A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK

az 1995/96 és 2001/02 közötti időszak tekintetében a tejtermelőkre kirótt kiegészítő illeték behajtásával kapcsolatban Olaszország által a Bizottságnak és a Tanácsnak jelentett haladás értékeléséről

(a 2003/530/EK tanácsi határozat 3. cikke alapján)

Ezt az értékelő jelentést a Bizottság az Olasz Köztársaság által az olasz tejtermelőknek nyújtandó támogatás közös piaccal való összeegyeztethetőségéről szóló, 2003. július 16-i 2003/530/EK tanácsi határozat (a továbbiakban: tanácsi határozat) 3. cikke alapján készítette, amelynek értelmében az illetékes olasz hatóságok kötelesek évente jelentést tenni a Tanácsnak és a Bizottságnak az 1995/96 és 2001/02 közötti időszakra vonatkozó, kiegészítő illeték címén esedékes összeg termelőktől való behajtásában elért haladásról.

A tanácsi határozat 1. cikke szerint az a támogatás, amelyet az Olasz Köztársaság azáltal nyújtott, hogy az 1995/96-tól 2001/02-ig tartó időszakban a tejre kivetett kiegészítő illeték címén a tejtermelők által az Európai Uniónak fizetendő összeget saját maga fizette be az Európai Unió költségvetésébe, valamint azáltal, hogy megengedte, hogy a termelők kamat megfizetése nélkül, több év alatt, részletekben fizessék vissza tartozásukat, kivételesen összeegyeztethetőnek minősül a közös piaccal, azzal a feltétellel, hogy:

–a termelők egyenlő összegű éves részletekben, hiánytalanul visszafizetik teljes tartozásukat, és

–a visszafizetési időszak – amely 2004. január 1-jével kezdődik – nem haladja meg a 14 évet.

A tanácsi határozat 2. cikke szerint a támogatásnyújtás feltétele, hogy Olaszország bejelentse az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalapnak (EMOGA) az érintett időszakra érvényes kiegészítő illeték teljes összegét, valamint az EMOGA 2003. novemberi, 2004. novemberi és 2005. novemberi kiadásaiból három egyenlő éves részletben levonja a fennmaradó tartozást. Olaszország 2003. augusztus 26-i levelében megtette az érintett időszakra vonatkozó kiegészítő illeték teljes összegéről szóló bejelentést. A fennálló tartozást levonták az EMOGA 2003., 2004. és 2005. novemberi kiadásaiból.

A tanácsi határozat 3. cikke szerint az illetékes olasz hatóságok kötelesek évente jelentést tenni a Tanácsnak és a Bizottságnak az 1995/96 és 2001/02 közötti időszakokra vonatkozó kiegészítő illeték címén esedékes összeg termelőktől való behajtásában elért haladásról.

Az olasz hatóságok az említett rendelkezéssel összhangban benyújtották tizenharmadik jelentésüket a Bizottságnak; az AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura) 2018. november 9-én kelt leveléhez csatolt jelentés a 2017. évi részletfizetésről számol be. Tájékoztatásul: az első két éves részlet (2004. és 2005.) egy jelentésben szerepelt (COM(2007) 34 végleges, 2007.1.30.); a mostani jelentés így a tizennegyedik éves részletnek felel meg.

Ez a jelentés azon előrehaladás Bizottság általi értékelését tartalmazza, amelyről az olasz hatóságok a 2017. évre vonatkozóan a tanácsi határozat hatálya alá eső hét időszak, illetve a határozat hatályán kívül eső időszakok után esedékes kiegészítő illeték behajtása tekintetében beszámoltak.

Az illeték törlesztése a 2003-as részletfizetési könnyítéssel

A tanácsi határozat, amely engedélyezte Olaszország számára, hogy a termelők helyett maga fizesse be a kiegészítő illetéket az uniós költségvetésbe, 2005-ben, a Tanácsnak benyújtott első jelentés időpontjában 25 123 hátralékkal rendelkező termelőt érintett. Ez a szám 2017-re 20 647-re csökkent.

A tanácsi határozat által érintett hét időszakban illetéktartozást felhalmozó, a jelentés által érintett termelők közül kezdetben 15 431 választotta a 2003-ban bevezetett részletfizetési lehetőséget. A részletfizetési rendszert választó 15 431 termelő 2004-ben – az első éves részlet kifizetése előtt – összesen mintegy 345 millió EUR-val tartozott, amely a részletfizetést elutasító termelők esetében fennálló illetéktartozás teljes összegének körülbelül egynegyedét tette ki. Úgy tűnik tehát, hogy az egyéni szinten a legkisebb mértékű túltermelésért felelős termelők többsége a részletfizetési rendszerbe való belépést választotta. Másrészről viszont az egyéni szinten jelentősebb mértékű túltermelésért felelős (a hét időszak alatt mintegy 1 milliárd EUR-nyi illetéktartozást felhalmozó) termelők – akiknek a száma összesen mintegy 8 000-re tehető – inkább úgy döntöttek, hogy nem vesznek részt a részletfizetési rendszerben. Meg kell ugyanakkor jegyezni, hogy az olasz hatóságokhoz minden évben újabb részletfizetési kérelmek érkeztek be. 2017-ben például 36 új, összesen mintegy 7 millió EUR-ra vonatkozó kérelem érkezett be. A tizennegyedik éves részletet – összesen 24 655 057,20 EUR-t – 10 137 termelőnek kellett befizetnie 2017. december 31. előtt. Az olasz hatóságok által végrehajtott ellenőrzések azt mutatják, hogy 2017 folyamán 10 038 termelő fizette be határidőre az esedékes összeget, összesen 24 259 152,52 EUR-t. Ez azt jelenti, hogy a tizennegyedik éves részletet a termelők 99 %-a időben befizette, és befizetésük az esedékes éves részlet 98,40 %-át tette ki. Ez utóbbi ráta a korábbi éves részletek átlagának 97 %-a. Az olasz hatóságok szerint a tizennegyedik éves részlet beérkezésével immár összesen 375,94 millió EUR behajtására került sor.

Noha a hivatkozott arányok egyértelműen bizonyítják a részletfizetési rendszerben részt vevő termelők szándékát kötelezettségeik teljesítése iránt, a Bizottság úgy véli, hogy az olasz hatóságok a rendszer feltételeinek szigorú betartatása és – végső soron – a teljes illetéktartozás behajtása iránti elkötelezettségüket elsősorban az elmaradt törlesztések eseteinek nyomon követésével mutathatnák ki.

A tizennegyedik éves részlet kapcsán semmilyen információ nem áll a rendelkezésünkre a fennmaradó 99 termelő elmaradt befizetéséről, amely összesen 392 784,39 EUR-t tesz ki.

Ami a tizenharmadik éves részletet illeti, az előző jelentés 209 olyan termelőről számolt be, aki nem fizette be a megfelelő összeget 2016. december 31-ig, ami 563 317,2 EUR hiányt jelentett. Az olasz hatóságok által közölt információkból kiderül, hogy a központi hatóságok az említett esetek mindegyikéről tájékoztatták az illetékes regionális hatóságokat a teljes, kamatokkal megnövelt összegnek a részletfizetési rendszeren kívüli behajtása érdekében. Később bebizonyosodott, hogy az eredetileg feltételezett 209 fizetéselmaradási esetből 103-ban a termelő valójában megfizette a részletet. Ezzel szemben az a 106 termelő, akik ténylegesen nem teljesítették a tizenharmadik részlet befizetését, elveszítették a részletfizetés lehetőségét, és végrehajtási eljárás indult ellenük.