Jól ismert a katasztrófakockázat-kezelés és a környezet közötti szoros kapcsolat, amelyre az éghajlatváltozás hatása jobban felhívja a figyelmet. A 2015–2030-as időszakra vonatkozó, a sendai katasztrófakockázat-csökkentési keretről szóló uniós cselekvési terv kifejezetten elismeri a környezetbarát infrastruktúra lehetséges pozitív hozzájárulását a katasztrófakockázatok csökkentéséhez és a katasztrófavédelemhez. Az uniós katasztrófavédelem megerősítésére szolgáló mechanizmusok révén előmozdítható a környezetbarát infrastruktúra. Ezt még azonban konkrét gyakorlati intézkedések formájában is meg kell fogalmazni. A tapasztalatok azt mutatják, hogy az ökoszisztéma-alapú megközelítések, például a környezetbarát infrastruktúra, a természetalapú megoldások, az ökoszisztéma-alapú alkalmazkodás, a természetes vízmegtartó intézkedések és az ökoszisztéma-alapú katasztrófakockázat-csökkentési intézkedések költséghatékony szakpolitikai eszközök, de nem kerül sor a maradéktalan alkalmazásukra, és uniós szinten tovább kell erősíteni potenciáljukat.

Bár a környezetbarát infrastruktúra fogalma önmagában nem szerepel a közös agrárpolitikában (KAP), a jelenlegi KAP két pillére olyan eszközökről rendelkezik, amelyek a természeti erőforrásokkal való fenntartható gazdálkodást és az éghajlatváltozáshoz kapcsolódó fellépést szolgálják, és a kialakításuktól és végrehajtásuktól függően hozzájárulhatnak a környezetbarát infrastruktúrához. A kölcsönös megfeleltetés rendszerében a védelmi sávokhoz és a tájképi jellemzőkhöz kapcsolódó jó mezőgazdasági és környezeti állapot magában foglalja a környezetbarát infrastruktúrát, de előnyei tagállamonként változnak. A KAP első pillére értelmében a 2015-ben bevezetett kötelező ökologizálás a környezet és az éghajlat szempontjából is előnyös lehet, az Európai Számvevőszék a közelmúltban azonban megállapította, hogy a jelenlegi végrehajtás mellett nem valószínű, hogy jelentős előnyökkel jár a környezet és az éghajlat, illetve különösen a biológiai sokféleség szempontjából. Ami a második pillért illeti, a tagállamok és a régiók a vidékfejlesztési intézkedések széles skálájából választhatnak az agrár-környezetvédelmi és az éghajlattal kapcsolatos célkitűzések elérése érdekében, illetve a gazdálkodók területalapú támogatásban részesülhetnek, amelyet kiegészíthet a nem termelő beruházásoknak nyújtott célzott támogatás. Egyedi támogatás a biogazdálkodásra való áttérés vagy a biogazdálkodás fenntartása, illetve az élőhelyvédelmi irányelv, a madárvédelmi irányelv és a víz-keretirányelv rendelkezéseinek közvetlen végrehajtása céljából is odaítélhető. Az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EMVA) is nyújthat támogatást az olyan erdészeti intézkedések vonatkozásában, amelyek potenciálisan magukban foglalják a környezetbarát infrastruktúra kialakítását vagy fenntartását.

A tájképi elemeknek a művelt földterületeken való újbóli megjelenésére szolgáló ösztönzőkkel és az állandó gyepterületek hatékonyabb védelmével fokozható ez a hozzájárulás. A vidékfejlesztési programokhoz való hozzájárulásnak a víz-keretirányelv és az árvizekről szóló irányelv megvalósítása szempontjából történő utólagos értékelése értékeli a természetes vízmegtartó intézkedések használatát is, valamint azt, hogyan javítható ez a jövőben. „Az élelmiszer-ágazat és a mezőgazdaság jövője” című közlemény olyan innovatív eszközök használatát javasolja, amelyek képesek megerősíteni a meglévő környezetbarát infrastruktúrát.

Erőfeszítések történtek a környezetbarát infrastruktúra érvényesítésére az uniós regionális politikában: az Európai Regionális Fejlesztési Alappal (ERFA) és a Kohéziós Alappal kapcsolatos, a 2014 és 2020 közötti időszakra vonatkozó rendelkezések kimondják, hogy a fenntartható fejlődés – beleértve a környezetvédelmi követelményeket és a biológiai sokféleséget – előmozdítása horizontális folyamat. A tagállamoknak szánt útmutatóban a Bizottság kiemeli, hogy a környezetbarát infrastruktúra és az ökoszisztéma-alapú alkalmazkodás a szürke infrastruktúrának és a földhasználat intenzív megváltoztatásának költséghatékony alternatívája vagy kiegészítő intézkedése.

Az uniós makroregionális stratégiák hasznos platformot kínálnak a környezetbarát infrastruktúrával foglalkozó projektek tervezésére és végrehajtására, és közelebb hozzák egymáshoz az (uniós és nem uniós) országokat, a régiókat és az érdekelt feleket. A környezetbarát infrastruktúra az ilyen régiók fenntartható fejlődésének strukturális és funkcionális alapjává válhat. Ennek jó példája, hogy az alpesi régióra vonatkozó uniós makroregionális stratégia keretében 2017 októberében sor került egy, az alpesi környezetbarát infrastruktúráról szóló közös miniszteri nyilatkozat elfogadására.

Az uniós városi politika is előmozdítja a környezetbarát infrastruktúrát. Az „Uniós városfejlesztési menetrend – Fenntartható földhasználat és természeten alapuló megoldások” értelmében 2017-ben létrejött egy partnerség, és az innovatív városfejlesztési tevékenységek keretében egy pályázati felhívás is várható, és ez a pályázat támogatást nyújt a városoknak az innovatív megoldások teszteléséhez a fenntartható városfejlesztéssel kapcsolatos kiválasztott témákban. A környezetbarát infrastruktúra már szerepel az Európa Zöld Fővárosa díj és a Zöld Levél díj odaítélési szempontjai között. A városi környezetbarát infrastruktúrával kapcsolatos ismeretek bővüléséhez hozzájárulnak a városi területeken végrehajtott természetalapú megoldásokkal foglalkozó Horizont 2020 projektek és a MAES EnRoute elnevezésű projektje is. Az európai városok számos kezdeményezése városi és helyi szinten is a környezetbarát infrastruktúrára irányul.

Noha számos tanulmány igazolja a környezetbarát infrastruktúra és az emberi egészség közötti pozitív kapcsolatot, az uniós egészségügyi politikában a döntéshozók és az érdekelt felek nem használják széles körben a környezetbarát infrastruktúrát az egészségügyi problémák költséghatékony megoldásaként. A bevált gyakorlatokat bővíteni kell; ilyenek például a környezetbarát infrastruktúrával és az emberi egészséggel kapcsolatos holisztikus megközelítés előmozdítására irányuló finn kezdeményezések.

A környezetbarát infrastruktúra számos ökoszisztéma-alapú előnyt kínál, és így hozzájárulhat az újonnan létrehozott energetikai infrastruktúra társadalmi elfogadottságának növeléséhez. A helyi közösségek és földtulajdonosok körében népszerűek az élőhelyek fejlesztésének különböző formái, például a villamos vezetékek alatt húzódó területek alacsony növényzettel borított élőhelyekké való alakítása, és ezek a megoldások csökkentik a növényzet fenntartásának költségeit a projektgazdák számára. A megújuló energiaforrások hálózatával foglalkozó kezdeményezés olyan projekteket jutalmaz, amelyek kiemelkedő innovatív gyakorlatokat alkalmaznak a természet és a biológiai sokféleség védelme során, például az Elia és a Terna projektjei. A hasonló gyakorlatok Európa-szerte bővíthetők, és a szabályozók ösztönözhetik bevált gyakorlatként való alkalmazásukat egyrészt a közös érdekű projektek időszerű végrehajtásának biztosítása érdekében a TEN-E kiemelt jelentőségű folyosói mentén, ami egy integrált, biztonságos, versenyképes és fenntartható belső uniós energiapiac előfeltétele, másrészt az uniós éghajlat- és energiapolitika célkitűzéseinek elérése érdekében.

Az uniós közlekedéspolitika terén néhány példa tanúskodik ugyan a bevált gyakorlatok alkalmazásáról, de ezek még mindig túl elszigeteltek, és több erőfeszítésre van szükség egyrészt a biológiai sokféleség fokozásához a környezetbarát infrastruktúrának a TEN-T hálózat mellett való használatával, másrészt a természet és a gazdaság szempontjából hasznos előnyök biztosításához, egyidejűleg fokozva az új közlekedési infrastruktúra társadalmi elfogadottságát. Ez magában foglalhatja a biológiai sokféleségnek kedvező területek fenntartását a TEN-T folyosók mentén vagy olyan konkrét struktúrák létrehozását, amelyek biztonságos átkelést biztosítanak a vadon élő állatok számára. Ezért fontos a transzeurópai hálózatok és a környezetbarát infrastruktúra használata közötti szinergiák uniós szintű megerősítése, többek között az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz projektjeinek ökologizálására szolgáló lehetőségek megvizsgálásával.

2.2. Az információ javítása, a tudásalap megerősítése és az innováció előmozdítása

A környezetbarát infrastruktúrával kapcsolatos stratégia felszólította a Bizottságot a környezetbarát infrastruktúrával kapcsolatos tájékoztatás javítására és az információk további terjesztésére. A biológiai sokféleség európai információs rendszere, beleértve egy környezetbarát infrastruktúrával kapcsolatos könyvtárat, szélesebb körű hozzáférést biztosít a környezetbarát infrastruktúrával kapcsolatos információkhoz. Folyamatban van az egyéb idevágó információs platformokkal való szinergiák kialakítása. A környezetbarát infrastruktúra konkrét szakpolitikai területekbe való integrálásáról szóló útmutatók (például regionális és kohéziós politikák, vízgazdálkodás és árvízvédelem, környezeti hatásvizsgálatok és stratégiai környezeti vizsgálatok) jelentek meg.

A környezetbarát infrastruktúrával kapcsolatos tudásbázis fejlesztése annak a szélesebb körű intézkedésnek a része, amely biztosítani kívánja a biológiai sokféleséggel kapcsolatos, 2020-ig teljesítendő uniós stratégia 2. céljához szükséges tudásbázist. Az ökoszisztémák és szolgáltatásaik feltérképezésével és értékelésével (MAES) foglalkozó, 2013-ban indult uniós kezdeményezés módszertani útmutatást nyújt az EU-nak és tagállamainak az ökoszisztémák és szolgáltatásaik állapotának feltérképezéséhez és értékeléséhez. A negyedik, 2016-ban közzétett MAES-jelentés a városi környezetbarát infrastruktúrával foglalkozik.

A Bizottság „A környezetbarát infrastruktúrára és az ökoszisztéma helyreállítása: térinformatikai módszerek, adatok és eszközök” címmel közzétett egy jelentést, válaszul a környezetbarát infrastruktúrával kapcsolatos stratégia azon felhívására, amely szerint felül kell vizsgálni „a döntéshozók számára elérhető, a zöld infrastruktúra megvalósítására vonatkozó technikai és térbeli adatok körét és minőségét”.

Az Európai Környezetvédelmi Ügynökség és a Közös Kutatóközpont (JRC) támogatja a környezetbarát infrastruktúrát és a helyreállítást, és jelentéseket tett közzé a meglévő adatoknak és az új módszereknek a környezetbarát infrastruktúra szempontjából való használhatóságáról.

Az uniós kutatási és innovációs politika vonatkozásában a hetedik keretprogram (FP7), illetve 2014 óta a Horizont 2020 keretprogram támogatja a környezetbarát infrastruktúra szempontjából jelentős projekteket. A természetalapú megoldások alkalmazásával és értékelésével foglalkozó kutatási, innovációs és demonstrációs projektek révén lehetőség nyílik a beruházásokra. Ezt egészíti ki a szakpolitikai integráció, a mutatók kidolgozása, az információk megosztása, a promóció, valamint a vállalkozások és a társadalom felé történő nyitás, mert a természetalapú megoldások többszörös előnyeiről szóló bizonyítékok hozzájárulnak a környezetbarát infrastruktúra bővítéséhez és előnyben részesítéséhez. A kutatáson alapuló információk megosztására szolgáló Oopla nevű platform és a ThinkNature hálózatépítési platform elősegíti a támogatáshoz való hozzáférést.

A környezetbarát infrastruktúrával kapcsolatos stratégia emellett felszólítja a Bizottságot annak értékelésére, „hogy a technikai előírások, különös tekintettel a fizikai alkotóelemekre és folyamatokra, hogyan tudnak hozzájárulni a zöld infrastruktúrát támogató termékek »növekvő piacához«”. A környezetbarát infrastruktúrához kapcsolódó előírások lehetséges kidolgozása szerepel az Unió éves szabványosítási munkaprogramjában, és a Bizottság tanulmányt készített ezzel kapcsolatban. Az elkövetkező hónapokban folytatódik a munka, amelyben a releváns érdekelt felek és a szabványügyi szervezetek is részt vesznek annak értékelésére, hogy szükség van-e új szabványokra a környezetbarát infrastruktúra elemeit illetően, és ha igen, mely elemek vonatkozásában.

2.3. A finanszírozási eszközökhöz való hozzáférés javítása

Egy közelmúltbeli tanulmány becslése szerint a környezetbarát infrastruktúrára fordított EU-finanszírozás összege a 2007 és 2013 közötti programozási időszakban körülbelül 6 579 millió EUR volt, és a legnagyobb hozzájárulás az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alaptól származik. A LIFE program konkrét támogatást nyújt a biológiai sokféleség, többek között a környezetbarát infrastruktúra céljára.

A 2014–2020 közötti időszakban a környezetbarát infrastruktúra további támogatást kap az Európai Regionális Fejlesztési Alapból és a Kohéziós Alapból a biológiai sokféleség, a természet és a környezetbarát infrastruktúra céljára elkülönített közvetlen támogatás részeként 3 700 millió EUR összegű beruházásokkal, valamint beruházásokra kerül sor számos olyan területen, mint az árvízvédelem, a víztisztítás vagy az épületek felújítása.

A környezetbarát infrastruktúrával kapcsolatos stratégia felszólítja a Bizottságot, hogy vizsgálja meg, milyen lehetőségek vannak innovatív pénzügyi mechanizmusok kidolgozására a környezetbarát infrastruktúra támogatása és a környezetbarát infrastruktúrával foglalkozó projekteket kidolgozni kívánó személyek támogatására szolgáló uniós finanszírozási eszköz kidolgozása érdekében. A környezetbarát infrastruktúrával foglalkozó projektek a természetitőke-finanszírozási eszköz keretében támogathatók; ez a pénzügyi eszköz a biológiai sokféleséggel és az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodással foglalkozó projekteket támogatja, és bevételt generál vagy költségmegtakarításokkal jár. Az első hitelmegállapodás aláírására 2017 áprilisában került sor, és ez a megállapodás várhatóan jelentős előnyökkel jár a környezetbarát infrastruktúra és a természet szempontjából. 2018-ban három további intézkedés – köztük az Athénnak zöld infrastruktúra létesítésére nyújtott hitel – jutott el az aláírásig, és folyamatban van számos további idevágó projekt előkészítése.