[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 25.6.2008

COM(2008) 383 végleges

ZÖLD KÖNYV

Az Európai Unió, valamint a tengerentúli országok és területek közötti jövőbeni kapcsolatokról

{SEC(2008) 2067}

ZÖLD KÖNYV

Az Európai Unió, valamint a tengerentúli országok és területek közötti jövőbeni kapcsolatokról

1. BEVEZETÉS

A tengerentúli országok és területek (a továbbiakban: TOT-ok) az Európai Közösséget létrehozó szerződés (EK-Szerződés) negyedik része alapján szoros együttműködést folytatnak az Európai Közösséggel. A múltban főképpen olyan országok és területek tartoztak a TOT-ok közé, amelyek közben függetlenné váltak: ezek többnyire AKCS-országok. Ez a magyarázata annak, hogy az EU és a TOT-ok, valamint az előbbi és az AKCS-államok közötti együttműködés nagyrészt azonos logika mentén épül fel, annak ellenére is, hogy az EK-Szerződésben külön jogalap vonatkozik a TOT-okra.

Ez a hasonlóság azonban nem felel meg a helyi sajátosságoknak, a napjainkban a TOT-ok előtt álló konkrét társadalmi, gazdasági és környezetvédelmi kihívásoknak, valamint azoknak a szoros történelmi, politikai, gazdasági és kulturális szálaknak, amelyek az Európai Unióhoz fűzik őket. Ezenkívül azt sem veszi számításba, hogy a világszerte megtalálható TOT-ok az Unió által vallott értékek zászlóvivőjeként stratégiai jelentőségre tehetnek szert. Mindemellett a szélesebb nemzetközi összefüggésrendszer is átalakult, ami elsősorban a globalizáció, a nemzetközi kereskedelem folyamatos liberalizációja, továbbá az AKCS-országok szorosabb regionális integrációja miatt következett be. Az említett tényezők összességében szükségessé teszik a TOT-ok és az EU közötti partneri kapcsolatok alapos megújítását.

A TOT-ok és az a négy tagállam, amelyhez kapcsolódnak (Dánia, Franciaország, Hollandia, valamint az Egyesült Királyság) 2003 óta sürgetik az előbbiek sajátos helyzetének fokozottabb elismerését. Ezzel egyidejűleg a Bizottság és egyre több tagállam fejezi ki fenntartásait azzal kapcsolatban, hogy egybeolvasszák a TOT–EK társulást és a Közösség – szegénység elleni küzdelmet, valamint millenniumi fejlesztési célokat középpontba állító – fejlesztési együttműködési politikáját. A Bizottság a saját részéről már 2005 óta javasolja, hogy önmagában a TOT-ok fejlesztési szükségletei helyett inkább az egyazon politikai családhoz tartozó TOT, illetve EU-tag partnerországok között építsenek ki új kapcsolatokat.

A Bizottság ennek megfelelően el kívánja végezni az EU és a TOT-ok közötti kapcsolatok átfogó felülvizsgálatát, továbbá mérlegelni kívánja a TOT–EK társulás jelentős módosításának lehetőségét. Szándékában áll megvizsgálni, hogyan távolodhat el a tisztán fejlesztési együttműködési megközelítéstől, egyidejűleg erősítve a TOT-ok versenyképességét és elősegítve a regionális és a világgazdaságba való fokozatos integrációjúkat, miközben nem csupán az előttük álló kihívásokat, hanem a lehetőségeiket is figyelembe veszi. A Bizottság e korszerűsítés előkészítése érdekében fogadta el a jelen zöld könyvet, amely elősegíti az EU és a TOT-ok közötti jövőbeni kapcsolatokról – és különösen az e kapcsolatokat hosszú távon megalapozó átfogó elvekről – szóló globális és átlátható párbeszédet.

A jelen zöld könyvnek tehát nem új szakpolitika meghatározása, vagy új pénzügyi eszközök, illetve részletes eljárások kidolgozása a célja, hanem a kihívások és lehetőségek vizsgálata, továbbá az, hogy az EU és a TOT-ok közötti új partnerség meghatározását megelőzően véleményeket kapjanak az érdekelt felektől, különös tekintettel arra, hogy 2013 végén lejár a jelenlegi tengerentúli társulási határozat.

2. A TOT-OKRA VONATKOZÓ ELőZETES INFORMÁCIÓK

2.1. A 21 TOT: társulás a Közösséggel, sokféleség és közös jellemzők

Az EK-Szerződés szerint a TOT-ok olyan Európán kívüli országok és területek, amelyek különleges kapcsolatban állnak Dániával, Franciaországgal, Hollandiával és az Egyesült Királysággal. Társultak az Európai Közösséggel gazdasági és társadalmi fejlődésük előmozdítása, valamint közöttük és a Közösség egésze között szoros gazdasági kapcsolatok létrehozása céljából. Az EK-Szerződés kinyilvánítja, hogy a TOT-oknak a Közösséggel való társulása „elsődlegesen ezen országok és területek lakosai érdekeinek és jólétének előmozdítását szolgálja annak érdekében, hogy hozzásegítse őket az általuk kívánt gazdasági, társadalmi és kulturális fejlődéshez”.

Az érintett országok és területek teljes körű felsorolását az EK-Szerződés II. melléklete tartalmazza. Összesen az alábbi 21 TOT szerepel a felsorolásban: Grönland, Új-Kaledónia és a hozzá tartozó szigetek, Francia Polinézia, Francia Déli és Antarktiszi Területek, Wallis- és Futuna-szigetek, Mayotte, Saint-Pierre és Miquelon, Aruba, Holland Antillák: (azaz Bonaire, Curaçao, Saba, Sint Eustatius, Sint Maarten), Anguilla, Kajmán-szigetek, Falkland-szigetek, Dél-Georgia és a Déli-Sandwich-szigetek, Montserrat, Pitcairn, Szent Ilona-sziget és a hozzá tartozó területek, Brit antarktiszi terület, Brit indiai-óceáni terület, Turks- és Caicos-szigetek, Brit Virgin-szigetek, valamint Bermuda. A társulási szabályokat azonban – a bermudai kormány kívánságának megfelelően – sohasem alkalmazták Bermudára.

A TOT-ok alkotmányosan valamely tagállamhoz kapcsolódnak, anélkül azonban, hogy magának a Közösségnek is részét képeznek. Az EK-Szerződés 299. cikkének (3) bekezdése alapján a Szerződés rendelkezései elvben nem vonatkoznak a TOT-okra, a kizárólag a TOT-EK társulással foglalkozó IV. rész kivételével. Ebből adódóan alapvető különbség van a TOT-ok és az EK-Szeződés 299. cikkének (2) bekezdésében említett legkülső régiók között. A TOT-októl eltérően a legkülső régiók nem csupán alkotmányosan kapcsolódnak valamely tagállamhoz, hanem a Közösségnek is szerves részét képezik és elvben a közösségi vívmányok teljes egésze kötelező rájuk nézve. Ennélfogva nem helyénvalóak az olyan mennyiségi vagy minőségi összehasonlítások, amelyek az EU-tól kapott támogatások, illetve a vele szembeni kötelezettségek tekintetében összemérik a TOT-okat és a legkülső régiókat.

Maguk a TOT-ok között is jelentős eltérések figyelhetők meg: nem csupán azzal a tagállammal szembeni önrendelkezésük foka tekintetében, amelyekhez kapcsolódnak, hanem gazdasági és szociális területen, továbbá földrajzi jellemzőiket és éghajlatukat illetően is. Ugyanakkor – a közöttük meglévő hatalmas különbségek ellenére – az alábbi közös jellemzőkkel rendelkeznek: egyikük sem független ország, valamennyi parlamentáris demokrácia, mindegyikük sziget, rendkívül csekély népességgel rendelkeznek és a kontinentális Európához képest ökológiai erőforrásokban rendkívül gazdagok. Viszonylag sebezhetők a külső megrázkódtatások által, és általában a szolgáltatásokra épülő szűk gazdasági alapon állnak. Nagymértékben áru- és energia-behozatalra szorulnak. Az Unióba vagy saját földrajzi régiójukba irányuló árukivitelük általában továbbra is csekély mértékű.

A TOT-ok sokféleségére és közös jellemzőire vonatkozó részletesebb elemzés található a Bizottság szolgálatainak a jelen zöld könyv I. mellékletében csatolt munkadokumentumában. Ezenfelül az egyes TOT-okra vonatkozó, statisztikai adatokkal alátámasztott áttekintés található a Bizottság szolgálatainak II. mellékletként csatolt munkadokumentumában.

2.2. A jelenlegi TOT-EK társulás: a 2001. november 27-i tengerentúli társulási határozat

Az EK-Szerződés IV. része (182–188. cikk) tartalmazza a TOT-ok Közösséghez való társulására vonatkozó alapvető rendelkezéseket, a TOT-EK társulás részletes szabályait és eljárásait pedig – az EK-Szerződés 187. cikke alapján – a Tanács állapítja meg az 1964 óta elfogadott egymást követő „tengerentúli társulási megállapodások”[1] útján. A részletes rendelkezések – vagyis a 2001. november 27-i tengerentúli társulási megállapodás[2] rendelkezései – az alábbi két fő kategóriába sorolhatók: fejlesztésfinanszírozási, illetve gazdasági és kereskedelmi együttműködés. E rendelkezések összefoglalása megtalálható a bizottsági szolgálatok e zöld könyv III. mellékletként csatolt munkadokumentumában.

A tengerentúli társulási határozat fejlesztésfinanszírozási együttműködésre vonatkozó jelenlegi rendelkezéseinek az a célja, hogy a szegénység csökkentését, megelőzését és végül felszámolását előtérbe állítva elősegítse a TOT-ok fenntartható fejlődését. Ennek megfelelően mostanáig az EFA-ból finanszírozták a TOT-okkal folytatott fejlesztésfinanszírozási együttműködést. Szintén ezt a pénzügyi eszközt használták az AKCS-államokkal való hasonló együttműködés finanszírozására.

Noha a jelenlegi tengerentúli társulási határozat eredetileg 2011. december 31-ig volt alkalmazandó, a 2007. évi technikai módosítások következtében 2013. december 31-ig meghosszabbították az időtartamát annak érdekében, hogy egybeessen a 2008 és 2013 közötti időszakra kiterjedő 10. Európai Fejlesztési Alap (EFA), valamint a 2007 és 2013 közötti időszakra vonatkozó többéves pénzügyi keret időtartamával. E technikai módosítások azonban nem érintik a határozat későbbi – annak 2013-as lejártát megelőző – felülvizsgálatát. Különösen, ha az EK-Szerződés IV. részében megállapított elvek TOT-EK társulásra való alkalmazása céljából kerül arra sor[3].

3. A TOT-EU KAPCSOLATOK JÖVőBENI TÁVLATAI

A TOT-okra alkalmazandó – a jelen zöld könyv III. mellékletében összefoglalt – kereskedelmi szabályozás a Közösség által valaha nyújtott egyik legkedvezőbb, amit az a szoros kapcsolat indokol, amely az előbbiek, illetve a hozzájuk kapcsolódó tagállamok révén a Közösség között áll fenn. Ez arra is magyarázatot ad, hogy a TOT-oknak nyújtott, egy főre vetített közösségi pénzügyi támogatás összege miért haladja meg jelentős mértékben az AKCS-országoknak nyújtott támogatás átlagát[4]. Az AKCS-államokkal való együttműködés szabályaihoz képest némiképp egyedi fejlesztésfinanszírozási együttműködési eljárások, illetve a TOT-ok közösségi programokban[5] való részvételi jogosultsága szintén ezzel a különleges kapcsolatrendszerrel áll közvetlen összefüggésben, amely az EK-Szerződés preambulumában említett, Európa és a TOT-ok közötti szolidaritásra épül.

Az EK-Szerződés 182. cikke a TOT-oknak a Közösséghez való társulásával kapcsolatosan hivatkozik annak preambulumára, amely szerint az Európai Közösséget létrehozó Magas Szerződő Feleknek az volt a szándéka, „hogy megerősítik az Európát és a tengerentúli országokat összekötő szolidaritást, továbbá azzal az óhajjal, hogy az Egyesült Nemzetek Szervezetének Alapokmányával összhangban biztosítsák ezek jólétének fejlődését”.

Viszont rendszeresen kétségbe vonják a TOT-EK társulás alapját képező szolidaritást, és kiváltképp azt, hogy a Közösség készen áll arra, hogy jelentős mértékű pénzügyi segítségnyújtással mozdítsa elő a TOT-ok fenntartható fejlődését. Elsősorban arra hivatkoznak, hogy napjainkra jelenős mértékben módosult a helyzet. A Közösség és a TOT-ok közötti szolidaritás fogalma ugyanis abból az időszakból származik, amikor ez a tagállamok többnyire afrikai gyarmataira, valamint az egykori gyarmatokkal megkötött korábbi kétoldalú kereskedelmi megállapodások helyébe lépő európai vámunióra vonatkozott.

Az Amszterdami Szerződés 1997. október 2-i aláírásakor az akkori 15 tagállam kormányainak képviselői elismerték, hogy a TOT-ok Közösséggel való társulásának eredeti szabályozása már nem felel meg a TOT-ok fejlődéséből fakadó kihívásoknak. Ugyanakkor arra is ünnepélyesen emlékeztettek, hogy a társulás célja a TOT-ok gazdasági és társadalmi fejlődésének elősegítése, valamint közöttük és a Közösség egésze között szoros gazdasági kapcsolatok kialakítása[6]. Ezt követően sor került a TOT-EK társulási szabályok felülvizsgálatára. Ezeket a 2001. évi tengerentúli társulási határozat több új – konkrétan a pénzügyi eszközre vonatkozó – elemmel egészített ki. Viszont továbbra is elsősorban az AKCS-EK partnerségi megállapodás és annak a szegénység elleni küzdelemre alapuló klasszikus fejlesztési logikája határozta meg a TOT-okra vonatkozó általános megközelítést, annak ellenére, hogy már nem felelt meg azok tényleges helyzetének.

A fentiek fényében sokan megkérdőjelezték a jelenlegi állapotokat, így a különböző érdekeltek széles köre a Bizottságtól a TOT-okig, valamint azokig a tagállamokig, amelyek rendelkeznek hozzájuk fűződő kapcsolatokkal, illetve azokig, amelyek nem. Egyrészt alaposan meg kell vizsgálni, hogy miképpen igazíthatnánk hozzá a TOT-EK társulást a TOT-ok egyedi helyzetéhez, az előttük álló kihívásokhoz, az Unió egésze számára való tényleges vagy lehetséges jelentőségükhöz, továbbá a mai globalizált világ realitásaihoz. Másrészt, kiváltképpen az Unió 2004. május 1-i bővítése óta azzal kapcsolatban is kérdések merülnek fel, hogy a Közösségnek érdekében áll-e elősegíteni a TOT-ok fenntartható fejődését, különösen akkor, ha az adott TOT egy főre jutó GNP-je megközelíti a Közösség átlagát, vagy amennyiben az adott tagállam TOT-jai némelyikének megszüntette a közvetlen bilaterális fejlesztési segítségnyújtást.

Ezért a Bizottság a jelen zöld könyvel globális és átlátható párbeszédet kíván kezdeményezni az EU és a TOT-ok közötti jövőbeni kapcsolatokról és kiváltképpen az e kapcsolatokat hosszútávon megalapozó átfogó elvekről. Ennek során az Unió és a TOT-ok közötti szolidaritás indokaira, céljaira és jellegére vonatkozó kérdések merülnek fel. A TOT-okra alkalmazandó kereskedelmi szabályozással és azok egyedi jellegzetességeivel kapcsolatos konkrétabb témákat pedig a Bizottság szolgálatainak a jelen zöld könyv IV. és V. mellékletében csatolt munkadokumentuma tárgyalja.

Az alábbiakban kifejtésre kerülő kérdések nem vonatkoznak a jövőbeni közösségi pénzügyi támogatás mennyiségére vagy forrására, vagyis nem érintik a 2013 és 2020 közötti többéves pénzügyi kerettel és az EFA költségvetésbe történő bevonásával kapcsolatos jövőbeni tárgyalások kimenetelét. Arra sem vonatkoznak, hogy a Bizottság adminisztratív szempontból hogyan kezeli majd a közösségi pénzügyi támogatást a jövőben. Ez ugyanis a Bizottság belső szervezetét érintő kérdés.

3.1. A Közösség és a TOT-ok közötti partnerség

3.1.1. A TOT-ok és a hozzájuk kapcsolódó EU-tagállamok közötti különleges kapcsolatok hatása

Bár az EK-Szerződés 182. cikke Európán kívülinek minősíti a TOT-okat, és a közösségi vívmányok nem vonatkoznak rájuk, mégsem felelne meg a tényleges állapotoknak, ha egyszerűen harmadik országoknak tekintenénk őket. Noha az EU-nak nem képezik integráns részét, részei viszont valamely EU tagállamnak vagy legalábbis szorosan kapcsolódnak hozzájuk, ami azt jelenti, hogy nem választhatók le az Unióról, bizonyos értelemben „legkülső határainak részét” alkotják.

Először is magának az EK-Szerződésnek egy teljes része foglalkozik a TOT-ok Közösséggel való társulásával, illetve alapot nyújt ahhoz, hogy a TOT-okat a harmadik országoktól eltérően kezeljük. Az EK-Szerződés felépítéséből következően a TOT-EK társulás nem része a Közösség fejlesztési együttműködésének vagy általában a Közösség külső fellépéseinek.

Ezen felül az EU tagállamokhoz fűződő történelmileg kialakult különleges kapcsolataiknak köszönhetően a TOT-ok olyan társadalom szerves részét alkotják, amely betartja az Unió alapját képező értékeket és a tagállamok közös alkotmányos hagyományaiból származó elveket, így például az emberi méltóság tiszteletben tartását, a szabadságot, a demokráciát és az egyenlőséget, a jogállamiságot, valamint az alapvető jogok tiszteletben tartását. A TOT-ok átültették a gyakorlatba ezeket az értékeket és elveket, amelyeket a harmadik országok viszonylatában az Unió is támogat.

Mindemellett az EK-Szerződés 17. cikke értelmében – amely kimondja, hogy Uniós polgár mindenki, aki valamely tagállam állampolgára – elméletileg az összes TOT állampolgár uniós polgár, eltérően a harmadik országok állampolgáraitól. Pontosabban fogalmazva Grönland, valamint a francia és holland TOT-ok összes állampolgára automatikusan a kapcsolódó tagállam állampolgárságával is rendelkezik. 2002. május 21-től minden brit TOT polgár egyúttal brit állampolgár is. Amennyiben azonban továbbra is inkább kizárólag brit tengerentúli területi állampolgárok kívánnak maradni, lemondhatnak a brit állampolgárságról, és nem kötelesek olyan útlevéllel rendelkezni, amely brit állampolgárként tünteti fel őket. Európai polgárként elméletileg valamennyi TOT állampolgár jogosult élni azokkal (az EK-Szerződés 18–22. cikkében megállapított) jogokkal, amelyek az uniós polgárságból kifolyólag megilletik őket; így pl. a tagállamok területén való szabad mozgás és tartózkodás (nem pedig a munkavállalás) jogával. Ezenkívül az Európai Parlamenti választásokon való aktív és passzív választójog is megadható a számukra a kapcsolódó tagállam által a közösségi joggal összhangban megállapított feltételek teljesítésétől függően. A francia TOT-ok esetében például ez a helyzet.

Saint-Pierre és Miquelon, valamint Mayotte esetében az is az Unióhoz fűződő különleges kapcsolatukat tükrözi, hogy az eurót használják fizetőeszközként, jóllehet nem az EK-Szerződés határozza meg a monetáris rendszerüket[7], mivel nem részei a Közösségnek. Jelenleg más TOT-ok nem használják az eurót, azonban a csendes-óceáni francia TOT-ok vizsgálják annak lehetőségét, hogy fizetőeszközüket az euróval váltják fel[8].

Jóllehet az EK-Szerződés általános rendelkezései kifejezett hivatkozástól eltekintve nem vonatkoznak a TOT-okra, az is megállapítható, hogy az Európai Közösségek Bíróságának ítélkezési gyakorlata olyan előzetes döntés iránti kérelmekre is kiterjed, amelyeket egy adott TOT felett joghatósággal rendelkező bíróság az EK-Szerződés alapján kérelmezett, illetve olyan eljárásokra, amelyet valamely TOT-ból származó panaszosok – az EK-Szerződésben megállapított feltételek szerint – a Közösség által elfogadott jogi aktusokkal szemben kezdeményeztek.

A TOT-ok némelyike a kapcsolódó tagállammal való szorosabb integráció irányába fejlődik. Az érintett tagállamok azt fontolgatják, hogy a szerződések módosítására kérik a Tanácsot annak érdekében, hogy legkülső régiókként a Közösségbe integrálhassák ezeket a területeket. A Közösség ugyanakkor továbbra sem foglal állást a TOT-ok és a kapcsolódó tagállamok közötti belső kapcsolatok lehetséges fejlődését illetően, és azokra az eltérésekre – különösen a túlnyomó többségében a szélesebb körű autonómia és függetlenedés irányába mutató tendenciákra – vonatkozóan, amelyek a kapcsolódó tagállamhoz fűződő alkotmányos kapcsolataik tekintetében állnak fenn a TOT-ok között. Ezek a kérdések az érintett tagállamok és TOT-jaik kizárólagos hatáskörébe tartoznak. Elvileg egy TOT állampolgárai csak az említetett terület teljes függetlenné válása esetén veszítik el európai polgárságukat, illetve csak ekkor szűnik meg a köztük és az Unió között – a kapcsolódó tagállam közvetítésével – fennálló szoros kötelék.

Anélkül, hogy bármely jövőbeni fejleményt megelőlegeznénk, a fentiekben kiemelt aspektusok azt mutatják, hogy a TOT-ok helyzete bármely harmadik országétól eltér a Közösséggel való kapcsolatuk vonatkozásában, ideértve azokat is, amelyek egyedi megállapodások révén társultak a Közösséggel, mint például az AKCS államok vagy azok az országok, amelyekre kiterjed a közösségi szomszédságpolitika hatálya. Mindazonáltal a TOT-ok nem részei a Közösségnek, függetlenül attól, hogy a kapcsolódó tagállam jogszabályai alkalmazhatók-e, illetve milyen mértékben alkalmazhatók rájuk.

A kérdés tehát az, hogy hol helyezhetők el a TOT-ok a Közösséghez fűződő kapcsolataik tekintetében. Szem előtt kell tartani egyrészt, hogy a Közösség és tagjai (beleértve a legkülső régiókat is) közötti kapcsolatok nem alkalmazhatók közvetlenül a TOT-okra, másrészt pedig, hogy a TOT-ok és a Közösség társulása nem érinti az előbbiek és a kapcsolódásuk szerinti tagállam közötti alkotmányos viszonyrendszert.

1. kérdés: Hogyan kellene megjeleníteni a Közösség és a TOT-ok közötti szolidaritást a szakpolitika szintjén, figyelembe véve a TOT-ok és a Közösség közötti különleges kapcsolatokat?

3.1.2. A TOT-EK társulás céljának korszerű értelmezése

Az EK-Szerződés 182. cikke szerint a TOT-EK társulás célja TOT-ok gazdasági és társadalmi fejlődésének előmozdítása, valamint a közöttük és a Közösség egésze közötti szoros gazdasági kapcsolatok létrehozása.

A jelenlegi tengerentúli társulási határozat 1. cikke világossá teszi, hogy azáltal követi a TOT-EK társulás célkitűzéseit, hogy a szegénység csökkentésére, megelőzésére és végül felszámolására, valamint a fenntartható fejlődésre (beleértve a környezetvédelmi pillért) és a regionális és világméretű gazdaságba történő fokozatos integrálásra összpontosít. A szegénység elleni küzdelemnek szentelt figyelem, valamint a Közösség TOT-okkal folytatott pénzügyi együttműködése során érvényre jutó fejlesztési együttműködési logika ahhoz vezet, hogy gyakran egyenlőségjelet tesznek a TOT és az AKCS országok közzé, különösen azért, mert a pénzügyi eszköz – azaz az EFA – is azonos.

A szegénység elleni küzdelem előtérbe helyezése ugyanakkor a TOT-ok és a velük kapcsolatos tagállamok szemében egyre inkább akadályt jelent az előbbiek aprósziget-gazdaság jellegéből adódó sebezhetőségének lehető leghatékonyabb kezelése előtt. Különösen azért, mivel a Közösség TOT-okkal folytatott fejlesztésfinanszírozási együttműködése jelenleg olyan szabályokra épül, amelyek rendkívül hasonlatosak az AKCS-országokkal folytatott megfelelő együttműködésre alkalmazottakkal, továbbá nem felelnek meg maradéktalanul a TOT-ok alábbiak tekintetében sajátos helyzetének: rendkívül csekély méret, intézményi és alkotmányos helyzet, földrajzi és éghajlati sokszínűség, eltérő fejlettségi szint, továbbá az innovációnak, a vállalkozói készségnek és a versenyképességnek tulajdonított jelentőség.

A TOT-okkal nem rendelkező tagállamok és az AKCS-országok részéről is fokozódó bírálatokat vált ki a TOT-ok közösségi fejlesztési együttműködésbe való integrálása. Ez például a 10. EFA belső megállapodásával kapcsolatos tárgyalások során is megmutatkozott. A bírálatoknak leginkább az az oka, hogy jóllehet egyes TOT-ok aligha tekinthetők „fejlődő országoknak”, és egyikük sem minősül alacsony jövedelmű területnek[9], nem részesei az AKCS-EK partnerségi megállapodásnak, továbbá nem vonatkoznak rájuk az EK-Szerződés fejlesztési együttműködésről szóló rendelkezései, mégis részesülnek az EFA-ból finanszírozott fejlesztési segélyből. Emellett az EFA-ból finanszírozott, TOT-oknak nyújtott segély egy főre jutó összege jelentősen meghaladja az AKCS-országok[10] átlagát, ami abból adódik, hogy a TOT-ok az AKCS országoknál sokkal szorosabban kapcsolódnak az Unióhoz, de ez nem áll kapcsolatban az előbbiek tényleges igényeivel.

Egyrészt valóban ésszerűnek tűnik, hogy a fejlesztési együttműködésből elsősorban azokat az országokat kell támogatni, amelyek arra a legjobban rászorulnak. Másrészt nem méltányos, hogy a TOT-ok szükségleteinek mutatójaként kizárólag az egy főre jutó jövedelmet helyezik előtérbe, mivel az nem veszi figyelembe az aprósziget-gazdasági jellegükből fakadó sebezhetőségüket, továbbá azt, hogy kis méretük és rendkívül szűk gazdasági alaptól való függőségük komoly mértékben korlátozza intézményi kapacitásaikat és fejlődési esélyeiket. Ezenfelül azt is szem előtt kell tartani, hogy több TOT nagymértékben rá van utalva a kapcsolódó tagállamból érkező pénzügyi átutalásokra. Ez biztosítja a szociális és közszolgáltatások viszonylag magas színvonalát, azonban pl. rendkívül kiterjedt és túlsúlyban lévő állami szektor és fejletlen magánszektor kialakulásához is vezet.

Mindazonáltal a TOT-ok aprósziget-gazdasági jellegéből adódó sebezhetőségével kapcsolatos kihívások nem szükségképpen igényelnek klasszikus fejlesztési együttműködési megközelítést. Ellenkezőleg, a jelek szerint a mai globalizált világban az szolgálja leginkább a TOT-ok fenntartható fejlődését, ha erősítjük a versenyképességüket és fokozatosan integráljuk őket a regionális és a világpiacba. Ennek során nem csak az előttük álló kihívásokat – így a magas termelési és szállítási költségeket, a méretgazdaságtalanságot, valamint az intézményi kapacitás viszonylagos hiányát – kell megfelelően figyelembe venni, hanem a bennük rejlő lehetőségeket is. Így például a bizonyos területeken meglévő szaktudásukat, lakosságuknak a szomszédos országokéhoz képest viszonylag magas iskolai végzettségét, vagy bizonyos természeti erőforrások rendelkezésre állását. Ezenfelül különös figyelmet érdemelnek a környezetvédelmi aggályok: egyaránt tekintetbe véve azt a veszélyt, amelyet az éghajlatváltozás jelent a TOT-ok számára, és azokat a lehetőségeket, amelyeket biológiai sokféleségük kínál.

A TOT-ok sebezhetőségének figyelembe vételére nem jelentene tartós megoldást, ha egyszerűen mentesítenének őket a jelenlegi szabályok és eljárások alól, ahelyett, hogy valódi stratégiát állapítanának meg rájuk nézve. A közösségi fejlesztéspolitika alóli puszta mentesítés ugyanis veszélyeztetné ennek a – fejlesztéspolitikára vonatkozó európai konszenzusban meghatározott[11] – politikának a következetességét. Ezenfelül szöges ellentétben állna számos TOT-okkal nem rendelkező tagállam álláspontjával. Ezért lényeges, hogy először a politikákat és ne pedig az eljárásokat vitassák meg.

2. kérdés: Egyetért-e Ön azzal, hogy a (szegénység elleni küzdelemre épülő) hagyományos fejlesztési együttműködéstől eltérő új megközelítés irányába kell elmozdulnunk a TOT-okhoz fűződő kapcsolatainkban? Amennyiben igen, milyen fellépéseket javasol fenntartható fejlődésük jobb elősegítése, valamint versenyképességük és rugalmasságuk megerősítése érdekében?

3.1.3. Közös érdekek

A TOT-ok az egész világ többé-kevésbé távoli földrajzi régióiban találhatók. Bár az Unió külső határain kívül helyezkednek el, a TOT-ok és a kapcsolódásuk szerinti tagállamok gyakran rámutatnak arra, hogy „Európa legkülső határaiként” vagy az „EU előőrseiként” stratégiai jelentőséggel rendelkeznek, főként azért, mivel részei egy adott EU tagállamnak, vagy legalábbis szorosan ahhoz kapcsolódnak. Ez két kérdést vet fel egyidejűleg: Mekkora a TOT-ok valóságos stratégiai jelentősége az Unió egésze számára ? És milyen fajta felelősség hárul ennek következtében a TOT-okra a saját régióikban betölthető szerepük tekintetében?

A karibi, csendes-óceáni és indiai-óceáni régiókban a TOT-ok az AKCS államok szomszédai. A TOT-ok némelyike – így a karibi és indiai-óceáni térségben található francia legkülső régiók – olyan szakismeretekkel rendelkezik, amelyek nem minden esetben állnak a szomszédos országok rendelkezésére és hasznosan megoszthatnák ezeket az említett országokkal. Hasonlóképpen, a TOT-ok hozzájárulhatnának az általuk is képviselt „európai” értékeknek saját régiójukban, a lehető legszélesebb fölrajzi körben történő terjesztéséhez.

Az az elképzelés is felvetődött, hogy segítsék elő „tapasztalati és szakértelmi központok” kialakítását a TOT-okon, megkönnyítve ezáltal, hogy betölthessék a hídfőállás szerepét az EU és az érintett régiók között. Ez olyan tevékenységeket érinthet, mint például magas szintű normák végrehajtása és elősegítése a környezetvédelem, a jogállamiság, a felelősségteljes kormányzás, az emberi jogok – így a kisebbségek jogainak – tiszteletben tartása, a jó szomszédsági kapcsolatok előmozdítása, vagy a piacgazdaság, az innováció és a fenntartható fejlődés elvei terén.

Szintén figyelmet érdemel a TOT-ok ökológiai gazdagsága, illetve az azokon uralkodó, esetenként jelentős kutatási lehetőségeket kínáló, eltérő éghajlati viszonyok. Ezek a kutatások néhányuk esetében már folyamatban vannak. Így például Francia Polinézián Franciaország és az Egyesült Államok kutatóintézeteinek részvételével hajtanak végre a biológiai sokféleségre vonatkozó tudományos projekteket. Grönland vonatkozásában a szénhidrogén és egyéb ásványi anyagok kitermelése, továbbá az északi sarkot átszelő, új tengeri útvonalak kiépítésének eshetősége kínálhat új lehetőségeket.

A Közösség és a TOT-ok közötti mostani partnerség azonban nem tekinthető a kölcsönös érdekekre épülőnek. Jelenleg korlátozott a TOT-okra háruló felelősség: azonos azzal, amelyet a partnerországok és az egyoldalú preferenciális kereskedelmi rendszer kedvezményezettjei viselnek. Bizonyos értelemben kivételnek tekinthető az Európai Közösség és Grönland[12] közötti partnerség, jóllehet a halászattól eltérő területeken (eltekintve a Grönland fenntartható fejődési programjáról folytatott politikai párbeszédtől) továbbra is meglehetősen csekély Grönland tényleges felelőssége.

A jelenlegi partnerség keretei között változatlanul rendkívül korlátozott mértékű a TOT-okra háruló tényleges felelősség. Például a tengerentúli társulási határozat világossá teszi, hogy a TOT-EK társulás célkitűzéseit azáltal követi, hogy az előbbieknek a regionális és világméretű gazdaságba történő fokozatos integrálására összpontosít. A határozat ösztönzi a TOT-ok közötti, valamint a TOT-AKCS regionális együttműködést, szolidaritást és integrációt, továbbá a TOT-ok, az AKCS-országok, a tagállamok és a világ többi része közötti kiegyensúlyozottabb gazdasági és társadalmi kapcsolatok létrehozatalát is. A TOT-ok ugyanakkor már több ízben rámutattak, hogy az Unió és a megfelelő régiók közötti versenyző hídfőállás szerepet tölthetnék be. A Bizottság üdvözölte ezt a kezdeményezést. Viszont ennek érdekében szükség van a megfelelő régiók és az EU közötti megerősített együttműködésre, a szakismeretek hatékony átadására, és a kiváló minőségre vonatkozó normák végrehajtására. Bár a határozat tartalmaz olyan rendelkezéseket, amelyek lehetővé teszik vagy előírják a TOT-ok és szomszédjaik (akár a Közösség legkülső régiói, akár AKCS-államok vagy pedig harmadik országok) közötti regionális együttműködést, ugyanakkor nem határoz meg tényleges ösztönzőket vagy az együttműködés végrehajtására vonatkozó felelősséget, így az eredmények továbbra is meglehetősen korlátozottak, a különböző érintett partnerek rendelkezésére bocsátott erőforrások ellenére.

A jelenlegi TOT-EK társulás keretén belüli korlátozott felelősség másik példája a TOT-ok környezeti örökségével kapcsolatos. Mindamellett, hogy a saját jólétük szempontjából is jelentős a környezeti fenntarthatóságuk, a Közösség és az egész világ számára is elsőrendű fontosságú biológiai sokféleségük megőrzése, annak a kutatással, a természeti erőforrások fenntartható kiaknázásával és az éghajlatváltozás elleni küzdelemmel kapcsolatos nemzetközi vonatkozásai miatt. A jelenlegi tengerentúli társulási határozat azonban nem ruház a TOT-okra semmiféle olyan kötelezettséget, amelynek alapján ténylegesen részt kellene venniük a közösségi szabványok szerinti környezetvédelmi és a környezet megőrzésére irányuló tevékenységben, a halászati tevékenység szabályosságának felügyeletében, új üzleti lehetőségek esetleges kiaknázásakor hatékony szennyezés-csökkentési intézkedések meghozatalában és megfelelő sürgősségi választ lehetővé tévő kapacitások kiépítésében, vagy a kapcsolódásuk szerintitől eltérő tagállamokban található európai kutatóintézetekkel és csoportokkal való együttműködésben. Több TOT is a közösségivel egyenlő, példaértékű környezetvédelmi szabványokat alkalmaz, de nem állítható, hogy mindegyikben ez volna az általános gyakorlat. Gyakran az ökoszisztéma fenntarthatatlan hasznosítására nyújtanak példát.

Valamennyi TOT-ra jellemző a szárazföldi Európa egészénél gazdagabb biodiverzitás. Ezek a szigetjellegű vagy elzárt országok és területek rendkívül kedvező földrajzi elhelyezkedésűek a szárazföldi vagy tengeri őshonos állat- és növényfajok fejlődése szempontjából: Új-Kaledóniában például több mint 2 000 őshonos növény és 1 600 halfaj él. Mayotte-on 200 korallfajt határoztak meg. A TOT-ok területe a vándorfajok számára is fontos: a feketefejű albatroszok nagy része a Falkland szigeteken, Dél-Georgián, a Crozet és Kerguelen szigeteken (amelyek Francia Déli és Antarktiszi Területek részét képezik) költi ki a tojásait, Grönland 25 tengeri emlősfajnak ad otthont, a púpos bálnák pedig párzáskor Francia Polinéziába vándorolnak. A világ biológiai sokfélesége szempontjából tehát kiemelkedően fontosak ezek a területek. E biológiai sokféleség fenntartható hasznosításához és védelméhez hozzájárulna a jobb tudományos dokumentáció és a kutatási eredmények hozzáférhetősége. A Bizottság úgy véli, hogy a biodiverzitás, illetve a TOT-ok egyéb természeti kincsei nyújthatnák a tudomány és a megőrzés területén folytatott együttműködés alapját.

Nemzetközileg már elismerték a TOT-ok biodiveritással kapcsolatos potenciálját, ami az ökoszisztéma jobb megértésére irányuló tudományos projektek kidolgozása, együttműködésük módja és a világméretű környezeti egyensúly szempontjából betöltött jelentőségük révén fejeződik ki. Az említett kutatási projekteknek az is a céljuk, hogy megőrizzék ezt a potenciált, amelyet nagymértékben veszélyeztetnek az olyan jelentségek, mint például a meglévő élőhelyeket leromboló vagy az őshonos növényzetet kiszorító nem őshonos fajok betelepülése (így a kecskék Bonnaire-en és Curacaon, a miconia Francia Polinézián és Új Kaledóniában, stb.), vagy az éghajlatváltozásnak a korallokra gyakorolt hatása. A nemzetközi közösség egyre komolyabban aggódik a biológiai sokféleség eltűnése miatt. Az Európai Bizottság a 2006. május 22-i „A biológiai sokféleség csökkenésének megállítása 2010-ig és azon túl – Az ökoszisztéma-szolgáltatások fenntartása az emberi jólét érdekében” című közleményében a saját részéről azt hangsúlyozza, hogy „a biodiverzitásban gazdag tengerentúli országokban és a tagállamok tengerentúli területein tett hatékony fellépés nélkülözhetetlen az EU szavahihetőségéhez a nemzetközi szintéren”.

A Bizottság arra is készen áll, hogy az egyéb területeken folytatandó együttműködés vonatkozásában is aktívabb partnerséget dolgozzon ki a TOT-okkal. Ilyenek például: a gazdaságpolitika, a vállalkozás, foglalkoztatás- és szociálpolitika, a kereskedelem és a beruházások, az infrastruktúra (beleértve a Galileo-rendszerrel kapcsolatos együttműködést, mivel a TOT-ok lehetséges vagy tényleges jelöltek a földi infrastruktúra kialakítására), a kutatás, a tengerészeti ügyek és a tengeri igazgatás, az energiaellátás, az energiahatékonyság és a megújuló energiaforrások, a felelősségteljes kormányzás (többek között az adózás, a pénzügyek és az igazságszolgáltatás területén), a civil társadalom fejlesztése, a kulturális cserék, a média, az oktatás és képzés, a migráció, a szervezett bűnözés, az emberkereskedelem, a terrorizmus, a pénzmosás, az adócsalás, az adóelkerülés, a kábítószer, valamint a jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászat elleni küzdelem, valamint a rendőrségi és igazságügyi együttműködés. Ezenfelül mind a tengeri, mind légi szállítási együttműködés – beleértve az Európai Közös Légteret – jelentősen hozzájárulhat a TOT-ok régiójukon belüli integrációjához, valamint a közöttük és a Közösség közötti kapcsolatok szorosabbra fűzéséhez.

Mindenesetre attól függ, hogy van-e lehetőség egy adott TOT és az EU (valamint a szomszédos fejlődő országok) érdekeit egyaránt szolgáló fellépésre, hogy az említett TOT képes és hajlandó-e kidolgozni, illetve megosztani bizonyos eszközöket, valamint hogy ezek az eszközök mennyire vonzók az EU, a szomszédos országok vagy más lehetséges partnerek számára, továbbá hogy az Unió készen áll-e a szóban forgó területen való aktívabb együttműködésre az adott TOT-tal. Ebben a tekintetben igen lényeges, hogy számításba vegyük a TOT-ok páratlan sokszínűségét, és kiváltképpen a földrajzi, politikai, vagy egyéb okból rendkívül elszigetelt TOT-ok helyzetét. Fontos kihívást jelent továbbá azoknak az országoknak a szerepe és befolyása, amelyek a TOT-ok elhelyezkedése szerinti különböző régiókban találhatók: így pl. az Egyesült Államoké, Brazíliáé és Venezueláé a karibi, illetve az Egyesült Államoké, Japáné, Kínáé, Ausztráliáé és Új-Zélandé a csendes-óceáni térségben.

2003-ban a TOT-ok és a kapcsolódásuk szerinti tagállamok rámutattak, hogy a valódi partnerség irányába történő előrelépést (szükség esetén egyedi jegyzőkönyvekkel kiegészített) megállapodás megkötésének kellene kísérnie, ahelyett, hogy a Tanács fogadna el határozatot. A jelen zöld könyv ugyanakkor nem vizsgálja ezeket a megfontolásokat, mivel az EK-Szerződés 187. cikke kifejezetten úgy rendelkezik, hogy a TOT-EK társulás részletes szabályait és eljárásait a Tanács állapítja meg.

3. kérdés: Hogyan válhatna aktívabbá és kölcsönösebbé a TOT-ok és az EU közötti partnerség a felek közös érdekeinek elősegítése érdekében? Milyen tényleges kötelezettséggel járna ez a TOT-ok és (alkotmányos hatáskörük keretein belül) a kapcsolódásuk szerinti tagállamok számára?

4. kérdés: Az Ön álláspontja szerint melyek a TOT-ok és az EU közötti együttműködés legfontosabb közös érdekű területei?

5. kérdés: Milyen előnyei lennének a TOT-ok számára a megerősített regionális együttműködésnek és integrációnak? Hogyan lehetne ösztönözni a tudás és a know-how átadását a TOT-ok és szomszédjaik között?

6. kérdés: Mit gondol az EU, a TOT-ok, valamint a kapcsolódásuk szerinti tagállamok közötti politikai párbeszéd megerősítésének lehetőségéről, különösen olyan helyzetekben, amikor az EU és az érintett TOT érdekei eltérnek?

3.2. A Közösség és a TOT-ok közötti kereskedelmi szabályozás

Nem adható áttekintés a Közösség és a TOT-ok közötti jelenlegi kereskedelmi szabályozásról anélkül, hogy figyelembe vennénk a világban végbement, a Közösséget és magukat a TOT-okat, valamint a TOT-ok legfontosabb kereskedelmi partnereit, és kiváltképpen AKCS-szomszédjaikat érintő változásokat. A Közösség évek óta folyamatosan támogatja az AKCS-államok számára kiemelten fontos regionális gazdasági integrációt, mivel a regionális és a multilaterális kereskedelmi rendszerekbe való integráció olyan új kereskedelmi lehetőségeket kínál, amelyek eredményeként nagyobb gazdasági növekedés jöhet létre. Ez jelentheti a szegénységből kivezető utat az említett országok számára. Ez az indoka annak is, hogy fejlesztési együttműködési logika érvényesül az AKCS-államokkal megkötött gazdasági partnerségi megállapodásokban.

Tény az is, hogy megszűnő félben vannak a jelenlegi TOT-EK kereskedelmi rendszer által – a közösségi piacra való preferenciális bejutás tekintetében – kínált elméleti előnyök a globális és regionális szintű kereskedelem fokozatos liberalizációja következtében. Ez elkerülhetetlen folyamat, amelyre a TOT-oknak fel kell készülniük. Különösen azért, mert már jelenleg is a Közösség által valaha biztosított legnagylelkűbb kereskedelmi rendszer kedvezményezettjei. Emiatt nincs lehetőség az uniós piacra való preferenciális bejutásuk további javítására.

Mindezek alapján a Bizottság 2003 óta felkérte az AKCS régióban elhelyezkedő TOT-okat és a kapcsolódásuk szerinti tagállamokat, hogy vizsgálják felül az említett TOT-ok és a velük szomszédos AKCS-országok regionális gazdasági integrációjára vonatkozó álláspontjukat, illetve vegyék fontolóra, hogy az előbbiek mit veszítenének vagy nyernének az ilyen regionális gazdasági integrációban való részvétellel. Ez a származási szabályok, közelebbről a TOT-ok és AKCS-ok közötti származási kumuláció szempontjából is kiemelkedően fontos.

Mindemellett a TOT-ok egyedi helyzetéhez igazított származási szabályok korszerűsítése, vagy pedig a Közösségbe történő árubehozatalra vonatkozó kötelezettségeik teljesítésére vonatkozó képességük erősítése például az állat- és növény-egészségügy terén (ami az EFA-nak is kiemelkedően fontos eleme), hozzájárulhat ahhoz, hogy a lehető legtöbb előnyhöz jussanak a TOT-EK kereskedelmi rendszerből, annak ellenére, hogy csökken a tarifális preferenciák elméleti értéke. A jelenlegi átrakodási eljárást hasonlóképpen kritikai értékelés alá kell vetni.

A Bizottság szolgálatainak a jelen zöld könyv IV. mellékletében csatolt munkadokumentumával kapcsolatban a Bizottság tudomást kíván szerezni az Ön álláspontjáról a következő kérdésekben:

7.1. kérdés: Ön szerint melyek volnának az előnyei az olyan kiterjedtebb regionális integrációnak, amely a globalizációra válaszul és a Közösséggel szembeni kereskedelmi preferenciák leépüléséért cserébe előnyt nyújthat bizonyos TOT-ok számára?

7.2. kérdés: Hogyan vehetnének részt a TOT-ok a szélesebb körű regionális kereskedelemben, illetve hogyan tudná ezt a Közösség elősegíteni?

8.1. kérdés: Ön szerint a TOT-AKCS származási kumuláció milyen hozzáadott értéket képvisel a TOT-ok számára?

8.2. kérdés: Mely TOT-ok és milyen gyakorisággal alkalmazhatják a TOT-AKCS kumulációt? Maga után vonja-e ez a nyersanyagok AKCS-államokból való beszerzését és a TOT-okban történő helyszíni átalakítását?

8.3. kérdés: A származási szabályok korszerűsítése során hogyan vehető figyelembe a különböző TOT-ok sajátos helyzete ?

9.1. kérdés: Ön szerint milyen további értéket képviselne a kereskedelemmel kapcsolatos területeken a TOT-okkal folytatott olyan együttműködés, amelyet a globalizációra és a Közösséggel szembeni kereskedelmi preferenciák leépülésére válaszul alakítanánk ki?

9.2. kérdés: A TOT-EK társulás hogyan járulhatna aktívabban hozzá a TOT-ok helyzetének javításához ebben a vonatkozásban?

10.1. kérdés: Az Ön véleménye szerint mekkora valódi hozzáadott értéket képvisel a jelenlegi tengerentúli társulási határozatban szereplő, meglévő átrakási eljárás ?

10.2. kérdés: Hogyan lehetne átalakítani a TOT-EK társulást annak érdekében, hogy jobban elősegítse a (légi, közúti és kikötői) közlekedési infrastruktúra fejlesztését?

10.3. kérdés: Vannak-e javaslatai azzal kapcsolatban, hogyan lehetne másképpen elősegíteni a TOT-ok fejlett, de kihasználatlan kikötői infrastruktúrájának versenyképesebbé tételét?

3.3. A TOT-ok sajátos jellege

Az Amszterdami Szerződést elfogadó tagállamok kormányai képviselőinek részvételével rendezett konferencia 1997. október 2-án nyilatkozatott tett a TOT-okról, amelyben azt kérte, hogy vizsgálják felül a TOT-EK társulásra vonatkozó szabályrendszert többek között az alábbi célkitűzésre tekintettel: az egyes TOT-ok sokféleségének és sajátos jellegének fokozottabb figyelembevétele[13]. A 2001. évi tengerentúli társulási határozat ennek megfelelően számos új elemet vezetett be. A 8. EFA-ig a francia, holland és brit TOT-ok szerinti csoportokra osztották a programozható segélyt, és az érintett tagállamokra bízták ezeknek a forrásoknak a saját TOT-jaik közötti elosztását. A 2001. évi tengerentúli társulási határozat viszont meghonosította, hogy a közösségi pénzügyi támogatást közvetlenül az egyes TOT-ok számára osztják el, és előírta a szubszidiaritás fokozott alkalmazását a pénzügyi eszközök kezelése tekintetében. A legelszigeteltebb és legkevésbé fejlett TOT-ok igényeire vonatkozó rendelkezések is megjelentek ebben a határozatban. Viszont az azóta szerzett tapasztalatok alapján most számos további kihívást kell kritikusan értékelni a TOT-ok sebezhetőségével és sokféleségével kapcsolatban. Ez nem érinti a fenti kérdések jelentőségét.

Közelebbről, a Bizottság szolgálatainak e zöld könyv IV. mellékletében csatolt munkadokumentumával kapcsolatban a Bizottság tudomást kíván szerezni az Ön álláspontjáról a következő kérdésekben:

11. kérdés: Hogyan kell összekapcsolni a TOT-ok fenntartható fejlődésének Közösség általi előmozdítását azok sebezhetőségével és aprósziget-gazdaság jellegével?

12. kérdés: Mit gondol a TOT-ok relatív sebezhetőségét mérő olyan mutató létrehozásáról, amely lehetővé teszi nem csak a TOT-ok egymás közötti, hanem más országokkal és területekkel való összehasonlítást is? Ha létrehoznánk ilyen mutatót, mely kritériumokat kellene arra alkalmazni?

13. kérdés: Tekintve, hogy számos TOT ki van téve a természeti katasztrófáknak, hogyan kell a katasztrófakockázatok csökkentését a jövőbeni TOT-EK kapcsolatok részévé tenni?

14. kérdés: Hogyan alakítható át a TOT-EK társulás úgy, hogy jobban figyelembe vegye a TOT-ok sokféleségét, anélkül azonban, hogy azok és a Bizottság számára adminisztratív terhet jelentene?

4. KÖVETKEZTETÉSEK

Az EK-Szerződés kinyilvánítja, hogy a TOT-EK társulás célja a TOT-ok gazdasági és társadalmi fejlődésének elősegítése, valamint közöttük és a Közösség egésze között szoros gazdasági kapcsolatok kialakítása. Ezenfelül megállapítja a kereskedelemmel kapcsolatos célkitűzéseket, valamint e társulás alapelveit. Az EK-Szerződés keretei között ugyanakkor nagyon tág mozgástér nyílik az EU és a TOT-ok közötti kapcsolatok korszerűsítésére annak érdekében, hogy – miközben teljes mértékben figyelembe veszik a TOT-ok egyedülálló helyzetét a Közösséghez fűződő kapcsolatuk vonatkozásában – a helyszíni adottságokhoz, az egész világon szétszórtan elhelyezkedő aprósziget-gazdaság jellegükből adódó sajátos helyzetükhöz, és a bennük rejlő lehetőségekhez, valamint a tágabb nemzetközi összefüggésekhez, továbbá a regionális viszonyokhoz igazítsák azokat.

A jelen zöld könyv célja, hogy – a jövőbeni kapcsolatok előkészítése érdekében – széleskörű nyilvános vitát kezdeményezzen a TOT-EK társulás lényegbevágó korszerűsítésével alapvető kérdésekről annak érdekében, hogy a Bizottság ennek lezárultakkor képes legyen a lehető legjobb információk alapján megadni a megfelelő politikai választ abból a célból, hogy meghatározza azt a hosszú távú TOT-társulási stratégiát, amely a jelenlegi tengerentúli társulási határozat 2013. december 31-i lejártakkor részben vagy egészben annak a helyébe léphet. A fentiek nem érintik azt a lehetőséget, hogy a határozat 62. cikkével összhangban 2011 végéig sor kerülhet annak felülvizsgálatára.

A nyilvános konzultációs időszak 2008. július 1-jén kezdődik és 2008. október 17-én zárul le.

Az Európai Bizottság felkéri Önt, hogy a honlapján az alábbi internetcímen található elektronikus kérdőív felhasználásával nyújtsa be hozzászólásait:

http://europa.eu/yourvoice/consultations/index_en.htm

A Bizottság gondosan tanulmányozni fogja a kapott hozzászólásokat annak érdekében, hogy előkészítse a TOT-okkal kapcsolatos új politika meghatározását. Pontosabban: a hozzászólásokat aszerint fogják megvizsgálni, hogy a kifejtett vélemények beilleszthetők-e, illetve milyen mértékben illeszthetők be a TOT-okra vonatkozó jövőbeni politikai javaslatokba. A beérkezett hozzászólásokat a hozzászóló nevével együtt az interneten nyilvánosságra hozzák, kivéve, ha a hozzászóló a személyes adatok közzétételével szemben kifogást emel azon az alapon, hogy az ilyen közzététel jogos érdekeit károsítaná. Ebben az esetben a hozzászólást név nélkül tehetik közzé. Más esetben nem teszik közzé a hozzászólást, és elvileg nem veszik figyelembe annak tartalmát. A szervezeteket arra kérjük, azonosítsák magukat. A Bizottság igazolja a hozzászólások kézhez vételét, ez azonban nem szükségképpen jelenti azt, hogy a tartalmukra vonatkozó egyedi választ fog adni.

A Bizottság – annak érdekében, hogy megfelelő visszajelzést adjon a válaszadó feleknek és a nagyközönségnek – az EU és a TOT-ok közötti kapcsolatokra vonatkozó jogalkotási javaslatait vagy közleményét kísérő indoklásokba belefoglalja a konzultáció eredményeit és az arra vonatkozó magyarázatot, hogy hogyan vették figyelembe ezeket az eredményeket.

Javasoljuk, hogy válaszukkor az elektronikus kérdőívet használják, amely a konzultációs eljárás során megkönnyíti véleményük feldolgozását.

Hozzászólásukat ugyanakkor írásban is eljuttathatják a következő címre:

Az EU és a TOT-ok közötti jövőbeni kapcsolatokról szóló zöld könyv

European Commission (Európai Bizottság)

Directorate-General Development and Relations with African, Caribbean and Pacific States (a Fejlesztésért és az Afrikai, Karibi és Csendes-óceáni Államokkal Fenntartott Kapcsolatokért Felelős Főigazgatóság)

DG DEV/D/1

SC-15 07/130

B-1049 Brussels (Brüsszel)

Érdeklődés céljából az alábbi címre is küldhet e-mailt: DEV-DIR-D@ec.europa.eu

[1] A Szerződés hatályba lépését követő öt évben, azaz 1962. december 31-ig az 1957. március 25-i Római Szerződéshez csatolt végrehajtási egyezmény határozta meg a TOT-ok Közösséghez való társulásának részleteit és eljárásait. Ezt követően a Tanács által 1964. február 25-én, 1970. szeptember 29-én, 1976. június 29-én, 1980. december 16-án, valamint 1986. június 30-án öt éves időtartamokra elfogadott határozatok fektették le az EK-TOT társulásra irányadó részletes szabályokat és eljárásokat. A Tanács 1991. július 25-én és 2001. november 27-én további – egyenként tíz éves érvényességi idejű – határozatokat fogadott el a TOT-ok Közösséghez való társulására vonatkozóan. A 2001. november 27-i tengerentúli társulási megállapodást azonban 2007-ben 2013. december 31-ig meghosszabbították, hogy egybeessen a 10. Európai Fejlesztési Alap és a 2007 és 2013 közötti időszakra vonatkozó többéves pénzügyi keret időtartamával.

[2] A Tanács 2001/822/EK határozata (2001. november 27.) az Európai Közösség és a tengerentúli országok és területek társulásáról, HL L 314. 2001.11.30. 1. o. A 2007/249/EK határozattal (HL L 109., 2007.4.26., 33. o.) módosított határozat.

[3] Lásd a módosított tengerentúli társulási határozat 62. cikkét, valamint a 2007/249/EK tanácsi határozat (14) preambulumbekezdését.

[4] A 10. EFA keretében (2008-2013) a TOT-oknak nyújtott, egy főre vetített közösségi pénzügyi támogatás átlaga közel hatszorosa az AKCS-államoknak adott hasonló támogatásnak.

[5] A tengerentúli társulási határozat 58. cikke alapján. Lásd még a jelen zöld könyv III. mellékletét.

[6] A tengerentúli országokról és területekről szóló 36. sz. nyilatkozat, amelyet az Amszterdami Szerződést elfogadó tagállamok kormányai képviselőinek részvételével rendezett konferencia záróokmányához csatoltak (HL C 340., 1997.11.10.).

[7] Lásd: A Tanács 1999/95/EK határozata (1998. december 31.) Saint-Pierre és Miquelon, valamint Mayotte francia területi közösségek monetáris szabályozásáról, HL L 30., 1999.2.4., 29. o.

[8] Franciaország 2003-ban azt közölte, hogy csak abban az esetben nyújtja be az európai intézményeknek a csendes-óceáni francia TOT-ok euró-bevezetés iránti kérelmét, ha azzal mindhárom TOT egyetért. Ezzel kapcsolatban Wallis és Futuna kijelentette, hogy követni fogja a Francia Polinézia és Új-Kaledónia által a jövőben meghozott döntést. A francia polinéziai nemzetgyűlés 2006-ban az euró bevezetése melletti állásfoglalást fogadott el, Új-Kaledónia ugyanakkor még nem hozott döntést.

[9] A Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet Fejlesztési Segítségnyújtási Bizottsága (OECD/DAC) szerint. További részletek találhatók e zöld könyvhöz csatolt I. és II. mellékletben.

[10] Lásd a fenti 4. lábjegyzetet.

[11] A Tanács és a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői, az Európai Parlament és a Bizottság által elfogadott együttes nyilatkozat az Európai Unió fejlesztési politikájáról: „Az európai konszenzus” (HL C 46., 2006.2.24., 1. o.)

[12] Lásd: A Tanács 2006/526/EK határozata (2006. július 17.) az egyrészről az Európai Közösség, másrészről a Dán Királyság és Grönland közötti kapcsolatokról (HL L 208., 2006.7.29., 28. o.)

[13] A tengerentúli országokról és területekről szóló 36. sz. nyilatkozat, amelyet az Amszterdami Szerződést elfogadó tagállamok kormányai képviselőinek részvételével megrendezett konferencia záróokmányához csatoltak. (HL C 340., 1997.11.10.)