az összes tagállamot érintik, az összehangolatlan, széttagolt nemzeti intézkedések torzíthatják az Unión belüli kereskedelmet. A célzott konzultáció során a vállalkozások e tekintetben előnyben részesítették az uniós szinten egységesen alkalmazott héaszabályokat, ahelyett, hogy nemzeti szinten különböző adatszolgáltatási vagy nyilvántartási kötelezettségeknek kellene eleget tenniük. A platformokhoz hasonlóan a rövid távú szálláshely-kiadási és a személyszállítási ágazatban is jelentős versenytorzulások tapasztalhatók az online és offline piacok között, valamint az értékesítést elősegítő szolgáltatások teljesítési helyét illetően sem alkalmaznak egységes megközelítést. Ezért a Bizottságnak gondoskodnia kell a héaszabályok harmonizációjáról. Ami a héa behajtását és ellenőrzését illeti, a héabevétel-kiesés mértéke és huzamos fennállása arra enged következtetni, hogy a nemzeti eszközök nem elegendőek a határokon átnyúló csalás elleni küzdelemhez, ahogy azt az „eltűnő kereskedő” révén elkövetett, Közösségen belüli csalás becsült szintje is mutatja, amely ellen csak uniós szinten összehangolt fellépéssel lehet hatékonyan és eredményesen küzdeni. Ennélfogva a héacsalás Unión belüli aspektusa uniós beavatkozást igényel az adatszolgáltatási kötelezettségeket illetően.

A javaslat várhatóan növeli a tagállamok héabevételeit. Az operatív célkitűzéseket úgy határozták meg, hogy a héabevétel-kiesés akár 4 százalékponttal csökkenjen a 2019-es szinthez képest, az alapforgatókönyvet is beleértve. A 2023 és 2032 közötti becsült teljes haszon – további héabevételeket is beleértve – 172 milliárd EUR és 214 milliárd EUR között mozog.

A várakozások alapján a határokon átnyúló ügyletekben részt vevő vállalatok nettó előnyökhöz jutnak majd a javaslat bevezetéséből. Összességében a digitális adatszolgáltatási követelmények uniós szintű bevezetése, a vélelmezett értékesítői rendszer és a héaalanyként történő egységes nyilvántartásba vétel támogatni fogja az „egy be, egy ki” elvet, sőt, a nemzeti hatóságok által létrehozott többszörös kötelezettségeket figyelembe véve még ennél is tovább megy az „egy be, több ki” elv felé. A 2023 és 2032 közötti 10 éves időszakban a teljes megtakarítás a becslések szerint 51 milliárd EUR-t, (a vállalkozásoknál és a nemzeti közigazgatásoknál felmerülő) teljes végrehajtási költség pedig ugyanebben az időszakban 13,5 milliárd EUR-t tesz ki.

A héairányelv új digitális valósághoz való hozzáigazítása szükségessé teszi az elektronikus számlák kezelésének megváltoztatását. A héairányelv eddig a papíralapú és az elektronikus számlákat egyenrangúként kezelte. A 232. cikk előírta, hogy az elektronikus számlák kiállításához a számlabefogadó beleegyezése szükséges. E követelmény megakadályozta, hogy a tagállamok olyan kötelező elektronikus számlázást vezessenek be, amely egy elektronikus bevallási rendszer alapjául szolgálhatna. Lelassította az elektronikus számlák fejlesztését is, mivel az adóalanyok nem tudták számlázási rendszereiket az elektronikus számlázás teljes körű megvalósításához igazítani, mivel papíralapú számlákat kellett kiállítaniuk, ha a számlabefogadó nem fogadta el az elektronikus számlákat.

A Közösségen belüli ügyletekre vonatkozó digitális adatszolgáltatási követelmények ugyanazokra az ügyletekre vonatkoznak majd, amelyekre az összesítő nyilatkozatok vonatkoztak, kivéve a 17a. cikkben meghatározott feltételeknek megfelelő vevői készletek esetében, amelyek megszűnnek. Ezért a 262. cikk második bekezdését el kell hagyni. Ezenkívül a 194. cikk szerinti fordított adózás hatálya alá tartozó termékértékesítések és szolgáltatásnyújtások is szerepelnek az összesítő nyilatkozatokban, következésképpen a digitális adatszolgáltatási követelmények ezekre is kiterjednek.

A 271a. cikk első bekezdése lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy a területükön végzett, adóalanyok közötti termékértékesítések és szolgáltatásnyújtások tekintetében adatszolgáltatási rendszert vezessenek be. A 271a. cikk második bekezdése lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy bármely más típusú ügylet tekintetében adatszolgáltatási rendszert vezessenek be. E második bekezdés például az adóalany által magánszemély részére teljesített termékértékesítésekkel és szolgáltatásnyújtásokkal kapcsolatos adatszolgáltatásra vonatkozik.

A 369b. cikk előírja, hogy a fent említett termékértékesítések esetében az uniós egyablakos rendszerre vonatkozó szabályozás akkor is alkalmazható, ha a termékeket nem adóalanyok (vagy olyan adóalanyok vagy nem adóalany jogi személyek, akiknek, illetve amelyeknek a Közösségen belüli termékbeszerzései a 2006/112/EK irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében nem tartoznak a héa hatálya alá) részére értékesítik. Ezenkívül a szabályozás a különbözet szerinti szabályozás hatálya alá tartozó termékek használtcikk-kereskedők által bármely más adóalany részére történő belföldi értékesítésére is alkalmazható.

(13)Jóllehet a Közösségen belüli ügyletekre vonatkozó digitális adatszolgáltatási követelmények keretében az összesítő nyilatkozatok keretében továbbítottakhoz hasonló információkat kell továbbítani, az adóalanyoktól további adatok – többek között banki adatok és fizetési összegek – szolgáltatását kell kérni, hogy az adóhatóságok ne csak a termékeket, hanem a tőkemozgást is nyomon tudják követni.

(14)Kerülni kell, hogy a különböző tagállamokban működő adóalanyokra szükségtelen adminisztratív terhek háruljanak. Ezért az ilyen adóalanyok számára lehetővé kell tenni, hogy a szükséges információkat az (EU) 2017/1870 bizottsági végrehajtási határozatban – a 2014/55/EU irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében foglalt, az elektronikus számla minimális adattartalmának szemantikai adatmodelljére vonatkozó európai szabvány kidolgozására irányuló kérésnek eleget téve – meghatározott európai szabvány használatával nyújtsák be az adóhatóságaik számára. A tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy olyan további adatszolgáltatási módszereket írjanak elő, amelyeknek egyes adóalanyok könnyebben meg tudnak felelni.

(15)A Közösségen belüli ügyletekre vonatkozó adatszolgáltatás szükséges harmonizációja érdekében a szolgáltatandó információknak minden tagállamban meg kell egyezniük, anélkül, hogy a tagállamok további adatokat kérhetnének.

(16)A Közösségen belüli ügyletekkel kapcsolatos héacsalás elleni küzdelem fontos eleme az értékesítő által bejelentett adatok és a megrendelő által bejelentett adatok összehasonlítása. E célból a termékbeszerzőt és a szolgáltatás igénybe vevőjét kötelezni kell arra, hogy szolgáltasson adatokat a Közösségen belüli ügyletekről.

(17)Több tagállam is eltérő adatszolgáltatási követelményeket vezetett be a területén belüli ügyletek tekintetében, ami jelentős adminisztratív terhet ró a különböző tagállamokban működő adóalanyokra, mivel az említett követelményeknek való megfelelés érdekében ki kell igazítaniuk számviteli rendszerüket. Az ilyen eltérésekből eredő költségek elkerülése érdekében a tagállamok által a területükön ellenérték fejében végzett, adóalanyok közötti termékértékesítésekkel és szolgáltatásnyújtásokkal kapcsolatos adatszolgáltatás céljából bevezetett rendszereknek a Közösségen belüli ügyletek tekintetében bevezetett rendszer jellemzőivel azonos jellemzőkkel kell rendelkezniük. A tagállamoknak rendelkezniük kell az adattovábbításhoz szükséges elektronikus eszközeiről, és a Közösségen belüli ügyletekhez hasonlóan lehetővé kell tenni az adóalany számára, hogy az adatokat az (EU) 2017/1870 végrehajtási határozatban meghatározott európai szabványnak megfelelően nyújtsa be, bár az érintett tagállam további eszközöket is biztosíthat az adattovábbításhoz. Lehetővé kell tenni, hogy az adatokat az adóalany közvetlenül vagy az adóalany nevében eljáró harmadik fél küldje el.

(18)A tagállamok nem kötelezhetők arra, hogy a területükön végzett, adóalanyok közötti termékértékesítések és szolgáltatásnyújtások tekintetében digitális adatszolgáltatási követelményt vezessenek be. Ha azonban a jövőben ilyen követelményt vezetnek be, akkor azt hozzá kell igazítaniuk a Közösségen belüli ügyletekre vonatkozó digitális adatszolgáltatási követelményekhez. Azoknak a tagállamoknak, amelyek már rendelkeznek az ilyen ügyletekre vonatkozó adatszolgáltatási rendszerrel, e rendszereket ki kell igazítaniuk annak biztosítása érdekében, hogy az adatszolgáltatás a Közösségen belüli ügyletekre vonatkozó digitális adatszolgáltatási követelményekkel összhangban történjen.

(19)A digitális adatszolgáltatási követelmények hatékonyságának értékelése érdekében a Bizottságnak értékelő jelentést kell készítenie, amelyben megvizsgálja, hogy a digitális adatszolgáltatási követelmények milyen hatással voltak a héabevétel-kiesés csökkentésére, valamint az adóalanyok és az adóhatóságok végrehajtási és megfelelési költségeire, annak ellenőrzése érdekében, hogy a rendszer elérte-e a célkitűzéseit, vagy további kiigazításokra szorul-e.

(20)A tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy a héa pontos behajtásának biztosítása és az adócsalás megakadályozása érdekében továbbra is alkalmazhassanak egyéb intézkedéseket. Nem írhatnak elő azonban további adatszolgáltatási kötelezettségeket a digitális adatszolgáltatási követelmények hatálya alá tartozó ügyletek tekintetében.

(21)A platformgazdaság felvetett bizonyos nehézségeket a héaszabályok alkalmazásával kapcsolatban, különösen a szolgáltatásnyújtó adóalanyiságának megállapítása, valamint a kis- és középvállalkozások (kkv-k) és más vállalkozások közötti egyenlő versenyfeltételek biztosítása tekintetében.

(22)A platformgazdaság az online platformokon keresztül végzett, héafizetést elkerülő értékesítések és a hagyományos gazdaságban végzett, héaköteles értékesítések közötti verseny indokolatlan torzulásához vezetett. A torzulás az e-kereskedelem mögött álló platformgazdaság két legnagyobb ágazatában, nevezetesen a rövid távú szálláshely-kiadási és a személyszállítási ágazatban volt a legsúlyosabb.

(23)Ezért olyan szabályokat kell megállapítani, amelyek a rövid távú szálláshely-kiadási és a személyszállítási ágazaton belüli versenytorzulások kezelésére irányulnak, megváltoztatva a platformok héa beszedésében betöltött szerepét („vélelmezett értékesítővé” válás). E modell alapján a platformokat kötelezni kell a héa felszámítására, amennyiben a héafizetési kötelezettség áll fenn, de azt az elsődleges értékesítő nem számítja fel, például azért, mert természetes személy vagy a kisvállalkozásokra vonatkozó különös szabályozást alkalmazó adóalany.

(24)A tagállamok eltérően értelmezik a platformok által a nem adóalanyok számára nyújtott értékesítést elősegítő szolgáltatás teljesítési helyét. E szabályt tehát pontosítani kell.

(25)Egyes tagállamok a 2006/112/EK irányelv 135. cikkének (2) bekezdésére hivatkozva héamentességet alkalmaznak a rövid távú szálláshely-kiadási szolgáltatásokra, míg mások nem. Az egyenlő bánásmód és a következetesség biztosítása érdekében – jóllehet továbbra is kezelni kell a szálláshely-szolgáltatási ágazaton belüli versenytorzulást – egyértelművé kell tenni, hogy ez a mentesség nem vonatkozik a rövid távú szálláshely-kiadásra. A szállodaiparhoz hasonló funkciójúnak tekintendő rövid távú szálláshely-kiadási szolgáltatások meghatározásához használt kritériumok kizárólag ezen irányelv alkalmazásában alkalmazandók, és nem érintik az egyéb uniós jogszabályokban használt fogalommeghatározásokat. Ez az irányelv tehát nem határozza meg a rövid távú szálláshely-kiadás uniós fogalmát.

(26)Annak elkerülése érdekében, hogy vélelmezett értékesítést végző platformok véletlenül az utazási irodákra vonatkozó különös szabályozás hatálya alá tartozzanak, vagy fordítva, ki kell zárni a különös szabályozásból azokat az ügyleteket, amelyek esetében a platform a vélelmezett értékesítő.

(27)Ez a javaslat nem sérti az egyéb uniós jogi aktusokban, különösen a digitális szolgáltatások egységes piacáról és a 2000/31/EK irányelv módosításáról szóló, 2022. október 19-i (EU) 2022/2065 európai parlamenti és tanácsi rendeletben (digitális szolgáltatásokról szóló rendelet) megállapított szabályokat, amely az online platformok általi szolgáltatásnyújtás egyéb szempontjait, például online platformot üzemeltető szolgáltatókra alkalmazandó kötelezettségeket szabályozza, ami lehetővé teszi a fogyasztók számára, hogy távollevők közötti szerződéseket kössenek a kereskedőkkel.

(28)A 2006/112/EK irányelvet a vállalkozások és a fogyasztók közötti, határokon átnyúló e-kereskedelmi tevékenység Unión belüli adóztatására vonatkozó héaszabályok tekintetében az (EU) 2017/2455 és az (EU) 2019/1995 tanácsi irányelv módosította. E módosító irányelvek csökkentették a versenytorzulásokat, javították az igazgatási együttműködést és számos egyszerűsítést vezettek be. Noha az említett irányelvek által bevezetett, 2021. július 1-jétől alkalmazandó módosítások jórészt sikeresek voltak, mindazonáltal megállapították, hogy szükség van bizonyos javításokra.

(29)E célból pontosítani kell néhány meglévő szabályt. Idetartozik a 2006/112/EK irányelv 59c. cikkében meghatározott 10 000 EUR összegű, naptári év alapú értékhatár kiszámítására vonatkozó szabály, amely alatt a távközlési, rádió- és televízióműsor-, valamint elektronikus szolgáltatások csak egy tagállamban letelepedett, uniós székhelyű értékesítő általi nyújtása, illetve a termékek ilyen értékesítő általi, Közösségen belüli távértékesítése héaköteles maradhat abban a tagállamban, ahol a távközlési, rádió- és televízióműsor-, valamint elektronikus szolgáltatásokat nyújtó adóalany letelepedett, illetve ahol a termékek a feladás vagy fuvarozás megkezdésekor találhatók. A 2006/112/EK irányelv 59c. cikkét módosítani kell annak biztosítása érdekében, hogy a 10 000 EUR összegű értékhatár kiszámításakor csak a Közösségen belüli olyan távértékesítéseket vegyék figyelembe, amelyeket az adóalany székhelye szerinti tagállamból teljesítenek, a más tagállamban található termékkészletből történő távértékesítést azonban ne.

(30)A 2006/112/EK irányelvet annak egyértelművé tétele érdekében is módosítani kell, hogy nemcsak az Unióban letelepedett vevőknek nyújtott szolgáltatások tartoznak a Közösségben nem letelepedett adóalanyok által nyújtott szolgáltatásokra vonatkozó különös szabályozás (nem uniós szabályozás) hatálya alá, hanem az Unión kívül letelepedett adóalanyok által az Unión belül nyújtott valamennyi kiskereskedelmi szolgáltatás is. A héamértékekre vonatkozó új szabályok (EU) 2022/542 tanácsi irányelvvel történő bevezetését és a kkv-kra vonatkozó új szabályok várható hatálybalépését követően, valamint annak érdekében, hogy azok a 2006/112/EK irányelv 151. cikke szerinti – többek között a diplomáciai és konzuli kapcsolatok keretében végzett termékértékesítésekkel és szolgáltatásnyújtásokkal kapcsolatos, valamint a bizonyos nemzetközi szervezetekre vonatkozó – mentességekre is kiterjedjenek, a 2006/112/EK irányelv XII. címe 6. fejezetének 3. szakasza szerinti, uniós egyablakos rendszerre vonatkozó szabályozást szintén ki kell terjeszteni annak biztosítása révén, hogy a nulla százalékos adókulcs alá tartozó és a héamentes értékesítések, például a kis- és középvállalkozások (kkv-k) által végzett értékesítések is a szabályozás hatálya alá tartozzanak. Ezenkívül a 2006/112/EK irányelvet módosítani kell annak pontosítása érdekében, hogy milyen határidőn belül módosíthatja a különös szabályozást igénybe vevő adóalany a vonatkozó héabevallásokat a három meglévő egyszerűsítő szabályozás – a nem uniós egyablakos rendszer, az uniós egyablakos rendszer és az egyablakos importügyintézési rendszer – keretében. E pontosítás lehetővé teszi a szabályozások keretében nyilvántartásba vett adóalanyok számára, hogy a bevallások benyújtásának határidejéig helyesbítsék a vonatkozó héabevallásokat. Végezetül az uniós és a nem uniós egyablakos rendszerre vonatkozó egyszerűsítő szabályozások szerinti értékesítések tekintetében egyértelműen meg kell határozni az adóztatandó tényállás időpontját, hogy a tagállamok körében elkerülhető legyen a szabályok eltérő alkalmazása.

(31)Héaazonosító szám általában minden olyan tagállamban kötelező, ahol adóköteles ügyletekre kerül sor. Az olyan esetek csökkentése érdekében azonban, amikor a héaalanyként történő többszöri nyilvántartásba vételre van szükség, az (EU) 2017/2455 irányelv számos olyan intézkedéssel egészített ki a 2006/112/EK irányelvet, amelyek célja a héaalanyként történő többszöri nyilvántartásba vétel szükségességének minimalizálása. A héaalanyként történő többszöri nyilvántartásba vétel szükségességének további csökkentése érdekében számos kiterjesztési intézkedést határoztak meg a héaalanyként történő egységes uniós nyilvántartásba vétel célkitűzésének támogatása érdekében. Ezért szabályokat kell megállapítani e kiterjesztési intézkedésekről való rendelkezés érdekében.

(32)Egyéb intézkedések mellett az (EU) 2017/2455 irányelv kiterjesztette a szűkített egyablakos ügyintézés hatályát, amely így egy szélesebb körű egyablakos ügyintézési rendszerré vált, amely kiterjed a nem adóalanyok részére az Unióban nyújtott összes, határokon átnyúló szolgáltatásra és a Közösségen belüli összes távértékesítésre. Kivételesen az olyan elektronikus felületek, például piacterek és platformok, amelyek bizonyos Unión belüli termékértékesítések tekintetében vélelmezett értékesítővé válnak, az uniós egyablakos rendszerre vonatkozó szabályozás keretében is bevallhatnak bizonyos belföldi termékértékesítéseket. A héaalanyként történő egységes uniós nyilvántartásba vétel célkitűzésének támogatása érdekében az uniós egyablakos rendszerre vonatkozó szabályozás hatályát más termékértékesítésekre is ki kell terjeszteni, beleértve az olyan adóalanyok által az Unióban végzett belföldi kiskereskedelmi termékértékesítéseket is, akik a fogyasztás helye szerinti tagállamban nem rendelkeznek héaazonosító számmal, biztosítva, hogy a vállalkozásoknak ne kelljen héaalanyként nyilvántartásba vetetniük magukat minden olyan tagállamban, ahol a fogyasztók részére ilyen termékértékesítéseket végeznek. Ezenkívül az uniós egyablakos rendszerre vonatkozó szabályozás hatályát ki kell terjeszteni a különbözet szerinti szabályozás hatálya alá tartozó termékek bármely személy részére történő belföldi értékesítésére is, ha e termékeket olyan adóalany (használtcikk-kereskedő) értékesíti, aki nem rendelkezik héaazonosító számmal a termékértékesítés helye szerinti tagállamban. Ez a módosítás lehetővé tenné, hogy a használtcikk-kereskedők is részesüljenek az egyablakos ügyintézési rendszerhez kapcsolódó egyszerűsítések előnyeiből, valamint lehetővé tenné, hogy az ilyen értékesítések után fizetendő héát a kibővített uniós egyablakos rendszerre vonatkozó szabályozás keretében az azonosítót kiadó tagállamban lehessen bevallani és megfizetni.