Ez a szakasz nem kimerítő jellegű, mivel csak a legfontosabb eszközöket mutatja be mind a jogilag kötelező érvényű intézkedések, mind pedig a Tanács vagy Bizottság iránymutatást nyújtó ajánlásai közül.

A pillér az uniós és nemzetközi szinten már létező joganyagra épít. A pillér főként a munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló, 1989-es közösségi chartára, az 1961. évi Európai Szociális Chartára, az 1996. évi felülvizsgált Európai Szociális Chartára és az Európa Tanács Európai Szociális Biztonsági Kódexére támaszkodik. Az elvek szintén figyelembe veszik a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) egyezményeit, ajánlásait és kapcsolódó jegyzőkönyveit is, akárcsak a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ-egyezményt. Ugyanakkor az uniós szociális vívmányok is fejlődtek az utóbbi 30 évben, éspedig az uniós Szerződések új rendelkezéseivel, az Európai Unió Alapjogi Chartájának elfogadásával, új jogszabályokkal és az Európai Unió Bíróságának ítélkezési gyakorlatával. A közelmúltban fogadták el az ENSZ a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlesztési céljait, amelyek új menetrendet állítanak fel a szegénység felszámolásának, valamint a fenntartható fejlődés gazdasági, szociális, szolidaritási és környezeti dimenzióinak kiegyensúlyozott és integrált kezelésére.

c) Meglévő intézkedések

Az Európai strukturális és beruházási alapok támogatják majd a szociális jogok európai pillérének megvalósítását. Az Európai Szociális Alap, akárcsak a társadalmi kohézióval kapcsolatos egyéb fő kezdeményezések, így például az Ifjúsági Foglalkoztatási Kezdeményezés, az Európai Globalizációs Alap és a leginkább rászoruló személyeket támogató európai segítségnyújtási alap kulcsfontosságú szerepet játszik a pillér utánkövetésében. A pillér szerepet kap ugyanakkor a 2020 utáni programozási időszak megtervezésében is.

Az európai szemeszter, a gazdaságpolitikai koordináció éves ciklusa, eddig is fontos eszköze volt, és továbbra az is marad, a fejlődések szoros nyomon követésének uniós és tagállami szinten, valamint a célirányos reformoknak a nemzeti sajátosságok szerint történő előmozdításának; a pillér által érintett területek széles skáláját lefedi, az oktatástól, képzéstől és az egész életen át tartó tanulástól kezdve a munkanélküliek, bérek, gyermekgondozás, szociális védelem és minimumjövedelem, illetve nyugdíj- és egészségügyi rendszerek aktív támogatásáig. Az euróövezetre vonatkozó és az országelemzések és ajánlások tükrözik és előmozdítják majd a szociális jogok fejlődését megvalósításuk felmérése és nyomon követése, valamint a megvalósítás irányában történt haladás összehasonlítása révén. Az euróövezet működése szempontjából különösen mérvadó területek korlátozott körére, így például a foglalkoztatásvédelmi jogszabályokra, a munkanélküliek ellátására, a minimálbérekre, a minimumjövedelemre és a szakképesítésre vonatkozóan összehasonlító teljesítményértékelés fokozatos bevezetésére kerül sor.

A szociális partnerek az Európa-szerte használatos bevált gyakorlatokat is begyűjthetik és cserélhetik. Nemzeti szinten a szociális partnerek ennek az elvnek a megvalósítását kollektív tárgyalásokkal és a vonatkozó szakpolitikák tervezésébe és megvalósításába történő bekapcsolódással támogathatják. Ebben az összefüggésben előmozdíthatják, fejleszthetik és hozzájárulhatnak a szakpolitikákhoz vállalati, helyi, nemzeti, illetve uniós szinten a képzés, átképzés és az egész életen át tartó tanulás lehetőségeinek javítása, valamint több szakmai gyakorlat és tanulószerződéses gyakorlati képzés biztosítása érdekében.

Továbbá hangsúlyt fektet a munkaerőpiaci átmenetek esetén szükséges készségekre, átfogván a munkaviszonyban beállt változásokat, a foglalkoztató váltását, a szakmai pályafutás megszakadását vagy a munkaerő-piacra való visszatérést, illetve foglalkoztatottságról az önfoglalkoztatásra való áttérést. Ez kiterjed többek között az alapvető digitális készségek elsajátítására és megtartására is.

Az Európai Parlament és Tanács 2006/962/EK ajánlása (2006. december 18.) az egész életen át tartó tanulás fő kompetenciáiról a személyes önmegvalósítás, aktív polgári szerepvállalás, társadalmi kohézió és foglalkoztathatóság szempontjából szükséges tudást, készségeket és attitűdöket azonosítja be.

A Charta 23. cikke értelmében a nők és a férfiak közötti egyenlőséget minden területen biztosítani kell, a foglalkoztatást, a munkát és a díjazást beleértve. Azt is kiköti, hogy az egyenlőség elvének nem szabad akadályoznia, hogy az alulreprezentált nem számára különleges előnyöket biztosító rendelkezéseket tartsanak fenn vagy hozzanak meg.

a. Biztosítani és elősegíteni kell minden téren a nők és férfiak közötti egyenlő bánásmódot és esélyegyenlőséget, így a munkaerőpiacon való részvétel és a foglalkoztatás és szakmai előmenetel feltételei tekintetében is.

A Bizottság Közleményt mutat be az iskolák fejlesztéséről és a tanítás kiválóságáról és kezeli az alacsony alapkészséggel rendelkező fiatalok tartósan magas százalékarányát, az oktatási sikeresség egyenlőtlenségeit és társadalmaink kompetenciával szemben támasztott változó követelményeit.

A Bizottság közleményt terjeszt elő a felsőoktatás korszerűsítéséről és meghatározza az uniós szintű intézkedéseket a főbb kihívások megválaszolása érdekében, ideértve a készségkereslet és -kínálat közötti eltérések kezelését és a kiválóság előmozdítását a készségfejlesztésben; olyan felsőoktatási rendszerek kialakítását, melyek nem csak hatékonyak és hatásosak, hanem társadalmilag befogadók is és közösségükhöz kapcsolódnak; illetőleg olyan felsőoktatási intézmények biztosítását, melyek hozzájárulnak a regionális innovációhoz.

A szociális partnerekkel az EUMSZ 154. cikke szerint uniós szinten konzultálni kell az EUMSZ 153. cikke szerinti lehetséges kezdeményezésekről, továbbá az EUMSZ 155. cikke értelmében megállapodásokat köthetnek, és kérhetik ezek uniós szinten történő végrehajtását. A szociális partnerek az Európa-szerte használatos bevált gyakorlatokat is begyűjthetik és cserélhetik. Nemzeti szinten a szociális partnerek ennek az elvnek a megvalósítását kollektív tárgyalásokkal és a vonatkozó szakpolitikák tervezésébe és megvalósításába történő bekapcsolódással támogathatják.

Az Európai Parlament és Tanács 2006/54/EK irányelve garantálja a férfiak és nők egyenlő bánásmódban történő részesítését a munkavállaláshoz való hozzáférést illetően, ideértve az előléptetést, valamint a szakképzéshez való hozzáférést; a díjazást is magában foglaló munkafeltételek; és foglalkoztatási szociális biztonsági rendszerek. A Bizottság 2014/124/EU ajánlása a férfiak és nők egyenlő díjazása elvét átláthatóság révén számítja megerősíteni.

c) Meglévő intézkedések

Az EUMSZ 153. cikke értelmében, az Unió hatásköréhez tartozik az, hogy intézkedéseket fogadjon el, ideértve a minimális követelményeket megszabó irányelveket annak érdekében, hogy támogassa és kiegészítse a tagállamok tevékenységeit, többek között a férfiak és nők közötti egyenlőség terén, tekintettel a munkaerőpiaci lehetőségekre és a munkahelyi bánásmódra. Az EUMSZ 153. cikke alapján elfogadott irányelvek nem írhatnak elő olyan közigazgatási, pénzügyi és jogi korlátozásokat, amelyek gátolnák a kis- és a középvállalkozások alapítását és fejlődését. Az EUMSZ 157. cikke (3) bekezdése felhatalmazza az uniós jogalkotót arra, hogy fogadja el azokat az intézkedéseket, amelyek biztosítják a nők és férfiak közötti esélyegyenlőség és egyenlő bánásmód elvének alkalmazását a foglalkoztatás és a munka területén, beleértve az egyenlő vagy egyenlő értékű munkáért járó egyenlő díjazás alapelvét is. Az EUMSZ 157. cikke (4) bekezdése meghatározza, hogy az egyenlő bánásmód elve nem akadályozhatja azt, hogy a tagállamok bármelyike is sajátos előnyöket biztosító intézkedéseket tartson fenn, vagy fogadjon el az alulreprezentált nem foglalkoztatásának megkönnyítése érdekében, vagy abból a célból, hogy kiküszöbölje, illetve ellensúlyozza a szakmai előmenetelükben megmutatkozó hátrányokat.

A pillér részben túltesz az aktuális vívmányokon azáltal, hogy a védelmet kiterjeszti a vallásra vagy meggyőződésre, fogyatékosságra, életkorra vagy szexuális irányultságra való tekintet nélküli egyenlő bánásmódra, ideértve a szociális biztonságot és egészségügyi ellátást, oktatást és a hozzáférést a közönség rendelkezésére álló árut és szolgáltatásokat. A pillér kiterjeszti a nemek alapján történő megkülönböztetés tilalmát az oktatás területére is, melyet az aktuális vívmányok nem tartalmaznak.

c) Meglévő intézkedések

Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 19. cikke felhatalmazza az Uniót arra, hogy hozzon megfelelő intézkedéseket a nemen, faji vagy etnikai származáson, valláson vagy meggyőződésen, fogyatékosságon, életkoron vagy szexuális irányultságon alapuló megkülönböztetés elleni küzdelem érdekében. Továbbá az EUMSZ 18. cikke az állampolgárság alapján történő megkülönböztetés tilalmára is hivatkozik.

A Charta 21. cikke tilt minden megkülönböztetést, így különösen a nem, faj, szín, etnikai vagy társadalmi származás, genetikai tulajdonság, nyelv, vallás vagy meggyőződés, politikai vagy más vélemény, nemzeti kisebbséghez tartozás, vagyoni helyzet, születés, fogyatékosság, kor vagy szexuális irányultság alapján történő megkülönböztetést. Bizonyos kivételekkel, a Charta 21. cikke tiltja az állampolgárság alapján történő megkülönböztetést is.

c. A munkanélkülieknek joguk van személyre szabott, folyamatos és következetes támogatáshoz. A tartósan munkanélkülieknek joguk van mélyreható egyéni felméréshez, éspedig munkanélküliségükhöz képest legkésőbb 18 hónapon belül.

A szociális partnerek az Európa-szerte használatos bevált gyakorlatokat is begyűjthetik és cserélhetik. Nemzeti szinten a szociális partnerek ennek az elvnek a megvalósítását kollektív tárgyalásokkal és a vonatkozó szakpolitikák tervezésébe és megvalósításába történő bekapcsolódással támogathatják.

Az Európai Foglalkoztatási Szolgálat (EURES) hálózata, melynek újbóli létrehozása az (EU) 2016/589 rendelet értelmében történt, tökéletesíti a munkaerőpiacok működését, kohézióját és integrációját az Európai Unióban, határokon átnyúló szinteken is.

A „Vállalkozás 2020.” cselekvési terv felvázolta és konkrét intézkedéseket határozott meg a vállalkozói szellem támogatására Európában. Az önfoglalkoztatást támogató intézkedések EU-szinten azon ágazatok népességének elérését is célozzák, melynek vállalkozói potenciálja még nincs teljesen kihasználva, így különösen a nőké (akik a vállalkozók csupán 29%-át teszik ki Európában). Külön lépéseket javasolt a szociális vállalkozás fejlesztéséhez a szociális vállalkozással foglalkozó szakértői csoport (GECES) jelentése , melyet 2016-ban fogadtak el.

c) Meglévő intézkedések

d. Meg kell gátolni azokat a munkaviszonyokat, amelyek bizonytalan munkafeltételekhez vezetnek, akár az atipikus szerződésekkel való visszaélés betiltása révén is. Bármely próbaidőnek ésszerű időtartamúnak kell lennie.

c. A munka innovatív formái, melyek elősegítik a minőségi munkakörülmények biztosítását. Szorgalmazni kell a vállalkozói szellemet és az önfoglalkoztatást. Elő kell segíteni a szakmai mobilitást.

A Bizottság a szociális jogok európai pillérével együtt a szociális partnerek első szintű konzultációját is bemutatja „A szociális védelemhez való hozzáférés” elnevezésű kezdeményezésről a hagyományos és nem hagyományos módon foglalkoztatott munkavállalók, valamint önfoglalkoztató személyek szociális védelemhez való változó hozzáférésének kezelésére. A konzultáció azokkal az eszközökkel foglalkozik, amelyekkel a jogok átruházhatók és átláthatóbbá tehetők, valahányszor munkáltatóváltás, szerződéstípus módosulás, illetve önfoglalkoztatásra történő áttérés következik be. A konzultáció ugyanakkor azzal is hivatott foglalkozni, hogy miként lehet a szakadékot csökkenteni a foglalkoztatási szolgáltatásokhoz, képzéshez, rehabilitációhoz és újbóli munkába állásra vonatkozó intézkedésekhez való hozzáférés tekintetében a munkaviszonyok különböző típusai és az önfoglalkoztató tevékenység között.

Uniós szinten a szociális partnerek konzultációja az EUMSZ 154. cikke szerint valósul meg az EUMSZ 153. cikke szerinti lehetséges kezdeményezéseket illetően, uniós szinten létrejött egyezményeik végrehajtását pedig az EUMSZ 155. cikke értelmében kérhetik. Az EU szociális partnerei ágazat-szerte az aktív munkaerőpiac szakpolitikájának hatékonyságát és minőségét jelölték meg prioritásként jelenlegi, 2015–2017 időszakra vonatkozó munkaprogramjukban. A szociális partnerek az Európa-szerte használatos bevált gyakorlatokat is begyűjthetik és cserélhetik. Nemzeti szinten a szociális partnerek ennek az elvnek a megvalósítását kollektív tárgyalásokkal és a vonatkozó szakpolitikák tervezésébe és megvalósításába történő bekapcsolódással támogathatják.

A Vállalkozás 2020 cselekvési terv felvázolja és konkrét intézkedéseket határoz meg a vállalkozói szellem újbóli felélénkítésére Európában. Az önfoglalkoztatást támogató intézkedések EU-szinten azon ágazatok népességének elérését is célozzák, melynek vállalkozói potenciálja még nincs teljesen kihasználva, így különösen a nőké (akik a vállalkozók csupán 29%-át teszik ki Európában). Külön lépéseket javasolt a szociális vállalkozás fejlesztéséhez a szociális vállalkozással foglalkozó szakértői csoport (GECES) jelentése, melyet 2016-ban fogadtak el.

c) Meglévő intézkedések

Az Unió és tagállamai együttesen követik az Európai Foglalkoztatási Stratégiát, ideértve a bérek nyomon követését és a minimálbér, akárcsak az alapul szolgáló bérszabályozó mechanizmusok alakulását. A bérköltségeket, ideértve ezek bér összetevőjét, úgyszintén nyomon követik az uniós gazdasági szakpolitika koordinációs folyamatán belül, az EUMSZ 120. és rákövetkező cikkei értelmében. Az EUMSZ 136. cikke (1) bekezdése (b) pontja értelmében, a gazdaságpolitikai ajánlásokkal az euró területen is foglalkoznak; idetartozhat a bérköltségek nyomon követése is. Az Európai Parlament és a Tanács a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséréről és kiigazításáról szóló 2011. november 16-i 1176/2011/EU rendelete szerinti megfigyeléshez tartozik a fejlesztések versenyképességének nyomon követése, beleértve a bérköltségeket.

c) Meglévő intézkedések

c. Minden bért átlátható és előrelátható módon kell meghatározni a nemzeti gyakorlat értelmében, a szociális partnerek autonómiájának tiszteletben tartásával.

Az Eurofound, azaz az Európai Alapítvány az Élet- és Munkakörülmények Javításáért, mely egyike az Unió decentralizált ügynökségeinek, támogatja a Bizottság, a tagállamok és a szociális partnerek munkafeltételekre és fenntartható munkavégzésre, munkaviszonyokra, a strukturális változás nyomon követésére és az átszervezés kezelésére irányuló munkáját, és a digitális kor lehetőségeire és kihívásaira is összpontosít.

A Bizottság a szociális jogok európai pillérével együtt a szociális partnerek első szintű konzultációját is bemutatja „A szociális védelemhez való hozzáférés” elnevezésű kezdeményezésről a hagyományos és nem hagyományos módon foglalkoztatott munkavállalók, valamint önfoglalkoztató személyek szociális védelemhez való változó hozzáférésének kezelésére. A konzultáció egyaránt vonatkozik a foglalkoztatási szolgáltatásokhoz és a képzéshez való hozzáférésre és a szociális védelmi és képzési jogosultságok átruházhatóságára, mindezt a szakmai mobilitás elősegítése érdekében.

A Szociális jogok európai pillérével együtt a Bizottság beindítja a szociális partnerek első szintű konzultációját a 91/533/EGK irányelv (a munkaadók tájékoztatási kötelezettségéről szóló irányelv) felülvizsgálatáról. E konzultáció részeként a szociális partnerekkel konzultálnak arról, hogy mélyrehatóbban módosítsák-e az irányelvet annak érdekében, hogy a munkavállalók jogai tekintetében olyan minimális szintet vezessenek be, mely minden típusú munkaviszonyra alkalmazandó.

A szociális partnerekkel az EUMSZ 154. cikke szerint uniós szinten konzultálni kell az EUMSZ 153. cikke szerinti lehetséges kezdeményezésekről, továbbá az EUMSZ 155. cikke értelmében megállapodásokat köthetnek, és kérhetik ezek uniós szinten történő végrehajtását. A szociális partnerek az Európa-szerte használatos bevált gyakorlatokat is begyűjthetik és cserélhetik. Nemzeti szinten a szociális partnerek ennek az elvnek a megvalósítását kollektív tárgyalásokkal és a vonatkozó szakpolitikák tervezésébe és megvalósításába történő bekapcsolódással támogathatják.

b. Bármely elbocsátás előtt a munkavállalóknak jogukban áll, hogy tájékoztassák őket ennek okáról, és hogy ésszerű felmondási időt biztosítsanak nekik. Jogukban áll hatékony és pártatlan elbírálásban részesülni a viták esetén, indokolatlan elbocsátás esetén pedig a jogorvoslathoz, ideértve a megfelelő kártérítést is.

A szociális partnerekkel az EUMSZ 154. cikke szerint uniós szinten konzultálni kell az EUMSZ 153. cikke szerinti lehetséges kezdeményezésekről, továbbá az EUMSZ 155. cikke értelmében megállapodásokat köthetnek, és kérhetik ezek uniós szinten történő végrehajtását. A szociális partnerek az Európa-szerte használatos bevált gyakorlatokat is begyűjthetik és cserélhetik. Nemzeti szinten a szociális partnerek a pillér megvalósítását kollektív tárgyalásokkal és a vonatkozó szakpolitikák tervezésébe és megvalósításába történő bekapcsolódással támogathatják.

A pillér megköveteli, hogy minden bér meghatározása átlátható és előre jelezhető módon történjen, a nemzeti gyakorlat maradéktalan betartásával, főként a szociális partnerek kollektív tárgyalását és autonómiájukat illetően. Ami a minimálbért illeti, a tagállamok többsége nemzeti szintű, törvényileg előírt minimálbért határozott meg. Ez olyan szabályozó eszköz, mely egyetlen minimálbérszintet tesz jogilag kötelezővé valamennyi munkavállaló tekintetében. Néhány tagállamban nincs törvényileg előírt minimálbér, a különféle minimálbérszintet a szociális partnerek határozzák meg, gyakran ágazati szintű kollektív szerződések révén. A pillér semmilyen módon nem kérdőjelezi meg a gyakorlatok eme sokféleségét, és elismeri a szociális partnerek autonómiáját. Ebben az összefüggésben az átláthatóság jól bevált konzultációs eljárások betartását jelenti a minimálbér meghatározásához, ami konszenzushoz vezet az érintett nemzeti hatóságok és a szociális partnerek között, és egyéb érdekeltektől és független szakemberektől származó bemeneti adatokra is alapozhat. Ezen kívül a pillér felhívás a bér tekintetében hozandó döntések előreláthatóságának biztosítására, például olyan szabályok meghatározása révén, mint például a minimálbérek hozzáigazítása a megélhetés költségeihez.

A pillér előrejelzi a minimálbér szintjét, mely tekintetbe veszi a munkavállalók és családjaik szükségleteit, így például az életszínvonal alakulását, akárcsak a gazdasági tényezőket, amelyek kiterjedhetnek a termelékenység szintjére is. A pillér elismeri a minimálbérnek a szegénység legyőzésében kifejtett szerepét, az ún. foglalkoztatási csapdák elkerülése mellett. Ennek célja a szegény családok jövedelmének növelése és méltányos díjazás azok számára, akik a bérjegyzékben az utolsó helyeken szerepelnek, ezáltal fokozottan ösztönözve őket a munkavégzésre. Egyéb intézkedés lehet az adóteher csökkentése az alacsony bérben részesülők és családjaik számára, valamint a munkahelyi jövedelem hatékony szociális ellátásokkal való kiegészítése.

A Tanács a nemzeti termelékenységi testületek létrehozásáról szóló, 2016. szeptember 20-i ajánlása szerint az értelmében létrejött testületeknek azokat a folyamatokat és szakpolitikákat kell elemezniük, amelyek a termelékenységet és a versenyképességet befolyásolhatják, a globális versenytársak viszonylatában is, a nemzeti szinten meghatározott gyakorlatok maradéktalan betartásával.

a) Az Európai Unió Alapjogi Chartája

A Charta 27. cikke minden egyes munkavállaló számára biztosítja a jogot a megfelelő szintű és kellő időben történő tájékoztatáshoz és konzultációhoz, az uniós jogban, valamint a nemzeti jogszabályokban és gyakorlatban meghatározott esetekben és feltételek mellett. A Charta 30. cikke lefekteti minden munkavállaló számára annak jogát, hogy védelemben részesüljön bármely indokolatlan elbocsátás ellen, az uniós jogszabályok és gyakorlatok értelmében. A Charta 47. cikke garantálja, hogy bárkinek, akinek uniós jogszabály által garantált jogait vagy szabadságait megsértik, joga van a hatékony jogorvoslatra.

b) Jogalkotási hatáskörök és ezek korlátai

Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 153. cikkének (2) bekezdése értelmében az Unió hatáskörébe tartozik olyan intézkedéseket elfogadni, amelyekkel támogatják és kiegészítik a tagállamok tevékenységét a munkafeltételek és a munkavállalók védelme terén, valahányszor munkaszerződésük megszűnik, tájékoztatják és konzultálnak a munkavállalókkal. Az EUMSZ 153. cikke alapján elfogadott irányelvek nem írhatnak elő olyan közigazgatási, pénzügyi és jogi korlátozásokat, amelyek gátolnák a kis- és a középvállalkozások alapítását és fejlődését.

c) Meglévő intézkedések

A Tanács 91/533/EGK irányelve (a munkaadók tájékoztatási kötelezettségéről szóló irányelv) jogot biztosít a munkavállalók számára ahhoz, hogy írásban értesítsék őket munkaviszonyaik lényeges szempontjairól a munkaviszonyuk kezdetétől számított legfeljebb két hónapon belül. Nem tartalmaz külön kötelezettségeket a próbaidőkre vonatkozóan. A munkaadók tájékoztatási kötelezettségéről szóló irányelv megköveteli a munkáltatótól, hogy értesítse a betartandó a munkavállalót a felmondási időről, ha szerződésük, illetve munkaviszonyuk befejeződik, vagy az információszolgáltatás pillanatában ennek lehetetlensége esetén, arról a módszerről, amellyel ezt a felmondási időt megállapítják.

A 2001/23/EK irányelv , mely a munkavállalók jogait szabályozza vállalkozás átruházása esetére, kiköti, hogy maga a vállalkozás átruházása nem képezi az elbocsátás érvényes okát. A Tanács az anyaságvédelemről szóló, 92/85/EGK irányelve és a szociális partnerekkel (BusinessEurope, UEAPME, CEEP és ETUC) szülői szabadság tekintetében létrehozott, felülvizsgált keretmegállapodás – mely a Tanács 2010/18/EU irányelvének mellékletét képezi – célszerű védelmet nyújt a nőknek várandósságuk idején történő elbocsátásuk ellen, illetve a szülői vagy örökbefogadási szabadság lehetőségével élő szülőknek. A Tanács a foglalkoztatás és a munkavégzés során egyenlő bánásmódról szóló 2000/78/EK irányelve (a foglalkoztatási egyenlőségről szóló irányelv) a munkavállalókat elbocsátás ellen olyan esetekben védi, amikor tiltott indok miatt történt megkülönböztetés, ideértve az áldozattá válást is. Az elbocsátás és a kedvezőtlen kezelés ellen az uniós jogszabályainak keretén belül a részmunkaidőről szóló irányelv, a nemek egyenlőségéről szóló irányelv, az önálló vállalkozói tevékenységet folytató férfiak és nők közötti egyenlő bánásmódra vonatkozó irányelv és a szülői szabadságról szóló irányelv is nyújt védelmet, és ez megerősítést nyert az Európai Unió Bíróságának ítélkezési gyakorlatában is.

A csoportos létszámcsökkentésről szóló 98/59/EK tanácsi irányelv megköveteli, hogy csoportos létszámcsökkentés előtt a munkaadók tájékoztassák a munkavállalók képviselőit és konzultáljanak velük, illetve értesítsék a hatóságokat.

A Tanács szakmai gyakorlatok minőségi keretrendszerére vonatkozó, 2014. március 10-én elfogadott ajánlása a szakmai gyakorlatok minőségének fokozását célozza, és olyan minőségi elemek biztosítását írja elő, amelyek közvetlenül ültethetők át a nemzeti jogalkotásba, illetve szociális partnerekkel létrehozott egyezményekbe. Mindenekelőtt a tanulás tartalmára, a munkafeltételekre, valamint a pénzügyi feltételek és a felvételi gyakorlatok átláthatóságára vonatkoznak.

2. A szociális jogok európai pillérének alkalmazási köre és az általa bevezetett módosítások

A munkaadók tájékoztatási kötelezettségéről szóló irányelv szerint jelenleg megszabott két hónapon belüli határidő helyett a pillér megköveteli a munkavállaló munkakörülményeit illetően történő írásos tájékoztatását már munkaviszonya kezdetén. Lévén, hogy a próbaidők jelentékenyek a munkaviszonyok legtöbbje esetében, a pillér tájékoztatási feladatokat is hozzáad ebben a tekintetben. Ezek a változások növelik a jogoknak a munkaadók és munkavállalók általi tudatosítását. Ugyanakkor a be nem jelentett munkavégzést is csökkenteni hivatottak.

A pillér a létező vívmányokon túlmenően eljárási és érdemi biztosítékokat is bevezet az elbocsátások esetére. Megfelelő indokolást kell nyújtani és az ésszerű felmondási időt be kell tartani. Továbbá a pillér biztosítja, hogy a munkavállalók hatékony és részrehajlás nélküli vitadöntő eljárásokban részesülhessenek. Ez lehet választott bírósági, közvetítői vagy békítő jellegű eljárás. A pillér a megfelelő jogorvoslatra, így például visszahelyezésre vagy pénzbeli kártérítésre is feljogosít indokolatlan elbocsátás esetén. Az indokolatlan elbocsátások azok, amelyek az illető munkaviszonyban alkalmazandó szabályok megsértésével történik.

3. Végrehajtás

a) Mit tehetnek a tagállamok és a szociális partnerek

A tagállamok felelősek az uniós szinten elfogadott szabályok átültetéséről és alkalmazásáról. Lévén, hogy az uniós intézkedések csak minimális követelményeket tartalmaznak, a tagállamokat felhívják arra, hogy ezeken a szabályokon túlmenően léptessék érvénybe a pillért.

A tagállamok továbbá ratifikálhatják, ha már meg nem tették, és alkalmazhatják a vonatkozó ILO-egyezményeket, így például a foglalkoztatáspolitikáról szóló 122. számú egyezményt, a háromoldalú konzultációról szóló 144. számú egyezményt, a munkavállalói képviselőkről szóló 135. számú egyezményt és a kollektív tárgyalások előmozdításáról szóló 154. számú egyezményt.