HU    HU HU 
 
HU 1   HU  EURÓPAI BIZOTTSÁG 
Brüsszel, 15.9.2010 
SEC(2010) 1059  
  
BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM 
A HATÁSVIZSGÁLAT ÖSSZEFOGLALÁSA, 
  
amely a következ ő dokumentumot kíséri: 
  
Javaslat: 
 
AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE 
a tőzsdén kívüli származtatott ügyletekr ől, a központi szerz ődő felekről és a kereskedési 
adattárakról 
  
{COM(2010) 484 végleges} 
{SEC(2010) 1058}  
 
HU 2   HU A származtatott ügyletek a m odern pénzügyek fontos épít őelemei. Alapvet ően olyan pénzügyi 
szerződések, amelyek el ősegítik a kockázatok kereskedését  és újraelosztását. Nevük onnan 
ered, hogy értéküket egy alapul szolgáló eszközb ől, például egy pénz ügyi termék (pl. t őzsdén 
jegyzett társaság részvénye) vagy egy nyersanyag (pl. olaj) árából  származtatják. Mivel ezek a 
termékek újraosztják a kockázatot, felhasználha tók egy adott kockázattal szembeni biztosítás 
(fedezet) céljára, vagy fo rdítva, kockázatvállalásra (befekte tési vagy spekulatív céllal). A 
különböző piacok közötti arbitrázs céljára is alkalmasak. 
A származtatott ügyletek választéka a te ljes mértékben szabványosított jellemz őkkel – 
névleges értékkel vagy futamid ővel – rendelkez őktől (például a határid ős ügyletek) a teljes 
mértékben az adott felhasználó sajátos igényeire szabott termékekig (például a csereügyletek 
vagy más néven swapok) terjed. A származt atott ügylet típusa re ndszerint a termék 
kereskedési módját is meghatározza: a teljes  mértékben szabványosított származtatott 
ügyletekkel jellemz ően szervezett kereskedési helyszíneken – azaz származékos t őzsdéken – 
kereskednek, míg a személyre szabott származt atott ügyletek kereskedése bilaterális módon, 
azaz tőzsdén kívül (over-the-counter, OTC) zajlik. 
A pénzügyi válság a szabályozói figyelem középpontjába helyezte a t őzsdén kívüli 
származtatott ügyleteket. A Bear  Sterns 2008. márciusi összeoml ás-közeli helyzete, a Lehman 
Brothers 2008. szeptember 15-én bekövetkez ett fizetésképtelensége, majd ezt követ ően az 
AIG megmentése rámutatott e piac m űködési hiányosságaira. Ebben az összefüggésben a 
szabályozók különös figyelmet szen teltek a hitel-nemteljesítési  csereügyletek (CDS) válság 
során játszott szerepének. 
A Bizottság 2008 októbere óta tevékenyen dolgozik a válsággal napvilágra került 
hiányosságok leküzdésén. Rövid táv on a Bizottság a hitel-nemteljesítési csereügyletek piacára 
összpontosított és a piac legnagyobb keresked őitől kötelezettségvállalást kapott arra, hogy az 
európai referenciakibocsátók hitel-nemte ljesítési csereügyle teit központi szerz ődő fél (central 
counterparty - CCP) bevonásával fogják els zámolni. Középtávon a származtatott ügyletek 
piacának mélyreható átvizsgálása állt a középpontban, melynek eredménye a származtatott ügyletek piacáról szóló két közlemény közzétét ele volt, 2009 júliusában illetve októberében. 
Az első közlemény vizsgálta a származtatott ügyletek pénzügyi válságban betöltött szerepét és 
elemezte a származtato tt ügyletek piacainak el őnyeit és kockázatait, valamint felmérte, 
hogyan lehetne csökkenteni az azonosított kockáza tokat. A második köz lemény meghatározta 
a Bizottság által a származékos piacok átlá thatóságának növelése, a kereskedés m űködési és 
partnerkockázatának csökkentése, valamint a pi aci integritás és felügyelet fokozása érdekében 
javasolni kívánt jöv őbeli szakpolitikai intézkedéseket. 
Ez a hatásvizsgálat a Bizottság által bejelent ett javaslatok egy részét kíséri, nevezetesen 
azokat, amelyek az átláthatóság növelésé vel és a partner-hit elkockázat és a m űködési 
kockázat kereskedés utáni infrastruktúrák alkalmazása révén történ ő csökkentésével 
foglalkoznak. 
Átláthatóság 
A származtatott ügyletek t őzsdén kívüli piaca természeténél fogva átláthatatlan. Ennek oka, 
hogy a t őzsdén kívüli származtatott ügylete k magánúton kötött megállapodások, 
következésképpen az ezekre vonatkozó in formációk általában csak a szerz ődő felek számára 
elérhetők. 
 
HU 3   HU A pénzügyi válság rávilág ított az egyes vállalatok t őzsdén kívüli származtatott ügyletek terén 
meglévő pozícióira és kitettségeire vonatkozó információk hiányára. Ez az információhiány 
egyrészről megakadályozza a szabályozókat abban, hogy kell ő időben észrevegyék az egyes 
intézményeknél és az egész rendszerben kialakuló kockázatokat. Abban is meggátolja őket, 
hogy pontosan felmérjék valamely piaci szerepl ő nemteljesítésének a következményeit, és 
ezáltal abban, hogy megfelel ő módon reagáljanak, ha egy ilyen  nemteljesítés bekövetkezik (a 
Lehman Brothers es ete ennek egyértelm ű bizonyítéka volt). Másrészr ől az információhiány 
válság idején fokozza a piaci szerepl ők között a gyanakvást és a bizonytalanságot. 
Partner-hitelkockázat 
A származtatott ügyletek a t őzsdén kívüli származtatott ügylet id őtartamára egymáshoz kötik 
a szerződő feleket. Az ügylet futamideje alatt a szerz ődő felek követeléseket állítanak 
egymással szembe, ahogyan a szerz ődésben foglalt jogok és kötelezettségek változnak az 
ügylet alapjául szolgáló te rmék alakulásának megfelel ően. Ez partner-hitelkockázatot rejt 
magában, vagyis annak a kockázatát, hogy valame ly fél nem teljesíti az ügylet szerinti, 
esedékessé váló kötelezettségét. A klíring (elszámolás) az a funkció, amellyel ezeket a 
kockázatokat kezelik az id ők folyamán. El lehet végezni központilag, központi szerz ődő fél 
bevonásával, vagy bilaterálisan  is. Jóllehet, mindkét típusú elszámolást alkalmazzák a 
származtatott ügyletek t őzsdén kívüli piacán, a bila terális elszámolás az elterjedtebb forma a 
kettő közül. 
A válság rámutatott, hogy a t őzsdén kívüli származtatott ü gyletekhez kapcsolódó partner-
hitelkockázat szintje sokkal magasabb vo lt annál, mint amit a piaci szerepl ők és a 
szabályozók korábban feltételeztek. Máské pp megfogalmazva: a partner-hitelkockázat 
csökkentéséhez használt biztosíték összege nem volt elegend ő. Ennek f ő oka a piac 
bilaterálisan elszámolt részében a nem megfelel ő biztosítékgy űjtés, vagy azért, mert néhány 
piaci szerepl őtől nem követelik meg, hogy t őzsdén kívüli származtatot t ügyleteiket biztosíték 
nyújtásával biztosítsák, vagy a bi ztosítékot nyújtó piaci szerepl ők kockázatkezelési 
eljárásaihoz kapcsolódó problémák miatt. 
Működési kockázat 
Egy tőzsdén kívüli származtatott ügylet számos fe ldolgozási lépésen megy keresztül attól a 
ponttól kezdve, hogy két fél megegyezik az ügyl etben, addig a pontig, amikor az ügyletet 
megerősítik. Továbbá a t őzsdén kívüli származtatott ügylet futamideje során számos, az 
ügylethez köt ődő jogokból és kötelezettségekb ől eredő eseményt (például biztosítékkezelést 
és a készpénzkifizetések teljesítését) kell kezelni. 
Mivel a származtatott ügyletek t őzsdén kívüli piaca nagyfokú rugalmasságot tesz lehet ővé a 
származtatott ügyletek gazdasági és jogi feltételeinek meghatározásában, számos, 
nagymértékben személyre szabott és összetett term ék létezik. Ezek az ügyletek a feldolgozás 
több szakaszában továbbra is jelent ős manuális beavatkozást igényelnek. Ez növeli a 
működési kockázatot, és jogi kockázathoz vezethet , korlátozhatja az átlá thatóságot és még a 
partner-hitelkockázat növeke dését is eredményezheti. 
A célkitűzések 
E hatásvizsgálat célja annak vi zsgálata, hogy a fent felvázolt problémákra találhatók-e uniós 
szintű megoldások. Az általános célkit űzés a rendszerszint ű kockázat csökkentése a t őzsdén 
kívüli származékos piac biztonságának és hatékonyságának növelése révén. A korábban 
 
HU 4   HU említetteknek megfelel ően ezen általános cél eléréséh ez három konkrét szakpolitikai 
célkitűzés megvalósítására van szükség, ezek i) az  átláthatóság növelése, ii) a partner-
hitelkockázat csökkentése és iii) a t őzsdén kívüli származtatott ügyletekhez kapcsolódó 
működési kockázatok csökkentése. Mivel ezek a célkit űzések elég tágak, sokkal konkrétabb 
operatív célokat kell meghatározni: 
1. a t őzsdén kívüli származtatott ügyl etek pozícióiról teljes és  átfogó információszerzés; 
2. a központi szerz ődő felek általi elszámolás igénybevételének növelése; 
3. a bilaterális elszámolási gyakorlat javítása; 4. a t őzsdén kívüli származékos ügyletek szabványosításának fokozása. 
Előnyben részesített szakpolitikai lehet őségek és szakpolitikai eszközök 
A hatásvizsgálat ezt követ ően a legmegfelel őbb intézkedés meghatározása érdekében elemzi a 
fenti operatív célokhoz kapcso lódó szakpolitikai lehet őségeket és összehasonlítja azokat egy 
alapforgatókönyvvel. Az elemzés alapján a hatásvizsgálat megállapítja, hogy a legnagyobb 
nettó előny olyan intézkedések elfogadásával érhet ő el, amelyek: 
1. el őírják a piaci szerepl ők számára, hogy t őzsdén kívüli szárma ztatott ügyleteik 
portfóliójára vonatkozó minden szükséges információt közöljenek egy kereskedési 
adattárral, vagy amennyiben ez nem lehetséges, közvetlenül a szabályozó 
hatóságokkal; el őírják az aggregált pozíció-információk közzétételét; 
2. el őírják az el őzetesen meghatározott alkalmassági kritériumokat teljesít ő tőzsdén 
kívüli származtatott ügyletek központi szerz ődő fél bevonásával történ ő 
elszámolását; 
3. specifikus célokat t űznek ki a t őzsdén kívüli származtatott ügyletek bilaterális 
elszámolása terén; valamint 
4. specifikus célokat t űznek ki a jogi és a folyamatszabványosítás terén. 
Tekintettel az el őnyben részesített lehet őségekre, valamint annak szükségességére, hogy a 
jogi keretet EU-szerte pontosan ugyanazzal a hatá llyal alkalmazzák, túlszabályozás nélkül és 
anélkül, hogy a nemzeti jogalkotók mara dék hatásköröket kapnának, a kit
űzött célok 
eléréséhez a rendelet a legmegfelel őbb szakpolitikai eszköz. 
A kereskedés utáni piaci infrastruktúra 
A központi szerz ődő felek és a kereskedési adattárak kötelez ő használatára vonatkozó döntés 
növeli az el őbbiek rendszerszint ű jelentőségét és rendszerszint ű szerepet szán az utóbbiaknak 
(amennyiben még nem rendelkeztek ezzel). Ez azzal a kötelezettséggel jár, hogy biztosítani 
kell az infrastruktúra biztonságosságát és megbí zhatóságát egy olyan helyzet kialakulásának 
megelőzése érdekében, amelyben az infrastrukt úra használata valójában növelné a 
rendszerszint ű kockázatot annak csökkentése helyett. E cél elérése érdekében a hatásvizsgálat 
elismeri, hogy foglalkozn i kell a központi szerz ődő felek és a kereskedési adattárak 
működésével kapcsolatosan azonosított, függ őben lévő kérdésekkel. 
Központi szerz ődő felek 
 
HU 5   HU A központi szerz ődő fél olyan szervezet, amely egy va gy több pénzügyi piacon kereskedett 
ügyletek szerz ődő felei között közvetít és valamennyi eladóval szemben vásárlóként, illetve 
valamennyi vásárlóval szemben eladóként lép fel. A piacon betöltött központi szerepéb ől 
adódóan a központi szerz ődő fél rendszerint nem visel piac i kockázatot (ezt ugyanis továbbra 
is a szerz ődés eredeti felei viselik). Mind azonáltal, mivel a központi szerz ődő fél minden 
egyes pozíció tekintetében szerz ődő fél, viselnie kell a hitelkockázatot, ha valamely szerz ődő 
fele nem teljesít. Has onlóképpen, a központi szerz ődő fél partnerei viselik a központi 
szerződő fél nemteljesítésének a kockázatát. A központi szerz ődő fél partner-hitelkockázati 
kitettségét védelmi mechanizmusok ré vén csökkenti, amelyek közé jellemz ően a hozzáférés 
korlátozása, kockázatkezel ő eszközök (például biztosítékgy űjtés) és a veszteség kölcsönössé 
tétele tartoznak. Ezek a mechanizmus ok együttesen alkotják a központi szerz ődő fél 
többlépcs ős kockázatfedezését. 
Kockázatcsökkent ő szerepüknél fogva a központi szerz ődő felek az általuk kiszolgált piacok 
kritikus alkotóelemei. Következésképpen ne mteljesítésük potenci ális rendszerszint ű 
jelentőséggel bíró esemény lenne. Tekinte ttel arra, hogy szerepük rendszerszint ű jelentőséggel 
bír, a központi szerz ődő felekre szigorú szabályok vona tkoznak. Az Unióban a központi 
szerződő feleket nemzeti szinten szab ályozzák. Mivel a központi szerz ődő felekre 
alkalmazandó szabályok tagáll amonként eltérnek, az ebb ől eredő egyenl őtlen 
versenyfeltételek a kívánatosnál  potenciálisan kevésbé biztonságossá, viszont költségesebbé 
teszik a központi szerz ődő felek határokon átnyúló szolgáltatásnyújtását, és  akadályt állítanak 
az európai pénzügyi piac integrációja elé. 
Ezek fényében a Bizottság 2006-ban fontolóra vette a központi szerz ődő felekre vonatkozó 
uniós jogszabály bevezetésének lehet őségét, de ellene döntött és inkább az ágazat 
önszabályozása (felszólította az ágazatot egy magatartási kódex elfoga dására) és a tagállami 
együttműködés (felszólított a központi szerz ődő felekre vonatkozó KBER-CESR ajánlások 
végrehajtására) kombinációjár a szavazott, annak érdekében,  hogy biztosítsa az EU-ban a 
központi szerz ődő felek biztonságosabb és haté konyabb szolgáltatásnyújtását. 
Azóta nyilvánvalóvá vált, hogy a Bizottság által választott megközelítés nem elég a központi 
szerződő felekkel kapcsolatos problémák megs züntetéséhez, részben a megközelítés 
hiányosságai miatt, részben pedig új problémák felmerülése miatt. Az el őbbi főként arra a 
felismerésre utal, hogy ajánlásokkal nem érhet ő el ugyanaz a szabályharmonizációs 
eredmény, mint uniós szint ű jogszabályokkal. Az utóbbihoz a kapcsolatok létrehozásának 
akadályai, a központi szerz ődő felek közötti kockázatverseny veszélyének felmerülése, és a 
biztosíték központi szerz ődő felek közötti hordozhatóságának problémája tartoznak. 
Tekintettel a fent kiemelt problémákra, a hatá svizsgálat elemzi, hogy mik az uniós kereskedés 
utáni infrastruktúra és a befektet ővédelem biztonságát és hatékonyságát növel ő lehetséges 
megoldások. E célból négy konkrét célkit űzést határoz meg, ezek i) a központi szerz ődő felek 
biztonságosságának növelése, ii) egyenl ő versenyfeltételek kialakítása a központi szerz ődő 
felek szolgáltatásnyújtásá hoz, iii) a központi szerz ődő felek közötti kapcsolatok 
létrehozásának el ősegítése, és iv) a központi szerz ődő féllel közvetlenül kapcsolatba lép ő 
piaci szerepl ők számára kiegészít ő biztosítékok nyújtása. A fe nt felsorolt konkrét célok a 
következő operatív célkit űzések megvalósítását követelik meg: 
1. a központi szerz ődő felek határokon átnyúló szolgáltatásnyújtása el őtt álló akadályok 
eltávolítása; 
 
HU 6   HU 2. a központi szerz ődő felek közötti kapcsolatok létrehozása el őtt álló akadályok 
eltávolítása; 
3. a központi szerz ődő felek közötti kockázatverseny megel őzése; valamint 
4. az ügyfélpozíciók és a hozzájuk ka pcsolódó letétek hordozhatóságának 
megkönnyítése. 
A hatásvizsgálat ezt követ ően a legmegfelel őbb intézkedés meghatározása érdekében elemzi a 
fenti operatív célokhoz kapcso lódó szakpolitikai lehet őségeket és összehasonlítja azokat egy 
alapforgatókönyvvel. Az elemzés alapján a hatásvizsgálat következtetése az, hogy a 
legnagyobb nettó el őny olyan intézkedések elfogadásával érhet ő el, amelyek: 
1. útlevelet vezetnek be a központi szerz ődő felek szolgáltatásai számára, amely a 
központi szerz ődő felek nemzeti engedélyezésén és felügyeletén alapul, és amelyet a 
felügyeletek kollégiumának meger ősített szerepe kísér;  
2. közös követelményeket és eljárásokat veze tnek be, amelyek alapul szolgálnak a 
központi szerz ődő felek azon jogához, hogy interope rábilissá váljanak, feltéve, hogy 
a kockázatokat kezelik és  az illetékes hatóságok j óváhagyják a kapcsolatot; 
3. a központi szerz ődő felekre vonatkozóan közös, sz igorú kockázati standardokat 
vezetnek be; valamint 
4. el őírják a központi szerz ődő felek számára, hogy a közvetett résztvev ők számára 
kínálják fel a lehet őséget, hogy letéteiket elkülönített (gy űjtő vagy névre szóló) 
számlákon tartsák, és bízzák rájuk a dönt ést, hogy kihasználják-e a lehet őséget. 
A kitűzött célok eléréséhez ebben az es etben is a rendelet a legmegfelel őbb szakpolitikai 
eszköz. 
Kereskedési adattárak 
A kereskedési adattár olyan központi nyilvántartás, amely a nyitott, t őzsdén kívüli 
származtatott ügyletek (szerz ődések) adatainak elektronikus adatbázisát kezeli. Ezen 
elsődleges tevékenység mellett a kereskedési ada ttár foglalkozhat más szolgáltatásokkal is, 
például szerz ődés-eseménykezelési és kereskedésfeldolgozási szolgáltatásokkal. Ezek az 
adattárak a piaci infrastruktúrák cs aládjának igen új tagjai (az els őt 2006 végén indították el) 
és a közelmúltig nem is voltak szabályozottak. A kereskedési adattárak els ődleges közérdek ű 
előnye, hogy nyilvántartási funk ciója és a kezelt információk integritása megnövelt 
átláthatóságot tesz lehet ővé. 
A válság során felmerült legf őbb probléma a sebesség volt, amellyel a szabályozók 
hozzáférhettek a hitelderivatívák kereskedési adattárában (az akkoriban létez ő egyetlen 
kereskedési adattár) tárolt információhoz. Mi vel a jelentéstételi követelmény miatt a 
kereskedési adattárak rendszerszint ű jelentőségre tesznek szert, még fontosabbá válik a 
szabályozók információhoz való hozzáférésének kérdése. Ezenkívül a kereskedési adattárak tevékenységének sok más szempontjával is foglal kozni kell a jelentéstételi követelmény miatt. 
A hatásvizsgálat feltárja az olyan biztonságos , megbízható és hatékony kereskedési adattárak 
kialakításának módját, amelyek biztosítják a jelentéstételi követelményhez szükséges 
támogatást, és azt, hogy az illetékes hatóságok re ndelkezésére álljon a feladataik elvégzéséhez 
 
HU 7   HU szükséges információ. Ezen általános célkit űzés elérése érdekében a hatásvizsgálat 
meghatároz három konkrétabb szakpolitikai célkit űzést, ezek i) a keresk edési adattárban tárolt 
adatok védelmének és integritásának biztosítása, ii) egyenl ő versenyfeltételek kialakítása a 
kereskedési adattárak szolgálta tásnyújtásához és iii) annak biztosítása, hogy az illetékes 
hatóságok korlátlan hozzáféréssel rendelkezzen ek a kereskedési adattárakban tárolt 
információkhoz. A hatásvizsgálat egyetlen operatív célkit űzést határoz meg, mégpedig a 
kereskedési adattárak tevékenységére irányadó közös szabályok bevezetését. 
A hatásvizsgálat ezt követ ően a legmegfelel őbb intézkedés meghatározása érdekében elemzi a 
fenti operatív célokhoz kapcso lódó szakpolitikai lehet őségeket és összehasonlítja azokat egy 
alapforgatókönyvvel. Az elemzést követ ően a hatásvizsgálat megállapítja, hogy a legnagyobb 
előny a kereskedési adattárak te vékenységét szabályozó jogs zabály elfogadásával érhet ő el, 
úgy, hogy a nyilvántartásba vételt és a fel ügyeletet uniós szinten az ESMA végzi. 
A kitűzött célok eléréséhez ebben az es etben is a rendelet a legmegfelel őbb szakpolitikai 
eszköz.