A szankciórendszerek is jelentősen eltérnek az egyes tagállamokban. 14 tagállamban a szabadságvesztés maximális időtartama 2 és 5 év között van. 8 tagállamban 8 és 12 év közötti maximális szabadságvesztés szabható ki büntetésként. Az uniós korlátozó intézkedések megsértéséért – akár bűncselekmény, akár szabálysértés miatt – kiszabható maximális bírság mértéke tagállamonként igen eltérő, 1 200 EUR-tól 5 000 000 EUR-ig terjed.

Az egységes álláspontot képviselete különösen sürgetővé vált a jelenlegi, Ukrajna elleni orosz agresszióval összefüggésben. Az EU egy sor korlátozó intézkedést vezetett be orosz és fehérorosz magánszemélyekkel és szervezetekkel szemben, amelyek egy része 2014-re nyúlik vissza. Ezzel összefüggésben a Bizottság e korlátozó intézkedések érvényesítésének uniós szintű koordinációja érdekében létrehozta a „Freeze and Seize” („Befagyasztás és lefoglalás”) munkacsoportot. Ez a munkacsoport gondoskodik a tagállamok és az uniós ügynökségek, például az Europol és az Eurojust közötti koordinációról. Rendszeresen egyeztetett olyan közös büntetőjogi megközelítés szükségességéről, amelynek alapján felelősségre vonhatók az uniós korlátozó intézkedések megsértésében részt vevő természetes és jogi személyek.

Ahogy az uniós korlátozó intézkedések elfogadása fokozódott az elmúlt évtizedekben, úgy szaporodtak az ezek kijátszására irányuló rendszerek is. A Bizottság korábban felhívta a figyelmet a korlátozó intézkedések következetlen érvényesítésére és arra, hogy ez aláássa azok hatékonyságát és az EU azon képességét, hogy egységes álláspontot képviseljen.

Az EU jelenleg több mint negyven korlátozóintézkedés-csomaggal rendelkezik. Ezek némelyike az Egyesült Nemzetek Szervezete által elfogadott korlátozó intézkedéseket hajt végre, másokat az EU önállóan fogadott el. Az egyes országok sajátos helyzetéhez igazított intézkedések mellett az EU általános intézkedéseket is elfogadott a vegyi fegyverek elterjedése és használata, a kibertámadások, az emberi jogok megsértése és a terrorizmus ellen. A korlátozó intézkedések kötelezőek a tagállamokra és a tagállamok joghatósága alá tartozó bármely személyre vagy szervezetre (uniós gazdasági szereplők) nézve.

Ennek az uniós korlátozó intézkedések megsértésével kapcsolatos tényállások és szankciók közelítéséről szóló irányelvre irányuló javaslatnak az elfogadását követően a felkutatási és azonosítási, befagyasztási, kezelési és elkobzási intézkedésekre vonatkozó szabályok az uniós korlátozó intézkedések megsértésével kapcsolatos vagyonra is alkalmazandók lesznek. Végül az uniós korlátozó intézkedések megsértéséből származó jövedelem elkobzási intézkedések tárgyává válhat például olyan esetekben, amikor magánszemélyek és vállalatok pénzeszközöket bocsátanának célzott pénzügyi szankciók (azaz vagyoni eszközök befagyasztása) hatálya alá tartozó személyek rendelkezésére. Ugyanakkor a korlátozó intézkedések megsértésének elkövetésére használt eszközök is elkobzás tárgyává válhatnak.

Ezen túlmenően a vagyonvisszaszerzésről és elkobzásról szóló irányelvre vonatkozó javaslat hozzájárul a korlátozó intézkedések hatékony végrehajtásához, mivel arra kötelezi a tagállamokat, hogy tegyék lehetővé az uniós korlátozó intézkedések megsértéséhez kapcsolódó vagyon felkutatását és azonosítását a nemzeti jogban meghatározottak szerint. Ezenkívül a javaslat a vagyonvisszaszerzésre és elkobzásra vonatkozó felülvizsgált szabályokat az uniós korlátozó intézkedések megsértésének bűncselekményére is alkalmazhatóvá teszi.

Az uniós korlátozó intézkedések megsértésének bűncselekményi tényállására vonatkozó meghatározások és szankciók közelítése kiegészíti a vagyonvisszaszerzésről és elkobzásról szóló irányelvre vonatkozó bizottsági javaslatot, végrehajtva a biztonsági unióra vonatkozó stratégiát és a szervezett bűnözés elleni uniós stratégiát. A vagyonvisszaszerzésről és elkobzásról szóló irányelvre vonatkozó javaslat célja, hogy megerősítse a nemzeti hatóságok képességeit a bűncselekményből származó jövedelemnek vagy bűncselekmény elkövetésére használt eszköznek minősülő vagyon felkutatására, azonosítására, befagyasztására és kezelésére. Ezenkívül megerősített jogi keretet biztosít az elkobzásra vonatkozóan, beleértve azokat a különleges eseteket is, amikor egy adott bűncselekmény miatt nem lehetséges az elítélés.

Végezetül, bizonyos esetekben az uniós korlátozó intézkedések megsértésével folytatott tevékenységekből származó jövedelem lehetővé teheti az említett korlátozó intézkedések személyi hatálya alá tartozó szervezetek és magánszemélyek számára, hogy továbbra is olyan magatartást tanúsítsanak, amely miatt a korlátozó intézkedések hatálya alá kerültek.

Mivel a bűnüldöző és igazságügyi hatóságok nem rendelkeznek megfelelő és hatékony eszközökkel és forrásokkal az uniós korlátozó intézkedések megsértésének megelőzéséhez, felderítéséhez, kivizsgálásához és büntetőeljárás alá vonásához, a jegyzékbe vett természetes és jogi személyek, akiknek a vagyonát befagyasztották, a gyakorlatban továbbra is hozzáférhetnek vagyonukhoz, és támogathatják az uniós korlátozó intézkedések tárgyát képező rendszereket, ezzel meghiúsítva e korlátozó intézkedések céljait.

Végezetül a harmonizáció az uniós korlátozó intézkedések megsértése esetén alkalmazott szankciók visszatartó erejét is növelné.

Ezenkívül az uniós korlátozó intézkedések megsértésének egyértelmű, sőt időnként eredendően határokon átnyúló dimenziója van. Ezeket általában nem csak a globális szinten működő természetes és jogi személyek követik el, hanem egyes esetekben az uniós korlátozó intézkedések, például a banki szolgáltatásokra vonatkozó korlátozások meg is tiltják a határokon átnyúló műveleteket. Ezért a meghatározásuk szerint ezek megsértése határokon átnyúló dimenziójú magatartás, amely uniós szintű közös, határokon átnyúló választ igényel.

Ezenkívül az, hogy a tagállamok közigazgatási és/vagy büntetőjogában az uniós korlátozó intézkedések megsértésének nagyon eltérő tényállásai és szankciói szerepelnek, azt jelzi, hogy ugyanazt a jogsértést különböző szankciókkal és a végrehajtás különböző szintjein szankcionálhatják. Ezek a különbségek akadályozzák a korlátozó intézkedésekre vonatkozó uniós politika következetes alkalmazását. Ezek akár azt is eredményezhetik, hogy az elkövetők a legkedvezőbb igazságszolgáltatási fórumot választják ki, végeredményben pedig még (kvázi) büntetlenül is maradhatnak, amennyiben úgy döntenek, hogy tevékenységüket olyan tagállam(ok)ban folytatják, amelyek kevésbé súlyos szankciókról rendelkeznek, vagy megengedőbbek az uniós korlátozó intézkedések megsértésének büntetőeljárás alá vonása tekintetében. Ez aláássa a korlátozó intézkedések hatékonyságát és uniós szintű érvényesítését. Ez esetben fennáll a veszélye annak, hogy meghiúsulnak a nemzetközi béke és biztonság megőrzésére, valamint az Unió közös értékeinek fenntartására irányuló uniós célkitűzések. Ezért különösen nagy szükség van a büntetőjogi eszközökkel történő, uniós szintű közös fellépésre az uniós korlátozó intézkedések megsértésének kezelése érdekében.

Az uniós korlátozó intézkedések megsértése különösen súlyos bűncselekményi terület, mivel a korlátozó intézkedések megsértése állandósíthatja a nemzetközi békét és biztonságot fenyegető veszélyeket, alááshatja a demokrácia, a jogállamiság és az emberi jogok megszilárdítását és támogatását, továbbá jelentős gazdasági, társadalmi és környezeti károkat okozhat. A korlátozó intézkedések ilyen megsértése miatt azok a személyek és szervezetek, akiknek vagy amelyeknek a vagyonát befagyasztották vagy tevékenységét korlátozták, továbbra is hozzáférhetnek a vagyonukhoz, ezzel meghiúsítva a korlátozó intézkedések céljait. Hasonlóképpen, az olyan áruk vagy természeti erőforrások hasznosításából eredő pénzeszközök, amelyek kereskedelme uniós korlátozó intézkedésekbe ütközik, lehetővé tehetik az említett korlátozó intézkedések által megcélzott rendszerek számára, hogy továbbra is hozzáférjenek az elnyomó módszereik fenntartásához és súlyos bűncselekmények elkövetéséhez szükséges eszközökhöz (tehát fegyvereket vásároljanak). A kereskedelemre vonatkozó uniós korlátozó intézkedések megsértése továbbá hozzájárulhat a természeti erőforrások illegális kiaknázásához a korlátozó intézkedések által érintett joghatósági területen.

Az (EU) 2022/2332 tanácsi határozat elfogadását követően immár az uniós korlátozó intézkedések megsértése is az EUMSZ 83. cikke (1) bekezdésében felsorolt bűncselekményi területek közé tartozik. Ezzel lehetővé vált, hogy a Bizottság előterjessze a mostani irányelvjavaslatot.

Továbbá Az európai gazdasági és pénzügyi rendszer: a nyitottság, az erő és a rugalmasság előmozdítása című, 2021. évi közleményében a Bizottság megállapította, hogy az uniós korlátozó intézkedések végrehajtása elvárhatónál kevésbé egységes az EU-ban. Ez torzulásokat okoz az egységes piacon, mivel az uniós vállalkozások, köztük a külföldi vállalatok uniós leányvállalatai megtalálhatják a korlátozó intézkedések kijátszásának módjait. Ez a gazdasági szereplők körében is bizonytalanságot szül. A következetlen végrehajtás aláássa az uniós korlátozó intézkedések hatékonyságát és az EU azon képességét, hogy egységes álláspontot képviseljen. A stratégia egyéb kezdeményezések mellett további koordinációs munkára szólít fel a Bizottság és a tagállamok között annak biztosítása érdekében, hogy az uniós korlátozó intézkedések megsértéséért kiszabott nemzeti szankciók hatékonyak, arányosak és visszatartó erejűek legyenek.

Az EUMSZ 83. cikkének (1) bekezdésén alapuló, a korlátozó intézkedések megsértésének bűncselekményi tényállására és szankcióira vonatkozó minimumszabályok megállapítása megerősítené a korlátozó intézkedések érvényesítését a tagállamokban, és ezáltal kiegészítené az EUSZ 29. cikkével és az EUMSZ 215. cikkével összhangban hozott intézkedéseket. Az Ukrajna elleni orosz agressziós háborúra válaszul hozott hatodik korlátozó intézkedéscsomag keretében megerősítették a 833/2014/EU és a 269/2014/EU rendelet szankciókra vonatkozó rendelkezését. A módosított rendelkezések arra kötelezik a tagállamokat, hogy állapítsák meg az e rendeletek megsértése esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó szabályokat, beleértve a büntetőjogi szankciókat is, és tegyenek meg minden szükséges intézkedést azok végrehajtásának biztosítása érdekében. A szankcióknak hatékonynak, arányosnak és visszatartó erejűnek kell lenniük. A tagállamoknak megfelelő intézkedéseket kell hozniuk az ilyen jogsértésekből származó jövedelmek elkobzására is.

A Bizottság 2022. május 13-án és szeptember 16-án az uniós büntetőpolitikával foglalkozó szakértői csoportjával is konzultált. A csoport általában véve üdvözölte a bűncselekményi tényállások és a szankciók uniós szintű harmonizálásának ötletét, és konkrét észrevételeket fogalmazott meg a bűncselekményekről, a szankciókról, a joghatósági szabályokról és a határon átnyúló együttműködésről.

Ezenkívül a „Freeze and Seize” munkacsoportban a nyomozás és az elkobzás bevált módszereinek egymással való megosztásáról folytatott megbeszélések rámutattak a proaktív megközelítés és az uniós korlátozó intézkedések végrehajtásáért felelős hatóságok közötti egyeztetés fontosságára. A pénzügyi információs egységeknek, a bűnüldöző és vámhatóságoknak, valamint a nemzetközi partnereknek, a civil társadalomnak és az oknyomozó újságíróknak együtt kell működniük és információt kell cserélniük annak érdekében, hogy megszerezzék azokat a nyomokat, amelyek lehetővé teszik a bűnüldöző hatóságok számára a nyomozás megindítását.

A „Freeze and Seize” („Befagyasztás és lefoglalás”) munkacsoport egy külön alcsoportja foglalkozik az uniós korlátozó intézkedések végrehajtásának megerősítésével. Különösen a nemzeti hatóságok által felvetett kérdésekkel foglalkozik, és feltárja az eszközök proaktív azonosításának lehetséges módjait. Ebben az alcsoportban a tagállamok illetékes nemzeti hatóságai vesznek részt. Az alcsoport keretében folytatott eszmecserék során többször szóba került, hogy az uniós korlátozó intézkedések megsértésében részt vevő magánszemélyek és jogi személyek felelősségre vonása nehézségekbe ütközik. Az eszmecserék résztvevői az uniós korlátozó intézkedések megsértésének közös büntetőjogi megközelítése mellett érveltek.

Az Ukrajna elleni orosz agressziót követően a Bizottság 2022. március elején létrehozta a „Freeze and Seize” („Befagyasztás és lefoglalás”) munkacsoportot. Ennek célja a tagállamok közötti koordináció biztosítása a jegyzékbe vett orosz és fehérorosz magánszemélyekre és vállalatokra vonatkozó uniós korlátozó intézkedések érvényesítése terén, valamint az uniós korlátozó intézkedések és a büntetőjogi intézkedések közötti kölcsönhatás feltárása. Az eszmecserék során találkozókat tartottak a korlátozó intézkedések végrehajtásáért felelős nemzeti hatóságokkal, az Europollal, az Eurojusttal és a népirtás elleni hálózattal, amelynek titkárságát az Eurojust látja el.

Ki kell zárni továbbá a bűncselekménnyé nyilvánítás köréből azokat a tevékenységeket, amelyek a jegyzékbe vett természetes személyek által mindennapos személyes használatra igénybe vett áruk és szolgáltatások, például élelmiszerek, valamint egészségügyi termékek és szolgáltatások, illetve kisebb összegű készpénz biztosítására irányulnak, ha egyértelműen e személyek és eltartott családtagjaik alapvető emberi szükségleteinek kielégítésére korlátozódnak. E tevékenységek bejelentésének elmulasztása szintén kizárt a bűncselekménnyé nyilvánítás köréből. Ezen túlmenően kizárt a bűncselekménnyé nyilvánítás köréből a humanitárius segélyeknek a rászoruló személyekhez történő eljuttatása. E humanitárius segély szigorúan a nemzetközi humanitárius jog szerint nyújtandó, és mindenekelőtt élelmiszer és táplálék, menedékhely, egészségügyi ellátás, víz és megfelelő higiéniás létesítmények biztosítását foglalhatja magában. Ezen irányelv végrehajtása során a tagállamoknak figyelembe kell venniük azt is, hogy a nemzetközi humanitárius jog és hadijog értelmében a korlátozó intézkedések nem akadályozhatják a pártatlanság, az emberiesség, a semlegesség és a függetlenség elvével összhangban történő humanitárius segítségnyújtást.

A javaslatnak a Bizottságot terhelő költségek mellett a tagállamokra nézve is korlátozott pénzügyi hatása lesz. E pénzügyi hatás három részre osztható.

Ezen túlmenően ez a cikk előírja azt is, hogy a tagállamoknak meg kell hozniuk a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy azok a jogi személyek, amelyek számára előnyökkel jár, hogy mások az uniós korlátozó intézkedéseket sértő bűncselekményeket követnek el, pénzbírsággal legyenek sújthatók, amelynek felső határa nem lehet alacsonyabb, mint a jogi személy által a pénzbírság kiszabásáról szóló határozat meghozatalát megelőző üzleti évben elért teljes globális forgalom 5 százaléka. A jogi személyek felelőssége nem zárja ki a 3. és 4. cikkben meghatározott bűncselekményeket elkövető természetes személyek elleni büntetőeljárás lehetőségét.

A 7. cikk a javaslat hatálya alá tartozó bűncselekményekben részt vevő jogi személyekkel szemben alkalmazandó szankciókat határozza meg. A tagállamoknak különösen annak biztosításához kell meghozniuk a szükséges intézkedéseket, hogy a 6. cikk szerint felelősségre vont jogi személy hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciókkal legyen sújtható, ideértve: büntetőjogi vagy nem büntetőjogi jellegű pénzbüntetések; a közfinanszírozásból való kizárás, ideértve a közbeszerzési eljárásokat, a vissza nem térítendő támogatásokat és a koncessziókat is; az üzleti tevékenység gyakorlásától való eltiltás; a bűncselekmény elkövetését eredményező tevékenységek végzésére vonatkozó engedélyek és felhatalmazások visszavonása; bírósági felügyelet alá helyezés; bíróság által elrendelt felszámolás; és a bűncselekmény elkövetésére használt létesítmények bezárása.

A 6. cikk kötelezettségeket tartalmaz a jogi személyek 3. és 4. cikkben említett bűncselekményekért való felelősségének biztosítására, amennyiben az említett bűncselekményeket annak javára követték el. Ez a cikk azt is előírja, hogy a tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy a jogi személyek a felügyelet és ellenőrzés elmaradása miatt felelősségre vonhatók legyenek, amely lehetővé tette a 3. és 4. cikkben említett bűncselekmény jogi személy javára történő elkövetését. Ezenkívül a jogi személy felelőssége nem zárhatja ki a természetes személyekkel szembeni büntetőeljárást.

Az 5. cikk minimumkövetelményeket nyújt annak biztosítására, hogy a 3. és 4. cikkben említett bűncselekmények hatékony, arányos és visszatartó erejű büntetőjogi szankciókkal legyenek büntetendők. A javaslat előírja, hogy a tagállamok határozzanak meg konkrét szankciómértékeket és -típusokat az uniós korlátozó intézkedések megsértéséhez kapcsolódó bűncselekményekre vonatkozóan. A javasolt kategóriákba sorolás tükrözi a bűncselekmények súlyosságát. A legalább 5 évig terjedő szabadságvesztéssel büntetendő, súlyos bűncselekmények megkülönböztetése érdekében az értékhatár 100 000 EUR-ban kerül megállapításra. A fent említett módon jelenleg 14 tagállamban 2 és 5 év között van a szabadságvesztés maximális időtartama. 8 tagállamban 8 és 12 év közötti maximális szabadságvesztés szabható ki büntetésként. A természetes személyekkel szembeni büntetőeljárások során kiegészítő szankcióknak vagy intézkedéseknek is rendelkezésre kell állniuk. E körbe kell tartoznia a pénzbírságnak is.

A 4. cikk bűncselekménnyé nyilvánítja a 3. cikkben említett bűncselekmények elkövetésére való felbujtást és bűnsegélyt. A 3. cikkben felsorolt bűncselekmények elkövetésének kísérlete is bűncselekménynek minősül.

Az uniós korlátozó intézkedések bizonyos módon történő megsértése akkor is bűncselekménynek minősül, ha súlyos gondatlanságból követik el. Különösen a jogi, pénzügyi és kereskedelmi szolgáltatások területén dolgozó szakembereknek kell kellő gondossággal eljárniuk az uniós korlátozó intézkedések megsértésének megelőzése érdekében.

Ez a rendelkezés rögzíti, hogy a 3. és 4. cikkben említett bűncselekmények ügyében folytatott nyomozások vagy büntetőeljárások esetében is a szervezett bűnözés vagy egyéb súlyos bűncselekmények ügyében alkalmazottakhoz hasonló hatékony nyomozati eszközöknek kell rendelkezésre állniuk.

rendes jogalkotási eljárás keretében,

mivel:

(1)Az uniós korlátozó intézkedések eredményes alkalmazásának és az uniós belső piac integritásának biztosítása, valamint a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségén belüli nagyfokú biztonság elérése érdekében minimumszabályokat szükséges megállapítani az említett uniós korlátozó intézkedések megsértése tekintetében bűncselekményi tényállások és szankciók meghatározására vonatkozóan.

(2)Az uniós korlátozó intézkedések, például a pénzeszközök és gazdasági erőforrások befagyasztásával, a pénzeszközök és gazdasági erőforrások rendelkezésre bocsátásának tilalmával és az Európai Unió valamely tagállamának területére való belépés és azon történő áthaladás tilalmával kapcsolatos intézkedések, valamint az ágazati gazdasági intézkedések és a fegyverembargók az Európai Unióról szóló szerződés (a továbbiakban: EUSZ) 21. cikkében meghatározott közös kül- és biztonságpolitika célkitűzéseinek előmozdítása szempontjából alapvető fontosságú eszközök. E célkitűzések közé tartozik az Unió értékeinek, biztonságának, függetlenségének és integritásának védelme, a demokrácia, a jogállamiság, az emberi jogok és a nemzetközi jogi alapelvek megszilárdítása és támogatása, valamint a nemzetközi béke fenntartása, a konfliktusok megelőzése és a nemzetközi biztonság erősítése az ENSZ Alapokmányának céljaival és elveivel összhangban.

(3)Az uniós korlátozó intézkedések eredményes alkalmazásának biztosításához a tagállamoknak hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciókat kell előírniuk ezen uniós korlátozó intézkedések megsértése esetére, beleértve az azokban meghatározott kötelezettségeket, például a jelentéstételi kötelezettséget is. Emellett e szankcióknak az uniós korlátozó intézkedések kijátszására is ki kell terjedniük.

(4)Az uniós korlátozó intézkedések eredményes alkalmazása az uniós korlátozó intézkedéseket sértő magatartás bűncselekményi tényállásainak közös meghatározását igényli. A tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy ez a magatartás bűncselekménynek minősüljön, akár szándékosan, akár súlyos gondatlanságból követik el, amennyiben a természetes vagy jogi személy tudja vagy tudnia kellene, hogy a magatartásával uniós korlátozó intézkedéseket sért.

(5)Az uniós korlátozó intézkedések eredményes alkalmazása emellett az uniós korlátozó intézkedést kijátszó magatartás bűncselekményi tényállásainak közös meghatározását is igényli.

(6)Az uniós korlátozó intézkedésekben egyedileg megjelölt és ezen uniós korlátozó intézkedések személyi hatálya alá tartozó magánszemélyek, szervezetek és szervek gyakran felbujtóként és bűnsegédként érintettek. Például egyre elterjedtebb az a gyakorlat, hogy jegyzékbe vett magánszemélyek és szervezetek az uniós korlátozó intézkedések kijátszása érdekében harmadik félre ruháznak át pénzeszközöket, vagyont vagy gazdasági erőforrásokat. Ez a magatartás ezért a kijátszási bűncselekmény ezen irányelvvel közelített tényállásainak körébe tartozik.

(7)A tagállamok által meghatározott jogi szakembereknek ezen irányelv hatálya alá kell tartozniuk, így kötelezni kell őket arra, hogy bejelentsék az uniós korlátozó intézkedések megsértését, amikor szolgáltatásaikat szakmai tevékenységek, például jogi, pénzügyi és kereskedelmi szolgáltatások keretében nyújtják. A tapasztalatok alapján egyértelműen fennáll a kockázata annak, hogy e jogi szakemberek szolgáltatásaival az uniós korlátozó intézkedések megsértése céljából visszaélnek. Azonban mentességet kell nyújtani a bírósági, közigazgatási vagy választottbírósági eljárással szoros összefüggésben – akár a bírósági eljárás előtt, akár annak folyamán vagy azt követően –, vagy az ügyfél jogi helyzetének tisztázása során szerzett információkra vonatkozó bejelentési kötelezettség alól. Az ilyen körülmények között nyújtott jogi tanácsadásra ezért továbbra is vonatkoznia kell a szakmai titoktartási kötelezettségnek, kivéve, ha a jogi szakember uniós korlátozó intézkedések megsértésében vesz részt, a jogi tanácsadás célja az uniós korlátozó intézkedések megsértése, vagy a jogi szakember tudatában van annak, hogy az ügyfél a jogi tanácsadást az uniós korlátozó intézkedések megsértése céljából kéri. A tudomással bírásra objektív ténybeli körülményekből lehet következtetni.

(8)Az uniós korlátozó intézkedések eredményes alkalmazása továbbá bizonyos, uniós korlátozó intézkedések által engedély hiányában tiltott vagy korlátozott tevékenységek folytatására az illetékes hatóságok által adott engedélyben foglalt feltételeket sértő magatartás bűncselekményi tényállásainak közös meghatározását is igényli.

(9)Helyénvaló kizárni a bűncselekménnyé nyilvánítás köréből azokat a tevékenységeket, amelyek a jegyzékbe vett természetes személyek által mindennapos személyes használatra igénybe vett áruk és szolgáltatások, például élelmiszerek, valamint egészségügyi termékek és szolgáltatások, illetve kisebb összegű készpénz biztosítására irányulnak, ha egyértelműen e személyek és eltartott családtagjaik alapvető emberi szükségleteinek kielégítésére korlátozódnak. E tevékenységek bejelentésének elmulasztását is ki kell zárni a bűncselekménnyé nyilvánítás köréből. Helyénvaló továbbá a humanitárius segélyeknek a rászoruló személyekhez történő eljuttatását is kizárni a bűncselekménnyé nyilvánítás köréből. E humanitárius segély szigorúan a nemzetközi humanitárius jog szerint nyújtandó, és mindenekelőtt élelmiszer és táplálék, menedékhely, egészségügyi ellátás, víz és megfelelő higiéniás létesítmények biztosítását foglalhatja magában. Ezen irányelv végrehajtása során a tagállamoknak figyelembe kell venniük azt is, hogy a nemzetközi humanitárius jog és hadijog értelmében a korlátozó intézkedések nem akadályozhatják a pártatlanság, az emberiesség, a semlegesség és a függetlenség elvével összhangban történő humanitárius segítségnyújtást.

(10)A bűncselekményekre vonatkozó szankcióknak hatékonynak, visszatartó erejűnek és arányosnak kell lenniük. Ebből a célból természetes személyek esetében meg kell határozni a szabadságvesztés felső büntetési tételének minimumszintjét. A büntetőeljárások során kiegészítő szankcióknak vagy intézkedéseknek is rendelkezésre kell állniuk. E körbe kell tartoznia a pénzbírságnak, figyelemmel arra, hogy az uniós korlátozó intézkedések megsértésének hátterében többnyire gazdasági megfontolások állnak.

(11)Mivel az uniós korlátozó intézkedések személyi hatálya jogi személyekre is kiterjed, a jogi személyek ugyanúgy büntetőjogi felelősséggel tartoznak az uniós korlátozó intézkedések megsértéséhez kapcsolódó, ezen irányelv szerinti bűncselekmények elkövetéséért. Azoknak a tagállamoknak, amelyek nemzeti joga nem rendelkezik jogi személyek büntetőjogi felelősségéről, gondoskodniuk kell arról, hogy közigazgatási szankciórendszereik hatékony, visszatartó erejű és arányos szankciótípusokat és -mértékeket írjanak elő.

(12)A szankciók gyakorlatban kiszabott mértékének további közelítését és eredményességét az elkövetett bűncselekmény súlyát tükröző, közös súlyosító körülményekkel kell elősegíteni. A súlyosító körülmények fogalma alatt azok a tények értendők, amelyek alapján a tagállami bíró vagy bíróság ugyanazért a bűncselekményért súlyosabb büntetést szabhat ki, mint e tények hiányában, vagy pedig annak lehetősége, hogy több bűncselekményt halmazatként értékeljen a szankció mértékének növelése érdekében. A tagállamoknak a jogrendszerük által a súlyosító körülményekre vonatkozóan megállapított szabályokkal összhangban rendelkezniük kell legalább egyik ilyen súlyosító körülményről. Mindenesetre változatlanul a bíró vagy a bíróság mérlegelési jogkörébe kell tartoznia annak a döntésnek, hogy az adott ügy összes körülményének figyelembevételével súlyosabb büntetést szab-e ki.

(13)A tagállamoknak emellett arról is gondoskodniuk kell, hogy abban az esetben, ha az elkövető olyan információt szolgáltat az illetékes hatóságok számára, amelyhez azok egyébként nem tudtak volna hozzájutni, ezáltal segítséget nyújtva nekik más elkövetők azonosításában vagy bíróság elé állításában, illetve bizonyíték megszerzésében, e magatartás enyhítő körülménynek legyen tekinthető.

(14)A pénzeszközök és gazdasági erőforrások uniós korlátozó intézkedések általi befagyasztása közigazgatási jellegű intézkedés. Következésképpen meg kell különböztetni az (EU) […/…] irányelvben [a vagyonvisszaszerzésről és elkobzásról szóló irányelv] említett, büntetőjogi jellegű befagyasztási intézkedésektől.

(15)Pontosítani kell a bűncselekményből származó jövedelem fogalmát, különösképpen a következő bűncselekmények jegyzékbe vett személy, szervezet vagy szerv általi vagy közreműködésével történő elkövetése esetén: i. jegyzékbe vett személy, szervezet vagy szerv tulajdonában vagy birtokában lévő, illetve ellenőrzése alatt álló és uniós korlátozó intézkedés értelmében befagyasztandó pénzeszközök vagy gazdasági erőforrások eltitkolása e pénzeszközök vagy gazdasági erőforrások harmadik félre való átruházásával, vagy ii. hamis vagy hiányos információ közlése révén annak eltitkolása, hogy a korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó személy, szervezet vagy szerv a tényleges tulajdonosa vagy haszonélvezője a pénzeszközöknek vagy gazdasági erőforrásoknak. Ilyen körülmények között az eltitkolás következtében a jegyzékbe vett személy, szervezet vagy szerv változatlanul hozzáférhet az uniós korlátozó intézkedések tárgyát képező, eltitkolt pénzeszközökhöz vagy gazdasági erőforrásokhoz, maradéktalanul használhatja őket, és rendelkezhet velük. Az ilyen pénzeszközök és gazdasági erőforrások ezért az (EU) […/…] irányelv [a vagyonvisszaszerzésről és elkobzásról szóló irányelv] alkalmazásában bűncselekményből származó jövedelemnek tekintendők azzal, hogy e jövedelem elkobzásának arányosságára minden egyedi esetben ügyelni kell.

(16)Tekintettel különösen az ezen irányelv hatálya alá tartozó jogellenes magatartások elkövetőinek nemzetközi tevékenységeire, valamint a bűncselekmények határokon átnyúló jellegére és a határokon átnyúló nyomozások lehetőségére, a tagállamoknak meg kell állapítani a joghatóságukat az ilyen magatartások elleni eredményes fellépés érdekében.

(17)A tagállamoknak meg kell állapítaniuk az elévülési időkre vonatkozó szükséges szabályokat, hogy eredményesen felléphessenek az uniós korlátozó intézkedések megsértéséhez kapcsolódó bűncselekmények ellen, az olyan nemzeti szabályok sérelme nélkül, amelyek nem határoznak meg elévülési időt a nyomozás, a büntetőeljárás és a végrehajtás tekintetében.

(18)Az eredményes, integrált és koherens végrehajtási rendszer biztosítása érdekében a tagállamoknak meg kell szervezniük a belső együttműködést és kommunikációt a közigazgatási és büntetőjogi végrehajtási láncok valamennyi szereplője között.