EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2016.11.28. COM(2016) 856 final 2016/0365(COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a központi szerződő felek helyreállítására és szanálására irányuló keretrendszerről, valamint az 1095/2010/EU, a 648/2012/EU és az (EU) 2015/2365 rendelet módosításáról (EGT-vonatkozású szöveg) {SWD(2016) 368 final}

{SWD(2016) 369 final}



INDOKOLÁS 1.A JAVASLAT HÁTTERE 1.1.A javaslat indokai és céljai Egy központi szerződő fél úgy avatkozik be a pénzügyi piaci szereplők között, hogy minden eladóval szemben vevőként, illetve minden vevővel szemben eladóként jár el meghatározott ügylettípusok esetében. A központi szerződő felek különféle eszközosztályokban kötnek pénzügyi ügyleteket, például részvényekre, származtatott ügyletekre és repóügyletekre. Szolgáltatásukat rendszerint klíringtagjaiknak (jellemzően bankoknak) nyújtják, akik közvetlen szerződéses kapcsolatban állnak a központi szerződő felekkel és a klíringtagok ügyfeleivel (pl. nyugdíjalapokkal). Az ügyletek koncentrációja és a központi szerződő feleknél ebből eredő pozíciók lehetővé teszik e pozíciók nettósítását, és ezáltal jelentősen csökkentik a központi szerződő felek, valamint klíringtagjaik és azok ügyfeleinek teljes kitettségét. A pozíciók átvállalásáért és nettósításáért a központi szerződő fél letétek és garanciaalaphoz való hozzájárulások formájában biztosítékot gyűjt a klíringtagoktól és azok ügyfeleitől a kötelezettségei fedezésére arra az esetre, ha valamely résztvevő nem teljesítené kötelezettségeit a központi szerződő fél felé. Ezáltal kezelik a pénzügyi piacokban rejlő kockázatokat (pl. partnerkockázat, likviditási kockázat és piaci kockázat), és javítják a pénzügyi piacok általános stabilitását és alkalmazkodóképességét. E folyamatban nélkülözhetetlen csomópontokká válnak a pénzügyi rendszerben, amelyek több pénzügyi szereplőt kapcsolnak össze, és kitettségük jelentős részét különféle kockázatok felé összpontosítják. Ezért kulcsfontosságú a központi szerződő fél hatékony kockázatkezelése és szigorú felügyeleti ellenőrzése annak biztosítására, hogy az ilyen kitettségek megfelelően fedezettek legyenek. A központi szerződő felek mérete és jelentősége Európában és azon túl is növekedni fog a G-20 arra irányuló kötelezettségvállalásával, hogy a tőzsdén kívül bonyolított szabványosított származtatott ügyleteket a központi szerződő feleken keresztül számolják el. Ezt a kötelezettséget az Európai Unióban a tőzsdén kívüli származtatott ügyletekről, a központi szerződő felekről és a kereskedési adattárakról szóló rendelet („EMIR”) hajtja végre. A rendelet emellett átfogó prudenciális kötelezettségeket is meghatároz a központi szerződő felek számára, valamint a központi szerződő felek műveleteivel és felügyeletével kapcsolatos előírásokat is megállapít. Miközben az Európai Unióban ezáltal szigorú előírások vonatkoznak a központi szerződő felekre – figyelemmel a gazdaságban betöltött központi szerepükre és az általuk vállalt megnövekedett kockázatra –, nincs harmonizált uniós szabály az olyan valószínűtlen helyzetekre, amelyek közepette e szabályok alkalmazása ellehetetlenül, és amelyekben a központi szerződő felek súlyos helyzetbe kerülnek – az EMIR-ben felvázoltakon túl – vagy egyenesen csődbe jutnak. Elvben a csődbe jutott vállalatokat fizetésképtelenségi eljárás alá kellene vonni. Azonban az elmúlt válság egyértelműen megmutatta, hogy egy olyan fontos pénzintézet csődje, amely nagymértékben kapcsolódik a pénzügyi piacok egyéb szereplőihez, súlyos problémákat okozhat a pénzügyi rendszer többi szereplője számára, és kedvezőtlenül befolyásolhatja a szélesebb értelemben vett gazdaság növekedési kilátásait. Ennek az az oka, hogy fizetésképtelenségük hirtelen korlátozhatja egy intézmény kritikus funkcióinak biztosítását a gazdaság számára, ami piaci pánikot válthat ki, és továbbgyűrűzhet, mivel a partnerek és befektetők bizonytalanok eszközeiket és kötelezettségeiket illetően egy elhúzódó jogi eljárásban. Amikor az elmúlt években a pénzügyi stabilitást – például a piacokon uralkodó bizalomhiány miatt – és az általános közérdeket hasonló veszélyek fenyegették, a kormányok gyakran rákényszerültek arra, hogy közpénzből mentsék meg a fizetésképtelenné váló pénzintézeteket. A helyreállítás és szanálás olyan intézkedéseket jelentenek, amelyek célja megvédeni a pénzügyi stabilitást, biztosítani a kritikus funkciók folytonosságát és megvédeni az adófizetőket az olyan esetekben, amikor egy nehéz pénzügyi helyzetben lévő intézmény válsághelyzetbe kerül vagy csődbe megy, és a fizetésképtelenségi eljárások nem szolgálnák megfelelően e célok elérését. Mint ilyen, az intézkedések szándéka megvédeni a létfontosságú kritikus funkciókat anélkül, hogy az adófizetőket veszteségnek tennék ki a pénzügyi rendszer azon képességének megőrzése érdekében, hogy finanszírozza a gazdasági növekedést, és elkerülni egy pénzügyi összeomlás szocio-gazdasági költségeit. A helyreállítási és szanálási intézkedések olyan esetekben a legrelevánsabbak, amikor a pénzintézet „rendszerszintű”, amely által méretéből, piaci jelentőségéből és összekapcsoltságából adódóan például a válsághelyzete vagy nem rendezett csődje veszélyeztetné a pénzügyi rendszer rendes működését, ami kedvezőtlen hatást gyakorolhat a reálgazdaságra. Miközben a központi szerződő felek már jól szabályozottak, komoly erőforrásokkal rendelkeznek a pénzügyi válsághelyzetek kezelésére az EMIR értelmében, és a múltban nem kerültek nagyszámban válsághelyzetbe vagy csődbe, a növekvő számú új kockázattípusok feldolgozása terén fokozódó jelentőségük által teremtett kihívás széles körben ismert a kormányok, hatóságok és egyéb piaci résztvevők előtt. Központi és a pénzügyi piacokon betöltött növekvő szerepükre figyelemmel az EU-ban az összes központi szerződő fél rendszerszintűnek tekintendő. Helyreállítási intézkedések azok az intézkedések, amelyeket maga a pénzintézet tesz meg hosszú távú életképességének helyreállítása érdekében. A központi szerződő feleket illető fő politikai célkitűzés a megfelelő feltételek biztosítása ahhoz, hogy a helyreállítási intézkedések sikeresek legyenek, mivel csődjük nagymértékben bomlasztó lehet a tágabb értelemben vett pénzügyi rendszer számára. Azonban a közérdekből eljáró hatóságoknak is kell, hogy hatáskörük legyen egy központi szerződő fél szanálására, amennyiben ezek az intézkedések kudarcot vallanának, vagy károsíthatják a pénzügyi stabilitást. A szanálási intézkedések olyan rendkívüli lépéseket jelentenek, amelyeket a hatóságok megtehetnének a központi szerződő felek gyors helyreállítása érdekében, valamint azért, hogy biztosítsák azon funkcióik folytonosságát, amelyek a gazdaság szempontjából kritikusak, csökkentve ezzel a pénzügyi rendszernek és a tágabb értelemben vett gazdaságnak okozott károkat, miközben a központi szerződő fél fennmaradó részeit fizetésképtelenségi eljárás alá vonják, biztosítva ezzel a piaci hatékonyságot. A folyamat során a költségeket és a veszteségeket a lehető legnagyobb mértékben a központi szerződő fél tulajdonosaira és hitelezőire hárítják, nem pedig az adófizetőkre, annak megfelelően, hogy a központi szerződő fél csődje esetén azok milyen elbánás alá estek volna, és az Alapjogi Charta, az Európai Unió Bíróságának vonatkozó joggyakorlata, valamint az Európai Emberi Jogi Egyezmény teljes betartása mellett. A szanálásnak nem célja megakadályozni a nem hatékony intézmények csődjét; ehelyett inkább az intézmény kritikus funkcióinak megtartása a célja, miközben lehetővé teszi a fennmaradó részeinek rendezett módon történő felszámolását. A bankokon és központi szerződő feleken kívüli egyéb pénzügyi vállalkozások lehetséges helyreállítására és szanálására történő reagálás szükségességének elemzése nem haladt ugyanilyen ütemben. Ennek a legfőbb oka a pénzügyi válság alatt levont tanulság, amely nem mutatott ugyanilyen sürgető igényt a szóban forgó intézkedések iránt. Ilyen intézkedések azonban szükségesek lehetnek a jövőben, figyelemmel a gazdasági és pénzügyi kockázatok kialakulására az érintett ágazatokban. Továbbá a biztosító társaságokkal kapcsolatos konkrét és szélesebb körű nemzetközi munka a G-20 szintjén szintén még a javaslattételek korai szakaszában vannak, és csak néhány joghatóság vezetett be a gyakorlatban e területen szabályozói reformokat. Az Európai Unión belül ez ideáig három tagállam vezetett be, illetve fog bevezetni a biztosító társaságok helyreállítására és szanálására vonatkozó jogszabályokat. Az EIOPA megkezdte a nemzetközi helyreállítási és szanálási gyakorlatok és fejlemények alapos, átfogó és széles körű felülvizsgálatát ezen a területen, és e témában várhatóan 2017 első felében fog jelentést készíteni. A jelentés alapján a Bizottság mérlegelni fogja a további lépéseket az Európai Parlamenttel, Tanáccsal és minden fontos érdekelt féllel folytatott szoros együttműködésben. 1.2.Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel A bankok és befektetési vállalkozások tekintetében már elfogadásra került egy átfogó uniós helyreállítási és szanálási keretrendszer. A központi szerződő felekre javasolt keretrendszer nem teremt párhuzamosságot sem ezzel a rendszerrel, sem pedig az EMIR-rel, hanem kiegészíti azokat. Meghatározza a bankokra és befektetési vállalkozásokra vonatkozó rendelkezésekkel összehasonlítható rendelkezéseket, hogy elősegítse a rendezett helyreállítást és szanálást, azonban azokat a központi szerződő felek üzleti modelljeinek és a náluk felmerülő kockázatuk konkrét jellemzőihez igazítja, ideértve annak meghatározását, hogy a veszteségeket milyen módon kell szétosztani olyan helyzetekben, ahol a meglévő központi szerződő felek EMIR értelmében előírt előfinanszírozott forrásai kimerültek. Még általánosabban, nemzetközi szinten a G-20 vezetők elfogadtak egy a Pénzügyi Stabilitási Tanács (FSB) által kidolgozott megközelítést azon kockázatok átfogó és megfelelő helyreállítási és szanálási eszközökön keresztül történő kezelésére, amelyeket valamely globális rendszerszintű jelentőségű pénzintézet (bank, pénzügyi piaci infrastruktúra, biztosító társaság, stb.) csődje idézhet elő a pénzügy rendszerre nézve. A Fizetési és Piaci Infrastruktúra Bizottság (CPMI) és az Értékpapír-felügyeletek Nemzetközi Szervezete (IOSCO) továbbá útmutatást dolgozott ki a pénzügyi piaci infrastruktúrák helyreállítási terveire vonatkozóan, ideértve a központi szerződő feleket is, miközben az FSB további útmutatást adott ki Key Attributes of Effective Resolution Regimes („A hatékony szanálási rendszerek főbb jellemzői”) pénzügyi piaci infrastruktúrákra, például központi szerződő felekre, valamint biztosítókra történő alkalmazására vonatkozóan. 2016. közepén ezek a szervezetek folytatták a tanácskozást ennek az útmutatónak a fő részeire vonatkozóan, beleértve az olyan kérdéseket, mint az időzítés, hogy a hatóságok mikor vonják szanálás alá a központi szerződő felet azért, mert kockán forog az életképessége, és a pénzügyi stabilitás, valamint hogy milyen hatáskört és eszközöket alkalmazzon a szanálási hatóság ennél a pontnál annak érdekében, hogy a legjobban biztosítsa a kritikus funkciók folytonosságát, minimalizálja a továbbgyűrűzést és a költségeket és veszteségeket a lehető leghatékonyabb módon tudja szétosztani. Végezetül 2013 decemberében az Európai Parlament elfogadott egy saját kezdeményezésű jelentést, amellyel felhívja a Bizottságot, hogy tegyen javaslatot megfelelő uniós intézkedésekre annak biztosítására, hogy a fő pénzintézetek, nevezetesen a központi szerződő felek lehetséges csődjének hatásait csökkenteni lehessen. 1.3.Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival A központi szerződő felek helyreállítására és szanálására irányuló európai keretrendszer kidolgozásának javaslatát a Bizottság 2015. évi munkaprogramjában jelezte, és a kezdeményezés menetrendjét 2015 áprilisában tették közzé. Az előző bekezdésben említett vonatkozó nemzetközi útmutató további finomításának figyelembevétele érdekében a kezdeményezést továbbvitték a 2016. évi munkaprogramba. A kezdeményezés a Bizottság azon törekvéseinek részét képezi, hogy biztosítsa a pénzügyi rendszer zökkenőmentes működését és az adófizetőket érintő fenyegetések kezelését, valamint azt, hogy a pénzügyi piacok képesek legyenek folyamatosan betölteni a fenntartható, hosszú távú növekedésben betöltött szerepüket a belső piac további mélyítése céljából a fogyasztók és vállalkozások érdekében. 2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG 2.1.Jogalap

E javaslat jogalapja az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 114. cikke, amely lehetővé teszi a tagállami rendelkezések közelítésére vonatkozó olyan intézkedések elfogadását, amelyek tárgya a belső piac megteremtése és működése. A javaslat a lehetséges vészhelyzet és csőd kezelését szolgáló azonos eszközök és eljárások központi szerződő felek számára történő biztosításához szükséges mértékben harmonizálja a központi szerződő felek helyreállításáról és szanálásáról szóló nemzeti jogi aktusokat. Jelenleg miközben az engedéllyel rendelkező központi szerződő felek az EU egész területén működhetnek és nyújthatnak szolgáltatásokat, az EMIR követelményeit meghaladó lehetséges válságok kezelését szolgáló szabályozói környezet megosztott. Néhány tagállam előírta a központi szerződő felek számára, hogy készítsenek készenléti tervet a vészhelyzeteikre, vagy vonják a központi szerződő feleket a pénzügyi szektor elsődlegesen a bankokra kidolgozott szélesebb körű szanálási rendszerei alá. Ugyanakkor egyetlen tagállam sem dolgozott ki egy olyan teljes körű nemzeti rendszert a központi szerződő felek helyreállítására és szanálására, amely teljes mértékben megfelelne a G-20 által elfogadott FSB elveknek, többek között a határokon átnyúló továbbgyűrűzések elleni hatékony koordináció és felügyelet szükségességét illetően. Egy uniós szintű keretrendszer nélkül a tagállamok valószínűleg nem tudnak átfogó és összeegyeztethető rendszereket kidolgozni. Azokat az eltérő megközelítéseket, amelyekkel a központi szerződő felek és hatóságok mérsékelnék vagy kezelnék a központi szerződő felek válsághelyzetét vagy csődjét, nem lehetne teljes mértékben koherensen megtervezni, és azokat nem lehetne következetesen alkalmazni. Ez a határokon túli klíringtagok és ügyfelek számára kritikus funkciók zavarához vezethet, valamint szélesebb körű pénzügyi instabilitást idézhet elő. Szükséges ezért egy uniós szintű fellépés ahhoz, hogy a tagállamok hatóságait ellássák azokkal az eszközökkel és hatáskörökkel, amelyek célirányosan, koherensen és egyenlő módon alkalmazhatók az egész Unióban. Az uniós szintű intézkedés továbbá garantált azon központi szerződő felek számára is, amelyek kevesebb közvetlen határokon átnyúló kapcsolatokkal rendelkeznek, de amelyek esetében a harmonizálás mérsékelné a központi szerződő felek csődjének várható és tényleges nemzeti kezeléséből adódó egyenlő feltételekkel és versennyel kapcsolatos lehetséges aggodalmakat. A közpénzekből történő különböző szintű lehetséges állami beavatkozással működő nemzeti rendszerek például egyenlőtlen feltételeket biztosító mozgásteret eredményeznének azon tagállamokban lévő központi szerződő felek számára, ahol nagyobb a támogatás valószínűsége. A különböző tagállamokban a banki csődök tapasztalata kiemeli, hogy a rendszerszintű pénzintézetek problémái mennyire fel tudják darabolni az egységes piacot nemzeti gazdasági zónákra. A piaci megítélés és elfogultság a verseny torzulását okozhatja az állam relatíve komolyabb hallgatólagos támogatását élvező joghatóságokban található szervezetek javára, és önkényesen befolyásolhatja a vállalkozások költségeit azok földrajzi elhelyezkedésétől és attól függően, hogy egy tagállamnak mekkora kedve van megelőző jelleggel elkülöníteni az eszközöket, likviditást vagy a tőkét a határokon átnyúló kitettség minimalizálására, vagy mennyire szükséges ez számára. Miközben az egységes piac ilyen jellegű szétaprózódásának kockázata a központi szerződő felek esetében kevésbé fenyegető, a tagállamok arra való képességének eltérő megítélése, illetve azzal kapcsolatos bizonytalanság, hogy ellenőrző befolyás alá tudnak-e vonni egy csődbe jutott központi szerződő felet, és hatékonyan tudják-e azt szanálni, alááshatja a piaci szereplők egységes piac működésébe vetett bizalmát, és ezzel annak működését. Valójában az európai tőkepiacok integrációja elmaradt ütemének egyik okaként az azzal kapcsolatos bizonytalanságot említik meg, hogy a fő piaci infrastruktúrák csődjét miként lehet kezelni közös uniós szabályok hiányában. A központi szerződő felekre alkalmazandó követelmények harmonizációja javítaná a gazdasági szereplők egyenlő versenyfeltételeit, és segítene lendületet adni a belső piac integrációjának. Annak biztosításával, hogy az összes vonatkozó tagállam hatóságai azonos minimum eszközökkel rendelkezzenek a központi szerződő felek rendezett helyreállításának és szanálásának biztosításához, valamint a hatóságok közötti együttműködés elősegítésével a határokon átnyúló továbbgyűrűző hatások csökkentése érdekében a válsághelyzetek vagy csőd kezelésekor, a harmonizált keretrendszer fokozná a pénzügyi stabilitást is a belső piacon, és megakadályozná az olyan kimeneteket, ahol a tagállamok arra kényszerülnének, hogy egyedül és nem koordinált módon intézkedjenek a saját joghatóságukban letelepedett gazdasági szereplőkkel kapcsolatban. A megfelelő jogalap következésképpen az EUMSZ 114. cikke. 2.2.Szubszidiaritás Az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 5. cikkének (3) bekezdésében megállapított szubszidiaritás elvének megfelelően azokon a területeken, amelyek nem tartoznak kizárólagos hatáskörébe, az Unió csak akkor és annyiban jár el, amikor és amennyiben a tervezett intézkedés céljait a tagállamok sem központi, sem regionális vagy helyi szinten nem tudják kielégítően megvalósítani, így azok a tervezett intézkedés terjedelme vagy hatása miatt az Unió szintjén jobban megvalósíthatók. Az uniós pénzügyi piacok nyitottak és integráltak. A központi szerződő felek képesek határokon átnyúlóan működni az általuk kiszolgált piacokon és termékvonalakon belül. A folyamat során több pénzügyi szereplőt, partnert és ügyfelet kapcsolnak össze határokon átnyúlóan szerte az egységes piacon. A pénzügyi szektor e fejlett és több rétegű határokon átnyúló integrációjának köszönhetően szükséges egy olyan uniós szanálási és helyreállítási keretrendszer, amely visszatükrözi a vállalkozás integrációjának szintjét. A válságot átélő központi szerződő felek kezeléséhez jelenleg rendelkezésre álló eszközök a központi szerződő felek belső megállapodásaira korlátozottak, vagy, ahol kidolgoztak ilyet, nemzeti szintűek. Ez azt jelenti, hogy léteznek olyan potenciálisan eltérő megközelítések, amelyek révén a központi szerződő felek és a hatóságok mérsékelhetik vagy kezelhetik a pénzügyi válságot átélő vagy csőd szélére került központi szerződő feleken belüli azon problémákat, amelyek végső soron a gazdaság számára kritikus funkciók zavarához, a belső piac felaprózódásához, valamint egy szélesebb körű pénzügyi instabilitáshoz vezethetnek. Egy a nemzeti határokon túl működő központi szerződő fél csődje, ami az esetek többségére igaz, valószínűleg mindazon tagállamok pénzügyi piacainak stabilitását érinti – különböző mértékben – ahol az adott központi szerződő fél működik. Csak uniós fellépéssel lehet biztosítani, hogy a központi szerződő felek és azok klíringtagjai (akik a központi szerződő felektől eltérő tagállamokban lehetnek) megfelelő és hatékony beavatkozás alá tartozzanak a válsághelyzetek koordinált és koherens módon történő mérséklése vagy kezelése érdekében. Ezért e célok uniós és tagállami szinten történő biztosításához helyénvaló, hogy az EU kidolgozza a szükséges jogi keretrendszert. 2.3.Arányosság Az arányosság elvének megfelelően az Unió intézkedése sem tartalmilag, sem formailag nem terjedhet túl azon, ami a Szerződések célkitűzéseinek eléréséhez szükséges. Elvileg egy csődbe jutott központi szerződő félre ugyanolyan fizetésképtelenségi eljárásnak kellene vonatkoznia, mint minden más vállalkozásra. Azonban a központi szerződő felek olyan központi pénzügyi infrastruktúrák, amelyek rendkívüli mértékben összefonódottak számtalan pénzügyi szereplővel, és ezek nevében központosítják a kockázatot. Ily módon, ha e szereplőket megfosztanák a központi szerződő felek által biztosított kritikus szolgáltatásoktól, az komoly következményeket idézne elő a pénzügyi stabilitás és a tágabb értelemben vett gazdaság szempontjából. Ennek csökkentéséhez indokolt megfelelő készenléti tervek előírása a rendezetett helyreállításhoz és szanáláshoz, továbbá szanálási hatáskörrel felruházni a hatóságokat, hogy szükség esetén gyorsan átalakíthassák műveleteiket. Mivel egy központi szerződő fél csődjének rendszerszintű hatása teljes bizonyossággal nem határozható meg előre, a javasolt keretrendszert elvben minden központi szerződő félre alkalmazni kell, függetlenül azok méretétől vagy összetettségétől. Az EU-ban letelepedett központi szerződő felek többsége EU-szerte és néhányuk azon túl nyújtja szolgáltatásait a klíringtagoknak és ügyfeleknek, és válságuk vagy csődjük ezért globális visszhangot keltene. A helyreállítási és szanálási terveket ezért az egyes központi felek konkrét kockázati profiljához kell igaztani. A hatóságok pénzügyi stabilitás és az adófizetők megvédése érdekében tett minden rendkívüli intézkedésének teljes mértékben indokoltnak és arányosnak kell lennie, nem mutathat túl azon, ami a cél eléréséhez szükséges, és a tulajdonhoz való jognak a hatáskörök gyakorlása nyomán bekövetkező esetleges korlátozása nem sértheti az Alapjogi Charta rendelkezéseit, az Európai Unió Bíróságának vonatkozó értelmezéseit is figyelembe véve. Végezetül, úgy kell végrehajtani azokat, hogy biztosított legyen az, hogy érintett érdekelt felek ne részesüljenek hátrányosabb elbánásban, mint amilyenben akkor részesültek volna, ha nem kerül sor a központi szerződő fél szanálására, hanem a központi szerződő fél működési szabályai értelmében végrehajtott további esetleges intézkedések vonatkoztak volna rájuk a veszteségek elosztását illetően, vagy fizetésképtelenné vált volna. 2.4.A jogi aktus típusának megválasztása Az EUMSZ 114. cikke lehetővé teszi jogi aktusok elfogadását rendeletek és irányelvek formájában egyaránt. Ebben az esetben rendelet elfogadása mellett döntöttek a következő okokból. Először, egy rendelet egészítené ki és építene a legjobban az EMIR által létrehozott megközelítésre, amely rendelkezik a központi szerződő felekkel szemben támasztott követelményekről a prudenciális szabályozás területén. A központi szerződő felekkel szemben támasztott új követelmények az átfogó helyreállítási intézkedéseket illetően az EMIR célkitűzéseire és intézkedéseire építenek annak biztosítására, hogy a központi szerződő felek alkalmazkodóképesek legyenek. Ezeknek egy másik jogi formában (nevezetesen irányelv) történő meghatározása nem lenne összeegyeztethető, és a tagállamoknak egy olyan terület sajátos részén kellene törvényeket hozniuk, amelyet egyébként közvetlenül alkalmazandó uniós jog szabályoz. A központi szerződő felek működő alkalmazkodóképességének elősegítésével a továbbiakban már nem kell foglalkozni az arra vonatkozó rendelkezésekkel, hogy a hatóságok célzott hatáskörrel és eszközökkel rendelkezzenek ahhoz, hogy szükség esetén hatékony és rendezett szanálást hajtsanak végre a pénzügyi stabilitás fenntartása érdekében, ha az EMIR követelményei és a helyreállítási intézkedések kudarcot vallanának, viszont mindenképpen foglalkozni kell a kritikus funkcióik életképességének olyan módon történő biztosításával, hogy e funkciók működése (az azonos jogalanyban vagy másik formában) továbbra is megfeleljenek az EMIR követelményeinek és célkitűzéseinek. Ennek megfelelően az ennek elérését szabályozó rendelkezéseket az EMIR-rel azonos jogi formában kell megszövegezni. Másodszor, egy rendelet tudna a legjobban közvetíteni egy közös megközelítést és egy egységes szabálykönyvet a hatóságok számára, és elkerülné a nemzeti szabályok közötti eltérést és az esetleges jogbizonytalanságot, amit ez okozhat nevezetesen a fent ismertetett határokon átnyúló összefüggésben. Elősegítené továbbá adott esetben a nemzetközi együttműködést is, és megkönnyítené az üzletkötést az EU-ban, illetve az EU-val, mivel a rendszer az Unióban egységes lenne. Ráadásul figyelemmel arra, hogy egy uniós központi szerződő fél csődje az összes uniós tagállam pénzügyi rendszerére hatással lehet, egy egységes keretrendszer enyhítene minden kárt okozó bizonytalanságot azon feltételek vonatkozásában, amelyek között egy ilyen csődöt a különböző tagállamokban a központi szerződő felek érintett hatóságai kezelnének, és segítene megnyugtatni a feszült piacokat. Harmadszor, üzleti modelljükből adódóan a központi szerződő felek csődjének valószínűsége általában jóval kisebb, mint a bankok esetében. A különböző méretű és kockázati profilú bankokkal szemben, amelyek csődjére különféle helyzetekben kerülhet sor, és amelyek változó arányú szanálási eszközöket (és eltéréseket) feltételeznek és következésképpen ezek szélesebb körét igénylik, a központi szerződő felek csődje inkább előre ismert (klíringtagok nemteljesítése vagy súlyos működési hiba) és olyan okokból következhet be, amelyek jobban körülhatárolható eszközökkel kezelhetők. Tehát ez a korlátozottabb alkalmazhatóság és a különféle lehetőségek ilyen széles köréről való gondoskodás azzal jár, hogy a célkitűzéseket egy rendelet útján jobban el lehet érni, jóllehet némi rugalmasságot kell engedélyezni a hatóságok számára, hogy reagálni tudjanak az ügy körülményeire. Végezetül az uniós bankokkal összehasonlítva az uniós központi szerződő felek sokkal kisebb számú szervezetet képviselnek, és a központi szerződő felek vállalati szerkezete és annak módja, ahogyan a szolgáltatások határokon átnyúlóan nyújtják, különbözik a határokon átnyúló banki csoportokétól. Ez utóbbi esetben a leányvállalatok és fióktelepek gyakran különböző joghatóságokban jönnek létre, hogy ügyfeleket szolgáljanak ki, eszközöket és forrásokat szerezzenek, stb., ami a helyi törvények nagyobb fokú érzékenységét indokolja a szanálási határozatok végrehajtásában. Központi szerződő felek esetében a szolgáltatások nyújtása kevésbé szétszóródottan, inkább központosítottan történik egyik joghatóságból a másikba leányvállalatok és fióktelepek közvetítése nélkül. Ez kedvez egy rendelet elfogadásának annak biztosítására, hogy a határozatokat a különböző joghatóságokban egységesen alkalmazzák. 3.AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI 3.1.Konzultáció az érdekelt felekkel 2012. október 5. és december 28. között nyilvános konzultációt tartottak a nem banki intézmények lehetséges helyreállítási és szanálási keretrendszerére vonatkozóan. Kérdéseket tettek fel a helyreállítási és szanálási intézkedések szükségességére vonatkozóan főként a központi szerződő felek, a központi értékpapír letétkezelők és biztosítók vonatkozásában. Ennek során 67 válasz érkezett.

Összességében a konzultáció jelezte, hogy elsődleges fontosságú egy uniós szintű helyreállítási és szanálási keretrendszer kidolgozása a központi szerződő felek számára. A G-20 arra vonatkozó követelményét, hogy a szabványosított tőzsdén kívüli származtatott ügyletek elszámolása központilag történjen, egyértelműen a cselekvés mellett szóló kényszerítő érvként értékelték. A válaszadók általában egyetértettek azzal, hogy – akárcsak a bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelvnek – a központi szerződő felekre vonatkozó keretrendszernek is biztosítania kell központi funkcióik folytonosságát, minimalizálni az adófizetők csődjükből adódó veszteségeknek való kitettségét, és javítania kell a jogbiztonságot a klíringtagjaik és ügyfeleik számára. Szinte az összes érdekelt fél egyetértett abban, hogy a pénzügyi stabilitás biztosítása érdekében a központi szerződő felek fő műveleteinek folytonossága az elsődleges fontosságú. Sokan úgy vélték, hogy miközben elengedhetetlen biztosítani, hogy a központi szerződő felek helyreállítására és szanálására irányuló intézkedések hitelesek és stabilak legyenek, ezek nem róhatnak túlzott terhet a tagokra vagy a résztvevőkre valamely meghatározó klíringtag nemteljesítéséből, vagy még kevésbé a központi szerződő fél belső kockázatkezeléséből eredő potenciálisan jelentős kötelezettségek fedezésére. Az érintettek általában megjegyezték, hogy ez szükségessé teszi a bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelvben meghatározott eszközök központi szerződő felek üzleti modelljeinek sajátosságaira történő testreszabását. 3.2.Szakértői vélemények beszerzése és felhasználása Az érdekeltekkel folytatott konzultáció mellett a Bizottság részt vett a pénzügyi piaci infrastruktúrák helyreállításéra vonatkozóan útmutatást nyújtó CPMI/IOSCO jelentést tájékoztató tárgyalásokon és eszmecserékben is. A Bizottság továbbá részt vett az FSB egyéb nem banki pénzintézetek szanálására vonatkozó munkájában, beleértve ezen útmutatás részeinek finomítására irányuló legutóbbi tárgyalásokat, amelyek célja segítséget nyújtani a hatóságoknak a hatékony szanálási stratégiák kidolgozásában. Részükről (külön-külön) a helyreállításra és szanálásra vonatkozó útmutatást javasló jelentések kidolgozásakor a CPMI/IOSCO és az FSB egyaránt felkérte az érdekelt feleket, hogy nyújtsák be észrevételeiket az iránymutató dokumentumok tervezetére vonatkozóan és közzétette a kapott válaszokat. Összességében ezek a pénzügyi piaci infrastruktúrát érintő nemzetközi szintű konzultációk megerősítik a Bizottság saját konzultációja során kifejezett álláspontokat, és hasznos kiegészítő visszajelzéseket adnak néhány javasolt szakpolitikai alternatíva és szanálási eszköz viszonylagos előnyeiről. A Bizottság szolgálatai négy megbeszélést is tartottak a tagállamok szakértőivel, hogy megvitassák az FSB és a CPMI-IOSCO által folytatott nemzetközi munkát, a legvitatottabb szakpolitikai döntéseket, valamint a javaslat érvényességi körét és jellegét. A tagállamok szakértői általában egyetértettek a Bizottság által javasolt politikai iránnyal, amely a nemzetközi útmutatáson alapul, az EMIR-re és a bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló relevánsnak tekintett irányelvre épít. 3.3.Hatásvizsgálat A Bizottság hatásvizsgálatot folytatott a vonatkozó politikai lehetőségekről. A szakpolitikai alternatívákat értékelték a pénzügyi stabilitás és a központi szerződő felek iránti bizalom megvédésére, a társaság egészének és különösen az adófizetők veszteségeinek minimalizálására, illetve a központi szerződő felek által nyújtott szolgáltatások belső piacának erősítésére irányuló fő célkitűzéseihez viszonyítva az egyenlő versenyfeltételek fenntartása mellett. A hatásvizsgálatot 2015. május 6-án hagyta jóvá a Hatásvizsgálati Testület (IAB). Az IAB számos javító szándékú javaslatot tett. E javaslatokat figyelembe véve tovább finomították a hatásvizsgálatot. Különösen az uniós szintű fellépés szükségességének indoklását és a lehetőségek azonosítását és értékelését támasztották még jobban alá. A vizsgált lehetőségeket és a levont következtetéseket is összevetették a folyamatban lévő nemzetközi munka legutóbbi útmutatásaival, amelyet a Bizottság fokozott figyelemmel kísért. A jogalkotási javaslat teljes mértékben összhangban van a legutóbbi FSB és G-20 politikai eszmecserékkel és irányokkal. Az uniós szintű fellépés szükségességét illetően a hatásvizsgálat megállapította, hogy figyelemmel a központi szerződő felek tevékenységének határokon átnyúló jellegére, ami több pénzügyi szereplőt, partnert és ügyfelet kapcsol össze az egységes piacon, szükség van uniós fellépésre. A jelenleg a tagállamok hatóságainak rendelkezésére álló eszközök nem megfelelők ahhoz, hogy kezelni tudják azokat a központi szerződő feleket, amelyek az életképességüket veszélyeztető komoly nyomás alatt állnak. A tagállamok eltérő megközelítései a központi szerződő felek lehetséges súlyos problémáinak mérséklésére vagy megoldására végső soron a gazdaság és a szélesebb körű pénzügyi instabilitás szempontjából kritikus funkciók zavarához vezethetnek. Az uniós szinten történő fellépés szükséges ahhoz, hogy a tagállamok hatóságait ellássák azokkal az eszközökkel és hatáskörökkel, amelyek a teljes Unióban végrehajthatók a saját joghatóságaikban található központi szerződő felek csődjének kezelése, és az összes érintett hatóság közötti hatékony kommunikáció biztosítása érdekében függetlenül attól, hogy azonos vagy másik tagállamban vannak. A megfelelő helyreállítás és szanálás tervezésnek segítenie kell biztosítani, hogy a költségeket ne az adófizetők viseljék, hanem a központi félhez kapcsolódó piaci szereplők (hitelezők, klíringtagok, azok ügyfelei) arányos és megkülönböztetés-mentes módon. Azon kérdést illetően, hogy a központi szerződő felek szanálása hogyan biztosítható határozott és jól időzített módon, a hatásvizsgálat megvizsgálta, hogy melyek azok a lehetséges kiváltó feltételek, amelyek meghatározzák, hogy mikor kell megindítani a szanálást, továbbá azokat a lehetőségeket, amelyekhez kapcsolódóan a hatóságokat szanálási eszközökkel és hatáskörrel kell ellátni. A hatásvizsgálat azt állapította meg, hogy a szanálást előíró kiváltó feltételek, például konkrét követelmények megszegése, átláthatóságot vinne a szanálási keretrendszerbe ezzel előzetesen tisztázná minden érdekelt fél számára, hogy mikor kerül sor egy esetleges állami beavatkozásra. Az előíró kiváltó feltételek mindazonáltal nem lennének alkalmasak, mivel nehéz lenne azonosítani azokat az egyetlen vagy összetett mutatókat, amelyek képesek egyértelműen előre jelezni a pénzügyi stabilitást veszélyeztető jövőbeli eseményeket. Az előíró kiváltó feltételek emellett megengedhetetlen teret is hagyhatnak a szervezeteknek a rendszer kijátszására, vagyis hogy a kiváltó feltételek mentén olyan intézkedéseket hozzanak, amelyek veszélyeztetik a kiváltó feltételek érvényességét; továbbá a központi szerződő felek úgy is csődbe juthatnak, hogy nem teljesülnek konkrét előíró feltételek, és ezért a szanálás nem állna lehetőségként rendelkezésre egy rendezett szerkezetátalakítás vagy felszámolás megvalósításához. Az olyan rugalmasabb kiváltó feltételekkel, amelyek meghagyják a hatóságoknak annak eldöntését, hogy szanálást indítsanak-e, elkerülhetők ezek a problémák, és hatáskört biztosítanak a hatóságoknak ahhoz, hogy gyorsan és véglegesen intézkedjenek bármely fizetésképtelen vagy valószínűleg fizetésképtelenné váló rendszerszintű jelentőségű központi szerződő fél felszámolásáról, mielőtt az fizetésképtelenné válna. A hatásvizsgálat megállapította, hogy a rugalmasabb kiváltó feltételek jelentik a kívánatos lehetőséget; azonban kiemelte, hogy elengedhetetlen biztosítani, hogy a hatóságok csak akkor használják a szanálási eszközöket, ha a központi szerződő fél közel került a csődhöz, és már egyetlen másik intézkedés sem képes helyreállítani életképességét és biztosítani az általános pénzügyi stabilitást, és ami még ennél is fontosabb, a központi szerződő fél szanálásának jobban kell a közérdeket szolgálnia, mint a rendes felszámolásának vagy fizetésképtelenségi eljárás alá vonásának. A szanálási eszközök és hatáskörök tekintetében a hatásvizsgálat megállapította, hogy a szanálási hatóságokat harmonizált, de nem teljes körű és nem előíró szanálási eszközkészlettel kell felruházni, amely biztosítja a szükséges mérlegelési jogkört a hatóságok számára a lehetséges válság körülményeinek figyelembevételéhez. Nem kötelező szanálási tervekben fektetnék le egy szervezet különböző helyzetekben történő lehetséges szanálásának elképzelhető módjait. A hatóságok átfogó, teljes körű eszközkészlettel való ellátásának másik lehetőségét, valamint az eszközök használata rendjének kidolgozását elutasították, mivel az veszélyeztetné a szanálás hatékonyságát azzal, hogy korlátozza a hatóságok arra való képességét, hogy rugalmasan reagáljanak egy kialakuló válsághelyzet konkrét körülményeire. Valószínűtlennek ítélték, hogy kidolgozhatók tökéletesen illeszkedő szanálási eszközök és a használatukra vonatkozó rangsor az összes elképzelhető stresszforgatókönyvre, ami azt kockáztatná, hogy az előirányzott szanálási intézkedések nem lennének megfelelők ahhoz, hogy kezeljék a konkrét szóban forgó problémákat. A konkrét eszközöket illetően a hatásvizsgálat megállapította, hogy ha az eszközöket a helyreállítás és szanálás során egyaránt átfogóan rendelkezésre bocsátanák a nemzetközi iránymutatás keretében, az minimálisra csökkentené az adófizetők által viselendő költségeket, és azzal a legjobban elérhető az előzetes piaci fegyelem. Azt is lehetővé tenné, hogy a veszteségeket úgy osszák szét a központi szerződő fél összes érdekelt fele között, hogy az a piaci szereplők számára előre bizonyosságot biztosítson, és a lehető legigazságosabb legyen. A különféle lehetőségek piaci résztvevőkre gyakorolt hatása eltérő lehet, azonban a szanálás legfőbb célja, hogy ne kerüljenek hátrányosabb helyzetbe, mint amilyenbe akkor kerültek volna, ha nem kerül sor a központi szerződő fél szanálására, hanem a központi szerződő fél működési szabályai értelmében végrehajtott további esetleges intézkedések vonatkoztak volna rájuk a veszteségek elosztását illetően, vagy ha a központi szerződő fél fizetésképtelenné vált volna. Néhány egyéb eszközről – ilyen például a központi szerződő felek és a klíringtagok felkérése arra, hogy további előfinanszírozott eszközöket halmozzanak fel a veszteségek fedezésére és a források feltöltésére – azt állapították meg, hogy azok nem javítanák hatékonyan a piaci fegyelmet, vagy aránytalanul költségesek lennének figyelemmel használatuk kis valószínűségére. Összességében az előnyben részesített lehetőségekről tehát úgy vélték, hogy azok pozitívan járulnak hozzá a pénzügyi stabilitás fenntartásához és a szélesebb értelemben vett pénzügyi rendszer iránti bizalomhoz anélkül, hogy azok olyan megengedhetetlen vagy túlzott költségekkel járnának, amelyek súlyosan megterhelhetik a szélesebb körű gazdasági növekedést. 3.4.Alapjogok Akárcsak a bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelv korábban, a központi szerződő felekre vonatkozó keretrendszer is teljesen összeegyeztethető az Alapjogi Chartával. Miközben a szanálásra irányuló intézkedés a központi szerződő felek tulajdonosainak és a klíringben részt vevő felek eszközeinek és jogainak megváltozásával járhat, a Charta 52. cikke értelmében megengedett néhány jog és szabadság korlátozása. A Charta előírásainak megfelelően e jogok és szabadságok gyakorlásának ilyen korlátozásairól rendelkezik a rendelet. A rendelkezések tiszteletben tartják e jogok és szabadságok lényegét, és azokat csak akkor alkalmazzák, ha az valóban szükséges az Unió által elismert általános érdekből. A pénzügyi stabilitás biztosításának védelmét általános érdekként ismerte el a Bíróság, ezzel indokolva az alapvető jogok és szabadságok korlátozását a Szerződés értelmében, feltéve, hogy a korlátozás arányos és alkalmas az általa kitűzött célok elérésére. Az érintett érdekelt felek kifogásolhatják a szanálási határozat azon konkrét elemeit, amelyek hatást gyakorolnak rájuk, és kártérítésre jogosultak abban az esetben, ha hátrányosabb helyzetbe kerülnek, mint amilyenbe akkor kerültek volna, ha nem kerül sor a központi szerződő fél szanálására, hanem a központi szerződő fél működési szabályai értelmében végrehajtott további esetleges intézkedések vonatkoztak volna rájuk a veszteségek elosztását illetően, vagy ha a központi szerződő fél fizetésképtelenné vált volna. 3.5.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK A fenti szakpolitikai lehetőségeknek uniós nem lesznek költségvetési vonzatai lesznek. A jelenlegi javaslat előírja, hogy az ESMA i. dolgozzon ki 5 technikai standardot és 2 iránymutatást, és ii. vegyen részt a szanálási kollégiumokban (az EBH-val együtt), nézeteltérés esetén hozzon határozatokat, továbbá folytasson kötelező jellegű közvetítést. A technikai standardok elkészítésének határideje az irányelv hatálybalépését követő 12 hónap múlva jár le. Az ESMA számára javasolt feladatokhoz nem szükséges új tisztségek létrehozása, és azok a meglévő erőforrásokkal elvégezhetők, a legtöbb eseten a már jelenleg is az EBH által a bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelv végrehajtásával összefüggésben végzett munkával. Az ESMA feladatait szintén egy újonnan létrehozott ESMA szanálási bizottság készíti elő, ahová megfigyelőként meghívják a vonatkozó EBH hatáskörrel rendelkező hatóságokat maximalizálva a meglévő erőforrások kihasználását.

4.EGYÉB ELEMEK 4.1.Végrehajtási tervek, valamint a nyomon követés, az értékelés és a jelentéstétel szabályai A hatálybalépést követően, az arányos helyreállítási és szanálási tervek kidolgozása és a központi szerződő felek, valamint a hatóságok által e tervek alapján végrehajtott intézkedések az utókövetés kézzel fogható középtávú mutatójaként szolgál. Egy központi szerződő felet érintő válsághelyzet esetén a nyomon követés másik mutatója lehetne az, hogy a központi szerződő felek életbe léptetik-e helyreállítási terveiket, ha igen, akkor mikor és hogyan, valamint hogy a felügyeleti hatóságok intézkednek-e a keretrendszer által biztosított korai beavatkozási hatáskörüknek megfelelően, és ha igen, akkor mikor és hogyan. Végezetül pedig a központi szerződő fél csődje, és a szanálási feltételek teljesülése esetén, a nyomon követés mutatója az lenne, hogy a szanálási hatóságok mikor avatkoznak be, milyen eszközöket használnak, és hogy a veszteségeket hogyan osztják szét a magán érdekelt felek között. Három év elteltével meg kell vizsgálni a konkrét rendelkezések működését, és egy általánosabb felülvizsgálatot is el kell végezni. A nyomonkövetési és értékelési keretrendszert adott esetben finomítani kell ebben az összefüggésben a rendszerrel szerzett konkrét tapasztalatokra építve. 4.2.A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes magyarázata 4.2.1.Hatókör és célok Figyelemmel funkciójukra és a pénzügyi piacokon betöltött központi szerepükre, a hatókör kiterjed az EU-ban letelepedett összes központi szerződő félre. A rendelet által átruházott vonatkozó hatáskörök és eszközök ezért az összes központi szerződő félre vonatkozóan használhatók függetlenül azok méretétől, összekapcsoltságától és egyéb jellemzőitől. Az arányosság mindazonáltal garantált lenne, mivel a helyreállítási és szanálási terveket minden egyes központi szerződő félre kell szabni, és megfelelő módon figyelembe kell venni azok rendszerszintű relevanciáját. A hatóságok korai beavatkozásra és szanálásra irányuló hatásköre gyakorlásának is minden esetben arányosnak és indokoltnak kell lennie. A célkitűzés, először is az, hogy a központi szerződő felek helyreállítása a központi szerződő fél és klíringtagjai által elfogadott stabil és átfogó helyreállítási tervek révén rendezett legyen a különböző pénzügyi stresszhelyzetekben. Másodszor, ha ez nem lenne elegendő, és teljesülnek a szanálás feltételei, a hatóságok gyorsan intézkedjenek a pénzügyi stabilitás megőrzése, a központi szerződő fél kritikus funkciói folytonosságának biztosítása és az adófizetők lehető legnagyobb mértékű megvédése érdekében. Szanálás esetén a hatósági intézkedést a központi szerződő feleknek a veszteséget viselő tulajdonosaira, hitelezőire és partnereire kell alapozni a követelések rangsorával összhangban, valamint a leváltott és a nemzeti jog értelmében a sérelemokozásért felelősnek tartott igazgatókra. Jogi és vállalati szerkezetükből adódóan a központi szerződő felek hatékony helyreállításának és szanálásának nem kell szükségszerűen felölelnie azokat a tágabb csoportokat, amelyeknek a központi szerződő felek esetleg részét képezik. Azonban azokban az esetekben, ahol a fenti célok elérése szempontjából célravezető, konkrét hatáskörök alkalmazhatók a központi szerződő felek anyavállalataira. Ezek közé tartozik például a hatóságok lehetősége, hogy eseti alapon döntsenek arról, hogy a helyreállítási tervek kiterjedjenek-e az anyavállalatokra is. 4.2.2.Szanálási hatóságok és szanálási kollégiumok felállítása Szanálási hatóságokat kell felállítani a központi szerződő felekre, és harmonizált hatáskörrel kell felruházni azokat az összes alábbi előkészítő és szanálási intézkedés végrehajtása érdekében. A hatóságok lehetnek központi bankok, illetékes minisztériumok, a központi szerződő felek illetékes hatósága (pl. felügyelete) vagy egyéb közigazgatási hatóság. Amennyiben a hatáskörrel egy már létező hatóságot ruháznak fel, biztosítani kell a szanálási funkciók megfelelő működési függetlenségét. Amennyiben ezzel a hatáskörrel több hatóság is rendelkezik, a feladatokat egyértelműen szét kell osztani. A kijelölt szerv(ek)nek törvényben meghatározott feladatokat kell ellátniuk a központi szerződő felek rendezett szanálásának olyan módon történő biztosítására, ami megvédi a pénzügyi stabilitást és az adófizetőket. Nem kizárt, hogy a hatóságnak más pénzintézetekkel szemben is hasonló feladatai vannak. Azokban az esetekben, ahol a tagállam nemzeti törvényei előírják, a bíróság bevonható a központi szerződő fél szanálására irányuló határozat jóváhagyásába, feltéve, hogy az eljárás gyors. Figyelemmel az EMIR által a kollégiumok és feladataik vonatkozásában meghatározott szerepre és precedensre, valamint a szanálási intézkedések klíringtagokra és más érdekelt felekre gyakorolt esetleges hatásaira, a központi szerződő felek szanálási hatóságainak minden egyes központi szerződő félre szanálási kollégiumot kell felállítani és biztosítani elnökletét. Ezek nagymértékben tükrözik az EMIR szerinti kollégiumok összetételét. A központi szerződő fél szanálási hatósága mellett a kollégium tagjai között ezért szerepelniük kell a klíringtagok, a központi szerződő felek, központi értéktárak és kereskedési helyek EMIR-ben jelen lévő illetékes hatóságainak, valamint a vonatkozó központi bankoknak és az ESMA-nak. Ezenkívül a többi tag között szerepelnie kell azon klíringtagok szanálási hatóságának, amelyek illetékes hatósága tag, amennyiben a kettő nem azonos, minden olyan anyavállalat vonatkozó illetékes hatóságának, amelyre a helyreállítási tervek vonatkoznak, valamint a központi szerződő felek szanálásában speciális szerepet betöltő minden illetékes minisztériumnak, valamint az EBH-nak. Az EMIR keretében meglévő kollégiumoknak és az újonnan felállított szanálási kollégiumoknak közösen kell ellátniuk a jelen rendelet értelmében rájuk osztott feladatokat az alábbiaknak megfelelően. 4.2.3.Előkészítés – helyreállítási tervek A központi szerződő feleknek helyreállítási terveket kell készíteniük a pénzügyi válság minden olyam formájának kezelése érdekében, amely meghaladja a nemteljesítés-kezelésre szolgáló erőforrásait és egyéb követelményeket az EMIR értelmében. Ide tartoznak a klíringtagok nemteljesítését érintő esetek (vagyis a nemteljesítés esete), valamint egyéb kockázatok és veszteségek bekövetkezése (vagyis egyéb (nemteljesítési) esetek). Azokat a pontos körülmények, amelyek között a tervek életbe lépnek, nem rögzíti jogszabály, de a központi szerződő felek kötelesek olyan megfelelő mutatókat kidolgozni, amelyek tájékoztatják a klíringben részt vevő feleket és a hatóságokat arról, hogy erre mikor kerül sor. A tervek nem támaszkodhatnak semmilyen rendkívüli állami pénzügyi támogatásra, azonban fel kell vázolniuk, hogy miként lehet hozzájutni esetleges központi banki finanszírozáshoz szokásos feltételek mellett. A CPMI-IOSCO útmutatással összhangban a terveknek átfogónak, hatékonynak, átláthatónak és mérhetőnek kell lenniük azok számára, akikre esetlegesen hatást gyakorolnak, megfelelő ösztönzőket kell meghatározniuk, és minimálisra kell csökkenteniük a negatív hatásokat minden érdekelt fél, valamint a tágabb értelemben vett pénzügyi rendszer számára. Ezen elvek függvényében a központi szerződő felek meghatározhatják a lehetőségek és szanálási eszközök megfelelő tartományát. Ide tartoznak a központi szerződő fél számviteli nyilvántartásainak rendbetételét szolgáló eszközök a szerződések felbontása révén úgy, hogy az ügyletek megszűnnek, és a nyereségek és veszteségek elszámolásra kerülnek, és olyan önkéntes megállapodások jönnek létre, például árverések a fennmaradó klíringtagokkal, amelyek keretében önként átvállalják a pozíciókat vagy intézkednek kiegészítő forrásokról azáltal, hogy előírják a klíringtagoknak egy felső határértékhez kötött további források biztosítását („készpénzbefizetési felhívás”) és a klíringben részt vevő feleket származtatott ügyletekből származó gazdasági eredményként megillető kifizetések értékcsökkentését („változó letét értékcsökkentése”). A rendelet nem határozza meg azt, hogy a helyreállítási tervek mely konkrét lehetőségeket tartalmazzák, de nem is zár ki másokat. Azonban előírja, hogy a tervek minden esetben a központi szerződő felek és klíringtagjai közötti megállapodást testesítsenek meg azok hatékonyságának fokozása érdekében, arra kötelezve a klíringtagokat, hogy az előre egyeztetett működési szabályzattal összhangban járjanak el a tervek életbe lépése esetén függetlenül attól a székhelyük szerinti joghatóságtól. A klíringtagok kötelesek teljes körűen tájékoztatni ügyfeleiket arról, hogy miként fogják áthárítani rájuk a helyreállítási eszközök központi szerződő fél általi gyakorlásából származó veszteségeket vagy költségeket. A helyreállítási terveket a központi szerződő fél illetékes hatóságának felül kell vizsgálnia. Figyelemmel a terv klíringtagokra és egyéb érdekelt felekre gyakorolt lehetséges hatásaira, az EMIR értelmében felállított kollégiumot be kell vonni a folyamatba. Például, a terv megfelelőségének értékeléséről a kollégiummal együttesen kell határozni. Amennyiben nem sikerül együttes határozatra jutni, megbízatásávan összhangban az Európai Értékpapírpiaci Hatóság (ESMA) kötelező jellegű közvetítést folytathat (1095/2010/EU rendelet 19. cikk (3) bekezdése). 4.2.4.Előkészítés – szanálási tervek és szanálhatósági vizsgálatok A szanálási hatóságok kötelesek szanálási tervet készíteni a központi szerződő felek szerkezetátalakítására, valamint arra vonatkozóan, hogy csőd esetén miként lehetnek életben tartani a kritikus funkcióikat. A helyreállítási tervekhez hasonlóan e terveknek is ki kell terjedniük a nemteljesítés eseteire és az egyéb (nemteljesítési) eseményekre, és nem feltételezhetnek semmilyen állami pénzügyi támogatást a szokásos feltételek mellett történő központi banki finanszírozáson kívül. A terveknek ismertetniük kell azokat a szanálási hatásköröket és eszközöket, amelyeket a hatóság bevet abban az esetben, ha a központi szerződő fél teljesíti a szanálás feltételeit, az üzleti modelljével arányosan és annak figyelembevételével, valamint figyelemmel a központi szerződő fél piaci részesedésére és rendszerszintű relevanciájára a letelepedése szerinti joghatóságban, illetve egyéb tagállamokban, valamint harmadik országok joghatóságaiban egyaránt. A terv nem kötelező érvényű, azonban az attól való minden eltérést a szanálás pillanatában megfelelően indokolnia kell a hatóságnak. A szanálás tervezés részeként a szanálási hatóságoknak értékelniük kell a központi szerződő fél általános szanálhatóságát, és annak minden akadályát el kell hárítaniuk. Következésképpen hatáskörrel kell rendelkezniük ahhoz, hogy eseti alapon előírják a központi szerződő fél számára például, hogy változtasson bizonyos üzleti gyakorlatain vagy működési vagy jogi szerkezetén, módosítsa azokat a csoporton belüli megállapodásokat, amelyek gátolhatják a szanálást, vagy növelje előfinanszírozott veszteségtűrő forrásait. A helyreállítási tervekhez hasonlóan, az intézkedések klíringtagokra és érdekelt felekre gyakorolt lehetséges hatása azt jelenti, hogy a szanálási kollégiumokat be kell vonni a szanálási tervek kidolgozásába és a szanálhatóság kezelésére irányuló intézkedések egyeztetésébe. Elő kell írni például a szanálási kollégium számára, hogy mindkét esetben jusson együttes határozatra, amelynek sikertelensége esetén az ESMA-nak kötelező erejű közvetítést kell lefolytatnia. 4.2.5.Korai beavatkozás

Az illetékes hatóságokat különös hatáskörrel ruházzák fel annak érdekében, hogy beavatkozhassanak a központi szerződő felek műveleteibe, ha azok életképessége forog kockán, de még mielőtt csődhelyzetbe kerülnének, vagy akkor, ha intézkedéseik hátrányos lenne az általános pénzügyi stabilitás szempontjából. A hatáskör kiegészítené az EMIR biztosította hatáskört, sajátos felügyeleti lehetőséget kialakítva e körülmények között. Nevezetesen, az illetékes hatóságok előírhatják a központi szerződő fél számára, hogy helyreállítási tervében vállaljon konkrét intézkedéseket, vagy tartózkodjon ilyen intézkedések megtételétől. 4.2.6.A szanálást kiváltó feltételek A központi szerződő fél szanálás alá vonható, ha fizetésképtelen vagy valószínűleg fizetésképtelenné válik, amennyiben egyetlen magánszektorbeli lehetőség sem képes megakadályozni a csődöt, és ha csődje veszélyeztetné a közérdeket és a pénzügyi stabilitást. Továbbá a Pénzügyi Stabilitási Tanács Key Attributes for Effective Resolution Regimes dokumentumával összhangban a központi szerződő fél még akkor is szanálás alá vonható, ha nem teljesül e feltételek mindegyike, amennyiben a központi szerződő fél által megtett további helyreállítási intézkedések megakadályozhatják annak csődjét, de ennek során veszélyeztetnék a pénzügyi stabilitást. Nagyon speciális körülmények kivételével a központi szerződő felet fizetésképtelennek vagy valószínűleg fizetésképtelenné válónak kell minősíteni, ha rendkívüli állami pénzügyi támogatásra van szüksége. Azonban az első feltétel vizsgálatának (az, hogy a központi szerződő fél fizetésképtelen-e vagy valószínűleg fizetésképtelenné válik-e) az illetékes hatóság elsődleges felelősségébe kell, hogy tartozzon. Azonban az első feltétel vizsgálatának (az, hogy a központi szerződő fél fizetésképtelen-e vagy valószínűleg fizetésképtelenné válik-e) az illetékes hatóság elsődleges felelősségébe kell, hogy tartozzon. Általános megállapítás, hogy az illetékes hatóságok a csőd pillanatáig több valószínűséggel rendelkeznek részletes ismeretekkel a központi szerződő fél pénzügyi egészségére vonatkozóan. Azonban feltéve, hogy a szanálási hatóság rendelkezik az összes szükséges adattal és információval, ezt a vizsgálatot a szanálási hatóság is elvégezheti. 4.2.7.Szanálási eszközök és hatáskör Mivel a szanálási intézkedést a szanálási terv előzetesen rögzíti, azt úgy kell végrehajtani, hogy az ne ássa alá annak a tágabb csoportnak a működését, amelynek a központi szerződő fél esetleg részét képezi. A központi szerződő fél pénzügyi támogatására vonatkozó minden fennálló szerződéses kötelezettséget, például az anyavállalat garanciáját, azonban a szanálási hatóságnak le kell tudnia hívni ugyanúgy, mintha azt rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében hívták volna le. A szanálást számos eszköz segítségével kell végrehajtani, amelyek külön-külön és együttesen is alkalmazhatók: i. a központi szerződő fél összes vagy kritikus funkciójának értékesítése egy életképes versenytársnak, ii. állami felügyelet alatt álló áthidaló központi szerződő fél létrehozása, és iii. a veszteség és a pozíciók elosztása a klíringtagok között. A rendelet nem írja kötelezően elő, hogy a különböző forgatókönyvekben mely eszközöket és hatáskört kell alkalmazni, hanem annak megválasztását a körülmények függvényében a hatóságra bízza, azonban amennyiben kivitelezhető, a szanálási kollégiummal egyeztetett a szanálási tervvel összhangban kell ezt tenni. A különböző veszteség és pozíció elosztó lehetőségek lehetőséget biztosítanának a szanálási hatóságnak a központi szerződő fél számviteli nyilvántartásainak rendbetételéhez, további veszteség megfékezésére és pótlólagos források bevonására a központi szerződő fél feltőkésítése érdekében. A szanálási tervek részeként a központi szerződő fél által választott és az EMIR kollégium által jóváhagyott opcióktól függően átfedés lehet a központi szerződő fél számára a szanálási terve részeként rendelkezésre álló veszteség és pozíció elosztást szolgáló eszközök, és a szanálás során a szanálási hatóság rendelkezésére álló eszközök között. Szanálásra például sor kerülhet a nemteljesítők pozícióinak fennmaradó klíringtagok közötti további árverezése formájában, a szerződések részleges vagy teljes felbontásával, a változó letétre vonatkozó kimenő kifizetések további értékcsökkentésével, a helyreállítási tervben meghatározott bármely rendezetlen készpénzbefizetési felhívás vagy kifejezetten a szanálási hatóság számára a központi szerződő fél belső (működési) szabályzatában fenntartott készpénzbefizetési felhívás gyakorlásával, és a központi szerződő fél által kibocsátott tőke-, és hitelviszonyt megtestesítő instrumentumok vagy egyéb fedezetlen kötelezettségek leírásával, valamint bármely hitelviszonyt megtestesítő instrumentum vagy egyéb fedezetlen kötelezettségek részvényekre történő átváltásával. Végezetül a rendelet nem zárja ki annak lehetőségét, hogy a szanálási hatóságok egyéb opciókat is gyakoroljanak a szanálás elveivel összhangban, ideértve a kötelezettségek rangsorának teljes körű betartását az állami mentőakciók és erkölcsi kockázatok elkerülése érdekében annak biztosítása ellenére, hogy egyetlen hitelező sem kerülhet hátrányosabb helyzetbe, mint amilyenbe fizetésképtelenség esetén került volna. Mint ilyen, további magánforrások bevonását írhatják elő, vagy a központi szerződő félen belül (pl. a nem érintett termékvonalak garanciaalapjainak igénybevételével) vagy külső felektől (pl. a klíringtagok felhívása arra, hogy önkéntesen fogadják el a pozíciók további elosztását). Amennyiben ezek a lehetőségek nem állnak rendelkezésre, vagy igazolhatóan nem lennének elegendők a pénzügyi stabilitás biztosítására, végső esetben mérlegelhető az állami részvétel tőketámogatás vagy átmenti állami tulajdon formájában. Az állam ilyen intézkedéseinek mindazonáltal meg kell felelniük az állami támogatásokra vonatkozó szabályoknak, ideértve a központi szerződő fél műveleteinek szerkezetátalakítását, és lehetővé kell tenniük, hogy az igénybe vett források idővel megtérüljenek a központi szerződő féltől. Noha nem számít szanálási eszköznek, esetenként a központi bank átmeneti likviditási támogatása elősegítheti a szanálás folyamatát. Az ilyen támogatás a szanálási tervekben meghatározott azon forgatókönyvek függvénye, amelyek értelmében a szanálás alatt álló központi szerződő felek számára elképzelhető, hogy központi banki likviditáshoz jussanak, továbbá függ maguknak a központi bankoknak a végső mérgelésétől. 4.2.8.A szanálásra vonatkozó kiegészítő rendelkezések Annak biztosítása érdekében, hogy a szanálást elrendelő döntés a tulajdonosi jogokra vonatkozó fő alapelvekkel összhangban, és a vonatkozó értékpapír és társasági törvénynek, valamint a nemzeti alkotmányos berendezkedésnek megfelelően hozzák meg, a rendelet tartalmazza azokat a szükséges rendelkezéseket és intézkedéseket, amelyeket a szanálási hatóságoknak be kell tartaniuk a szanálást elrendelő döntés meghozatalakor, és azt megelőzően. Ezek például tartalmazzák a központi szerződő fél mérlegének pontos értékelését, arra vonatkozó biztosítékokat az érintett érdekelt felek számára, hogy kártérítésben részesülnek, amennyiben hátrányosabb helyzetbe kerülnek annál, mint amilyenbe akkor kerültek volna, ha a központi szerződő felet nem vonják szanálás alá, hanem a központi szerződő fél belső szabályzata értelmében végrehajtott további esetleges intézkedések vonatkoztak volna rájuk a veszteségek elosztását illetően, vagy ha a központi szerződő fél fizetésképtelenné vált volna, továbbá azokat az eljárási lépéseket, amelyekkel a hatóságoknak értesíteniük kell a központi szerződő felet és az egyéb érintett hatóságokat a szanálási döntésről. A szanálás megkönnyítésére, valamint a pénzügyi stabilitás megőrzésére irányuló cél elősegítése érdekében a keretrendszer egy átmeneti moratóriumot is tartalmaz a központi szerződő fél bizonyos kötelezettségeit illetően, továbbá rendelkezik arról, hogy a partnerek rendes jogukkal, hogy pozícióikat megszüntessék vagy lezárják a központi szerződő féllel szemben, kizárólag a szanálási hatáskör központi szerződő féllel kapcsolatban történő gyakorlása folytán élhessenek. E kísérő lépések megfelelő védelmet biztosítanak az egyéb pénzügyi piaci infrastruktúrák felé fizetendő egyéb kifizetések és a biztosítéki és nettósítási megállapodások számára a bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelvben foglaltakkal összhangban. 4.2.9.Harmadik országok Egy központi szerződő fél válsága vagy csődje nemzetközi tovagyűrűző hatásokat válthat kis, különösen az olyan esetekben, ahol a klíringtagok a központi szerződő féltől eltérő joghatóságban letelepedettek. Az FSB Key Attributes dokumentuma rögzíti, hogy a különböző joghatóságokban lévő hatóságoknak szanálási ügyekben együtt kell működniük, el kell ismerniük és végre kell hajtaniuk egymás szanálási intézkedéseit a területükön lévő érintett szereplőkkel, eszközökkel vagy kötelezettségekkel kapcsolatosan. Valamely uniós hatóságnak egy harmadik államban letelepedett klíringtagra vonatkozó intézkedése végrehajthatóságának javítása érdekében a központi szerződő felek számára elő kell írni, hogy biztosítsák, hogy a helyreállítási terveikben szereplő intézkedések a különböző joghatóságokban kötelező érvényűek legyenek. Ez azt jelenti, hogy biztosítani kell, hogy a helyreállítási lehetőségek szerződéses kötelezettséget testesítsenek meg a központi szerződő fél letelepedése szerinti ország törvényei értelmében, vagy egyéb módon igazolni kell az illetékes és a szanálási hatóságok megelégedettségére, hogy a tervekben foglalt rendelkezések végrehajthatók, például egy harmadik ország törvénye értelmében. Ez segítené, hogy szanálás során a szanálási hatóságok végrehajthassanak minden e tervekben foglalt még nem teljesített kötelezettséget. Ezen túl a hatóságoknak együtt kell működniük a harmadik országok hatóságával annak érdekében, hogy elismerjék és végrehajtsák az adott ország törvényei alá tartozó minden vonatkozó eszközzel vagy szerződéssel kapcsolatban hozott döntését. A szanálási hatóságoknak az együttműködés részletes feltételeit meghatározó együttműködési megállapodásokat kell kötniük a harmadik országok hatóságaival. Bármely adott központi szerződő fél esetében több olyan tagállam vagy harmadik ország lehet, ahol klíringtagok találhatók, vagy amelyek törvényei alá tartoznak a vonatkozó eszközök vagy szerződések. Az ESMA-nak ezért útmutatást kell kiadnia az érintett harmadik országokkal megkötendő megállapodások lényeges tartalmát illetően, hogy ezekben az esetekben azonos feltételeket lehessen alkalmazni. Valamely harmadik ország szanálási hatósága által az EU-ban található érintett klíringtagokkal, szerződésekkel vagy egyéb eszközökkel vagy kötelezettségekkel kapcsolatban hozott intézkedések végrehajtásának elősegítése érdekében legyen az érintett nemzeti hatóságok feladata, hogy elismerjék és hatályossá tegyék ezeket, vagy sajátos körülmények között visszautasítsák ennek megtételét. Akkor történjen meg az elismerés, ha az intézkedések nem gyakorolnak hátrányos hatást a tagállam pénzügyi stabilitására, a központi szerződő fél hitelezői elhelyezkedésüktől függetlenül az egyéb hitelezőkkel azonos elbánásban részesülnek, és a tagállam számára az intézkedéseknek nincs jelentős pénzügyi vonzata. 4.2.10.A társasági jogi irányelvek, a bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelv, az EMIR és az ESMA-rendelet módosításai, és egy ESMA szanálási bizottság felállítása A társasági jogi irányelvek a részvényesek és a hitelezők védelmét szolgáló szabályokat tartalmaznak. E szabályok közül néhány akadályozhatja a szanálási hatóságok gyors intézkedését. Ezeknek a szabályoknak a módosítása már megtörtént a bankokat illetően a 2014/59/EU irányelvvel, valamint a Bizottságnak a 2014/59/EU irányelv módosítására irányuló javaslatával (COM(2016) 852), e módosítások alkalmazásának központi szerződő felekre történő kiterjesztését javasolják a nemzeti törvényekben.

A Bizottságnak a 2014/59/EU irányelv módosítására irányuló javaslata (COM(2016) 852) értelmében a bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelv hatálya alá tartozó, banki engedélyekkel rendelkező központi szerződő felek, mire e rendelet hatályba lép, kikerülnek annak az irányelvnek a hatálya alól, és kizárólag e rendelet rendelkezései és előírása alá fognak tartozni. Annak biztosítására továbbá, hogy a hatóságok büntetést szabhassanak ki, ha nem tartják be a javasolt rendelet rendelkezéseit, a Bizottságnak a 2014/59/EU irányelv módosítására irányuló javaslata (COM(2016) 852) kiköti VIII. címe alkalmazási körének kiterjesztését a központi szerződő felekre. Az alkalmazási kör kiterjesztése biztosítja a pénzintézetek helyreállítására és szanálására vonatkozó szankcionálási hatáskör következetességét. A EMIR módosítására kerül sor annak érdekében, hogy bevezessék az elszámolási kötelezettség átmeneti felfüggesztésének lehetőségét valamely központi szerződő fél szanálásával összefüggésben, amennyiben az szükséges a pénzügyi stabilitás és piaci bizalom megőrzése érekében, különösen a továbbterjedési hatások elkerülése és annak megakadályozása érdekében, hogy a partnerek és befektetők nagy és bizonytalan kockázati kitettséggel rendelkezzenek a központi szerződő féllel szemben. A központi szerződő felek kockázatkezelési bizottságának szerepe is fokozódik annak érekében, hogy a központi szerződő felet kockázatainak körültekintő kezelésére ösztönözzék. Annak biztosítása érdekében, hogy a szanálásért felelős hatóságok hozzájárulhassanak az ESMA munkájához e rendelet értelmében, lehetőséget kell biztosítani számukra, hogy az illetékes hatóságot elkísérjék az ESMA felügyeleti tanács üléseire, szavazati jog biztosítása nélkül. Az e rendelet értelemében hozott határozatai előkészítése céljából, és annak biztosítása érdekében, hogy az EBH tagok teljes mértékben részt tudjanak venni a folyamatban, az ESMA-nak e célból egy bizottságot kell felállítania, ahová megfigyelőként meg kell hívni az 1093/2010 rendelet értelmében vett egyes illetékes hatóságokat. 2016/0365 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a központi szerződő felek helyreállítására és szanálására irányuló keretrendszerről, valamint az 1095/2010/EU, a 648/2012/EU és az (EU) 2015/2365 rendelet módosításáról (EGT-vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 114. cikkére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére, tekintettel az Európai Központi Bank véleményére, rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1)A pénzügyi piacok kulcsfontosságúak a modern gazdaságok működése szempontjából. Minél integráltabbak, annál hatékonyabb lesz a gazdasági erőforrások elosztása, ami a gazdasági teljesítmény hasznára válik. Azonban a pénzügyi szolgáltatások egységes piaca működésének javítása érdekében fontos, hogy legyenek olyan eljárások, amelyekkel biztosítható, hogy amennyiben ezen a piacon aktív pénzintézet vagy pénzügyi piaci infrastruktúra nehéz pénzügyi helyzetbe vagy csőd közelébe kerül, egy ilyen esemény ne destabilizálja a teljes pénzügyi piacot, és ne tegye tönkre a növekedést a tágabb értelemben vett gazdaságban. (2)A központi szerződő felek kulcsfontosságú elemei a pénzügyi piacoknak azáltal, hogy a piaci szereplők között minden eladóval szemben vevőként, illetve minden vevővel szemben eladóként járnak el, és központi szerepet töltenek be a pénzügyi tranzakciók feldolgozásában és a tranzakciókban rejlő különféle kockázatokkal szembeni kitettségek kezelésében. A központi szerződő felek központosítják a partnerek tranzakcióinak és pozícióinak kezelését, teljesítik a tranzakciók által létrehozott kötelezettségeket, valamint beszerzik tagjaiktól a megfelelő fedezetet letétek és garancialapokhoz való hozzájárulások formájában. (3)Az Unió pénzügyi piacainak integrációjával a központi szerződő felek az elsősorban nemzeti igények és piacok kiszolgálásból nélkülözhetetlen csomópontokká nőtték ki magukat az Unió szélesebb körű pénzügyi piacain. Az Unióban engedéllyel rendelkező központi szerződő felek ma számos termékosztály elszámolásával foglalkoznak a tőzsdén jegyzett és tőzsdén kívüli (OTC) származtatott pénzügyi és árualapú ügyletektől, az azonnali részvény- és kötvényügyletek és egyéb termékek, például repóügyletek elszámolásáig. Szolgáltatásaikat a nemzeti határokon átnyúlóan nyújtják pénzintézetek és egyéb intézmények széles körének az egész Unióban. Miközben az Unióban engedélyezett egyes központi szerződő felek továbbra is a hazai piacokra összpontosítanak, mindegyikük legalább a hazai piacán rendszerszinten fontos szerepet tölt be.

(4)Mivel az Unió pénzügyi rendszerét érintő pénzügyi kockázatok jelentős részét klíringtagjaik és azok ügyfeleinek a megbízásából a központi szerződő felek dolgozzák fel és koncentrálják, elengedhetetlen a központi szerződő felek hatékony szabályozása és hathatós felügyelete. Az Európai Parlament és a Tanács 2012 augusztusa óta hatályos 648/2012/EU rendelete előírja, hogy a központi szerződő felek kiemelkedő prudenciális, szervezeti és üzletviteli normákat kövessenek. Az illetékes hatóságok feladata tevékenységük teljes körű felügyelete, azon kollégiumokon belül együttműködve, amelyek az érintett hatóságokat a rájuk kiosztott konkrét feladatok alapján tömörítik. A G-20 által a pénzügyi válság óta vállalt kötelezettségeknek megfelelően a 648/2012/EU rendelet előírja továbbá, hogy a szabványosított tőzsdén kívüli származtatott ügyletek elszámolása központilag, egy központi szerződő félen keresztül történjen. Amint hatályba lép a tőzsdén kívüli származtatott ügyletek központi elszámolásának kötelezettsége, a központi szerződő felek által végzett ügyletek volumene és köre várhatóan megnövekedik, ami további kihívások elé állíthatja a központi szerződő felek kockázatkezelési stratégiáit. (5)A 648/2012/EU rendelet hozzájárult a központi szerződő felek és tágabb pénzügyi piacok nagyobb alkalmazkodóképességéhez a központi szerződő felek által feldolgozott és náluk koncentrálódó kockázatok széles körével szemben. Azonban semmilyen szabályrendszer és gyakorlat nem akadályozhatja meg azt, hogy a meglévő erőforrások alkalmatlanok legyenek a központi szerződő félnél felmerülő kockázatok kezelésére, ideértve egy vagy több klíringtag nemteljesítését. Amikor a pénzintézetek súlyos pénzügyi helyzetbe vagy csőd közelébe kerülnek, elvben rendes fizetésképtelenségi eljárás alá kellene vonni őket. Azonban a pénzügyi válság megmutatta, hogy különösen az elhúzódó gazdasági instabilitás és bizonytalanság időszaka alatt az ilyen eljárások zavart okozhatnak a gazdaság számára kritikus funkciókban, veszélyeztetve ezzel a pénzügyi stabilitást. A vállalatokra vonatkozó rendes fizetésképtelenségi eljárások nem mindig teszik lehetővé a gyors beavatkozást, vagy nem helyezik megfelelően előtérbe azt a szempontot, hogy a pénzügyi stabilitás megőrzése érdekében fenn kell tartani a pénzintézetek kritikus funkcióinak működőképességét. A rendes fizetésképtelenségi eljárások e hátrányos következményeinek elkerülése érdekében külön szanálási keretrendszert kell létrehozni a központi szerződő felek számára. (6)A válság arra is rávilágított, hogy hiányoznak a megfelelő eszközök a csődbe jutott pénzintézetek által ellátott kritikus funkciók megőrzéséhez. Rámutatott továbbá arra, hogy hiányoznak azok a keretrendszerek, amelyek lehetővé teszik a hatóságok, különösen a különböző tagállamokban vagy joghatóságokban található hatóságok közötti együttműködést és koordinációt a gyors és végleges intézkedés végrehajtásának biztosításához. Ilyen eszközök nélkül, és az együttműködés és koordináció keretrendszereinek hiányában a tagállamok rákényszerültek arra, hogy az adófizetők pénzéből mentsék meg a pénzintézeteket, hogy megakadályozzák a továbbterjedést és csökkentsék a pánikot. Miközben a központi szerződő felek nem voltak közvetlen kedvezményezettjei a rendkívüli állami pénzügyi támogatásnak a válság során, a bankokkal kapcsolatban tett mentőintézkedések közvetett kedvezményezettjei voltak, ezzel és így védelemben részesültek azon hatásokkal szemben, amelyeket egyébként a kötelezettségeiket teljesíteni nem képes bankok gyakoroltak volna rájuk. A központi szerződő felek helyreállítására és szanálására irányuló keretrendszer ezért szükséges annak megakadályozása érdekében, hogy rendezetlen csődjük esetén az adófizetők pénzére kelljen támaszkodni. (7)Egy hiteles helyreállítási és szanálási keretrendszer célja a lehető legnagyobb mértékben biztosítani, hogy a központi szerződő felek intézkedéseket dolgozzanak ki annak érdekében, hogy helyreálljanak a pénzügyi válsághelyzetből, fenntartsák a fizetésképtelen vagy valószínűleg fizetésképtelenné váló központi szerződő felek kritikus funkcióit, miközben rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében felszámolják a fennmaradó tevékenységeket, és hogy megőrizzék a pénzügyi stabilitást, miközben a lehető legkisebbre csökkentik a központi szerződő fél csődéjek adófizetők által viselt költségeit. A helyreállítási és szanálási keretrendszer továbbá elősegíti a központi szerződő felek és a hatóságok felkészültségét a pénzügyi stresszhelyzetek mérséklésére, és további betekintést enged a hatóságoknak a központi szerződő felek stresszhelyzetekre való felkészülésébe. A hatóságokat továbbá hatáskörrel ruházza fel arra, hogy felkészüljenek a központi szerződő fél lehetséges szanálására, és összehangolt módon kezeljék a központi szerződő fél hanyatló egészségét, ezzel hozzájárulva a pénzügyi piacok zökkenőmentes működéséhez. (8)Jelenleg nincsenek harmonizált rendelkezések az Unióban a központi szerződő felek helyreálltására és szanálására. Egyes tagállamok már elrendeltek olyan jogszabályi változásokat, amelyek előírják a központi szerződő felek számára, hogy készítsenek helyreállítási terveket és vezessenek be mechanizmusokat a fizetésképtelen hitelintézetek szanálására. Továbbá jelentős anyagi jogi és eljárásjogi különbségek vannak a tagállamok között a központi szerződő felek fizetésképtelenségére vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket illetően. Az a tény, hogy a központi szerződő felek helyreállítására és szanálására vonatkozó feltételek, hatáskörök és eljárások nem egységesek, valószínűleg akadályozza a belső piac zökkenőmentes működését és a nemzeti hatóságok közötti együttműködést a központi szerződő felek csődjének kezelése és a tagok közötti megfelelő veszteségelosztási mechanizmus alkalmazása terén az Unióban és globálisan egyaránt. Ez különösen igaz abban az esetben, amikor a különböző megközelítések következtében a nemzeti hatóságok a központi szerződő felek szanálása tekintetében nem ugyanolyan mértékű ellenőrzési jogkörrel vagy lehetőséggel rendelkeznek. A helyreállítási és szanálási rendszerek e különbségei különféle módon befolyásolhatják a központi szerződő feleket és tagjaikat az egyes tagállamokban, ami a belső piacon a verseny torzulását eredményezheti. Az a tény, hogy nincsenek egységes szabályok és eszközök a központi szerződő felek válsághelyzetének vagy csődjének kezelésére, befolyásolhatja a résztvevők elszámolásra vonatkozó döntéseit és a központi szerződő felek letelepedésük helyének megválasztására vonatkozó döntéseit, ezzel megakadályozva, hogy a központi szerződő felek teljes körűen kihasználhassák az egységes piacon belüli szabadságokat. Ez pedig elbátortalaníthatja a résztvevőket attól, hogy a belső piacon határokon átnyúlóan vegyenek igénybe központi szerződő feleket, és megakadályozhatja az európai tőkepiacok további integrációját. Az egységes helyreállítási és szanálási szabályok minden tagállamban történő megteremtésére ezért annak biztosítása érdekében van szükség, hogy a központi szerződő felek ne legyenek korlátozva belső piaci szabadságaik gyakorlásában, hatóságaik pedig a csődjük kezelésében. (9)A bankokra és egyéb pénzintézetekre vonatkozó szabályozási keretrendszer felülvizsgálata, amelyre a válság nyomán került sor, és különösen a bankok tőkéjének és likviditási tartalékainak megerősítése és a makroprudenciális politikák eszközeinek javítása, valamint a bankok helyreállítását és szanálását célzó átfogó szabályok csökkentették a jövőbeli válságok bekövetkezésének valószínűségét, és fokozták az összes pénzintézet és piaci infrastruktúra, köztük a központi szerződő felek – akár rendszerszintű zavarok, akár a kifejezetten egyes intézményeket érintő események következtében fellépő – alkalmazkodóképességét. 2015. január 1-jétől a bankok helyreállítására és szanálására vonatkozó rendszer az Európai Parlament és Tanács 2014/59/EU irányelve értelmében minden tagállamban hatályos. (10)A bankok helyreállítására és szanálására vonatkozó megközelítésre építkezve a tagállamoknak felkészülteknek kell lenniük, és megfelelő helyreállítási és szanálási eszközökkel kell rendelkezniük a központi szerződő feleknél bekövetkezett csődök kezelésére. Azonban az eltérő funkcióikból és üzleti modelljeikből adódóan a bankokban és központi szerződő felekben rejlő kockázatok eltérőek. Ezért sajátos eszközökre és hatáskörre van szükség a központi szerződő felek akár a központi szerződő fél klíringtagjainak csődjéből vagy nem csőd jellegű egyéb eseményből adódó csődhelyzeteinek kezelésére. (11)Rendelet használata szükséges a központi szerződő felekre alkalmazandó egységes prudenciális követelményekről rendelkező 648/2012/EU rendelet által létrehozott megközelítés kiegészítésére, és az általa lefektetett alapokra való építéshez. A helyreállításra és szanálásra vonatkozó követelmények irányelvben történő meghatározása ellentmondásokat teremthet az esetlegesen eltérő nemzeti törvények elfogadásával egy olyan területen, amelyet egyébként közvetlenül alkalmazandó uniós jog szabályoz, és amelyre fokozottan jellemző a központi szerződő felek határokon átnyúló szolgáltatásnyújtása. Ezért célravezető egységes és közvetlenül alkalmazandó szabályokat is elfogadni a központi szerződő felek helyreállítására és szanálására vonatkozóan. (12)A pénzügyi szolgáltatások területén meglévő uniós jogszabályokkal való összhang, valamint az Unióban a lehető legmagasabb szintű pénzügyi stabilitás biztosítása érdekében a helyreállítási és szanálási rendszert alkalmazni kell az összes központi szerződő félre, összhangban a 648/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletben meghatározott prudenciális követelményekkel. Egy csoporthoz tartozó központi szerződő fél fizetésképtelensége gyorsan kihat az egész csoport fizetőképességére, és további pénzügyi instabilitást okozhat. Miközben azokat a csoportokat, amelyek részét képezi egy központi szerződő fél, nem kell a teljes rendszernek alávetni, egyes rendelkezéseknek az anyavállalatokra is vonatkozniuk kell azokban az esetekben, ahol e rendelkezések alkalmazása azon a szinten hatékonyabb helyreállításra és szanálásra vezetne. A hatóságoknak ezért célzott cselekvési eszközökkel kell rendelkezniük az anyavállalatok tekintetében a központi szerződő fél hatékony helyreállítása és szanálása, valamint annak érdekében, hogy csökkentsék a csoport többi tagjára történő továbbterjedés lehetőségét. (13)A szanálási intézkedések hatékony és eredményes megtételének biztosítása érdekében a tagállamoknak közigazgatási hatóságokat vagy közigazgatási hatáskörrel felruházott hatóságokat kell kijelölniük a szanálással kapcsolatos feladatok és kötelezettségek elvégzésére. A tagállamok kötelesek elegendő forrást is biztosítani a szanálási hatóságok részére. Amennyiben a tagállamok a központi szerződő felek prudenciális felügyeletéért felelős hatóságokat (illetékes hatóság) jelölik ki szanálási hatóságként, megfelelő strukturális intézkedéseket kell bevezetni a felügyeleti és szanálási funkciók elkülönítésére az összeférhetetlenség és a szabályozói felmentés kockázatának megelőzése érdekében. (14)Figyelemmel azokra a következményekre, amelyeket egy központi szerződő fél csődje és az azt követő intézkedések egy tagállam pénzügyi rendszerére és gazdaságára gyakorolhatnak, valamint arra a tényre, hogy egy válság rendezéséhez végső soron állami források igénybevételére is szükség lehet, a tagállamok pénzügyminisztériumát vagy más érintett minisztériumaikat már korai stádiumban szorosan be kell vonni a helyreállítás és szanálás folyamatába. (15)Mivel a központi szerződő felek gyakran nyújtanak szolgáltatásokat az egész Unióban, az eredményes helyreállításuk és szanálásuk az illetékes hatóságok és szanálási hatóságok felügyeleti és szanálási kollégiumokban megvalósuló együttműködését teszi szükségessé, mégpedig a helyreállítás és szanálás előkészítő szakaszaiban. Idetartozik a központi szerződő fél által kidolgozott helyreállítási tervek értékelése, a szanálási tervek kidolgozása és karbantartása, valamint a szanálhatóság minden akadályának megszüntetése. (16)A központi szerződő felek szanálása során biztosítani kell az egyensúlyt egyfelől a helyzet sürgősségét szem előtt tartó és hatékony, méltányos és gyors megoldást biztosító eljárások iránti igény, másrészről azon érintett tagállamok pénzügyi stabilitásának védelme iránti igény között, ahol a központi szerződő fél a szolgáltatásait nyújtja. Azoknak a hatóságoknak, amelyek hatáskörét érintené valamely központi szerződő fél csődje, célszerű megosztaniuk nézeteiket a szanálási kollégiumon belül e célok elérése érdekében. Hasonlóan, a vonatkozó harmadik országok hatóságaival történő rendszeres eszmecsere és koordináció biztosítása érdekében e hatóságokat szükség esetén megfigyelőként meg kell hívni a szanálási kollégiumokba. A hatóságoknak mindig figyelembe kell venniük döntéseik azon tagállamok pénzügyi stabilitására gyakorolt hatását, amelyekben a központi szerződő fél műveletei a helyi pénzügyi piacok szempontjából kritikusak vagy fontosak, ideértve azokat a tagállamokat is, ahol a klíringtagok találhatók, és ahol a kapcsolódó kereskedési helyek és pénzügyi piaci infrastruktúrák letelepedettek. (17)Az ESMA rá kiosztott feladatokkal kapcsolatos döntéseinek előkészítése és az EBH, valamint tagjainak e döntések előkészítésébe történő szoros bevonása érdekében az ESMA-nek egy belső szanálási bizottságot hoz létre, és a bizottságba megfigyelőként meghívja az érintett EBH hatáskörrel rendelkező hatóságokat. (18)Egy központi szerződő fél lehetséges csődjének hatékony és arányos kezelése érdekében a hatóságoknak számos tényezőt kell figyelembe venniük, ideértve a központi szerződő fél üzleti tevékenységének jellegét, a részvényesi struktúrát, jogi formát, kockázati profilt, méretet és a pénzügyi rendszerrel való összekapcsoltságot. A hatóságoknak azt is figyelembe kell venniük, hogy csődje, és az azt követő rendes fizetésképtelenségi eljárásban történő felszámolása hátrányos hatást gyakorolhat-e a pénzügyi piacokra, egyéb pénzintézetekre vagy a tágabb értelemben vett gazdaságra. (19)A csődhelyzetben lévő központi szerződő felek eredményes kezelése érdekében a hatóságokat fel kell hatalmazni arra, hogy előkészítő intézkedéseket rendeljenek el. Egy minimális normát kell kialakítani a helyreállítási tervek tartalmát, és a benne foglalt információkat illetően annak biztosítására, hogy az Unióban az összes központi szerződő fél kellően részletes helyreállítási tervvel rendelkezzen arra az esetre, ha pénzügyi stresszhelyzetbe kerülnének. E terveknek különféle súlyosságú helyzetekre kidolgozott forgatókönyvek esetén alkalmazandó, reális feltételezéseken kell alapulniuk, ideértve a helyzet nemteljesítési eseményből vagy egyéb eseményből adódó romlását. A helyreállítási terv részét kell, hogy képezze a központi szerződő fél működési szabályzata, amelyet a klíringtagok szerződésben fogadtak el. Ezeknek a működési szabályoknak továbbá rendelkezéseket kell tartalmazniuk a tervben kidolgozott helyreállítási intézkedések minden helyzetben történő végrehajthatósága érdekében. A helyreállítási tervek nem számolhatnak rendkívüli állami pénzügyi támogatással, és nem tehetik ki az adófizetőket veszteség kockázatának. (20)A központi szerződő feleknek ki kell dolgozniuk, és rendszeresen aktualizálniuk kell a helyreállítási tervüket. A helyreállítási terv készítésére vonatkozó követelményt azonban arányosan, a központi szerződő fél rendszerszintű jelentőségének és a pénzügyi rendszerrel való összekapcsoltságának megfelelően kell alkalmazni. Ebben az összefüggésben a helyreállítási szakasznak akkor kell kezdődnie, amikor jelentősen romlik a központi szerződő fél pénzügyi helyzete, vagy fennáll annak kockázata, hogy megszegi a 648/2012/EU rendelet értelmében fennálló prudenciális követelményeket. Ezt jelezni kell a helyreállítási tervben szereplő minőségi vagy mennyiségi mutatókból álló keretrendszer vonatkozásában. (21)A központi szerződő félnek be kell nyújtania helyreállítási tervét az illetékes hatóságoknak és a 648/2012/EU rendelet értelmében létrehozott felügyeleti kollégiumnak egy teljes körű értékelés céljából, amelyet a kollégium együttes határozatával kell elérni. Az értékelésnek tartalmaznia kell, hogy a terv átfogó-e, és hogy képes-e megvalósítható módon, megfelelő időben helyreállítani a központi szerződő fél életképességét, beleértve a súlyos pénzügyi stressz időszakait is. (22)A helyreállítási terveknek átfogóan kell ismertetniük azokat az intézkedéseket, amelyeket a központi szerződő félnek meg kell tennie ahhoz, hogy rendezze a még nem teljesített kötelezettségeit, fedezetlen veszteségeit, a likviditáshiányt vagy tőkehiányos állapotot, valamit a kimerült előfinanszírozott pénzügyi erőforrások és likviditási megállapodások feltöltéséhez szükséges intézkedéseket a központi szerződő fél életképességének helyreállítása, valamint annak érdekében, hogy folyamatosan képes legyen eleget tenni az engedélyezéséhez megkövetelt feltételeknek. (23)A központi szerződő feleknek biztosítaniuk kell, hogy a tervek megkülönböztetéstől mentesek és kiegyensúlyozottak legyenek hatásukat és az általuk létrehozott ösztönzőket illetően. Nem részesíthetik aránytalan hátrányban a klíringtagokat vagy az ügyfeleket. Különösen a 648/2012/EU rendeletnek megfelelően a központi szerződő felek biztosítják, hogy klíringtagjaiknak a központi szerződő féllel szembeni kitettsége ne legyen korlátlan. A központi szerződő felek biztosítják, hogy az összes fontos érdekelt fél véleményét kikérjék a helyreállítási tervre vonatkozóan a központi szerződő fél kockázatkezelési bizottságába való bevonásukon keresztül, valamint azzal, hogy bevonják őket a helyreállítási terv kidolgozásába.

(24)Annak biztosítása érdekében, hogy a központi szerződő fél képes legyen alkalmazni a helyreállítási lehetőségeket szükség esetén a harmadik országok joga alá tartozó szerződésekre vagy eszközökre, vagy harmadik országokban letelepedett jogalanyokra, a központi szerződő fél működési szabályainak szerződéses rendelkezéseket kell tartalmazniuk e célból. (25)Az illetékes hatóságokat fel kell hatalmazni arra, hogy amennyiben valamely központi szerződő fél nem nyújt be megfelelő helyreállítási tervet, kötelezhessék a központi szerződő felet a terv lényegi hiányosságainak megszüntetéséhez szükséges intézkedések megtételére a központi szerződő fél üzleti tevékenységének erősítése érdekében, és annak biztosítására, hogy csőd esetén a központi szerződő fél helyre tudja állítani tőkéjét vagy rendezni tudja számviteli nyilvántartásait. Ennek a hatáskörnek lehetővé kell tennie az illetékes hatóságok számára, hogy megelőző intézkedéseket tegyenek, amennyiben szükséges, a hiányosságok megszüntetéséhez és ennélfogva a pénzügyi stabilitás célkitűzéseinek megvalósításához. (26)A szanálás megtervezése a hatékony szanálás elengedhetetlen eleme. A terveket a központi szerződő fél szanálási hatósága dolgozza ki, és azokat a szanálási kollégium érintett hatóságai együttesen fogadják el. A hatóságoknak minden szükséges információval rendelkezniük kell ahhoz, hogy meghatározzák a kritikus funkciókat, és biztosítsák azok folytonosságát. A szanálási terv tartalmának azonban a központi szerződő fél rendszerszintű jelentőségével arányosnak kell lennie, és többek között az általa szolgáltatott információkon kell alapulnia. (27)A szanálási hatóságoknak – a szanálhatósági vizsgálat alapján – hatáskörrel kell rendelkezniük arra, hogy közvetlenül vagy az illetékes hatóság révén közvetetten a központi szerződő felek struktúrájában és szervezetében változtatásokat írjanak elő annak érdekében, hogy – amennyiben szükségesnek és arányosnak tűnik – intézkedéseket hozzanak a szanálási eszközök és hatáskörök alkalmazásának gyakorlati és jelentős akadályainak kiküszöbölésére, és biztosítsák az érintett vállalkozások szanálhatóságát. (28)A szanálási tervek és szanálhatósági vizsgálatok olyan területeket képeznek, ahol a napi felügyeleti szempontokat átveszi a gyors szerkezetátalakítási intézkedések sürgetésének és biztosításának szükségessége a központi szerződő fél kritikus funkcióinak biztosítása és a pénzügyi stabilitás fenntartása érdekében. Abban az esetben, ha a szanálási kollégium különböző tagjai nem értenének egyet a központi szerződő fél szanálási tervét, vagy a központi szerződő fél szanálhatóságának vizsgálatát illetően meghozandó döntésekben, illetve a szanálhatóság akadályainak elhárítására vonatkozó döntésben, az ESMA-nak közvetítőként kell eljárnia az 1095/2010/EU rendelet 19. cikkének megfelelően. Az ESMA ilyen kötelező jellegű közvetítését mindazonáltal az ESMA valamely belső bizottsága általi megvitatásra kell előkészteni figyelemmel az ESMA tagjainak illetékességére a pénzügyi stabilitás biztosítása, valamint annak érdekében, a klíringtagokat több tagállamban is tudja felügyelni. Az EBH rendelet szerinti egyes illetékes hatóságokat megfigyelőként meg kell hívni az ESMA-nak ebbe a belső bizottságába figyelemmel arra, hogy az ilyen hatóságok hasonló feladatokat látnak el a 2014/59/EU irányelv értelmében. A szóban forgó kötelező erejű közvetítés nem akadályozza meg, hogy az EBH más esetekben nem kötelező erejű közvetítést végezzen az 1095/2010/EU rendelet 31. cikkével összhangban. (29)Azokban az esetekben, ahol sürgető elérni a rendezett helyreállítás és szanálás célkitűzését, az illetékes és a szanálási hatóságoknak konkrét intézkedéseket kell meghatározniuk az anyavállalattal kapcsolatban. Annak a csoportnak a szerkezetétől függően, amelyhez a központi szerződő fél tartozik, szükséges lehet, hogy a központi szerződő fél helyreállítási terve tartalmazza azokat a feltételeket, amelyek mellett az életbe lép az anyavállalat vagy a csoporthoz tartozó más vállalkozás lehetséges pénzügyi támogatása, garanciája vagy a működési támogatás egyéb formája az azonos csoporton belüli központi szerződő fél részére. Az ilyen megállapodások átláthatósága mérsékelné a szorult pénzügyi helyzetbe került központi szerződő félnek támogatást nyújtó csoportvállalat likviditását és fizetőképességét fenyegető kockázatot. E megállapodások minden módosítását a helyreállítási terv felülvizsgálatához szükséges lényeges változásnak kell tekinteni. (30)Tekintettel arra, hogy a helyreállítási és szanálási tervek érzékeny információkat tartalmaznak, e tervekre megfelelő titoktartási előírásoknak kell vonatkozniuk. (31)Az illetékes hatóságok a helyreállítási terveket és azok változtatásait továbbítják az érintett szanálási hatóságoknak, azok pedig továbbítják a szanálási terveket és azok változtatásait az illetékes hatóságoknak, hogy minden érintett hatóság folyamatosan és teljes körűen tájékoztatva legyen. (32)A pénzügyi stabilitás megőrzése érdekében szükséges, hogy az illetékes hatóságok azelőtt tudják orvosolni egy központi szerződő fél pénzügyi és gazdasági helyzetének romlását, hogy a központi szerződő fél elérne egy olyan pontot, amikor a hatóságoknak már nincs más választásuk, mint a szanálás, vagy a központi szerződő fél utasítása arra, hogy változtasson irányt, amikor intézkedései az általános pénzügyi stabilitásra nézve hátrányosak lehetnek. Ezért az illetékes hatóságokat korai beavatkozási hatáskörrel kell felruházni a pénzügyi stabilitásra gyakorolt káros hatások elkerülése vagy minimalizálása érdekében, amelyek a központi szerződő fél bizonyos intézkedéseinek megvalósításából eredhetnek. A korai beavatkozási hatáskörrel az illetékes hatóságokat a tagállamok nemzeti törvényeiben vagy a 648/2012/EU rendelet értelmében biztosított hatáskörükön túl kell felruházni azon körülmények esetére, amelyek nem tekintendők korai beavatkozásnak. (33)A helyreállítás és korai beavatkozás szakaszaiban a részvényesek teljes körűen megtartják jogaikat. Azonban a központi szerződő fél szanálásának megkezdésekor már nem tarthatják meg teljes körűen jogaikat. (34)A szanálást szabályozó keretrendszernek lehetővé kell tennie, hogy a szanálás időben, még a központi szerződő fél fizetőképtelenné válását megelőzően megkezdődhessen. Valamely központi szerződő fél akkor tekintendő fizetésképtelennek, vagy valószínűleg fizetésképtelenné válónak, ha megsértette vagy a közeljövőben valószínűsíthetően megsérti a tevékenységi engedélyének feltételét képező követelményeket, ha helyreállítása során nem sikerült helyreállítani az életképességét, ha a központi szerződő fél eszközei kevesebbek, vagy a közeljövőben valószínűsíthetően kevesebbek lesznek a forrásainál, ha a központi szerződő fél nem tudja, vagy a közeljövőben valószínűsíthetően nem fogja tudni megfizetni az esedékessé váló tartozásait, vagy ha a központi szerződő fél rendkívüli állami pénzügyi támogatásra szorul. Önmagában azonban az a tény, hogy egy központi szerződő fél nem teljesíti az engedélyezési követelményeket, nem indokolhatja a szanálás elrendelését. (35)Az a tény, hogy valamely központi szerződő fél központi banki sürgősségi likviditási támogatást kap – amennyiben van erre lehetőség –, nem jelenthet olyan körülményt, amely bizonyítja, hogy a központi szerződő fél nem tudja, vagy a közeljövőben nem fogja tudni kifizetni kötelezettségeit azok esedékessé válásakor. A pénzügyi stabilitás megőrzése és különösen annak rendszerszintű likviditáshiány esetében történő megőrzése érdekében a központi banki likviditási eszközökhöz vagy az újonnan kibocsátott kötelezettségekhez kapcsolódó – valamely tagállam gazdaságában bekövetkezett súlyos zavarok orvoslására irányuló – állami garancia bizonyos feltételek teljesülése esetén nem vonhatja maga után a szanálási eljárás megindítását. (36)Amennyiben valamely központi szerződő fél teljesíti a szanálás feltételeit, a központi szerződő fél szanálási hatóságának rendelkeznie kell harmonizált szanálási eszközökkel és hatáskörrel. Ezek alkalmazását közös feltételekhez, célokhoz és általános elvekhez kell kötni. E további hatáskörök és eszközök szanálási hatóságok általi használatának összhangban kell lennie a szanálással kapcsolatban meghatározott elvekkel és célokkal. E hatáskörök és eszközök nem akadályozhatják a határokon átnyúló tevékenységű csoportok eredményes szanálását. (37)A szanálás elsődleges célja a kritikus funkciók folyamatosságának biztosítása, a pénzügyi stabilitásra gyakorolt kedvezőtlen hatások elkerülése, valamint az állami források védelme érdekében a csődhelyzetben lévő központi szerződő feleknek nyújtott rendkívüli állami pénzügyi támogatásra való hagyatkozás minimalizálása. (38)Csődhelyzetben lévő központi szerződő fél kritikus funkcióit szanálási eszközök alkalmazásán keresztül fenn kell tartani – habár adott esetben a vezetőségben végrehajtott változtatásokkal át kell azokat alakítani – és eközben a lehető legnagyobb mértékben magánszektorból származó forrásokra kell támaszkodni. Ez vagy fizetőképes harmadik félnek történő értékesítéssel vagy magánszektorbeli vállalkozással való egyesüléssel, illetve – feltőkésítés céljából – a központi szerződő fél szerződéseinek vagy kötelezettségeinek a veszteségek és pozíciók elosztásán keresztül történő átütemezését vagy leírását követően, vagy a részvények leírását vagy adósságának leírását és saját tőkévé való átalakítását követően érhető el. E célkitűzéssel összhangban ezeket az intézkedéseket megelőzően a szanálási hatóságnak mérlegelnie kell a központi szerződő fél minden fennálló vagy rendezetlen szerződéses kötelezettségének végrehajtását azzal összhangban, ahogyan azokat rendes fizetésképtelenségi eljárásban hajtanák végre. (39)A piac bizalmának fenntartása és a továbbgyűrűzés minimalizálása érdekében gyors és végleges fellépés szükséges. Miután teljesültek a szanálás feltételei, a központi szerződő fél szanálási hatóságának közérdekből haladéktalanul meg kell tennie a megfelelő és összehangolt szanálási intézkedést. Valamely központi szerződő fél csődje bekövetkezhet olyan körülmények között, amelyek azonnali reakciót igényelnek a vonatkozó szanálási hatóság részéről. E hatóság számára ezért lehetővé kell tenni, hogy szanálási intézkedéseket hajtson végre annak ellenére, hogy a központi szerződő fél helyreállítási intézkedéseket tesz, vagy anélkül, hogy először a korai beavatkozási hatáskört kelljen gyakorolnia. (40)Szanálási intézkedések meghozatalakor a központi szerződő fél szanálási hatóságának figyelembe kell vennie és követnie kell a szanálási kollégiumon belül kidolgozott szanálási tervekben előírt intézkedéseket, kivéve, ha a szanálási hatóságok – az adott eset körülményeit figyelembe véve – úgy értékelik, hogy a szanálási célok hatékonyabban megvalósíthatók olyan intézkedések révén, amelyek a szanálási tervekben nem szerepelnek. A szanálási hatóság haladéktalanul tájékozatja a szanálási kollégiumot a tervezett szanálási intézkedésekről, különösen azokban az esetekben, amikor ezek eltérnek a tervben szereplő intézkedésektől. (41)A tulajdonjogokba való beavatkozásnak a pénzügyi stabilitási kockázattal arányosnak kell lennie. A szanálási eszközök ezért csak azon központi szerződő felek esetében alkalmazhatók, amelyek megfelelnek a szanálás feltételeinek, és különösen akkor, ha közérdekből szükséges a pénzügyi stabilitás céljának teljesítése. Figyelemmel arra, hogy a szanálási eszközök és hatáskör csorbíthatják a részvényesek, a klíringtagok és a hitelezők jogait, szanálási intézkedés csak akkor hozható, ha az közérdekből szükséges, és e jogokba való bármilyen beavatkozásnak összhangban kell lennie a Chartával. Amennyiben az azonos osztályba tartozó hitelezőket a szanálási intézkedés keretében másként kezelik, e különbségtételeknek a közérdek szempontjából indokoltaknak és a vonatkozó kockázattal arányosaknak kell lenniük, és az intézkedések sem közvetlenül sem közvetve nem alkalmazhatnak állampolgárság szerinti megkülönböztetést. (42)Az érintett részvényeseknek, klíringben részt vevő feleknek és hitelezőknek nem keletkezhet nagyobb vesztesége, mint amekkora akkor keletkezett volna, ha a szanálási hatóság nem hajtott volna végre szanálási intézkedéseket a központi szerződő féllel kapcsolatban, és ehelyett a központi szerződő fél helyreállítási tervében vagy a működési szabályzatában szereplő egyéb megállapodások szerinti esetlegesen fennálló, még nem teljesített kötelezettségek alá tartoztak volna, vagy ha a központi szerződő felet rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében számolták volna fel. Abban az esetben, ha egy szanálás alatt álló központi szerződő fél eszközeinek csak egy részét veszi át magánszektorbeli vásárló vagy áthidaló központi szerződő fél, a szanálás alatt álló központi szerződő fél fennmaradó részét rendes fizetésképtelenségi eljárás útján fel kell számolni. (43)A részvényesek, partnerek és hitelezők jogának védelme érdekében egyértelmű kötelezettségeket kell megállapítani a központi szerződő fél eszközeinek és kötelezettségeinek értékelése tekintetében, és annak értékelésére vonatkozóan, hogy milyen elbánásban részesültek volna a részvényesek és hitelezők, ha a szanálási hatóság nem hajtott volna végre szanálási intézkedést. Biztosítani kell annak lehetőségét, hogy az értékelés már a helyreállítási szakaszban elkezdődhessen. A szanálási intézkedések meghozatala előtt el kell végezni a központi szerződő fél eszközeinek és kötelezettségeinek méltányos és reális értékelését. Ez az értékelés csak a szanálásról szóló határozattal együtt képezheti fellebbezéshez való jog tárgyát. Emellett – egyes esetekben – a szanálási eszközök alkalmazását követően utólag ös