Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE a belső piaci pénzforgalmi szolgáltatásokról és a 2002/65/EK, a 2013/36/EU és a 2009/110/EK irányelv módosításáról, valamint a 2007/64/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről /* COM/2013/0547 final - 2013/0264 (COD) */





INDOKOLÁS 1. A JAVASLAT HÁTTERE A javaslat okai és céljai Az elektronikus fizetések európai piaca remek lehetőséget kínál az innovációra. A fogyasztók már az utóbbi években is jelentős mértékben változtattak fizetési szokásaikon. A betéti és hitelkártyával végzett műveletek egyre növekvő száma mellett az elektronikus kereskedelem terjedése és az okostelefonok növekvő népszerűsége előkészítette az új fizetési módok megjelenését. Jelentős előnyökkel jár, ha európai szinten jobb a piaci integráció és kisebb a széttagoltság e területen. Jelen kezdeményezés lehetővé teszi a fogyasztók és a kereskedők számára, hogy teljes mértékben kihasználják a belső piac előnyeit, különösen az elektronikus kereskedelem terén. A javaslat célja, hogy hozzájáruljon az elektronikus fizetések uniós piacának további fejlesztéséhez, ami lehetővé teszi a fogyasztók, a kiskereskedők és más piaci szereplők számára, hogy az Európa 2020 stratégiával és a digitális menetrenddel összhangban kihasználják az uniós belső piac minden előnyét. A mélyebb integráció egyre fontosabbá válik, mivel a digitális gazdaság egyre nagyobb teret hódít a hagyományos kereskedelmi csatornákkal szemben. Ennek eléréséhez és a verseny, a hatékonyság és az innováció előmozdításához az elektronikus fizetések területén jogi egyértelműségre és egyenlő feltételekre van szükség, ami a pénzforgalmi szolgáltatást igénybe vevők szempontjából a költségek és árak lefelé irányuló konvergálásához, nagyobb választékhoz és a pénzforgalmi szolgáltatások átláthatóságához vezet, továbbá megkönnyíti az innovatív pénzforgalmi szolgáltatások nyújtását és a biztonságos, valamint átlátható pénzforgalmi szolgáltatások biztosítását. E célkitűzéseket a pénzforgalmi szolgáltatásokra vonatkozó jelenlegi keret korszerűsítésével és kiegészítésével, valamint olyan szabályok biztosításával kell elérni, amelyek fokozzák az átláthatóságot, az innovációt és a biztonságot a lakossági pénzforgalom területén és a fogyasztók jogos igényeire összpontosítva javítják a nemzeti szabályok konzisztenciáját. A javasolt intézkedések mindezt technológiai szempontból semleges módon kívánják elérni, ami a pénzforgalmi szolgáltatások további fejlődése során is fontos marad. Emellett a javaslat tartalmazza és hatályon kívül helyezi a 2007/64/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet[1] (az úgynevezett pénzforgalmi irányelvet), amely alapot ad az integrált pénzforgalmi piac megteremtéséhez szükséges összehangolt jogi kerethez, így valamennyi érdekelt számára egyenlő versenyfeltételeket teremt és javítja a jelenlegi pénzforgalmi keret hozzáférhetőségét. Mivel a pénzforgalmi irányelv hatálya alá tartozó pénzforgalmi intézmények és a 2009/110/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (a második elektronikuspénz-irányelv)[2] hatálya alá tartozó elektronikuspénz-kibocsátó intézmények közötti határvonal a technológia és az üzleti modellek konvergálásával egyre inkább elmosódik, optimális lenne a digitális pénzforgalom keretének a résztvevők kategóriáinak és a vonatkozó jogszabályoknak az egyesítését eredményező teljes korszerűsítése. Ennek azonban előfeltétele – a koherens jogi keret biztosítása érdekében – az elektronikuspénz-irányelv felülvizsgálata. Sajnos számos tagállam későn ültette át az elektronikuspénz-irányelvet, így nem volt lehetséges elegendő tapasztalatot szerezni az irányelv működéséről, és azt nem lehetett együtt értékelni a pénzforgalmi irányelvvel és figyelembe venni az esetleges szinergiákat a felülvizsgálat során. A 2009/110/EK irányelv felülvizsgálatára várhatóan 2014-ben kerül sor. Háttér-információk A pénzforgalomra vonatkozó hatályos szabályozási és jogalkotási vívmányok révén az elmúlt 12 évben jelentős előrelépést és integrációt sikerült elérni az EU-ban a lakossági pénzforgalom terén. A pénzforgalmi irányelv, a határokon átnyúló fizetésekről szóló 924/2009/EK rendelet[3] és a második elektronikuspénz-irányelv által létrehozott jogi keret már eddig is jelentős előrelépést eredményezett a lakossági fizetések európai piacainak integrációja terén. Újabb lépést jelentett az egységes eurófizetési térségre (SEPA) való átállás határidejének meghatározásáról szóló 260/2012/EU rendelet[4], amely megállapította a páneurópai átutalásokra és beszedésekre vonatkozó átállási határidőt (az euróövezetben 2014. február 1.) és felváltotta az EU-n belüli belföldi és a határokon átnyúló eurófizetések belföldi rendszereit. Ezt a szabályozási keretet kiegészíti az Európai Bíróság ítélkezési gyakorlata és a lakossági pénzforgalom területén a versenyjoggal összefüggésben hozott bizottsági határozatok. A lakossági pénzforgalmi piac rendkívül dinamikus és az elmúlt pár évben az innováció üteme kiemelkedő volt ezen a területen. Ugyanakkor a pénzforgalmi piac fontos területei – különösen a kártyás fizetések és az új fizetési módok, például az internetes és mobilfizetések – gyakran még mindig tagoltak a nemzeti határok mentén, ami megnehezíti az innovatív és könnyen használható digitális pénzforgalmi szolgáltatások hatékony fejlesztését, valamint a fogyasztók és a kiskereskedők páneurópai szintű ellátását megfelelő és biztonságos fizetési eszközökkel (kivételt talán csak a hitelkártya jelent) abból a célból, hogy áruk és szolgáltatások egyre nagyobb választékához jussanak hozzá. E piacok legújabb fejleményei rávilágítottak a pénzforgalomra vonatkozó hatályos jogi keret egyes hézagaira és a kártyás, internetes és mobilfizetések piacainak hiányosságaira is, amelyeket e kezdeményezésben kezelni kell. Az európai jogi keret és mindenekelőtt a pénzforgalmi irányelv felülvizsgálata, valamint „A kártyás, internetes és mobiltelefonos fizetések integrált európai piacának megteremtése” című bizottsági zöld könyvről[5] folytatott 2012. évi konzultáció ahhoz a következtetéshez vezetett, hogy további intézkedésekre és a szabályozás korszerűsítésére, többek között a pénzforgalmi irányelv módosítására van szükség ahhoz, hogy a pénzforgalmi keret jobban szolgálhassa egy hatékony európai pénzforgalmi piac igényeit, teljes mértékben hozzájárulva egy, a versenyt, az innovációt és a biztonságot ösztönző pénzforgalmi környezethez. „A második egységes piaci intézkedéscsomag – Együtt egy újfajta növekedésért” című 2012. évi bizottsági közlemény[6]kulcsfontosságú intézkedésként azonosította a lakossági pénzforgalom jogszabályi keretének korszerűsítését, tekintettel az újfajta növekedés és az innováció szempontjából benne rejlő lehetőségekre. A Bizottság 2013. évi kulcsintézkedéseinek egyikeként határozta meg a pénzforgalmi irányelv felülvizsgálatát és a kártyás fizetésekre vonatkozó multilaterális bankközi díjakról szóló jogalkotási javaslat elkészítését. Meglévő rendelkezések a javaslat által érintett területen A kezdeményezés a pénzforgalmi szolgáltatásokra vonatkozó jogalkotási intézkedések szélesebb csomagjának részét képezi. Kiegészíti és korszerűsíti az Unión belüli pénzforgalmi szolgáltatásokra vonatkozó hatályos jogi keretet és mindenekelőtt: – A 2007/64/EK irányelvet, amely összehangolt jogi keretet hozott létre, így lehetővé vált a fizetések gyorsabb és könnyebb végrehajtása az Unió egész területén, erősödött a verseny a fizetési rendszerek között és javult a méretgazdaságosság. Megkönnyítette továbbá az egységes eurófizetési térség (SEPA) operatív végrehajtását. – A határokon átnyúló fizetésekről szóló 924/2009/EK rendeletet, amely hatályon kívül helyezte a 2560/2001/EK rendeletet és a hatályt kibővítette a beszedésekre. Megszüntette a belföldi és a határokon átnyúló, euróban teljesített fizetések után a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevői által fizetendő díjak közötti különbségeket az Unióban. Valamennyi elektronikusan feldolgozott fizetésre alkalmazandó. – A 260/2012/EU rendeletet, amely megállapítja a páneurópai átutalásokra és beszedésekre vonatkozó átállási határidőt és felváltja az Európai Unión belüli belföldi és határokon átnyúló eurófizetések belföldi rendszereit. – Az elektronikus pénzre vonatkozó 2009/110/EK irányelvet, amely megállapítja az elektronikus pénz kibocsátására és visszaváltására vonatkozó jogi keretet és az elektronikuspénz-kibocsátó intézményekre vonatkozó prudenciális szabályokat összehangolja a pénzforgalmi irányelvben a pénzforgalmi intézményekre vonatkozóan előírt követelményekkel. – Az 1781/2006/EK rendeletet, amely a pénzforgalmi szolgáltatók számára szabályokat állapít meg arra vonatkozóan, hogy a fizetési lánc minden elemén keresztül továbbítsák a fizető félre vonatkozó adatokat a pénzmosás és a terrorizmus finanszírozásának megelőzése, vizsgálata és felderítése céljából. A jogi keret mellett számos, európai és nemzeti szintű versenyjogi eljárás foglalkozott a pénzforgalmi piac versenyellenes gyakorlatával. Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival és célkitűzéseivel A javaslat célkitűzései teljes mértékben összhangban vannak az Unió szakpolitikáival és célkitűzéseivel. Először, a javaslat javítja a pénzforgalmi szolgáltatások és szélesebb értelemben az áruk és szolgáltatások belső piacának működését, tekintettel az innovatív, hatékony és biztonságos fizetési módok iránti igényre. A gazdasági műveletek Unión belüli megkönnyítése révén hozzájárul az Európa 2020 stratégia átfogóbb céljainak eléréséhez és az újfajta növekedés előmozdításához. Másodszor, a kezdeményezés alátámasztja más területek, így az adatvédelem, a közigazgatási szankciók, a pénzmosás és terrorizmusfinanszírozás elleni küzdelem uniós szakpolitikáit is, konkrétabban: – Az európai digitális menetrenddel[7] összefüggő bizottsági jogalkotási kezdeményezéseket, és mindenekelőtt a Bizottság által az elektronikus tranzakciókhoz kapcsolódó elektronikus azonosítással és megbízható szolgáltatásokkal[8], valamint a hálózat- és információbiztonságnak az egész Unióban egységesen magas szintjére vonatkozó intézkedésekkel[9] összefüggésben előterjesztett javaslatokat, valamint az elektronikus kereskedelemről és az online szolgáltatásokról szóló közleményben[10]azonosított fő célkitűzéseket, amelyek célja az egységes digitális piac megvalósítása. – A Bizottság azon erőfeszítéseit, amelyek a piaci szereplők számára egyenlő kötelezettségek, jogok és lehetőségek megteremtése és a pénzforgalmi szolgáltatások határokon átnyúló nyújtásának megkönnyítése révén fokozzák a versenyt. – A kártyaalapú fizetési műveletek bankközi díjaira, valamint egyes korlátozó üzletviteli szabályok és gyakorlatok használatára vonatkozó bizottsági jogalkotási javaslatot, amely ezzel a javaslattal egy időben és szoros koordinációban készül. – A fogyasztók jogaira vonatkozó 2011/83/EK irányelvet[11], amelynek célja a valódi fogyasztói belső piac előmozdítása, valamint megfelelő egyensúly teremtése a magas szintű fogyasztóvédelem és a vállalkozások versenyképessége között, ezáltal korlátozva a kereskedők mérlegelési jogkörét arra vonatkozóan, hogy a fizetési eszközök felmerülő költségein kívül további díjakkal terheljék ezek igénybevételét. 2. Konzultáció az érdekelt felekkel és hatásvizsgálat Konzultáció az érdekelt felekkel A Bizottság 2012. január 11-én közzétette „A kártyás, internetes és mobiltelefonos fizetések integrált európai piacának megteremtése” című zöld könyvet[12], amelyet széles körű nyilvános konzultáció követett. A Bizottság több mint 300 választ kapott hatóságoktól, civilszervezetektől, vállalkozói szövetségektől és különböző területeken működő vállalkozásoktól, amelyek az érdekeltek széles körét képviselték. A konzultáción kívül is érkeztek további megjegyzések, állásfoglalások és hozzájárulások. Az érdekeltektől érkezett átfogó visszajelzések[13] lényeges információt adtak egyes új fejleményekről és a hatályos pénzforgalmi keret módosításának lehetséges követelményeiről. 2012. május 4-én ugyanebben a témában nyilvános meghallgatásra került sor, amelyen mintegy 350 érdekelt vett részt. Az Európai Parlament 2012. november 20-án elfogadta a kártyás, internetes és mobiltelefonos fizetések integrált európai piacának megteremtéséről szóló állásfoglalást[14]. Az állásfoglalás elismeri a zöld könyvben megállapított, a célok elérése és az integráció előtt álló akadályokat és jogalkotási intézkedésre szólít fel különböző területeken a kártyás fizetések tekintetében, miközben nagyobb óvatosságra int az internetes és a mobilfizetések terén az érintett piacok nem kellő mértékű fejlettsége okán. Emellett felszólít az egységes eurófizetési térség (SEPA) irányítási modelljének reformjára. A konzultáció eredményei rámutattak arra, hogy a hatályos keret jelentős szabályozási korrekciójára van szükség az európai pénzforgalmi piac hatékonyságának fokozása, valamint egy, a versenyt, az innovációt és a biztonságot ösztönző pénzforgalmi környezet kialakításához való hozzájárulás érdekében. Szakértői vélemények felhasználása A pénzforgalmi irányelv, valamint a belső piacon történő, határokon átnyúló fizetési műveletekre vonatkozó rendelet felülvizsgálatára, valamint mindkét jogi szöveg módosításának esetleges igényére tekintettel a Bizottság tovább dolgozott azon, hogy bizonyítékokat szerezzen a területen és biztosítsa a különböző érdekeltek teljes elkötelezettségét. A Bizottság által a pénzforgalmi irányelv és a belső piacon történő, határokon átnyúló fizetési műveletekre vonatkozó rendelet hatásával kapcsolatban végzett felülvizsgálat két, e célból készített külső tanulmányon alapult. A tanulmányok átfogó képet adtak a Bizottságnak a pénzforgalmi irányelvből eredő gazdasági és jogi következményekről. Az első tanulmány, amelyet a Tipik külső tanácsadó cég készített 2011-ben, jogi megfelelőségértékelést végzett arra vonatkozóan, hogy a 27 tagállam miként ültette át a pénzforgalmi irányelvet[15]. A második tanulmányt a London Economics, valamint az iff a PaySys-szel együttműködésben készítette el 2012-ben, elemezve a pénzforgalmi irányelv által a belső piacon nyújtott pénzforgalmi szolgáltatásokra gyakorolt hatást, valamint az Unióban történő határokon átnyúló fizetésekről szóló rendelet alkalmazását. Emellett a Bizottságnak a pénzforgalomra vonatkozó szakpolitika terén tevékeny tanácsadói bizottságai, vagyis az uniós országok képviselőiből álló pénzforgalmi bizottság, valamint a keresleti és a kínálati oldal piaci képviselőiből álló, a fizetési rendszerekkel foglalkozó piaci szakértői csoport révén számos vélemény gyűlt össze a tagállamoktól és a releváns piaci szereplőktől. A Bizottság meghatározott kérdésekben szükség esetén további releváns érdekeltekkel is konzultált. Hatásvizsgálat A Bizottság hatásvizsgálatot[16] végzett, amelyben elemezte az integrált európai pénzforgalmi piac hiányának lehetséges következményeit. Mindenekelőtt az alábbi problémaforrások vizsgálatára került sor: – A hatályos szabályok tagállamok általi következetlen alkalmazása a túl sok opció és az alkalmazás gyakran túl általános kritériumai miatt. Mindenekelőtt a pénzforgalmi irányelvben megállapított egyes mentességek – a piaci fejleményekre tekintettel – túl általánosnak vagy idejétmúltnak tűnnek és értelmezésük rendkívül eltérő. Hiányosságok merülnek fel az alkalmazási kört illetően az olyan fizetések kapcsán, amelyeknél a művelet egyik oldala az EGT-n kívül van, valamint a nem uniós pénznemben történő fizetések esetén, ami a piac tagoltságának fennmaradásához, szabályozási arbitrázshoz és versenytorzulásokhoz vezet. – Joghézag egyes újonnan megjelenő internetes szolgáltatást nyújtók, például az online banki szolgáltatásokon alapuló fizetéskezdeményezést kínáló harmadik fél szolgáltatásnyújtók esetében. Ezek a szolgáltatások a kártyás fizetés életképes és gyakran olcsóbb alternatíváját jelentik, és a kártyával nem rendelkező fogyasztók számára is vonzóak. E szolgáltatók többsége jelenleg nem tartozik a hatályos jogi keret alkalmazási körébe, mivel pénzeszközt semmikor nem birtokolnak. A joghézag azzal a kockázattal jár, hogy akadályozza az innovációt és a piachoz való hozzáférés megfelelő feltételeinek kialakulását. – A különböző fizetési megoldások (kártyás, internetes és mobilfizetések) szabványosításának és interoperabilitásának több szempontból megnyilvánuló és eltérő mértékű hiánya különösen határokon átnyúló szinten, amit az uniós lakossági pénzforgalmi piacra vonatkozó gyenge irányítási rendelkezések is súlyosbítanak. – Eltérő és következetlen díjszabási gyakorlatok (a kereskedők által adott fizetési eszköz igénybevételére kivetett díj tekintetében) a tagállamok között (az uniós tagállamok mintegy fele engedélyezi, a másik fele pedig tiltja a pótdíjak felszámítását), ami külföldi vagy internetes vásárlás esetében jelentős zavarokat okoz a fogyasztók számára, és egyenlőtlen versenyfeltételeket teremt. – A fizetési kártyák területén létező számos korlátozó, versenytorzító hatású üzletviteli szabály és gyakorlat (a multilaterális bankközi díjak, valamint a kártyaelfogadás terén a kereskedők választására és rugalmasságára vonatkozó szabályok tekintetében). A fent leírt problémák következményekkel jártak a fogyasztókra, a kereskedőkre, az új pénzforgalmi szolgáltatókra és a pénzforgalmi piac egészére nézve. A hatásvizsgálat megállapította, hogy a jelenlegi helyzetnek i. a kártyás, internetes és mobilfizetések terén a meglévő és az új szolgáltatók számára egyenlő versenyfeltételek kialakulásának megkönnyítése ii. a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevői (a fogyasztók és a kereskedők) számára a fizetési eszközök hatékonyságának, átláthatóságának és választékának növelése, valamint iii. az utóbbiak magas szintű védelmének biztosítása révén történő javítása, tekintettel a pénzforgalmi irányelvre, leginkább az alábbi szakpolitikai lehetőségekkel érhető el: – A SEPA-projekt megerősítése és az érdekeltek felhatalmazása arra, hogy vállaljanak aktívabb szerepet a lakossági pénzforgalomra vonatkozó szakpolitika kialakításában és létrehozásában (irányítás); – A szabványosítás előmozdítása megfelelő irányítási keret és az európai szabványügyi szervezetek nagyobb mértékű bevonása révén (egységesítés); – Jogbiztonság biztosítása a kártyaalapú fizetésekre felszámított bankközi díjak terén, valamint egyértelműség biztosítása a jelenlegi és jövőbeli kártyás fizetéskezdeményezésekre vonatkozó elfogadható üzleti modellel összefüggésben (bankközi díjak); – A kártyás fizetéseket érintő korlátozó, versenytorzító üzletviteli szabályok megszüntetése (a bankközi díjakhoz kapcsolódó kísérő intézkedések); – A pótdíjakkal kapcsolatos tagállami szakpolitikák harmonizálása a bankközi díjakra vonatkozó szabályozási határozatokkal összhangban (a bankközi díjakhoz kapcsolódó kísérő intézkedések); – A pénzösszeg rendelkezésre állására vonatkozó információhoz való hozzáférés feltételeinek meghatározása harmadik fél szolgáltató, többek között a fizetéskezdeményezési szolgáltatás esetében (a pénzforgalmi irányelv hatálya); – A jogszabályi keret hatályának módosítása és konzisztenciájának javítása (a pénzforgalmi irányelv hatálya); – A jelenlegi pénzforgalmi irányelv végrehajtásának javítása (a pénzforgalmi irányelv pontosítása); – A pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevőit megillető jogok megerősítése és a fogyasztói jogok védelme a szabályozási változásokra tekintettel (a pénzforgalmi irányelv hatálya, a bankközi díjakhoz kapcsolódó kísérő intézkedések); A hatásvizsgálat a 2013. március 20-i meghallgatás során kedvező véleményt kapott a Hatásvizsgálati Testülettől. A Testület ajánlásainak megfelelően a dokumentum számos ponton módosult, ezek: – A pénzforgalmi irányelv felülvizsgálata sürgősségének, valamint a multilaterális bankközi díjak jogszabállyal történő szabályozásával kapcsolatos indokoknak az alátámasztása, – a hatások bemutatásának egyszerűsítése azáltal, hogy a fő szöveg a legfontosabb opció hatására összpontosít, a kisebb jelentőségű opciók pedig a mellékletekbe kerülnek, – a különböző opciók és csomagok közötti kölcsönhatások részletesebb magyarázata. Jelen javaslat a javasolt szakpolitikai intézkedések többségére kitér. Ez különösen a pénzforgalmi irányelvben előírt jelenlegi szabályok által már érintett területekre, például a harmadik fél szolgáltatók piacra jutására, a pótdíjazásra és a pénzforgalmi intézményekkel összefüggő szabályokra vonatkozik. Egyéb intézkedésekkel, mindenekelőtt a multilaterális bankközi díjak szabályozásával és kiegészítő intézkedésekkel egy, e javaslattal párhuzamosan előterjesztett külön jogalkotási javaslat foglalkozik. A fent leírt intézkedések közül néhányat nem jogalkotási eszközökkel kell kezelni, például az európai szabványügyi szervezetek bevonásával és a SEPA irányításával összefüggő kérdéseket. Meg kell erősíteni a SEPA-ra vonatkozó hatályos irányítási rendelkezéseket, többek között a jelenlegi SEPA Tanács szerepét, amely a Bizottság és az Európai Központi Bank társelnökletével egy kezdeti hároméves időszakra – az érdekeltek SEPA-ban való részvételének javítása céljából – létrehozott ad hoc magas szintű irányító szerv. E célból egyértelművé kell tenni a SEPA Tanács megbízását, felül kell vizsgálni az összetételét és jobb egyensúlyt kell teremteni a kínálati és keresleti oldal érdekei között, hogy a testület hatékony tanácsadást biztosítson a Bizottság és az Európai Központi Bank számára a SEPA-projekt jövőbeli orientációjával kapcsolatban és megkönnyítse egy integrált, versenyképes és innovatív lakossági pénzforgalmi piac kialakítását, különösen az euróövezetben. A Bizottság együttműködik az Európai Központi Bankkal, hogy megfelelő megoldásokat találjon a SEPA-irányítás feladatainak, összetételének, elnökletének és működésének kezeléséhez. 3. A JAVASLAT JOGI ELEMEI Jogalap A jelenlegi javaslat jogalapja az EUMSZ 114. cikke. Szubszidiaritás és arányosság A lakossági elektronikus fizetések integrált uniós piaca hozzájárul az Európai Unióról szóló szerződés 3. cikkében a belső piac ösztönzésére vonatkozóan megállapított célnak. Ahhoz, hogy az európai polgárok számos előnyt teljes mértékben ki tudjanak használni, piaci integrációra van szükség. Ezen előnyök közé tartozik a pénzforgalmi szolgáltatók közötti erősebb verseny, valamint nagyobb választék, innováció és biztonság biztosítása a pénzforgalmi szolgáltatást igénybe vevők, különösen a fogyasztók számára. Az integrált pénzforgalmi piac végső soron megkönnyíti az áruk és szolgáltatások határokon átnyúló szállítását, illetve nyújtását, ezáltal hozzájárul a valóban egységes piac megvalósításához. A pénzforgalmi irányelv felülvizsgálatának részletessége arányos az eddig felmerült problémákkal. Az irányelv általánosságban továbbra is megfelel a célnak; ugyanakkor az uniós jogi keretnek fejlődnie kell, hogy kellő mértékben figyelembe vegye a lakossági pénzforgalom területén lezajlott legújabb technológiai és üzleti fejleményeket. Jellegénél fogva az integrált pénzforgalmi piac, amely nemzeti határokon átnyúló hálózatokon alapul, uniós megközelítést igényel, mivel az alkalmazandó elveknek, szabályoknak, eljárásoknak és standardoknak következeteseknek kell lenniük a tagállamokban, hogy a releváns piaci résztvevők számára jogbiztonság és egyenlő versenyfeltételek legyenek biztosíthatók. A piac jelenlegi tagoltságára tekintettel, a tagállamok szintjén végrehajtott egyedi intézkedés révén nem lehetne elérni a mind a belföldi, mind a határokon átnyúló áruszállítás és szolgáltatásnyújtás szempontjából integrált és hatékony pénzforgalmi piacra vonatkozó célt. A megközelítés alátámasztja az egységes eurófizetési térség (SEPA) további javítását és összhangban van a digitális menetrenddel, és mindenekelőtt a digitális egységes piac létrehozásával. Előmozdítja a technológiai innovációt és hozzájárul az újfajta növekedéshez és a munkahelyteremtéshez, különösen az elektronikus és a mobiltelefonos kereskedelem terén. 4. KÖLTSÉGVETÉSI HATÁSOK Az irányelvnek van költségvetési vonzata, ezt a javaslathoz csatolt pénzügyi kimutatás ismerteti. 5. Kiegészítő információk Európai Gazdasági Térség A javasolt aktus érinti az Európai Gazdasági Térséget, ezért arra is ki kell terjeszteni. Magyarázó dokumentumok A javasolt új irányelv számos, a hatályos irányelvet érintő kiigazítást tartalmaz, valamint egyes, a tagállamokra vonatkozó új kötelezettségeket, megfelelő mértékű mérlegelési jogkört hagyva ezen kötelezettségeknek a nemzeti jogba való átültetéséhez, például a biztonságra vonatkozó új előírások esetében. A tagállamok ezért felkérést kapnak arra, hogy biztosítsanak magyarázó dokumentumokat az elfogadandó átültetési intézkedésekre vonatkozóan, hogy a Bizottság könnyebben azonosítani tudja a releváns nemzeti intézkedéseket és ellenőrizhesse az irányelv megfelelő átültetését. A javaslat részletes magyarázata A következő rövid összefoglaló célja a döntéshozatal megkönnyítése azáltal, hogy vázolja a fő módosításokat a hatályon kívül helyezendő irányelvhez képest: 2. cikk – Hatály: A javaslat szerint az irányelv hatályát – mind a földrajzi hatály, mind az érintett pénznemek tekintetében – ki kell terjeszteni. A 2. cikk (1) bekezdése: A pénzforgalmi irányelv átláthatósági és tájékoztatási követelményei vonatkozni fognak a harmadik országokba irányuló olyan fizetési műveletekre is, amelyek esetében csak az egyik pénzforgalmi szolgáltató található az Európai Unión belül (úgynevezett egyoldali tranzakciók), a fizetési művelet azon részei tekintetében, amelyek az Európai Unióban kerülnek végrehajtásra. A 2. cikk (2) bekezdése: A pénzforgalmi irányelv átláthatósági és tájékoztatási követelményei kiterjesztésre kerülnek valamennyi pénznemre, tehát e követelmények – szemben a jelenlegi helyzettel – nem csak az uniós pénznemekre vonatkoznak majd. 3. cikk – Negatív hatály: Ez az előírás egyértelművé teszi és korszerűsíti a jelenlegi irányelvben előírt negatív hatály fogalmát, amely számos pénzforgalmi (vagy ahhoz kapcsolódó) tevékenységet mentesít az irányelv hatálya alól. 3. cikk b) pont: A kereskedelmi ügynökökre vonatkozó mentesség módosul, és csak azokra a kereskedelmi ügynökökre vonatkozik, amelyek vagy a fizető fél vagy a kedvezményezett nevében járnak el, de azokra nem, amelyek mindkét fél nevében eljárnak. A jelenlegi irányelvben biztosított mentességet az elektronikus kereskedelmi platformokon egyre nagyobb mértékben felhasználták mind az eladó (a kedvezményezett), mind a vásárló (a fizető fél) nevében kezelt fizetési műveletekre. Ez túlmegy a mentesség célján, ezért tovább kell korlátozni. 3. cikk k) pont: A zártkörű hálózatokra vonatkozó mentességet növekvő mértékben alkalmazták jelentős fizetési volument és áruk, valamint szolgáltatások széles körét magukban foglaló nagy hálózatokra. Ez egyértelműen túlmutat a szóban forgó mentesség eredeti célján, és következtében jelentős volumenű fizetések kívül maradtak a szabályozási kereten, versenyhátrányt eredményezve a szabályozott piacok szereplői számára. Az új fogalommeghatározásnak, amely összhangban van a 2009/110/EK irányelvben a zártkörű hálózatokra vonatkozóan megállapított meghatározással, hozzá kell járulnia ezen kockázatok csökkentéséhez. 3. cikk l) pont: A jelenlegi, digitális tartalomra vonatkozó vagy „távközlési” mentesség – jóval korlátozottabb körben – újra meghatározásra kerül, mivel kizárólag elektronikus hírközlő hálózatok üzemeltetői vagy elektronikus hírközlési szolgáltatást nyújtók, például a távközlési szolgáltatók által végrehajtott kiegészítő pénzforgalmi szolgáltatásra vonatkozik. A mentesség vonatkozni fog a harmadik fél által nyújtott digitálistartalom-szolgáltatásra, a jelen irányelvben meghatározott bizonyos küszöbértékektől függően. Az új fogalommeghatározásnak egyenlő versenyfeltételeket kell biztosítania a különböző szolgáltatók között és hatékonyabban kell kezelnie a pénzforgalommal összefüggő fogyasztóvédelmi igényeket. A 3. cikk korábbi o) pontjának törlése: A független ATM-üzemeltetők által kínált ATM-szolgáltatásoknak a pénzforgalmi irányelv alóli mentesítése olyan ATM-hálózatok létrejöttéhez vezetett, amelyekben a fogyasztóknak magas díjat számítottak fel a készpénzfelvétel után. Úgy tűnik, hogy ez a rendelkezés ösztönzést jelentett ahhoz, hogy a bankok tulajdonában levő ATM-hálózatok megszüntessék fennálló szerződéses kapcsolatukat más pénzforgalmi szolgáltatókkal, hogy magasabb díjat számíthassanak fel közvetlenül a fogyasztóknak. Következésképpen ezt a mentességet törölni kell. 9. cikk – Ügyfélpénzek védelmére vonatkozó követelmények: Ezek a követelmények egyszerűsödnek és a pénzforgalmi irányelv értelmében engedélyezett pénzforgalmi intézményekre vonatkozó ügyfélpénz-védelmi követelmények összehangoltabbá válnak, mindenekelőtt azáltal, hogy az egyenlő versenyfeltételek erősítése és a jogbiztonság javítása céljából szűkülnek a tagállamok jelenleg meglévő lehetőségei az ügyfélpénz-védelmi követelmények korlátozására és a lehetséges védelmi módszerek számának csökkentésére. 14. cikk – Európai elektronikus elérési pont az EBH-n belül: A nemzeti nyilvántartásokat uniós szinten összekötő egyetlen elektronikus elérési pontnak hozzá kell járulnia az engedélyezett és nyilvántartásba vett pénzforgalmi intézmények átláthatóságának javításához. 27. cikk – Feltételek: Kibővül a kis forgalmú pénzforgalmi intézményekre vonatkozó enyhébb rendszer, hogy nagyobb számú kisméretű intézményt foglaljon magába, tekintettel arra, hogy egyes tagállamoknak negatív tapasztalataik vannak (pl. fizetésképtelenség) az olyan kisméretű pénzforgalmi intézményekkel, amelyek a mentesítésre vonatkozó jelenlegi küszöbértéket meghaladó értékű tevékenységet végeznek. A cél megfelelő egyensúly elérése és egyrészt a nagyon kis forgalmú intézmények szükségtelen szabályozási terheinek elkerülése, másrészt pedig annak biztosítása, hogy a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevői megfelelő szintű védelmet kapjanak. 29. cikk –Hozzáférés a fizetési rendszerekhez: Ez a cikk pontosítja a fizetési rendszerekhez való hozzáférésre vonatkozó szabályokat azáltal, hogy egyértelművé teszi a pénzforgalmi intézmények által a 98/26/EK irányelvben (az elszámolások véglegességéről szóló irányelv) kijelölt fizetési rendszerekhez való, a kisebb hitelintézetek által használt hozzáféréshez hasonló közvetett hozzáférés feltételeit. 55. cikk (3) és (4) bekezdés – Az alkalmazandó díjak: Ez a szabály tovább harmonizálja a pótdíjszabási gyakorlatot, megfelelően figyelembe véve a fogyasztói jogokról szóló 2011/83/EK irányelvet és a kártyaalapú fizetési műveletek bankközi díjairól szóló XX/XX/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre vonatkozó, e javaslattal egy időben előterjesztett bizottsági javaslatot. A jelenlegi pénzforgalmi irányelv keretében biztosított rugalmasság, amely lehetővé tette, hogy a kereskedő díjat számítson fel a fizető félnek, számára árengedményt nyújtson, vagy más módon ösztönözze a leghatékonyabb fizetési mód használatára, azzal a lehetőséggel, hogy a tagállamok megtilthatják vagy korlátozhatják területükön pótdíj felszámítását, ahhoz vezetett, hogy a piac rendkívül heterogénné vált. Tizenhárom tagállam élt ezzel a lehetőséggel és tiltotta meg pótdíj felszámítását a jelenlegi pénzforgalmi irányelv keretében. A tagállamokban hatályos eltérő szabályozás problémákat és zavart okoz a kereskedők és a fogyasztók számára egyaránt, mindenekelőtt az áruk vagy szolgáltatások határokon átnyúló internetes adásvétele esetén. A pótdíj javasolt tilalma közvetlenül kapcsolódik a bankközi díjak felső határának megállapításához, amelyet a kártyaalapú műveletekre bankközi díjairól szóló rendeletre irányuló fent említett javaslat tartalmaz. Tekintettel arra, hogy jelentős mértékben csökken az a díj, amelyet a kereskedőnek kell fizetnie bankjának, többé nem indokolt pótdíj felszámítása a multilaterális bankközi díjak által szabályozott kártyák esetében, amelyek a fogyasztói kártyapiac több mint 95 %-át teszik ki. A javasolt szabályok hozzájárulnak az Unión belüli kártyás fizetéssel kapcsolatban kialakult fogyasztói tapasztalatok javulásához, és ahhoz, hogy a készpénzfizetést nagyobb mértékben felváltsa a fizetési kártyák használata. Azokat a kártyákat illetően, amelyek a kártyaalapú műveletek bankközi díjaira vonatkozó fent említett javaslatnak megfelelően nem tartoznak a bankközi díjakról szóló rendelet hatálya alá (vállalati kártyák és három felet magukban foglaló rendszerekhez tartozó kártyák), a kereskedők – a 2011/83/EU irányelv megfelelő figyelembevételével – továbbra is felszámíthatnak pótdíjat, amennyiben az megfelel a felmerült tényleges költségeknek. 65. és 66. cikk – A pénzforgalmi szolgáltató és a fizető fél felelőssége a nem engedélyezett fizetési műveletek vonatkozásában: A javasolt módosítások egyszerűsítik és tovább harmonizálják a nem engedélyezett műveletekre vonatkozó felelősségi szabályokat, biztosítva a pénzforgalmi szolgáltatást igénybe vevők jogos érdekeinek fokozott védelmét. A csalás és a súlyos gondatlanság esetének kivételével a jelenlegi 150 EUR-ról 50 EUR-ra csökken az a maximális összeg, amelyet a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevője nem engedélyezett fizetési művelet esetén bármilyen körülmények között fizetni köteles. A javaslat azt is egyértelművé teszi, hogy a késedelmes fizetés nem vált ki szükségszerűen visszatérítést. 67. cikk – Visszatérítés a kedvezményezett által vagy rajta keresztül kezdeményezett fizetési művelek esetén: Ez a szabály egyértelműsíti a beszedési műveletekkel összefüggő visszatérítési jogot és összehangolja azt a beszedésekre vonatkozó központi SEPA szabályokkal, feltéve, hogy a kifizetett árut vagy szolgáltatást még nem használták fel. A jelenlegi szabályok alapján eltérő visszatérítési rendszer alkalmazandó a beszedésekre attól függően, hogy történt-e előzetes felhatalmazás, az összeg meghaladja-e a várt összeget, illetve, hogy további jogokról történt-e megállapodás. 85. cikk – Biztonsági intézkedések: A javasolt szabályok a hálózat- és információbiztonságról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre vonatkozó bizottsági javaslattal összhangban kezelik a biztonsági szempontokat és az azonosítás szempontjait. I–V. cím és az I. melléklet 7. pontja: A fizetési számlához való hozzáférés kiterjesztése új szolgáltatásokra és szolgáltatókra – ezek a gazdasági szereplők nem tartoznak a jelenlegi pénzforgalmi irányelv hatálya alá, mivel semmikor nem birtokolják a fizető fél vagy a kedvezményezett pénzét. Az a tény, hogy ezek a harmadik fél szolgáltatók – legalábbis egyes tagállamokban – jelenleg nem szabályozottak, az ilyen szolgáltatások és szolgáltatók által kínált előnyök ellenére biztonsági, adatvédelmi és felelősségi aggályokat vet fel. A javaslat beemeli a pénzforgalmi irányelv hatálya alá azokat a harmadik fél szolgáltatókat, amelyek elsősorban online banki szolgáltatásokon alapuló fizetéskezdeményezési szolgáltatásokat kínálnak (az I. melléklet 7. pontja). Ez várhatóan előmozdítja új, alacsony költségű elektronikus fizetési megoldások megjelenését, egyidejűleg pedig biztosítja a megfelelő biztonsági, adatvédelmi és felelősségi előírásokat. Annak érdekében, hogy fizetéskezdeményezési szolgáltatásokat nyújthassanak, a harmadik fél szolgáltatók számára elő kell írni a pénzforgalmi intézményként történő engedélyeztetést, nyilvántartásba vételt és felügyeletet (II. cím). Más pénzforgalmi szolgáltatókhoz hasonlóan ezek a szolgáltatók is összehangolt jogok és kötelezettségek, és mindenekelőtt biztonsági követelmények hatálya alá tartoznak majd (85. és 86. cikk). A tervezett szabályok kezelik mindenekelőtt a számlainformációhoz való hozzáféréssel kapcsolatos feltételeket (58. cikk), a hitelesítésre vonatkozó követelményeket (87. cikk), a műveletek helyesbítését (63. és 64. cikk), valamint a kiegyensúlyozott felelősségmegosztást (65. és 66. cikk). Az új pénzforgalmi szolgáltatók számára előnyökkel jár ez az új rendszer, függetlenül attól, hogy birtokolják-e valaha a fizető fél vagy a kedvezményezett pénzeszközét. 6. fejezet – Viták rendezése peren kívüli panasztételi és jogorvoslati eljárással – erősíti az irányelvnek való tényleges megfelelést. Az új intézkedések korszerűsítik a peren kívüli panasztételi és jogorvoslati eljárásokra vonatkozó követelményeket és a megfelelő büntetéseket. 92. cikk – Szankciók: A pénzforgalmi ágazatra vonatkozó más újabb javaslatokkal összhangban az irányelv kötelezi a tagállamokat arra, hogy igazítsák ki a közigazgatási szankciókat, biztosítsák, hogy megfelelő közigazgatási intézkedések és szankciók álljanak rendelkezésre az irányelv megsértése esetére és biztosítsák e szankciók megfelelő alkalmazását. Európai Bankhatóság – Az irányelv számos olyan területet tartalmaz, amelyeken a tervek szerint együtt kell működni az EBH-val, amelynek (az 1093/2010/EU rendeletben említettek alapján) feladata a felügyelet következetes és koherens működéséhez való hozzájárulás. Mindenekelőtt az EBH-t felkérik arra, hogy több területen adjon ki iránymutatásokat és szabályozási technikai standardtervezeteket, így például a több tagállamban működő pénzforgalmi intézmények számára kiállítandó útlevélre vonatkozó szabályok egyértelművé tétele vagy megfelelő biztonsági követelmények létrehozása céljából. 2013/0264 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE a belső piaci pénzforgalmi szolgáltatásokról és a 2002/65/EK, a 2013/36/EU és a 2009/110/EK irányelv módosításáról, valamint a 2007/64/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről (EGT-vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 114. cikkére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamentek számára való megküldését követően, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[17], tekintettel az Európai Központi Bank véleményére,[18] az európai adatvédelmi biztossal való konzultációt követően, rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1) Az utóbbi években jelentős előrelépést sikerült elérni a lakossági pénzforgalom integrációja terén az Unióban, különösen a pénzforgalomra vonatkozó uniós jogi aktusokkal, mindenekelőtt a következőkkel összefüggésben: a 2007/64/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[19], a 924/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[20], a 2009/110/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[21], valamint a 260/2012/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[22]. A 2011/83/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv[23] kiegészítette a pénzforgalmi szolgáltatásokra vonatkozó jogi keretet azáltal, hogy korlátozta a kiskereskedők azon lehetőségét, hogy egyes fizetési eszközök használata esetén pótdíjat számítsanak fel a fogyasztók számára. (2) A 2005 decemberében előterjesztett bizottsági javaslat alapján 2007 decemberében elfogadták a 2007/64/EK irányelvet. Azóta jelentős technikai innováció zajlott le a lakossági pénzforgalmi piacon, gyorsan nőtt az elektronikus és mobilfizetések száma és a pénzforgalmi szolgáltatások új típusai jelentek meg a piacon. (3) A pénzforgalmi szolgáltatások uniós jogi keretének felülvizsgálata és mindenekelőtt a 2007/64/EK irányelv hatásának elemzése, valamint „A kártyás, internetes és mobiltelefonos fizetések integrált európai piacának megteremtése” című bizottsági zöld könyvről[24] folytatott konzultáció megmutatta, hogy a változások következtében szabályozási szempontból jelentős kihívások alakultak ki. A pénzforgalmi piac fontos területei, különösen a kártyás, internetes és mobilfizetések gyakran még mindig nemzeti határok mentén tagoltak. Számos innovatív fizetési termék vagy szolgáltatás nagyrészt vagy teljes egészében kívül esik a 2007/64/EK irányelv hatályán. Emellett a 2007/64/EK irányelv hatálya és különösen az irányelv hatályából kizárt elemek – például egyes, az általános szabályok hatálya alá nem tartozó, fizetéshez kapcsolódó tevékenységek – a piaci fejleményekre tekintettel több esetben túlságosan félreérthetőnek, túl általánosnak vagy egyszerűen idejétmúltnak bizonyultak. Ez jogbizonytalanságot, a pénzforgalmi láncban potenciális biztonsági kockázatokat és egyes területeken fogyasztóvédelmi hiányosságokat eredményezett. Nehéznek bizonyult az innovatív és könnyen használható digitális pénzforgalmi szolgáltatások bevezetése és a fogyasztók és kiskereskedők hatékony, kényelmes és biztonságos fizetési módszerekkel való ellátása az Unióban. (4) A digitális gazdaság fejlődésére tekintettel elengedhetetlen az elektronikus fizetések integrált egységes piacának megteremtése annak biztosításához, hogy a fogyasztók, a kereskedők és a vállalatok teljes mértékben ki tudják használni a belső piac előnyeit. (5) Új szabályokra van szükség a szabályozási hiányosságok megszüntetéséhez, ugyanakkor fokozottabb jogi egyértelműséget kell előírni és biztosítani kell a jogi keret következetes alkalmazását az Unió egész területén. Egyenlő működési feltételeket kell biztosítani a meglévő és új piaci szereplők számára, meg kell könnyíteni, hogy az új fizetési eszközök szélesebb piacot érhessenek el és az Unió egészében magas színvonalú fogyasztóvédelmet kell biztosítani az említett pénzforgalmi szolgáltatások igénybevétele során. Ennek a pénzforgalmi szolgáltatások igénybe vevői szempontjából a költségek és árak csökkenő trendjéhez, valamint a pénzforgalmi szolgáltatások választékának és átláthatóságának javulásához kell vezetnie. (6) Az utóbbi években fokozódott az elektronikus fizetések biztonsági kockázata, ami az elektronikus fizetések nagyobb technikai összetettségével, az elektronikus fizetések világszerte folyamatosan növekvő volumenével és a pénzforgalmi szolgáltatások új típusainak megjelenésével kapcsolódik össze. Mivel a pénzforgalmi szolgáltatások megbízhatósága és biztonságos volta alapvető feltétele annak, hogy jól működjön a pénzforgalmi szolgáltatások piaca, a pénzforgalmi szolgáltatások igénybe vevőinek megfelelő védelmet kell kapniuk ezekkel a kockázatokkal szemben. A pénzforgalmi szolgáltatások fontosak az alapvető gazdasági és társadalmi tevékenységek fenntartásához, ezért az olyan pénzforgalmi szolgáltatók, mint például a hitelintézetek a(z) [a hálózat- és információbiztonsági irányelv száma elfogadását követően beillesztendő] európai parlamenti és tanácsi irányelv[25] 3. cikke (8) bekezdésének megfelelően piaci szereplőnek minősülnek. (7) A(z) [a hálózat- és információbiztonsági irányelv száma elfogadását követően beillesztendő] irányelvben meghatározott, a tagállamok által hozandó általános intézkedések mellett a fizetési műveletekhez kapcsolódó biztonsági kockázatokat a pénzforgalmi szolgáltatók szintjén is kezelni kell. A pénzforgalmi szolgáltatók által hozandó biztonsági intézkedéseknek arányosaknak kell lenniük az érintett biztonsági kockázatokkal. Létre kell hozni egy rendszeres jelentéstételi mechanizmust, amelynek keretében a pénzforgalmi szolgáltatóknak éves szinten aktualizált információkkal kell ellátniuk az illetékes hatóságokat biztonsági kockázataik értékelésére, valamint azokra a (kiegészítő) intézkedésekre vonatkozóan, amelyeket e kockázatok kezelése céljából tettek. Továbbá azt biztosítandó, hogy más pénzforgalmi szolgáltatók és fizetési rendszerek kára, például valamely fizetési rendszer jelentős zavara, valamint a felhasználóknak okozott kár a lehető legkisebbre korlátozódjon, alapvető, hogy a pénzforgalmi szolgáltatók kötelesek legyenek haladéktalanul bejelenteni az Európai Bankhatóságnak a súlyosabb biztonsági eseményeket. (8) A pénzforgalmi szolgáltatások módosított szabályozási keretét kiegészíti a(z) [XX/XX/EU] európai parlamenti és tanácsi rendelet[26]. A rendelet megállapítja a fogyasztói betéti és hitelkártyával végzett műveletekre és az említett műveletekhez kapcsolódó elektronikus és mobilfizetésekre vonatkozó multilaterális és bilaterális bankközi díjak felszámítására vonatkozó szabályokat, és korlátozza egyes üzletviteli szabályok alkalmazását a kártyás műveletekre. A rendelet célja, hogy felgyorsítsa a kártyaalapú fizetések tényleges integrált piacának megteremtését. (9) A tagállamok által alkalmazott eltérő és ezáltal a fogyasztók számára hátrányos módszerek alkalmazását elkerülendő, az irányelv által a pénzforgalmi szolgáltatók számára előírt átláthatósági és tájékoztatási követelmények azokra a műveletekre is alkalmazandók, amelyek esetében a fizető fél vagy a kedvezményezett pénzforgalmi szolgáltatója az Európai Gazdasági Térségben (a továbbiakban: EGT), a másik pénzforgalmi szolgáltató pedig az EGT-n kívül található. Helyénvaló továbbá kiterjeszteni az átláthatósági és tájékoztatási előírások alkalmazását az EGT-n belül található pénzforgalmi szolgáltatók között, bármely pénznemben végrehajtott műveletekre. (10) A pénzforgalmi szolgáltatások fogalommeghatározásának technológiai szempontból semlegesnek kell lennie, és lehetővé kell tennie új típusú pénzforgalmi szolgáltatások kialakítását, eközben pedig mind a már működő, mind az új pénzforgalmi szolgáltatók számára egyforma működési feltételeket kell biztosítania. (11) A tagállamok eltérően alkalmazzák a 2007/64/EK irányelvben a fizető fél vagy a kedvezményezett nevében eljáró kereskedelmi ügynökön keresztül megvalósuló fizetési műveletekre vonatkozó mentességet. Egyes tagállamok olyan elektronikus kereskedelmi platformok számára is lehetővé teszik a mentesség alkalmazását, amelyek mind az egyéni vásárlók, mind az eladók nevében közvetítőként járnak el, és az áru, illetve szolgáltatás adásvételével kapcsolatos tárgyalást vagy a vonatkozó szerződés megkötését tényleges felár nélkül végzik. Ez túlmegy a mentesség célzott alkalmazási körén és növelheti a fogyasztói kockázatot, mivel ezek a szolgáltatók kívül maradnak a jogi keret kínálta védelmen. A különböző alkalmazási gyakorlatok továbbá torzítják a pénzforgalmi piacon kialakuló versenyt. Az említett aggályok kezelése érdekében a fogalommeghatározást pontosítani és egyértelműsíteni kell. (12) A piactól kapott visszajelzések azt mutatják, hogy a zártkörű hálózatra vonatkozó kivétel hatálya alá tartozó pénzforgalmi tevékenységek gyakran nagy pénzforgalmi volument és értéket foglalnak magukban, és több száz vagy ezer különféle terméket és szolgáltatást kínálnak a fogyasztóknak, ami nem felel meg a 2007/64/EK irányelvben a zártkörű hálózatokra vonatkozóan előírt mentesség céljának. Ez nagyobb kockázatot eredményez, és nem biztosít jogi védelmet a pénzforgalmi szolgáltatások igénybe vevői, különösen a fogyasztók számára, a szabályozott piacok szereplői szempontjából pedig egyértelműen hátrányos. E kockázatok korlátozása érdekében a 2009/110/EK irányelvvel összhangban szükség van a zártkörű hálózat pontosabb meghatározására. Ezért egy fizetési eszköz akkor minősül zártkörű hálózaton belül használhatónak, ha csak egy meghatározott üzletben vagy üzletláncban kínált termékek és szolgáltatások vásárlására alkalmas, vagy ha az értékesítés helyétől függetlenül csak meghatározott körű termékek és szolgáltatások vásárlására alkalmas. Ilyen eszközök lehetnek a hűségkártyák, az üzemanyagkártyák, a tagsági kártyák, a közlekedési kártyák, az étkezési jegyek, illetve meghatározott szolgáltatási utalványok, amelyek esetenként a használatukat elősegítő egyedi adózási vagy munkajogi keretszabályozás alá tartoznak, a szociális jogszabályokban meghatározott célok megvalósítása érdekében. Amennyiben egy egyedi célt szolgáló eszköz általános célú eszközzé válik, akkor az ezen irányelv hatálya alóli mentesség a továbbiakban nem alkalmazható. A partnerüzletekben is használható eszközök ezen irányelv hatálya alóli mentesítése nem indokolt, mivel ezeket az eszközöket jellemzően a folyamatosan bővülő szolgáltatói hálózatok kiszolgálására tervezik. A mentesség a lehetséges pénzforgalmi szolgáltatók azon kötelezettségével együtt alkalmazandó, hogy be kell jelenteniük a zártkörű hálózat fogalommeghatározásának körébe tartozó tevékenységeket. (13) Nem tartoznak a 2007/64/EK irányelv hatálya alá egyes, távközlési vagy információtechnológiai eszközökkel végrehajtott fizetési műveletek, amelyek esetében a hálózatüzemeltető nemcsak a digitális áruknak és szolgáltatásoknak a szóban forgó eszköz útján történő szállításával összefüggésben jár el közvetítőként, hanem az említett áruk és szolgáltatások vonatkozásában hozzáadott értéket is teremt. Ez a mentesség mindenekelőtt lehetővé teszi az úgynevezett üzemeltetői számlázást, illetve a közvetlenül a telefonszámlára történő vásárlást, ami a csengőhangok és az emelt díjas sms-szolgáltatások esetében már megvalósult, és hozzájárul a csekély értékű digitális tartalom értékesítésén alapuló új üzleti modellek kifejlesztéséhez. A piacról érkező visszajelzések nem bizonyítják, hogy ez a fizetési mód, amely a fogyasztók körében a csekély küszöbértékű fizetések esetében kedvelt, általános fizetésközvetítési szolgáltatássá vált volna. A jelenlegi mentesség félreérthető megfogalmazása miatt azonban ezt az előírást a tagállamok eltérően alkalmazzák. Ez jogbizonytalanságot teremt a gazdasági szereplők és a fogyasztók számára, és egyes esetekben lehetővé tette, hogy a szolgáltatók más fizetésközvetítési szolgáltatások után is jogosultságot formáljanak a 2007/64/EK irányelv hatálya alóli mentességre. Helyénvaló ezért szűkíteni az említett irányelv hatályát. A mentességnek kifejezetten a digitális tartalom, például csengőhang, háttérkép, zene, játékok, videók vagy alkalmazások megvásárlásához kapcsolódó kis értékű fizetésekre kell összpontosítania. A mentesség csak elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz (vagyis az érintett üzemeltető alaptevékenységéhez) kapcsolódó kiegészítő szolgáltatásként nyújtott pénzforgalmi szolgáltatás esetén alkalmazandó. (14) Hasonlóan nem tartoztak a 2007/64/EK irányelv hatálya alá a bankjegykiadó automaták (a továbbiakban: ATM) bankoktól vagy egyéb pénzforgalmi szolgáltatóktól független üzemeltetői által kínált fizetési szolgáltatások. A rendelkezés eredetileg azt a célt szolgálta, hogy távoli vagy ritkán lakott területeken ösztönözzék egyedi ATM-ek működtetését, lehetővé téve a kártyát kibocsátó pénzforgalmi szolgáltatónak fizetett díjon felüli, külön díj felszámítását, de nem az volt a cél, hogy olyan ATM-szolgáltatók vegyék igénybe, amelyek egy vagy több tagállamra kiterjedő, több száz vagy több ezer ATM-ből álló hálózatokat üzemeltetnek. Ez a nem szándékolt cél azt eredményezi, hogy az irányelvet az ATM-piac egyre nagyobb részén nem alkalmazzák, ami hátrányos a fogyasztóvédelemre nézve. Ösztönzi azt is, hogy a jelenlegi ATM-szolgáltatók átalakítsák üzleti modelljüket és megszüntessék eddigi szerződéses kapcsolatukat a pénzforgalmi szolgáltatókkal, hogy közvetlenül a fogyasztóknak számíthassanak fel magasabb díjat. Következésképpen a mentességet törölni kell. (15) Azok a pénzforgalmi szolgáltatók, amelyek szeretnék kihasználni a 2007/64/EK irányelv szerinti mentességet, gyakran nem konzultálnak a hatóságokkal arról, hogy az általuk végzett tevékenység az irányelv hatálya alá tartozik-e, illetve mentességet élvez-e, hanem saját értékeléseikre hagyatkoznak. Úgy tűnik, egyes mentességek hozzájárultak ahhoz, hogy a pénzforgalmi szolgáltatók úgy alakítsák át üzleti modelljüket, hogy az általuk kínált pénzforgalmi tevékenység az említett irányelv hatályán kívülre kerüljön. Ez megnövelheti a pénzforgalmi szolgáltatások igénybe vevőinek kockázatait, és eltérő belső piaci feltételekhez vezet a pénzforgalmi szolgáltatók szempontjából. Annak biztosítása érdekében, hogy a szabályokat a belső piac egészén egységesen értelmezzék, a szolgáltatók számára elő kell írni egyes tevékenységek bejelentését az illetékes hatóságok felé. (16) Fontos belefoglalni az irányelvbe azt a követelményt, hogy a potenciális pénzforgalmi szolgáltatóknak – amennyiben a fizetési műveletek volumene meghalad egy meghatározott küszöbértéket – be kell jelenteniük arra irányuló szándékukat, hogy zártkörű hálózat keretében végezzenek tevékenységet. Az illetékes hatóságoknak meg kell vizsgálniuk, hogy az említett tevékenységek zártkörű hálózat keretében végzett tevékenységeknek tekinthetők-e és a 3. cikk k) pontjában meghatározott kritériumok alapján kellően indokolt döntést kell hozniuk. (17) Az új előírásoknak követniük kell a 2007/64/EK irányelv megközelítését és az elektronikus pénzforgalmi szolgáltatások valamennyi típusára ki kell terjedniük. Ezért továbbra sem helyénvaló, hogy az új szabályok olyan szolgáltatásokra legyenek alkalmazandók, amelyeknél a pénznek a fizető féltől a kedvezményezett részére való átutalása, illetve szállítása kizárólag bankjegyekben vagy pénzérmékben történik, vagy olyan esetben sem, amikor az átutalás alapja papír csekk, papíralapú váltó, kötelezvény vagy egyéb olyan eszköz, papíralapú utalvány vagy kártya, amelyet a pénzforgalmi szolgáltatóra vagy más fél nevére állítottak ki azzal a céllal, hogy pénzeszközt bocsássanak a kedvezményezett rendelkezésére. (18) A 2007/64/EK irányelv elfogadása óta új típusú pénzforgalmi szolgáltatások jelentek meg, különösen az internetes fizetések területén. Megjelentek mindenekelőtt a harmadik fél szolgáltatók, amelyek úgynevezett fizetéskezdeményezési szolgáltatásokat kínálnak a fogyasztóknak és a kereskedőknek, gyakran anélkül, hogy az átutalandó pénz a birtokukba kerülne. Ezek a szolgáltatások megkönnyítik az elektronikus kereskedelmet, mivel „szoftverhidat” hoznak létre a kereskedő weboldala és a fogyasztó online banki platformja között az átutaláson vagy beszedésen alapuló internetes fizetés kezdeményezéséhez. A harmadik fél szolgáltatók mind a kereskedők, mind a fogyasztók számára kedvező költségű alternatívát kínálnak a kártyás fizetéshez képest, és lehetővé teszik a fogyasztók számára, hogy akkor is tudjanak online vásárolni, ha nem rendelkeznek hitelkártyával. A harmadik fél szolgáltatók azonban jelenleg nem tartoznak a 2007/64/EK irányelv hatálya alá, és így nem tartoznak szükségszerűen valamely illetékes hatóság felügyelete alá, továbbá nem követik a 2007/64/EK irányelv rendelkezéseit. Ez számos jogi kérdést vet fel, például a fogyasztóvédelem, a biztonság és a felelősség, továbbá a verseny és az adatvédelem tekintetében. Az új szabályoknak ezért kezelniük kell ezeket a problémákat. (19) A készpénzátutalás olyan egyszerű pénzforgalmi szolgáltatás, amelynek alapja rendszerint a fizető fél által a pénzforgalmi szolgáltató részére rendelkezésre bocsátott készpénz, amely szolgáltató a megfelelő összeget – például valamilyen kommunikációs hálózaton keresztül – átadja a kedvezményezettnek vagy egy másik, a kedvezményezett nevében eljáró pénzforgalmi szolgáltatónak. Egyes tagállamokban az élelmiszer-áruházak, kereskedők és egyéb kiskereskedők ennek megfelelő szolgáltatást nyújtanak a lakosság részére, lehetővé téve közüzemi és egyéb rendszeres háztartási számlák kifizetését. Ezt a számlafizetési szolgáltatást készpénzátutalásként kell kezelni, kivéve, ha az illetékes hatóságok ezt a tevékenységet valamely más pénzforgalmi szolgáltatás kategóriájába tartozónak tekintik. (20) Szükség van azon pénzforgalmi szolgáltatók típusainak meghatározására, amelyek az egész Unió területén jogosultak pénzforgalmi szolgáltatások nyújtására, nevezetesen: hitelintézetek, amelyek a szolgáltatásaikat igénybe vevőktől a fizetési műveletek finanszírozására is felhasználható betéteket gyűjtenek, és amelyek továbbra is a 2013/36/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvben[27] meghatározott prudenciális előírások hatálya alá tartoznak; elektronikuspénz-kibocsátó intézmények, amelyek a fizetési műveletek finanszírozására is felhasználható elektronikus pénzt bocsátanak ki, és amelyek továbbra is a 2009/110/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben meghatározott prudenciális előírások hatálya alá tartoznak; pénzforgalmi intézmények, valamint a nemzeti jog alapján ilyen tevékenységre jogosult postai elszámolóközpontok. (21) Ez az irányelv megállapítja az olyan fizetési műveletek végrehajtására vonatkozó szabályokat, amikor a pénzeszköz a 2009/110/EK irányelvben meghatározott elektronikus pénz. Ez az irányelv azonban nem szabályozza az elektronikus pénz kibocsátását, és nem módosítja az elektronikuspénz-kibocsátó intézményeknek az említett irányelv szerinti prudenciális szabályozását. A pénzforgalmi intézmények ezért nem bocsáthatnak ki elektronikus pénzt. (22) A 2007/64/EK irányelv prudenciális rendszert hozott létre, egységes engedélyt vezetve be az összes olyan pénzforgalmi szolgáltató számára, amelynek szolgáltatásai nem terjednek ki betétgyűjtésre vagy elektronikuspénz-kibocsátásra. Ezért a 2007/64/EK irányelv új pénzforgalmi szolgáltatói kategóriaként bevezette a pénzforgalmi intézmény fogalmát és előírta, hogy a meglévő kategóriákon kívül eső jogi személyek szigorú és átfogó feltételek alapján kaphassanak engedélyt pénzforgalmi szolgáltatások nyújtására az Unió egész területén. Ezáltal uniós szinten egységes feltételek alkalmazandók az ilyen szolgáltatásokra. (23) A pénzforgalmi intézményként való engedélyezésnek és az engedély fenntartásának feltételei nem változnak lényegesen. A 2007/64/EK irányelvnek megfelelően a feltételek között szerepelnek olyan prudenciális előírások, amelyek arányosak az e szervezetek üzleti tevékenysége során előforduló működési és pénzügyi kockázatokkal. Ebben az összefüggésben az indulótőkét és a mindenkori tőkét kombináló szilárd követelményrendszerre van szükség, amely kellő időben, a piaci igények függvényében részletesebben kidolgozható. A pénzforgalmi szolgáltatások széles skálája miatt annak érdekében, hogy ugyanazon kockázatokat minden pénzforgalmi szolgáltató esetében ugyanúgy kezeljék, az irányelv különböző, bizonyos fokú felügyeleti mérlegeléssel ötvözhető módszerekre ad lehetőséget. A pénzforgalmi intézményekre vonatkozó előírásoknak tükrözniük kell azt a tényt, hogy a pénzforgalmi intézmények erőteljesebben szakosodottak, és korlátozottabb területen fejtenek ki tevékenységet, továbbá a náluk felmerülő kockázatok szűkebb körűek, valamint egyszerűbben nyomon követhetők és ellenőrizhetők, mint a hitelintézetek tágabb tevékenységi körében előforduló kockázatok. A pénzforgalmi intézményeknek ezért mindenekelőtt tilos betéteket gyűjteniük a szolgáltatásaikat igénybe vevőktől, és a szolgáltatások igénybe vevőitől érkező pénzeszközöket csak pénzforgalmi szolgáltatások nyújtásához használhatják fel. Az előírt prudenciális szabályoknak, többek között az indulótőkének, meg kell felelniük a pénzforgalmi intézmény által nyújtott megfelelő pénzforgalmi szolgáltatáshoz kapcsolódó kockázatoknak. Az olyan szolgáltatások, amelyek kizárólag a fizetési számlához való hozzáférést teszik lehetővé, de számlát nem kínálnak, az indulótőke szempontjából közepes kockázatúnak minősülnek. (24) Olyan rendelkezéseket is el kell fogadni, amelyek előírják, hogy az ügyfélpénzeket elkülönítetten kell tartani a pénzforgalmi intézmény más üzleti célokat szolgáló pénzeszközeitől. Az ügyfélpénzek védelmére vonatkozó követelmények azonban csak akkor tűnnek szükségesnek, ha az ügyfélpénz a pénzforgalmi intézmény birtokába kerül. A pénzforgalmi intézményeknek továbbá a pénzmosás elleni és a terrorizmus finanszírozása elleni szigorú követelmények hatálya alá kell tartozniuk. (25) Ez az irányelv nem vezet be módosításokat a pénzforgalmi intézmények azon kötelezettségeire vonatkozóan, amelyek a beszámolóikkal kapcsolatos jelentéseket, valamint az éves beszámolók és az összevont (konszolidált) éves beszámolók könyvvizsgálatát érintik. A pénzforgalmi intézményeknek az éves és összevont éves beszámolóikat a 78/660/EGK tanácsi irányelvben[28], és adott esetben a 83/349/EGK tanácsi irányelvben[29], valamint a 86/635/EGK tanácsi irányelvben[30] foglaltak szerint kell elkészíteniük. Az éves és összevont éves beszámolókat könyvvizsgálóval felül kell vizsgáltatni, kivéve azt az esetet, ha a pénzforgalmi intézmény a 78/660/EGK, valamint adott esetben a 83/349/EGK és a 86/635/EGK irányelvek értelmében mentesül e kötelezettség alól. (26) A technológiai fejlődéssel számos kiegészítő szolgáltatás is megjelent az utóbbi években, mint például a számlainformációs és a számlaösszesítési szolgáltatás. Az irányelvnek ezekre a szolgáltatásokra is ki kell terjednie annak érdekében, hogy a fogyasztók megfelelő védelemben részesüljenek és státuszukkal összefüggésben jogbiztonság alakuljon ki. (27) Az irányelv hatálya alá tartozó egy vagy több pénzforgalmi szolgáltatás nyújtásakor a pénzforgalmi intézményeknek olyan fizetési számlákat kell vezetniük, amelyek kizárólag fizetési műveletekre használhatók. Ahhoz, hogy a pénzforgalmi intézmények pénzforgalmi szolgáltatást tudjanak nyújtani, elkerülhetetlen, hogy hozzáférésük legyen fizetési számlákhoz. A tagállamoknak biztosítaniuk kell a hozzáférés olyan módon történő megadását, ami arányos azzal a jogos céllal, amelyet szolgál. (28) Ez az irányelv a pénzforgalmi szolgáltatók által történő hitelnyújtásra, azaz hitelkeret rendelkezésre tartására és hitelkártya-kibocsátásra kizárólag akkor vonatkozik, ha a hitelnyújtás szorosan kapcsolódik pénzforgalmi szolgáltatásokhoz. Csak akkor helyénvaló a pénzforgalmi intézmények számára a hitelnyújtást határokon átnyúló tevékenységeiket illetően engedélyezni, ha a hitelt a pénzforgalmi szolgáltatások megkönnyítése érdekében nyújtják, az rövid lejárati jellegű és tizenkét hónapot meg nem haladó futamidejű, ideértve a feltöltődő hitelkereteket is, azzal a feltétellel, hogy refinanszírozására főként a pénzforgalmi intézmény saját forrásainak, valamint a tőkepiacról származó egyéb forrásoknak, nem pedig a pénzforgalmi szolgáltatásokat igénybe vevő ügyfelek nevében megőrzött pénzeszközöknek a felhasználásával kerül sor. Ezek a szabályok nem érintik a 2008/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet[31], sem az egyéb releváns uniós vagy nemzeti jogszabályokat a fogyasztói hitelezés ezen irányelvben nem harmonizált feltételei tekintetében. (29) A pénzforgalmi intézmények engedélyezéséért felelős, az ellenőrzéseket végrehajtó és az említett engedély visszavonásáról döntő illetékes nemzeti hatóságok közötti együttműködés általánosságban megfelelőnek bizonyult. Az illetékes hatóságok közötti együttműködést azonban javítani kell, mind az információcsere, mind az irányelv koherens alkalmazása és értelmezése tekintetében azokban az esetekben, amikor az engedéllyel rendelkező pénzforgalmi intézmény a letelepedés vagy a szolgáltatásnyújtás szabadságának jogát gyakorolva a székhelye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban is pénzforgalmi szolgáltatást kíván nyújtani („útlevél kiadása”). Az Európai Bankhatóságot (EBH) fel kell kérni arra, hogy készítsen az együttműködésre és az adatcserére vonatkozó iránymutatást. (30) Az illetékes hatóság által engedélyezett vagy a hatóságnál nyilvántartásba vett pénzforgalmi intézmények, ideértve ügynökeiket és fióktelepeiket, átláthatóságának fokozása céljából az EBH-val együtt létre kell hozni egy, a nemzeti nyilvántartásokat összekötő internetes portált, amely európai elektronikus elérési pontként szolgál. Ezeknek az intézkedéseknek hozzá kell járulniuk az illetékes hatóságok közötti együttműködés javításához. (31) Javítani kell a pontos, aktualizált információk rendelkezésre állását azáltal, hogy a pénzforgalmi szolgáltatók számára elő kell írni, hogy a székhelyük szerinti állam illetékes hatóságát haladéktalanul értesítsék minden olyan változásról, amely befolyásolja az engedéllyel összefüggő információ és bizonyíték pontosságát, beleértve a kiszervezett tevékenységeket végző további ügynököket, fióktelepeket vagy szervezeteket. Kétség esetén az illetékes hatóságoknak is ellenőrizniük kell, hogy a kapott információ helyes-e. (32) Bár ez az irányelv részletesen meghatározza a hatáskörök azon minimális körét, amelyekkel az illetékes hatóságoknak rendelkezniük kell a pénzforgalmi intézmények megfelelésének felügyelete során, ezeket a hatásköröket az alapvető jogok, többek között a magánélethez való jog figyelembevételével kell gyakorolni. Azon hatáskörök gyakorlásához, amelyek jelentős mértékben befolyásolják a magán- és családi élet, az otthon és a kapcsolattartás tiszteletben tartásának jogát, a tagállamoknak megfelelő és hatékony védő intézkedéseket kell bevezetniük a visszaélések és az önkényesség megakadályozása céljából, például adott esetben az érintett tagállam bírósága által adott előzetes engedély révén. (33) Fontos biztosítani, hogy a készpénz-átutalási szolgáltatásokat nyújtó személyek a jogi és szabályozási követelmények egyfajta minimumának hatálya alá kerüljenek. Így elő kell írni a készpénz-átutalási szolgáltatásokat nyújtó személyek személyazonosságának és tartózkodási helyének nyilvántartásba vételét, beleértve azokét a személyekét is, akik vagy amelyek nem tudják teljesíteni a pénzforgalmi szolgáltatóként történő engedélyezés összes feltételét. Ez a megközelítés összhangban van a Pénzügyi Akció Munkacsoport VI. különleges ajánlásában foglalt okfejtéssel, amely egy olyan mechanizmus előírását irányozza elő, amely alapján az említett ajánlásban meghatározott összes feltételt teljesíteni nem képes pénzforgalmi szolgáltatók mégis pénzforgalmi intézményként kezelhetők. E megfontolásból a tagállamoknak az említett személyeket úgy kell felvenniük a pénzforgalmi intézmények nyilvántartásába, hogy eltekintenek az engedélyezésre vonatkozó összes feltétel vagy a feltételek egy részének alkalmazásától. Mindemellett alapvető fontosságú a mentesítési lehetőséget a pénzforgalmi műveletek összértékére vonatkozó szigorú követelményekhez kötni. A mentességet élvező pénzforgalmi intézmények nem élhetnek sem a letelepedés jogával, sem pedig a szolgáltatásnyújtás szabadságával, és ezeket a jogokat fizetési rendszer tagjaként, közvetetten sem gyakorolhatják. (34) Minden pénzforgalmi szolgáltató számára lényeges, hogy hozzá tudjon férni a fizetési rendszerek technikai infrastruktúráinak szolgáltatásaihoz. A hozzáférésre azonban megfelelő követelményeknek kell vonatkozniuk e rendszerek integritásának és stabilitásának biztosítása érdekében. Valamennyi olyan pénzforgalmi szolgáltatónak, amely részvételét kérelmezi valamely fizetési rendszerben, igazolnia kell a fizetési rendszer résztvevői előtt, hogy belső szabályozása mindenféle kockázattal szemben kellően szilárd védelmet nyújt. Jellemzően ilyen fizetési rendszerek például a négyszereplős kártyarendszerek, valamint átutalási és beszedési megbízások feldolgozását végző nagy rendszerek. Annak érdekében, hogy az engedélyezett pénzforgalmi szolgáltatók egyes típusai között az Unió egész területére kiterjedően biztosított legyen az – engedélyüknek megfelelő – egyenlő bánásmód, szükséges tisztázni azokat a szabályokat, amelyek a pénzforgalmi szolgáltatások nyújtásának hozzáférhetőségére és a fizetési rendszerekhez való hozzáférésre vonatkoznak. (35) Rendelkezni kell az engedélyezett pénzforgalmi intézmények és hitelintézetek megkülönböztetéstől mentes kezeléséről annak érdekében, hogy a belső piacon egymással versenyző valamennyi pénzforgalmi szolgáltató azonos feltételek mellett vehesse igénybe az e fizetési rendszerek technikai infrastruktúrái által nyújtott szolgáltatásokat. A prudenciális kereteik közötti különbségek miatt helyénvaló rendelkezni az engedélyezett pénzforgalmi szolgáltatók és az ezen irányelv szerinti mentességet, illetve a 2009/110/EK irányelv 3. cikke szerinti mentességet élvezők közötti eltérő bánásmódról. Mindenesetre az árra vonatkozó feltételekben levő különbségek kizárólag akkor engedélyezhetők, ha ezt a pénzforgalmi szolgáltatóknál felmerülő költségek által előidézett különbség indokolja. Ez nem sérti a tagállamoknak a rendszerszempontból jelentős rendszerekhez való hozzáférés korlátozására vonatkozó, a 98/26/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[32] szerinti jogát, és nem sérti az Európai Központi Banknak és a Központi Bankok Európai Rendszerének a fizetési rendszerekhez való hozzáférés tekintetében meghatározott hatáskörét. (36) Egyes esetekben a tagállamok meghatározott pénzforgalmi szolgáltatóknak közvetett hozzáférést biztosítottak kijelölt fizetési rendszerekhez, a 98/26/EK irányelv rendelkezéseihez hasonlóan. Ez a döntés az érintett tagállam mérlegelési jogkörébe tartozik. Mindazonáltal a pénzforgalmi szolgáltatók közötti tisztességes verseny biztosítása érdekében az irányelvnek elő kell írnia, hogy amennyiben egy tagállam közvetett hozzáférést biztosít egy pénzforgalmi szolgáltatónak ilyen rendszerekhez, az ugyanilyen helyzetben levő más pénzforgalmi szolgáltatóknak is ugyanazon, diszkriminációmentes bánásmódban kell részesülniük. (37) Az utóbbi években jelentős szereplővé váltak a fizetések feldolgozásának piacán az olyan, háromszereplős pénzforgalmi rendszerek, amelyekben mind a fizető fél, mind a kedvezményezett számára a rendszer jár el egyedüli pénzforgalmi szolgáltatóként. Ezért már nem indokolt, hogy ezek a rendszerek mentességet kapjanak, tekintettel arra, hogy más pénzforgalmi szolgáltatóknak biztosítanak hozzáférést, ha a többi fizetési rendszer nem tudja kihasználni ezen mentesség előnyeit. (38) Olyan szabályrendszert kell létrehozni, amely biztosítja a pénzforgalmi szolgáltatásokra vonatkozó feltételek és tájékoztatási követelmények átláthatóságát. (39) Ez az irányelv nem alkalmazandó a készpénzes fizetési műveletekre, mivel a készpénzes fizetések tekintetében már létezik az egységes fizetési piac; ez az irányelv nem vonatkozik továbbá a papírcsekken alapuló fizetési műveletekre, mivel ezek természetüknél fogva nem dolgozhatók fel olyan hatékonyan, mint az egyéb fizetési módok. Ezeken a területeken azonban a helyes gyakorlatnak követnie kellene a jelen irányelvben meghatározott alapelveket. (40) Mivel a fogyasztók és a vállalkozások nem ugyanabban a helyzetben vannak, nincs szükségük azonos szintű védelemre. Míg fontos, hogy a fogyasztók jogait olyan rendelkezések garantálják, amelyektől egy szerződésben nem lehet eltérni, ésszerű annak lehetővé tétele, hogy a vállalkozások és szervezetek másként állapodjanak meg, amennyiben nem fogyasztókkal kerülnek kapcsolatba. Ugyanakkor a tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy úgy rendelkezhessenek, hogy a 2003/361/EK bizottsági ajánlás[33] értelmében vett mikrovállalkozásokat ugyanolyan bánásmódban kell részesíteni, mint a fogyasztókat. Mindenesetre ezen irányelv néhány alapvető rendelkezése a pénzforgalmi szolgáltatást igénybe vevő jogállásától függetlenül, mindenkor alkalmazandó. (41) Ezen irányelvben meg kell határozni a pénzforgalmi szolgáltatók kötelezettségeit a pénzforgalmi szolgáltatások igénybe vevői számára nyújtandó tájékoztatás tekintetében, akiknek mindenütt ugyanolyan magas színvonalú, egyértelmű információkat kell kapniuk a pénzforgalmi szolgáltatásokról annak érdekében, hogy képesek legyenek megalapozott döntéseket hozni és az EU-n belül szabadon választani. Az átláthatóság érdekében ez az irányelv meghatározza azokat a harmonizált követelményeket, amelyek biztosítják, hogy a pénzforgalmi szolgáltatást igénybe vevő a pénzforgalmi szolgáltatási szerződésre és a fizetési műveletre nézve megkapja a szükséges és elégséges információkat. Annak előmozdítása érdekében, hogy a pénzforgalmi szolgáltatások egységes piaca zökkenőmentesen működjön, a tagállamok nem fogadhatnak el az irányelvben megállapítottaktól eltérő, tájékoztatásra vonatkozó rendelkezéseket. (42) A fogyasztókat védeni kell a tisztességtelen és félrevezető gyakorlatokkal szemben a 2005/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel[34], a 2000/31/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel[35], valamint a 2002/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel[36] összhangban. Ezen meglévő irányelvek kiegészítő rendelkezéseit továbbra is alkalmazni kell. Pontosítani kell azonban mindenekelőtt a szerződés megkötését megelőző tájékoztatási követelmények tekintetében az ezen irányelv és a 2002/65/EK irányelv közötti kapcsolatot. (43) A kötelező tájékoztatásnak arányosnak kell lennie a pénzforgalmi szolgáltatást igénybe vevők szükségleteivel, közlésére pedig szabványos formátumban van szükség. Az egyszeri fizetési műveletekre azonban más tájékoztatási követelményeknek kell vonatkozniuk, mint a keretszerződésekre, amelyek több fizetési műveletre vonatkoznak. (44) A keretszerződések és az ezek hatálya alá tartozó fizetési műveletek a gyakorlatban sokkal gyakoribbak és gazdaságilag fontosabbak, mint az egyszeri fizetési műveletek. Fizetési számla vagy külön fizetési eszköz megléte esetén keretszerződés szükséges. A keretszerződésekre vonatkozó előzetes tájékoztatási követelményeknek ezért meglehetősen átfogónak kell lenniük, a tájékoztatást pedig minden esetben papíron vagy egyéb tartós adathordozón kell megadni, például a számlanyomtatók által kinyomtatott lapon, CD-ROM-on, DVD-n, valamint a személyi számítógép merevlemezes meghajtóján, amelyen elektronikus levelezés tárolható, és internetes oldalakon, amennyiben ezek az oldalak későbbi visszaolvasásra alkalmas módon az információk felhasználási céljának megfelelő időtartamig elérhetők, és amelyek lehetővé teszik a tárolt adatok változatlan reprodukálását. A pénzforgalmi szolgáltató és a pénzforgalmi szolgáltatást igénybe vevő számára azonban lehetővé kell tenni, hogy a keretszerződésben megállapodjanak a teljesített fizetési műveletekre vonatkozó utólagos tájékoztatásnyújtás módjáról, így például arról, hogy az internetes banki szolgáltatások tekintetében a fizetési számlára vonatkozó valamennyi információt online hozzáférhetővé kell tenni. (45) Az egyszeri fizetési műveletek esetében kizárólag az alapvető fontosságú információkat kell minden esetben megadni a pénzforgalmi szolgáltató saját kezdeményezésére. Mivel a fizető fél rendszerint jelen van a fizetési megbízás adásakor, nem szükséges előírni azt, hogy a tájékoztatást minden esetben papíron vagy egyéb tartós adathordozón kell nyújtani. A pénzforgalmi szolgáltató szóbeli tájékoztatást is nyújthat, vagy az információkat más formában is könnyen hozzáférhetővé teheti, például a feltételeknek a helyszínen lévő hirdetőtáblán való kifüggesztése révén. Tájékoztatást kell nyújtani arról is, hogy hol lehet részletesebb információkhoz jutni (például a weboldal címe). A fogyasztó kérésére azonban az alapvető fontosságú információkat papíron vagy egyéb tartós adathordozón a rendelkezésére kell bocsátani. (46) Ez az irányelv rendelkezik arról, hogy a fogyasztó a pénzforgalmi szolgáltatásra vonatkozó szerződés kötelező erejűvé válása előtt jogosult ingyenesen megkapni a vonatkozó információkat. A fogyasztó a szerződéses jogviszony teljes időtartama alatt kérheti az előzetes tájékoztatás és a keretszerződés ingyenesen, papíron történő rendelkezésre bocsátását is, annak érdekében, hogy össze tudja hasonlítani az egyes pénzforgalmi szolgáltatók szolgáltatásait és azok feltételeit, illetve bármiféle vita esetén ellenőrizhesse szerződéses jogait és kötelezettségeit. Az említett rendelkezéseknek összhangban kell állniuk a 2002/65/EK irányelvvel. Ezen irányelvnek az ingyenes tájékoztatásra vonatkozó konkrét rendelkezései nem vonhatják maguk után azt, hogy az egyéb vonatkozó irányelvek alapján a fogyasztóknak nyújtott tájékoztatás után díjat lehet felszámítani. (47) Annak a módnak a megválasztása során, ahogyan a pénzforgalmi szolgáltató a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevőjének rendelkezésére bocsátja az előírt információkat, figyelembe kell vennie ez utóbbi szükségleteit, valamint a gyakorlati technikai vonatkozásokat és a költséghatékonyságot az adott pénzforgalmi szolgáltatási szerződésben foglalt megállapodásból következő helyzettől függően. Az irányelv ezáltal a pénzforgalmi szolgáltató által nyújtandó tájékoztatás két módját kell, hogy megkülönböztesse: vagy át kell adni az információkat, azaz a pénzforgalmi szolgáltatónak aktívan kell közölnie azokat az ezen irányelv által előírt megfelelő időben anélkül, hogy ezt a pénzforgalmi szolgáltatást igénybe vevő a továbbiakban kezdeményezné; vagy elérhetővé kell tenni a tájékoztatást a pénzforgalmi szolgáltatást igénybe vevő számára, figyelembe véve az esetleges további tájékoztatásra irányuló bármilyen kérését. Ez utóbbi esetben a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevőjének aktívan kell kezdeményeznie azt, hogy tájékoztatást kapjon, például úgy, hogy kifejezetten kéri azt a pénzforgalmi szolgáltatótól, belép a bankszámlához tartozó e-mail postafiókba vagy a számlakivonatokért nyomtatóba helyezi bankkártyáját. A fenti célokból a pénzforgalmi szolgáltatónak biztosítania kell az információhoz való hozzáférés lehetőségét és az információnak a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevője általi elérhetőségét. (48) A fogyasztó részére járulékos díjak felszámítása nélkül biztosítani kell a teljesített műveletekre vonatkozó alapvető tájékoztatást. Az egyszeri fizetési műveletek esetében a pénzforgalmi szolgáltató nem számíthat fel külön díjat ezért a tájékoztatásért. Hasonlóképpen ingyenesen kell biztosítani a keretszerződés keretében teljesített fizetési műveletekre vonatkozó utólagos, havonta történő tájékoztatást. A díjszabás átláthatóságának és a fogyasztói szükségletek közötti különbségeknek a fontosságára figyelemmel azonban a felek számára lehetővé kell tenni, hogy gyakoribb vagy kiegészítő tájékoztatás esetén díjfizetésről állapodjanak meg. A különböző nemzeti gyakorlatok figyelembevétele érdekében a tagállamoknak lehetőséget kell adni arra, hogy olyan szabályokat állapítsanak meg, amelyek előírják, hogy a papíralapú havi számlakivonatokat mindig ingyenesen kell biztosítani. (49) A fogyasztói mobilitás megkönnyítése érdekében a fogyasztók számára lehetővé kell tenni, hogy egy év elteltével külön díj nélkül felmondhassák a keretszerződéseket. A fogyasztók számára a megállapodás szerinti felmondási időnek nem szabad egy hónapnál hosszabbnak, a pénzforgalmi szolgáltatók számára pedig két hónapnál rövidebbnek lennie. Ez az irányelv nem érinti a pénzforgalmi szolgáltató azon kötelezettségét, amely rendkívüli körülmények között a pénzforgalmi szolgáltatási szerződés megszüntetésére irányul más vonatkozó – például a pénzmosásról és a terrorizmus finanszírozásáról, a pénzeszközök befagyasztását célzó intézkedésről, vagy a bűncselekmények megelőzésével és kivizsgálásával kapcsolatos egyedi intézkedésről szóló – uniós vagy nemzeti jogszabályok alapján. (50) A kis összegű fizetésekre szolgáló fizetési eszközöknek olcsó és könnyen használható alternatívát kell biztosítaniuk az alacsony árfekvésű áruk és szolgáltatások esetében, és nem indokolt azokat túlzott követelményekkel túlterhelni. A vonatkozó tájékoztatási követelményeket és az azok teljesítésével kapcsolatos szabályokat ezért az alapvető fontosságú információkra kell korlátozni, figyelembe véve a kis összegű fizetésekre szánt eszközöktől indokoltan elvárható műszaki jellemzőket is. A pénzforgalmi szolgáltatások igénybe vevőinek a kevésbé szigorú rendszer ellenére is megfelelő védelemben kell részesülniük, mivel ezen fizetési eszközök – különösen az előre fizetett fizetési eszközök – csak korlátozott kockázatot jelentenek. (51) Meg kell állapítani azokat a kritériumokat, amelyek alapján a harmadik fél szolgáltatók hozzáférhetnek a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevője által egy másik pénzforgalmi szolgáltatónál tartott számlán levő pénzeszköz rendelkezésre állására vonatkozó információhoz és felhasználhatják azt. Mindenekelőtt a harmadik fél szolgáltatónak és a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevőjének számláját kezelő pénzforgalmi szolgáltatónak egyaránt teljesítenie kell az ebben az irányelvben meghatározott vagy említett vagy az EBH iránymutatásába foglalt szükséges adatvédelmi és biztonsági követelményeket. A fizető félnek kifejezett hozzájárulását kell adnia a harmadik fél szolgáltatónak, hogy az hozzáférhessen fizetési számlájához, és megfelelő tájékoztatást kell kapnia a hozzáférés mértékéről. Azon egyéb pénzforgalmi szolgáltatók fejlődésének lehetővé tétele érdekében, amelyek nem vesznek át betéteket, szükséges, hogy a hitelintézetek ellássák őket a pénzeszköz rendelkezésre állására vonatkozó információval, amennyiben a fizető fél hozzájárult ahhoz, hogy ezen információt közöljék a fizetési eszközt kibocsátó pénzforgalmi szolgáltatóval. (52) Valahányszor fizetéskezdeményezési szolgáltatásra kerül sor, a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevőjének és a pénzforgalmi szolgáltatónak a jogait és kötelezettségeit megfelelően ki kell igazítani a harmadik fél szolgáltató műveletbe való bevonásának figyelembevétele érdekében. Konkrétan, a számlakezelő pénzforgalmi szolgáltató és a műveletben részt vevő harmadik fél szolgáltató közötti kiegyensúlyozott felelősségmegosztásnak biztosítania kell, hogy a felek a művelet ellenőrzésük alatt levő megfelelő része tekintetében felelősséget vállaljanak, és probléma esetén egyértelműen meghatározzák a felelős felet. Csalás vagy vita esetén a harmadik fél konkrét kötelezettsége, hogy ellássa a fizető felet és a számlakezelő pénzforgalmi szolgáltatót a műveletekre vonatkozó hivatkozásokkal és az érintett műveletre vonatkozó engedéllyel kapcsolatos információval. (53) A nem engedélyezett vagy nem megfelelően teljesített fizetési műveletek kockázatainak és következményeinek csökkentése érdekében a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevőjének a lehető leghamarabb értesítenie kell a pénzforgalmi szolgáltatót az állítólagosan nem engedélyezett vagy nem megfelelően teljesített fizetési műveletek bármiféle vitatásáról, feltéve hogy a pénzforgalmi szolgáltató teljesítette az ezen irányelv szerinti tájékoztatási kötelezettségeit. Amennyiben a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevője betartja a bejelentési határidőt, akkor követelését a nemzeti jog szerinti elévülési időn belül tudnia kell érvényesíteni. Ez az irányelv a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevője és a pénzforgalmi szolgáltató között felmerülő egyéb követeléseket nem érinti. (54) Nem engedélyezett fizetési művelet esetén a fizető fél részére haladéktalanul vissza kell téríteni az érintett művelet összegét. Annak érdekében, hogy a fizető felet ne érje semmilyen hátrány, a visszatérítés jóváírásának értéknapja nem lehet későbbi annál a dátumnál, amikor a fizető fél számláját a megfelelő összeggel megterhelték. A pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevőjének arra irányuló ösztönzése érdekében, hogy szolgáltatójának indokolatlan késedelem nélkül bejelentse a fizetőeszköz ellopását vagy elvesztését, és ily módon mérsékelje a nem engedélyezett fizetési műveletek kockázatát, a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevője csak rendkívül korlátozott összeghatárig visel felelősséget, kivéve, ha csalárd módon vagy súlyos gondatlansággal járt el. Ezzel összefüggésben az 50 EUR-t kitevő összeg megfelelőnek tűnik az Unión belüli összehangolt és magas szintű felhasználóvédelem biztosításához. Továbbá, amint a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevője értesítette a pénzforgalmi szolgáltatót arról, hogy fizetőeszköze esetleges visszaélés tárgya lett, a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevője már nem tartozik felelősséggel az adott eszköz nem engedélyezett használatából származó további veszteségekért. Ez az irányelv nem érinti a pénzforgalmi szolgáltatók saját termékeik technikai biztonságára vonatkozó felelősségét. (55) A pénzforgalmi szolgáltatást igénybe vevő esetleges gondatlanságának vizsgálata érdekében valamennyi körülményt figyelembe kell venni. Az állítólagos gondatlanság bizonyítékait és annak mértékét általánosságban a nemzeti joggal összhangban kell értékelni. Semmisnek kell tekinteni a fizetési eszközök nyújtására és használatára vonatkozó azon szerződéses feltételeket és kitételeket, amelyek eredményeként nőne a fogyasztóra háruló vagy csökkenne a kibocsátóra háruló bizonyítási teher. Emellett meghatározott helyzetekben, és mindenekelőtt, ha a fizetőeszköz nincs ott az értékesítés helyén, például interneten keresztül történő online fizetés esetén, helyénvaló előírni a pénzforgalmi szolgáltató számára, hogy szolgáljon bizonyítékkal az állítólagos gondatlanságról, mivel ilyen esetben a fizető fél lehetőségei rendkívül korlátozottak. (56) Rendelkezni kell a nem engedélyezett fizetési műveletek esetére a kárviselés megosztásáról. A csalás és a súlyos gondatlanság esetét kivéve a fogyasztó a számlájáról történő nem engedélyezett fizetési művelet esetén soha nem kötelezhető 50 EUR-t meghaladó fizetésre. Eltérő rendelkezések vonatkozhatnak a pénzforgalmi szolgáltatások olyan igénybe vevőire, akik nem fogyasztók, mivel az ilyen felhasználók általában jobban fel tudják mérni a csalás kockázatát, és megfelelő ellenintézkedéseket tudnak hozni. (57) Ezen irányelv a fogyasztó védelme érdekében megállapítja a visszatérítés szabályait arra az esetre, ha az elvégzett fizetési művelet túllépi azt az összeget, amelyet ésszerűen el lehetett volna várni. Annak elkerülése érdekében, hogy a fizető fél anyagi hátrányba kerüljön, biztosítani kell, hogy a visszatérítés jóváírásának értéknapja ne legyen későbbi annál a dátumnál, amikor a fizető fél számláját a megfelelő összeggel megterhelték. Beszedés esetén a pénzforgalmi szolgáltatónak képesnek kell lennie arra, hogy még kedvezőbb feltételeket biztosítson a fogyasztónak, akinek bármely vitatott fizetési művelet esetén feltétel nélküli joggal kell rendelkeznie a visszatérítéshez. Ez a feltétel nélküli visszatérítési jog, amely a legmagasabb szintű fogyasztóvédelmet biztosítja, nem indokolt olyan esetekben, ha a kereskedő már teljesítette a szerződést, és a megfelelő árut vagy szolgáltatást már felhasználták. Ha a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevője a fizetési művelet visszatérítésére tart igényt, az ezen visszatérítéshez való jog nem befolyásolja a fizető félnek a kedvezményezettel szemben fennálló, az alapjogviszonyból eredő – például a megrendelt, felhasznált vagy jogosan kiszámlázott árukra vagy szolgáltatásokra vonatkozó – felelősségét, sem a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevőinek jogát a fizetési megbízás visszavonására vonatkozóan. (58) A pénzügyi tervezés és a fizetési kötelezettségek kellő időben történő teljesítése érdekében a fogyasztóknak és a vállalkozásoknak bizonyossággal kell tudniuk, hogy mennyi időt vesz igénybe a fizetési megbízás teljesítése. Ezen irányelv ezért meghatározza a jogok és kötelességek hatálybalépésének időpontját, nevezetesen, amikor a pénzforgalmi szolgáltató megkapja a fizetési megbízást, beleértve azt is, amikor lehetősége volt azt a pénzforgalmi szolgáltatási szerződésben megállapított kommunikációs eszköz útján megkapni, a fizetési megbízás létrehozását és továbbítását eredményező – például biztonsági ellenőrzésekkel, a pénzeszköz rendelkezésre állásának ellenőrzésével, a személyes azonosító szám használatára vonatkozó tájékoztatással, vagy fizetési ígérvény kibocsátásával összefüggő – folyamatban való korábbi részvételtől függetlenül. Ezen túlmenően a fizetési megbízás átvételének akkor kell megtörténnie, amikor a fizető fél pénzforgalmi szolgáltatója megkapja a fizető fél számlájának megterhelésére szóló fizetési megbízást. Az a nap vagy időpont, amikor a kedvezményezett a szolgáltatójához beszedés céljából eljuttatja a fizetési megbízásokat – például a kártyás fizetések vagy beszedési megbízások esetében –, vagy amikor a kedvezményezett pénzforgalmi szolgáltatója a kedvezményezett számára a vonatkozó összegekre (a számlájához kapcsolódó hitelkeret révén) előfinanszírozást biztosít, ebben a tekintetben nem releváns. Biztosítani kell, hogy a felhasználók bizonyosak lehessenek a hiánytalan és érvényes fizetési megbízás megfelelő teljesítésében, ha a pénzforgalmi szolgáltatónak nincs a visszautasításra vonatkozóan szerződéses vagy törvényes indoka. Ha a pénzforgalmi szolgáltató visszautasítja a fizetési megbízás teljesítését, a fizetési szolgáltatás igénybe vevőjét – az uniós és a nemzeti jogban meghatározott követelményekre is figyelemmel – a lehető leghamarabb értesíteni kell a visszautasítás tényéről és annak okáról. (59) Figyelembe véve, hogy a teljesen automatizált modern fizetési rendszerek milyen sebességgel dolgozzák fel a fizetési műveleteket, és hogy következésképpen a fizetési megbízások visszavonása bizonyos időpont után magas költségekkel járó kézi beavatkozás nélkül nem lehetséges, a fizetések visszavonhatóságára vonatkozóan egyértelmű határidőt kell megállapítani. A pénzforgalmi szolgáltatás és a fizetési megbízás típusától függően azonban az időpont a felek közötti megállapodás alapján különböző lehet. A visszavonás ebben az összefüggésben kizárólag a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevője és a pénzforgalmi szolgáltató közötti kapcsolatra alkalmazandó, és ily módon nem érinti a fizetési rendszerekben teljesített fizetési műveletek visszavonhatatlanságát és véglegességét. (60) A visszavonhatatlanság nem sértheti a pénzforgalmi szolgáltató azon, egyes tagállamok jogszabályai értelmében fennálló – a fizető fél keretszerződésén vagy nemzeti törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseken vagy iránymutatásokon alapuló – jogát vagy kötelezettségét, hogy a fizető fél és a kedvezményezett közötti vita esetén visszafizesse a fizető félnek a teljesített fizetési művelet összegét. E visszafizetésnek új fizetési megbízásnak kell minősülnie. Ezen esetek kivételével a fizetési megbízás mögött meghúzódó alapjogviszonyból eredő jogvitákat kizárólag a fizető fél és a kedvezményezett között kell rendezni. (61) A fizetések teljesen integrált, azonnali és közvetlen feldolgozása szempontjából, valamint a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevői között fennálló alapkötelezettségek teljesítése tekintetében a jogbiztonság szempontjából kulcsfontosságú, hogy a fizető fél által átutalt teljes összeg jóváírásra kerüljön a kedvezményezett számláján. Ehhez az szükséges, hogy a fizetési műveletek teljesítésében közreműködő közvetítők ne vonhassanak le az átutalt összegből. A kedvezményezett számára azonban biztosítani kell, hogy pénzforgalmi szolgáltatójával megállapodhasson az utóbbit megillető díjak levonásáról. Mindazonáltal annak érdekében, hogy a kedvezményezett meggyőződhessen arról, hogy a megfelelő összeget pontosan kifizették, a fizetési műveletet követően nyújtott tájékoztatásnak nemcsak a teljes átutalt összeget, hanem a felszámított díjak összegét is tartalmaznia kell. (62) A díjakkal kapcsolatban a tapasztalatok azt mutatják, hogy a fizető fél és a kedvezményezett közötti díjmegosztás a leghatékonyabb rendszer, mivel elősegíti a fizetések azonnali feldolgozását. Ezért rendelkezni kell arról, hogy – alapesetben – mind a fizető fél, mind a kedvezményezett felé közvetlenül a saját pénzforgalmi szolgáltatójuk számítsa fel a díjakat. Ez azonban csak abban az esetben alkalmazandó, ha a fizetési művelet nem jár pénznemek közötti átváltással. A felszámított díj összege nulla is lehet, mivel ezen irányelv rendelkezései nem érinthetik az olyan gyakorlatot, amely szerint a pénzforgalmi szolgáltató nem számít fel díjat fogyasztói felé a számláikon történő jóváírások tekintetében. Hasonlóképpen és a szerződéses feltételek függvényében a pénzforgalmi szolgáltató a pénzforgalmi szolgáltatás igénybevételéért számíthat fel díjat kizárólag a kedvezményezett (kereskedő) felé is, aminek következtében a fizető felet nem terhelik díjak. A fizetési rendszerek által felszámított díjak előfizetési díj formáját is ölthetik. Az átutalt összegre vagy a felszámított díjakra vonatkozó rendelkezések nem gyakorolnak közvetlen hatást a pénzforgalmi szolgáltatók vagy bármilyen közvetítők közötti árazásra. (63) Egy adott fizetési eszköz igénybevételéért felszámított díjak (a továbbiakban: pótdíj felszámítása) tekintetében kialakult eltérő nemzeti gyakorlat ahhoz vezetett, hogy az uniós pénzforgalmi piac rendkívül heterogénné és a fogyasztók számára számos zavar forrásává vált, különösen az elektronikus kereskedelemben és több országra kiterjedő esetekben. Az olyan tagállamokban található kereskedők, ahol megengedett a pótdíj felszámítása, árut és szolgáltatást kínálnak azokban a tagállamokban, ahol a pótdíj tiltott és ebben az esetben is felszámítják azt a fogyasztó felé. Emellett a pótdíjfelszámítás gyakorlatának a felülvizsgálatához kapcsolódó komoly indokot alátámasztja az a tény is, hogy a(z) xxx/yyyy/EU rendelet megállapítja a kártyaalapú rendszerek multilaterális bankközi díjaira vonatkozó szabályokat. Mivel a legtöbb kártyás fizetést főként a bankközi díjak drágítják meg, és a pótdíj felszámítása a gyakorlatban a kártyaalapú fizetésekre korlátozódik, a bankközi díjakra vonatkozó szabályokat ki kell egészíteni a pótdíj felszámítására vonatkozó szabályok felülvizsgálatával. A költségek átláthatóságának és a leghatékonyabb fizetési eszközök használatának előmozdítása érdekében a tagállamok és a pénzforgalmi szolgáltatók nem akadályozhatják meg a kedvezményezettet abban, hogy díjat számítson fel valamely meghatározott fizetési eszközt használó fizető fél felé, a 2011/83/EU irányelv előírásainak megfelelő figyelembevétele mellett. A kedvezményezett pótdíj felszámítására vonatkozó joga azonban csak azokra a fizetési eszközökre alkalmazandó, amelyek esetében a bankközi díjak nem szabályozottak. Ennek ösztönöznie kell a legolcsóbb fizetési módok alkalmazását. (64) Az Unión belüli fizetések hatékonyságának növelése érdekében maximálisan egynapos teljesítési határidőt kell előírni a fizető fél által kezdeményezett és euróban vagy az euróövezeten kívüli tagállamok pénznemében denominált valamennyi fizetésre, az átutalásokat és a készpénzátutalásokat is beleértve. Az összes többi fizetésre, többek között a kedvezményezett által vagy rajta keresztül kezdeményezett fizetésekre – például a beszedésekre és a kártyás fizetésekre – is ugyanazon egynapos teljesítési idő vonatkozik, amennyiben a pénzforgalmi szolgáltató és a fizető fél nem állapodott meg kifejezetten hosszabb végrehajtási idő alkalmazásában. Lehetővé kell tenni az említett időtartamok további egy munkanappal történő meghosszabbítását, ha a fizetési megbízást papíron adták. Ez lehetővé teszi a pénzforgalmi szolgáltatás nyújtásának folytatását azon fogyasztók tekintetében, akik kizárólag nyomtatott dokumentumokat használnak. Beszedési rendszerek használata esetén a kedvezményezett pénzforgalmi szolgáltatójának a beszedési megbízást a kedvezményezett és a pénzforgalmi szolgáltató által elfogadott, az esedékesség napján történő kiegyenlítést lehetővé tevő időhatárokon belül kell továbbítania. Figyelemmel arra, hogy a fizetési infrastruktúrák többnyire igen hatékonyak, a tagállamok adott esetben az egy munkanapnál rövidebb teljesítési időt előíró szabályaikat is érvényben tarthatják, vagy megállapíthatnak ilyen szabályokat annak érdekében, hogy elkerüljék a jelenlegi szolgáltatási színvonal csökkenését. (65) Amennyiben az egyik pénzforgalmi szolgáltató nem az Unió területén működik, a teljes összeg teljesítésére és a teljesítési időre vonatkozó rendelkezéseknek kell meghatározniuk a helyes gyakorlatot. (66) A pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevőjének ismernie kell a pénzforgalmi szolgáltatások valós költségeit és díjait ahhoz, hogy választani tudjon. Ennek érdekében meg kell akadályozni a nem átlátható árképzési módszerek használatát, mivel az általánosan elfogadott vélemény szerint ezek a módszerek különösen megnehezítik a felhasználók számára a pénzforgalmi szolgáltatás tényleges árának a megállapítását. Kifejezetten meg kell tiltani, hogy az értéknapokat a pénzforgalmi szolgáltatások igénybe vevőire nézve hátrányosan használják. (67) A fizetési rendszer zökkenőmentes és hatékony működése függ attól, hogy a pénzforgalmi szolgáltatások igénybe vevői biztosak lehetnek-e afelől, hogy a pénzforgalmi szolgáltató hibátlanul és a megállapodás szerinti időn belül teljesíti a fizetési műveletet. Általában a szolgáltató képes felmérni egy fizetési művelet kockázatait. A szolgáltató az, aki rendelkezésre bocsátja a fizetési rendszert, intézkedik a tévesen átutalt pénzösszegek visszahívása felől, és a legtöbb esetben ő választja ki a művelet teljesítésében érintett közvetítőket. E megfontolások alapján – a rendkívüli és előre nem látható körülmények fennállásának esetét kivéve– teljesen indokolt előírni a pénzforgalmi szolgáltató felelősségét a pénzforgalmi szolgáltatás igénybe vevőjétől elfogadott fizetési művelet teljesítése tekintetében, azzal a kivétellel, hogy nem felelős a kedvezményezett pénzforgalmi szolgáltatójának cselekményeiért és mulasztásaiért, amely szolgáltató kiválasztása kizárólag a kedvezményezett felelőssége. Ugyanakkor annak érdekében, hogy a fizető fél ne maradjon védtelenül olyan, valószínűtlen helyzetekben, amikor nyitott (non liquet) marad az a kérdés, hogy a kedvezményezett pénzforgalmi szolgáltatójához vajon ténylegesen beérkezett-e a fizetés összege vagy sem, a vonatkozó bizonyítási tehernek a fizető fél pénzforgalmi szolgáltatóját kell terhelnie. Általában elvárható, hogy a küldő pénzforgalmi szolgáltatótól a fogadó pénzforgalmi szolgáltatóhoz a fizetés összegét eljuttató közvetítőintézmény – rendszerint egy „semleges” szervezet, például egy központi bank vagy egy elszámolóház – megőrzi a számlaadatokat és szükség esetén ezeket bármikor szolgáltatni tudja. Ahogy a fizetés összege a fogadó pénzforgalmi szolgáltató számláján jóváírásra kerül, a kedvezményezettnek azonnal érvényesíteni kell tudnia a saját számlájára történő jóváírásra vonatkozó követelését a pénzforgalmi szolgáltatóval szemben. (68) A pénzforgalmi szolgáltatónak felelősséget kell viselnie a fizetés hibátlan teljesítéséért, beleértve különösen a fizetési művelet teljes összegét és a teljesítési időt, valamint a kedvezményezett számlájáig vezető fizetési láncban részt vevő egyéb felek által elkövetett mulasztásokért való teljes felelősséget. E felelősség eredményeként a fizető fél pénzforgalmi szolgáltatójának – amennyiben a teljes összeg nem vagy csak késve érkezett meg a kedvezményezett pénzforgalmi szolgáltatójához – helyesbítenie kell a fizetési műveletet, vagy indokolatlan késedelem nélkül vissza kell térítenie a fizető fél részére az adott műveletben érintett megfelelő összeget, a nemzeti jog szerint érvényesíthető egyéb követelések sérelme nélkül. A pénzforgalmi szolgáltató felelőssége következtében a fizető fél vagy a kedvezményezett nem terhelhető a hibás fizetéshez kapcsolódó költséggel. A fizetési művelet teljesítésének elmaradása, hibás vagy késedelmes teljesítése esetén a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a pénzforgalmi szolgáltató által végrehajtott korrekciós fizetés értéknapja mindig ugyanaz legyen, mint a hibátlan teljesítés esetében lett volna. (69) Ez az irányelv kizárólag a pénzforgalmi szolgáltatást igénybe vevő és a pénzforgalmi szolgáltató közötti szerződéses kötelezettségekre és felelősségekre terjed ki. Az átutalások és az egyéb pénzforgalmi szolgáltatások megfelelő működése azonban megköveteli, hogy a pénzforgalmi szolgáltatók és közvetítőik – például az adatfeldolgozók – olyan szerződésekkel rendelkezzenek, amelyekben megállapodnak kölcsönös jogaikról és kötelezettségeikről. A felelősségekkel kapcsolatos kérdések alapvető részét képezik ezeknek az egységes szerződéseknek. Annak biztosítása érdekében, hogy a pénzforgalmi szolgáltatók és a fizetési műveletben részt vevő közvetítők kölcsönösen támaszkodhassanak egymásra, olyan jogi biztosítékokra van szükség, melyek szavatolják, hogy az a pénzforgalmi szolgáltató, akit vagy amelyet nem terhel felelősség, az ezen irányelv felelősséggel összefüggő rendelkezései szerint az elszenvedett káraiért vagy a kifizetett összegekért ellentételezést kapjon. További visszkereseti jogokat és a visszkereset részletes tartalmát, valamint a hibásan teljesített fizetési műveletnek tulajdonítható, a pénzforgalmi szolgáltatóval vagy közvetítővel szemben támasztott követelések kezelésének módját a szerződéses megállapodásokban kell meghatározni. (70) A pénzforgalmi szolgáltató számára lehetővé kell tenni, hogy a fizetési megbízás pontos teljesítéséhez szükséges adatokat egyértelműen meghatározhassa. Másfelől a tagállamok számára nem indokolt biztosítani, hogy előírják valamely meghatározott azonosító használatát a fizetési műveletekhez, mivel ez széttöredezettséghez vezethetne, és veszélyeztetné az uniós szintű integrált fizetési rendszerek létrehozását. Ugyanakkor ez nem akadályozhatja meg a tagállamokat abban, hogy a fizető fél pénzforgalmi szolgáltatójától megköveteljék, hogy kellő gondossággal járjon el és – amennyiben ez műszakilag lehetséges és nem igényel kézi beavatkozást – ellenőrizze az egyedi azonosító koherenciáját, és ha kiderül, hogy az egyedi azonosító nem koherens, utasítsa vissza a fizetési me