[pic] | EURÓPAI BIZOTTSÁG |

Brüsszel, 2010.12.17.

COM(2010) 771 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

TENGERI TERÜLETRENDEZÉS AZ EU-BAN – EREDMÉNYEK ÉS TOVÁBBI LÉPÉSEK

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

TENGERI TERÜLETRENDEZÉS AZ EU-BAN – EREDMÉNYEK ÉS TOVÁBBI LÉPÉSEK

1. BEVEZETÉS

2. Szakpolitikai háttér és célok

Az EU integrált tengerpolitikájáról szóló kék könyv és cselekvési terv[1] a tengeri területrendezést (TTR) az integrált tengerpolitika végrehajtását támogató ágazatközi eszközök egyikeként határozza meg.

A Bizottság 2008-ban fogadta el a „Tengeri területrendezési útiterv: Egységes alapelvek érvényesítése az EU-ban” című közleményt[2], amely a tengeri területrendezésre vonatkozó alapelvekre tett javaslatot. Az útitervben a Bizottság vállalta, hogy jelentést készít a 2009 során megrendezendő munkaértekezletekről, valamint hogy további lépéseket és intézkedéseket javasol. Ez a közlemény ennek a kötelezettségvállalásnak tesz eleget, és célja, hogy felvázolja a tengeri területrendezés jelenlegi uniós kontextusát.

A tengeri területrendezés – elfogadott meghatározása szerint – olyan folyamat, amelynek során a hatóságok bizonyos ökológiai, gazdasági és társadalmi célok elérése érdekében elemzik, illetve meghatározzák a tengeri területeken végzett emberi tevékenységek térbeli és időbeli eloszlását .

3. MI A TENGERI TERÜLETRENDEZÉSSEL KAPCSOLATOS UNIÓS FELLÉPÉS CÉLJA?

A Bizottság hangsúlyozza, hogy a tengeri területrendezés végrehajtásáért a tagállamok felelősek, és hogy kész szerepet vállalni az együttműködés és egy közös megközelítés elősegítésében. Noha tagállami szinten sok minden megvalósítható, a Bizottság úgy véli, hogy a tengeri területrendezés egységes uniós keretének kialakítása érdekében fontos az uniós szintű fellépés:

- Az egységes megközelítés lehetővé tenné a tengeri területrendezés hatékony és zökkenőmentes alkalmazását a határokon átnyúló tengeri területeken, ami kedvező lehet a közös kereten és a hasonló jogalkotási követelményeken alapuló tengeritevékenység-fejlesztés és a tengeri környezet védelme szempontjából.

- A tengeri területrendezés valamennyi tagállamban történő alkalmazásának biztosítása fokozná a tengeri ágazatok fenntartható növekedését. A tengeri területrendezés elengedhetetlen a jogbiztonság, a kiszámíthatóság és az átláthatóság szempontjából, következésképpen pedig a beruházók és üzemeltetők költségeinek csökkentését illetően is, különösen, ha ez utóbbiak több tagállamban működnek. Mindezek kulcsfontosságú szerepet játszanak a beruházások ösztönzésében, valamint a növekedés létrehozásában és a munkahelyteremtésben, az Európa 2020 kezdeményezéssel összhangban[3]. Ezen felül érvényes tengeri területrendezés hiányában az egyre több tengergazdálkodási felhasználási mód közötti területi konfliktus megnövekedett kockázata – ideértve a tengeri környezet védelmét is – azt eredményezheti, hogy a növekedés és a fenntarthatóság mértéke elmarad az optimális szinttől.

- A tengeri területrendezés támogatná a meglévő uniós jogszabályok végrehajtását (vö. az 5. fejezettel).

- Az egységes megközelítésnek köszönhetően a tengeri területrendezést alkalmazó tagállamok megoszthatnák egymás között szakmai ismereteiket.

- MUNKAÉRTEKEZLETEK

Az útitervről szóló közlemény vitát indított az uniós tengeri területrendezésről. 2009-ben öt munkaértekezletet tartottak a tengeri területrendezésről, és ezeken megvitatták az útitervben foglalt alapelveket a tagállamokkal, a régiókkal, a nem kormányzati szervezetekkel és az ágazattal.

Mindezek eredményeképpen általános volt az egyetértés azzal kapcsolatosan, hogy az útiterv tíz alapelve megfelelő és átfogó jellegű, valamint hogy ezek fontos alapot képeznek az uniós szintű tengeri területrendezéssel kapcsolatos további intézkedések szempontjából. Az egyetértés ténye széles körben kedvező fogadtatásra talált.

Az egyik legtöbbször hangoztatott vélemény szerint a tengeri területrendezés integrált és kiegyensúlyozott eszköz, amely hosszú távú stabilitást és kiszámíthatóságot eredményezhet, valamint képes kezelni a gyakran használt területekért folyó területi versenyt. Ez valamennyi gazdasági ágazat, például a tengeri szállítás, az olaj- és gázkitermelés, a homok- és kavicskitermelés, a megújuló energia, a halászat, az akvakultúra, az idegenforgalom és a környezet védelme szempontjából is létfontosságú.

E vita alapján a Bizottság az alábbi következtetéseket fogalmazza meg.

4. Ökoszisztéma-alapú megközelítés

Az útitervben az ökoszisztéma-alapú megközelítést emelték ki a tengeri területrendezés átfogó alapelveként. A megbeszélések alátámasztották a Bizottság azon értékelését, hogy a tengeri területrendezés alapját, illetve annak átfogó keretét az ökoszisztéma kell, hogy képezze.

A tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv az emberi tevékenységek irányítására vonatkozóan előírja az ökoszisztéma-alapú megközelítés alkalmazását (vö. az 5.2. ponttal). A munkaértekezletek arra mutattak rá, hogy a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv elemei elősegíthetik a tengeri területrendezés alkalmazását, és megfordítva.

5. A tengeri területrendezés alkalmazása a területtől és a tevékenységek típusától függően

A tengeri területrendezés alkalmazásakor valamennyi területi jellegzetességet (méret, a tengergazdálkodási formák sűrűsége és jellege, környezeti sérülékenység, igazgatási és politikai struktúra) figyelembe kell venni. A gazdálkodási területeket is ennek megfelelően kell kijelölni. A számos intenzív tengergazdálkodási formával rendelkező területeken részletesebb tengeri területrendezési folyamatra van szükség, mint ott, ahol kevés tevékenység folyik.

6. A tengeri területrendezéshez iránymutatásul szolgáló célkitűzések meghatározása

A tengeri területrendezés célkitűzéseinek nemzeti vagy regionális szintű meghatározását olyan folyamatnak kell tekinteni, amelynek kiindulópontja egy stratégiai célkitűzéseken alapuló megállapodás, amelyet később operatív – tehát világosan mérhető és számszerű – célkitűzésekkel pontosítanak. A kezdeti átfogó elképzelések és általános célok nagyobb tárgyalási mozgásteret kínálnak, ugyanakkor egyértelmű célokat kell meghatározni ahhoz, hogy azokat egy terv kidolgozása, végrehajtása és nyomon követése során fel lehessen használni.

A céloknak hosszú távú kilátásokon kell alapulniuk és jövőorientáltnak kell lenniük.

A célkitűzések tervezésekor valamennyi regionális tengert és tengeri medencét figyelembe kell venni, szem előtt tartva a globális dimenziót. A különböző területi szintű (globális, európai, regionális, nemzeti, helyi) stratégiai vagy operatív célkitűzéseket ugyanazon tervezési keret elemeiként kell értelmezni.

7. A tengeri területrendezés átlátható módon történő kidolgozása

Az átláthatóság az elszámoltathatóság és a jogszerűség alapja. Valamennyi érintett döntéshozót és érdekelt felet meg kell nevezni, és a folyamat minden szakaszának érthetőnek kell lennie. A döntéshozatali folyamattal szembeni elvárásokat megfelelően kell kezelni, és a folyamat során hozott döntések okairól tájékoztatni kell az érintett feleket, illetve azokat számukra meg kell indokolni.

8. Az érintett felek részvétele

Valamennyi érintett felet már a tengeri területrendezés folyamatának korai szakaszaiban be kell vonni. Ez létfontosságú a szinergiák és az innovációs lehetőségek felkutatásakor, valamint a folyamat céljainak és előnyeinek tisztázása érdekében. Az egyes ágazatok között nyílt vitát kell tartani a konfliktusok, illetve az egymás mellett élés eszközeinek meghatározása érdekében.

Fontos a szerepek és feladatkörök elhatárolása, valamint az egyes érdekelt csoportok – és nem csupán a döntéshozók és az érdekeltek – közötti kommunikáció ösztönzése.

A jelentős érdekelti részvétel miatt a folyamat elhúzódhat; éppen ezért erre elegendő időt kell szánni. A ráfordított idő később, a végrehajtási szakaszban, a folyamatos részvételből fakadó fokozott felelősségérzetnek köszönhetően megtérül majd.

9. Tagállamokon belüli koordináció – a döntéshozatali folyamatok egyszerűsítése

A tengeri területrendezés folyamata szempontjából előnyös lenne, ha azt egyetlen adminisztratív testület irányítaná (egyablakos rendszer), amely tisztázná a felelősségi köröket és a jogosultsági szinteket (pl. nemzeti–regionális). Ez nem feltétlenül jelenti azt, hogy új testületet kell létrehozni: ez a célkitűzés egy meglévő kormányzati struktúrákon alapuló egyablakos rendszerrel is megvalósítható.

10. A nemzeti tengeri területrendezés joghatásának biztosítása

A tengeri területrendezést a nemzetközi jognak megfelelően kell alkalmazni.

A nemzeti tengeri területrendezés joghatásának biztosítása érdekében gondoskodni kell az intézményközi együttműködésről, valamint tisztázni kell az igazgatási hatásköröket. Egy kizárólagos gazdasági övezet kedvezőbb feltételeket teremt a tengeri területrendezés hatékony végrehajtásához, és megkönnyíti a szabályok betartatását.

A tengeri területrendezési terv kidolgozásához jogilag kötelező, illetve indikatívnak minősülő eszközök egyaránt felhasználhatók. Elengedhetetlen annak tisztázása, hogy a terv kire nézve bír kötelező erővel (pl. gazdasági szereplők, hatóságok, polgárok).

11. Határokon átnyúló együttműködés és konzultáció

Már a kezdeti szakaszban is fontos a szomszédos tagállamok tájékoztatása, illetve a velük folytatott konzultáció és együttműködés. Az egyes országokban meg kell határozni az érintett kapcsolattartó személyeket és csoportokat (döntéshozók, érdekelt felek, kutatók stb.). A hatékony határokon átnyúló tengeri területrendezés egy közös érdekek feltárásán alapuló közös jövőkép kidolgozását kívánja meg (pl. tengeri energiahálózat, halászat, szállítás).

Az együttműködéshez határozott politikai szándékra van szükség.

12. Nyomon követés és értékelés beépítése a tervezési folyamatba

A tengeri területek adaptív irányításához nyomon követésre és értékelésre van szükség, és ezekben gazdasági-társadalmi, környezeti és kormányzati szempontoknak kell érvényesülnie. Már a folyamat elején meg kell határozni a mutatókat. E munka során igénybe kell venni a meglévő (globális, európai, regionális, nemzeti, helyi) keretrendszereket: A nyomon követési és értékelési rendszerekbe teljes körűen érvényesíteni kell azt a tényt, hogy a természetes tengeri környezeti folyamatoknak és a tengerhasznosítás különböző formáinak a térbeli/időbeli jellemzői eltérőek.

13. A szárazföldi és tengeri területrendezés közötti összhang megteremtése – kapcsolat az ICZM-mel

A tenger esetében nem alkalmazható ugyanúgy az egyéni tulajdonjog fogalma, mint a szárazföld esetében, és a rájuk vonatkozó tervezési feltételek különbözők. A szárazföldet és a tengert összekapcsoló tervezés létfontosságú, és ehhez a tengeri és a szárazföldi stratégiák és tervek összhangja, valamint azok egységes végrehajtása szükséges. Kiemelt figyelmet kell fordítani a part menti övezetekkel kapcsolatos területi stratégiára, amely a tengerparti övezetek integrált kezelése (ICZM) folyamatának részét képezi.

Ez magyarázza a parti vizeken folyó tengeri területrendezés és az ICZM közötti szoros kapcsolatot (vö. az 5.4. ponttal).

14. Megbízható adatbázis és tudástár

Az európai tengeri megfigyelési és adathálózat (EMODNET) kialakításának alapelvei alkalmazandók, és ezek összeegyeztethetők a tengeri területrendezés célját szolgáló egyéb kezdeményezések alapelveivel (vö. az 5.1. ponttal).[4]

Az adatkezelést megfelelő (globális, európai, regionális, nemzeti, helyi) szinten kell végezni. Részletesebb adatokra van szükség például a parthoz közeli területeken, és a folyamatban különböző méretű adatkészleteket kell alkalmazni. Különböző ismerettípusokra (környezeti, társadalmi-gazdasági stb.) van szükség. A tengeri és tengerhasznosítási célú kutatás európai stratégiájának keretén belül támogatott projektek révén valósulhat meg az adatok integrált ismeretanyaggá történő egyesítését célzó kutatás, amely különböző szinteken támogathatja a tengeri területrendezést.[5]

Az adatok és a vonatkozó ismeretek gyűjtését a tengeri régiókkal való együttműködés alapján kell végezni, amelynek nem csupán az uniós tagállamok között, hanem az adott régiókban más felekkel – harmadik országokkal, regionális szervezetekkel és egyéb érdekeltekkel – is meg kell valósulnia.

15. A TENGERI TERÜLETRENDEZÉSSEL KAPCSOLATOS FEJLEMÉNYEK AZ ÚTITERVRŐL SZÓLÓ KÖZLEMÉNYT KÖVETŐEN

16. Nemzeti szint

Számos tagállamban jelentős fejlemények történtek a tengeri területrendezést illetően, és a tengerhasznosítás különböző területei, valamint az emberi felhasználás számtalan formája miatt eltérő megközelítések alakultak ki a tengeri területrendezésre vonatkozóan. A különböző igazgatási struktúrák és jogrendszerek számos különféle eljárást eredményeznek, a politika vagy jogszabályok hiányától kezdve a tengerre is kiterjedő ICZM-politikákon és a tengeri területrendezés részleges használatán keresztül egészen annak a parti tengeren és/vagy a kizárólagos gazdasági övezetben való teljes körű alkalmazásáig. Ezenkívül a tengeri területrendezésre vonatkozó irányítási rendszer tekintetében is nagy eltérések mutatkoznak (központi, regionális és/vagy helyi hatóságok, az érdekelt felek bevonása stb.).

Általános tendencia a tengeri területrendezés egyre gyakoribb alkalmazása. A tagállamok által hozott intézkedések üteme nem egyezik meg, és az ilyen intézkedések nyomán létrejövő tengeri területrendezési folyamatok várhatóan számottevően eltérnek majd. Ez is megerősíti a Bizottság azon következtetését, hogy előnyös lenne a tengeri területrendezéssel kapcsolatos közös, uniós szintű megközelítés vagy keret idejében történő kidolgozása.

A határokon átnyúló együttműködés létfontosságú, és ezt a tagállamok, valamint a regionális tengeri medencékben a tengeri területrendezésben rejlő lehetőségeket vizsgáló projektek egyre szélesebb körben támogatják. Az északi-tengeri „villamosenergia-szuperhálózattal” kapcsolatos projektek, illetve az uniós jogszabályok – például a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelvben az elterjedéssel kapcsolatosan előírt intézkedések – végrehajtása és a hasonló közelmúltbeli gazdasági fejlesztések nyomán kialakuló igények szükségessé teszik az ilyen jellegű együttműködést. Mindez alátámasztja azt az érvelést, hogy a tengeri területrendezéssel kapcsolatos, tagállamok közötti együttműködés elősegítéséhez uniós szintű keretre van szükség.

Hasonlóan alakul egyes harmadik országok, például az Egyesült Államok, Kanada és Ausztrália helyzete is.

17. Nemzetközi szint

A tengeri területrendezés egyre nagyobb figyelmet kap a különböző nemzetközi fórumokon, például az UNESCO/IOC-ben, a biológiai sokféleségről szóló egyezményben és a Nemzetközi Tengerkutatási Tanácsban.

A regionális tengeri egyezmények[6] fontos partnerséget jelentenek az EU számára, mivel szerepet játszanak a tengeri medencék nemzetközi környezeti irányításában és a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv végrehajtásában. Több egyezményben a tengeri területrendezést is felvették a tevékenységek körébe[7]. Ezek a fejlemények összhangban állnak az útiterv megközelítésével.

18. JELENLEGI UNIÓS HELYZET

Számos olyan uniós politika létezik, amelyek esetében a tengeri területrendezés közös uniós szintű megközelítése releváns és hasznos.

19. Az EU integrált tengerpolitikája, regionális sajátosságok, valamint tengeri adatok és ismeretek

Az integrált tengerpolitika végrehajtásának alábbi két vonatkozása különös jelentőséggel bír a tengeri területrendezés szempontjából:

- Az uniós tengeri medencék sokfélesége arra késztette a Bizottságot, hogy az integrált tengerpolitikára vonatkozóan egy regionális tengeri medencéken alapuló megközelítést fogadjon el. Erre az Északi-sarkvidékkel[8] és a Földközi-tengerrel[9] kapcsolatos regionális megközelítés, valamint a balti-tengeri térségre vonatkozó makroregionális stratégia[10] lehet példa. Az egyes tengeri medencék jellegzetességeit a tengeri területrendezés esetén is hasonlóképpen figyelembe kell venni.

- A Bizottság tengerekkel kapcsolatos tudásra és adatokra vonatkozó kezdeményezésének célja[11] az, hogy minőség-ellenőrzés alá vont, egyszerűen lekérhető tengeri ismereteket és adatokat biztosítson a magánszektor, az állami döntéshozatal és a tudományos tengerkutatás számára, ezek ugyanis kivétel nélkül rendkívül fontosak a tengeri területrendezés fejlődése szempontjából.

- A tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv

A tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv[12] az integrált tengerpolitika környezetvédelmi pillére. Célja a tengeri környezet jó környezeti állapotának 2020-ig történő elérése vagy fenntartása, a tengeri területeken folyó emberi tevékenységeknek az ökoszisztéma-alapú megközelítéssel összhangban való irányítása, valamint a környezetvédelmi vonatkozások különböző politikákba történő integrálásának az elősegítése[13]. Az irányelv kimondja, hogy a tagállamok által e cél elérése érdekében 2015-ig kidolgozandó intézkedési programok területvédelmi intézkedéseket[14], a térbeli és időbeli eloszlás ellenőrzését, valamint az irányítás összehangolását biztosító intézkedéseket tartalmazhatnak[15]. A tengeri területrendezés így fontos eszköz lehet a tagállamok számára a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv végrehajtása egyes szempontjainak a támogatásához, többek között a tengeri stratégiák határokon átnyúló koordinációjával összefüggésben. Mind a tengeri területrendezéshez, mind pedig a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelvhez megbízható adatokra és ismeretekre van szükség (vö. a 3.11. ponttal). Ezenkívül összefüggés van a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv területvédelmi intézkedései, valamint a madarakról, illetve a természetes élőhelyekről szóló irányelvek[16] part menti és tengeri területeken történő végrehajtása között.

20. Európai tengeri tevékenységek

A halászat az EU vizein zajló egyik legrégebbi gazdasági tevékenység. A flotta többletkapacitásán, a pusztuló halállományokon, a csökkent jövedelmezőségen és az ezekhez hasonló problémákon túl a halászati ágazatnak a területért folyó egyre erőteljesebb versennyel is szembe kell néznie. Az akvakultúrával kapcsolatos tevékenységek számára meghatározott területeket kell fenntartani. A halászati ágazatnak rugalmas hozzáférésre van szüksége ahhoz, hogy reagálni tudjon a halállományok térbeli eloszlásának változásaira. Mindkét szektor számára fontos a pontosan meghatározott és hosszú távú hozzáférés, valamint elengedhetetlen az érdekelt felek bevonásával és a határokon átnyúló együttműködéssel megvalósított tengeri területrendezési keret. Ezen felül a halászok tengerrel kapcsolatos ismeretei hasznosak lehetnek például a védett tengeri területek és a szélerőműparkok helyének a meghatározásakor, egyúttal pedig csökkenthetik a költségeket. A halászati területek irányításával összefüggésben nyilvánvalóvá válik, hogy biztosítani kell a tengeri területekre vonatkozó rendezési tervek egységességét az erőforrás mobilitása érdekében, illetve amiatt, hogy az ilyen döntéseket a KHP keretein belül uniós szinten hozzák meg. Hasonlóképpen szükség van a területi egységre és a rugalmasságra a tengeri környezet védelme során, például a védett tengeri területek kijelölésekor és elhatárolásakor.

A megújuló energiaforrások használata nélkülözhetetlen az EU éghajlat-változási politikája, illetve más uniós célkitűzések szempontjából. A megújuló energiáról [17] szóló 2009. évi irányelv 2020-ra az ilyen energiaforrások 20 %-os részesedését tűzi ki célul. A tengeri megújuló energiaforrások, különösen a tengeri szélenergia ebben jelentős szerepet játszik majd. A tengeri szélerőműparkokat és más megújuló energiaforrásokat össze kell kapcsolni a szárazföldi hálózattal. A hálózati infrastruktúrával kapcsolatos új követelményekre a Bizottság közeljövőben elfogadandó energetikai infrastruktúra-csomagja kínál megoldást. Ezek a létesítmények jelentős mennyiségű területet igényelnek, többek között határokon átnyúló területeket is. A tengeri területrendezéssel kapcsolatos közös megközelítés és fokozott határokon átnyúló koordináció számottevő előnyökkel szolgál majd. A hetedik kutatási keretprogramon (FP7) belül az EU által finanszírozott kutatások célja a tengeri megújuló energia fejlesztésének támogatása, valamint a tengeri területrendezés optimalizálása.

Az EU part menti vizeinek egyes részeit intenzíven kiaknázzák az olaj- és gáztermelés során. Az EU-nak elemi érdeke fűződik a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek biztonságának a megőrzéséhez. A Deepwater Horizon balesete nyomán a Bizottság úgy döntött, hogy az olajfúró állomásokra vonatkozó átfogó uniós jogszabályt dolgoz ki, hogy biztosíthassa a legszigorúbb minőségi szabványok teljesülését. A tengeri olaj- és gázipari tevékenységek biztonságáról szóló, 2010. évi közlemény[18] hangsúlyozza, hogy a közhatóságok felelősek azért, hogy a tengeri tevékenységekhez megfelelő, a tengeri területrendezés elveit is figyelembe vevő szabályozási keretet határozzanak meg.

Az EU-t körülvevő vizeken intenzív tengeri szállítás folyik. A tenger szállítási célú és forgalomelválasztó rendszerek általi használatát nemzetközi szinten szabályozzák, elsősorban az UNCLOS, a SOLAS egyezmény és a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet (IMO) határozatai. A 2002/59/EK irányelv előírja, hogy a tagállamoknak és a Bizottságnak együtt kell működniük a kötelező hajóforgalmi szolgálatok és megfelelő hajóirányítási rendszerek kidolgozásában[19]. A tengeri területrendezés ezt elősegítheti, figyelembe véve a nemzetközileg és az EU-ban elfogadott hajózási útvonalakat és azok kezelését, valamint az azokon kívül zajló hajóforgalmat. A rövid távú tengeri szállítás előnyei (környezeti teljesítmény és energia) arra ösztönözték a Bizottságot, hogy például a „tengeri gyorsforgalmi utakra” és „a korlátok nélküli európai tengeri szállítási térségre” vonatkozó kezdeményezések keretében népszerűsítsék ezt a szállítási formát[20]. Az említett kezdeményezések keretében folyó fellépéshez össze kell hangolni a kapcsolódó területvédelmi intézkedéseket.

21. A tengerparti övezetek integrált kezelése (ICZM)

Az ICZM célja a teljes part menti övezetre vonatkozó átfogó irányítási keret biztosítása, ideértve a környezetpolitikát, a területrendezést, az iparpolitikát, valamint más, a parti régiókra hatást gyakorló politikákat és eszközöket is. Az ICZM a parti övezetek gazdasági és társadalmi jólétének javítására törekszik, és elősegíti a bennük rejlő lehetőségek teljes körű hasznosítását. A gyakorlatban elsősorban a szárazföldre és a part közvetlen környezetére összpontosít. Ezzel szemben a tengeri területrendezés a területek elosztására és a tengeri területek hasznosítási formái közötti egyensúly megteremtésére törekszik, jóllehet az érdekeltek bevonása tekintetében megfigyelhetők hasonlóságok.

Az Európai Parlament és a Tanács 2002-ben ajánlást fogadott el,[21] amely felvázolja, hogy milyen lépéseket kell tenniük a tagállamoknak nemzeti ICZM-stratégiájuk kidolgozása érdekében. Az EU 2010-ben ratifikálta a földközi-tengeri ICZM-ről szóló barcelonai jegyzőkönyvet[22].

22. A TENGERI TERÜLETRENDEZÉS FOGALMI KIDOLGOZÁSA UNIÓS SZINTEN

A tengeri területrendezés fogalmi kidolgozásának előmozdítása érdekében a Bizottság a tengeri területrendezés több szempontjára vonatkozóan tanulmányokat kezdeményezett:

- 2008-ban tanulmányt készített a tengeri területrendezés jogi vonatkozásairól;[23]

- 2010-ben a tengeri területrendezés gazdasági hatásait vizsgálta, és ebben tanulmányban megállapította, hogy a tengeri területrendezés gazdasági hatása az új tengeri tevékenységek ügyleti költségeinek csökkenése, valamint a kedvezőbb beruházási környezet;[24]

- 2010-ben a földközi-tengeri területrendezésben rejlő lehetőségeket feltáró tanulmány készült.[25]

Ezen felül 2009-ben a hetedik keretprogramon belül nagyszabású kutatási projekt indult, amelynek célja a területkezelés alá vont területek nyomon követését, értékelését és végrehajtását célzó integrált irányítási eszközök létrehozása.

Az EU emellett társfinanszírozás keretében fog támogatni két kísérleti tengeri területrendezési projektet a Balti-tengeren, illetve az Atlanti-óceán északkeleti részén, beleértve az Északi-tengert és a La Manche-ot is. Mindegyik projekt legalább két tagállam testületeit tömöríti, és céljuk a tengeri területrendezés határokon átnyúló területen történő alkalmazásával kapcsolatos gyakorlati tapasztalatszerzés.[26] A Bizottság emellett javaslatot fogadott el egy olyan integrált tengerpolitika továbbfejlesztését célzó rendeletre, amely a 2011 és 2013 közötti időszakban elősegíti a tengeri területrendezés fejlesztését; pontosabban további kísérleti, határokon átnyúló tengeri területrendezési projekteket javasol egyes kiválasztott tengeri területekre vonatkozóan.[27]

Végül több INTERREG-program[28] is fontos tengeri területrendezési elemeket tartalmaz. A LIFE program a Natura 2000 hálózaton, valamint a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv végrehajtása keretében alkalmazott ökoszisztéma-alapú megközelítés alkalmazásán keresztül támogatást nyújt területkezelési intézkedések számára. Ezek a projektek elengedhetetlenek ahhoz, hogy biztosítani lehessen a határokon átnyúló tengeri területrendezéssel kapcsolatos bevált gyakorlatok és tapasztalatok kialakítását.

23. KÖVETKEZTETÉSEK ÉS KITEKINTÉS

A Bizottság a tengeri területrendezéssel kapcsolatban az EU integrált tengerpolitikájának elindítása és a tengeri területrendezési útitervről szóló közlemény óta szerzett tapasztalatok alapján három fő következtetést fogalmaz meg:

- Az útitervet követő konzultáció rámutatott: átfogó egyetértés uralkodik abban a tekintetben, hogy a tengeri területrendezéssel kapcsolatos közös megközelítésre van szükség, valamint megerősítette, hogy a 2. fejezetben ismertetett okok miatt indokolt a tengeri területrendezés uniós szintű továbbfejlesztése.

- A tagállamok foglalkoznak ugyan a tengeri területrendezési folyamatok kidolgozásával, ez azonban eseti alapon, különböző csapásirányt és időkereteket követve valósul meg. Egy egységesebb megközelítés nagymértékben megnövelné a tengeri területrendezés potenciális értékét az EU egésze és a tengeri medencék számára.

- A tengeri medencék összehangolt területrendezése iránti fokozott igény miatt a jelenlegi gazdasági fejlemények tükrében, valamint az uniós politikák és jogszabályok végrehajtása szempontjából határozottan előnyös lenne a tengeri területrendezés, mivel ez a szakpolitika olyan kritériumokat határozna meg, amelyek elősegítenék a tengeri területrendezéssel kapcsolatos, határokon átnyúló együttműködést a tagállamok között.

E következtetések fényében a Bizottság úgy látja, hogy a tengeri területrendezésre vonatkozó közös megközelítést célzó további munka hozzáadott értéket képvisel, ezért egyértelműen szükséges. A tengeri területrendezéssel kapcsolatos további uniós szintű fellépésnek a tagállamokban, valamint nemzetközi fórumokon és harmadik országokban összegyűjtött jelentős tapasztalatokon kell alapulnia. A Bizottság továbbá úgy véli, a tengeri területrendezéssel kapcsolatos további uniós szintű fellépésben amiatt is jelentős hozzáadott érték rejlik, hogy a határokon átnyúló szempontokra összpontosít, és olyan közös, folyamatorientált keretet hoz létre, amelyen belül a tagállamok optimálisan hajthatják végre a tengeri területrendezést. A Bizottság ennélfogva 2011-ben további tengeri területrendezési intézkedésekre tesz majd javaslatot.

A tengeri területrendezéssel kapcsolatos további uniós szintű intézkedéseket teljes egészében a tengerpolitika területén már meglévő és jövőbeli politikákkal és kezdeményezésekkel összhangban, illetve ezeket támogatva kell kidolgozni, ideértve különösen a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv végrehajtását és az ICZM továbbfejlesztését, maradéktalanul tiszteletben tartva az érintett hatóságok meglévő hatáskörét és illetékességét.

A további lépések meghatározása érdekében a Bizottság nyilvános konzultációt is magában foglaló hatásvizsgálatot indított a tengeri területrendezés előmozdítására és fejlesztésére, továbbá az ICZM továbbfejlesztésére kínálkozó lehetőségek kiaknázása céljából, más uniós politikákat is figyelembe véve. A rendelkezésre álló lehetőségek elvben a következők lehetnek:

- jogilag nem kötelező erejű lehetőségek, például a bevált gyakorlatok cseréje, határokon átnyúló projektek, tanulmányok és kutatások, iránymutatások és/vagy ajánlások;

- jogalkotási lehetőségek, amelyek szilárd jogi keretet adnak a közös megközelítésnek és a határokon átnyúló együttműködésnek, míg a végrehajtást a tagállamokra bízzák.

- [pic][pic][pic]

[1] A Bizottság közleménye – „Az Európai Unió integrált tengerpolitikájáról”, COM(2007) 575 végleges (2007.10.10.) és SEC(2007) 1278 (2007.10.10.)

[2] COM(2008) 791 végleges, 2008.11.25.

[3] A Bizottság közleménye – „Európa 2020 – Az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés stratégiája”, COM(2010) 2020, 2010.3.3.

[4] http://ec.europa.eu/maritimeaffairs/emodnet_en.html

[5] COM (2008) 534 végleges – A tengerkutatás és a tengerhasznosítási célú kutatás európai stratégiája

[6] Nevezetesen az Atlanti-óceán északi részével foglalkozó OSPAR egyezmény, a Balti-tengerrel foglalkozó Helsinki Bizottság (HELCOM), a Földközi-tengerrel foglalkozó barcelonai egyezmény és a Fekete-tengerrel foglalkozó bukaresti egyezmény.

[7] http://www.helcom.fi/Recommendations/en_GB/rec28E_9/

[8] A Bizottság közleménye – „Az EU és az Északi-sarkvidék”, COM(2008) 763 végleges, 2008.11.20.

[9] A Bizottság közleménye – „Úton a földközi-tengeri térségben folytatott tevékenységek jobb irányítását célzó integrált tengerpolitika felé”, COM(2009) 466 végleges, 2009.9.11.

[10] A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának a balti-tengeri régióra vonatkozó európai uniós stratégiáról, COM(2009) 248 végleges, SEC(2009) 712

[11] A Bizottság közleménye – „A tengerekkel kapcsolatos tudás 2020 – tengermegfigyelés és tengeriadat-kezelés az intelligens és fenntartható növekedés szolgálatában”, COM(2010) 461, 2010.9.9.

[12] Az Európai Parlament és a Tanács 2008/56/EK irányelve a tengeri környezetvédelmi politika területén a közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról, HL L 164., 2008.6.25.

[13] A tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv 1. cikke.

[14] A tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv 13. cikkének (4) bekezdése.

[15] A tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv VI. melléklete.

[16] A Tanács 1992. május 21-i 92/43/EGK irányelve a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről, HL L 206., 1992.7.22., és az Európai Parlament és a Tanács 2009. november 30-i 2009/147/EK irányelve a vadon élő madarak védelméről, HL L 20., 2010.1.26.

[17] Az Európai Parlament és a Tanács 2009. április 23-i 2009/28/EK irányelve a megújuló energiaforrásból előállított energia támogatásáról, valamint a 2001/77/EK és a 2003/30/EK irányelv módosításáról és azt követő hatályon kívül helyezéséről, HL L 140., 2009.6.5.

[18] A Bizottság közleménye a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek biztonsági kihívásainak kezeléséről, COM(2010) 560 végleges, 2010.10.12.

[19] Az Európai Parlament és a Tanács 2002/59/EK irányelve a közösségi hajóforgalomra vonatkozó megfigyelő és információs rendszer létrehozásáról és a 93/75/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről, HL L 208., 2002.8.5.

[20] Az Európai Parlament és a Tanács 2010/65/EU irányelve a tagállamok kikötőibe érkező vagy onnan induló hajókra vonatkozó nyilatkozattételi követelményekről és a 2002/6/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről

[21] Az Európai Parlament és a Tanács 2002. május 30-i ajánlása az európai integrált partiövezet-irányítás végrehajtásáról (2002/413/EK), HL L 148., 2002.6.6.

[22] A Tanács 2010. szeptember 13-i 2010/631/EU határozata

[23] http://ec.europa.eu/maritimeaffairs/spatial_planning_en.html#6

[24] http://ec.europa.eu/maritimeaffairs/study_msp_en.html

[25] http://ec.europa.eu/maritimeaffairs/spatial_planning_en.html

[26] http://ec.europa.eu/maritimeaffairs/call_proposals_tenders_en.html

[27] Javaslat az integrált tengerpolitika továbbfejlesztését támogató program létrehozásáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre, COM(2010) 494 végleges, 2010.9.29.

[28] http://www.plancoast.eu/files/baltcoast_final_report.pdf; http://www.balance-eu.org; http://www.plancoast.eu/; http://www.baltseaplan.eu