[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 17.6.2005

SEC(2005) 805 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE

2004. évi jelentés a versenypolitikáról

TARTALOMJEGYZÉK

A Versenypolitikai Főigazgató bevezetője 5

1. A trösztellenesség korszerűsítése: a 773/2004 rendelet végrehajtása, iránymutatások és közlemények 13

2. Technológiaátadási csoportmentességi rendelet és iránymutatások 15

3. Szállítási csoportmentességi rendeletek 18

3.1 Tengeri szállítás 18

3.2 Légi közlekedés 19

4. Az eljárási szabályok áttekintése: Új közlemény az ügyiratokhoz való hozzáférésről 20

1. Erőfölénnyel való visszaélés (EKSz. 82. cikk) 22

1.1 Határozatok 22

1.2 Egyéb ügyek fejleményei és panaszok elutasítása 27

2. Kartellek 29

3. Egyéb megállapodások és összehangolt magatartás 34

3.1 Bizottsági határozatok 34

3.2 Egyéb ügyek fejleményei 38

3.3 Ágazati vizsgálatok 40

4. Állami intézkedések (közvállalkozások/kizárólagos és különleges jogokkal rendelkező vállalkozások) 42

4.1 Határozatok 42

4.2 Panaszok elutasítása 43

1. Általános áttekintés 45

2. Az EU versenyszabályainak az EU nemzeti bíróságai általi alkalmazása: Jelentés az 1/2003 rendelet 15. cikkének végrehajtásáról 46

3. Energia 48

4. Közlekedés 48

5. Pénzügyi szolgáltatások 49

1. Átdolgozott összefonódás-ellenőrzési rendelet, új közlemények és módosított végrehajtási rendelet 60

1.1. Új összefonódás-ellenőrzési rendelet: 139/2004 rendelet 60

1.2. Felülvizsgált végrehajtási rendelet 60

1.3. Az egyszerűsített eljárásról szóló felülvizsgált közlemény 65

1.4. Új közlemény a járulékos korlátozásokról 67

1.5. Közlemény a horizontális egyesülések értékeléséről 68

1. A 8. cikk értelmében hozott határozatok 70

2. A 6. cikk (1) bekezdésének b) pontja és (2) bekezdése értelmében hozott határozatok 79

3. Áttételek 90

4. Visszavont bejelentések 91

1. Energia 100

2. Elektronikus kommunikáció 102

3. Közlekedés 104

3.1. Légi közlekedés 104

3.2. Vasutak 104

4. Pénzügyi szolgáltatások 105

1. Szellemi szabadfoglalkozásúak 105

1. Rendeletek, iránymutatások és közlemények 110

1.1. Eljárási szabályok 110

1.2. Kutatás és fejlesztés 113

1.3. Képzési támogatás 114

1.4. Megmentés és szerkezetátalakítás 114

2. Hajógyártás 117

3. Mezőgazdaság: politikai fejlemények és jogalkotási kezdeményezések 2004-ben 117

4. Halászati ágazat 121

5. Szén és közlekedés 122

6. Közszolgáltatások/általános (gazdasági) érdekű szolgáltatások 123

7. Átláthatóság 125

1. Liberalizált piacok 127

2. Megmentési és szerkezetátalakítási célú támogatás 129

3. Regionális támogatás 140

4. A támogatás hiányát megállapító határozatok 144

5. Adótámogatás 145

6. Kutatás-fejlesztési támogatás 149

7. Környezetvédelmi támogatás 152

8. Bővítés 155

9. Hajógyártás 158

10. Mezőgazdaság 160

11. Halászat 167

12. Szén és szállítás 167

13. Közcélú műsorszolgáltatás, szélessávú hozzáférés, filmgyártás 172

1. Bevezetés 177

2. Egyedi esetek 178

1. Bevezetés 187

2. Megállapodások az Amerikai Egyesült Államokkal, Kanadával és Japánnal 187

3. Más országokkal és térségekkel való együttműködés 190

1. Nemzetközi Versenypolitikai Hálózat 193

2. OECD 196

1. Trösztellenes politika 198

2. Egyesülések 198

3. Állami támogatás 198

4. Nemzetközi tevékenységek 199

1. 81., 82. és 86. cikk 200

2. Egyesülések ellenőrzése 201

3. Állami támogatás 202

Bevezetés

A Versenypolitikai Főigazgató bevezetője

A Versenypolitikai Főigazgató bevezetője

2004-ben a Versenypolitikai Főigazgatóság (Versenypolitikai FI) munkáját jelentős változások érintették: az EU létszámának 25 tagra való bővítése, a versenypolitikai szabályok korszerűsítése, egy új Bizottság érkezése novemberben, illetve a korszerűsítés következményeként az FI belső átszervezése. Ezek a fejlemények tükröződnek a Bizottság 2005-re és az azt követő évekre szóló versenypolitikájának általános célkitűzéseiben, amelyek a Bizottság 2005-re vonatkozó Éves Politikai Stratégia (ÉPS) határozatán és az új Bizottság által kialakított politikai prioritásokon alapulnak. Ezért a 2004. évi Éves Versenypolitikai Jelentés megfelelő alkalmat biztosít arra, hogy a szélesebb hallgatóságot megismertessük azzal az iránnyal, amelyet a Bizottság munkája középtávon, a versenypolitika terén venni fog.

A versenypolitika és az egyéb bizottsági politikák kölcsönhatása

A 2005-ös ÉPS határozatában – amelyet az Európai Parlament és a Tanács is üdvözölt – a Bizottság kiemelte a növekedés fellendítését mint központi politikai célkitűzést, törekedve az európai modell versenyképességének javítására, egyúttal fenntartva a jólétet, a foglalkoztatottságot, a kohéziót és a környezetvédelmet. A tíz új tagállam csatlakozása további földrajzi dimenzióval egészítette ki a belső piac gazdasági növekedésének javítására irányuló célt. Az új Bizottság politikai napirendjén a legfőbb célkitűzés az Európai Tanács által 2000-ben indított lisszaboni folyamat megerősítése, amely átfogó célja, hogy az EU-t a világ legdinamikusabb és legversenyképesebb tudásalapú gazdaságává tegye. A Bizottság figyelembe fogja venni a Wim Kok úr által elnökölt Magas Szintű Csoport ajánlásait a lisszaboni célkitűzések elérése tekintetében.

A 2005-ös ÉPS-ben meghatározott versenyképességi keretrendszer támogatásaképpen, a Bizottság tovább fog lépni jogalkotási folyamatának ambiciózus felülvizsgálatában a versenypolitika terén, különös tekintettel az állami támogatásokra, és törekedni fog a trösztellenes szabályok korszerűsítésére, valamint az egyesülések létrejöttének ellenőrzésére irányuló, 2004-ben megkezdett átfogó reformjára. Ebben az összefüggésben a Bizottságnak szándékában áll a versenyszabályok proaktív érvényesítésének előmozdítása az egész EU-ban.

A versenypolitika szigorú alkalmazásával együtt, a különböző gazdasági ágazatokban – mint például a liberalizált hálózati ágazatok és pénzügyi szolgáltatások – az európai jogalkotás átvilágításának, annak versenyre gyakorolt hatásának mérése céljából, nagyon pozitív befolyása lehet az európai gazdaság versenyképességére és növekedésére, valamint a belső piac működésére, megerősítve a fogyasztók érdekeit és bizalmát.

A Kok-jelentésben azonosított, elsőbbséget élvező politikai területek között – amelyek a lisszaboni célkitűzések megvalósításában kulcsszerepet játszanak – a versenypolitika három tekintetben tud jelentős hozzájárulást nyújtani:

A tudásalapú társadalom előmozdítása . Az erős versenynyomás fokozottan ösztönzi a társaságokat, hogy folyamatosan foglalkozzanak innovációval, valamint kutatással és fejlesztéssel (K+F). Az innovációt ösztönző tényezők erősítésével és egyúttal azokra a korlátozásokra összpontosítva, amelyek komolyan hátráltathatják a versenyt, a versenypolitika hozzájárulhat az EU gazdaságainak dinamikusabbá tételéhez, ily módon segítve a lisszaboni célkitűzések megvalósítását. Különösképpen, az állami támogatásokra vonatkozó politika hozzájárulhat a tudásalapú társadalomhoz azáltal, hogy a közpénzből nyújtott támogatásokhoz rendelkezésre álló forrásokat hatékonyabban irányítja a kutatás és fejlesztés, innováció és az oktatás területeire.

A belső piac fellendítése . Tizenkét évvel az után, hogy papíron megvalósult, a belső piac még nem használja ki teljes kapacitását. Ennek egyik oka, hogy nincs automatikus kapcsolat a határokon átnyúló kereskedelem előtti akadályok eltávolítása és a hatékony verseny között. A szabályozói keretnek és végrehajtásának egyaránt egy olyan környezetet kell teremtenie, amely ténylegesen serkenti és előnyben részesíti a versenyt, az új belépést és az innovációt. Mind a verseny érvényesítése, mind a támogatás hozzá tud járulni a belső piac jobb működéséhez, különösen a lisszaboni menetrendben kulcsszerepet betöltő ágazatokban, mivel azok az európai gazdaság számára alapvető fontosságú ráfordításokat érintenek. A nyitott és versenyképes európai piacok nemzetközi szinten versenyképesebbé teszik az európai társaságokat, aminek az európai fogyasztók és az európai foglalkoztatottság lesznek a nyertesei. Maga a versenyszabályok érvényesítése, amelynek célja, hogy lebontsa a piaci verseny előtt álló legfőbb akadályokat, segít a növekedés egészséges feltételeinek megteremtésében.

Kedvező üzleti légkör előmozdítása . A versenypolitika nagymértékben képes hozzájárulni az üzlet számára kedvező feltételek megteremtéséhez. Az állami támogatási szabályok fontos szerepet játszanak az induló vállalkozások, valamint a kis- és középvállalkozások kockázati tőkéhez való hozzáférésének elősegítése terén kifejtett erőfeszítésekben. Továbbá, a nemzetközi versenypolitika segíti a globális összetartozás kifejlődését és az előreláthatóságot, amelyek szükségesek az üzleti működéshez. Végül, a versenyelvek lehetővé tehetik a többi fontos politikai terület új és a meglévő szabályozói keretrendszerek átvilágítását, így biztosítva, hogy a szabályozás ne fogja szükségtelenül vissza a versenyt. A verseny elősegítése ily módon segíti az EU és nemzeti szabályozói keretrendszerek kialakítását, hogy azok olyan rendszert helyezzenek előtérbe, amely kedvez a versenynek és a versenyképességnek.

Általános versenypolitikai célkitűzések

Végrehajtási prioritások: a végrehajtási intézkedések összpontosítása az európai gazdaság számára legkárosabb versenyellenes gyakorlatokra . Az új trösztellenes és egyesülési rendelkezések lehetővé teszik a Versenypolitikai FI számára, hogy jobban rangsorolja végrehajtási tevékenységét annak érdekében, hogy a fogyasztók jólétére gyakorolt hatás tekintetében a legkárosabb gyakorlatokra és egyesülésekre koncentráljon.

A trösztellenesség területén, az 1/2003 rendelet új végrehajtási rendszert hozott létre, amelyben a Bizottság és a tagállamok egyaránt illetékesek az EU versenyszabályok teljes körű alkalmazásában. E tekintetben, a Bizottság és a 25 tagállam létrehozta az Európai Versenyhálózatot (EVH), amelyben a Versenypolitikai FI központi szerepet játszik. Ez jelentős teret biztosít az EU versenyszabályainak hatékonyabb és proaktív érvényesítésének. Azonban ez a piacok jobb felügyeletét teszi szükségessé azon gyakorlatok azonosítása érdekében, amelyek valószínűsíthetően a legnagyobb kárt okozzák a versenynek és a fogyasztónak. Az új rendelet egyben az első lépés volt a nemzeti bíróságokat megelőző magánvégrehajtás megerősítésében azáltal, hogy az előbbit feljogosította a 81. cikk (3) bekezdésének alkalmazására is. A végrehajtás továbbra is a kartellekre, az erőfölénnyel való visszaélésekre, az összeegyeztethetetlen állami támogatásokra és a versenyszabályok érvényesítésére koncentrál a gazdaság közelmúltban liberalizált és más szabályozott ágazataiban.

Az egyesülések létrejöttének ellenőrzése terén az új rendelet továbbfejlesztette annak lehetőségét, hogy a tagállamok a Bizottsághoz és fordítva tegyenek át ügyeket, ami valószínűleg segítséget nyújt a Bizottságnak abban, hogy végrehajtási tevékenységét azokra az esetekre összpontosítsa, amelyeknek nyilvánvalóan határokon átnyúló hatása van. Mi több, a „hatékony verseny jelentős akadályozásának” új, érdemi vizsgálata világossá tette, hogy az új rendelet lefedi az összes versenyellenes egyesülést.

Az állami támogatások területén a Versenypolitikai FI konkrétabban az elutasító határozatok érvényesítésére és az összeegyeztethetetlen állami támogatás visszatérítésére fog koncentrálni. Ezen túlmenően, továbbra is döntő lesz a nemzetközi együttműködés javítása – a kétoldalú és a többoldalú egyaránt – az európai versenypolitika hatékonyságának garantálásában a nemzetközi hatású versenyellenes gyakorlatok elleni küzdelem során.

A versenyképesség fokozása az EU-ban a szabályozói keretrendszer kialakításának elősegítésével. A szabályozás, mind közösségi és nemzeti szinten, szükségtelenül és akaratán kívül visszafoghatja a versenyt, és elfojthatja a belső piac képességeit. Bizonyos ágazatokban, mint például a liberalizált hálózati iparok, és különösen az energiaágazatban, szükség van a szabályozói keretrendszer támogatására, amely megteremti a piaci belépés feltételeit és előmozdítja a versenyt. Ezért, a verseny támogatását és a politika átvilágítását a nemzeti és az EU-jogalkotás befolyásolására kell használni annak biztosítására, hogy kellő figyelmet fordítsanak a versenyző piac megőrzésére.

Az állami támogatás figyelemmel kísérésére vonatkozó versenyszabályokat át kell tekinteni annak biztosítására, hogy jobban figyelembe vegyék a specifikus piaci kudarcokat, amelyek egyrészről érintik az EU K+F befektetéseit és a kockázati tőkéhez való hozzáférést, másrészről az egyenlőtlenségek állandósulását a regionális fejlődésben. Az állami támogatás figyelemmel kísérésére vonatkozó szabályozói keretrendszer kiigazítása közvetlenül hozzá fog járulni a Bizottság innovációt előnyben részesítő erőfeszítéseihez.

A belső piac és a lisszaboni menetrend kulcsterületeit érintő intézkedésekre való összpontosítás . A hangsúlyt a verseny előtti akadályok lebontására kell fektetni a közelmúltban liberalizált ágazatokban csakúgy, mint bizonyos egyéb szabályozott ágazatokban, különösképpen a távközlésben, a postai szolgáltatásokban, az energia és közlekedési ágazatokban. Ezek az ágazatok nélkülözhetetlen hozzájárulást biztosítanak sok egyéb gazdasági ágazathoz, és alapvető fontossággal bírnak Európa versenyképességében. A versenylehetőségek nagyobb számú szolgáltató előtti megnyitása a fogyasztók számára szélesebb választékot, jobb minőséget és alacsonyabb árat eredményez. A távközlési ágazat legutóbbi tíz év során tapasztalt fejlődése jó példája a liberalizáció előnyeinek.

A közelmúltban liberalizált ágazatok azonban különböző versenytorzulásoknak vannak kitéve, kezdve az érintett vállalkozások káros kereskedelmi magatartásától, a nem megfelelő szabályozásig vagy akár az állami támogatásig. Megfelelő figyelmet kell szentelni annak a ténynek, hogy ezeket az ágazatokat közszolgáltatási kötelezettségek jellemezhetik az általános gazdasági érdekű szolgáltatások (SGEI) nyújtását illetően, amelyek teljesítése kötelező. Ennek ellenére a Bizottság köteles biztosítani, hogy az ilyen közszolgáltatások működésére nyújtott támogatások ne haladják meg a szükséges mértéket. Ezen túlmenően, egyértelműbben kell azonosítani azokat a problémákat, amelyek a legmegfelelőbb módon kerültek megoldásra a versenyjog alkalmazásával. Ebben a tekintetben fontos egy integrált ágazati szabályozói és végrehajtási politikára törekedni.

Számos egyéb ágazatot, amely fontos az európai gazdaság globális versenyképessége szempontjából, jelentős önszabályozás vagy az önszabályozás és az állami szabályozás keveréke jellemzi. Ez különösen igaz a pénzügyi szolgáltatások esetében. Egy hatékony és likvid tőkepiac létrehozása a pénzügyi szolgáltatások cselekvési terv egyik fő célkitűzését képezi. Számos belső piaci politikai kezdeményezést – amely a befektetési szolgáltatásokról szóló irányelvben csúcsosodott ki – indítottak el az előző Bizottság hivatali ideje alatt, hogy elmozdítsák a határokon átnyúló értékpapír-kereskedelem előtt álló akadályokat és elősegítsék a befektetési vállalkozások közötti versenyt. A versenypolitika e liberalizációs folyamat egy fontos kiegészítését képezi. Ezen túlmenően, a lakossági pénzügyi szolgáltatások kiemelkedő szerepet játszanak az Európai Unió polgárainak mindennapi életében. Ezeket a szolgáltatásokat versenyképes feltételek mellett kell nyújtani, ami azt jelenti, hogy az egyes fogyasztónak jobb minőségű áruk és szolgáltatások szélesebb választéka áll rendelkezésre a lehető legjobb áron.

1. keret: A vezető versenypolitikai-közgazdász szerepe a Versenypolitikai FI-ben 2004-ben A vezető közgazdászok csapata (CET) közvetlenül a főigazgató felügyelete alá tartozó külön egység. Tíz tagja van, mindegyikük doktori fokozattal rendelkezik az ipari közgazdaságtanban. A CET feladatai és szerepe a következőképpen írható le: iránymutatás a közgazdaságtan és az ökonometria módszertani kérdéseiben az EU versenyszabályainak alkalmazása során általános iránymutatás az egyedi versenyügyekben a kezdetektől fogva részletes iránymutatás a legfontosabb versenyügyekben, amelyek összetett közgazdasági problémákat érintenek, különösképpen azoknál, amelyek kifinomult mennyiségi elemzést kívánnak meg; ez magában foglalhatja a CET valamely tagjának kirendelését az ügyön dolgozó csapatba hozzájárulás a gazdasági tartalmú általános politikai eszközök kidolgozásához Hozzájárulás az ügyekhez és iránymutatásokhoz 2004-ben a CET összesen 33 ügyben vett részt (11 egyesülés, 15 trösztellenes, és 7 állami támogatási ügy). Emellett, a CET jelentősen hozzájárult az iránymutatásokhoz és az általános politikai kérdésekhez. Az ügyek kiválasztása a főigazgatóval egyetértésben történik, a kifinomultabb gazdasági elemzés, különösképpen a mennyiségi elemzés iránti igény alapján. Ezekben az esetekben a CET egy tagját kirendelik az ügyet vizsgáló csapathoz, amelynek hozzáférése van az összes információhoz, és részt vesz minden, a külső szakértőkkel és felekkel folytatott értekezleten. Az ügyet vizsgáló csapatban a CET-től kirendelt tagok egyedi és független státusszal bírnak, és közvetlenül a vezető versenypolitikai-közgazdász felügyelete alá tartoznak az általuk képviselt vélemény tekintetében. Tekintettel az ügyek közgazdasági elemzésének jelentőségére, a CET igyekszik a lehető leghamarabb bekapcsolódni az ügyekbe. A CET jelen van a szóbeli meghallgatásokon, és részt vesz a belső vizsgálati panelvitákban is. A vezető versenypolitikai-közgazdász részt vesz a Főbiztossal folytatott heti értekezleten is. Ezen túlmenően, írásbeli tanácsot ad minden olyan ügyben, amelyben részt vett. Hozzájárulás az FI közgazdasági szakértelmének fejlesztéséhez A vezető versenypolitikai-közgazdász hozzájárul a közgazdasági kérdések általános vitájához a Versenypolitikai FI összes olyan területén, amely oktatásokat, szemináriumokat és beszélgetéseket szervez. Emellett kapcsolatokat tart fenn a tudományos világgal és erősíti azokat. Átalakította a Versenypolitikai Közgazdasági Tanácsadói Csoportot (EAGCP). Az EAGCP az ipari közgazdaságtan területén dolgozó vezető tudósok csoportja. Az EAGCP egyik fontos feladata, hogy független véleményt alkosson az átfogó politikai kérdésekben. Az EAGCP három alcsoportra bomlik: egyesülések, trösztellenesség és állami támogatás. |

- Üzenet a meghallgatási tisztviselőtől

A Bizottság azért hozta létre a meghallgatási tisztviselő tisztséget, hogy egy olyan független személyt bízzon meg a trösztellenes és egyesülési ügyek közigazgatási eljárásának levezetésével, aki tapasztalt a versenyügyekben és rendelkezik az ilyen eljárások tárgyilagosságához, átláthatóságához és hatékonyságához szükséges feddhetetlenséggel. A meghallgatási tisztviselői megbízás számos olyan mechanizmust határoz meg, amely szerint ezt a feladatkört be kell tölteni. Idetartozik, többek között, egy zárójelentés elkészítésének kötelezettsége minden olyan határozattervezetről, amelyet benyújtottak a biztosok testületének, kijelentve, hogy tiszteletben tartották-e a meghallgatáshoz való jogot. Ennek eredményeképpen, a két meghallgatási tisztviselő hivatalosan részt vesz minden olyan ügyben, ahol hivatalos eljárást kezdeményeznek és az ilyen módon zárul le. 2004 májusa óta idetartoztak az 1/2003 rendelet 9. cikke szerinti úgynevezett „kötelezettségvállalási határozatok”, amelyek közül az első a DFB ügy volt, amelyről 2005 januárjában határoztak. Kivételesen, a meghallgatási tisztviselők is megkereshetők a hivatalos eljárás kezdeményezése előtt, például olyankor, ha titoktartási kérdések merülnek fel a kifogási nyilatkozatba foglalandó információval, vagy a döntés nyilvánosságra hozott változatával kapcsolatban. Összességében, a meghallgatási tisztviselők 2004 folyamán így 40 esetben vettek hivatalosan részt. E tapasztalat néhány fő elemét az alábbiakban ismertetjük.

A meghallgatáshoz való jog biztosítása az ügyirathoz való megfelelő hozzáférés biztosításán keresztül

Figyelembe véve az információt szolgáltatók jogos érdekét a bizalmas információ védelme tekintetében, a közérdeket a tiszteletben tartott versenyszabályokat illetően, valamint a kifogási nyilatkozat címzettjeinek védelemre való jogát, a meghallgatási tisztviselők számos olyan döntést hoztak, amelyek által a feleknek megadták vagy tőlük megtagadták az ügyiratokban szereplő dokumentumokhoz való hozzáférést.

Az ilyen döntések között, 2004-ben figyelmet szenteltek az úgynevezett „tényleveleket” (letter of facts) kapó felek hozzáférési jogainak, amelyekben értesítették őket a végső határozatban figyelembe veendő további információról. A Microsoft és a Clearstream döntések példák azokra az esetekre, amikor – ilyen körülmények között – a feleknek további információhoz biztosítottak hozzáférést.

A vállalkozások üzleti titkai és a titoktartásra vonatkozó jogos érdekük védelmének biztosítása

Az érintett bizottsági osztály és az érintett felek közötti egyet nem értés esetén, a társaságok üzleti titkai és a titoktartásra vonatkozó jogos érdekük védelmét érintő döntések a meghallgatási tisztviselő hatáskörébe tartoznak. Ezt az érdeket egyensúlyba kell hozni a felek közzétételt illető érdekeivel, vagy – ahol a kérdés egy döntés közzétételét érinti – a jogi és üzleti közösségek az eljárások eredményéről való értesülésének közérdekével.

A Belga Építészek Szövetségének ügyében a megtorlás veszélye arra késztette a meghallgatási tisztviselőket, hogy megtagadják az ügyiratban található dokumentumokhoz való hozzáférést, mivel az lehetővé tette volna a felek számára az informátor azonosítását.

2004-ben a meghallgatási tisztviselők legtöbb – az esetlegesen titkos információ közzétételére vonatkozó – döntése a Bizottság végső határozata közzétételének törvényességére vonatkozott. Ezek a döntések segítettek létrehozni számos alapelvet, amelyeket a jövőbeni ügyekben alkalmazni fognak.

Először, az esetjognak megfelelően, minden titoktartási kérelmet meg kell indokolni, hogy a feltételezetten titkos információ közzététele miért okozhatna komoly kárt a társaságnak.[1] Másodszor, az információ közzététele által előidézett magánper kockázatának indítása nem tekinthető érvényes védekezésnek. A versenyjog megszegésével indokolt károk a versenyellenes magatartás jogos és kívánatos következményét képeznék.[2] Harmadszor, nem a meghallgatási tisztviselők feladata annak eldöntése, hogy elengedhetetlen-e a pontos megértéshez a végső határozatok részeinek közzététele. Egy döntés teljes megértéséhez szükséges információ odaillőségét csak akkor vizsgálják, ha a kérdéses fejezet bizalmas információt képez.

Emellett 2004 során bevezetésre került egy eljárás, amelyet a bizalmas információ közzétételére vonatkozó, jogilag kötelező erejű döntések meghozatala előtt kell alkalmazni a jogviták – ahol lehetséges – elkerülése céljából. A meghallgatási tisztviselők először javasolhatnak egy előzetes áttekintést. A meghallgatási tisztviselő akkor halad tovább a jogilag kötelező erejű határozat irányába – amely az Elsőfokú Bíróságon megtámadható – ha a megadott időszakon belül e javaslattal kapcsolatban ellenvetéssel élnek. Ez az új gyakorlat sok esetben segített elkerülni az úgynevezett „Akzo eljárásokat”. Ez utóbbi folyamán, a meghallgatási tisztviselő hivatalos és kötelező erejű döntést hoz a Bizottság nevében az esetlegesen bizalmas információ közzétételéről, amely döntést az Elsőfokú Bírósághoz utalnak felülvizsgálat céljából.

A szóbeli meghallgatások szervezése és lefolytatása

A szóbeli meghallgatások lehetőséget biztosítanak a feleknek, hogy kiegészítsék a Bizottság versenyt illető aggályaira adott írásbeli válaszaikat, a fő kérdések egy széles körű hallgatóság előtti bemutatása útján, lehetőséget kapva a kérdések megválaszolására és az érintett bizottsági osztályokkal illetve a tagállamok képviselőivel való közvetlen tárgyalásokba bocsátkozásra. Esetleg egyedüli alkalom lehet a panaszosok vagy más harmadik felek eljárásba való bevonására a megvitatott pontok meghallgatása vagy közvetlen kommentálása céljából. Ténylegesen ez a helyzet merült fel a Microsoft ügyben, amikor öt év vizsgálatot és három kifogási nyilatkozatot, írásos válaszokat és számos harmadik fél írásbeli észrevételeit magában foglaló írásbeli eljárást követően minden érintett fél képviselője első alkalommal összeült és három napig ismertették saját véleményüket és észrevételezték másokét, ami minden érintett javát szolgálta.

A meghallgatási tisztviselő tapasztalata szerint a szóbeli meghallgatáson előterjesztett előadások, a felvetett kérdésekkel együtt, kivétel nélkül mindig az érintett kérdések jobb megértéséhez vezettek. Ezért a trösztellenes és egyesülési eljárásokban a meghallgatási tisztviselők szóbeli meghallgatások szervezésére és levezetésére irányuló feladata nagy jelentőséggel bír, tekintettel a teljes eljárásban betöltött fontos szerepük vonatkozásában. Maga a szervezés az érintett felekkel szoros kapcsolatban folyik. Ami a részvételt illeti, a tagállamok versenyszervezeteit és minden kapcsolódó bizottsági osztályt meghívnak. A meghallgatási tisztviselők meghatározták azt a követelményt, hogy az ügy vizsgálatáért felelős igazgató vegyen részt a szóbeli meghallgatáson, ami a biztos által megerősítést nyert.

A meghallgatás alatt a meghallgatási tisztviselő új dokumentumokat vonhat be az érintett bizottsági osztály, vagy az érintett felek illetve harmadik felek kérésére. A 2004-ben bevezetett új jogszabályok az egyesülési és a trösztellenes esetekben egyaránt kifejezetten rendelkeznek az összes érintett fél által a meghallgatási tisztviselő engedélyével felteendő kérdésekről. Bár e gyakorlatot továbbra is kísérleti alapon alkalmazzák, az mégis további információcseréhez járul hozzá.

Bizonyos esetekben, mint például a Kolin-klorid ügy, a meghallgatási tisztviselő elfogadta, hogy a szóbeli meghallgatás alkalmával újabb bizonyítékokat lehetett bevonni az eljárásba. Mint ahogy a 2004-ben kiadott zárójelentések mutatják, egyes szóbeli meghallgatásokat követően, mint például a Sony/BMG egyesülési ügyben, megváltozott az esetekhez való hozzáállás.

Ezen túlmenően, a szóbeli meghallgatások növelik az ügy kritikus szempontjainak megértését a meghallgatási tisztviselők részéről, lehetővé téve számukra, hogy aktívabban bekapcsolódjanak az eljárás későbbi szakaszaiba, esetleg észrevételeket téve az eljárás további előrehaladását illetően megbízásuknak megfelelően.

Eljárás a versenypolitikai biztos tanácsadójaként

A meghallgatási tisztviselők elsődleges felelőssége azt biztosítani, hogy tiszteletben tartsák a felek védekezési jogát és minden érintett fél tekintetében méltányos eljárást folytassanak le. Azonban, az időközi jelentés keretében, vagy általánosabban, a biztosnak történő jelentéstételkor, konkrét utalással a meghallgatás tartalmára, a meghallgatási tisztviselők felhasználhatják képességüket, hogy figyelmeztessék a biztost egy, az ügy által felvetett érdemi kérdésre, ha úgy vélik, hogy ez emelné a végső határozat minőségét. 2004-ben a meghallgatási tisztviselők a végső határozatok világosabb megfogalmazásán dolgoztak. Számos esetben – különösen kartellesetekben – éltek észrevétellel, ami hozzájárult a döntéshozatali folyamat és végső soron a végső határozatok javulásához.

A meghallgatási tisztviselők számos politikai kérdést is megvitattak a Versenypolitikai Főigazgatóval. Ezek a beszélgetések érintették, többek között, az iratokhoz való hozzáférésről szóló bizottsági közlemény felülvizsgálatát, a Bizottság engedékenységi politikájában tett nyilatkozataira vonatkozó szabályok összehangolását a külföldi joghatóságok közzétételi szabályaival, egyúttal tiszteletben tartva az ügyirathoz való hozzáférés jogát, valamint a meghallgatási tisztviselő esetleges közvetítő szerepét a Versenypolitikai FI és a társaságok közötti vitákban arra vonatkozóan, hogy egy iratra vonatkozik-e valamilyen védettség.

I – Trösztellenesség – az EK-Szerződés 81., 82. és 86. cikke

A - Jogalkotói és értelmező szabályok

1. A TRÖSZTELLENESSÉG KORSZERűSÍTÉSE: A 773/2004 RENDELET VÉGREHAJTÁSA, IRÁNYMUTATÁSOK ÉS KÖZLEMÉNYEK

1. MÁJUS 1-JÉN ÉLETBE LÉPETT A SZERZőDÉS 81. ÉS 82. CIKKÉRE VONATKOZÓ ÚJ VÉGREHAJTÁSI RENDSZER ÉS A 17/62 RENDELET HATÁLYÁT VESZTETTE. AZ 1/2003 RENDELET [3] kiegészítése céljából, és kiterjedt egyeztetéseket követően a Bizottság elfogadta a „Korszerűsítési csomagot”, amely tartalmaz egy új bizottsági rendeletet a trösztellenes eljárások részleteiről, valamint hat új bizottsági közleményt, amelyek célja, hogy iránymutatást adjon az új végrehajtási rendszerben különleges jelentősséggel bíró szempontok sorára vonatkozóan. Ez a csomag a következő elemeket tartalmazza:

Végrehajtási rendelet[4]

2. A végrehajtási rendelet részletes szabályokat tartalmaz, különösképpen, a Bizottság által folytatott trösztellenes eljárásokban az eljárások kezdeményezésére, a szóbeli nyilatkozatokra, a panaszokra, a felek meghallgatására, az ügyirathoz való hozzáférésre és a titkos információ kezelésére vonatkozóan.

Hálózati közlemény[5]

3. Ez a közlemény megteremti a Bizottság és a tagállamok versenyhatóságai közötti együttműködés fő pilléreit az Európai Versenyhálózaton (EVH) belül. A közlemény meghatározza a hálózat tagjai közötti munkamegosztás alapelveit az adott ügyben. E tekintetben a közlemény a Tanács és a Bizottság[6] közös nyilatkozatát követi, amelyet azon a napon adtak ki, amikor az 1/2003 rendeletet elfogadták. Külön megállapodások születtek a hatóságok közötti – az 1/2003 rendelet 11. cikkének (2) és (3) bekezdése, valamint a 12. cikke, illetve az engedékenységi politika szerinti – információcsere érintkezési pontjaira vonatkozóan. A tagállamok[7] nemzeti hatóságai aláírtak egy nyilatkozatot, amelyben kijelentik, hogy alávetik magukat a bizottsági közleményben meghatározott elveknek.

Közlemény a nemzeti bíróságokkal való együttműködésről[8]

4. A közlemény célja, hogy gyakorlati eszközként szolgáljon a 81. és 82. cikket az 1/2003 rendeletnek megfelelően alkalmazó nemzeti bírák számára. A közlemény összeállítja a Bíróság idevágó esetjogát, így tisztázva az eljárási környezetet, amelyben a nemzeti bírák eljárnak. Különös figyelmet fordítanak arra a helyzetre, amikor a nemzeti bíróság a Bizottsággal párhuzamosan, vagy azt követően foglalkozik egy üggyel. Továbbá, az 1/2003 rendelet kifejezetten megteremti a jogi alapot a nemzeti bírák számára, hogy kikérjék a Bizottság véleményét vagy az általa birtokolt információt, valamint lehetőséget teremt a Bizottság számára, hogy – bizonyos körülmények között – írásbeli vagy szóbeli észrevételeket nyújtson be a nemzeti bíróságoknak. A közlemény ismerteti ezen együttműködési mechanizmusok működését.

Közlemény a panaszokra vonatkozóan[9]

5. Ez a közlemény általános információ nyújtásával kezdődik a versenyhatóságok és a bíróságok különböző szerepéről, és felszólítja a potenciális panaszosokat, hogy az adott helyzet részleteinek ismeretében döntsenek abban a kérdésben, hogy a Bizottsághoz, a nemzeti versenyhatósághoz vagy a nemzeti bírósághoz forduljanak-e az adott iránymutatás fényében. A közlemény legnagyobb része a trösztellenesség területén felmerülő panaszok Bizottság általi értékelésének magyarázatát és az alkalmazandó eljárásokat tartalmazza. A közlemény tartalmaz egy négy hónapos indikatív határidőt, amelyen belül a Bizottság igyekszik tájékoztatni a panaszosokat arról, hogy szándékozik-e vagy nem teljes vizsgálatot folytatni a panasz tekintetében.

Közlemény az útmutató levelekről[10]

6. Az 1/2003 rendelet azt a célt tűzi ki, hogy a Bizottság helyezze át végrehajtási tevékenységének súlypontját a súlyos jogsértések felfedésére. A bejelentési rendszer eltörlése egy fontos elem ebben az összefüggésben. Azonban az is ésszerűnek tűnik, hogy korlátozott számú esetben – amikor a 81. és 82. cikkel kapcsolatban valóban új kérdés merül fel – a Bizottság, egyéb végrehajtási prioritásait is figyelembe véve, írásban adhasson útmutatást a vállalkozásoknak (útmutató levelek). A közlemény részleteket ad közre ezen eszköz tekintetében.

Közlemény a kereskedelemre gyakorolt hatásról[11]

7. A kereskedelmet érintő hatás egy elhatároló kritérium, amely meghatározza a 81. és 82. cikk hatáskörét. Meghatározza továbbá az 1/2003 rendelet 3. cikkének alkalmazási körét. Ennek fényében a tagállamok nyomatékosan kérték e fogalom közleményben történő meghatározását. A közlemény ismerteti a jelenlegi esetjogot, és semmiképpen sem kívánja korlátozni a 81. és 82. cikk illetékességi hatályát. Emellett meghatároz egy mennyiségi küszöböt – amelyet a Bizottság saját eljárásai során, elutasítható vélelemként kezel – amely szerint az érintett vállalkozások összesített éves közösségi forgalma a megállapodás tárgyát képező termékekben nem haladja meg a 40 millió eurót, és a felek (összesített) piaci részesedése a Közösség megállapodás által érintett bármely piacán nem haladja meg az 5 %-ot.

Iránymutatások a 81. cikk (3) bekezdéséről[12]

8. A tagállamok bíróságainak és versenyhatóságainak jogköre a 81. cikk (3) bekezdésének alkalmazására a korszerűsítési reform egyik fő pillére. A közlemény keretet dolgoz ki a 81. cikk (3) bekezdésének alkalmazására, és iránymutatást ad a Szerződés e rendelkezésében található négy halmozott feltétel mindegyikének alkalmazására. A közlemény különböző fajtájú hatékonyságokat sorol fel, amelyek objektív gazdasági előnyöket képezhetnek az első feltétel értelmében. Tartalmazza a fogyasztó fogalmának ismertetését és azt a követelményt, amely szerint a fogyasztóknak méltányos részesedésben kell részesülniük a megállapodásból származó hatékonysági nyereségből. A megállapodás versenyellenes szempontjait a 81. cikk (1) bekezdése elemzi, míg a versenyt támogató elemeket a 81. cikk (3) bekezdése elemzi a versenyellenes elemekkel szemben.

2. Technológiaátadási csoportmentességi rendelet és iránymutatások

9. Az EU trösztellenes szabályainak alapvető reformja részeként, a Bizottság április 7-én új, bizottsági csoportmentességi rendelet – 772/2004/EK rendelet (a TTBER)[13] — és a szabadalmi-, know-how licenciaszerződés vagy szoftver-felhasználási szerződésekre vonatkozó iránymutatás-csomag[14] formájában új szabályokat fogadott el. 2004. május 1-jétől kezdve a licenciamegállapodások nagyobb száma élvez csoportmentességet, ami számos megállapodás esetén nem teszi szükségessé az egyedi ellenőrzést. Az új szabályok elősegítik az engedélyezést és csökkentik a vállalatok számára a szabályozói terheket, egyben biztosítva a jelentős piaci erővel rendelkező társaságok közötti licenciamegállapodások hatékony ellenőrzését Az új szabályok valószínűleg hozzájárulnak a technológia EU-n belüli terjesztéséhez és ezáltal a lisszaboni célkitűzésekhez is.

10. Az új szabályokról átfogóan konzultáltak[15], amelynek során az érdekelt felek élénk érdeklődést mutattak, és részletes és kiváló minőségű információt szolgáltattak. Az új szabályok a 240/96[16] rendelet helyébe lépnek, amelyet sok bírálat ért korlátozott hatásköre és formális jellege miatt. Az új szabályok szorosan kapcsolódnak a Bizottság újgenerációs csoportmentességi rendeleteihez, és a következő általános jellemzőkkel bírnak:

- A TTBER csak egy feketelistát tartalmaz[17]: minden, ami nincs kifejezetten kizárva a csoportmentességből, most mentességet kap. Ez nagyobb szabadságot hagy a társaságoknak, hogy a licenciamegállapodásaikat kereskedelmi igényeik szerint állítsák össze.

- Az új szabályok hatálya kiterjed az áruk vagy szolgáltatások előállításra vonatkozó technológiaátadási megállapodások minden fajtájára: nemcsak a szabadalom vagy know-how engedélyezésére, hanem a formatervezési és szoftver felhasználás engedélyezésre is. Ha a Bizottságnak nincsen felhatalmazása csoportmentességi rendelet[18] elfogadására – mint ahogy ez a helyzet az összesített szabadalmak és általában a szerzői jogok engedélyezésénél –, az iránymutatások világos útmutatást adnak a jövőbeni végrehajtási politikát illetően;

- Az új szabályok világosan megkülönböztetik a versenytársak közötti engedélyezést (amely inkább káros lehet a versenyre) a nem versenytársak közötti engedélyezéstől. Különösképpen a különösen súlyos korlátozások listái különböznek;

- A TTBER csak bizonyos piaci részesedési küszöbök alatt biztosít csoportmentességet, konkrétan egy kumulált 20 %-ot a versenytársak közötti engedélyezési megállapodásokra és 30 %-ot minden egyes nem versenytársak közötti megállapodásra. A piaci részesedéseket a vonatkozó érintett termékpiacra és a technológiai piacra egyaránt ki kell számolni[19];

- A licenciamegállapodás nem részesülhet a csoportmentességben, ha úgynevezett különösen súlyos versenykorlátozást tartalmaz;

- Egyes korlátozások nem jogosultak a csoportmentességre, míg a megállapodás többi része továbbra is csoportmentességet élvezhet[20].

11. A TTBER 4. cikkében található különösen súlyos korlátozások listája meghatározza a korlátozásokat, ami azt jelenti, hogy a teljes megállapodás nem élvezhet csoportmentességet, és arra a 81. cikk (3) bekezdésének egyedi alkalmazása sem valószínűsíthető[21]

12. A versenytársak közötti engedélyezés során, (a) az árrögzítés, (b) a termelés korlátozása, (c) a piacok vagy vevők felosztása, (d) a licenciavevő korlátozása saját technológiája felhasználásában és (e) a felek korlátozása a K+F végzésében (hacsak nem elengedhetetlen az engedélyezett know-how közzétételének megakadályozásához) különösen súlyos korlátozások, míg a nem versenytársak közötti engedélyezéskor a különösen súlyos korlátozások a (a) vertikális árrögzítés, (b) a licenciavevő általi passzív értékesítés korlátozása és (c) a licenciavevő általi aktív és passzív értékesítés korlátozása egy szelektív forgalmazói rendszeren belül. A 4. cikk mindkét, a versenytársak és nem versenytársak közötti engedélyezésre tartalmaz konkrét kivételeket a különösen súlyos korlátozások listája alól.

13. Az iránymutatások világossá teszik, hogy a csoportmentesség biztonságos kikötőjén kívül nem áll fenn a törvénytelenség vélelme, feltéve, hogy a megállapodás nem tartalmaz különösen súlyos korlátozást. Különösen nem vélelmezhető, hogy a 81. cikk (1) bekezdése csupán a piaci részesedési küszöb túllépése miatt érvényes. Az iránymutatásokban leírt elveken alapuló egyedi értékelésre van szükség.

14. A TTBER alkalmazásán túli előreláthatóság elősegítése és a részletes elemzés olyan esetekre való korlátozása érdekében, amelyek valószínűsíthetően tényleges versenyaggályokat jelentenek, a Bizottság az iránymutatásokon belül létrehozott egy második biztonságos kikötőt. A Bizottság azt az álláspontot képviseli, hogy a különösen súlyos korlátozások területén kívül nem valószínűsíthető a 81. cikk megsértése, ha négy vagy több függetlenül ellenőrzött technológia létezik – a megállapodást aláíró felek által ellenőrzött technológiák mellett – amely a felhasználó számára hasonló költségen helyettesíthető lenne az engedélyezett technológiával.

15. Az irányelvek nemcsak egy általános keretet biztosítanak a licenciamegállapodások elemzéséhez, hanem konkrét szakaszokat is tartalmaznak a 81. cikk különböző fajtájú engedélyezési korlátozásokra való alkalmazásáról, különösen a jogdíj kötelezettségekre, a kizárólagos licencia és értékesítési korlátozásokra, a termelési korlátozásokra, a használati területkorlátozásokra, a rögzített felhasználási korlátozásokra, a lekötésekre és összevonásokra és a versenytilalmi kötelezettségekre. Az irányelvek tartalmaznak egy szakaszt a technológiai alapok[22] értékeléséről.

3. Szállítási csoportmentességi rendeletek

3.1 Tengeri szállítás

A 4056/86/EGK tanácsi rendelet áttekintése

16. A Bizottság jelentős előrelépést tett a 4056/86 rendelet felülvizsgálatában; egy feladat, amelyet 2003 márciusában indítottak útjára. A 4056/86 rendelet az EU versenyszabályait a tengeri szállításra alkalmazza és a felülvizsgálat legfőbb kérdése, hogy a Szerződés 81. cikk (3) bekezdése szerinti mentességi feltételek a vonalhajózási konferenciák általi árrögzítés és teljesítményszabályozás tekintetében még mindig indokoltak-e.

17. Az alapos konzultációs folyamat alapján (36 beadvány érkezett a konzultációs dokumentumra reagálva és általános meghallgatásra került sor) a Bizottság május 28-án, a tagállamok verseny- és szállítási hatóságaival folytatott nem hivatalos értekezlet keretében megvitatta a felülvizsgálati folyamat eddigi eredményeit. Ez egy fehér könyv[23] elfogadását eredményezte október 23-án, amelyben a Bizottság arra a megállapításra jutott, hogy nincs egyértelmű gazdasági bizonyíték arra, hogy azok a feltételezések, amelyek alapján a csoportmentesség 1986-os elfogadása idején indokolt volt, a jelenlegi piaci feltételek mellett és a Szerződés 81. cikkének (3) bekezdésében foglalt négy halmozott feltétel alapján továbbra is indokoltak. Ezen az alapon a Bizottság fontolóra vette a vonalhajózási konferenciákra vonatkozó jelenlegi csoportmentesség hatályon kívül helyezésének javaslását. Fehér könyvében azonban a Bizottság nyitva hagyta a lehetőséget az EU-ba és az EU-ból vezető útvonalakon hajózó jelenlegi vonalhajózási konferenciarendszer lehetséges alternatívái számára. A vonalhajózási szolgáltatók – akiket az Európai Vonalhajózási Ügyek Szövetsége (ELAA) képvisel – már konkrét ötleteket terjesztettek elő az adott keretrendszerrel kapcsolatban. A Bizottság azonban – mielőtt elfogadná ezen ötletekre vonatkozó álláspontját – felhívta az érdekelt harmadik feleket, hogy nyújtsák be észrevételeiket, valamint adjanak meg alternatív lehetőségeket is.

A 823/2000/EK bizottsági rendelet korszerűsítése (konzorciumok)

18. A Szerződés 81. cikke (3) bekezdésének a vonalhajózási társaságok (konzorciumok) között létrejött megállapodások, döntések és összehangolt magatartások egyes csoportjaira való alkalmazásáról szóló 823/2000/EK bizottsági rendelet csoportmentességet nyújt a tengeri szállítási konzorcium-megállapodások tekintetében. A két vagy több, nemzetközi vonalhajózási szolgáltatásokat nyújtó, hajóüzemeltető cég közötti konzorciális megállapodás célja az együttműködés elősegítése a tengeri szállítási szolgáltatások közös üzemeltetésében a vonalhajózási szolgáltatás teljesítményének és minőségének javítása céljából, és ösztönözze a konténerek elterjedtebb alkalmazását és a járműkapacitás hatékonyabb kihasználását.

19. Tekintettel arra, hogy ez a rendelet 2005. április 25-én lejár, a Bizottság júniusban nyilvános konzultációt[24] indított az e területre vonatkozó jövőbeni jogalkotás különböző politikai lehetőségeiről, különösen azért, hogy kikérje az ágazat, a tagállamok és más érdekelt harmadik felek véleményét. Ez a konzultáció a 4056/86 rendeletben szereplő vonalhajózási konferenciák közötti megállapodásokra vonatkozó csoportmentesség folyamatos felülvizsgálata mellett történt. December 23-án a Bizottság előzetes rendelettervezetet adott ki a 823/2000/EK bizottsági rendelet módosításáról, felkérve az érdekelt feleket, hogy küldjék el észrevételeiket.[25]

3.2 Légi közlekedés

A versenyérvényesítési jogkör kiterjesztése a nemzetközi légi közlekedésben – A 3975/87 és 3976/87 rendelet módosításai

20. Február 26-án a Tanács elfogadta a légi közlekedési ágazatra[26] vonatkozó két meglévő rendeletet módosító 411/2004/EK[27] rendeletet és az 1/2003/EK rendeletet. Lényegében az 1/2003 rendelet ily módon az Európai Közösség és harmadik országok közötti légiközlekedésre is vonatkozik. Kibővítették továbbá a tanácsi rendelet hatályát, amely felhatalmazza a Bizottságot, hogy csoportmentességi rendeleteket bocsásson ki bizonyos felsorolt légi közlekedési tevékenységekre (a tengerentúli útvonalakat is érintve). E rendelet elfogadásáig a Bizottság nem rendelkezett hatékony végrehajtási jogkörrel az EU és harmadik országok között légi közlekedés e területén, bár az nem volt kétséges, hogy a versenyszabályok ezekre az útvonalakra[28] is érvényesek. Az 1/2003 rendelet minden légi közlekedésre való alkalmazása – az érintett útvonaltól függetlenül – végre a légi közlekedést is a trösztellenesség általános keretrendszere hatálya alá helyezi. A 411/2004 rendelet május 1-jén, a korszerűsítési csomaggal egyidejűleg lépett érvénybe.

Az 1617/93/EGK bizottsági rendelet áttekintése

21. A Bizottság 1617/93/EGK rendeletének – amely 2005. június 30-án jár le – központi eleme az IATA tarifakartellekre jelenleg érvényes mentesség az EU-n belüli útvonalak tekintetében. Az idén a Bizottság megkezdte az 1617/93 rendelet felülvizsgálatát, és június 30-án közreadott egy konzultációs dokumentumot, ösztönözve a hozzászólásokat és a bizonyítékok benyújtását a kormányok, az ágazat és a fogyasztók részéről az e tarifakartelleknek az EKSz. 81. cikk (3) bekezdése szerinti értékelésére vonatkozó lényeges kérdéseket illetően.

22. A Bizottság összesen 52 választ kapott és elemzett ki. Az elemzés azt mutatta, hogy bizonyos kérdések további beható tanulmányozásra szorulnak. E célból egy vitadokumentum készült azzal a szándékkal, hogy biztosítsa az átlátható döntéshozatalt, és képessé tegye az állami hatóságokat és az ágazatot a végleges hozzászólások benyújtására.

4. Az eljárási szabályok áttekintése: ÚJ KÖZLEMÉNY AZ ÜGYIRATOKHOZ VALÓ HOZZÁFÉRÉSRőL

23. Az ügyirathoz való hozzáférés egy fontos eljárási lépés és a védekezési jog oltalmazója minden vitás trösztellenes és egyesülési ügyekben. Amikor a Bizottság kiad egy kifogási nyilatkozatot (KNy), az ügyirathoz való hozzáférés lehetővé teszi a címzettek számára, hogy megismerkedjenek a bizottsági aktákban szereplő bizonyítékokkal abból a célból, hogy hatékonyan képviselhessék álláspontjukat a Bizottság KNy-ben[29] megfogalmazott következtetéseivel kapcsoltatban. Az ügyiratokhoz való hozzáférési kérelmek feldolgozására[30] irányuló bizottsági eljárás átláthatóságának és világosságának növelése céljából, a Bizottság hozzáfogott az 1997-ből[31] származó, iratokhoz való hozzáférésről szóló jelenlegi közlemény felülvizsgálatához. Az 1997-es közlemény alkalmazása során nyert tapasztalat alapján a felülvizsgálat figyelembe veszi mind a bizottsági gyakorlat[32], mind a közelmúltbeli esetjog[33] fejleményeit. A felülvizsgálat további célja annak biztosítása, hogy az ügyiratokhoz való hozzáférési szabályok összeegyeztethetők legyenek a korszerűsített trösztellenes és egyesülési szabályokkal, valamint a meghallgatási tisztviselők[34] jelenlegi megbízásával.

24. A tagállamokkal való eszmecsere után a Bizottság október 21-én kibocsátott egy közleménytervezetet a bizottsági ügyiratokhoz való hozzáférés szabályairól a trösztellenes és egyesülési eljárásokban[35], és elindította a tervezet nyilvános vitáját. Mintegy 20 hozzászólás érkezett a konzultáció keretében, többnyire ügyvédektől, de fogyasztói és szakszervezeti szövetségektől is.

25. A tervezet fő jellemzői a következők:

- különbséget tesz a (KNy címzettjeinek) ügyirathoz való hozzáférési joga és a bizonyos dokumentumokhoz való hozzáférés (a trösztellenes eljárások panaszosai és az egyesülési eljárásokban érintett egyéb felek számára) között

- meghatározza, hogy mi képezi a „bizottsági ügyiratot” és világosan megkülönbözteti a hozzáférhető és nem hozzáférhető dokumentumokat

- különbséget tesz a trösztellenes és egyesülési eljárások között az ügyirathoz való hozzáférés megadásának pillanatát tekintve

- leírja a bizalmas információ kezelésének és az ügyirathoz való hozzáférés végrehajtásának folyamatát, valamint a titoktartási igényekben felmerülő nézeteltérések megoldásának folyamatát, a meghallgatási tisztviselő szerepét is beleértve.

B – A 81., 82. és 86. cikk alkalmazása

1. ERőFÖLÉNNYEL VALÓ VISSZAÉLÉS (EKSZ. 82. CIKK)

1.1 Határozatok

CEWAL

26. Április 30-án a Bizottság határozatot fogadott el egy 3,4 millió eurós bírságnak a Compagnie Maritime Belge („CMB”) – egy belga hajózási társaság – terhére történő kiszabásáról. A bírságot a CMB-nek az Associated Central West Africa Lines (Cewal) vonalhajózási konferencia – amelynek a 80-as évek végén[36] a CMB tagja volt – által elkövetett erőfölénnyel való visszaélésben betöltött szerepe miatt vetették ki.

27. Egy korábbi határozatot[37], amely szerint a Bizottság már megbírságolt négy Cewal-tagot – köztük a CMB-t is – a Bíróság (EB) a bírságok tekintetében[38] részben megsemmisített. Az EB úgy vélte, hogy a Bizottság eljárási hibát követett el azáltal, hogy nem jelezte világosan a határozatot megelőző kifogási nyilatkozatban, hogy a Cewal egyéni tagjait szándékozik megbírságolni.

28. Annak érdekében, hogy a szabálysértések ne maradjanak büntetlenül (a szabálysértések ténymegállapításai ellen benyújtott fellebbezést mind az Elsőfokú Bíróság, mint az EB elutasította), a Bizottság új, a CMB-re bírságot kiszabó határozatot fogadott el egy új eljárásban, összhangban az EB megállapításaival. [39] Ez a határozat teljes egészében az eredeti határozat érdemi megállapításain alapul.

29. A bírság kiszámítása a CMB jogsértő magatartása hatásának értékelése alapján történik, összevetve a Cewal többi tagjának részvételével. Az eredeti határozatban szereplőnél alacsonyabb bírság kiszabására került sor, mivel az akkori döntéshozatalkor fennálló bizonyos minősítő körülményeket már nem vették figyelembe.

Clearstream [40]

30. Június 2-án a Bizottság határozatot fogadott el, amely megállapította, hogy a Clearstream Banking AG és anyavállalata, a Clearstream International SA („Clearstream”), megsértették az EKSz. 82. cikkét azáltal, hogy megtagadták a határokon átnyúló klíring és elszámolási[41] szolgáltatások nyújtását az Euroclear Bank SA-nak („Euroclear Bank”), és ezen ügyfél kárára hátrányosan megkülönböztető árakat alkalmaztak.

31. A Clearstream Banking AG Németország egyetlen „Wertpapiersammelbank”-ja (központi értékpapír-letétkezelő[42]). A Bizottság úgy vélte, hogy az érintett bázisidőszakban – 1997-től 2001 végéig – a Clearstream erőfölénnyel bírt a határokon átnyúló klíring és elszámolási szolgáltatások más tagállamokban található közvetítőknek való nyújtásában.

32. A szolgáltatás megtagadása a német törvények szerint a kibocsátott névre szóló részvényeket[43] érintette. Míg a versenyjog elismeri a társaság szabadságát a kereskedelmi partnereik szabad kiválasztása terén, az erőfölénnyel rendelkező társaságoknak különös felelősségük van. Ebben az esetben a Clearstream magatartása a szolgáltatás megtagadásának minősül, mert:

- a Clearstream Banking AG az együttes letétben tartott – ami ma a forgalmazott értékpapírok egyetlen jelentős letéti formája – német értékpapírok egyetlen végső letétkezelő bankja. Az e tevékenységbe történő új belépés a közeljövőben nem reális. Ezért, a Clearstream Banking AG elkerülhetetlen kereskedelmi partnernek tekinthető;

- Az Euroclear Bank nem tudta az általa kért szolgáltatásokat máshonnan megszerezni; és

- A Clearstream magatartása azzal a hatással járt, hogy csorbította az Euroclear Bank azon képességét, hogy határokon átnyúló klíring és elszámolási szolgáltatásokat nyújtson ügyfeleinek az egységes piacon.

33. Az Euroclear Bank a keresett szolgáltatást 2001 novemberében kapta meg, majdnem két évvel azután, hogy kérte. A Clearstream Banking AG a teljes időszak alatt megtagadta az Euroclear Banktól a névre szóló részvények klíringjét és elszámolását. A Clearstream halogató magatartása az Euroclear Bank tekintetében szembeállítható a szokásos, négy hónapnál nem hosszabb időszakkal, amely alatt más összemérhető ügyfeleknek nyújtottak klíring és elszámolási szolgáltatásokat.

34. Ami az árbeli hátrányos megkülönböztetést illeti, a Bizottság úgy találta, hogy 1997. január és 2002. január között a Clearstream ugyanazon szolgáltatásokért tranzakciónként magasabb árat számolt fel az Euroclear Banknak, mint más Németországon kívüli értékpapír letétkezelőknek. A Bizottság részletesen megvizsgálta a szolgáltatások tartalmát és azok nyújtásának költségét, annak megállapítása céljából, hogy indokolható-e az árkülönbség, és arra a következtetésre jutott, hogy nem volt indokolható.

35. A Bizottság úgy döntött, hogy nem vet ki bírságot. A Bizottság többek között azt a tényt vette figyelembe, hogy nincs közösségi esetjog vagy ítélkezési gyakorlat, amely a klíring és elszámolás versenyelemzésével foglalkozna. Emellett különböző intézményekben és fórumokon széleskörű vita folyik a klíringről és az elszámolásról az ágazat különböző élvonalbeli piaci szereplői szerepének jobb meghatározása érdekében.

Microsoft

36. Március 24-én a Bizottság tiltó határozatot hozott, bírságot kivetve a Microsoft Corporation-re („Microsoft”) az EK-Szerződés 82. cikke[44] értelmében. E határozat szerint a Microsoft két módon visszaélt a PC operációs rendszer piacon[45] élvezett erőfölényével.

(1) Az interoperabilitási információ szolgáltatásának megtagadása

37. A Microsoft visszatartotta a munkacsoport szerver operációs rendszerek piacán tevékenykedő versenytársaitól a termékeikhez a Microsoft uralkodó PC operációs rendszerével, a Windows-zal való interoperabilitáshoz szükséges információt. Míg a Microsoft korábban – amikor belépett a munkacsoport szerver operációs rendszerek piacára – feltárta az ilyen fajta interoperabilitási információt, később az ilyen közzétételek versenytársak felé való megtagadásának politikáját alkalmazta, ezáltal felborítva a szolgáltatás korábbi szintjét. 1998-ban a Microsoft elutasította a Sun ilyen interoperabilitási információ iránti hivatalos kérését. Kiterjedt piacvizsgálat alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a kérdéses információ elengedhetetlen a munkacsoport szerver operációs rendszerek piacán való versengéshez, és a Microsoft – azáltal, hogy visszatartotta azt – erőfölényhez jutott, az adott piacon még létező verseny megszűnésének kockázata mellett. A Bizottság továbbá azt is megállapította, hogy a szolgáltatás Microsoft általi megtagadása a fogyasztók kárára korlátozta a műszaki fejlődést: ha a versenytársaknak lett volna hozzáférésük a visszatartott információhoz, képesek lennének a fogyasztókat új és fejlettebb termékekkel ellátni, anélkül hogy lemásolnák a Microsoft kínálatát.

(2) Egy Windows média lejátszó hozzákötése a Windows-hoz

38. A Microsoft megsértette a versenyt a streaming médialejátszók piacán azáltal, hogy uralkodó Windows PC operációs rendszeréhez egy külön terméket, saját Windows Media Playert kötött. Ez a hozzákötési gyakorlat a Windows Media Player számára a Windows-zal megegyező piaci jelenlétet eredményezett, ami a tartalomszolgáltatókat és szoftverfejlesztőket mesterségesen arra késztette, hogy a Windows Media Technológiára támaszkodjanak, és nem tette lehetővé a versengő streaming média lejátszók számára, hogy saját termékeik érdemei alapján szálljanak versenybe. A döntés szerint a Microsoft egyértelmű előnyt szerzett versenytársaival szemben, amióta 1999 közepén elindította hozzákötési stratégiáját.

39. A Bizottság azt a következtetést vonta le, hogy a Microsoft erőfölénnyel való visszaélést megvalósító magatartása az EU versenyszabályainak nagyon komoly megsértését képezte, és ezért 497 196 millió eurós[46] bírságot vetett ki a Microsoftra.

40. A jogsértő magatartás megszüntetése érdekében a Bizottság előírta a Microsoft számára, hogy tegye meg a következő alapvető orvosló intézkedéseket:

- tárja fel a vonatkozó interoperabilitási információt és engedje meg annak használatát a kompatibilis munkacsoport szerver operációsrendszer-termékek fejlesztése céljából („az interoperabilitási orvoslat”);

- bocsássa rendelkezésre a Windows PC operációs rendszer egy olyan verzióját, amely nem tartalmazza a Windows Media Playert (a „feloldó orvoslat”). Ily módon a PC-gyártók és a fogyasztók a saját választásuk szerinti médialejátszóval szerezhetik be a Windows-t;

- továbbá, a Microsoft köteles volt benyújtani egy javaslatot egy nyomon követő mechanizmus nyomon követési megbízott formájában történő létrehozására. A Microsoft benyújtott egy ilyen javaslatot.

41. A Microsoft megsemmisítési keresetet nyújtott be a határozattal kapcsolatban az elsőfokú bíróságnak („EFB”)[47], valamint átmeneti intézkedéseket kérelmezett, megpróbálva felfüggeszteni az interoperabilitási orvoslatot és a feloldó orvoslatot, a megsemmisítési kereset[48] eredményét várva. A Bizottság úgy döntött, hogy az EFB elnökének a Microsoft átmeneti intézkedések iránti kérelme[49] ügyében hozandó utasításáig nem kísérli meg érvényesíteni ezen orvoslatokat. December 22-én az elnök teljes egészében[50] elutasította a Microsoft átmeneti intézkedések iránti kérelmét.

2. keret: Az EU versenyszabályainak alkalmazása a mobil és szélessávú Internet szolgáltatásokra

2004-ben felerősödött a verseny az elektronikus kommunikációs ágazatban és egyes piaci szegmensekben erős növekedés volt tapasztalható[51]. A 25 tagállamból álló kibővített EU-ban az ágazat két fő mozgatórugója a kötött szélessávú szolgáltatások és a mobil szolgáltatások voltak. A szélessávú ágazat növekedése felülmúlta a mobil ágazatét.

Ami a trösztellenes tevékenységeket illeti, a Bizottság e két, kiemelkedő fontosságú szegmensre összpontosított. Az elektronikus kommunikációra vonatkozó új szabályozói keretrendszer összefüggésében – amely 2003. július 25-től van érvényben – a versenypolitika továbbra is kimagasló szerepet játszik abban, hogy az ágazati rendeletet jobban összhangba hozza a versenypolitikai irányelvekkel.

A szélessávú Internet-hozzáférési szolgáltatások összefüggésében, a Bizottság intézkedése a feltételezett árrés-prés tekintetében arra késztette a Deutsche Telekom-ot – a rögzített vonalak hivatalos németországi üzemeltetőjét –, hogy jelentősen csökkentse vonalmegosztási[52] díjait. E tarifacsökkentések fényében, a Bizottság abban a helyzetben volt, hogy lezárhassa vizsgálatát a Deutsche Telekom rögzített távközlési hálózatához való szélessávú hozzáférés biztosítása terén élvezett erőfölényével való feltételezett visszaélési magatartásával kapcsolatban. A Bizottság elfogadta a Deutsche Telecom azon kötelezettségvállalását, hogy 2004. április 1-jétől[53] kezdve tartósan megszünteti az árrés-prést.

Ami a mobil kommunikációt illeti, a Bizottság két kifogási nyilatkozatot bocsátott ki július 26-án az Egyesült Királyság területén való nemzetközi barangolással (roaming) kapcsolatban. A kifogás az O2 és a Vodafone által a többi mobilhálózat-szolgáltatónak nagykereskedelmi szinten a nemzetközi barangolásért felszámított díjakra vonatkozik. Az általa folytatott vizsgálat alapján a Bizottság úgy vélte, hogy mindketten tisztességtelen és túlzó árat számoltak fel, a Vodafone 1997 és legalább 2003 szeptembere között, az O2 pedig 1998 és legalább 2003 szeptembere[54] között. Végül, ami a nemzetközi mobil barangolási szolgáltatásokat illeti, a Bizottság vizsgálja a közelmúltban létrehozott stratégiai mobil szövetségek (mint a „Freemove” vagy a „Starmap”) versenyre gyakorolt hatását is.

1.2 Egyéb ügyek fejleményei és panaszok elutasítása

Interbrew (visszaélés) [55]

42. Április 30-án a Bizottság lezárta azt a 82. cikkel kapcsolatos vizsgálatot, amelyet saját kezdeményezése alapján 1999-ben indított el, az Interbrew NV (most Inbev NV) belga sörnagykereskedőkkel szemben tanúsított magatartása tekintetében, miután az Interbrew számos kötelezettséget vállalt. Az Interbrew konkrétan vállalta, hogy úgy módosítja árengedmény rendszerét, valamint a nagykereskedőkkel kötött partneri és kereskedelmi megállapodásait, hogy azok ne gátolják a továbbiakban a rivális beszállítókat az Interbrew-val Belgium területén való hatékony versenyben.

43. Az Interbrew először beleegyezett, hogy szabványosított mennyiségi árengedmény rendszerét teljesen átláthatóvá teszi az összes nagykereskedő számára, ahelyett, hogy csak egyszerűen biztosítaná számukra azt az árengedmény szintet, amely megfelel annak a mennyiségi tartománynak, amelybe a különböző fajtájú söröket érintő vásárlásaik éppen esnek, és a tartomány felett vagy alatt éppen elhelyezkedő mennyiségi tartományoknak megfelelő árfolyamokat. A másik árengedmény rendszer – amelyet kifejezetten azon nagykereskedők számára terveztek, akik hajlandók különböző fajtájú Interbrew söröket árusítani saját kapcsolódó kiskereskedelmi árusítóhelyeiken – szintén módosításra kerül, oly módon, hogy az árengedmény a továbbiakban nem nő a nagykereskedő kapcsolt árusítóhelyeinek számával, hanem az egy adott sörfajtára vonatkozó hektóliterenkénti rögzített összeg lesz, függetlenül a kapcsolódó árusítóhelyek számától.

44. Az Interbrew partnerségi megállapodás keretében az Interbrew-nak a továbbiakban nem lesz hozzáférése a nagykereskedők titkos üzleti adataihoz, és nem lesz joga a nagykereskedő üzletének megvételére egy versenytárs által tett ajánlat leállítására és ehelyett saját ajánlat benyújtására („elővásárlási jog” megszüntetése). Végül, azon kereskedelmi megállapodások tekintetében, amelyek keretében az Interbrew számos ösztönzőt – mint a pénzügyi támogatás vagy újszerű eszközök – nyújt a nagykereskedőknek főként reklámtevékenységért cserébe, az Interbrew beleegyezett, hogy (a) megszüntet minden termékkizárólagossági követelményt, (b) a jogosultsági feltételeket teljesen átláthatóvá teszi és (c) világossá teszi, hogy kivétel nélkül minden nagykereskedőnek ugyanazon ösztönzők állnak rendelkezésre.

Scandlines kontra Port of Helsingborg[56] és Sundbusserne kontra Port of Helsingborg[57]

45. Július 23-án a Bizottság két határozatot[58] hozott, elutasítva a Scandlines Sverige AB és a Sundbusserne AS kompüzemeltetők által a svédországi Helsingborg kikötő ellen benyújtott két panaszt. Ezek a párhuzamos panaszok az EK-Szerződés 82. cikke szerinti feltételezett visszaélésekre vonatkoztak, azt állítva, hogy a Svédország és Dánia közötti Helsingborg–Elsinore útvonalon aktív kompüzemeltetőknek nyújtott szolgáltatásokért a Helsingborg kikötő túlzott kikötői díjakat számol fel.

46. Kiterjedt vizsgálat után a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a rendelkezésre álló bizonyíték nem volt elégséges annak a szükséges jogi szabvány szerinti bizonyításához, hogy a kérdéses árak túlzóak voltak. A döntések az EKSz. 82. cikke túlzott árakat érintő esetekre való alkalmazásának általánosabb nehézségeire mutatnak rá, különösen akkor, ha nem állnak rendelkezésre hasznos viszonyítási alapok. Mivel az e kérdésre vonatkozó meglévő esetjog meglehetősen korlátozott[59], a döntések hasznos iránymutatást nyújthatnak egy szolgáltatás gazdasági értékének meghatározásakor, illetve annak eldöntésekor, hogy egy ár túlzó/tisztességtelen-e, és így a 82. cikk szerint erőfölénnyel való visszaélést képez-e.

KPN mobil felmondási díjak[60]

47. A Bizottság tájékoztatta az alpereseket, hogy az MCI október 21-én visszavonta panaszát, és a Bizottság nem tervez további lépéseket ebben az ügyben. 2002. március 22-én kifogási nyilatkozatot bocsátott ki, amely azt állította, hogy a KPN Mobile megtagadta a közvetlen kapcsolás biztosítását a független szolgáltatóknak, és árrés-prést alkalmazott a nagykereskedelmi mobil felmondási díjak és mobil virtuális magánhálózati (MVPN) szolgáltatások kiskereskedelmi árai között. Azzal a határozatával, amely szerint a Bizottság hivatalból nem vizsgálja tovább az ügyet, figyelembe vette azt a tényt, hogy a holland OPTA szabályozó által tett intézkedések időközben egy ésszerű közvetlen kapcsolási ajánlatot eredményeztek a KPN Mobile részéről. A nagykereskedelmi mobilkapcsolási díjak is csökkentek Hollandiában, és az OPTA éppen további piacelemzést folytatott a hollandiai egyéni mobilhálózatok felmondását illetően, a 2004 tavaszán Hollandiában bevezetett új, az elektronikus kommunikációra vonatkozó szabályozói keretrendszer összefüggésében. A Bizottság végül vizsgálata során arra a következtetésre jutott, hogy az MVPN szolgáltatások konkrét összefüggésében az árrés-prés az EKSz. 82. cikke szerinti fennállása nem volt egyértelműen megállapítható.

B2 / Telia[61]

48. Novemberben a B2 Bredband AB (B2) visszavonta a TeliaSonera AB – a svédországi hivatalos távközlési szolgáltató – ellen benyújtott panaszát. A Bizottság ezt követően lezárta az ügyet. 2003 decemberében a Bizottság kifogási nyilatkozatot intézett a TeliaSonera-hoz, azt állítva, hogy a társaság visszaélt erőfölényével azáltal, hogy kiszorító árat alkalmazott, amikor pályázott egy jelentős, a malmöi nagysebességű Internet-hozzáférés biztosításához szükséges optikai szálas szélessávú hálózat megépítésére és üzemeltetésére vonatkozó szerződésre. A Bizottság azzal érvelt, hogy a TeliaSonera szerződésre tett ajánlatát szándékosan önköltség alattira dolgozta ki, és nem tette lehetővé az üzemeltető számára, hogy a szerződésben szereplő infrastruktúrához és a szolgáltatások nyújtásához kapcsolódó befektetések és költségek megtérüljenek, és az ilyen alacsony ár megszabásával a TeliaSonera megakadályozta az alternatív infrastruktúra fejlesztését és a versenyző szolgáltatók belépését. Azonban, a kifogási nyilatkozat kibocsátását követő további vizsgálat arra a következtésre vezette rá a Bizottságot, hogy nem volt elegendő bizonyossággal megállapítható az, hogy a pályázat benyújtása idején az adott piacokon a TeliaSonera erőfölénnyel bírt.

2. KARTELLEK

3. keret: A kőkemény kartellekkel szembeni végrehajtás áttekintése

2004 folyamán a Bizottság továbbra is az előző három évben létrehozott kartellellenes tevékenységre helyezte a hangsúlyt, hat, mintegy harminc társaságot érintő, törvénytelen horizontális megállapodások elleni határozat meghozatalával. Ezek az ügyek a következők voltak: réz vízvezetékcsövek, nátrium-glukonát, francia sör, nyersdohány Spanyolországban, kemény rövidáru – tűk és kolin-klorid[62]. Ezekben a határozatokban összesen több mint 390 millió euro bírság kivetésére került sor.

A három év során számos fejlemény történt a kartellek elleni harcban. Három szempont különösen említésre méltó, konkrétan az engedékenység területén történt fejlemények, az 1/2003 rendelet bevezetésének kartellellenes végrehajtást érintő következményei és a védettséget meghatározó szabályok tisztázása.

Engedékenység

A 2002-es engedékenységről szóló közlemény[63] továbbra is egy fontos végrehajtási eszköz maradt. A 2002-es engedékenységről szóló közlemény által létrehozott esetek magas száma azt bizonyítja, hogy az rendkívül hatásos, még az 1996-os engedékenységről szóló közleménynél is hatásosabb. A határozati szakaszt most elérő ügyek többségével a 2002-es közleményben foglalkozunk[64].

Az 1/2003/EK rendelet

Az 1/2003 rendelet májusi[65] életbelépése érezhetően megerősítette a Bizottság vizsgálati hatáskörét. Három szempontot érdemes kiemelni. Először, a rendelet kiterjeszti a Bizottság házkutatási jogát az üzlethelyiségektől eltérő helyiségekre is, ideértve egy vállalkozás alkalmazott tagjainak magánlakását is, amennyiben megalapozott az a gyanú, hogy ezekben a helyiségekben[66] üzleti feljegyzéseket tartanak. Ez a tevékenyég az érintett tagállam nemzeti igazságügyi szerveinek előzetes értesítése nélkül is elvégezhető. Másodszor a Bizottság házkutatási jogát tovább erősíti az a képessége, hogy leplombálhassa az üzleti helyiségeket a vizsgálat elvégzéséhez[67] szükséges időtartamra. Harmadszor, a Bizottságot kifejezetten feljogosították arra, hogy információt kérjen bármely természetes vagy jogi személytől, aki hozzájárul ahhoz, hogy a vizsgálat[68] céljából kikérdezzék.

Ügyvéd és ügyfele közötti kommunikáció védettsége

A Bizottság általi fellebbezést követően a Bíróság elnöke a szeptember 27-i utasításával[69] hatályon kívül helyzete a bizottsági határozat érvényének (részleges) felfüggesztését, amely elutasított egy védettségre irányuló keresetet, amelyet az ügyben korábban az elsőfokú bíróság elnöke[70] rendelt el. Visszaküldtek a Bizottságnak egy borítékot, amely néhány, a vizsgálat során lefoglalt iratot tartalmazott, de amelyről a felek azt állították, hogy védettséget[71] élvez, és amelyet az Elsőfokú Bíróság hivatala visszatartott. Az EB tudomásul vette a Bizottság azon kötelezettségvállalását, amely szerint a vitatott dokumentumokat nem tárja fel harmadik személyeknek a főeljárás lezárásáig. Mivel a védettség hatálya tekintetében a felek által előterjesztett új megközelítést a bíróságok nem erősítették meg, a Bizottság a korábbiak szerint folytatja a vizsgálatot a megállapított esetjog[72] alapján, amely a Bizottság véleménye szerint továbbra is érvényes és megfelelő.

Réz vízvezetékcsövek[73]

49. Szeptember 3-án a Bizottság elfogadott egy határozatot, amely szerint a vezető európai réz vízvezetékcső-gyártók, a Boliden AB (együttesen korábbi leányvállalataival, a Boliden Fabrication AB-vel és a Boliden Cuivre & Zinc SA.-val), a Halcor SA, HME Nederland BV, IMI plc (együttesen (korábbi) leányvállalataival az IMI Kynoch Ltd-del és az IMI Yorkshire Copper Tube Ltd.-del), a KM Europa Metal AG (együttesen a 100 %-os tulajdonában lévő leányvállalataival, az Europa Metalli SpA-val és a Tréfimétaux SA-val), a Mueller Industries, Inc. (együttesen leányvállalataival, a WTC Holding Company, Inc-vel., a Mueller Europe Ltd-vel., a DENO Holding Company, Inc-vel és a DENO Acquisition EURL-lal), az Outokumpu Oyj (együttesen a 100 %-os tulajdonában lévő leányvállalatával, az Outokumpu Copper Products Oy-al) és a Wieland Werke AG (együttesen leányvállalataival, az Austria Buntmetall AG-vel és a Buntmetall Amstetten Ges.m.b.H-val.) megsértették az Európai Közösség versenyszabályait azáltal, hogy összejátszottak az EGT réz vízvezetékcsövek piacán az árak és a piaci részesedések rögzítésében. Egy 2001-ben kezdődött vizsgálatot követően a Bizottság megállapította, hogy a jogsértés 1988 közepétől 2001 elejéig tartott.

50. A kérdéses terméket elsősorban víz-, olaj-, gáz- és fűtőberendezésekben használják az építőiparban. A vízvezetékcsövek fő vevői azok a forgalmazók, nagykereskedők és kiskereskedők, akik vízvezetékcsöveket értékesítenek szerelőknek és más végfelhasználóknak. A sima (970,1 millió euro) és a műanyag-borítású (180,9 millió euro) réz vízvezetékcsövek összesített piaci értéke 1151 millió eurót tesz ki (EGT, 2000-ben).

51. A vállalkozásokra ebben az ügyben kivetett bírság teljes értéke mintegy 222,3 millió euro volt. A HME Nederland BV kivételével a határozat összes címzettje együttműködött a Bizottsággal a vizsgálat során az 1996-os engedékenységi közlemény keretében. A Bizottság mentesítette a bírság alól a Mueller csoportot, a bírság 50 %-os csökkentését engedélyezte az Outokumpu-nak, 35 %-osat a KME csoportnak és a Wieland csoportnak, 15 %-osat a Halcornak és 10 %-osat az IMI csoportnak és a Boliden csoportnak, együttműködésük fejében. A legmagasabb bírságot a KME csoport társaságaira rótták ki, összesen 67,08 millió euro értékben. A Wieland csoportot 27,8411 millió euróra, az IMI csoportot 44,98 millió euróra, az Outokumpu-t 36,14 millió euróra, a Boliden-t 32,6 millió euróra, a Halcor-t 9,16 millió euróra és a HME-t 4,49 millió euróra bírságolták. Az Outokumpu-t és KME-t enyhítő körülménnyel jutalmazták az 1996-os engedékenységi közleményen kívüli együttműködésükért. Az Outokumpu volt az első vállalkozás, amely feltárta a kartell teljes, 12 évet meghaladó időtartamát, a KME pedig elsőként fedett fel döntő bizonyítékot a műanyag-borítású réz vízvezetékcsöveket illető együttműködés tekintetében. Másrészről, az Outokumpu-t súlyosbító tényezővel büntették a jogsértés megismétlése miatt, mivel címzettje volt egy másik bizottsági határozatnak is, amely elítélte a rozsdamentes acélágazatban 1990-ben működő kartellt, és elrettentésképpen emelték a bírságot.

Nátrium-glukonát[74]

52. Szeptember 29-én a Bizottság 19,04 millió euróra bírságolta a Jungbunzlauer csoport négy tagját a nátrium-glukonát – egy elsősorban fém és üveg tisztítására használt vegyszer – piacán az árak és piaci részesedések rögzítésében játszott szerepük miatt.

53. A határozat kiegészíti a 2001-ben[75] elfogadott első határozatot, amely megállapította, hogy hat vállalkozás – ideértve a Jungbunzlauer csoport egy tagját is – egy titkos kartellt működtetett 1987-től 1995-ig. Ami a Jungbunzlauer csoportbeli társaságot illeti, a 2001-ben elfogadott határozatot 2002-ben visszavonták, annak a jogsértésben való felelősségét megállapító határozatot megalapozó tényekben talált hiba miatt.

54. A nátrium-glukonát kartell tagjai adták majdnem a világ összes termelését. A jogsértés nagyon súlyos volt, és a Jungbunzlauer hét éven keresztül sértette meg a Közösség versenyszabályait. A bírság összegének meghatározásakor a Bizottság figyelembe vette a nátrium glukonát piac korlátozott méretét. Mi több, a Jungbunzlauer bírságát 20 %-kal csökkentették, mert együttműködött a Bizottsággal az 1996-os engedékenységi közlemény keretében.

Francia sör[76]

55. Szeptember 29-én a Bizottság az EKSz. 81. cikkének (1) bekezdése alapján elfogadott egy bírsággal járó tiltó határozatot két sörgyár csoport ellen – egyrészről a Brasseries Kronenbourg és akkori anyavállalata, a Groupe Danone ellen, és másrészről a Heineken France (korábban Sogebra) és anyavállalata, a Heineken NV ellen – amiért „fegyverszünet” megállapodást kötöttek azzal a céllal, hogy kiegyensúlyozzák a két csoport között a „házon kívüli”[77] szektort Franciaországban, és véget vessenek a két csoport közötti felvásárlási háborúnak az ital-nagykereskedők tekintetében. A megállapodást azonban nem hajtották végre.

56. Összességében a jogsértést komolynak találták. A Bizottság 1 millió eurós bírságot vetett ki a Heineken Franciaországra és a Heineken NV-re. A Groupe Danone-ra és a Brasseries Kronenbourgra 1,5 millió eurós bírságot szabtak ki és e bírság meghatározásakor súlyosbító körülményként vették figyelembe az ismétlődő jogsértést.

Nyersdohány Spanyolországban[78]

57. Október 20-án a Bizottság összesen 20 millió eurós bírságot vetett ki négy spanyol nyersdohány feldolgozóra (Cetarsa, Agroexpansión, World Wide Tobacco España és Taes), valamint egy olasz feldolgozóra (Deltafina), amiért versenyellenes megállapodást kötöttek azzal a céllal, hogy rögzítsék a spanyolországi nyersdohánytermelőknek fizetendő maximális átlagárat, valamint a megvásárlandó nyersdohány mennyiséget. A kartell 1996-tól 2001-ig működött. 1998-tól a feldolgozók bevezettek egy kifinomult végrehajtási és nyomon követési rendszert. 1999-től kezdve megállapodtak maguk között a nyersdohány ártartományaiban, amelyről aztán tárgyalnának a termelők képviselőivel, hogy vegyék be azokat a szabványos termeltetési szerződésekbe, amelyek megadják a keretet a nyersdohány szállításkori végső árának megállapításához. Az Agroexpansión és a WWTE anyavállalatait egyetemlegesen felelősnek találták leányvállalataik magatartásáért.

58. Ugyanebben a határozatban a Bizottság betiltotta a nyersdohánytermelőket képviselő szövetségeket (ASAJA, UPA, COAG és CCAE) tömörítő kartellt is. A Bizottság megállapította, hogy ugyanezen időszak alatt összejátszottak a nyersdohány ártartományai és minimum árai tekintetében, amelyeket aztán testületileg kialkudnának a feldolgozókkal a szabványos termeltetési szerződések tárgyalásakor, és ezért mindegyikükre egy jelképes 1000 eurós bírságot vetett ki, hogy figyelembe vegye a nemzeti szabályozói keret azok magatartására gyakorolt szerepét. Ezt a körülményt a feldolgozókra kivetett bírság megállapításakor is enyhítő körülményként vette figyelembe.

Kemény rövidáru – tűk[79]

59. Az október 26-án elfogadott határozatában a Bizottság megállapította, hogy három vállalkozás és azok leányvállalatai, konkrétan a William Prym GmbH & Co. KG és a Prym Consumer GmbH & Co. KG, a Coats Holdings Ltd és a J & P Coats Ltd és a Entaco Ltd és a Entaco Group Ltd, sorozatos – formálisan kétoldalú – írásbeli megállapodásokat kötöttek 1994. szeptember 10. és 1999. december 31. között, amelyek a gyakorlatban egy háromoldalú megállapodásnak feleltek meg, amely szerint az említett vállalkozások felosztották vagy hozzájárultak a termékpiacok (a kemény rövidáru termékek tekintetében) és a földrajzi piacok (a tűk tekintetében) felosztásához. Emellett a vállalkozások kétoldalú és háromoldalú értekezleteken vettek részt 1993. május 10. és 2001. november 8. között.

60. A Bizottság határozatát különösen a fent említett megállapodás-sorozatokban található kölcsönösen feltételes záradékok meglétére alapozta. Ezeket a záradékokat az idők során megújították.

61. A Bizottság három érintett termékpiacot azonosított: i. a kézi varró- és hímzőtűk (a különleges tűket beleértve) európai piacát, ahol termék- és földrajzi piacfelosztás történt; ii. az „egyéb varró- és kötőtermékek, ideértve a gombostűket, kötő gombostűket/kötőtűket” európai piacát; és iii. az egyéb kemény rövidáru termékek – ideértve a cipzárakat és egyéb csatokat – európai piacát; az utóbbi kettőben a termékpiac felosztása csak 1994. szeptember 10. és 1997. március 13. között állt fenn.

62. A jogsértés a maga nemében nagyon súlyos volt, tekintve, hogy különböző piacok közötti termék- és földrajzi piacfelosztást érintett. A termékpiac-felosztási megállapodások különböző piaci szinteken avatkoztak be, azaz a gyártás és forgalmazás (mind nagykereskedelmi és kiskereskedelmi szinten) szintjén, mivel a Coats elsősorban tűforgalmazó volt, de kiskereskedelmi szinten versenyben állt a Prym és Entaco-val a kiskereskedelmi „Milward” tűmárkájával.

63. Az 1996-os engedékenységi közlemény keretében a Bizottság az Entacónak teljes mentességet biztosított az egyébként kivetendő bírság alól, mivel az tájékoztatta a Bizottságot a piacfelosztási megállapodások létezéséről és döntő bizonyítékokat szolgáltatott, amelyek nélkül azok nem lettek volna megállapíthatók. A Coats-ra és a Prymre, akik leányvállalataikkal együtt egyetemleges felelősséget viselnek, egyenként 30 millió eurós bírságot szabtak ki.

Kolin-klorid[80]

64. December 9-én a Bizottság az Akzo Nobel NV, az Akzo Nobel Nederland BV, az Akzo Nobel Chemicals International BV, az Akzo Nobel Chemicals BV és az Akzo Nobel Functional Chemicals BV, egyetemlegesen, a Chinook Group Limited Partnership és a Chinook Group Limited, egyetemlegesen, a BASF AG, a Bioproducts Incorporated, a DuCoa LP és az UCB SA társaságok elleni megállapításokat tartalmazó határozatot hozott.

65. Ezek a vállalkozások megsértették az európai versenyszabályokat azáltal, hogy kartellben vettek részt a kolin-klorid ágazatban. Ami az EGT-t illeti, a kolin-klorid kartell két különböző – de szorosan kapcsolódó – szinten működött, azaz globális szinten és európai szinten. Globális szinten az eljárás alá vont összes termelő az EGT-t érintő versenyellenes tevékenységekben vett részt 1992 júniusa és 1994 áprilisa között. Ezek a tevékenységek magukban foglalták a világpiaci árak megszabását és felemelését, a globális piacok felosztását, a forgalmazók és az átalakítók ellenőrzését és a kereskedelmi szempontból érzékeny információk cseréjét.

66. Az észak-amerikai termelők nem vettek részt számos további versenyellenes értekezleten, amelyet szigorúan csak európai termelők számára tartottak abból a célból, hogy összehangolják magatartásukat az európai piacokon. Ezeket az értekezleteket 1994 márciusa és 1998 októbere között rendezték. A tevékenységek magukban foglalták az árak meghatározását és felemelését (az EGT-re összességében, bizonyos nemzeti piacokra és egyéni ügyfelekre), az egyéni ügyfelek felosztását a részt vevő vállalkozások között, a piaci részesedések felosztását az egyéni vállalkozások között az EGT-piac egészében, a forgalmazók és átalakítók ellenőrzését és a kereskedelmi szempontból érzékeny információ cseréjét.

67. A kolin-klorid – amelyet elsősorban az állattakarmányozási ágazatban használnak – világpiacának méretét 1997-ben – a jogsértés utolsó teljes éve – 183,7 millió euróra becsülték, amelyből az EGT 52,6 millió euróval részesedik. A vizsgált időszak alatt a jogsértésben érintett termelők a világpiac több mint 80 %-át ellenőrizték. Az érintett európai termelők az EGT-térségnek majdnem 80 %-át tartották ellenőrzésük alatt.

68. Az észak-amerikai termelők az 1994. április 14. és 20. között megrendezett globális értekezlet végén fejezték be részvételüket a jogsértésben. A jogsértés vizsgálatát eldöntő első intézkedést a Bizottság 1999. május 26-án hozta. Mivel ez több mint öt évvel azután történt, hogy az észak-amerikai termelők megszüntették a jogsértésben való részvételüket, az észak-amerikai termelőkre – azaz a Bioproducts, a Chinook és a DuCoa cégekre – nem vetettek ki bírságot..

69. A Bizottság az európai termelőkre a következő bírságokat vetette ki: 20,99 millió eurót egyetemlegesen az Akzo Nobel NV, az Akzo Nobel Nederland BV, az Akzo Nobel Chemicals International BV, az Akzo Nobel Chemicals BV és az Akzo Nobel Functional Chemicals BV társaságokra, 34,97 millió eurót a BASF AG-re és 10,38 millió eurót az UCB SA-ra.

3. Egyéb megállapodások és összehangolt magatartás

3.1 Bizottsági határozatok

Air France/Alitalia[81]

70. Április 7-én a Bizottság – a felek által tett érdemi vállalások függvényében – jóváhagyta az Air France és az Alitalia szövetségét. A határozatban kikötött feltételek célja, hogy csökkentsék az akadályokat és az új belépőknek igazi lehetőségeket biztosítsanak arra, hogy hiteles versenyzőként vessék meg lábukat. A Bizottság hét átfedő útvonalat azonosított, ahol az Air France és az Alitalia erőinek egyesítése megszüntetné vagy jelentősen csökkentené a versenyt. Ezek a Párizs–Milánó, Párizs–Róma, Párizs–Velence, Párizs–Firenze, Párizs–Bologna, Párizs–Nápoly és a Milánó–Lyon útvonalak, ahol a szövetség létrejöttét megelőzően az Air France és az Alitalia volt a két fő versenytárs. Azután, hogy a társaságok megegyeztek egy jelentős számú felszállási és leszállási résidőről való lemondásban a repülőtereken és különböző egyéb orvoslások nyújtásában, a tényleges verseny helyreállításában ezeken az útvonalakon, a Bizottságnak módja nyílt az ügylet jóváhagyására[82].

Topps [83]

71. Május 26-án a Bizottság elfogadott egy, a The Topps Company Inc-re és annak európai leányvállalataira – a Topps Europe Ltd, a Topps International Ltd, a Topps UK Ltd és a Topps Italia SRL – („Topps) 1,59 millió eurós bírságot kiszabó határozatot, a Szerződés 81. cikke (1) bekezdésének megszegése miatt. A Topps csoport gyűjtők által kedvelt termékeket gyárt, mint például matricákat és futballjátékosokat vagy rajzfilmfigurákat ábrázoló cserekártyákat.

72. A Bizottság megállapította, hogy a Topps az Egyesült Királyságban, Olaszországban, Finnországban, Németországban, Franciaországban és Spanyolországban megállapodások sorozatát kötötte és összehangolt magatartást gyakorolt számos közvetítőjével, azzal a céllal, hogy korlátozzák a Pokémon gyűjthető tárgyak párhuzamos importját. A Pokémon az eredetileg a Nintendo „Game Boy” videojáték számára kifejlesztett figurák teljes sorozatának a neve, de a Topps – engedéllyel – használja a gyűjthető termékek, mint a matricák vagy cserekártyák illusztrálására is. 2000-ben hatalmas kereslet volt az ilyen, gyűjtők által keresett Pokémon cikkek iránt, miközben az árak jelentősen különböztek az egyes tagállamokban. A drágább országokban, mint például Finnországban élő családoknak majdnem kétszer annyit kellett fizetniük ugyanazon Pokémon matricákért, mint a portugáliai családoknak.

73. A párhuzamos kereskedelem ilyen korlátozását a Bizottság és közösségi bíróságok korábban számos alkalommal egyértelműen elítélték. Ezek az EKSz. 81. cikke (1) bekezdésének súlyos megsértését képezik, veszélyeztetve a belső piac alapelvét. A fent említett intézkedésekkel a Topps megakadályozta a forgalmazókat, és végső soron a fogyasztókat abban, hogy hasznot húzzanak a tagállamok között fennálló jelentős árkülönbségekből.

74. A határozatot[84] a Topps mind a négy európai leányvállalatának címezték, akik részt vettek a versenyellenes megállapodásokban és az összehangolt magatartásban, valamint a végső amerikai anyavállalatnak, tekintettel annak a 100 %-os tulajdonában lévő leányvállalatai magatartására gyakorolt döntő befolyására. A határozatot nem címezték a Topps közvetítőinek, mivel azok jogsértésben viselt felelőssége kisebb jelentőséggel bírt. A bírság összegének megállapításakor a Bizottság a Topps által elkövetett jogsértést – annak nagyon súlyos természete ellenére – főként azért találta csak komolynak, mert a bizottsági ügyiratban szereplő bizonyíték nem tárta fel, hogy a párhuzamos importokra vonatkozó korlátozásokat módszeresen az összes közvetítőre alkalmazták.

4. keret: Jogkezelő piacok az EU-ban A sokféle európai zene és európai kultúra erős jelenlétének fejlődése az új, Európát átfogó online piacokon a lisszaboni célkitűzések tekintetében alapvető fontosságú. Ennek feltétele, hogy az európai zenei jogokat a jogok olyan felhasználóinak értékesítsék, akik képesek kiterjeszteni az európai jelenlétet ezekben a médiákban, egyben megőrizve a helyi tartalom fejlődéséhez szükséges megfelelő feltételeket. Ami a versenyszabályok jogkezelő szolgáltatásokra való alkalmazását illeti, az ágazat versenyellenes korlátozásai, valamint az ilyen szolgáltatások hatékony nyújtását elősegítő versenyképes ösztönzők különös figyelmet igényelnek. A Bizottság az IFPI határozatában[85] adott némi iránymutatást ezen a területen. Az említett határozatban tükröződő elvekből néhány bevált a végrehajtás során, és most már meglehetősen általánosan alkalmazzák azokat, amikor az IFPI tagjai – a birtokukban lévő jogok tekintetében – a zene internetes sugárzására jogosító, az egész EU-ra vonatkozó licenceket bocsátanak ki. Ami a zene Interneten keresztüli sugárzására vonatkozó szerzői jogának kezelésével foglalkozó úgynevezett „santiagói megállapodást”[86] illeti, a Bizottság hivatalos kifogási nyilatkozatot[87] adott ki a jelenlegi megállapodásra vonatkozóan, amely az érintett kollektív jogkezelő társaságokat az e megállapodás által keltett aggodalmakra vezeti rá, konkrétan a gazdasági lakóhely korlátozás miatti piacfelosztásra. Egy áprilisban kiadott közlemény meghatározza a Bizottság által ezen ágazat tekintetében javasolt jövőbeni irányítási elveket.[88] A verseny szempontjából a következő kérdések különösen fontosak: Az új, az egész EU-t átfogó egyablakos ügyintézési megállapodások létrehozását – ami az Európai Unió új zenei piacain való EU-ra vonatkozó és globális jogengedélyezések hatékonyságának megteremtéséhez szükséges – ne hátráltassák területi korlátozások. A versenyjog szerint a Bizottság kedvezően fogja elbírálni az egyablakos ügyintézési megállapodásokat és a kapcsolódó kölcsönös megállapodásokat a kollektív jogkezelő rendszerek között. Azonban a Bizottság nem engedheti meg a múltbeli korlátozások állandósítását ott, ahol azok már nem elengedhetetlenek. A jogtulajdonosoknak képeseknek kell lenniük maguk meghatározni zenei jogaik egyéni jogkezelése és kollektív kezelése közötti helyes arányt. A megállapodások nem kapcsolhatnak ok nélkül össze jogkezelési ajánlatokat. Meg kell engedni az egyéni jogkezelések fejlődését. A kollektív kezelési rendszerek életképességét figyelembe véve a jogkezelőknek lehetőségük kell, hogy legyen az új digitális jogkezelési technikákat használni a jogok egyéni kezeléséhez. |

- Belga Építészek Szövetsége[89]

75. Június 24-én a Bizottság elítélte a Belga Építészek Szövetsége által ajánlott és használt minimum díjtáblázatot.

76. A minimum díjtáblázatot a Belga Építészek Szövetségének Nemzeti Tanácsa fogadta el 1967-ben, és azután számos alkalommal módosították. Legutóbbi, a 2002. júniusi módosításakor „iránymutatásként” ( indicatif/leidraad ) utaltak rá. A táblázat meghatározta az építésznek független vállalkozóként Belgiumban végzett szolgáltatásokért járó minimum díjat.

77. A Bizottság úgy vélte, hogy a díjtáblázatot elfogadó határozat egy előíró jellegű független cselekedet volt, amiért a Szövetség – vállalkozások szövetségeként eljárva – teljes mértékben felelős volt. Továbbá, a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a Szövetség össze kívánta hangolni tagjainak piaci magatartását a táblázat meghatározását és módosítását eredményező határozatain keresztül. A Bizottság úgy találta továbbá, hogy a táblázatot legalább bizonyos mértékben alkalmazták.

78. A bizonyíték szerint a táblázat célja a verseny visszaszorítása volt, ideértve a preambulum címének és a preambulumbekezdések szándékoltan normatív jellegét, azt a tényt, hogy a Szövetség összeállított, és 18 éven keresztül rendelkezésre bocsátott egy szerződésmintát, amely szerint a díjak meghatározásának egyedüli lehetősége a táblázatra való hivatkozás volt, valamint azt, hogy a Szövetség messze túlment ezen információ tagjai, ügyfelek és bíróságok részére történő rendelkezésre bocsátásán.

79. Bár a minimum díjakat rögzítő vagy ajánló határozat természeténél fogva nagyon súlyos jogsértés, a Bizottság összességében komolynak minősítette a jogsértést azon körülmények fényében, hogy a díjtáblázatot valószínűleg nem alkalmazta az összes építész általánosan, és a határozat földrajzi hatálya egyetlen tagállamra korlátozódott.

80. A 100 000 eurós bírság kivetésével a Bizottság enyhítő körülményként vette figyelembe azt a tényt, hogy az előtt, hogy Bizottság 1993-ban elfogadta CNSD határozatát[90], a Szövetség részéről megalapozott kétségek merülhettek fel azt illetően, hogy a díjtáblázat valóban jogsértést képez-e. Továbbá a Bizottság – 2004. február 9-i jelentésében megfogalmazott – politikája az, hogy ösztönözze a nemzeti szabályozó hatóságokat és szakmai szervezeteket, hogy vizsgálják felül és módosítsák a korlátozó szabályokat, és kapjanak alkalmat ennek elvégzésére. A bírság mértéke tükrözi a Bizottság részéről alkalmazott fokozatos megközelítést[91] is az egyes szakmák versenyellenes gyakorlatának megbírságolásában.

Gaz de France[92]

81. Október 26-án a Bizottság két határozatot fogadott el a Gaz de France (GDF) által 1997-ben kötött két szerződés – az egyik az olasz ENI gáztársasággal, a másik pedig az olasz ENEL villamos energiai társasággal – tekintetében. A GDF és az ENI közötti szerződés tárgya az ENI által Észak-Európában beszerzett földgáz GDF általi szállítása volt, francia területen keresztül a svájci határig. A szerződés tartalmazott egy záradékot, amely előírta az ENI-nek hogy a gázt kizárólag a „visszaszállítási ponttól lefelé” forgalmazhatja, azaz az után, hogy elhagyta Franciaországot. A GDF–ENEL szerződés az ENEL által Nigériában beszerzett cseppfolyósított gáz cseréjére vonatkozott, és tartalmazott egy, az ENEL-t arra kötelező záradékot, hogy a gázt Olaszországban használja fel.

82. A Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a két záradék korlátozta azt a területet, ahol a felek felhasználhatták a gázt, és céljuk a nemzeti piacok felosztása volt azáltal, hogy megakadályozták a franciaországi székhelyű földgázfogyasztókat a készletek ENEL-től és ENI-től való beszerzésében, és ezért ez az EKSz. 81. cikke értelmében versenykorlátozást testesített meg, illetve jelentős gátat szabott az igazán versenyző és egész Európára kiterjedő gázpiac létrehozásának.

83. Ez a két döntés még inkább fontos az európai gázágazatban az utóbbi években elkezdődött liberalizációs folyamat fényében, amelynek előnyei csak lassan materializálódnak. A területi korlátozások egyik kulcselemét képezik azon gyakorlatcsomagnak, amely állandósítja az európai piac felosztását és hozzájárul az ágazat gördülékenységének akadályozásához. Figyelembe véve az európai gázágazat sajátosságait és az ügy körülményeit, a Bizottság úgy döntött, hogy mégsem vet ki bírságot.

3.2 Egyéb ügyek fejleményei

Kiváló minőségű tartalom a médiapiacok számára

84. A Bizottság továbbra is elsőbbséget biztosít a kiváló minőségű tartalom területén zajló versenynek – amely a médiapiacok innovációs hajtóereje – azzal a céllal, hogy hozzájáruljon a tudásalapú társadalomhoz. Egy fontos ügycsomag a sportesemények jogaira vonatkozik, ahol a Bizottság kiegyensúlyozott álláspontot képvisel: egyrészről harcol az egyedüli eladók széles körű és kizárólagos ügyleteire támaszkodó marketingpolitika összpontosító és korlátozó hatásai ellen, egyúttal figyelembe veszi a tartalom-összevonással járó esetleges hatékonyságokat.

85. A Bundesliga ügyben – amely a német férfi első- és másodosztályú futball-ligák meccseinek médiaközvetítési jogainak közös forgalmazására vonatkozik – a Bizottság úgy vélte, hogy a kereskedelmi közvetítési jogoknak a ligaszövetség általi kizárólagos értékesítése korlátozhatja a versenyt az első- és másodosztályban szereplő klubok és társaságok között.

86. Egy korábbi, 2004-es előzetes vizsgálatról szóló értesítés után, a ligaszövetség kötelezettségvállalásokat ajánlott fel, amelyeket szeptemberben[93] piaci teszt[94] alá vetettek.

87. A Bizottság továbbfolytatta eljárását az angol Premier League-gel (FAPL[95]) kapcsolatban is, kiadva egy közleményt a FAPL[96] által felajánlott kötelezettségvállalásokról. A Eurovision system vonatkozásában folyamatban lévő eljárás a közszolgálati műsorszórók – az EBU tagjai – általi tényfeltáró vizsgálattal folytatódott a sportprogramok közös vásárlásának és megosztásának számos szempontját érintve, ideértve a 2010/2012-es olimpiai játékokra való jogokat. Az EBU arra vonatkozó javaslatainak és előterjesztéseinek, hogy biztosítsák a Eurovision system összeegyeztethetőségét az EU versenyszabályaival, az ügyben[97] követniük kell a bíróságok iránymutatásait.

88. Október 26-án a Bizottság bejelentette a hollywoodi filmstúdiók fizetős tévétársaságokkal kötött szerződéseiben talált úgynevezett legnagyobb kedvezményről szóló (MFN[98]) záradékok tekintetében folytatott vizsgálatának lezárását[99], két stúdió kivételével.

89. Az MFN záradékok a hollywoodi filmstúdiók és az európai fizetős televíziós műsorszórók közötti „kibocsátási ügyletek”(output deal) többségében jelen voltak. A kibocsátási ügyletek általánosak a hollywoodi filmiparban, ezek keretében a stúdiók általában abban állapodnak meg, hogy bizonyos számú éven keresztül teljes filmgyártásukat eladják a műsorszolgáltatóknak. Az MFN záradékok biztosították a stúdióknak azt a jogot, hogy a fizetős televíziós társaság és bármelyikük között megállapodott legkedvezőbb feltételeket élvezzék.

90. A Bizottság előzetes értékelése szerint az MFN záradékok halmozott hatása a stúdióknak fizetett árak összehangolása volt, mivel a bármely stúdióval megállapodott emelés a többi stúdió párhuzamos áremelési jogát eredményezte. A Bizottság úgy véli, hogy az árak ilyen módon való meghatározása ellentmond az árverseny alapelvének.

91. A versenyjog megsértésének elismerése nélkül, azok a stúdiók, amelyek tekintetében a vizsgálatok lezárultak, úgy döntöttek, hogy eltekintenek az élő szerződéseikben szereplő MFN záradékok alkalmazásától. Amennyiben nem térnek el ettől az új magatartástól, nem várható ellenük újabb intézkedés. A vizsgálat nyitva marad az NPB Universal és a Paramount Pictures Corp. Inc tekintetében, amelyek nem igazodtak a többiekhez.

3.3 Ágazati vizsgálatok

Ágazati vizsgálat a sportjogok 3G hálózatokon való használatának eladása tekintetében[100]

92. A harmadik generációs mobiltechnológia (3G) világszerte gyorsan terjed, az ügyfelek számának gyorsabb növekedésével, mint az a GSM fejlődésének ugyanezen pontján tapasztalható volt.

93. A Bizottság fokozta erőfeszítéseit, hogy megelőzze a versenyellenes magatartást, ami visszafoghatná e fontos feltörekvő piac fejlődését.

94. A Bizottság a régi piaci szereplők magatartásának számos olyan fajtáját azonosította, amelyek korlátozhatják az új médiaszolgáltatók fő sporttartalmakhoz való hozzáférését, mint például a szolgáltatás megtagadása, a tévéjogok összekapcsolása az új média/UMTS jogokkal, az új típusú közvetítéssel szemben a TV-közvetítést előnyben részesítő embargók, vagy új média/UMTS jogok kizárólagos alapon történő vásárlása a régi piaci szereplők által.

95. A piac sajátosságainak teljes értékelése, valamint a 3G tartalom-hozzáféréshez kapcsolódó meglévő és lehetséges problémák megoldása céljából, a Bizottság január 30-án az EFTA Felügyeleti Hatósággal közösen ágazati vizsgálatot kezdeményezett a sportjogok 3G hálózatokon való használatának eladása tekintetében.

96. Az első, feltáró szakasz augusztusban fejeződött be. Ez a 3G elterjedésének állapotára vonatkozó információgyűjtést tűzte ki célul, ideértve a 3G jogok mobilszolgáltatóknak való eladását, és áttekintést adott a 3G sportjogokra alkalmazott korlátozások fajtáiról. Az információkéréseket számos – többnyire nagy – televíziós csatornának, mobilszolgáltatónak és tartalomtulajdonosnak címezték.

97. A szeptemberben elindított második szakasz a piaci szereplők egy szélesebb körére terjeszti ki a vizsgálatot, de magában foglalja az első szakaszban megkeresett piaci szereplőknek címzett nyomon követő kérdőíveket is. Ez a szakasz várhatóan részletes információt ad a 3G sportjogok biztosítását érintő szerződésekről.

5. keret: Gépjármű forgalmazás és javítás

2004 folyamán a Bizottság folytatta az 1400/2002 rendelet végrehajtásának nyomon követését, illetve az érdekelt feleknek való segítségnyújtást annak értelmezésében. Ezen időszak alatt új trendek voltak megfigyelhetők. Különösképpen, az autóárak átlagosan lassabban növekedtek, mint más termékek árai, és ugyanakkor a fokozott konvergencia világos jeleit mutatták az EU egészében. Folytatódott a kereskedői hálózatok konszolidációja, de sok kereskedő, akinek a hálózat átszervezése miatt felmondták szerződését, képes volt hasznát venni a csoportmentességnek, és mint engedéllyel rendelkező autójavító a piacon maradni. Történtek új befektetések is a jobb forgalmazó és javító létesítményekbe. Világos azonban, hogy az ilyen fejlesztések az új csoportmentesség hatásainak előzetes jelzésénél nem tudnak többet nyújtani, amelyek piaci hatásai csak egy hosszabb időszak tükrében értékelhető teljesen.

Az 1400/2002 rendelet működésének rendszeres figyelemmel kísérését illető feladatával összhangban a Bizottság elvégezte az autó- és tehergépkocsi-gyártók által bevezetett rendszerek mélyreható nyomon követését, hogy lehetővé tegye a független piaci szereplők számára a javításra vonatkozó műszaki információval való hozzáférést. Emellett folytatta az autóárak alakulásának nyomon követését EU-szerte, két jelentést kibocsátva februárban és júliusban. Az utóbbi az új rendelet hatálybalépése utáni első hat hónapra vonatkozott, és először tartalmazott mind a 25 tagállamot lefedő adatokat (a részleteket lásd alább).

Továbbá, a jelentés által lefedett időszakban, a Bizottság áthelyezte végrehajtási tevékenységének középpontját bizonyos olyan ügyekre, amelyek fontos versenyproblémákat vetnek fel. Ezek közé tartoznak a felhatalmazott és független szervizek OEM-hez és a versengő alkatrészekhez való hozzáférésének problémája, az engedélyezett szervizhálózatokhoz való hozzáférés előtt álló esetleges mesterséges akadályok, valamint a kereskedők azon képességének feltételezett korlátozása, hogy versengő márkájú gépjárműveket értékesítsenek. Míg ezeket a problémákat a folyamatban lévő vizsgálatok során továbbra is elemzik, a Bizottság kifejezte álláspontját egy, a Porsche forgalmazási és szerviz megállapodásait érintő ügyben, amelyben tisztázta a de minimis szabály alkalmazását az 1400/2002 rendelet végrehajtásának összefüggésében (lásd alább).

Az 1/2003 rendelet hatálybalépése és ennek eredményeképpen a tagállamok bíróságainak és versenyhatóságainak felhatalmazása is lehetőséget biztosított a versenyhatóságoknak, hogy teljes mértékben hasznosítsák a gépjármű ágazatbeli szaktudást és kiaknázzák az EVH hatáskörén belüli együttműködési mechanizmusokat. E tekintetben, a Bizottság október 19-én egy workshopnak adott otthont, ahol a nemzeti versenyhatóságok képviselői ültek össze, hogy tapasztalatot cseréljenek és megvitassák az 1400/2002 rendelet végrehajtását.

Hozzáférés a műszaki információhoz

A Bizottság októberben kiadott egy tanulmányt az autóágazat független szereplőinek műszaki információkhoz való hozzáféréséről. A tanulmány – amelyet a Bizottság kérésére az IKA (Aacheni Egyetem) készített el – azt vizsgálta, hogy a gyártók hogyan tartják be a rendeletet a műszaki információk garázsoknak, szerszámkészítőknek és kiadóknak történő rendelkezésre bocsátása tekintetében. E piaci szereplők összes fajtája fontos szerepet játszik az autójavítás területén való egészséges verseny biztosításában, különösen, hogy a technológiai fejlődés a legalapvetőbb javításokat is egyre összetettebbé teszi. A tanulmány azt mutatja, hogy a műszaki információ az elmúlt tíz évben kijött majdnem összes modell számára elérhető, vagy az Interneten, vagy CD/DVD-n és/vagy papíron. Azonban az információbiztosítás minősége gyakran nem kielégítő, mivel nehéz megtalálni az információt, vagy csak nagy és drága csomagokban áll rendelkezésre. A tarta