1. szakasz – Vezetői összefoglaló

Ez a célravezetőségi vizsgálat két – a cégek által önkéntesen alkalmazható – rendszerre terjed ki: az uniós ökocímkéről szóló 66/2010/EK rendeletre (uniós ökocímke-rendelet) és a szervezeteknek a közösségi környezetvédelmi vezetési és hitelesítési rendszerben (EMAS) való önkéntes részvételéről szóló 1221/2009/EK rendeletre (EMAS-rendelet). A Bizottság minőségi jogalkotásra vonatkozó iránymutatásaival összhangban a célravezetőségi vizsgálat keretében megvizsgálták a rendszerek megfelelőségét, eredményességét, hatékonyságát, következetességét és uniós hozzáadott értéküket.

A folyamat során a célravezetőségi vizsgálatot két külön értékelő tanulmánnyal támasztották alá, amelyeket az érdekelt felek bevonásával, többek között az uniós ökocímkéről tartott nyilvános konzultáció és az EMAS kapcsán az érdekelt felek körében tartott célzott konzultáció alapján készítettek el. Az érdekeltekkel folytatott konzultáció különösen fontos volt, hiszen a célravezetőségi vizsgálat átfogó voltát bizonyos mértékben korlátozta a rendszerek önkéntes jellege és a rendszerek hatásainak számszerűsítéséhez szükséges adatok hiánya. A szervezetek és a termékek környezetvédelmi teljesítményének számszerűsítésére és referenciaértékeinek meghatározására szolgáló, közösen megállapított módszerek hiánya egyben azt is jelenti, hogy nem lehet módszeresen összehasonlítani a rendszerekben részt vevő termékeket és szervezeteket azokkal, amelyek nem vesznek részt e rendszerekben. Ráadásul a rendeletek nem határoznak meg világos célkitűzéseket e rendszerek alkalmazására, és ezért nem lehet számszerűen értékelni, hogy azok teljesítették-e a velük szemben támasztott elvárásokat vagy sem.

Mindazonáltal a célravezetőségi vizsgálat lehetőséget biztosított a rendszerek működésének és teljesítményének értékelésére, amelyből következtetéseket lehetett levonni azzal kapcsolatban, hogy mi működik, illetve nem működik jól.

A célravezetőségi vizsgálat beavatkozási logikája keretében meghatározott és vizsgált célkitűzések rendeletek általi teljesítésével kapcsolatos fő megállapítások a következők:

•a rendeletek hozzájárulnak a fogyasztás és termelés környezeti hatásainak csökkentéséhez (általános célkitűzés), •a rendeletek hozzájárulnak a szervezetek környezeti teljesítménye folyamatos javításának előmozdításához, és támogatják a kisebb környezeti hatással járó termékeket (konkrét célkitűzések) az uniós ökocímkére vonatkozó kritériumokon és az EMAS-t alkalmazó szervezetekben megfigyelhető környezeti fejlesztéseken keresztül (operatív célkitűzés).

Azonban:

•e hozzájárulást jelentősen korlátozza az EMAS és az uniós ökocímke termelők és szervezetek általi kihasználtsága (operatív célkitűzés), ami egyrészről annak köszönhető, hogy a rendszeren kívüli érdekelt felek – köztük az üzleti partnerek, a fogyasztók, de maguk a hatóságok is – korlátozott ismeretekkel rendelkeznek, ami piaci és közigazgatási/szabályozási szempontból korlátozott mértékben motiválja a részvételt, másrészről pedig a részvételi kritériumoknak tudható be, amelyeket az uniós ipar bizonyos esetekben nehezen tud teljesíteni, •e hozzájárulás továbbá korlátozott mértékű, összehasonlítva a fogyasztás és a termelés általános környezeti hatásainak csökkentése tekintetében kezelendő kihívások teljes kiterjedésével.



E korlátok ellenére a rendeletek továbbra is azon uniós szakpolitikai intézkedéscsomag fontos részét képezik, amely válasszal szolgál a jelenlegi fogyasztási és termelési minták megváltoztatásával kapcsolatos – a jelenlegi stratégiai szakpolitikai célkitűzésekben, többek között az Európa 2020 stratégiában, az erőforrás-hatékony Európa megvalósításának ütemtervében, a hetedik környezetvédelmi cselekvési programban és a körforgásos gazdaságra vonatkozó uniós cselekvési tervben is tükröződő – növekvő igényre. Az uniós szakpolitikai eszközök között az EMAS és az uniós ökocímke (a zöld közbeszerzéssel együtt) egyedülálló abból a szempontból, hogy az egész életciklusra kiterjedően kezelni kívánja a környezeti hatásokat, ideértve az európai fogyasztás azon Unión kívüli országokban bekövetkező hatásainak növekvő számát, ahol ezeket a termékeket és anyagokat gyakran gyártják, és ahonnan azokat az Unióba importálják. Az EMAS esetében kérdésessé válik annak jövőbeli jelentősége, mivel a 2015-ben felülvizsgált ISO 14001 szabvány annak egyre több, ha egyelőre nem is az összes fő elemét tartalmazza.

A rendeletek részben hatékonynak bizonyultak, mivel biztosítják a következőket:

•Jobb környezeti teljesítmény figyelhető meg az uniós ökocímkével ellátott termékek esetében. A környezeti kiválóságra (a piacon forgalomba lévő termékek környezeti teljesítményének felső 10–20 %-ára) vonatkozó mennyiségi referenciaértékeket azonban nem lehet értékelni, mert nincs elfogadott módszertan az összehasonlításra, és nem állnak rendelkezésre átfogó adatok. Bizonyos esetekben, amikor az uniós ökocímkére vonatkozó kritériumok érvényességét a piaci helyzet alakulásának átfogó elemzése nélkül kiterjesztik, szintén előfordulhat, hogy az uniós ökocímke többé már nem tükrözi a környezeti kiválóságot.

•Az alapmutatók többségét – többek között az energiahatékonyságot, a vízfogyasztást és a szén-dioxid-kibocsátást – illetően jobb környezeti teljesítmény figyelhető meg az EMAS-tanúsítással rendelkező szervezeteknél. A hulladékokkal és anyagfelhasználással kapcsolatos alapmutatók esetében a kép árnyaltabb: egyrészről az EMAS-tanúsítással rendelkező szervezetek több mint 75 %-a pozitív teljesítményváltozásokat tapasztal a hulladékok és az anyagfelhasználás tekintetében, másrészről azonban az alapmutatókról készített jelentésekből vett minta alapján számolt átlagos teljesítmény negatív lett. Egyes tanulmányok szerint az EMAS az ISO 14001 szabványhoz képest általánosságban a környezeti teljesítmény nagyobb növekedését hozza magával.

Az eszközök átfogó hatékonyságát azonban csökkenti azok korlátozott alkalmazása:

•Az EMAS és az uniós ökocímke kihasználtsága nem megfelelő ahhoz, hogy ösztönözze a piac egészét, és ily módon jelentős változásokat hozzon a fogyasztási és termelési minták egészében, ezáltal pedig jelentős környezeti előnyökkel szolgáljon a rendszerekben való részvételt választó vállalatokon és szervezeteken kívül is. A korlátozott kihasználtság oka mindkét rendelet esetében az ismeretség és piaci elismertség hiánya; a közpolitikán belüli elismertség hiánya; valamint a megfelelési és ellenőrzési költségek.

Az uniós ökocímke esetében az okok közé tartozik: a népszerűsítő tevékenységek hiánya, a kritériumok és követelmények száma és szigorúsága, valamint a 6. cikknek a veszélyes anyagok alkalmazásának tilalmára vonatkozó (6) bekezdésének való megfelelés által támasztott kihívás. Jelentős különbségek vannak a különböző típusú termékekhez kapcsolódó kihasználtság terén is: számos termékcsoportot semmilyen – vagy csak elenyésző – kihasználtság jellemez, ami egyrészről néhány konkrét termékcsoportot érintő akadályokról árulkodik, másrészről hiányzik az annak kiválasztására irányuló stratégiai megközelítés, hogy mely csoportok tekintetében van szükség a kritériumok kidolgozására vagy felülvizsgálatára.

Az EMAS esetében további korlátokat jelent: az ösztönzők és szabályozási követelmények alóli mentesség („szabályozási könnyítés”) formájában a közpolitikába való beágyazódás hiánya, a népszerűsítő tevékenységek hiánya, valamint a globálisan elismert és kevésbé megterhelő környezetközpontú irányítási rendszer (ISO 14001) megléte, amely piacvezető szerepet tölt be.

Mindkét rendszer esetében tagállamonként eltérő hatékonyság figyelhető meg: némelyikben semmilyen vagy nagyon alacsony a kihasználtság, míg más tagállamokban jobb eredményeket értek el, például Németországban 1882, Spanyolországban pedig 1289 EMAS-tanúsítással rendelkező telephely van, illetve Franciaországban 555, Olaszországban pedig 359, uniós ökocímkével kapcsolatos engedélyt vettek nyilvántartásba. Az ilyen különbségek főként attól függnek, hogy a tagállamok milyen mértékben fektettek be forrásokat, valamint tettek-e kezdeményezéseket arra, hogy ezeket az eszközöket beillesszék a környezetvédelmi politikák átfogóbb keretébe. Például az EMAS-nak a környezetvédelmi ellenőrzésekre vonatkozó szabályokkal való összekapcsolása ösztönözheti az EMAS elfogadását és a „szabályozási könnyítés” elérését; az ökocímkét hasonlóképpen ösztönözni lehet a zöld közbeszerzéssel való összekapcsolás révén.