Jóllehet a vizsgált ötéves időszakban sok pozitív elem körvonalazódott, az elemzés az ellenőrzési rendelet végrehajtásának hiányosságaira és a benne foglalt egyes rendelkezések hibáira is rámutatott, főként a szankciókkal és a pontrendszerrel, a jogsértések nyomon követésével, az adatok tagállamok közötti cseréjével és megosztásával, a nyomon követhetőséggel, a mérlegelési gyakorlatok ellenőrzésével, valamint a 12 méter alatti hajók nyomon követésével és fogásbejelentő eszközeivel kapcsolatban.

Egy ilyen jogi keret értékelése továbbá nem hagyhatta figyelmen kívül a kapcsolódó szakpolitikai környezetet sem. Az ellenőrzési rendelet értékelése során a környezeten és a rendelet elfogadásakor meghatározott célkitűzéseken túlmenően a közös halászati politika közelmúltbeli reformját is figyelembe vettük, amellyel új célkitűzések és jogi kötelezettségek kerültek bevezetésre, például a kirakodási kötelezettség. Úgyszintén figyelembe vettük a jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászatra vonatkozó rendelet alkalmazása révén végrehajtott ellenőrzési szempontok alakulását, a 2014–2020-as időszakra szóló Európai Tengerügyi és Halászati Alapot (ETHA) (amely többek között a pénzügyi szankciókra vonatkozó új rendelkezéseket vezetett be), a közös piacszervezésről szóló rendeletet, valamint a külső vizeken halászó flották fenntartható kezeléséről szóló rendeletről és a nemzetközi óceánpolitikai irányítás alakítására tett uniós erőfeszítésekről folyó megbeszéléseket. Végezetül, az értékelés figyelembe vette az intézményi és politikai forgatókönyvek változásait, mindenekelőtt a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését és a parti őrségi feladatokkal kapcsolatos együttműködés létrehozását.

Ezzel összefüggésben az ellenőrzési rendelet fő rendelkezéseit az egyenlő versenyfeltételek előmozdítására és a közös halászati politikai szabályaival kapcsolatos jogkövető magatartás kialakítására vonatkozó általános célkitűzések vonatkozásában értékeltük. Ezen túlmenően megvizsgáltuk azon eszközök eredményességét is, amelyeket az ellenőrzési rendelet határozott meg a Bizottság számára, hogy biztosíthassa a közös halászati politika tagállamok általi végrehajtását. Ezeken a területeken a korábbi ellenőrzési rendszerben gyengeségek és hiányosságok mutatkoztak, ezért ezekre a jelenlegi ellenőrzési rendelet új eszközein keresztül kifejezett figyelem irányult.

Az értékelés elvégzésére a Bizottság minőségi jogalkotásról szóló, 2015. májusi iránymutatásában meghatározott öt kritériumnak megfelelően került sor. Ez az öt kritérium a relevancia, az uniós hozzáadott érték, a koherencia, az eredményesség és a hatékonyság. Az értékelés részeként az egyszerűsítéssel és a szabályozási terhek csökkentésével kapcsolatos szempontok elemzésére is sor került.

Az ellenőrzési rendelet értékelése a Bizottság célravezető és hatásos szabályozás programjának (REFIT) is része, így az értékelés a rendelet egyszerűsítéssel és a szabályozási terhek csökkentésével kapcsolatos vonatkozásait előtérbe helyezve annak felmérésére irányult, hogy a rendelet célravezető-e.

E dokumentum az ellenőrzési rendelet 118. cikkében meghatározott jogi kötelezettségnek tesz eleget. E cikk értelmében a Bizottságnak ötévente be kell számolnia az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak az ellenőrzési rendelet tagállami végrehajtásának helyzetéről (a 118. cikk (2) bekezdése), és a rendelet hatálybalépésétől számított öt év elteltével értékelnie kell a rendelet által a közös halászati politikára gyakorolt hatást (a 118. cikk (3) bekezdése).

Az értékelés megerősíti, hogy az ellenőrzési rendelet releváns, és uniós hozzáadott értéket nyújt, továbbá hatékony eszközként biztosít következetes keretet a közös halászati politika betartásának biztosítására szolgáló ellenőrzés, vizsgálat és végrehajtás számára. A rendelet kritikus jelentőségűnek tekinthető, mivel egyenlő versenyfeltételeket teremt a piaci szereplők számára.

Az ellenőrzési rendelet egyszerűsítette és észszerűsítette a korábbi ellenőrzési rendszert. Az ellenőrzési intézkedéseket tartalmazó egyéb párhuzamos eszközök (pl. a halászati engedélyekre vonatkozó rendelet, a technikai intézkedésekre és a Földközi-tengerre vonatkozó rendelet) létezése ellenére semmilyen különös problémára nem derült fény ezek egyidejű végrehajtásával kapcsolatban. Az ellenőrzési rendelet összhangban van más halászati szabályzatokkal és jogszabályokkal is (pl. a közös piacszervezésről szóló rendelettel és az ETHA-val). A rendeletnek köszönhetően az EU összhangba került az ellenőrzés területén rá háruló nemzetközi kötelezettségekkel, különösen azáltal, hogy lehetővé vált a jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászatra vonatkozó rendelet megkülönböztetésmentes végrehajtása a harmadik országok viszonylatában. A más uniós politikákkal, így a környezetvédelmi politikával, a tengerpolitikával, az innovációs politikával („kék növekedés”), a higiéniára vonatkozó politikával, a vámpolitikával és a kereskedelempolitikával való koherencia sem vitatható. E következetesség ellenére, az érdekelt felek körében aggodalmak merülnek fel a közös halászati politikában meghatározott egyes új kötelezettségek, például a kirakodási kötelezettség ellenőrzésére vonatkozó jelenlegi rendelkezésekkel kapcsolatban. A nyomon követhetőséggel kapcsolatos hiányosságok is hátráltathatják a közös piacszervezés eredményes végrehajtását. Ezen túlmenően az ellenőrzési rendelet eszköztárából hiányoznak azok a szinergiák, amelyek segíthetnék a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv és a parti őrségi feladatokkal kapcsolatos újonnan létrehozott együttműködés eredményes és hatékony végrehajtását.

Ami az eredményességet és a hatékonyságot illeti, a hajómegfigyelési rendszer és az elektronikus jelentéstételi rendszer végrehajtása, valamint a kockázatalapú ellenőrzési stratégiák alkalmazása létfontosságú eszköznek bizonyultak a tevékenységek nyomon követése és a bejelentett fogási adatok minőségének javítása terén. Az is elismerést nyert, hogy az elektronikus halászati információs rendszerek és a standard ellenőrzési eljárások alkalmazása csökkentette mind a piaci szereplők, mind a hatóságok adminisztratív terheit (erről további részleteket tartalmaz az „Egyszerűsítés és az adminisztratív terhek csökkentése” című későbbi rész). Ám egyes szabályok és az új megközelítés korábbi rendszerhez viszonyított bonyolultsága késedelmekhez vezetett a végrehajtásban. Tekintve, hogy egy sor rendelkezés hatálybalépésére 2010 után három évre elosztva került sor, a pozitívumok mértéke bizonyos területeken csak most mutatkozik meg, és az előnyök csak hosszú távon válnak majd teljes mértékben láthatóvá. Megjegyzendő azonban, hogy jóllehet bizonyos késedelmek a műszaki fejlesztésekhez (pl. az új technológiák és IT-rendszerek bevezetéséhez) vagy a nemzeti jogba való átültetéshez szükséges idővel magyarázhatók, egyes érdekelt felek a kellő időben történő végrehajtás biztosítására irányuló politikai akarat hiányát is megemlítik, a tagállamok pedig rendszeresen felhívták a figyelmet az emberi erőforrások hiányára.

E jogi eszköz eredményességét és hatékonyságát egyes rendelkezések egyértelműségének hiánya, az elavult rendelkezések és a tagállamok belátására bízott végrehajtás (pl. eltérések, szankciók) is hátráltatja.

Egyenlő versenyfeltételek

Valamennyi érdekelt fél kijelentette, hogy az uniós halászati politikában prioritásnak kell tekinteni, hogy létezzen egy egységes, harmonizált és globális halászati ellenőrzési rendszer. A közös halászati politika eredményes működésének egyik pillére az egyenlő versenyfeltételek biztosítása az ellenőrzés területén a tagállamok, a halászati üzemek, az uniós vizeken és azokon kívül halászó uniós flották, valamint az uniós vizeken halászó uniós és nem uniós flották számára. Jóllehet az új ellenőrzési rendszernek köszönhetően jó eredmények születtek, van még lehetőség a fejlődésre, és további elkötelezettségre van szükség a tagállamok részéről, hogy biztosított legyen a piaci szereplők számára a rendelet következetes és egységes uniós szintű alkalmazása.

Az elemzés megerősítette, hogy az uniós előírások, az ellenőrzési tevékenységekkel kapcsolatos harmonizált megközelítés és az adatcserére szolgáló megosztott IT-platformok kialakítása a megbízhatóan egyenlő versenyfeltételek elérésének alapvető eszköze. Elismerést nyert, hogy e tekintetben alapvető az Európai Halászati Ellenőrző Hivatal (EFCA) és az Európai Bizottság által a harmonizált és koherens megközelítés kialakításában és javításában betöltött szerep, amely megközelítés a jelentéstételre, az adatcserére és a halászati termékek nyomon követésére szolgáló kompatibilis rendszereket foglal magában.

A halászati termékek tagállamok közötti nyomon követhetősége problémás. Noha a tagállamokban jelentős javulás volt megfigyelhető, és a kirakodás utáni ellenőrzés növelte az adatok megbízhatóságát és minőségét, még mindig fennállnak problémák az első értékesítéskor és a szállítás alatt történő ellenőrzéssel. A fő problémák a nyomon követhetőségnek a termelési lánc e két lépésében való elvesztéséből adódnak, ha a szállítmányok származásuk előzetes ellenőrzése nélkül hozhatók forgalomba. Az ellenőrző hatóságok úgy vélik, hogy a mérlegelés és a szállítás ellenőrzésének jelenlegi kerete lehetőséget ad a hamis jelentéstételre, míg a mérlegelésre vonatkozó rendelkezések a lobogó szerinti állam kezéből a parti állam kezébe adják át az ellenőrzést. A tapasztalat azt mutatja, hogy a szállítás a fogási adatok valótlan tartalmú bejelentésének ideális eszköze. Az ellenőrzési rendelet által meghatározott papíralapú nyomon követhetőségi rendszert sem tartják eredményesnek. Emiatt egyes tagállamok önkéntes jelleggel elektronikus nyomon követhetőségi rendszereket alakítanak ki, de a nemzeti szinten követett különböző megközelítések hátráltatják az adatcserét, a keresztellenőrzéseket és az ellenőrzést. Másrészről megjegyzendő, hogy egyes esetekben az adatcsere nehézségei az adatok – többek között a tagállamok, a Bizottság és az EFCA közötti – megosztásától való vonakodással magyarázhatók.

A több esetben felvetett titoktartási igények is komoly akadályként hátráltathatják más kapcsolódó politikák végrehajtását (pl. együttműködés a parti őrségi feladatok területén). Ezenfelül továbbra is megoldatlan néhány kérdés a tudományos adatok ellenőrzési célú felhasználásával, valamint az ellenőrzési adatok irányítási célú felhasználásával kapcsolatban, amellyel a közös halászati politika célkitűzéseinek eredményes megvalósítása érdekében meg kell birkózni. Az elemzés világosan megmutatta, hogy az ellenőrzési rendelet adat- és információgyűjtésre és -cserére vonatkozó egyes rendelkezései nem kellően egyértelműek.

A 12 méternél kisebb hajókra alkalmazandó külön szabályokat nem tartják teljesen megfelelőnek: miközben a mentességeket és eltéréseket a nagyobb hajók üzemeltetői az ellenőrzés hiányaként és az egyenlő versenyfeltételeket hátráltató tényezőként érzékelik, a kisüzemi halászattal foglalkozók indokolatlan tehernek érzik egyes megszabott rendelkezések merevségét, különösen azokban a szektorokban, amelyeket erőteljesen sújtott a közelmúltbeli gazdasági válság.

A tagállamok nem hajtják végre megfelelően a napló vezetése alól jelenleg felmentett 10 méter alatt hajók tevékenységeinek ellenőrzését (pl. mintavétellel történő ellenőrzés a kirakodás időpontjában). A Földközi-tengeren, ahol a hajók több mint 80 %-a kisméretű, ez olyan kérdést jelent, amellyel a jelenlegi ellenőrzési rendelet nem foglalkozik megfelelően. Hasonló nehézségek más tengermedencékben is felmerülnek, noha kisebb mértékben.

A hobbihorgászatra vonatkozó ellenőrzési rendelkezések hiányát szintén az egyenlő versenyfeltételeket gyengítő tényezőként érzékelik, és a polgárok és az érintett érdekelt felek többsége is szükségesnek tartana ilyen rendelkezéseket.

Sok érdekelt fél adott hangot a kirakodási kötelezettség ellenőrzésével kapcsolatos aggodalmainak. A piaci szereplők különösen az egyenlő versenyfeltételek miatt aggódnak, és a további terhek korlátozását igyekeznek elérni. Megjegyzendő, hogy jóllehet az ellenőrzési rendelet szövegét az úgynevezett salátarendelet révén hozzáigazították az új közös halászati politikához, a kirakodási kötelezettség ellenőrzésére vonatkozó rendelkezések a vélekedések szerint nem megfelelők, és az új kötelezettségek ellenőrzésével (pl. a minimális védelmi referenciaméret alatti és közvetlen emberi fogyasztásra nem szolgáló fajok fogásai felhasználásának ellenőrzése) megfelelőbb módon kell foglalkozni, elkerülve a zavart és a kétségeket az állami és magánszféra számos érdekelt fele számára.

Az értékelés azt is megmutatta, hogy egyes feladatok esetében nem világosak a Bizottság, az EFCA és a tagállamok szerepei és felelősségi körei, ami a hasonló tevékenységek közötti átfedésekhez vezet.

Az ágazati piaci szereplők és a halászok aggodalmuknak adtak hangot egyes technikai rendelkezések merevsége miatt, amelyeket nehezen végrehajthatónak találtak (pl. a mérlegelési gyakorlatok, a hibahatárok, a szállítás, az előzetes értesítés, az értékesítési bizonylatok továbbítására vonatkozó határidők).

Jogkövető magatartási kultúra

Az ellenőrzési politika egyik fontos sarokköve, hogy a halászathoz kapcsolódó tevékenységek teljes körében (fogás, feldolgozás, elosztás és értékesítés) részt vevő valamennyi szereplő figyelmét fel kell hívni a közös halászati politika szabályainak való megfelelés fontosságára. Az értékelés tanúsága szerint a jelenlegi keret hozzájárult a jogkövető magatartási kultúra kialakításához a piaci szereplők és a tagállamok körében, ami pedig a közös halászati politikából eredő kötelezettségek jobb betartásához vezetett. Az is világos azonban, hogy még mindig erősíteni kell a közös halászati politika szabályainak való megfelelést egy átfogó és megbízható nyomonkövetési és ellenőrzési rendszer révén, és fel kell hívni az ágazat figyelmét a védelmi intézkedések tiszteletben tartásának fontosságára.

Az EFCA koordinálása mellett végrehajtott egyedi ellenőrzési és vizsgálati programok és közös alkalmazási tervek hatékony eszközök, és a tagállamok közötti együttműködés és információcsere javítása szempontjából is kiválónak bizonyultak. Az EFCA által végzett közzétételi tevékenységek és képzések szintén rendkívül hasznosak az alkalmazandó új szabályok megismertetése és a piaci szereplők körében a védelmi kérdésekkel kapcsolatban történő ismeretterjesztés szempontjából.