Valamennyi fosszilis tüzelőanyag ára csökkent (legfőképpen az olajé). Ennek oka a kínálat növekedése (az USA-ból származó olajpala és palagáz, a kanadai olajhomok, a jelentős OPEC termelés, a megnövekedett globális gáz- [beleértve a cseppfolyósított földgázt is] és szénkitermelés), valamint az alacsonyabb kereslet (lassabb globális növekedés, különösen Kínában, de a keresleti oldal olyan strukturális változásai is, mint az épületek és gépjárművek energiahatékonyságát célzó szakpolitikáknak köszönhető energiahatékonyság-növekedés vagy az alternatív tüzelőanyagok térnyerése a lakásszektorban és a közlekedés területén).

Az energia összetevő (az ár villamosenergia-kiskereskedő részére fizetett része) mértéke 2008-tól 2015-ig 15%-kal csökkent. Ez a nagykereskedelmi árak jelentős változásaival összehasonlítva csekély változás arra utal, hogy a kiskereskedelmi piacokon nem lehet teljesen hatékony a verseny. Az elemzés azt mutatja, hogy az energia összetevő hatását befolyásolja a piacon fennálló verseny mértéke, valamint a piaci árak szabályozása. Amennyiben szabályozzák a kiskereskedelmi árakat, azok – logikus módon – kevésbé reagálnak a nagykereskedelmi árak csökkenésére (a változás mértéke és sebessége szempontjából is). Ezenfelül, az energia összetevő tagállamonkénti eltérésének mértéke 19%-kal csökkent 2008 és 2015 között, ami azt jelzi, hogy a belső piac fejlődése hatást gyakorolt a nagykereskedelmi árkonvergenciára, illetve az árkonvergencia kiskereskedelmi árakba való begyűrűzésére. Mindez összességében arra utal, hogy bár van valamilyen hatása a nagykereskedelmi árak változásának, az ár energia összetevője erősebben is reagálhatna a belső piacon.

Forrás: Európai Bizottság, nemzeti statisztikai intézmények és saját számítás

A háztartások átlagos energiakiadása a legszegényebb háztartások esetében 8,6%-ot tett ki (2004-ben ez 5,7% volt), a közepes jövedelmű háztartások esetében 6,2%-ot, a magas jövedelmű háztartásoknál pedig 4,3%-ot. Ez azt mutatja, hogy a kiszolgáltatott helyzetben lévő fogyasztókat, különösen alacsony gazdasági növekedés idején, viszonylag jobban érintik az áremelkedések, mint az átlagos háztartásokat, ami arra utal, hogy az energiaszegénység kezelése érdekében a kiszolgáltatott fogyasztókra szabott szociális intézkedésekre van szükség.

Az elemzésből az is kitűnik, hogy egyes tagállamokban a háztartások úgy reagáltak a növekvő energiaárakra és költségekre, hogy csökkentették energiafogyasztásukat (lásd a 18. ábrát). Az EU háztartási energiafogyasztása (a közlekedés nélkül) a tárgyidőszakban a háztartások számának és méretének növekedése ellenére körülbelül 4%-kal csökkent. Ezt nagyrészt az energiatakarékosság eredményezte. A csökkenés sok esetben a fokozott lakóhelyi energiahatékonyság eredménye, de egyes országokban a vásárlóerő korlátai is okozhatták a fogyasztás drasztikus visszaesését.





18. ábra: Az energiafogyasztás változásai egyes tagállamokban (20042013)

Forrás: ODYSSEE adatbázis

5.2. Ipari energiaköltségek

Az elmúlt évek energiaárakat érintő fejleményei nem növelték az európai vállalkozások termelési költségeiben az energiaköltségek hányadát, amely kevesebb mint 2%. Ugyanakkor az ipar energiaköltségeinek csökkentése érdekében a tagállamok kormányainak többsége az energiaadók és -díjak (például megújuló energiával vagy energiahatékonysággal kapcsolatos díjak vagy hálózati díjak) alóli mentességek és kedvezmények formájában támogatásokat nyújt. A vállalkozás, jellemzőitől és a székhelye szerinti tagállamtól függően, 50%-kal alacsonyabb energiaárakat is élvezhet, mint ugyanazon ágazat egy másik vállalata.

Ezzel együtt, bizonyos olyan iparágak esetében, amelyeknél az energiaköltségek jelentősebbek és a nemzetközi versenynek való kitettség magas, közelebbről is meg kell vizsgálni az energiaköltségeket. Olyan energiaigényes iparágakról van szó, amelyekre bizonyos mértékű gazdasági jelentőség, valamint a kereskedelemnek való kitettség jellemző (amelyeknél az energiaköltségek a teljes termelési költségnek legalább 3%-át, egyes esetekben átlagosan 40%-át vagy még nagyobb hányadát teszik ki). A Bizottság által végzett elemzés szerint a 14 kiválasztott ágazatnál a legtöbb esetben az energiaköltségek hányada és abszolút értéke is csökkent 2008 és 2013 között. Ez az energiaárak csökkenésének, az adómentességeknek és -kedvezményeknek, a lecsökkent termelési szintekhez kapcsolódó alacsonyabb energiafogyasztásnak, a kevésbé energiaigényes termékek gyártására való átállásnak, az energiahatékony intézkedések átvételének és az egyéb gyártásiköltség-tényezők lassabb csökkenéseinek az eredménye.

Az energiaköltségek nemzetközi összehasonlítása

Az európai gazdaság összességében nem magas energiaigényű gazdaság. Az EU a változó belső és globális piacokkal, valamint az eltérő áruk és egyre inkább növekvő mértékben szolgáltatások iránti kereslettel szembesülve évtizedek alatt átalakította gazdaságszerkezetét. A szerkezetátalakítás az erőforrások elérhetőségével kapcsolatos változásoknak, az árjelzéseknek és a technológiai fejlődésnek is köszönhető. Ahogy azonban fent megjegyeztük, egyes energiaigényes iparágak nemzetközi versennyel szembesülnek. Ezért fontos, hogy megvizsgáljuk, hogy miként viszonyul az energiaárak és költségek uniós alakulása a nemzetközi fejleményekhez.

Ahogy korábban már megjegyeztük, a villamos energia és a gáz uniós ipari átlagára viszonylag mérsékelten nőtt 2008-tól 2015-ig, az ázsiai országok (különösen Kína, Dél-Korea és Japán) ára ugyanakkor jelentősen gyorsabban nőtt.

A világ ipara energiaköltségeinek és energiaigényének összehasonlítása céljából (korlátozottan) rendelkezésre álló adatok arra utalnak, hogy a kínai energiaigényes iparágak sokkal energiaigényesebbek, mint az USA és Európa iparágai. Ezzel szemben egyes európai ipari ágazatok nagyobb energiaigényűnek tűnnek, mint amerikai megfelelőik. Ennek ellenére a legtöbb esetben az energia az EU energiaigényes iparágaiban láthatóan alacsonyabb hányadát teszi ki a termelési költségeknek, mint az USA hasonló szektoraiban, és magasabb hányadát, mint Japánban. Az energiaköltségek hányada azonban 2008 óta gyorsabban csökkent Amerikában, mint az EU-ban, ami arra utal, hogy az USA alacsonyabb energiaárain túl az amerikai energiaigényes ipar is „felzárkózhat”. 2008 óta az egyes európai energiaigényes iparágak energiahatékonysági fejlesztéseire vonatkozó bizonyítékok azt mutatják, hogy ezek lelassultak vagy akár le is álltak. Ezt olyan tényezők magyarázhatják, mint a technikai fejlesztés vélhetően korlátozott hatóköre, a csökkent kapacitáskihasználási ráták, illetve a befektetésre alkalmas tőke elégtelen elérhetősége.

6.Energiatámogatások és kormányzati bevételek

Egy versengő és megfelelően működő energiapiac várhatóan a legköltséghatékonyabb módon szállítja a háztartások és az ipar által igényelt energiát. Minél egyértelműbb az árjelzés és minél jobban illeszkednek egymáshoz az árak és a termelési költségek, annál hatékonyabb lesz az energia-előállítás és -fogyasztás. Az energiapiac azonban több szempontból nem működik megfelelően. Számos piaci és szabályozási kudarc eredményeként a kormányok az évek során különböző módokon avatkoztak be annak érdekében, hogy irányítsák az energiaágazat fejlődését. Az energiatermelőket vagy a fogyasztókat érintő szabályozási vagy pénzügyi intézkedéseket olyan szakpolitikai célok elérése érdekében vezették be, mint a környezetszennyezés és az üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentése, az energiaellátás biztonságának javítása vagy az energia költsége által a szegény háztartások vagy a kiszolgáltatott vállalkozások számára jelentett teher csökkentése. Az ilyen intézkedések gyakran támogatják az energiatermelést és fogyasztást, valamint adott esetben korrigálhatják az árjelzéseket annak érdekében, hogy tükrözzék a piaci kudarcokat. Ezek közé tartozhatnak az árakban megjelenő közvetlen intézkedések, ahogy az a fent tárgyalt energiaadók és -díjak alkomponensekben is látszik. Egyes intézkedések (például bizonyos energiakeresletre vonatkozó intézkedések vagy a költségek alatt rögzített árak) azonban tompíthatják is azokat az árjelzéseket, amelyek egyébként irányítanák az energiafogyasztást és -termelést, az energiahatékonyságot és a beruházásokat. A fosszilis tüzelőanyagok támogatásai különösen problémásak, mivel hátrányt jelentenek a tiszta energia számára, és akadályozzák az áttérést az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra.

2014-ben a Bizottság átfogó tanulmányt készített az európai energiaköltségek és -támogatások jellegéről. Ebben megállapította, hogy a kormányzati beavatkozások széles köre nyújtott jelentős, 2012-ben 113 milliárd eurós támogatást az energiaágazat számára (a közlekedés nélkül), amelyből körülbelül 17,2 milliárdot a villamosságot és fűtést biztosító fosszilis tüzelőanyagok közvetlen támogatására biztosítottak; a közlekedést szolgáló fosszilis tüzelőanyagok támogatását ettől elkülönülten 24,7 milliárd EUR-ra becsülték. Amennyiben olyan, szélesebb nemzetközi (IMF) meghatározásokat alkalmazunk, amelyek a külső költségeket is tartalmazzák, a fosszilis tüzelőanyagok támogatása 300 milliárd EUR-ra nő mind Európában, mind Oroszországban, 250 milliárd EUR-ra Indiában, több mint 2050 milliárdra Kínában és 630 milliárd EUR-ra az USA-ban. Az EU elkötelezett a fosszilis tüzelőanyagokat érintő és a környezetvédelmi szempontból káros támogatások megszüntetése mellett annak érdekében, hogy az energiapiac versengőbbé váljon, az árjelzések pedig jobban segítsék elő az erőforrások hatékonyabb elosztását az EU éghajlatváltozás elleni küzdelmet célzó kötelezettségvállalásainak megfelelően. Az energiaárak közelmúltban történt viszonylagos csökkenése szükségképpen könnyebbé teszi a kormányzatok számára, hogy megszüntessék az adómentességeket, illetve az egyéb ár- és energiakereslet-támogatásokat. Ez ezenkívül hozzájárulna a költségvetési konszolidációhoz is.

Az energiapiaci beavatkozás egy másik általános formája az energia adóztatása. Ahogy fent említettük, erre sor kerülhet a piaci kudarcok korrekciója érdekében, de a kormányok gyakran széles és stabil adóalapokat keresnek annak érdekében, hogy stabil állami bevételeket biztosítsanak a kormányzati kiadások finanszírozására. Az energiafogyasztás hosszú ideje ilyen adóalapot jelent. 2014-ben az uniós tagállamok által beszedett energiaadók teljes összege 263 milliárd EUR volt, ami az uniós GDP 1,88%-ának felel meg. A jövedéki adók teszik az energiaadók legnagyobb részét. 2015-ben csak a jövedékiadó-bevételek 227 milliárd EUR-t tettek ki. Az energiatermékek lecsökkent fogyasztása a jövedékiadó-bevételek csökkenését eredményezte volna, de a tagállamok gyakran megemelték a jövedéki adó mértékét. Ily módon az energiafogyasztás továbbra is fontos adóalapja az állami bevételeknek, és segíti a tagállamokat a nehéz költségvetési helyzetek konszolidációjában. Általában véve az energiaadóztatás – szemben a munka és a beruházások adóztatásával – kedvező hatást gyakorolhat a növekedésre.