[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 2009.12.7.

COM (2009) 661 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE

Állami támogatási értesítőJelentés az uniós tagállamok által nyújtott állami támogatásokról

– 2009 őszi kiadás – {SEC(2009) 1638 }

TARTALOMJEGYZÉK

Bevezetés 3

Állami támogatások a gazdasági válság kontextusában 3

1. Állami támogatások 2008-ban 4

2. Tendenciák és minták a tagállamok állami támogatási kiadásaiban 5

2.1. Az iparnak és a szolgáltatási szektornak nyújtott állami támogatások szintje esetében megfigyelhető tendenciák 6

2.2. A közös érdekű horizontális célkitűzésekre elkülönített állami támogatások 7

3. Állami támogatások a pénzügyi és gazdasági válság kontextusában 8

3.1. A Bizottság iránymutatása válsághelyzetben 8

3.2. A Bizottság intervenciója válsághelyzetben 9

3.3. Jóváhagyott intézkedések és azok igénybevétele 10

3.4. A 2008 során nyújtott állami támogatások 11

4. Az állami támogatásra vonatkozó szabályok egyszerűsítése 12

4.1. Az állami támogatások ellenőrzésének új kerete 12

4.2. Az egyedi támogatások értékelésének összpontosítása néhány nagy, potenciálisan versenytorzító hatású támogatásra 13

4.3. Az iparnak és a szolgáltatási szektornak nyújtott támogatásnak csaknem 19 %-a csoportmentességet élvez. 13

5. Az állami támogatási szabályok végrehajtása 14

Bevezetés

Az állami támogatási értesítő (a továbbiakban: az értesítő) 2009. őszi kiadása a 27 tagállam által nyújtott állami támogatások 2008. évi helyzetére összpontosít. Áttekintést nyújt a támogatási szintekről és a tagállamok által nyújtott támogatásokkal elérni kívánt célokról. A jelentés külön szakaszban foglalkozik a pénzintézeteknek a pénzügyi és gazdasági válságra adott válaszul nyújtott állami támogatásokkal.

Ezenfelül az értesítő bemutatja az állami támogatások átfogó és koherens reformcsomagjának 2005-ben az állami támogatási cselekvési tervvel (a továbbiakban: a cselekvési terv) megkezdett teljesítése felé tett előrelépést. Végül bemutatja az állami támogatási szabályok végrehajtása terén elért eredményeket.

Ez az őszi értesítő két részből áll: A tagállamok által nyújtott állami támogatásokról szóló összefoglaló jelentés kulcsfontosságú adatokra, következtetésekre, tendenciákra és mintákra, valamint az állami támogatások ellenőrzésének kontextusában a főbb szakpolitikai fejlődésekre összpontosít. Melléklete, a „Tények és számok az uniós tagállamok állami támogatásairól” pedig további háttéradatokkal szolgál.

Az EFTA Felügyeleti Hatóság éves értesítőt[1] tesz közzé az Izlandon, Liechtensteinben és Norvégiában nyújtott állami támogatások volumenéről.

Állami támogatások a gazdasági válság kontextusában

Az elmúlt évtizedben az EU-ban stabil gazdasági növekedés volt tapasztalható (évente átlagosan a GDP 1,5 %-a). 2002 és 2007 között az iparnak és a szolgáltatási szektornak nyújtott állami támogatások szintje átlagosan évi 2 %-kal csökkent, és 2007-ben 65 milliárd EUR, azaz kevesebb mint a GDP 0,5 %-a volt. Ezzel párhuzamosan a költségvetési hiányok mértéke átlagosan a GDP 0,8 %-ára csökkent 2007-re, ami az elmúlt 30 év legjobb eredménye[2]. Ez időszak alatt a munkanélküliség csökkent, és 2008-ban hosszú idő óta nem tapasztalt alacsony értéken, 7 %-on állt EU-szerte.

A pénzügyi válság hirtelen véget vetett a GDP-növekedés, az állami támogatások alacsony szintje és a csökkenő államháztartási hiányok időszakának. Az állami támogatások általános szintje 2008-ban csaknem megötszöröződött 2007-hez képest, és a GDP 2,2 %-ára emelkedett, szinte kizárólag a pénzügyi szektornak nyújtott válságkezelési támogatás eredményeként. A reálgazdaságnak az ideiglenes keretszabály[3] keretében nyújtott válságkezelési támogatások végrehajtását a tagállamok csak 2009-ben kezdték meg, ezért azokkal ez a jelentés nem foglalkozik. A gazdasági tevékenység visszaesett, és várhatóan csak 2010-ben stabilizálódik majd. Bár már mutatkoznak a gazdasági fellendülés első jelei, az előrejelzések szerint az államháztartási hiányok az unióban 2009-ben átlagosan 6 %, 2010-ben pedig 7 % körül lesznek. A költségvetési hiányok jelentős mértékben megnövekedtek, és elérik a 2000. évre jellemző szintet. A munkanélküliség várhatóan 10 %-ra vagy akár afölé emelkedik, és az elkövetkező évek fő kihívását jelenti majd.

Amikor 2008 szeptemberében megszűnt a bankközi hitelezés, a tagállamok nagy összegű támogatásokat juttattak a bankszektornak, hogy megakadályozzák a pénzügyi rendszer összeomlását. Annak biztosítása érdekében, hogy folytatódjon a reálgazdaságnak történő hitelezés, a tagállamok garanciarendszereket vezettek be, amelyeket feltőkésítési intézkedések és kockázatlefedési rendszerek követtek. Következő lépésként a tagállamok az ideiglenes keretszabály alapján kiegészítő ösztönzőket kezdtek nyújtani a reálgazdaságnak a beruházások fenntartása, illetve újbóli beindítása érdekében. Ezen – összességében nézve eredményes – mentőintézkedések összehangolt megvalósításában az egyik kulcsszerepet az Európai Bizottság állami támogatási politikája játszotta. Lehetővé tette korábban soha nem látott támogatási intézkedések gyors végrehajtását, és egyidejűleg biztosította az egységes piac sértetlenségét.

1. ÁLLAMI TÁMOGATÁSOK 2008-BAN

A tagállamok által nyújtott állami támogatások teljes összege[4] 2008-ban 279,6 milliárd EUR-t tett ki, ez az EU-27[5] GDP-je 2,2 %-ának felel meg. A tagállamok által bejelentett válságkezelési intézkedések 2008-ban 212,2 milliárd EUR-t tettek ki, azaz a GDP 1,7 %-át. 2008-ban 13 tagállam nyújtott válságkezelési támogatást a pénzügyi szektornak (Belgium, Dánia, Németország, Írország, Spanyolország, Franciaország, Lettország, Luxemburg, Hollandia, Portugália, Finnország, Svédország és az Egyesült Királyság). 2009. október végéig az EU-15[6] valamennyi tagállama, valamint Magyarország, Lettország és Szlovénia jelentett be válságkezelési intézkedéseket, amelyeket a Bizottság jóváhagyott.

A válságkezelési intézkedéseket figyelmen kívül hagyva 2008-ban az állami támogatások összesen 67,4 milliárd EUR-t tettek ki, ami az EU-27 GDP-jének 0,54 %-a. Az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott támogatások az állami támogatások teljes összegének 78 %-át teszik ki, összegük 52,9 milliárd EUR, vagyis az EU-27 GDP-jének 0,42 %-a. A széniparnak nyújtott támogatás az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott támogatásokhoz került besorolásra, összege 2,7 milliárd EUR volt, ami az összes támogatás 4,1 %-a. A támogatások fennmaradó összege a mezőgazdaság (11,8 milliárd EUR, az összes támogatás 17,5 %-a), a halászat (0,2 milliárd EUR, az összes támogatás 0,4 %-a) és a közlekedés[7] (2,4 milliárd EUR, az összes támogatás 3,6 %-a) között oszlik meg.

A vasútnak nyújtott támogatás (amely összehasonlítható adatok híján a fenti összesített adatok egyikében sem szerepel) a tagállamok által jelentettek alapján 46 milliárd EUR, az uniós GDP 0,4 %-a[8].

Az öt legnagyobb támogatásnyújtó tagállamra 40,5 milliárd EUR jut, az összes támogatás[9] 60 %-a. Németország nyújtotta az összes támogatás 23 %-át, 15,7 milliárd EUR-t, a második helyen Franciaország áll (10,3 milliárd EUR, 15 %), majd Olaszország (5,5 milliárd EUR, 8 %), Spanyolország (5,2 milliárd EUR, 8 %) és az Egyesült Királyság (3,8 milliárd EUR, 6%) következik. Egészen más képet kapunk a támogatások GDP-hez viszonyított arányát vizsgálva: Magyarország esetében a támogatások GDP-jének 2,4 %-át tették ki, ezt követi Málta (2 %), Bulgária (1,3 %), Finnország (1,1%) és Írország (1,1 %).

2. TENDENCIÁK ÉS MINTÁK A TAGÁLLAMOK ÁLLAMI TÁMOGATÁSI KIADÁSAIBAN

Az Európai Tanács 2000. márciusi lisszaboni ülésén felhívta a Bizottságot, a Tanácsot és a tagállamokat, hogy „fokozzák erőfeszítéseiket … az állami támogatás általános szintjének csökkentése érdekében, az egyes vállalatok vagy ágazatok támogatásáról olyan közösségi érdekű, horizontális célkitűzések elérésére helyezve a hangsúlyt, mint a foglalkoztatás, a regionális fejlődés, a környezetvédelem, az oktatás, vagy a kutatás” . Későbbi ülésein az Európai Tanács többször megismételte „kevesebb és célzottabb támogatásra” vonatkozó felhívását. Ezeket a célokat megerősítette a Bizottság 2005–2008. évi átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokra vonatkozó ajánlása is. Ezenfelül a kevesebb és célzottabb támogatást határozták meg a Bizottság 2005-ben útnak indított állami támogatási reformprogramját, a cselekvési tervet alátámasztó négy alapelv egyikeként.

A hosszú távú tendenciákat vizsgálva az állami támogatások átfogó szintje az 1980-as években a GDP 2 %-a körül volt, az 1990-es években éppen csak 1 % alá esett, majd a 2003–2007 közötti időszakban 0,5 – 0,6 % körüli értékre csökkent. A rendkívüli válságkezelési intézkedések hatására az EU-27 átlagos támogatási szintje 2008-ban meghaladta a GDP 2 %-át.

1. ábra[10]: Az állami támogatások teljes összege a GDP százalékában (EU-27, adatok 1992-től)

[pic]

Az állami támogatási kiadások csökkenése a 2007-ig tartó évtizedben három fő tényezőnek tudható be: először is, a 2000 óta tartó gazdasági növekedés következtében a tagállamok lényegesen kevesebb megmentési és szerkezetátalakítási támogatást nyújtottak nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak. Másodszor, a széniparnak nyújtott állami támogatás folyamatosan csökkenő tendenciát mutatott, elsősorban Lengyelországban, Franciaországban, Németországban és Spanyolországban. Harmadszor, a csatlakozás előtti kötelezettségvállalások és a csatlakozást követően fenntartott erőfeszítések egyaránt hozzájárultak a csökkenő tendenciához, mivel az EU-12[11] tagállamai folytatták állami támogatási politikájuk és gyakorlataik hozzáigazítását az uniós állami támogatási jogszabályok és szakpolitikák követelményeihez.

Ezek az erőfeszítések azon általános felismerés eredményének tekinthetők, hogy az állami támogatások nagy volumene nem csupán a források hatékony elosztását akadályozta, hanem a gazdaság egészét is kevésbé versenyképessé tette. Ezért már az 1980-as évek közepén történtek lépések annak érdekében, hogy az állami támogatások hatékony ellenőrzése az egységes piacra irányuló program fő alkotóelemévé váljon. Később, a '90-es években a GMU keretében tovább szélesedett és erősödött az állami támogatásokkal kapcsolatos fegyelem, amelynek aztán 2000-ben a lisszaboni Tanács, majd 2005-ben a cselekvési terv adott új lendületet. Az ebből eredő állami támogatási reformcsomag nagy mértékben a támogatások célzottabbá tételére összpontosít, miközben biztosítja, hogy az egységes piac működésének fenntartása érdekében a lehető legalacsonyabbra szorítják a verseny torzítását.

A kivételes válságkezelési intézkedéseket figyelmen kívül hagyva a támogatások átlagos szintje a GDP 0,54 %-a (67,4 milliárd EUR), ami megfelel az elmúlt évek átlagának. Ez arra utal, hogy – ha elvonatkoztatunk a 2008-ban bekövetkezett pénzügyi és gazdasági válságtól – a tagállamok egyrészt összességében továbbra is fenntartották az állami támogatásokkal kapcsolatos fegyelmet. Másrészt, a válságot megelőző évek állami támogatásokkal kapcsolatos szigorú fegyelem fontos hozzájárulásnak tekinthető, amely azon általános konszenzus aláásása nélkül tette lehetővé a válságra történő gyors, lényegi és célzott reagálást, mely szerint az állami támogatást óvatosan és körültekintően kell alkalmazni, csak akkor, ha az a közös megegyezéssel elfogadott célkitűzések eléréséhez szükséges, és a kezelendő problémával arányos mértékben.

Tekintettel a mezőgazdaságnak, a halászati és a közlekedési ágazatnak nyújtott támogatások sajátosságaira, az alábbi, a támogatások tendenciáit és orientációját bemutató szakaszok (2.1. és 2.2.) csak az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott támogatásokkal foglalkoznak.

2.1. Az iparnak és a szolgáltatási szektornak nyújtott állami támogatások szintje esetében megfigyelhető tendenciák

Az iparnak és a szolgáltatási szektornak nyújtott állami támogatások középtávú tendenciáinak elemzése érdekében figyelmen kívül hagytuk a válságkezelési intézkedéseket, azok külön, a 3. fejezetben kerülnek bemutatásra.

Az EU egészét tekintve az iparnak és a szolgáltatási szektornak nyújtott állami támogatások szintje esetében a két egymást követő hároméves időszakban (2003–2005 és 2006–2008) enyhén csökkenő tendencia mutatkozik. A támogatási kiadások átlagos összege a 2006–2008 közötti időszakban 52 milliárd EUR, vagyis a GDP 0,42 %-a volt, míg a 2003–2005 közötti időszakban 54 milliárd EUR, vagyis a GDP 0,46 %-a. Ez azt mutatja, hogy – figyelmen kívül hagyva a pénzügyi és gazdasági válságra adott választ – a tagállamok többsége továbbra is igyekezett eleget tenni a Tanács támogatási szintek csökkentésére vonatkozó felhívásának.

A tagállamok többsége (15) tartani tudta vagy akár még csökkentette is a támogatások szintjét a 2006–2008-as időszakban a 2003–2005-ös időszakhoz képest. Az EU-12 tagállamai közül jó néhány jelentős, a GDP 1 %-át kitevő, vagy azt meghaladó mértékben tudta csökkenteni a nyújtott támogatásokat. Ennek eredményeként az EU-12 átlagos kiadásai csaknem felére csökkentek, vagyis a 2003–2005 közötti időszak GDP 1 %-át meghaladó mértékéről valamivel a GDP 0,5 %-a fölötti mértékre 2006–2008 között. Az EU-15 tagállamai közül néhány ugyancsak csökkenteni tudta a támogatások szintjét a 2006–2008 közötti időszakban[12], körülbelül a GDP 0,4 %-ára, vagyis az szinte megegyezik az EU-27 átlagával.

Bár a tendencia összességében csökkenő, volt olyan tagállam, amely a 2003–2005 közötti időszakhoz viszonyítva 2006–2008-ban növelte támogatási kiadásait[13]. A növekedések jórészt a horizontális célkitűzések elérése érdekében, elsősorban a regionális fejlődéshez, a környezetvédelemhez, a kutatás-fejlesztéshez és a foglalkoztatáshoz nyújtott támogatásoknak tudhatók be. Mindazonáltal a növekedés még nem fordította meg az Unió egészének átfogó, hosszú távú csökkenő tendenciáját.

A 2007-től 2008-ig tartó, rövid távú trend mérsékelt növekedést mutat 2008-ban. Az iparnak és a szolgáltatási szektornak nyújtott állami támogatásokra fordított kiadások körülbelül a GDP 0,04 %-ával növekedtek. Németország például növelte a regionális beruházási támogatásokat, különösen az új tartományok esetében[14], Spanyolország pedig többet költött környezetvédelmi támogatásokra[15]. Lengyelország számottevően megnövelte a foglalkoztatási támogatást, és új, csoportmentességet élvező intézkedéseket vezetett be, amelyek több 100 millió EUR-nyi kiadást jelentenek[16]. Ez a rövid távú növekvő trend rámutat arra, hogy a jelenlegi állami támogatási ellenőrző rendszer lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy a Bizottsággal lebonyolított további eljárások nélkül, gyorsan reagáljanak a változó gazdasági szükségletekre. A tagállamok rendelkezésére álló főbb eszközök e tekintetben elsősorban a csoportmentességet élvező intézkedések és a jóváhagyott bejelentett támogatási programok, amelyek keretében nagy számú vállalkozásnak lehet egyedi támogatást nyújtani (további részleteket lásd a 4. fejezetben).

2.2. A közös érdekű horizontális célkitűzésekre elkülönített állami támogatások

A horizontális célkitűzések elérésére, vagyis nem konkrét ágazatoknak nyújtott állami támogatást általában a piac elégtelen működésének kezelésére alkalmasabbnak, ezért kevésbé torzító hatásúnak tekintik, mint az ágazati vagy az ad hoc támogatásokat. Az állami támogatás segítségével elérni kívánt, leginkább kiemelt horizontális célkitűzések a kutatás-fejlesztés és innováció (a továbbiakban: K+F+I), a környezet védelme, a kis- és középvállalkozások (a továbbiakban: kkv-k) támogatása, a munkahelyteremtés, a képzés ösztönzése, valamint a regionális gazdasági fejlesztéshez nyújtott támogatás.

Annak érdekében, hogy meg lehessen vizsgálni a tagállamok azon erőfeszítéseit, hogy a nem válságkezelési célú támogatásokat közös érdekű horizontális célkitűzések felé orientálják, ezen elemzés során nem vesszük figyelembe a válságkezelési eseteket[17].

Ennek alapján a horizontális célkitűzésekre elkülönített támogatások összege 2008-ban 46,3 milliárd EUR-t tett ki, ami durván az iparnak és a szolgáltatási szektornak nyújtott támogatások 88 %-ának felel meg. Ugyanez az arány 2007-ben 80 %, 2004-ben 74 %, a '90-es évek közepén pedig körülbelül 50 % volt. A tagállamok 2008-ban három fő súlypontot határoztak meg: regionális támogatás (26 %), a környezetvédelmi támogatási iránymutatás alapján értékelt támogatások (24 %)[18], valamint a K+F+I-hez nyújtott támogatás (16 %). A megállapított trend megerősíti a horizontális célkitűzésekre irányuló támogatások növekedését. A 2003–2005 közötti időszakban átlagosan a támogatások 74 %-át különítették el horizontális célkitűzésekre, míg 2006–2008 között ez az arány 85 %-ra emelkedett. Hasonló kép bontakozik ki, ha azon tagállamok számát tekintjük, amelyek az iparnak és a szolgáltatási szektornak nyújtott támogatások 90 %-át, vagy annál nagyobb arányát fordítják közös érdekű horizontális célkitűzésekre. 2008-ban ez a helyzet 17 tagállam esetében állt fenn, 2007-ben 17 ilyen tagállam volt[19], 2006-ban pedig 16[20]. E fejlődésnek több oka is van, és nem állapítható meg egységes minta.

Az EU egészét tekintve, az ágazatfejlesztéshez nyújtott támogatás szintje (beleértve a megmentési és szerkezetátalakítási támogatást is) alacsonyabb volt 2008-ban, mint 2007-ben: 6,5 milliárd EUR-t tett ki, ez az iparnak és a szolgáltatási szektornak nyújtott teljes támogatás 12 %-a[21]. A gazdasági és pénzügyi válságot figyelmen kívül hagyva, a megmentési és szerkezetátalakítási támogatások összege 2008-ban mindössze 557 millió EUR volt, szemben a 2003–2005 közötti időszak 3,5 milliárd EUR-s éves átlagával és a 2006–2008 közötti időszak 872 millió EUR-s éves átlagával.

Összességében a hosszú távú tendencia azt mutatja, hogy a tagállamok továbbra is a támogatások nagy arányát fordítják horizontális célkitűzésekre. Különösen megfigyelhető, hogy az EU-12 valamennyi tagállama fokozatosan a horizontális célkitűzések felé irányítja támogatásait.

3. ÁLLAMI TÁMOGATÁSOK A PÉNZÜGYI ÉS GAZDASÁGI VÁLSÁG KONTEXTUSÁBAN

3.1. A Bizottság iránymutatása válsághelyzetben

A pénzügyi válság 2008. őszi elmélyülését követően a Bizottság közlemények formájában nyújtott iránymutatást a bankoknak nyújtandó állami támogatás kialakításáról és végrehajtásáról[22]. E közleményekben a Bizottság elismerte, hogy a válság súlyossága indokolja az EK-Szerződés 87. cikke (3) bekezdésének b) pontja alapján történő támogatásnyújtást, és koherens keretrendszert állított össze a tagállamok mindazon kezességvállalására, feltőkésítési intézkedéseire és értékvesztetteszköz-átvételére, amelyeket egyes bankoknak egyedileg vagy nemzeti program részeként nyújtanak. Az e közlemények révén nyújtott iránymutatás mindenekelőtt azt hivatott biztosítani, hogy a pénzügyi stabilitás érdekében hozott sürgősségi intézkedések azonos feltételeket biztosítanak a különböző tagállamokban bejegyzett, illetve az állami támogatásban részesülő és abban nem részesülő bankoknak. Az állami támogatások Bizottság általi ellenőrzésének célja az állami intervenciók negatív áttételes hatásának minimalizálása a tagállamok között, a különböző kockázati profilú kedvezményezettek között, valamint a támogatások kedvezményezettjei és az állami támogatásban nem részesülő bankok között, miközben elősegíti a támogatási programok célkitűzéseinek elérését.

Az Európai Tanács[23] megerősítette a bizalom és a pénzügyi piacok megfelelő működésének helyreállítása iránti elkötelezettségét, és hangsúlyozta, hogy az uniós szintű szakpolitikai intézkedéseknek konzisztensnek kell lenniük az egységes piac alapelveivel, azonos feltételeket kell biztosítaniuk, és figyelembe kell venniük a hiteles exitstratégiát. Ez a folyamat magában foglalja egyrészről az alapvetően nehéz helyzetben lévő bankok nagymértékű szerkezetátalakítását, másrészről pedig az alapvetően stabil bankok rendes piaci feltételekhez való visszatérésének útvonalát. Hasonlóképpen alkalmazandók a háttérben meghúzódó alapelvek azokra a reálgazdaságban működő vállalkozásokra, amelyek strukturális problémákkal néznek szembe, és amelyeknek hosszú távú életképességük helyreállításához szerkezetátalakítási intézkedéseket kell végrehajtaniuk.

A Bizottság a pénzügyi és gazdasági válság kontextusában nyújtott állami támogatásokkal kapcsolatos fellépéséről átfogó áttekintést nyújtott az értesítő idén tavasszal megjelent különkiadásában[24]. Ez tartalmazta a bankokról szóló közlemény, a feltőkésítési közlemény, a reálgazdaság ideiglenes keretszabálya, valamint az értékvesztett eszközökről szóló közlemény[25] részletes összefoglalóját, és ezek eddigi alkalmazását. 2009. július 23-án a Bizottság elfogadta a pénzügyi szektor életképességének helyreállításáról és a jelenlegi válságban hozott szerkezetátalakítási intézkedéseknek az állami támogatási szabályok alapján történő értékeléséről szóló iránymutatást[26] , amely bemutatja a Bizottság által a jelenlegi időszakban a bankoknak nyújtott szerkezetátalakítási támogatásokra alkalmazandó kritériumokat.

3.2. A Bizottság intervenciója válsághelyzetben

A Bizottság eddig is kulcsszerepet játszott a tagállamok intézkedéseinek koordinálásában, és ezt a szerepét a továbbiakban is megtartja. Célja elsősorban az azonos feltételek biztosítása, a közös piac integritásának megőrzése, valamint a káros protekcionizmus elleni küzdelem. A Bizottság továbbra is éberen felügyeli a piaci helyzetet, és felülvizsgálja a tagállamok támogatási intézkedéseit annak biztosítása érdekében, hogy azokat a versenyt a lehető legkevésbé torzító és az egységes piac működését fenntartó módon alakítsák ki Emellett a Bizottság különösen hangsúlyozta, hogy a támogatási intézkedések kialakítása során közép- és hosszú távú perspektívát kell alkalmazni, mindenekelőtt a versengő környezethez való mielőbbi visszatérés érdekében tett erőfeszítések során. Végül a Bizottság az állami támogatások ellenőrzése kapcsán támogatni fogja a szerkezetátalakítási támogatásokat.

Írország azon bejelentése például, hogy csupán hat ír banknak kíván kezességvállalást nyújtani állami kezességvállalási program keretében, magában hordozta azt a komoly veszélyt, hogy a támogatásra nem jogosult versenytársaktól jelentős mennyiségű tőke áramlik ki. Miután a Bizottság ragaszkodott hozzá, Írország néhány nappal később megerősítette, hogy a kezességvállalási program mindazon bankok számára elérhető lesz, amelyek Írországban leányvállalatokkal vagy fiókokkal rendelkeznek, és jelenlétük számottevő a hazai gazdaságban[27].

Hasonlóképpen, amikor Franciaország bejelentette a gépjárműiparnak nyújtani tervezett támogatást, amely eredetileg az állami támogatásokra, valamint az egységes piacra vonatkozó szabályok tekintetében aggályokat ébresztett, a Bizottság egyértelműen kijelentette, hogy egyetlen olyan támogatás sem tekinthető összeegyeztethetőnek, amely a beruházások helyszínére (és/vagy egy másik esetben a szerkezetátalakítási intézkedések földrajzi eloszlására) vonatkozó, nem kereskedelmi jellegű kiegészítő feltételeket tartalmaz. A Bizottság és Franciaország közötti intenzív tárgyalásokat követően Franciaország vállalta, hogy lemond az egységes piacra vonatkozó szabályokkal összeütközésben lévő feltételek alkalmazásáról[28]. A Bizottság ugyanezt az irányvonalat követte minden más ügyben is, különösen Németország Opellel kapcsolatos terveit illetően[29].

A Bradford&Bingley[30] ügyben a Bizottság biztosította, hogy a támogatás kedvezményezettjei a bank lakossági ügyfelei legyenek. Az állami intervenció lehetővé tette a bank lakossági üzletágának továbbvitelét annak értékesítése révén, míg a bank nehéz helyzetben lévő részeit felszámolhatták.

A Tanács nemrégiben értékelte a bankok számára nyújtott támogatási programok hatékonyságát, valamint a pénzügyi piacok stabilitásának és működésének általános helyzetét[31], és arra a következtetésre jutott, hogy a 2008 harmadik negyedéve óta hozott tagállami intézkedések hozzájárultak a pénzügyi piacok rendkívül feszült helyzetének stabilizálódásához. A bankok működési környezete azonban valószínűleg továbbra is kihívásokkal teli lesz, különösen a hitelportfóliókhoz kapcsolódó hitelezési veszteségek tekintetében.

3.3. Jóváhagyott intézkedések és azok igénybevétele

A 2008 októbere és 2009 októberének vége közötti időszakban a Bizottság 73 válságkezelési intézkedést hagyott jóvá. Az intézkedések típusa szerinti bontásban ez 32 támogatási programot (kezességvállalási programok, feltőkésítési programok, likviditási intervenciók, értékvesztetteszköz-intervenciók) és 41 egyedi esetet jelent.

A Bizottság által 2008 októbere és 2009 októbere között jóváhagyott válságkezelési intézkedések teljes maximális összege mintegy 3 632 milliárd EUR-t tett ki, ami az EU-27 GDP-je 29 %-ának felel meg[32]. A kezességvállalási programok esetében a maximális összeg 2 738 milliárd EUR-t tett ki, ami az EU-27 GDP-je 22 %-ának felel meg. A feltőkésítési intézkedések összege 231 milliárd EUR[33] volt, ami az EU-27 GDP-jének 2 %-a. Az általános likviditási intézkedések és az értékvesztetteszköz-intervenciók 76 milliárd EUR-t tettek ki, ez az uniós GDP 0,6 %-a. Ezenfelül a Bizottság számos, egyedi pénzintézetek javára hozott ad hoc intervenció kapcsán hozott határozatot, ezek teljes összege 587 milliárd EUR.

Az általános programok legtöbbjét 2008 őszén, a bankokról szóló és a feltőkésítési közlemény közzétételét követően engedélyezte a Bizottság[34]. A 2008-ban jóváhagyott intézkedések, a programok és az ad hoc jellegű támogatások együttesen 3 361 milliárd EUR-t tettek ki. 2009-ben a tagállamok csak korlátozott igényt láttak új, kiegészítő támogatási intézkedések kidolgozására. 2009 januárjától márciusáig a Bizottság további megmentési és stabilizációs intézkedéseket hagyott jóvá, összesen 96 milliárd EUR értékben. 2009 áprilisa óta a tagállamok csak kiegészítő intézkedéseket fogadtak el, amelyeknek teljes maximális összege 175 milliárd EUR[35].

A bankok általi igénybevétel aránya az intézkedések tényleges felhasználása a bejelentett és engedélyezett összegekhez viszonyítva. Ez a szám a programok működésének előzetes indikátoraként szolgál[36]. A fent említett teljes maximális összeg nem került ténylegesen felhasználásra. A válságkezelési intézkedések igénybevételi aránya a Bizottság jelentése alapján[37] a kezességvállalások tekintetében durván 33 %, a feltőkésítés tekintetében pedig durván 55 %.

3.4. A 2008 során nyújtott állami támogatások

A tagállamok által nyújtott, válságkezelési intézkedésekhez kapcsolódó állami támogatások[38] teljes összege 2008-ban megközelítőleg 212,2 milliárd EUR volt, ami az EU-27 GDP-jének 1,7 %-át teszi ki.

A tagállamok által a pénzügyi piacok stabilizálására kidolgozott, a Bizottság által jóváhagyott intézkedések maximális összege 3 361 milliárd EUR-t tett ki. A tagállamok által benyújtott éves jelentések alapján a tagállamok összesen 958 milliárd EUR névértékű intézkedést hajtottak végre. Ez 29 %-os igénybevételi aránynak felel meg. Az első becslések alapján a 2008-ban életbe léptetett támogatási intézkedések támogatási eleme – ami a tagállamok által a kedvezményezett pénzintézetek felé továbbított előnyök mércéje – 212,2 milliárd EUR-t tett ki, ami az EU-27 GDP-jének 1,7 %-át jelenti. A Bizottság 2008-ban tizenhét tagállam által bejelentett válságkezelési intézkedéseket hagyott jóvá. Csak tizenhárom tagállam jelezte, hogy az intézkedések már 2008-ban végrehajtásra kerültek.

2008-ban az ad hoc válságkezelési intézkedések[39] az összes válságkezelési támogatás 37 %-át tették ki, 63 % pedig támogatási program keretében nyújtott támogatás volt.

Az engedélyezett válságkezelési intézkedésekről áttekintést nyújt a mellékletben található „Tények és számok az uniós tagállamok állami támogatásairól” 3. fejezete.

4. AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁSRA VONATKOZÓ SZABÁLYOK EGYSZERűSÍTÉSE

4.1. Az állami támogatások ellenőrzésének új kerete

A Bizottság 2005 júniusában, az állami támogatási cselekvési tervben bejelentette, hogy tovább kívánja bővíteni az állami támogatási politika mint a növekedés és a foglalkoztatás hatékony szakpolitikai eszközének alkalmazását. A terv csaknem valamennyi állami támogatási szabály és eljárás felülvizsgálatát kezdeményezte[40]. A reformprogram négy alapvető elvre épült:

- kevesebb és célzottabb állami támogatás;

- finomított gazdasági szempontú megközelítés;

- hatékonyabb eljárások, jobb végrehajtás, nagyobb kiszámíthatóság és fokozott átláthatóság;

- valamint a felelősség megosztása a Bizottság és a tagállamok között.

Az állami támogatások EK-Szerződéssel való összeegyeztethetőségének értékelése a Bizottság kizárólagos hatáskörébe tartozik. Ennek megfelelően a tagállamok kötelesek minden intézkedést annak végrehajtása előtt bejelenteni[41] a Bizottságnak, hacsak azok nem tartoznak a de minimis rendelet[42], vagy valamely csoportmentességi rendelet, különösen az általános csoportmentességi rendelet[43] hatálya alá. E változás mögött az a racionalitás húzódik meg, hogy valószínűtlen, hogy ezen intézkedések számottevő negatív hatást gyakoroljanak közösségi szinten a versenyre, eközben viszont közös érdekű célkitűzés eléréséhez járulnak hozzá, így a Bizottságnak történő előzetes bejelentés nélkül nyújthatók, amennyiben teljesítik a vonatkozó jogi eszközök követelményeit. Azon állami támogatások esetében, amelyek végrehajtásuk előtt továbbra is a Bizottság ellenőrzése alá esnek, a tagállamoknak lehetőségük van támogatási programok bejelentésére. Amennyiben egy adott programot elfogadott a Bizottság, a tagállam általában a Bizottságnak történő további bejelentés nélkül nyújthat egyedi támogatásokat a támogatási program keretében. Csak a támogatási program alapján nyújtott és adott küszöbértékeket túllépő, nagy összegű egyedi támogatásokat, valamint a támogatási programon kívül nyújtott egyedi támogatásokat (más néven ad hoc támogatások) kell egyenként bejelenteni.

Az új, három alkotóelemű rendszer: csoportmentesség, standard értékelés és részletes értékelés

Az eljárások és a határozathozatal meggyorsítása és hatékonyabbá tétele érdekében a Bizottság jelentős változtatásokat vezetett be az állami támogatások ellenőrzésének szerkezetében. Ehhez a különböző támogatási intézkedéseket olyan ellenőrzési szinthez rendelte, amely megfelel a versenyre és a kereskedelemre gyakorolt potenciális hatásuknak. Az új rendszer három alapelemre épül: a csoportmentesség ( de minimis ), a standard értékelések és a részletes értékelések. Miközben nő a csoportmentességet élvező intézkedések száma, a továbbra is bejelentendő egyedi esetek és támogatási programok többsége standard értékelés tárgyát képezi, ami a támogatások zökkenőmentes elbírálását biztosítja. Részletes értékelésre 2007-től 2009 közepéig 177 K+F+I ügy közül csak 25-ben, 49 kockázatitőke-ügyből pedig csak 10-ben került sor. A többi horizontális célkitűzés alá tartozó ügyekben nem végeztek részletes értékelést.

Az új, egyszerűsített eljárás

Annak érdekében, hogy az eleve összeegyeztethető ügyek esetében még könnyebbé tegye a bejelentési folyamatot, a Bizottság 2009 szeptemberében egyszerűsített eljárást vezetett be[44]. Ezzel az új eljárással a Bizottság biztosítani kívánja, hogy az egyértelműen összeegyeztethető támogatások jóváhagyása a tagállamoktól érkező, hiánytalan bejelentés alapján egy hónapon belül megtörténjen.

4.2. Az egyedi támogatások értékelésének összpontosítása néhány nagy, potenciálisan versenytorzító hatású támogatásra

A tagállamok egyre nagyobb mértékben használják ki a csoportmentesség nyújtotta lehetőséget, valamint továbbra is alkalmazzák azokat a támogatási programokat, amelyek alapján az egyedi vállalkozásoknak a Bizottságnak való további bejelentés nélkül nyújtható támogatás. 2008-ban az újonnan bevezetett intézkedések 66 %-a, 648 intézkedés volt csoportmentességet élvező támogatás, 25 %-ot tett ki a bizottsági határozat tárgyát képező 248 támogatási program, és a fennmaradó 9 % (92 eset) egyedi támogatási intézkedés volt. Ami a bejelentett támogatási volument illet (a válságkezelési intézkedések nélkül), az egyedi támogatás csupán az iparnak és a szolgáltatási szektornak nyújtott támogatások 5 %-át tette ki (2,5 milliárd EUR), míg a támogatási program alapján nyújtott támogatások aránya 76 % (40 milliárd EUR), a csoportmentességet élvező támogatásé pedig 19 % (10 milliárd EUR) volt. Ez azt jelenti, hogy az iparnak és a szolgáltatási szektornak nyújtott támogatások 95 %-át – miközben az az állami támogatási fegyelem tárgyát képezi – úgy nyújtották a tagállamok, hogy a kedvezményezett szintjén nem volt szükség a Bizottság értékelésére.

4.3. Az iparnak és a szolgáltatási szektornak nyújtott támogatásnak csaknem 19 %-a csoportmentességet élvez

A kiadások tekintetében a csoportmentességet élvező támogatások 2008-ban jelentősen, 10 milliárd EUR-ra, vagyis az iparnak és a szolgáltatási szektornak nyújtott összes támogatás 19 %-ára emelkedtek. Ugyanez 2007-ben 6,3 milliárd EUR, azaz 13 %, 2006-ban pedig 3 milliárd EUR, az összes támogatás 6 %-a volt. A növekedés legnagyobb része annak tudható be, hogy 2007 óta regionális támogatások is nyújthatók a csoportmentesség keretében. A csoportmentességet élvező támogatást egyre nagyobb mértékben használják más, már meglévő célkitűzések esetében is, pl. a kkv-knak, a képzéshez, vagy a foglalkoztatáshoz nyújtott támogatások esetében. Mivel az új általános csoportmentességi rendelet csak 2008 augusztusában lépett életbe, az újonnan hatálya alá vont célkitűzésekben rejlő potenciált a jövőben kell feltérképezni.

5. AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁSI SZABÁLYOK VÉGREHAJTÁSA

Jogellenes támogatás

Az EK-Szerződés 88. cikkének (3) bekezdése nemcsak arra kötelezi a tagállamokat, hogy az állami támogatási intézkedésekről azok végrehajtása előtt tájékoztassák a Bizottságot, hanem arra is, hogy a bejelentés tárgyát képező intézkedések végrehajtásával várják meg a bizottsági vizsgálat eredményét. Abban az esetben, ha e kötelezettségek valamelyikét nem tartják tiszteletben, az állami támogatással kapcsolatos intézkedés jogellenesnek minősül.

A 2000–2008 közötti időszakban a Bizottság 811 határozatot hozott jogellenes támogatásokról. A jogellenes támogatási ügyek mintegy 23 %-ában (187 ügy) a Bizottság összeegyeztethetetlen támogatási intézkedésről hozott negatív határozatot. Ez a negatív határozat általában a jogellenesen nyújtott támogatás visszafizettetésére kötelezi az érintett tagállamot. A jogellenes támogatási ügyek további 2 %-ában (15 ügy) a Bizottság feltételes határozatot hozott. Ez a mintegy 25 %-os intervenciós arány a jogellenes támogatások esetében körülbelül tízszer olyan magas, mint a megfelelő módon bejelentett ügyek kapcsán hozott negatív és feltételes határozatok aránya. Az intervenciók több mint felére az iparban és a szolgáltatási szektorban került sor, mintegy negyedére a mezőgazdaságban, a fennmaradó részre pedig a közlekedés, a szénipar és a halászat terén.

A támogatás visszafizettetése

2009 első felében további előrelépés történt a függőben lévő visszafizettetési határozatok végrehajtása felé. A függőben lévő visszafizettetési ügyek teljes száma tovább csökkent, 43-ra (szemben a 2007 közepi 50, illetve a 2004 végi 94 üggyel). A 2000 óta visszafizettetett jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatások összege a 2004. decemberi 2,3 milliárd EUR-ról 2009. június 30-ig 9,4 milliárd EUR-ra nőtt. Ez azt jelenti, hogy a még mindig visszafizettetendő jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatások aránya a 2004. végi 75 %-ról 2009. június 30-ig mintegy 9 %-ra esett vissza.

Ezenfelül a Bizottság hozott néhány visszafizettetési határozatot a mezőgazdaság, a halászat és a közlekedés terén.

Az állami támogatásról szóló jogszabályok végrehajtása: A nemzeti bíróságokkal való együttműködés

A Bizottság nemrégiben új közleményt fogadott el az állami támogatásra vonatkozó jogszabályok nemzeti bíróságok általi végrehajtásáról[45]. A közlemény két fő célja az alábbi:

- Az új közlemény világos iránymutatást kíván adni a nemzeti bíróságoknak és a potenciális panaszosoknak azon különböző kérdésekben, amelyek a nemzeti szintű állami támogatási jogviták kapcsán felmerülhetnek.

- Emellett a Bizottság az új közlemény segítségével intenzívebbé kívánja tenni a nemzeti bíróságokkal egyedi esetekben folytatott együttműködést.

Az új közlemény elfogadását követően a Bizottság fokozni kívánja érdekvédő erőfeszítéseit az állami támogatások magánjogi érdekérvényesítésének területén.

Utólagos ellenőrzés

Az általános csoportmentességi rendelet hatálybalépésével folyamatosan nő azon intézkedések száma, amelyek már nem tartoznak a bejelentési kötelezettség alá. A rendelet 10. cikke képezi a mintavételen alapuló utólagos ellenőrzés jogalapját. Az első három év ellenőrzéseinek eredményei azt mutatják, hogy az állami támogatások meglévő rendszerének azon része, amely lehetővé teszi támogatási programok jóváhagyását, valamint lehetővé teszi a tagállamok számára támogatási intézkedéseknek (az általános) csoportmentességi rendelet keretében történő végrehajtását, kielégítő módon működik.

MELLÉKLET

Bizottsági munkadokumentum: „Tények és számok az uniós tagállamok állami támogatásairól”

[1] http://www.eftasurv.int/information/sascoreboard/

[2] A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak – Az államháztartás hosszú távú fenntarthatósága és gazdaságélénkítés, COM(2009) 545, 2009.10.14. (http://ec.europa.eu/economy_finance/thematic_articles/article15994_en.htm)

[3] Ideiglenes keretszabály a finanszírozási lehetőségek elérésének támogatására irányuló állami támogatási intézkedésekhez a jelenlegi pénzügyi és gazdasági válságban; konszolidált változat HL C 83., 2009.4.7.; amelyet a HL C 261., 2009.10.31., 2. o. módosított.

[4] A teljes összeg magában foglalja a feldolgozóiparnak, a szolgáltatásoknak, a széniparnak, a mezőgazdaságnak, a halászatnak és a közlekedési szektor egy részének nyújtott támogatásokat, összehasonlítható adatok hiányában nem tartalmazza viszont a vasútnak nyújtott támogatásokat, valamint az általános gazdasági érdekű szolgáltatások fejében nyújtott ellentételezéshez nyújtott támogatást. Egyéb hivatkozás hiányában a támogatások összege az adott támogatási intézkedés támogatási elemét jelenti (lásd a módszertanra vonatkozó megjegyzéseket az e jelentéshez kapcsolódó bizottsági munkadokumentumban).

[5] EU-27 alatt az EU valamennyi tagállama értendő.

[6] Az EU-15 az Unióhoz 2004 előtt csatlakozott tagállamokat foglalja magában.

[7] A vasút kivételével.

[8] Lásd még a „Tények és számok az uniós tagállamok állami támogatásairól” című bizottsági munkadokumentum 2.3.5. bekezdését.

[9] A válságkezelési intézkedések nélkül.

[10] Forrás: Versenypolitikai Főigazgatóság; GDP-adatok: Eurostat.

[11] Az EU-12 a 2004-ben vagy azt követően csatlakozott országokat foglalja magában.

[12] Az Egyesült Királyság 0,2 milliárd EUR-val, Németország 0,9 milliárd EUR-val, Olaszország pedig 0,4 milliárd EUR-val.

[13] Svédország 0,6 milliárd EUR-val, Belgium 0,4 milliárd EUR-val, Franciaország pedig 0,3 milliárd EUR-val.

[14] Különösen a 2007. évi Investitionszulagengesetz révén (N357a/2006 és XR 6/2007)

[15] Ennek nagy részét az NN 61/2004. sz., a bioüzemanyagok adómentességéhez nyújtott támogatás ra fordították.

[16] Például az XE 11/2004, a fogyatékkal élő munkavállalók kkv-khoz történő felvételéhez kapcsolódó költségek kompenzációja , valamint az N 575/2007, a szénágazat 2008–2015 .

[17] Ha a válságkezelési intézkedéseket is figyelembe akarnánk venni, a horizontális támogatások aránya 17,5 %-ra csökkenne.

[18] A környezetvédelmi támogatás és energiamegtakarítás kategóriájába az esetek két jól elkülöníthető csoportja tartozik: Az esetek első csoportja közvetlen környezetvédelmi hasznot eredményez. A második csoport a környezetvédelmi adók csökkentését és az ilyen adók alóli mentességeket tartalmazza. A második csoport esetében a támogatási kiadás nem tekinthető a környezetvédelmi haszon mércéjének, mivel a haszon az adó, és nem az adókedvezmény/-mentesség eredménye. A további részleteket lásd a 2008. tavaszi értesítőben, COM(2008) 304, 2008.5.21.

[19] Lásd a 2008. őszi értesítőt, COM(2008) 751, 2008.11.17., 30. o.

[20] Lásd a 2007. őszi értesítőt, COM(2007) 791, 2007.12.13., 22. o.

[21] Ezek a százalékos adatok nem tartalmazzák azon intézkedéseket, amelyeket horizontális célkitűzésekhez rendeltek ugyan, de amelyeket a feldolgozóiparra és a szolgáltatási szektorra különítettek el.

[22] Lásd: A Bizottság közleménye – Az állami támogatásokról szóló szabályoknak a pénzintézetek vonatkozásában a jelenlegi pénzügyi világválsággal összefüggésben tett intézkedésekre történő alkalmazása (a bankokról szóló közlemény, HL C 270., 2008.10.25., 8. o.); A Bizottság közleménye – A pénzintézetek feltőkésítése a jelenlegi pénzügyi válságban: a támogatás szükséges minimális szintre történő korlátozása és az indokolatlan versenytorzulás kiküszöbölését célzó biztosítékok (feltőkésítési közlemény, HL C 10., 2009.1.15., 2. o.); A Bizottság közleménye az értékvesztett eszközök közösségi bankszektorban történő kezeléséről (az értékvesztett eszközökről szóló közlemény, HL C 72., 2009.3.26., 1. o.); A Bizottság közleménye a pénzügyi szektor életképességének helyreállítása és a jelenlegi válságban hozott szerkezetátalakítási intézkedések értékelése az állami támogatási szabályok alapján (HL C 195., 2009.8.19., 9. o.).

[23] Lásd: Az Európai Tanács 2009. június 18-19-i brüsszeli ülésének elnökségi következtetései II. pontját.

[24] 2009. tavaszi értesítő (http://ec.europa.eu/competition/state_aid/studies_reports/studies_reports.html).

[25] E közleményeket röviden bemutatja a mellékletben található „Tények és számok az uniós tagállamok állami támogatásairól” 3. fejezete.

[26] A Bizottság közleménye a pénzügyi szektor életképességének helyreállítása és a jelenlegi válságban hozott szerkezetátalakítási intézkedések értékelése az állami támogatási szabályok alapján (HL C 195., 2009.8.19., 9. o.).

[27] Lásd: NN 48/2008. sz. Garanciarendszer az Írországban található bankok részére ügy.

[28] Lásd: Memo/09/90 jelzetű sajtóközlemény.

[29] Lásd a sajtóközleményeket (Memo/09/460 és Memo/09/411).

[30] NN 41/2008 Megmentés támogatás a Bradford & Bingley-nek .

[31] A június 18-19-i Európai Tanács számára készített, a pénzügyi támogatási rendszerek hatékonyságáról szóló tanácsi (Ecofin) jelentés melléklete: A munkacsoport jelentése a pénzügyi támogatási intézkedések hatékonyságának felülvizsgálatáról.

[32] Ez az összeg a tagállamok által kidolgozott garanciarendszerek, megmentési és szerkezetátalakítási csomagok és egyéb intézkedések maximális összegét jelenti.

[33] Ez magában foglalja a feltőkésítési programokat, valamint azokat a programokat, amelyek a feltőkésítést más intézkedésekkel kombinálják. A 2009. tavaszi értesítőben közzétett adatoktól való eltérést a programok eltérő besorolása okozza,. mivel ez a kiadás külön kategóriának tekinti a likviditási intézkedéseket.

[34] A 2009. tavaszi értesítő a jelenlegi pénzügyi és gazdasági válságban végrehajtott állami intervenciókra összpontosított, és áttekintést nyújtott a Bizottság által 2009. március 31-ig felülvizsgált intézkedésekről.

[35] Többek között hat, a bankokról szóló közleményen alapuló programot, egy programot, amely az értékvesztett eszközökről szóló közleményen alapult, és egy egyéb, speciális programot.

[36] Az, hogy egy adott tagállamban az igénybevételi arány magas, nem feltétlenül jelzi, hogy az intézkedés megfelelő-e vagy sem. Bizonyos tagállamokban a kezességvállalási programok alacsony igénybevételi aránya részben annak tudható be, hogy a program keretében bejelentett összegek magasabbak a tényleges szükségletnél. Ezenfelül egyes tagállamokban a bankok könnyedén, gyakran alacsony áron jutottak forrásokhoz a piacon.

[37] További részleteket lásd a Versenypolitikai Főigazgatóság 2009. augusztus 7-i, a pénzügyi szektornak a jelenlegi válság kapcsán nyújtott kezességvállalási és feltőkésítési programok felülvizsgálatáról szóló jelentését (http://ec.europa.eu/competition/state_aid/legislation/review_of_schemes_en.pdf).

[38] Ide tartozik néhány, a válság első szakaszában a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás alapján elfogadott korai eset, valamint a 2008-ban végrehajtott, a bankokról szóló és a feltőkésítési iránymutatás keretében jóváhagyott intézkedések. Ez a szakasz nem foglalkozik a reálgazdaság válságához kapcsolódó, az ideiglenes keretszabály keretében jóváhagyott intézkedésekkel, mivel azok elfogadására és végrehajtására 2009-ben került sor.

[39] Jelentésben szereplő vagy becsült támogatási adatok.

[40] Lásd a mellékletben található „Tények és számok az uniós tagállamok állami támogatásairól” 2. táblázatát.

[41] Az EK-Szerződés 88. cikke; részletes rendelkezések az 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendeletben (HL L 83., 1999.3.27., 1. o.).

[42] A Bizottság 1998/2006/EK rendelete (2006. december 15.) az EK-Szerződés 87. és 88. cikkének a csekély összegű ( de minimis ) támogatásokra való alkalmazásáról, HL L 379., 2006.12.28., 5. o.

[43] A Bizottság 800/2008/EK rendelete (2008. augusztus 6.) a Szerződés 87. és 88. cikke alkalmazásában a támogatások bizonyos fajtáinak a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánításáról (általános csoportmentességi rendelet), HL L 214., 2008.8.9., 3. o.

[44] A Bizottság közleménye az állami támogatások bizonyos típusainak kezelésére vonatkozó egyszerűsített eljárásról; HL C 136., 2009.6.16., 3. o.

[45] A Bizottság közleménye az állami támogatásra vonatkozó jogszabályok nemzeti bíróságok általi végrehajtásáról (HL C 85., 2009.4.9., 1. o.).