Bevezetés

Napjainkban drámai ütemben keletkeznek nagy mennyiségű, a legkülönfélébb típusú adatok. A digitális eszközöket és szolgáltatásokat használó milliárdnyi felhasználó által személyes vagy szakmai okokból létrehozott, illetve az egyre több, egymással összekapcsolódó eszköz révén keletkező adatok mellett ide tartoznak a kutatásból, az irodalmi művek és archívumok digitalizálásából, valamint a közszolgáltatások területéről, például kórházakból és földnyilvántartásokból származó adatok. Az óriási méretű adathalmazok jelensége új lehetőségeket teremt a tudás megosztására, kutatások végzésére, valamint a közpolitikák fejlesztésére és végrehajtására.

A számítási felhőnek köszönhetően ezek az adatok egyre könnyebben kiaknázhatók. A számítási felhő a következő három független elem kombinációjaként írható le: adatokat tároló és kezelő adatinfrastruktúrák; az adatokat továbbító, nagy sávszélességű hálózatok; valamint az adatok feldolgozására használt, egyre nagyobb kapacitású számítógépek. Az óriási méretű adathalmazok elemzésének és kiaknázásának lehetősége hatást gyakorol a világgazdaságra és a társadalomra, jelentős ipari és szociális innováció előtt nyitva meg az utat. E hatás többek között megváltoztatja a kutatásvégzés módját, mivel egyre inkább a nyitott tudomány felé haladunk.

A számítási felhő lehetővé teszi az adatoknak a világpiacokon való és határokon átnyúló, valamint intézmények és kutatási területek közötti zökkenőmentes mozgatását, megosztását és újrafelhasználását. A jelenleg rendelkezésre álló európai kapacitással az uniós kutatás és ipar által előállított adathalmazt gyakran máshol dolgozzák fel; ez arra ösztökéli az európai kutatókat és innovátorokat, hogy oda helyezzék át tevékenységüket, ahol a nagy adatkapacitás gyorsabban rendelkezésre áll. Ugyanakkor Európáé a vezető szerep a tudományos ismeretek előállítása terén, így megfelelő helyzetben van ahhoz, hogy világszinten a tudományos felhő fejlesztésének úttörője legyen.

A nyitott tudomány és a 4. ipari forradalom fő motorjaként szolgáló adathalmaz potenciáljának maradéktalan kiaknázása érdekében Európának számos konkrét kérdésre választ kell adnia:

Hogyan maximalizálhatók az adatmegosztási ösztönzők, és hogyan növelhető a kiaknázásukat célzó kapacitás?

Hogyan biztosítható, hogy az adatok a lehető legszélesebb körben, több tudományterületre kiterjedően, mind a köz-, mind a magánszférában felhasználhatók legyenek?

Hogyan biztosítható jobb összeköttetés a meglévő és az új európai infrastruktúrák között?

Hogyan koordinálható legeredményesebben az európai adatinfrastruktúrákat célzó támogatás az exa nagyságrendű számításhoz közeledve?

A tudomány, a technológia és az innováció számára az e kihívások megválaszolása útján elérhető potenciális nyereséget maga a tudományos közösség, de az OECD kormányai is hangsúlyozták. Az uniós tagállamok 2015-ben megerősítették annak jelentőségét az egész gazdaság és társadalom számára, hogy e kihívásokra választ találjanak. E közlemény közvetlen válaszként Európai számításifelhő-kezdeményezést javasol; e kezdeményezés biztosíthatja Európa helyét a globális adatközpontú gazdaságban.

Az Európai számításifelhő-kezdeményezés a digitális egységes piacra vonatkozó stratégiára épül, melynek többek között az a célja, hogy maximalizálja az európai digitális gazdaság növekedési potenciálját. A stratégia megbízható, nyitott környezetet kíván létrehozni a tudományos közösség számára a tudományos eredmények tárolásához, megosztásához és újrafelhasználásához: az európai nyílt tudományosadat-felhőt. Célja, hogy az európai adatinfrastruktúrán keresztül támogassa a tudomány számára szükséges szuperszámítógépes kapacitást, gyors kapcsolatot és nagy kapacitású felhőalapú megoldásokat. Habár kezdetben a tudományos közösség áll majd középpontban, a felhasználói bázis idővel ki fog terjedni a közszférára és az iparra is, a gazdaság és a társadalom minden területén hasznos megoldásokat és technológiákat alakítva ki. Ehhez együttes erőfeszítés szükséges mindazok részéről, akik érdekeltek az európai adatforradalom mint a globális fejlődés elengedhetetlen összetevője kiaknázásában.

Az Európai számításifelhő-kezdeményezés alapját az európai számításifelhő-stratégia és a nagyteljesítményű számítástechnikára vonatkozó stratégia (HPC) képezi.. Emellett olyan kezdeményezésekre is épül majd, mint a nemrég bejelentett, a HPC-re irányuló közös európai érdeket szolgáló fontos projekt, valamint a nagy adathalmazok által lehetővé tett alkalmazások. Folytatja a nagy adathalmazokról szóló közleményben kidolgozott szakpolitikát, és támogatja az európai nyitott tudományra vonatkozó szakpolitikai menetrendet, melynek célja, hogy a nyílt hozzáférés eredményeire építve növelje a tudomány hatását és a tudományos eredmények minőségét . E közlemény azon folyamat kezdetét jelenti, amely során a Bizottság a tagállamokkal és minden releváns érdekelttel együttműködve törekedni fog annak biztosítására, hogy az Európai számításifelhő-kezdeményezés elérje célkitűzéseit.

Az Európai számításifelhő-kezdeményezést kiegészítik a digitális egységes piaci stratégia keretében megvalósuló további fellépések – kiterjedve az üzleti felhasználóknak szánt felhőalapú szerződésekre és a felhőalapú számítástechnikai szolgáltatók közötti váltásra –, valamint a szabad adatáramlási kezdeményezés.

Az öt ok, amiért Európa nem aknázza maradéktalanul ki az adatokban rejlő lehetőségeket

Először is számos európai vállalkozás, kutatói közösség és közigazgatási szerv még nem aknázta ki maradéktalanul az adatokban rejlő lehetőségeket, valamint a hagyományos ágazatok és a kutatási gyakorlat átalakításával járó potenciált.. Az állami finanszírozású kutatásokból származó adatokhoz való nyílt hozzáférés nem mindig valósul meg; hasonlóképpen a vállalkozások által előállított vagy gyűjtött adatokat is csak ritkán osztják meg, holott emögött nem minden esetben üzleti okok húzódnak meg. Egyesek az adatokat védendő eszköznek tekintik, míg számos vállalkozás (különösen a kkv-k), a tudományos élet és a közszféra egyszerűen nincs tudatában az adatmegosztásban rejlő értéknek. Az okok közé tartozik az, hogy az ösztönzők struktúrája nem egyértelmű, az adatmegosztást nem jutalmazzák (ez elsősorban a tudományos életre jellemző), hiányzik a világos jogi keret (mindenekelőtt a közszférában), továbbá nem áll rendelkezésre elegendő, az adatokkal kapcsolatos készség, ráadásául ezek elismertsége is elmarad (valamennyi ágazatban). Az uniós adatvédelmi előírások értelmében a személyes adatok szabad mozgása az adatok bizalmas kezelése és a személyes adatok védelme indokával nem korlátozható. Az adatok szabad mozgásának egyéb jogi vagy technikai akadályaival az adatok szabad áramlására vonatkozó jövőbeli digitális piaci stratégiai kezdeményezés keretében kell foglalkozni.

Másodsorban az átjárhatóság hiánya következtében nem lehet megoldást találni olyan jelentős társadalmi kihívásokra, amelyek hatékony adatmegosztást és multidiszciplináris, többszereplős megközelítést tesznek szükségessé; ilyen például az éghajlatváltozás, amelyre a klímakutatók önmagukban nem tudnának megoldást találni. Míg egyes ágazatokban foglalkoztak az átjárhatósággal és az adatmegosztással (pl. az INSPIRE-irányelv az adatok helyével, a betegjogokról szóló irányelv az egészségügyi adatokkal), számos adathalmaz továbbra sem hozzáférhető a tudomány, az ipar, a közigazgatás és a politikai döntéshozatal számára. Míg az adminisztratív jellegű adatok átjárhatósága elsősorban minimumszabályokat, a hozzáférés és a felhasználás tekintetében jogbiztonságot, valamint gyakorlati támogatást igényel, a kutatási adatok megosztását hátráltatja az adatkészletek nagysága, a formátumok különbözősége, az elemzéshez szükséges szoftver összetettsége és a tudományterületeket elválasztó falak is. Egyszerű metaadatokra van szükség az adatmegosztás keretében felhasznált adatok és specifikációk meghatározására annak érdekében, hogy ezek széles körben elérhetők és közös, nyílt forráskódú adatelemző eszközökkel feldolgozhatók legyenek. Emellett foglalkozni kell az adatok tartós megőrzésével és felügyeletével kapcsolatban felmerülő kérdésekkel is. Már léteznek globális, helyi szintű kezdeményezések, és egyes tagállamok már értek el haladást e területen, de az e kezdeményezésekben való európai részvétel korlátozott, az erőfeszítések pedig nagymértékben szétaprózottak.

Harmadsorban a szétaprózottság hátráltatja az adatközpontú tudományokat. Az adatinfrastruktúrákat a tudományos és gazdasági területek, az országok és az irányítási modellek szerinti megosztottság szétaprózza. Különböznek a hálózatra, az adattárolásra és az informatikára vonatkozó hozzáférési stratégiák. Az egymástól elszigetelt és lassú adat- és informatikai infrastruktúrák hátráltatják a tudományos felfedezéseket, fenntartják a tudományterületek elszigeteltségét, és lassítják az ismeretek áramlását. Törekedni kell arra, hogy Európában nem csupán a legfontosabb kutatóintézetek fő tudományterületeinek vezető tudósai, hanem a kutatók nagy többsége is hozzáférjen a megosztható kutatási adatokhoz, a nyílt forráskódú adatelemző eszközökhöz és az egymással összekapcsolt informatikai infrastruktúrákhoz. Emellett az európai egyetemek és kutatóközpontok rendszerint nemzeti struktúrák keretében működnek, és hiányzik az európai léptékű környezet az informatika, a tárolás és adatelemzés terén. Ez megnehezíti az EU-ban a tudományos együttműködést, különösen az adatalapú multidiszciplináris együttműködések esetében. Egy közelmúltbeli nyilvános konzultáció során a válaszadók döntő többsége úgy nyilatkozott, hogy az európai nyílt tudományosadat-felhő – a források nemzeti és nemzetközi megosztásának javításával – hatékonyabbá tenné a tudományokat.

Negyedsorban pedig Európában fokozódik a kereslet a kiváló minőségű, nagy teljesítményű számítástechnikai (HPC) infrastruktúra iránt az adatoknak a tudomány és technológia terén való feldolgozása tekintetében. Egy teljes újgenerációs repülőgép szimulációja; az éghajlat-modellezés; a genom és az egészség összekapcsolása; az emberi agy vizsgálata; a kozmetikumok in silico vizsgálata az állatkísérletek csökkentésére – e tevékenységek mindegyike exa nagyságrendű számítógépes kapacitást tesz szükségessé. Míg hosszú távon a kvantumszámítás a jelenlegi szuperszámítógépek kapacitását meghaladó számítógépes problémák megoldásával kecsegtet, az uniós versenyképesség a páneurópai adatinfrastruktúrákra vonatkozó HPC támogatásán is múlik.