A javaslat megfelel az arányosság elvének a következő ok miatt: a közös halászati politika közös politika. Az EUMSZ 43. cikke (3) bekezdésének megfelelően a Tanács feladata, hogy intézkedéseket fogadjon el a halászati lehetőségek meghatározására és elosztására vonatkozóan.

Ezért egy tanácsi rendeletre irányuló javaslat formájában az Atlanti-óceán északkeleti részének uniós és nemzetközi vizeiben élő, kereskedelmi szempontból legjelentősebb mélytengeri fajok tekintetében megállapítja az uniós halászflottákra vonatkozó fogási korlátozásokat annak érdekében, hogy teljesüljön a közös halászati politika célkitűzése, nevezetesen az, hogy a halászat környezeti, gazdasági és társadalmi szempontból is fenntartható legyen. A javaslat az EUMSZ 3. cikke (1) bekezdésének d) pontja szerint az Unió kizárólagos hatáskörébe tartozik, ezért a szubszidiaritás elve nem alkalmazható.

Jóllehet bizonyos mélytengeri fajokat más halászó nemzetek is halásznak, különösen Norvégia, Izland, a Feröer szigetek, Oroszország és Marokkó, és noha az említett nemzetekkel (illetve amennyiben ezek az állományok nemzetközi vizekben fordulnak elő, az Északkelet-atlanti Halászati Bizottság [NEAFC] keretében) törekedni kell a megállapodásra és az összehangolt állománygazdálkodási intézkedések kidolgozására, a szóban forgó megállapodások megkötéséig egyoldalú intézkedések meghozatalára van szükség az uniós hajókra vonatkozóan. Az intézkedések célja elkerülni a szabályozatlan halászat és az állomány-kimerítés fentiekben ismertetett káros következményeit.

A mélytengeri halászati lehetőségeket ezenfelül a nemzetközi megállapodásokkal, többek között a kizárólagos gazdasági övezeteken túlnyúló halállományok és a hosszú távon vándorló halállományok védelméről és kezeléséről szóló, 1995. évi ENSZ-megállapodással (a továbbiakban: a halállományokról szóló 1995. évi ENSZ-megállapodás) összhangban kell megállapítani. Különös elővigyázatosság indokolt abban az esetben, ha az információk bizonytalanok, nem megbízhatók vagy pontatlanok. A halállományokról szóló 1995. évi ENSZ-megállapodás 6. cikkének (2) bekezdése értelmében a megfelelő tudományos információk hiányára nem lehet hivatkozni az állományvédelmi és -gazdálkodási intézkedések elhalasztásának vagy elmulasztásának okaként. A javasolt teljes kifogható mennyiségek összhangban vannak a 2008. évi, a nyílt tengeren folytatott mélytengeri halászat kezelésére vonatkozó nemzetközi ENSZ FAO-iránymutatásokkal, amelyeket az ENSZ Közgyűlése több egymást követő határozattal is megerősített (2007-ben a 61/105. sz. határozattal, 2009-ben a 64/72. sz. határozattal és legutóbb 2015-ben a 70/235. sz. határozattal).

A Nemzetközi Tengerkutatási Tanács (ICES) kétévente alapos áttekintést nyújt a mélytengeri halállományok biológiai helyzetéről. Legutóbbi szakvéleményét az ICES 2016 júniusában tette közzé. A halászati lehetőségek megállapítására vonatkozó jelenlegi javaslat emellett a Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottság (HTMGB) által 2016 júliusában elvégzett mélyrehatóbb vizsgálaton alapuló elemeket is magába foglal. Az ICES és a HTMGB ajánlásai egyaránt kiemelik, hogy a javaslatban szereplő mélytengeri állományok többségének halászata továbbra sem fenntartható, valamint hogy a szóban forgó állományok fenntarthatóságának biztosítása érdekében a rájuk vonatkozó halászati lehetőségeket mindaddig csökkenteni kell, amíg az állományok méretének alakulása nem mutat pozitív tendenciát. Ez képezi a mélytengeri állományokra vonatkozó halászati lehetőségek rögzítésének alapját, az 1380/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 3. cikkének c) pontjában előírt azon elvnek megfelelően, amely szerint a közös halászati politika keretében a döntéshozatali folyamatnak többek között tudományos szakvéleményen kell alapulnia.

A javaslatnak a tagállamokra nézve nincsenek új pénzügyi vonzatai. Ezt a rendeletet a Tanács fogadja el kétévente, végrehajtásának állami és magánszektorbeli eszközei pedig már adottak.

5.EGYÉB ELEMEK

•A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes magyarázata

Az e javaslat tárgyát képező mélytengeri állományokról rendelkezésre álló ismeretek – a gránátoshal egy állományától eltekintve – sem a populációméret, sem a halászati mortalitás tekintetében nem teszik lehetővé a kutatók számára az állományok állapotának teljes körű értékelését. Ennek számos oka van: a kérdéses fajok gyakran hosszú életűek és lassú növekedésűek, ami rendkívül megnehezíti az adott állomány korcsoportok szerinti tanulmányozását, valamint a kifogott egyedek hossza vagy a zsákmány korszerkezete alapján annak felmérését, hogy a halászat milyen hatást gyakorolt az állományra. Nem ismert az állományok fiatal egyedekkel való pótlódásának gyakorisága. Az állományok nagy elterjedési területükön olyan mélységekben fordulnak elő, amelyek gyakorlati okokból nehezen vizsgálhatók. Ezen állományok csekély kereskedelmi értéke miatt gyakran nem állnak rendelkezésre tudományos adatok, illetve azok nem fedik le az elterjedési terület egészét. A halászati tevékenységek esetenként csak részben irányulnak e fajokra, és egyes tevékenységek viszonylag új keletűek.

A javasolt fogási korlátok összhangban állnak a 2017. évi halászati lehetőségekkel kapcsolatban folytatott konzultációról szóló, fent említett bizottsági közleményben lefektetett elvekkel. Az említett közlemény ismerteti a Bizottságnak a teljes kifogható mennyiségek meghatározására vonatkozó módszerét, és a Bizottság e javaslat kidolgozása során az abban foglalt TAC-értékek meghatározásakor szintén ezeket a szabályokat követte, mégpedig az alábbiak szerint:

Ha a tudományos szakvélemények széles körű adatgyűjtésen és kvantitatív elemzésen, valamint a legnagyobb fenntartható hozamra vonatkozó ICES-keretrendszer szerinti előrejelzéseken alapulnak, a teljes kifogható mennyiségeket a tudományos szakvélemények szerint kell megállapítani. Ez áll fenn az északnyugati vizekben élő gránátoshal és észak-atlanti gránátoshal javasolt teljes kifogható mennyiségére vonatkozó bejegyzésre. A gránátoshalra és az észak-atlanti gránátoshalra meghatározott TAC-értékek egy bírósági ügy tárgyát képezik, ezért az érintett 4 TAC-értékre vonatkozó bejegyzésben az idei év egy későbbi időpontjáig a „p.m.” jelölés szerepel.

Ha az indikatív tudományos szakvélemények a rendelkezésre álló információk kvalitatív elemzésén alapulnak (még ha nem is teljesek vagy szakértői véleményt tartalmaznak), indokolt őket felhasználni a teljes kifogható mennyiségre vonatkozó döntések meghozatalakor. Ennek fényében a javaslatban tíz esetben TAC-csökkentés, egy esetben pedig a TAC szintjének fenntartása szerepel. Szakvéleményében az ICES a nagyszemű vörösdurbincsnak a VI, VII és VIII övezetben folytatott halászatával kapcsolatban 2017-re és 2018-ra teljes halászati tilalmat javasol. Mivel a járulékos fogások elkerülhetetlennek tűnnek, a TAC csak járulékos fogásokra vonatkozik. A nagyszemű vörösdurbincs IX övezetben élő állományára vonatkozó TAC kiterjesztésre került a CECAF-övezetre is, ahol e faj egyedeiből jelentős mennyiséget fognak ki. A IX övezetre vonatkozó TAC nem csökkenti kellő mértékben a halászati mortalitást, csak abban az esetben, ha hatálya a CECAF-övezetre is kiterjed.

A fekete abroncshal egy állománya esetében még nem áll rendelkezésre szakvélemény. A mélytengeri cápák esetében az ICES tudományos szakvéleménye csak 2016 októberére várható. Ennélfogva a mélytengeri cápákra vonatkozó három, valamint a fekete abroncshal egy állományára vonatkozó TAC-bejegyzésnél e javaslatban „p.m.” jelölés szerepel, és aktualizálásukra a javaslat Bizottság általi elfogadását követően fog majd sor kerülni.

Az atlanti tükörhalra vonatkozó három TAC törlésre került (mindhárom mennyiség nulla volt 2010 óta), és a faj ezentúl tilalom hatálya alá tartozó fajnak minősül. Az állomány kimerült és nem regenerálódik. Az ICES megállapítja, hogy az Atlanti-óceán északkeleti részén 2010 óta nem került sor a halfaj célzott uniós halászatára.

2016/0313 (NLE)

Javaslat

A TANÁCS RENDELETE

az uniós halászhajók egyes mélytengeri halállományokra vonatkozó halászati lehetőségeinek a 2017. és 2018. évre történő meghatározásáról



AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen 43. cikkének (3) bekezdésére,

tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,

mivel:

(1)A Szerződés 43. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy a Tanács a Bizottság javaslata alapján intézkedéseket fogadjon el a halászati lehetőségek meghatározására és elosztására vonatkozóan.

(2)A közös halászati politikáról szóló, 2013. december 11-i 1380/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet előírja, hogy az állományvédelmi intézkedéseket a rendelkezésre álló tudományos, műszaki és gazdasági szakvélemények, többek között – amennyiben releváns – a Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottságtól (HTMGB) kapott szakvélemények figyelembevételével kell elfogadni.

(3)A Tanács feladata, hogy a halászati lehetőségek meghatározására és elosztására vonatkozóan intézkedéseket – ezen belül adott esetben bizonyos, azokkal funkcionálisan összefüggő feltételeket – fogadjon el. A halászati lehetőségeket úgy kell elosztani a tagállamok között, hogy az valamennyi tagállamnak viszonylagos stabilitást biztosítson minden állomány halászata, illetve minden halászati tevékenység végzése tekintetében, továbbá kellően figyelembe vegye a közös halászati politikának az 1380/2013/EU rendeletben meghatározott célkitűzéseit.