[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 24.1.2007

SEC(2007) 85

A BIZOTTSÁG SZOLGÁLATAINAK MUNKADOKUMENTUMA Kísérődokumentum A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYÉHEZ A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

Az adminisztratív terhek csökkentésének cselekvé si programja az Európai Unióban A hatásvizsgálat összefoglalása [COM(2007) 23 végleges SEC(2007) 84]

A BIZOTTSÁG SZOLGÁLATAINAK MUNKADOKUMENTUMA

Hatásvizsgálat az „Az adminisztratív terhek csökkentésének cselekvési programjához”

Összefoglaló

A lisszaboni növekedési és foglalkoztatási stratégia fő célja az EU nemzetközi versenyképességének javítása. Ennek a célnak az eléréséhez a jobb szabályozást kulcsfontosságú tényezőként határozták meg. Az adminisztratív teher – néha bürokráciának vagy bürokratikus költségeknek is nevezik – csökkentése olyan döntő összetevő, amellyel a vállalatok számára tevékenységüket jobban elősegítő környezet hozható létre, anélkül, hogy a környezet-, fogyasztó- vagy egészségvédelem terén meglévő vagy újonnan létrejövő szakpolitikák célkitűzéseinek szintje csökkenne. Ez a hatásvizsgálat Az adminisztratív terhek csökkentésének cselekvési programja az Európai Unióban című bizottsági közlemény kísérődokumentuma. Célja, hogy meghatározza az adminisztratív terhek csökkentésének leghatékonyabb és hatásosabb módját. Hatálya nem terjed ki az egyes adminisztratív tehercsökkentő intézkedések hatásainak elemzésére. Egy ilyen elemzést, adott esetben, eseti alapon kellene elvégezni.

Az alacsony munkabérekkel működő ázsiai és más gazdaságok által támasztott növekvő versenyre adott válasz a versenyképesség és a termelékenység fokozása és a nagy hozzáadott értékkel történő termelés. A versenyképesség javításának egyik módja az üzleti szabályozási környezet javítása. Sok adminisztratív teher rendkívül hasznos szerepet tölt be, és a hatóságoknak szükségük van rá, hogy sikeresen valósíthassanak meg politikákat és/vagy adatokat gyűjthessenek.

Ugyanakkor az adminisztratív terheknek jellegzetességük, hogy kezdeti közvetlen hatásuk az üzleti tevékenységre negatív, hiszen az alkalmazottaknak űrlapok kitöltésére és hasonlókra kell időt szánniuk, ahelyett hogy termelékenyek lennének abban az értelemben, hogy hozzájárulnak a vállalat eredményéhez. A gazdaság számára ez akkor jelenik meg problémaként, ha nem hatékonyan hajtják őket végre, vagy fölöslegessé váltak, de nem szűntek meg, tehát szükségtelenül akadályozzák az üzleti tevékenységet. Ezekkel a követelményekkel foglalkozik a cselekvési program.

A holland gazdaságpolitikai elemzőiroda (Centraal Planbureau, CPB) rámutat, hogy az adminisztratív teher a GDP arányában a balti államokban, Görögországban és Magyarországon mérhető 6,8% és az Egyesült Királyságban és Svédországban tapasztalható 1,5% között változik. És semmi esetre sem véletlen, hogy ez a teher általában alacsonyabb azokban az országokban, amelyek magasabb GDP-nek örvendenek. Ráadásul még egy viszonylag harmonizált jogi normákkal rendelkező országcsoport esetében is, ezek a különbségek kérdéseket vetnek föl az eredménytelenséggel és a végrehajtással kapcsolatban.

A létező adminisztratív teher EU-, nemzeti és regionális szintű jogszabályok eredménye, és így olyasvalami, amellyel – legalább részben és ahol csak lehetséges – közösségi szinten kell foglalkozni.

A fő célkitűzés az adminisztratív teher csökkentésével az EU versenyképességének segítése egy jobb szabályozási környezet támogatása révén, továbbra is védve a polgárokat és a környezetet. Ezt a Bizottság – a tagállamokkal és a társjogalkotókkal együttműködve – az adminisztratív terhek 25%-os csökkentésével kívánja elérni a 2012-ig tartó ötéves időszak során. Minthogy a csökkentés véghezviteléhez korlátozott erőforrások (20 millió €) állnak rendelkezésre, további célkitűzés a hatásosság és a költséghatékonyság biztosítása.

Az adminisztratív tehercsökkentési célkitűzés nem érinti az olyan jelentéstételi előírások vagy adatszolgáltatási kötelezettségek mértékének csökkentését, amelyek hasznos és fontos információkkal látják el a politikaformálókat és a harmadik feleket. Inkább az elavult követelmények azonosítására irányul, és olyan utak megtalálására, amelyeken a jelentési előírások felhasználóit hatékonyabban lehet ellátni azokkal az információkkal, amelyekre szükségük van.

A hatásvizsgálat – a felméréseket már elvégzett tagállamok (Cseh Köztársaság, Dánia, az Egyesült Királyság és Hollandia) tapasztalatai és gazdasági modellezés alapján – olyan bizonyítékkal szolgál, amely az sugallja, hogy a 25%-os adminisztratív tehercsökkentésből származó haszon a GDP és a foglalkoztatás szempontjából valószínűleg jelentős lenne. Különböző gazdasági modelleket használó tanulmányok a 25%-os adminisztratív tehercsökkentésből eredő GDP-növekedést 1,4% és 1,8% közé teszik. Ahol a foglalkoztatási hatásokat is figyelembe vették, ott arra történik utalás, hogy a foglalkoztatottságra gyakorolt hatás pozitív lesz, amennyiben lehetővé válik a verseny fokozódása.

Gelauff és Lejour (2006)[1] számítása szerint az adminisztratív terhek 25%-os csökkenése végső soron a GDP szintjének akár 1,4%-os növekedéséhez is vezethetne. Abból a feltevésből indulnak ki, hogy az adminisztratív teher leginkább bérekből áll, ami azt jelenti, hogy csökkentése a munkahatékonyság növekedését és így a termelékenység növekedését eredményezné. A Bizottság ugyanezen a módszertanon és ugyanezen a modellen – mégpedig a WORLDSCAN általános egyensúlyi modellen – alapuló, ám az alapul vett feltételezések némi módosításával elvégzett belső számításai hasonló eredményt adtak. Egy további – QUEST nevű – ökonometriai modell azt sugallja, hogy a GDP akár 1,8%-kal is gyarapodhat. Ez a modell a foglalkoztatási hatásokat is figyelembe veszi azt vetítve előre, hogy a foglalkoztatást pozitív hatás érné, ha új cégek számára is lehetővé válna, hogy a magasabb nyereség miatt belépjenek a piacra. Ezenkívül a valószínű gazdasági hatásokra vonatkozó dániai ágazatspecifikus elemzések szintén jelentős haszonra utalnak.

Mivel a csökkentés a szükségtelen jelentéstételi követelményekre irányul, szociális vagy környezeti téren várhatóan nem lesz negatív hatása. A követelmények egyértelműbbé tétele valójában még haszonnal is járhat a jogszabályok fokozott betartása miatt. Ráadásul amikor majd az elkészült konkrét csökkentési javaslatokon is elvégzik a hatásvizsgálatokat, akkor minden negatív hatás azonosítható lesz.

A hatásvizsgálat négy lehetőséget tekint át, és részletesen elemzi pozitív és negatív kihatásaikat. Az 1. lehetőség (az alaphelyzet): a dolgok maradnak úgy, ahogy vannak. A 2. lehetőség szerint kizárólag a tagállamok cselekszenek, a Bizottság pedig kötelezettséget vállal, hogy – kérésükre – segít a tagállamoknak. A 3. lehetőség szerint a Bizottság – kiválasztott, prioritást élvező területeken – megcélozza az adminisztratív tehernek azt a részét, amely legalább részben közösségi szintről ered. Az utolsó lehetőség szerint a Bizottság foglalkozik az összes adminisztratív teherrel, függetlenül attól, hogy az az EU szintjéről, nemzetközi kötelezettségekből vagy nemzeti/regionális szintről ered.

Mind a négy lehetőség az adminisztratív teher csökkenését eredményezné, de úgy találták, hogy EU-szerte a 3. lehetőség szavatolna valódi és gyorsan mérhető csökkenést. Az alaphelyzeti lehetőség úgy irányoz elő bizonyos formájú adminisztratív tehercsökkenést, hogy egyre több és több tagállam lát neki saját felmérésének és csökkentési programjának. A csökkentést ugyanakkor akadályozná, hogy az EU szintű közreműködés alapvető fontosságú az optimális eredmények biztosítása érdekében, hiszen a teher egy része közösségi jogszabályokból származik. Ez a lehetőség persze megtakarítaná a Bizottságnak azt a 20 millió €-t, amelyet így a programra kíván költeni. A fönt említett hasznok fényében azonban ez a befektetés teljes mértékig indokolt lenne. A 2. lehetőséggel a Bizottság szintén megtakaríthatna erőforrásokat, azonban ha valamennyi tagállam többé-kevésbé elszigetelten áll neki saját felmérésének, akkor aggályok merülnek fel az összehasonlíthatósággal kapcsolatban, valamint azzal, hogy a közösségi jogszabályok esetében hogyan biztosítható a hatásos és hatékony EU-szintű közreműködés. Ráadásul valószínű, hogy ez a lehetőség semmilyen megtakarítást sem jelentene, ha összesítjük valamennyi tagállam ráfordításait. A 4. lehetőség másfelől roppant költséges lenne a Bizottság számára, amely ráadásul nincs is a legjobb helyzetben ahhoz, hogy az adminisztratív tehernek azt a részét is felmérje, amely a nemzeti vagy regionális jogszabályokból ered. A bizonyos prioritást élvező területeken alapuló célzott megközelítés nem volna lehetséges a teljes adminisztratív teher felmérése nélkül.

A 3. lehetőség szerint a rendeletek és az irányelvek, valamint a végrehajtásukból származó adatszolgáltatási kötelezettségek a Bizottság adminisztratív tehercsökkentési programjának célpontjai, mégpedig kizárólag a kiválasztott, prioritást élvező területeken. Ezeket a területeket a felmérést már elvégzett négy tagállamtól rendelkezésre álló adatok alapján azonosították. Ez az adat azt sugallja, hogy viszonylag csekély számú prioritást élvező területtel lefedhető a közösségi joghoz kapcsolódó adminisztratív terhek több mint 75%-a. A prioritást élvező területeken a Bizottság meg fogja határozni az EU-szintű jogszabályokból eredő adatszolgáltatási kötelezettségeket és fel fogja mérni a terheket. A tagállamok így arra a részre összpontosíthatnak, amely „tisztán” nemzeti jogszabályok eredménye. A Bizottság együtt fog működni a tagállamokkal, ahol közös intézkedésre van szükség, különös tekintettel a nemzeti átültető és végrehajtó intézkedésekre, amelyeket a Bizottság által vezetett gyakorlattal fognak felmérni a prioritást élvező területeken.

Ennek a megközelítésnek előnye, hogy olyan területekre összpontosítja a felmérést, ahol egyértelműen szinergiák vannak, így jelentősen felgyorsíthatja a folyamatot, és csökkentheti a szükségtelen jelentési követelmények megszüntetéséhez szükséges időt. Ez a megközelítés erőforrásokat szabadítana fel, lehetővé téve a tagállamoknak, hogy saját nemzeti jogszabályaikra koncentráljanak. A jelentési követelményeket eredményező jogszabályok feltérképezését elvégezheti a Bizottság, tanácsadók és a tagállamokkal végzett konzultációk segítségével. A tényleges felmérést a Bizottságnak dolgozó külső tanácsadók fogják elvégezni egy elfogadott módszertan alapján, amely a felmérést már befejezett tagállamoktól rendelkezésre álló közös tapasztalatra és rendelkezésre álló információra épül. Ez az információ lehetővé teszi a Bizottságnak, hogy azonosítsa azokat a politikaterületeket, amelyeken az adminisztratív teher különösen nagy szerepet játszik, így lehetőséget adva a Bizottságnak, hogy az elejétől kelljen kezdenie, és hogy erőforrásait azokra a területekre összpontosíthassa, amelyek a legtöbb haszon elérésével kecsegtetnek.

Ez a választási lehetőség megoldja a különféle felmérési adatbázisok összehasonlíthatóságának kérdését is, hiszen az EU-tól eredő jogszabályokkal és az ezáltal létrejövő adminisztratív teherrel kapcsolatban – illetve még a nemzeti jogszabályok eredményeként létrejövők mérésével kapcsolatban is – teljes harmonizációt biztosít. Az adatszolgáltatási kötelezettségek központi feltérképezése szavatolja, hogy ez valamennyi tagállam esetében azonos kritériumok alapján történik meg. Azt a módot is harmonizálni fogják, ahogy az adatszolgáltatási kötelezettségeket az irányelvekhez hozzárendelik. Amennyiben az irányelvek végrehajtási intézkedéseit nemzeti szinten térképeznék fel, akkor eltérések fordulhatnának elő aszerint, hogy egy-egy adatszolgáltatási kötelezettséget minek tulajdonítanak (EK-jogszabályból avagy nemzeti átültető intézkedésből származónak).

Az alapméréseiket már elvégzett országoktól nagy mennyiségű információ áll rendelkezésre. A Csehország, Dánia, Hollandia és az Egyesült Királyság által elvégzett felmérésekre nagymértékben épülő kísérleti projektekből tudható, hogy a költségek jó része egy korlátozott számú adatszolgáltatási kötelezettség miatt keletkezik. A kísérleti projekt alapján úgy tűnik, hogy a költségek korlátozott számú politikaterületen koncentrálódnak. Dániában valamennyi minisztériumban a 10 legtöbb terhet jelentő jogszabály alkotja az összes teher 89,2%-át. A holland és a brit adatok különösen magas koncentrációjú bizonyítékkal támasztják ezt alá. Ez azt jelenti, hogy – legalább az első EU-szintű felmérés esetében – ésszerű lenne azokat a területeket prioritásban részesíteni és bevonni a mérésbe, amelyek a jelenlegi nemzeti mérések és más információk alapján láthatóan a legnagyobb terhet jelentik.

Így az európai uniós jog prioritást élvező területeit (lásd a II. mellékletet) ennek a 2006 októberében lezárult kísérleti projektnek a megállapításai, az érdekelt feleknek a gördülő egyszerűsítési programhoz adott hozzájárulásai és a november 14-én elfogadott bizottsági munkadokumentummal elindított konzultáció eredményei alapján azonosították.

A Bizottság nagy felmérése 2007 tavaszán fog megkezdődni, és 2008 negyedik negyedévében zárul le. A felmérés azonosítani fogja a lehetséges adminisztratív tehercsökkentési lehetőségeket, az eredményekről pedig rendszeres jelentések készülnek. Annak értékelésére, hogy vajon a célokat elérték-e, rendszeresen fel fogják mérni az adminisztratív terhet, vagy ki fogják számítani csökkenését az alaphelyzethez képest. Jelentések fognak készülni az egyszerűsítést szolgáló gördülő program révén is, amely már most is számos javaslatot tartalmaz az adminisztratív terhek csökkentésére egy külön fejezetben..

Amennyiben valamennyi szereplő – vagyis az európai uniós szintű intézmények és a tagállamok – aktívan részt vesz, az Európai Tanács 2012. tavaszi ülése áttekintheti és lezárhatja a programot.

[1] Gelauff, G.M.M. és A.M. Lejour (2006). Öt fontos lisszaboni lépés: A célok elérésének gazdasági hatása (Five Lisbon highlights: The economic impact of reaching these targets). CPB Document 104. CPB (Central Planbureau, holland gazdaságpolitikai elemzőiroda), Hága. A Vállalkozáspolitikai és Ipari Főigazgatóság számára készült dokumentum.