A TANÁCS 7/2013/EU ÁLLÁSPONTJA ELSŐ OLVASATBAN A NEMZETKÖZI VÉDELMI JOGÁLLÁS MEGADÁSÁRA ÉS

visszavonására vonatkozó közös eljárásokról szóló parlamenti és tanácsi irányelv elfogadására tekintettel (átdolgozás)

A Tanács által 2013. június 6-án elfogadva

2013/C 179 E/02

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 78. cikke (2) bekezdésének d) pontjára,

tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,

tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),

tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére (2),

rendes jogalkotási eljárás keretében (3),

mivel:

A közös európai menekültügyi rendszert is magában foglaló közös menekültpolitika részét képezi az Európai Uniónak a szabadság, a biztonság és a jog érvényesülésén alapuló olyan térség fokozatos létrehozására irányuló célkitűzésének, amely nyitva áll mindazok számára, akik kényszerítő körülmények miatt jogosan keresnek védelmet az Unióban. E politikának a tagállamok közötti szolidaritás és a felelősség igazságos elosztásának elvén – ideértve annak pénzügyi vonatkozásait is – kell alapulnia.

A 2008. október 16-án elfogadott Európai Bevándorlási és Menekültügyi Paktumban az Európai Tanács megállapította, hogy a védelem nyújtása tekintetében továbbra is jelentős különbségek mutatkoznak a tagállamok között, ezért a Hágai Programban előírt közös európai menekültügyi rendszer befejezése céljából új kezdeményezéseket sürgetett, ideértve a közös garanciákat magában foglaló egységes menekültügyi eljárás létrehozását is.

A vizsgálati eljáráshoz való hatékony hozzáférés biztosítása céljából, a nemzetközi védelmet kérelmező személyekkel elsőként kapcsolatba kerülő – különösen a szárazföldi és tengeri határok felügyeletét ellátó vagy a határellenőrzést végző – tisztviselők számára releváns tájékoztatást kell adni és megfelelő képzést kell biztosítani arról, hogyan ismerjék fel és kezeljék a nemzetközi védelem iránti kérelmeket, többek között kellőképpen figyelembe véve az EMTH által kidolgozott vonatkozó iránymutatásokat. E tisztviselőknek el kell tudniuk látni az ország területén – ideértve a tagállamok határát, felségvizeit vagy tranzitzónáit is – tartózkodó, nemzetközi védelemért folyamodó harmadik országbeli állampolgárokat vagy hontalan személyeket a szükséges információval arra vonatkozóan, hogy hol és hogyan nyújthatnak be nemzetközi védelem iránti kérelmet. Amennyiben az említett személyek a tagállam felségvizein tartózkodnak, a szárazföldre kell szállítani őket, és ezen irányelvvel összhangban el kell bírálni kérelmüket.

Amennyiben valamely, különleges eljárási garanciákat igénylő kérelmezőnek gyorsított vagy a határon lefolytatandó eljárás keretében nem lehet megfelelő támogatást biztosítani, a kérelmezőt fel kell menteni ezen eljárások alól. Az ilyen, a gyorsított vagy a határon lefolytatandó eljárások alkalmazását esetlegesen kizáró különleges eljárási garanciák egyúttal azt is jelentik, hogy a kérelmező számára – amennyiben a fellebbezése nem automatikusan felfüggesztő hatályú – további biztosítékokat kell nyújtani annak érdekében, hogy a jogorvoslat az ő egyedi esetében is hatékony legyen.

ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:

I. FEJEZET

ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

1. cikk

Célkitűzés

Ennek az irányelvnek a célja a tagállamokban a 2011/95/EU irányelv szerinti nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó közös eljárások megállapítása.

2. cikk

Fogalom-meghatározások

Ezen irányelv alkalmazásában:

„ismételt kérelem”: a korábbi nemzetközi védelem iránti kérelem ügyében hozott jogerős határozat után benyújtott további kérelem, ideértve azon eseteket is, amikor a kérelmező kifejezetten visszavonta a kérelmét, valamint azon eseteket is, amikor az eljáró hatóság a 28. cikk (1) bekezdésével összhangban a kérelem hallgatólagos visszavonása miatt azt elutasította.

3. cikk

Hatály

1. Ezen irányelvet a tagállamok területén, ideértve a határon, a felségvizeken vagy a tranzitzónákban benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelemre és a nemzetközi védelem visszavonására kell alkalmazni.

2. Ez az irányelv nem alkalmazható a tagállamok képviseleteihez benyújtott diplomáciai vagy területi menedékjog iránti kérelmekre.

3. A tagállamok jogosultak ezen irányelv rendelkezéseit olyan eljárásokban is alkalmazni, amelyekben a 2011/95/EU irányelv hatályán kívül eső másfajta nemzetközi védelem iránti kérelmeket bírálnak el.

4. cikk

Hatáskörrel rendelkező hatóságok

1. A tagállamok valamennyi eljárásra kijelölnek egy eljáró hatóságot, amely ezen irányelv rendelkezései szerint felelős a kérelmek megfelelő vizsgálatáért. A tagállamok biztosítják, hogy a fenti hatóság megfelelő eszközökkel – ideértve kellő számú szakszemélyzettel – rendelkezzen ahhoz, hogy ezen irányelvvel összhangban elláthassa feladatait.

2. A tagállamok előírhatják, hogy az (1) bekezdésben említett hatóságtól eltérő hatóság felelős, amennyiben

3. A tagállamok biztosítják, hogy az (1) bekezdésben említett eljáró hatóság megfelelően képzett személyzettel rendelkezzen. E célból a tagállamok megfelelő képzést biztosítanak, amely tartalmazza a 439/2010/EU rendelet 6. cikke (4) bekezdésének a)–e) pontjában felsorolt elemeket. A tagállamok az Európai Menekültügyi Támogatási Hivatal (EMTH) által szervezett és kifejlesztett, releváns képzést is figyelembe veszik. Az ezen irányelv alapján a kérelmezők meghallgatását végző személyeknek általánosságban ismerniük kell azokat a problémákat, amelyek hátrányosan befolyásolhatják a kérelmezőnek a meghallgatásban történő részvételre való képességét, például fel kell tudniuk ismerni a kérelmező esetleges korábbi kínzására utaló jeleket.

4. A tagállamok biztosítják, hogy amennyiben a (2) bekezdés rendelkezéseivel összhangban kijelölnek egy hatóságot, úgy e hatóság személyzete az ezen irányelv végrehajtása során teljesítendő feladatokhoz megfelelő ismeretekkel rendelkezzen, illetve részesüljön az azokhoz szükséges képzésben.

5. Amennyiben egy tagállam területén másik tagállam határellenőrzést vagy bevándorlás-ellenőrzést végző hatóságainál folyamodnak nemzetközi védelemért, azzal azon tagállam foglalkozik, amelynek területén a nemzetközi védelemért folyamodtak.

5. cikk

Kedvezőbb rendelkezések

A tagállamok a nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó eljárások tekintetében kedvezőbb szabályozást léptethetnek hatályba, vagy tarthatnak hatályban, amennyiben ezek a szabályok ezen irányelvvel összeegyeztethetőek.

II. FEJEZET

ALAPELVEK ÉS GARANCIÁK

6. cikk

Az eljáráshoz való hozzáférés

1. Ha bárki nemzetközi védelemért folyamodik valamely, a nemzeti jog alapján az ilyen kérelmek nyilvántartásba vételére hatáskörrel rendelkező hatósághoz, a nyilvántartásba vételre a kérelmezést követő három munkanapon belül sor kell, hogy kerüljön.

Ha olyan egyéb hatósághoz folyamodnak nemzetközi védelemért, amelyhez feltehetően ilyen kérelmek érkeznek, de a nemzeti jog alapján nincs hatásköre a nyilvántartásba vételre, a tagállamok biztosítják, hogy a nyilvántartásba vételre a kérelmezést követő hat munkanapon belül sor kerüljön.

A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a fentebb említett egyéb hatóságok, amelyekhez feltehetően nemzetközi védelem iránti kérelmekkel fordulnak – mint például a rendőrség, a határőrség, a bevándorlási hivatal és a fogdák személyzete – a megfelelő információk birtokában legyenek, és személyzetük részesüljön a feladatai ellátásához szükséges szintű képzésben, valamint utasítást kapjon arra, hogy tájékoztassa a kérelmezőket arról, hogy hová és hogyan kell benyújtani a nemzetközi védelem iránti kérelmet.

2. A tagállamok biztosítják, hogy a nemzetközi védelemért folyamodó személyeknek ténylegesen lehetőségük legyen arra, hogy kérelmüket mielőbb benyújtsák. Ha a kérelmező nem saját maga nyújtja be a kérelmet, a tagállamok ennek megfelelően alkalmazhatják a 28. cikket.

3. A (2) bekezdés sérelme nélkül a tagállamok előírhatják, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelmek személyesen és/vagy valamely kijelölt helyen kerüljenek benyújtásra.

4. A (3) bekezdés sérelme nélkül a nemzetközi védelem iránti kérelem benyújtottnak tekintendő, amint a kérelmező által benyújtott kérelem vagy amennyiben a nemzeti jog így rendelkezik, egy hivatalos jelentés beérkezett az érintett tagállam illetékes hatóságához.

5. Amennyiben nagy számú harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy egyidejűleg kérelmez nemzetközi védelmet, és ez a gyakorlatban nagyon megnehezíti az (1) bekezdésben megállapított határidő tiszteletben tartását, a tagállamok rendelkezhetnek arról, hogy e határidőt 10 munkanapra meghosszabbítják.

7. cikk

Nemzetközi védelemért folyamodás eltartottak vagy kiskorúak nevében

1. A tagállamok biztosítják, hogy minden cselekvőképes nagykorú jogosult legyen saját nevében nemzetközi védelemért folyamodni.

2. A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy a kérelmező az általa eltartottak nevében isfolyamodhat nemzetközi védelemért. Ezekben az esetekben a tagállam biztosítja, hogy a felnőtt korú eltartottak hozzájáruljanak a kérelem nevükben történő benyújtásához; ellenkező esetben lehetővé kell tenni számukra, hogy a saját nevükben folyamodjanak nemzetközi védelemért.

A hozzájárulást a kérelem benyújtásával egyidőben, vagy legkésőbb akkor kell kérni, amikor a felnőtt korú eltartott személyes meghallgatására sor kerül. A hozzájárulás kérése előtt minden eltartott felnőttet bizalmas úton tájékoztatni kell annak eljárási következményeiről, ha a kérelmet saját maga nyújtja be, valamint azon jogáról, hogy saját nevében nemzetközi védelemért folyamodhat.

3. A tagállamok biztosítják, hogy a kiskorúak saját nevükben nemzetközi védelemért folyamodhassanak – amennyiben az érintett tagállam joga szerinti eljárásokban cselekvőképességgel rendelkeznek –, illetve szüleik vagy egyéb felnőtt hozzátartozóik, az érintett tagállam joga vagy gyakorlata alapján felügyeletükért felelős személy, illetve képviselő által.

4. A tagállamok biztosítják, hogy a harmadik országok illegálisan tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról szóló, 2008. december 16-i 2008/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (15) 10. cikkében említett megfelelő szerveknek jogukban álljon nemzetközi védelem iránti kérelmet benyújtani egy kísérő nélküli kiskorú nevében, ha személyes helyzetének egyedi értékelése alapján e szervek úgy vélik, hogy a kiskorú a 2011/95/EU irányelv alapján védelemre szorulhat.

5. A tagállamok nemzeti jogszabályaikban meghatározhatják, hogy

8. cikk

Tájékoztatás és tanácsadás fogdákban és határátkelőhelyeken

1. Amennyiben arra utaló jelek vannak, hogy fogdában fogva tartott vagy külső határon lévő határátkelőhelyen – ideértve a tranzitzónákat is – lévő harmadik országbeli vagy hontalan állampolgárok nemzetközi védelemért kívánnak folyamodni, a tagállamok tájékoztatást biztosítanak számukra ezen lehetőségről. Ezen fogdákban és határátkelőhelyeken a tagállamok intézkedneka menekültügyi eljárások igénybevételének megkönnyítése érdekében szükséges tolmácsolásról.

2. A tagállamok biztosítják, hogy a kérelmezők számára tanácsadást és segítséget nyújtó szervezetek és személyek ténylegesen találkozni tudjanak a külső határokon működő határátkelőhelyeken – ideértve a tranzitzónákat is – tartózkodó kérelmezőkkel. A tagállamok szabályokat írhatnak elő az említett szervezetek és személyek e területeken való tartózkodására vonatkozóan, és előírhatják többek között azt, hogy a határátkelőhelyekre történő belépés a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságaival való megállapodás függvénye. A találkozást csak abban az esetben lehet korlátozni, ha az a nemzeti joggal összhangban, objektív tényezők alapján a határátkelőhely biztonsága, közrendje vagy igazgatása érdekében szükséges, és a találkozást ez nem korlátozza súlyos mértékben, illetve nem teszi lehetetlenné.

9. cikk

A tagállamban maradás joga a kérelem megvizsgálása alatt

1. A kérelmezők részére engedélyezni kell, hogy kizárólag az eljárás lefolytatása céljából a tagállamban maradhassanak mindaddig, amíg az eljáró hatóság a III. fejezet rendelkezései szerinti elsőfokú határozatot meg nem hozta. A tagállamban maradás joga tartózkodási engedélyre nem jogosít eljáró hatóság.

2. A tagállamok ez alól csak akkor tehetnek kivételt, ha egy személy a 41. cikkben említett ismételt kérelmet nyújt be, vagy adott esetben a személyt egy másik tagállam részére európai elfogatóparanccsal (16) összefüggő kötelezettség keretében vagy egyéb alapon egy másik tagállam részére, illetve harmadik ország részére, illetve nemzetközi büntető bíróság részére átadják vagy, illetve kiadják.

3. Egy tagállam a (2) bekezdés alapján csak akkor adhatja ki a kérelmezőt egy harmadik ország számára, ha a hatáskörrel rendelkező hatóságok megbizonyosodtak afelől, hogy a kiadatási határozat nem okoz az adott tagállam nemzetközi és uniós kötelezettségeit sértő közvetlen vagy közvetett visszaküldést (refoulement).

10. cikk

A kérelmek megvizsgálásának követelményei

1. A tagállamok biztosítják, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelmeket nem utasítják el, illetve nem zárják ki az érdemi vizsgálatból pusztán azon az alapon, hogy azokat nem a lehető legrövidebb időn belül nyújtották be.

2. A nemzetközi védelem iránti kérelmek megvizsgálásakor az eljáró hatóság először meghatározza, hogy a kérelmezők menekültnek minősülnek-e, és amennyiben nem, meghatározza, hogy jogosultak-e kiegészítő védelemre.

3. A tagállamok biztosítják, hogy az eljáró hatóság a nemzetközi védelem iránti kérelmekről megfelelő vizsgálat után hozzon határozatot. E célból a tagállamok biztosítják, hogy

4. Az V. fejezetben említett hatóságok számára – az eljáró hatóságon vagy a kérelmezőn keresztül, illetve egyéb úton – hozzáférést kell biztosítani a (3) bekezdés b) pontjában említett, a feladataik ellátásához szükséges általános információkhoz.

5. A tagállamok megállapítják a kérelmek vizsgálatához szükséges dokumentumok fordításának szabályait.

11. cikk

Az eljáró hatóság határozatával szemben támasztott követelmények

1. A tagállamok biztosítják a nemzetközi védelem iránti kérelmek ügyében hozott határozatok írásba foglalását.

2. A tagállamok biztosítják továbbá, hogy egy kérelem menekült jogállásra és/vagy kiegészítő védelmi jogállásra vonatkozó elutasítása esetén a határozat tartalmazza a ténybeli és jogi indokolást, valamint írásbeli tájékoztatással kell szolgálnia arról is, hogy az elutasító határozatot hogyan lehet megtámadni.

A tagállamoknak nem kell információt szolgáltatniuk az elutasító határozat írásbeli megtámadásának módjáról olyan határozattal kapcsolatosan, mely vonatkozásában annak lehetőségeiről a kérelmezőt egy korábbi stádiumban akár írásban, akár a számára hozzáférhető elektronikus úton már tájékoztatták.

3. A 7. cikk (2) bekezdésének alkalmazásában, és ha a kérelem azonos ténybeli alapon nyugszik, a tagállamok valamennyi eltartottra kiterjedően egyetlen határozatot hozhatnak, feltéve, hogy a határozat meghozatala nem vezet a kérelmezővel kapcsolatban olyan sajátos körülmények nyilvánosságra hozatalához, amelyek veszélyeztethetik a kérelmező érdekeit, különösen a nemen, szexuális irányultságon, nemi identitáson és/vagy koron alapuló üldözést érintő esetekben Ilyen esetben az érintett kérelmező részére külön határozatot kell kiadni.

12. cikk

A kérelmezőket megillető garanciák

1. Tekintettel a III. fejezetben megállapított eljárásokra, a tagállamok valamennyi kérelmező számára biztosítják az alábbi garanciákat:

szükség esetén tolmácsolást kell biztosítani a kérelmező számára ügyének a hatáskörrel rendelkező hatóságokhoz való beterjesztéséhez. A tagállamok legalább abban az esetben szükségesnek tekintik e szolgáltatások nyújtását, amikor a kérelmezőt a 14., 15., 16., 17. és 34. cikk szerinti meghallgatásra idézik be, és a megfelelő kommunikációt e szolgáltatás nélkül nem lehet biztosítani. Ilyenkor és más olyan esetekben is, amikor az hatáskörrel rendelkező illetékes hatóság beidézi a kérelmezőt, e szolgáltatások költségeit az állam viseli;

2. Tekintettel az V. fejezetben meghatározott eljárásokra, a tagállamok biztosítják, hogy minden kérelmezőt az (1) bekezdés b), c), d) és e) pontjában említettel azonos garanciák illetnek meg.

13. cikk

A kérelmezők kötelezettségei

1. A tagállamok arra kötelezik a kérelmezőket, hogy működjenek együtt a hatáskörrel rendelkező hatóságokkal személyazonosságuk, valamint az 2011/95/EU irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében említett egyéb tényezők meghatározása céljából. A tagállamok a kérelem vizsgálatához szükséges mértékben, a hatáskörrel rendelkező hatósággal való együttműködésre vonatkozóan más kötelezettségeket is előírhatnak a kérelmezők számára.

2. A tagállamok előírhatják különösen, hogy

14. cikk

Személyes meghallgatás

1. Mielőtt az eljáró hatóságok határozatot hoznak, a kérelmező számára lehetővé kell tenni, hogy nemzetközi védelem iránti kérelmét személyes meghallgatás során terjessze elő egy, a nemzeti jog értelmében a meghallgatás levezetésére jogosult személy előtt. A nemzetközi védelem iránti kérelmet érdemét érintő személyes meghallgatásokat az eljáró hatóság személyzetének kell levezetnie. Ez a bekezdés nem érinti a 42. cikk (2) bekezdésének b) pontját.

Amennyiben nagy számú harmadik országbeli állampolgár, illetve hontalan személy egyidejűleg kérelmez nemzetközi védelmet, ami a gyakorlatban lehetetlenné teszi, hogy az eljáró hatóság időben lefolytassa minden egyes kérelem érdemi tartalmáról a meghallgatásokat, a tagállamok előírhatják, hogy e meghallgatások lefolytatásában ideiglenesen más hatóság személyzete is részt vehet. Ilyen esetekben az említett másik hatóság személyzetét előzőleg megfelelő képzésben részesítik, amely kiterjed a 439/2010/EU irányelv 6. cikke (4) bekezdésének a)–e) pontjaiban felsorolt kérdésekre. Az ezen irányelv alapján kérelmezők személyes meghallgatását végző személyeknek általánosságban ismerniük kell azokat a problémákat, amelyek hátrányosan befolyásolhatják a kérelmezőnek a meghallgatásban történő részvételre való képességét, például fel kell tudniuk ismerni a kérelmező esetleges korábbi kínzására utaló jeleket.

Amennyiben egy személy az eltartottjai nevében nyújtott be nemzetközi védelem iránti kérelmet, minden nagykorú eltartottnak lehetőséget kell nyújtani személyes meghallgatásra.

A tagállamok nemzeti jogszabályaikban meghatározhatják azokat az eseteket, amikor biztosítani kell a kiskorú személyes meghallgatását.

2. A kérelem érdemét érintő személyes meghallgatás mellőzhető az alábbi esetekben:

Amennyiben a b) pont alapján vagy adott esetben nem folytatják le a kérelmező személyes meghallgatását ésszerű erőfeszítéseket kell tenni annak érdekében, hogy a kérelmező vagy az eltartott további információkat tudjon szolgáltatni.

3. E cikk alapján a személyes meghallgatás mellőzése nem akadályozhatja az eljáró hatóságot a nemzetközi védelem iránti kérelemre vonatkozó határozat meghozatalában.

4. A személyes meghallgatás a (2) bekezdés b) pontja alapján való elmaradása nem befolyásolhatja hátrányosan az eljáró hatóság határozatát.

5. Eltekintve a 28. cikk (1) bekezdésében foglaltaktól, a tagállamok egy a nemzetközi védelem iránti kérelemre vonatkozó határozat meghozatala során figyelembe vehetik azt a tényt, hogy a kérelmező nem jelent meg a személyes meghallgatáson, kivéve, ha alapos okkal szolgál távolmaradására.

15. cikk

A személyes meghallgatásra vonatkozó követelmények

1. A személyes meghallgatásra főszabály szerint a családtagok jelenléte nélkül kerül sor, kivéve, ha az eljáró hatóság úgy ítéli meg, hogy a megfelelő vizsgálathoz szükséges a családtagok jelenléte is.

2. A személyes meghallgatást olyan körülmények között kell lefolytatni, amelyek biztosítják a megfelelő titoktartást.

3. A tagállamok megfelelő intézkedéseket hoznak annak érdekében, hogy a személyes meghallgatásra olyan körülmények között kerüljön sor, amelyekben a kérelmezők átfogóan előadhatják kérelmük benyújtásának okait. Ennek érdekében, a tagállamok

4. A tagállamok szabályozhatják azokat a feltételeket, amelyek mellett harmadik személyek részt vehetnek a személyes meghallgatáson.

16. cikk

A személyes meghallgatás tartalma

A nemzetközi védelem iránti kérelem érdemi részéről tartott személyes meghallgatás alkalmával az eljáró hatóság biztosítja, hogy a kérelmező megfelelő lehetőséget kapjon arra, hogy a 2011/95/EU irányelv 4. cikkével összhangban a lehető legteljesebben ismertesse a kérelme alátámasztásához szükséges elemeket. Ez magában foglalja annak lehetőségét, hogy magyarázattal szolgálhasson a nyilatkozataiban esetlegesen szereplő hiányosságok, és/vagy következetlenségek vagy ellentmondások indokolására.

17. cikk

A személyes meghallgatásokról készített felvételek és jegyzőkönyv

1. A tagállamok biztosítják, hogy minden személyes meghallgatásról vagy alapos, tényszerű, minden lényeges elemre kiterjedő jegyzőkönyv, vagy átirat készüljön.

2. A tagállamok előírhatják a személyes meghallgatás hang- vagy audiovizuális felvételét. Amennyiben ilyen felvétel készül, a tagállamok biztosítják, hogy a készített felvétel vagy annak átirata rendelkezésre álljon a kérelmező iratanyagához kapcsolódóan.

3. A tagállamok biztosítják, hogy a kérelmező a személyes meghallgatás végén vagy az eljáró hatóság határozatának meghozatala előtt meghatározott határidőn belül szóban és/vagy írásban észrevételeket tehessen és/vagy magyarázattal szolgálhasson a jegyzőkönyvben vagy az átiratban szereplő félrefordítások vagy félreértések tekintetében. E célból a tagállamok biztosítják, hogy a kérelmezőt – szükség esetén tolmács segítségével – teljes mértékben tájékoztassák a jegyzőkönyv tartalmáról vagy az átirat lényegi elemeiről. A tagállamok ezt követően a kérelmező megerősítését kérik a tekintetben, hogy a jegyzőkönyv tartalma, illetve az átirat hűen visszaadja a meghallgatáson elhangzottakat.

Ha a személyes meghallgatásról a (2) bekezdéssel összhangban felvételt készítettek, és a felvétel a V. fejezetben említett fellebbezési eljárásokban bizonyítékként elfogadható, a tagállamoknak nem kell a kérelmező megerősítését kérni arra vonatkozóan, hogy a jegyzőkönyv tartalma, illetve az átirat hűen visszaadja a meghallgatáson elhangzottakat. A 16. cikk sérelme nélkül, amennyiben a tagállamok előírják, hogy a személyes meghallgatásról átiratot és felvételt kell készíteni, nem kötelesek lehetővé tenni, hogy a kérelmező az átirathoz észrevételeket és/vagy magyarázatot fűzzön.

4. Amennyiben a kérelmező megtagadja annak megerősítését, hogy a személyes meghallgatásról készült jegyzőkönyv tartalma hűen visszaadja a személyes meghallgatáson elhangzottakat, a megtagadás indokolását be kell vezetni a kérelmező iratanyagába.

Az eljáró hatóság a kérelem tárgyában akkor is határozatot hozhat, ha a kérelmező megtagadja a fenti megerősítést.

5. Az eljáró hatóság határozathozatala előtt a kérelmezők – és adott esetben azoknak a 23. cikkben meghatározott jogi vagy egyéb tanácsadói – számára hozzáférést kell biztosítani a jegyzőkönyvhöz, illetve átirathoz vagy adott esetben a felvételhez.

Amennyiben a tagállamok előírják, hogy a személyes meghallgatásról átiratot és felvételt is kell készíteni, nem kötelesek hozzáférést biztosítani a felvételhez a III. fejezetben említett elsőfokú eljárások során. Ilyen esetekben azonban az V. fejezetben említett fellebbezési eljárások során kötelesek hozzáférést biztosítani a felvételhez.

Az e cikk (3) bekezdése sérelme nélkül, amennyiben a kérelem megvizsgálása 31. cikk (8) bekezdésével összhangban történik, a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy a jegyzőkönyvhöz, illetve átirathoz és adott esetben a felvételhez a határozat meghozatalával egy időben biztosítanak hozzáférést.

18. cikk

Orvosi vizsgálat

1. Amennyiben az eljáró hatóság a kérelmező nemzetközi védelem iránti kérelmének elbírálása szempontjából fontosnak ítéli, a 2011/95/EU irányelv 4. cikkével összhangban a tagállamok a kérelmező beleegyezésétől függően gondoskodnak arról, hogy a kérelmezőt orvosi vizsgálatnak vessék alá az esetleges korábbi üldöztetésre vagy súlyos bántalmazásra utaló jelek kivizsgálása érdekében. A tagállamok úgy is rendelkezhetnek, hogy a kérelmező maga gondoskodjon az ilyen orvosi vizsgálatról.

Az első albekezdésben említett orvosi vizsgálatokat szakképesítéssel rendelkező egészségügyi szakembernek kell végeznie, és az eredményét a lehető legkorábban el kell juttatni az eljáró hatósághoz. A tagállamok kijelölhetik azokat az egészségügyi szakembereket, akik ilyen orvosi vizsgálatokat végezhetnek. Az ilyen orvosi vizsgálaton való részvétel kérelmező általi megtagadása nem akadályozza meg az eljáró hatóságot abban, hogy nemzetközi védelem iránti kérelme ügyében határozatot hozzon.

Az e bekezdés alapján végzett orvosi vizsgálatokat állami forrásból kell finanszírozni.

2. Amennyiben nem kerül sor az (1) bekezdés szerinti orvosi vizsgálatra, a tagállamok tájékoztatják a kérelmezőt, hogy saját kezdeményezésére és költségén alávetheti magát orvosi vizsgálatnak az esetleges korábbi üldöztetésre vagy súlyos bántalmazásra utaló jelek kivizsgálása érdekében.

3. Az (1) és (2) bekezdésben említett orvosi vizsgálatok eredményeit az eljáró hatóság értékeli a kérelem egyéb elemeivel együtt.

19. cikk

Ingyenes jogi és eljárási tájékoztatás az első fokú eljárásokban

1. A tagállamok biztosítják, hogy kérelem esetén ingyenes jogi és eljárási tájékoztatást nyújtanak a kérelmezők számára a III. fejezetben előírt első fokú eljárásokban, amely magában foglalja legalább az eljárással kapcsolatos tájékoztatást a kérelmező sajátos körülményei fényében. A kérelmet első fokon elutasító határozat esetén a tagállamok – a 11. cikk (2) bekezdésével és a 12. cikk (1) bekezdésének f) pontjával összhangban nyújtott tájékoztatáson túlmenően – kérésre tájékoztatást adnak a kérelmezőknek az elutasítás okairól és a jogorvoslati lehetőségekről..

2. Az ingyenes jogi és eljárási tájékoztatásra a 21. cikkben megállapított feltételek vonatkoznak.

20. cikk

Ingyenes jogi segítségnyújtás és képviselet a fellebbezési eljárásokban

1. A tagállamok kérelemre ingyenes jogi segítségnyújtást és képviseletet biztosítanak az V. fejezetben előírt fellebbezési eljárásokban. Ez magában foglalja legalább az előírt eljárási iratok elkészítését, valamint a kérelmezőnek az elsőfokú bíróság előtti meghallgatáson való képviseletét.

2. A tagállamok a III. fejezetben előírt első fokú eljárásokban is biztosíthatnak ingyenes jogi segítségnyújtást és/vagy képviseletet. Ebben az esetekben a 19. cikk nem alkalmazandó.

3. A tagállamok előírhatják, hogy nem biztosítanak ingyenes jogi segítségnyújtást és képviseletet olyan esetekben, ha a bíróság, vagy egyéb illetékes hatóság úgy ítéli meg, hogy a kérelmező által benyújtott fellebbezés előreláthatóan nem vezet pozitív eredményre.

Amennyiben egy hatóság – bíróság kivételével – az e bekezdésre alapozott döntésével nem biztosítja az ingyenes jogi segítségnyújtáshoz és képviselethez való jogot, a tagállamok biztosítják, hogy a kérelmező az elutasító határozattal szemben tényleges, bíróság előtti jogorvoslattal élhessen.

E bekezdés alkalmazásakor a tagállamok biztosítják, hogy a jogi segítségnyújtást és képviseletet önkényesen nem korlátozzák, továbbá a kérelmező nem akadályozott abban, hogy ténylegesen igénybe vegye az igazságszolgáltatáshoz való hatékony hozzáférésében.

4. Az ingyenes jogi segítségnyújtásra és képviseletre a 21. cikkben megállapított feltételek vonatkoznak.

21. cikk

Az ingyenes jogi és eljárási tájékoztatás, valamint az ingyenes jogi segítségnyújtás és képviselet igénybevételének feltételei

1. A tagállamok előírhatják, hogy a 19. cikkben említett ingyenes jogi és eljárási tájékoztatást nem kormányzati szervezetek, vagy kormányzati hatóságok szakemberei, továbbá állami szakszolgáltatók útján nyújthatják.

A 20. cikkben említett költségmentes jogi segítségnyújtást és képviseletet a nemzeti jog alapján erre jogosultsággal vagy engedéllyel rendelkező személyek nyújthatják.

2. A tagállamok előírhatják, hogy a 19. cikkben említett ingyenes jogi és eljárási tájékoztatást, valamint a 20. cikkben említett ingyenes jogi segítségnyújtást és képviseletet

A tagállamok úgy rendelkezhetnek, hogy a 20. cikkben említett ingyenes jogi segítségnyújtás és képviselet igénybevétele kizárólag az V. fejezet rendelkezései szerinti elsőfokú bíróság előtt folyó fellebbezési eljárásokban lehetséges, míg a nemzeti jog szerinti további fellebbezési vagy felülvizsgálati eljárások során –beleértve a fellebbezések újratárgyalását és felülvizsgálatát is – erre nincs lehetőség.

A tagállamok – a 41. cikk (2) bekezdése c) pontjának alkalmazásában – azt is előírhatják, hogy a 20. cikkben említett ingyenes jogi segítségnyújtás és képviselet nem illeti meg azokat a kérelmezőket, akik már nem tartózkodnak az adott tagállam területén.

3. A tagállamok szabályokat állapíthatnak meg a 19. cikk alapján történő ingyenes jogi és eljárási tájékoztatásra, valamint a 20. cikk szerinti ingyenes jogi segítségnyújtásra és képviseletre vonatkozó kérelmek benyújtásával és elbírálásával kapcsolatban

4. Továbbá a tagállamok

5. A tagállamok megkövetelhetik a költségek részleges vagy teljes megtérítését, amennyiben a kérelmező anyagi helyzete jelentős mértékben javul, vagy amennyiben a kérelmező által nyújtott hamis információk alapján került sor a költségkedvezmény megállapítására.

22. cikk

Jogi segítségnyújtáshoz és képviselethez való jog az eljárás valamennyi szakaszában

1. A kérelmezők számára lehetővé kell tenni, hogy, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelemmel kapcsolatos ügyeiket illetően saját költségükön hatékonyan konzultálhassanak a nemzeti jogszabályok szerint jogosultsággal vagy engedéllyel rendelkező jogi vagy egyéb tanácsadóval az eljárás valamennyi fázisában, ideértve az elutasító határozatot követő szakaszt is.

2. A tagállamok nem kormányzati szervezetek számára engedélyezhetik, hogy a nemzeti joggal összhangban jogi segítségnyújtást és/vagy képviseletet biztosítsanak a kérelmezők számára a III. és az V. fejezetben előírt eljárásokban.

23. cikk

A jogi segítségnyújtás és képviselet hatálya

1. A tagállamok kötelesek biztosítani, hogy az a nemzeti jogszabályok alapján a kérelmezőt segítő vagy képviselő – a nemzeti jog szerint jogosultsággal vagy engedéllyel rendelkező jogi vagy egyéb tanácsadó hozzáférhessen a kérelmező iratanyagában levő – a hozott vagy meghozandó határozat alapjául szolgáló – információkhoz.

A tagállamok ez alól kivételeket állapíthatnak meg, ha az információ, vagy forrásának hozzáférhetővé tétele feltehetően veszélyeztetné a nemzetbiztonságot, az információt szolgáltató szervezetek, illetve személyek, vagy az érintett személy biztonságát, vagy veszélyeztetné az illetékes tagállami hatóságok nemzetközi védelem iránti kérelem vizsgálatához fűződő nyomozati érdekeit, vagy a tagállamok nemzetközi kapcsolatait. Ilyen esetekben a tagállamok:

A b) pont tekintetében a tagállamok hozzáférést biztosíthatnak különösen a szóban forgó információkhoz vagy forrásokhoz a biztonsági ellenőrzésen átesett jogi vagy egyéb tanácsadó számára, amennyiben az információk relevánsak a kérelem vizsgálata vagy a nemzetközi védelem visszavonásáról szóló határozat meghozatala tekintetében.

2. A tagállamok biztosítják, hogy a kérelmezőt segítő vagy képviselő jogi vagy egyéb tanácsadó, a kérelmezővel folytatott konzultáció céljából beléphessen zárt területekre, például idegenrendészeti fogdákba vagy tranzitzónákba, a …/…/EU irányelv (17) 10. cikke (4) bekezdésével és 18. cikke (2) bekezdésének b) és c) pontjával összhangban.

3. A tagállamok lehetővé teszik a kérelmező számára, hogy a nemzeti jogszabályok szerint jogosultsággal vagy engedéllyel rendelkező jogi vagy egyéb tanácsadó kísérje el a személyes meghallgatásra.

A tagállamok kiköthetik, hogy a jogi vagy egyéb tanácsadó csak a személyes meghallgatás végén szólalhat fel.

4. Az e cikkben, illetve a 25. cikk (1) bekezdésének b) pontjában foglaltak sérelme nélkül a tagállamok szabályozhatják a jogi vagy egyéb tanácsadók jelenlétét az eljárás során tartott valamennyi személyes meghallgatáson.

A tagállamok előírhatják a kérelmező jelenlétét a személyes meghallgatáson akkor is, ha a nemzeti jog szerinti jogi vagy egyéb tanácsadó képviseli, továbbá előírhatják, hogy a kérelmező személyesen adjon választ a feltett kérdésekre.

A 25. cikk (1) bekezdése b) pontjának sérelme nélkül, a jogi vagy egyéb tanácsadó távolléte nem akadályozza a hatáskörrel rendelkező hatóságot abban, hogy lefolytassa a kérelmező személyes meghallgatását.

24. cikk

A különleges eljárási garanciákat igénylő kérelmezők

1. A tagállamok a nemzetközi védelem iránti kérelem benyújtása után ésszerű időn belül értékelik, hogy a kérelmező különleges eljárási garanciákat igényel-e.

2. Az (1) bekezdésben említett értékelést be lehet építeni a meglévő nemzeti eljárásokba és/vagy a(z) .../.../EU irányelv (18) 22. cikkében említett értékelésbe, és nem szükséges, hogy az közigazgatási eljárás formájában történjen.

3. A tagállamok biztosítják, hogy a különleges eljárási garanciákat igénylőként azonosított kérelmezők megfelelő támogatást kapjanak ahhoz, hogy a menekültügyi eljárás lefolytatása során mindvégig élhessenek az ezen irányelvből eredő jogaikkal, és betarthassák az ezen irányelvből eredő kötelezettségeiket.

Amennyiben a tagállamok nem tudják az említett megfelelő támogatást biztosítani a 31. cikk (8) bekezdésében és a 43. cikkben említett eljárások keretében, és különösen amikor a tagállamok úgy ítélik meg, hogy a kérelmező kínzás, nemi erőszak vagy a pszichikai, fizikai vagy szexuális erőszak más súlyos formájának esett áldozatul, és ezért különleges eljárási garanciákat igényel, nem alkalmazhatják a 31. cikk (8) bekezdését és a 43. cikket, illetve fel kell függeszteniük azok alkalmazását. Amennyiben a tagállamok olyan kérelmezőkre alkalmazzák a 46. cikk (6) bekezdését, akikre a 31. cikk (8) bekezdése és a 43. cikk ezen albekezdés alapján nem alkalmazható, legalább a 46. cikk (7) bekezdésében meghatározott garanciákat biztosítaniuk kell.

4. A tagállamok biztosítják, hogy a különleges eljárási garanciák iránti igényt ezen irányelvvel összhangban akkor is kielégítsék, ha ez az igény az eljárás egy későbbi szakaszában válik ismertté, anélkül, hogy feltétlenül újraindítanák az eljárást.

25. cikk

A kísérő nélküli kiskorúak részére biztosított garanciák

1. Az ebben az irányelvben megállapított valamennyi eljárás tekintetében, valamint a 14., 15., 16., és 17. cikkben foglaltak sérelme nélkül a tagállamok kötelesek:

A tagállamok megkövetelhetik a kísérő nélküli kiskorú jelenlétét a személyes meghallgatáson akkor is, ha képviselője jelen van.

2. A tagállamoknak nem kell képviselőt kijelölniük, ha a kísérő nélküli kiskorú minden valószínűség szerint betölti a 18. életévét mielőtt az elsőfokú határozat meghozatalára sor kerül;

3. A tagállamok biztosítják, hogy

4. A kísérő nélküli kiskorúak és képviselőik számára díjmentesen biztosítani kell a 19. cikkben említett jogi és eljárási információkat a nemzetközi védelem IV. fejezet alapján történő visszavonására vonatkozó eljárások tekintetében is.

5. A tagállamok a nemzetközi védelem iránti kérelem vizsgálata során orvosi vizsgálatot is igénybe vehetnek a kísérő nélküli kiskorú életkorának meghatározásához, amennyiben az általános nyilatkozatok vagy egyéb erre utaló jelek alapján is kétségük marad a kérelmező életkora felől. Amennyiben mindezek után is maradnak fenn kétségek a kérelmező életkora felől,, a tagállamok feltételezik, hogy a kérelmező kiskorú.

Az orvosi vizsgálatokat az egyén méltóságának teljes mértékű tiszteletben tartása mellett kell elvégezni, az orvosi vizsgálatoknak a legkevésbé invazív jellegű vizsgálatoknak kell lenniük, ezenfelül szakképzett orvosi szakembereknek kell végrehajtani azokat úgy, hogy az eredmény a lehető legmegbízhatóbb legyen.

Azokban az esetekben, amikor orvosi vizsgálatra kerül sor, a tagállamok biztosítják, hogy:

Az a tény, hogy egy kísérő nélküli kiskorú megtagadta az orvosi vizsgálaton való részvételt, nem akadályozza meg az eljáró hatóságot abban, hogy a kísérő nélküli kiskorú nemzetközi védelem iránti kérelmének ügyében határozatot hozzon.

6. Ezen irányelv alkalmazása során a tagállamok elsődlegesen a gyermek mindenek felett álló érdekeit szem előtt tartva kötelesek eljárni.

Amennyiben a tagállamok a menekültügyi eljárás során egy személyt kísérő nélküli kiskorúként azonosítanak,:

A 41. cikk sérelme nélkül, a 46. cikk (6) bekezdésének kísérő nélküli kiskorúakra való alkalmazásakor a tagállamok minden esetben biztosítják legalább a 46. cikk (7) bekezdésében meghatározott garanciákat.

26. cikk

Őrizet

1. A tagállamok senkit sem tarthatnak őrizetben kizárólag azon az alapon, hogy az érintett nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be. Az őrizetben tartás okainak és feltételeinek, valamint az őrizetben tartott kérelmezők számára biztosított garanciáknak összhangban kell lenniük a …/…/EU irányelvvel (20)

2. Egy kérelmező őrizetben tartása esetén a tagállamok – a …/…/EU] irányelvvel (20) összhangban – biztosítják a gyors bírósági felülvizsgálat lehetőségét.

27. cikk

Eljárás a kérelem visszavonása esetén

1. Abban az esetben, ha a tagállamok nemzeti jogukban rendelkeznek a nemzetközi védelem iránti kérelem kifejezett visszavonásának lehetőségéről, amennyiben a kérelmező kifejezetten visszavonja a nemzetközi védelem iránti kérelmét, a tagállamok biztosítják, hogy az eljáró hatóság az eljárás megszüntetéséről vagy a kérelem elutasításáról határozatot hoz.

2. A tagállamok dönthetnek úgy is, hogy az eljáró hatóság az ügyben határozat meghozatala nélkül szünteti meg a menekültügyi eljárást. Ebben az esetben a tagállamok biztosítják, hogy az eljáró hatóság a kérelmező iratanyagában feljegyzést készít a megszüntetésről.

28. cikk

Eljárás a kérelem hallgatólagos visszavonása vagy a kérelemtől való elállás esetén

1. Amennyiben ésszerűen feltételezhető, hogy egy kérelmező személy hallgatólagosan visszavonta kérelmét, vagy attól elállt, a tagállamok biztosítják, hogy az eljáró hatóság határozatot hoz az eljárás megszüntetéséről, vagy – amennyiben az eljáró hatóság a kérelemnek a(z) 2011/95/EU irányelv 4. cikke alapján történő érdemi megvizsgálását követően a kérelem megfelelő érdemi vizsgálata alapján megalapozatlannak ítéli a kérelmet– a kérelem elutasításáról.

A tagállam feltételezheti, hogy a kérelmező hallgatólagosan visszavonta nemzetközi védelem iránti kérelmét, vagy attól elállt, különösen, ha meggyőződött arról, hogy:

E rendelkezés végrehajtása érdekében a tagállamok határidőket vagy iránymutatásokat határozhatnak meg.

2. A tagállamok biztosítják, hogy jogosult ügyének újbóli megnyitását kérelmezni az a kérelmező, aki az e cikk (1) bekezdésében említett, az eljárás megszüntetéséről szóló határozat meghozatalát követően újra jelentkezik a hatáskörrel rendelkező hatóságnál vagy olyan új kérelmet jogosult benyújtani, amelyre nem alkalmazzák a 40. és 41. cikkben említett eljárást.

A tagállamok meghatározhatnak olyan, legalább kilenc hónapos határidőt is, amelynek lejártát követően a kérelmező ügyének újrafelvételére már nincs lehetőség vagy az új kérelmet ismételt kérelemként lehet kezelni és arra a 40. és 41. cikkben említett eljárást kell alkalmazni. A tagállamok előírhatják, hogy a kérelmező ügyét csak egyszer lehet újra felvenni.

A tagállamok biztosítják, hogy ilyen esetekben a visszaküldés tilalma elvének megsértésével nem utasítják ki a kérelmezőt.

A tagállamok lehetőséget biztosíthatnak az eljáró hatóság számára, hogy az újból megindított eljárás során, a kérelem vizsgálatát abban a szakaszában folytassa, ahol az megszakadt.

3. E cikk nem sérti a(z) …/…/EU rendelet (21) alkalmazását..

29. cikk

Az UNHCR szerepe

1. A tagállamok lehetővé teszik az UNHCR számára, hogy:

2. Az (1) bekezdés alkalmazandó bármely olyan szervezetre is, amely az érintett tagállammal kötött megállapodás alapján ezen tagállam területén az UNHCR nevében működik.

30. cikk

Információgyűjtés egyedi esetekben

Az egyedi esetek megvizsgálása során a tagállamok számára tilos:

III. FEJEZET

AZ ELSŐFOKÚ ELJÁRÁSOK

I. SZAKASZ

31. cikk

Vizsgálati eljárás

1. A tagállamok a nemzetközi védelem iránti kérelmeket vizsgálati eljárásban dolgozzák fel a II. fejezetben foglalt alapelvekkel és garanciákkal összhangban.

2. A tagállamok biztosítják, hogy – a megfelelő és teljeskörű vizsgálat követelményeinek sérelme nélkül – a vizsgálati eljárások a lehető legrövidebb időn lezárulnak.

3. A tagállamok biztosítják, hogy a vizsgálati eljárások a kérelem benyújtásától számított hat hónapon belül lezárulnak.

Azon esetekben, amelyekben a kérelemre a(z) …/…/EU rendeletben (22) előírt eljárás alkalmazandó, a hathónapos határidő attól az időponttól számítandó, amikor a vizsgálatért felelős tagállamot az említett rendelettel összhangban meghatározták, a kérelmező az adott tagállam területén tartózkodik, és az illetékes hatóság a kérelmezőt átvette.

A tagállamok az e bekezdésben előírt hathónapos határidőt legfeljebb további kilenc hónappal meghosszabbíthatják, amennyiben

Kivételesen, kellően indokolt körülmények esetén a tagállamok legfeljebb három hónappal túlléphetik az ezen bekezdésben előírt határidőt, amennyiben az a nemzetközi védelem iránti kérelem megfelelő és teljes körű vizsgálatának biztosításához szükséges.

4. A tagállamok a 2011/95/EU irányelv13. és a 18. cikkének sérelme nélkül elhalaszthatják a vizsgálati eljárás lezárását, amennyiben a származási országban fennálló bizonytalan, várhatóan ideiglenes helyzet miatt ésszerűen nem várható el, hogy az eljáró hatóság az e bekezdésben megállapított határidőn belül hozzon határozatot. Ilyen esetben a tagállam:

5. A tagállamok minden esetben legfeljebb a kérelem benyújtásától számított 21 hónapon belül lezárják a vizsgálati eljárást.

6. A tagállamok biztosítják, hogy amennyiben hat hónapon belül nem kerül sor határozathozatalra, úgy az érintett kérelmezőt

7. A tagállamok – a II. fejezet alapelveivel és garanciáival összhangban – elsőbbséget biztosíthatnak egy nemzetközi védelem iránti kérelem vizsgálatának, különösen:

8. A tagállamok elrendelhetik, hogy a II. fejezet alapelveivel és garanciáival összhangban a vizsgálati eljárásokat a 43. cikkel összhangban gyorsítva és/vagy a határon és/vagy a tranzitzónában folytassák le, ha:

a kérelmező a tagállam területére jogellenesen lépett be, vagy tartózkodását jogellenesen hosszabbította meg, és anélkül, hogy erre alapos oka lett volna, elmulasztotta a hatóságoknál való jelentkezést vagy a határátlépés körülményeire is tekintettel nem folyamodott nemzetközi védelemért a lehető legrövidebb időn belül; vagy

9. A tagállamok határidőket állapítanak meg a (6) bekezdés szerinti elsőfokú eljárásban hozott határozatok elfogadására. E határidőknek ésszerűeknek kell lenniük

A (3), (4) és (5) bekezdés sérelme nélkül a tagállamok túlléphetik e határidőket, amikor az a nemzetközi védelem iránti kérelem megfelelő és teljes körű vizsgálatához szükséges.

32. cikk

Megalapozatlan kérelmek

1. A 27. cikk sérelme nélkül a tagállamok csak akkor tekinthetnek egy nemzetközi védelem iránti kérelmet megalapozatlannak, ha az eljáró hatóság azt állapította meg, hogy a kérelmező a 2011/95/EU irányelv értelmében nem minősül a nemzetközi védelmemre jogosultnak.

2. A fentieken kívül a tagállamok – amennyiben nemzeti joguk így rendelkezik – nyilvánvalóan megalapozatlannak tekinthetik a kérelmet azon megalapozatlan kérelmek esetében, amelyek esetében megvalósul a 31. cikk (8) bekezdésében felsorolt körülmények egyike.

II. SZAKASZ

33. cikk

Elfogadhatatlan kérelmek

1. Azokon az eseteken túlmenően, amikor nem kerül sor egy kérelem a …/…./EU rendelettel (26) összhangban történő megvizsgálására, a tagállamok akkor sem kötelesek megvizsgálni, hogy a kérelmező a 2011/95/EU irányelv értelmében nemzetközi védelemre jogosultnak minősülhet-e, ha egy kérelem e cikk értelmében elfogadhatatlannak minősül.

2. A tagállamok e cikk értelmében csak akkor minősíthetik elfogadhatatlannak a nemzetközi védelem iránti kérelmet, ha:

34. cikk

Az elfogadhatósági meghallgatás különös szabályai

1. Mielőtt az eljáró hatóság határozatot hozna egy nemzetközi védelem irátni kérelem elfogadhatatlannak minősítéséről, a tagállamok lehetővé teszik a kérelmezők számára, hogy kifejtsék nézeteiket a 33. cikkben említett okok sajátos körülményeikre történő alkalmazásáról. E célból a tagállamok személyes meghallgatást végeznek a kérelem elfogadhatóságának elbírálása céljából. A tagállamok ez alól csak a 42. cikkel összhangban, az ismételt kérelmek esetében tehetnek kivételt.

E bekezdés nem sértheti az ezen irányelv 4. cikk (2) bekezdése a) pontjának és a …/…/EU rendelet (26) 5. cikkének alkalmazását

2. A tagállamok előírhatják, hogy az eljáró hatóságtól eltérő hatóság személyzete folytassa le a nemzetközi védelem iránti kérelem elfogadhatóságával kapcsolatos személyes meghallgatást. Ilyen esetekben a tagállamok biztosítják, hogy e személyzet előre megkapja a szükséges alapképzést, különösen a nemzetközi emberi jogi normák, az uniós menekültügyi vívmányok és a meghallgatási technikák tekintetében.

III. SZAKASZ

35. cikk

Az első menedék országának elve

Egy adott kérelmező esetében egy ország akkor tekinthető az első menedékjogot nyújtó országnak, ha

a kérelmező ebben az országban egyébként elegendő védelmet élvez, beleértve a visszaküldés tilalmának elvét is is,

feltéve, hogy ez az ország őt visszafogadja.

Az első menedék országa elvének egy adott kérelmező különleges körülményei tekintetében való alkalmazása során a tagállamok figyelembe vehetik a 38. cikk (1) bekezdésében foglaltakat. A kérelmezőnek lehetőséget kell biztosítani arra, hogy megtámadja az első menedék országa elvének az ő különleges körülményei tekintetében való alkalmazását.

36. cikk

A biztonságos származási ország elve

1. Az ezen irányelvvel összhangban biztonságos származási országgá nyilvánított harmadik ország – a kérelem egyéni vizsgálatát követően – csak akkor tekinthető e kérelmező tekintetében biztonságos származási országnak, ha:

és nem adott elő semmilyen komoly indokot arra vonatkozóan, hogy az ő egyedi körülményei szempontjából és nemzetközi védelemre jogosult személyként való elismerése tekintetében az ország nem minősül biztonságos származási országnak a 2011/95/EU irányelvvel összhangban.

2. A tagállamok nemzeti jogszabályaikban további rendelkezéseket és szabályokat állapítanak meg a biztonságos származási ország elvének alkalmazására.

37. cikk

Harmadik országok biztonságos származási országgá nyilvánítása nemzeti szinten

1. A tagállamok fenntarthatnak vagy bevezethetnek olyan jogszabályokat, amelyek a I. melléklettel összhangban lehetővé teszik, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálata céljából nemzeti szinten biztonságos származási országgokat határozzanak meg.

2. A tagállamok rendszeresen felülvizsgálják az e cikkel összhangban biztonságos származási országnak nyilvánított harmadik országokban fennálló helyzetet.

3. Széleskörű információs forrásokat kell alapul venni – különös tekintettel a más tagállamoktól, az EMTH-tól, az UNHCR-től, az Európa Tanácstól és más megfelelő nemzetközi szervezetektől származó információkra – annak felmérése során, hogy egy ország e cikkel összhangban biztonságos származási országnak minősül-e.

4. A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot azokról az országokról, amelyeket e cikk rendelkezéseinek megfelelően biztonságos származási országnak nyilvánítottak.

38. cikk

A biztonságos harmadik ország elve

1. A tagállamok csak akkor alkalmazhatják a biztonságos harmadik ország elvét, ha az illetékes hatóságok meggyőződtek arról, hogy a nemzetközi védelmet kérelmező személy az érintett harmadik országban az alábbi elvekkel összhangban levő bánásmódban részesül:

2. A biztonságos harmadik ország elve a nemzeti jog rendelkezéseinek függvényében alkalmazható, amelyek magukban foglalják:

3. A kizárólag az e cikk alapján meghozott határozatok végrehajtásakor a tagállamok:

4. Amennyiben a harmadik ország a kérelmező számára nem engedélyezi a területére való belépést, a tagállamoknak a II. fejezetben leírt alapelvekkel és garanciákkal összhangban biztosítaniuk kell számára az eljárás megindításának lehetőségét.

5. A tagállamok rendszeresen tájékoztatják a Bizottságot azokról az országokról, amelyek vonatkozásában ez az elv e cikk rendelkezései értelmében alkalmazásra kerül.

39. cikk

Az európai biztonságos harmadik ország fogalma

(1) A tagállamok úgy is rendelkezhetnek, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelmet és a kérelmező biztonságát különleges körülményeire való tekintettel nem, vagy csak részben vizsgálják meg a II. fejezetben meghatározott módon, ha az illetékes hatóság a tények alapján azt állapította meg, hogy a kérelmező egy, a (2) bekezdés értelmében biztonságos harmadik ország területéről kíván belépni, vagy lépett be illegálisan az ország területére.

(2) Az (1) bekezdés alkalmazásában egy harmadik ország csak akkor tekinthető biztonságos harmadik országnak, ha:

(3) A kérelmezőnek lehetőséget kell biztosítani arra, hogy megtámadja az európai biztonságos harmadik ország fogalmának alkalmazását azon az alapon, hogy az ország az ő különleges körülményeire tekintettel nem biztonságos.

(4) Az érintett tagállamok a visszaküldés tilalmának elvével összhangban, beleértve a humanitárius vagy politikai okokból, illetve nemzetközi közjogi rendelkezésekből következő, az e cikk alkalmazása alóli kivételeket is, nemzeti jogukban meghatározzák az (1) bekezdés rendelkezéseinek végrehajtására és a határozatok következményeire vonatkozó részletes szabályokat.

(5) A kizárólag az e cikk alapján meghozott határozatok végrehajtásakor az érintett tagállam:

(6) Amennyiben a biztonságos harmadik ország nem fogadja vissza a szóban forgó kérelmezőt, a tagállam a II. fejezetben meghatározott alapelvekkel és garanciákkal összhangban hozzáférést biztosít a menedékjog iránti kérelem elbírálására irányuló eljáráshoz.

(7) A tagállamok rendszeresen tájékoztatják a Bizottságot azokról az országokról, amelyek vonatkozásában ezt az elvet e cikk értelmében alkalmazzák.

IV. SZAKASZ

40. cikk

Ismételt kérelem

1. Ha egy tagállamban egy személy nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be, és ezt követően ugyanabban a tagállamban további előterjesztéseket vagy ismételt kérelmet nyújt be, a tagállam ezeket a további előterjesztéseket vagy az ismételt kérelem elemeit a korábbi kérelem elbírálásának vagy a felülvizsgálat, illetve fellebbezés alatt álló határozat elbírálásának keretei között bírálja el, amennyiben a hatáskörrel rendelkező hatóságok e keretek között számításba vehetik és mérlegelhetik a további előterjesztések vagy ismételt kérelem valamennyi elemét.

2. A nemzetközi védelem iránti kérelemnek a 33. cikk (2) bekezdésének d) pontja alapján történő elfogadhatóságát megállapító határozat meghozatal céljából az ismételt nemzetközi védelem iránti kérelmet mindenekelőtt előzetes elfogadhatósági vizsgálatnak kell alávetni a tekintetben, hogyfelmerültek-e, vagy a kérelmező előadott-e olyan, a vizsgálattal kapcsolatos új körülményeket vagy tényeket, amelyek alapján a kérelmező a 2011/95/EU irányelv értelmében nemzetközi védelemre jogosultnak minősül.

3. Amennyiben a (2) bekezdésben említett előzetes elfogadhatósági vizsgálat megállapítja, hogy olyan új körülmények vagy tények merültek fel, vagy a kérelmező olyan új körülményeket vagy tényeket adott elő, amelyek jelentősen növelik annak valószínűségét, hogy a 2011/95/EU irányelv értelmében a kérelmező nemzetközi védelemre jogosult személynek minősül, a kérelmet a II. fejezettel összhangban tovább kell vizsgálni. A tagállamok az ismételt kérelem további vizsgálatának más okait is meghatározhatják.

4. A tagállam rendelkezhet úgy is, hogy csak azokban az esetekben vizsgálja tovább a kérelmet, ha az érintett kérelmező rajta kívül álló ok miatt az előző eljárásban nem volt képes az e cikk (2) és (3) bekezdésében meghatározott helyzeteket kihasználni, különösen a 46. cikk alapján a hatékony jogorvoslathoz fűződő jogának gyakorlása útján.

5. Amennyiben az ismételt kérelmet e cikk értelmében nem vizsgálják tovább, a 33. cikk (2) bekezdésének d) pontjával összhangban elfogadhatatlannak minősül.

6. Az e cikkben említett eljárás akkor is alkalmazható, ha:

egy nem házas kiskorú kérelmet nyújt be azt követően, ahogy a 7. cikk (5) bekezdésének c) pontjával összhangban a nevében kérelmet nyújtottak be.

A fenti esetekben a (2) bekezdésben említett előzetes elfogadhatósági vizsgálat során meg kell vizsgálni, hogy vannak-e olyan, az eltartott vagy a nem házas kiskorú helyzetével kapcsolatos tények, amelyek indokolják a külön kérelem benyújtását.

7. Amennyiben egy, a …/…/EU rendelet (27) szerinti átadási határozat hatálya alá tartozó személy az átadó tagállamban további előterjesztéseket vagy ismételt kérelmet nyújt be, ezen előterjesztéseket vagy ismételt kérelmeket az említett rendelet szerinti felelős tagállam vizsgálja meg ezen irányelvvel összhangban.

41. cikk

A tagállamban maradás joga alóli kivételek ismételt kérelmek esetén

1. A tagállamok kivételt tehetnek a területükön maradáshoz való jog alól, amennyiben az adott személy:

A tagállamok csak akkor élhetnek e kivétellel, ha az eljáró hatóság úgy véli, hogy a kiutasítási határozat nem okoz az adott tagállam nemzetközi és uniós kötelezettségeit sértő közvetlen vagy közvetett visszaküldést (refoulement).

2. Az (1) bekezdésben említett esetekben a tagállamoknak arra is lehetőségük van, hogy:

42. cikk

Eljárási szabályok

1. A tagállamok biztosítják, hogy azon kérelmezők, akiknek a kérelmét a 40. cikk értelmében előzetes elfogadhatósági eljárásnak vetették alá, élhessenek a 12. cikk (1) bekezdésében meghatározott garanciákkal.

2. A tagállamok nemzeti jogszabályaikban szabályozhatják a 40. cikk szerinti előzetes elfogadhatósági eljárást. E szabályozás többek között:

E szabályok nem akadályozhatják meg a kérelmező új eljáráshoz való hozzáférését, és nem eredményezhetik az ilyen hozzáférés tényleges meghiúsulását vagy súlyos korlátozását.

3. A tagállamok biztosítják, hogy a kérelmezőt megfelelő módon tájékoztatják az előzetes elfogadhatósági eljárás eredményéről, és abban az esetben, ha a kérelem további vizsgálatára nem kerül sor, ennek okáról, és a határozat felülvizsgálatának, illetve a fellebbezés benyújtásának lehetőségeiről.

V. SZAKASZ

43. cikk

A határon folytatott eljárások

1. A tagállamok a II. fejezet alapelveivel és garanciáival összhangban eljárásokat állapíthatnak meg annak érdekében, hogy a tagállam határán vagy tranzitzónáiban döntést hozhassanak:

2. A tagállamok biztosítják, hogy az (1) bekezdésben meghatározott eljárás keretei között a döntéshozatalra ésszerű időn belül kerül sor. Ha a döntés négy héten belül nem születik meg, a kérelmező részére az országba való belépést engedélyezni kell annak érdekében, hogy kérelmét ezen irányelv egyéb rendelkezéseivel összhangban bírálhassák el.

3. Nagyszámú harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy érkezése esetén, akik nemzetközi védelem iránti kérelmüket a tagállam határán vagy tranzitzónájában nyújtják be, és amely a gyakorlatban lehetetlenné teszi az (1) bekezdés rendelkezéseinek alkalmazását, ezek az eljárások abban az esetben is alkalmazhatók, ha és ameddig e harmadik országbeli állampolgárok vagy hontalan személyek rendes elhelyezésére a határ vagy a tranzitzóna közelében kerül sor.

IV. FEJEZET

A NEMZETKÖZI VÉDELEM VISSZAVONÁSÁRA IRÁNYULÓ ELJÁRÁSOK

44. cikk

A nemzetközi védelem visszavonása

A tagállamok biztosítják, hogy egy adott személy esetében a nemzetközi védelem visszavonására irányuló eljárás megindítható, ha olyan új elemek vagy tények merülnek fel, amelyek indokolttá teszik az érintett személy nemzetközi védelme érvényességének újbóli megvizsgálását.

45. cikk

Eljárási szabályok

1. Amennyiben a hatáskörrel rendelkező hatóság egy harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy nemzetközi védelme visszavonását veszi fontolóra a 2011/95/EU irányelv 14. vagy 19. cikkével összhangban, a tagállamok az alábbi garanciákat biztosítják az érintett személy számára:

2. Ezen túlmenően a tagállamok az (1) bekezdésben előírt eljárás keretében biztosítják, hogy:

3. A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóság a nemzetközi védelem visszavonásáról szóló határozatát írásba foglalja. A határozatnak tartalmaznia kell a ténybeli és jogi indokolást, és írásbeli tájékoztatással kell szolgálnia arról is, hogy a határozat ellen hogyan lehet jogorvoslattal élni.

4. Amint a hatáskörrel rendelkező hatóság meghozta a nemzetközi védelem visszavonásáról szóló határozatát, a 20. cikk, 22. cikk a 23. cikk (1) bekezdése és a 29. cikk egyaránt alkalmazandók.

5. E cikk (1), (2), (3) és (4) bekezdésétől eltérve a tagállamok úgy is határozhatnak, hogy a nemzetközi védelem a törvény erejénél fogva megszűnik, ha a nemzetközi védelemben részesülő személy arról egyértelműen lemondott. A tagállamok arról is rendelkezhetnek, hogy a nemzetközi védelem a törvény erejénél fogva megszűnik, ha a nemzetközi védelemben részesülő személy a szóban forgó tagállam állampolgárává válik.

V. FEJEZET

FELLEBBEZÉSI ELJÁRÁSOK

46. cikk

A hatékony jogorvoslathoz való jog

1. A tagállamok biztosítják a kérelmezők részére a bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz való jogot az alábbiakkal szemben:

2. A tagállamok biztosítják, hogy az eljáró hatóság által kiegészítő védelemre jogosultként elismert személyeknek joguk van az (1) bekezdés szerinti hatékony jogorvoslathoz a menekült jogállás tekintetében kérelmüket megalapozatlannak ítélő határozattal szemben.

E cikk (1) bekezdése c) pontjának sérelme nélkül, amennyiben a valamely tagállam által nyújtott kiegészítő védelmi jogállás ugyanazon jogokkal és kedvezményekkel jár, mint az uniós és nemzeti jog szerinti menekültstátusz, az adott tagállamnak lehetősége van arra, hogy elfogadhatatlannak minősítse a menekült jogállás tekintetében a kérelmet megalapozatlannak ítélő határozat elleni fellebbezést azon az alapon, hogy a kérelmezőnek nem fűződik kellő érdeke az eljárás folytatásához.

3. Az (1) bekezdésnek való megfelelés érdekében a tagállamok biztosítják, hogy a hatékony jogorvoslat mind a tények, mind a jogi szempontok teljes körű és ex nunc megvizsgálását tartalmazza – ideértve adott esetben a nemzetközi védelem iránti igényeknek a(z) 2011/95/EU irányelv szerinti vizsgálatát is –, legalább az elsőfokú bíróság előtti fellebbezési eljárásokban.

4. A tagállamok meghatározzák a kérelmező által az (1) bekezdés szerinti hatékony jogorvoslathoz fűződő jog gyakorlásához szükséges ésszerű határidőket és egyéb szabályokat. E határidők nem tehetik lehetetlenné vagy nem nehezítik meg túlságosan a joggyakorlást.

A tagállamok a 43. cikk szerint hozott határozatok hivatalból történő felülvizsgálatáról is rendelkezhetnek.

5. A (6) bekezdés sérelme nélkül a tagállamok lehetővé teszik a kérelmező számára, hogy a területén maradjon mindaddig, amíg le nem jár a kérelmező hatékony jogorvoslathoz való jogának gyakorlására adott határidő, és amennyiben a kérelmező a határidőn belül élt ezen jogával, a jogorvoslati kérelem elbírálásáig.

6. Egy olyan határozat esetében, amely:

a bíróság – az érintett kérelmező kérésére vagy hivatalból – döntést hozhat arról, hogy a kérelmező a tagállam területén maradhat-e, ha a határozat célja a kérelmezőnek a tagállam területén maradáshoz való jogának megszüntetése és amennyiben ilyen esetekben a nemzeti jogszabályok nem írják elő, hogy a kérelmezőnek jogában áll a tagállamban maradni a jogorvoslati kérelem elbírálásáig.

7. A (6) bekezdés csak a 43. cikkben említett eljárásokra alkalmazandó, amennyiben:

Ha az a) és b) pontban említett feltételek nem teljesülnek, az (5) bekezdés alkalmazandó.

8. A tagállamok lehetővé teszik a kérelmező számára, hogy a (6) és (7) bekezdésben említett eljárás – azaz az arról szóló döntéshozatal, hogy a kérelmező a tagállam területén maradhat-e vagy sem – befejezéséig területükön maradjon.

9. Az (5), (6) és (7) bekezdést a(z) …/…./EU (28) rendelet 26. cikkének sérelme nélkül kell alkalmazni.

10. A tagállamok határidőt állapíthatnak meg az (1) bekezdés szerinti bíróság számára az eljáró hatóság határozatának felülvizsgálatára.

11. A tagállamok nemzeti jogszabályaikban meghatározhatják azokat a feltételeket is, amelyek alapján feltételezhető, hogy a kérelmező hallgatólagosan visszavonta az (1) bekezdés szerinti jogorvoslat iránti kérelmét vagy attól elállt, valamint az ehhez kapcsolódó eljárási szabályokat.

VI. FEJEZET

ÁLTALÁNOS ÉS ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK

47. cikk

A határozatok hatóság általi megtámadása

Ez az irányelv nem érinti a hatóságoknak azt azon lehetőségét, hogy a nemzeti jogszabályok szerint megtámadhassák a közigazgatási és/vagy bírósági határozatokat.

48. cikk

Titoktartás

A tagállamok biztosítják, hogy az ezen irányelv rendelkezéseit végrehajtó hatóságokat a feladataik teljesítése során tudomásukra jutott valamennyi információ vonatkozásában kösse a titoktartás a nemzeti jogban meghatározott elve.

49. cikk

Együttműködés

Minden tagállam kijelöl egy nemzeti kapcsolattartót, és ennek címét megküldi a Bizottságnak. A Bizottság ezen információt közli a többi tagállammal.

A tagállamok a Bizottsággal összeköttetésben minden megfelelő intézkedést megtesznek annak érdekében, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóságok között közvetlen együttműködést és információcserét hozzanak létre.

A 6. cikk (5) bekezdésében, a 14. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében és a 31. cikk (3) bekezdésének b) pontjában említett intézkedések alkalmazásakor a tagállamok haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot, amint ezen különleges intézkedések alkalmazásának indokai megszűnnek, de legalább évente. E tájékoztatásnak lehetőség szerint adatokat kell tartalmaznia arról is, hogy az adott időszakban feldolgozott kérelmek hány százalékánál alkalmaztak eltérést.

50. cikk

Jelentés

A Bizottság legkésőbb …-ig (29) jelentést készít az Európai Parlament és a Tanács számára ezen irányelv alkalmazásáról, és javaslatot tesz a szükséges módosításokra. A tagállamok a Bizottság részére minden olyan információt megküldenek, amely a jelentése összeállításához megfelelő lehet. A jelentés benyújtását követően a Bizottság legalább ötévenként jelentést tesz az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak ezen irányelvnek a tagállamokban történő alkalmazásáról.

A Bizottság az első jelentésben beszámol a 17. cikk alkalmazásáról és a személyes meghallgatásról készült jegyzőkönyvvel kapcsolatban használt különböző eszközökről is.

51. cikk

Átültetés a nemzeti jogba

1. A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az 1–30. cikknek, a 31. cikk (1), (2), (6), (7), (8) és (9) bekezdésének, a 32–46. cikknek, a 49. és 50. cikknek és az I. mellékletnek legkésőbb …-ig (30) megfeleljenek. E rendelkezések szövegét haladéktalanul megküldik a Bizottságnak.

2. A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a 31. cikk (3), (4) és (5) bekezdésének legkésőbb …-ig (31) megfeleljenek. E rendelkezések szövegét haladéktalanul megküldik a Bizottság számára.

3. Amikor a tagállamok elfogadják az (1) és a (2) bekezdésben előírt rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. Tartalmazniuk kell továbbá egy olyan nyilatkozatot, hogy a meglévő törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezésekben szereplő, az ezen irányelv által hatályon kívül helyezett irányelvre történő hivatkozásokat az ezen irányelvre történő hivatkozásként kell tekinteni. A hivatkozás módját és a nyilatkozat formáját a tagállamok határozzák meg.

4. A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguk azon főbb rendelkezéseinek szövegét, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.

52. cikk

Átmeneti rendelkezések

A tagállamok az 51. cikk (1) bekezdésében meghatározott törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket alkalmazzák a … (30) -tól/-től kezdve vagy annál korábban benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmekre és nemzetközi védelem visszavonására irányuló eljárásokra. A ... (30) előtt benyújtott kérelmekre és az említett időpont előtt kezdeményezett, a menekült jogállás visszavonására irányuló eljárásokra a 2005/85/EK irányelv szerint elfogadott törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések irányadók.

A tagállamok az 51. cikk (2) bekezdésében említett törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket alkalmazzák a … (31) -tól/-től kezdve vagy annál korábban benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmekre. Az említett időpont előtt benyújtott kérelmekre a 2005/85/EK irányelv szerinti törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések irányadók.

53. cikk

Hatályon kívül helyezés

A 2005/85/EK irányelv …-ával/-ével (32) hatályát veszti az ezen irányelv hatálya alá tartozó tagállamok tekintetében, a II. melléklet B. részében az irányelv nemzeti jogba történő átültetésére vonatkozóan meghatározott határidőkkel kapcsolatos tagállami kötelezettségek sérelme nélkül.

A hatályon kívül helyezett irányelvre való hivatkozásokat erre az irányelvre való hivatkozásként kell értelmezni, a III. mellékletben foglalt megfelelési táblázatnak megfelelően.

54. cikk

Hatálybalépés és alkalmazás

Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.

A 47. és 48. cikket …-tól/-től (32) kell alkalmazni.

55. cikk

Címzettek

Ennek az irányelvnek a Szerződéseknek megfelelően a tagállamok a címzettjei.

(1) HL C 24., 2012.1.28., 79. o.

(2) HL C …

(3) Az Európai Parlament 2011. április 6-i álláspontja (HL C 296.E, 2012.10.2., 184. o) és a Tanács 2013. június 6-i álláspontja első olvasatban (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé). Az Európai Parlament álláspontja (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé) és a Tanács …-i határozata.

(4) HL L 326., 2005.12.13., 13. o.

(5) HL L 337., 2011.12.20., 9. o.

(6) HL: Kérem, illessze be a 14654/1/12 REV 1 sz. dokumentumban szereplő irányelv számát, időpontját és közzétételi hivatkozását (befogadási feltételekről szóló irányelv).

(7) HL L …

(8) HL L 132., 2010.5.29., 11. o.

(9) HL L 281., 1995.11.23., 31. o.

(10) HL: Kérem, illessze be a 15605/1/12 REV 1 sz. dokumentumban szereplő irányelv számát, időpontját és közzétételi hivatkozását (dublini rendelet).

(11) HL L …

(12) HL: Kérem, illessze be az (53) preambulumbekezdésben szereplő rendelet számát (dublini rendelet)

(13) HL C 369., 2011.12.17., 14. o.

(14) HL: Kérem, illessze be az (53) preambulumbekezdésben szereplő rendelet számát (dublini rendelet)

(15) HL L 348., 2008.12.24., 98.o.

(16) A Tanács 2002. június 13-i 2002/584/JHA kerethatározata az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról (HL L 190., 2002.7.18., 1. o.).

(17) HL: Kérem, illessze be (27) preambulumbekezdésben szereplő irányelv számát (befogadási feltételekről szóló irányelv).

(18) HL: Kérem, illessze be (27) preambulumbekezdésben szereplő irányelv számát (befogadási feltételekről szóló irányelv).

(19) HL: Kérem, illessze be (27) preambulumbekezdésben szereplő irányelv számát (befogadási feltételekről szóló irányelv).

(20) HL: Kérem, illessze be (27) preambulumbekezdésben szereplő irányelv számát (befogadási feltételekről szóló irányelv).

(21) HL: Kérem, illessze be az (53) preambulumbekezdésben szereplő rendelet számát (dublini rendelet)

(22) HL: Kérem, illessze be az (53) preambulumbekezdésben szereplő rendelet számát (dublini rendelet)

(23) HL: Kérem, illessze be (27) preambulumbekezdésben szereplő irányelv számát (befogadási feltételekről szóló irányelv).

(24) HL: Kérem, illessze be a PE-CONS 17/13 sz. dokumentumban szereplő rendelet számát, időpontját és közzétételi hivatkozását (Eurodac rendelet).

(25) HL L ..

(26) HL: Kérem, illessze be az (53) preambulumbekezdésben szereplő rendelet számát (dublini rendelet)

(27) HL: Kérem, illessze be az (53) preambulumbekezdésben szereplő rendelet számát (dublini rendelet)

(28) HL: Kérem, illessze be: az (53) preambulumbekezdésben szereplő rendelet száma (dublini rendelet).

(29) HL: Kérem, illessze be: az ezen irányelv hatálybalépésétől számított négy év.

(30) HL: Kérem, illessze be: az ezen irányelv hatálybalépésétől számított két év.

(31) HL: Kérem, illessze be: az ezen irányelv hatálybalépésétől számított öt év.

(32) HL: Kérem, illessze be: az ezen irányelv hatálybalépésétől számított két év.

A TANÁCS INDOKOLÁSA

I. BEVEZETÉS

A menekültügyi eljárásokról szóló irányelv átdolgozása a Közös Európai Menekültügyi Rendszer második szakaszának létrehozását célzó, a menekültügy területét érintő jogalkotási javaslatok részét képezi.

A Tanács 2011. június 7-én kézhez vette a nemzetközi védelmi jogállás megadására és visszavonására vonatkozó közös eljárásokról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló, módosított bizottsági javaslatot (átdolgozás) (11207/11). Az Európai Parlament 2011. április 6-án megszavazott, első olvasatban kialakított álláspontja (8526/11), valamint a Tanács részéről kifejtett vélemény figyelembevételével a Bizottság módosította eredeti, 2009. október 23-i javaslatát (12959/09).

Az Európai Parlament a késedelmek elkerülése érdekében kidolgozta tárgyalási álláspontját, a módosított javaslatot az eredeti javaslatra vonatkozó, első olvasatban elfogadott álláspontja fényében mérlegelve.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2011. október 26–27-i plenáris ülése alkalmával – a 2010. április 28-i véleményére (1) hivatkozva – úgy döntött, hogy nem készít új véleményt a módosított javaslatra vonatkozóan, hanem az eredeti javaslatra vonatkozóan kialakított álláspontjára hivatkozik. A Régiók Bizottság 2011. november 16-án levélben (18836/11) jelentette be, hogy a módosított javaslatra vonatkozóan nem ad ki új véleményt.

A Tanács a 2013. május 13–14-i ülésén megerősítette a módosított javaslattal kapcsolatban elért politikai megállapodást (7695/13 + COR 1).

Az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez csatolt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló 21. jegyzőkönyvvel összhangban az Egyesült Királyság és Írország nem vesz részt a menekültügyi eljárásokról szóló irányelv átdolgozásának az elfogadásában. A Dánia helyzetéről szóló jegyzőkönyv értelmében Dánia nem vesz részt az elfogadásban, az rá nézve nem kötelező és nem alkalmazandó.

II. A JAVASLAT CÉLKITŰZÉSEI

A 2005/85/EK irányelv minimumszabályokat ír elő a nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó tagállami eljárások tekintetében azzal a céllal, hogy biztosítsa, hogy a kérelmeket a feldolgozás helye szerinti tagállamtól függetlenül azonos módon bírálják el.

A menekültügyi eljárásokról szóló irányelv átdolgozásának célja, hogy az Európai Unió szintjén közös szabályokat állapítson meg a nemzeti menekültügyi rendszerekre vonatkozóan. Ezek a szabályok a nemzetközi védelmet kérelmezők számára magas szintű biztosítékokat kell, hogy szavatoljanak. Emellett jobban lehetővé kell tenniük a tagállamok számára, hogy olyan menekültügyi eljárásokat alkalmazzanak, amelyek költség-hatékonyak, alkalmasak arra, hogy kiszűrjék az esetleges visszaélésszerű kérelmeket, és mindemellett figyelembe veszik a nemzeti jogrendszerek közötti különbségeket. Külön figyelmet kap a szolgáltatások, tanácsadás és szakértelem előtérbe helyezése annak érdekében, hogy az elbírálási folyamat hatékony és magas minőségű legyen, és ezáltal jelentősen csökkenjen a megtámadott első fokú döntések száma. Végül, az átdolgozás teljes mértékben tiszteletben tartja az alapvető jogokat, tekintettel az Európai Unió Bíróságának és az Emberi Jogok Európai Bíróságának fejlődő ítélkezési gyakorlatára, tovább biztosítja az összhangot a menekültügy területén hatályos egyéb jogalkotási eszközökkel.

III. A TANÁCS ELSŐ OLVASATBAN KIALAKÍTOTT ÁLLÁSPONTJÁNAK ELEMZÉSE

A. Általános észrevételek

A Bizottság módosított javaslata alapján az Európai Parlament és a Tanács tárgyalásokat folytatott annak érdekében, hogy megállapodást lehessen kötni a Tanács első olvasatban elfogadott álláspontjának szakaszában. A Tanács álláspontjának szövege teljes mértékben tükrözi a két társjogalkotó között létrejött kompromisszumot.

B. Kulcsfontosságú kérdések

A Tanács első olvasatban elfogadott álláspontjában szereplő kompromisszumos szöveg a következő kulcskérdések tekintetében módosítja a 2005/85/EK irányelvet (2):

Képzés

A menekültügyi eljárás minőségének javítása céljával a tanácsi álláspont képzési követelményeket állapít meg a tagállamokban a nemzetközi védelem iránti kérelmek megfelelő elbírálásáért felelős eljáró hatóságok személyzete, valamint az illetékes hatóságoknak a nemzetközi védelmet kérelmező személyekkel kapcsolatba kerülő személyzete számára.

Az eljáró hatóság személyzetének megfelelően képzettnek kell lennie. E célból a tagállamoknak olyan képzést kell biztosítaniuk, amely – a befogadási feltétételek kivételével – kiterjed az Európai Menekültügyi Támogatási Hivatal létrehozásáról szóló rendeletben felsorolt valamennyi tárgyra. Ezenfelül a kérelmezők meghallgatását végző személyeknek általánosságban ismerniük kell azokat a problémákat, amelyek hátrányosan befolyásolhatják a kérelmezőnek a meghallgatásban történő részvételre való képességét, például fel kell tudniuk ismerni az esetleges korábbi kínzásra utaló jeleket.

Az eljáró hatóság személyzetére vonatkozó képzési követelményekkel azonos követelmények alkalmazandók a meghallgatások lefolytatásával megbízott egyéb hatóságok személyzetére is, abban az esetben, amikor nagy számú harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy egyidejűleg kér nemzetközi védelmet.

Amennyiben az elfogadhatósági meghallgatást az eljáró hatóságtól eltérő hatóság személyzete végzi, a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy e személyek előzetesen megkapják a megfelelő alapképzést, különös tekintettel a nemzetközi emberjogi szabályokra, a menekültüggyel kapcsolatos közösségi vívmányokra és a meghallgatás során alkalmazandó technikákra.

Végül pedig azon hatóságok személyzetét is szükséges szintű – a feladataikhoz és felelősségi körükhöz szabott – képzésben kell részesíteni, amelyekhez beérkezhetnek nemzetközi védelemre irányuló kérelmek, így például a határőröket, valamint a bevándorlási hivatalok, illetve idegenrendészeti létesítmények személyzetét is.

Az eljárás való hozzáférés

A tanácsi álláspont olyan előírásokat állapít meg, amelyek célja annak biztosítása – figyelembe véve a nemzeti rendszerek sajátosságait is –, hogy a menekültügyi eljárás könnyen és időben elérhető legyen. Az álláspont egyértelművé teszi, hogy az irányelv értelmében kérelmezőnek tekintendő az a személy, aki kinyilvánította azon szándékát, hogy nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtson be. Annak biztosítása érdekében, hogy e személyek ténylegesen megfeleljenek kötelezettségeiknek és hogy élhessenek az őket megillető jogokkal, a kérelmeket mihamarabb, illetve meghatározott határidőn belül nyilvántartásba kell venni: amennyiben a kérelmet az eljáró hatósághoz nyújtották be, ez a határidő a benyújtásától számított 3 munkanap; amennyiben a kérelem más illetékes hatósághoz érkezett be, például a határőrizeti szervekhez, a nyilvántartásba vétel határideje 6 munkanap. Nagy számú egyidejű kérelmezés esetén hosszabb, 10 munkanapos határidő engedélyezett.

Az eljárás eredményes igénybevétele szempontjából fontos továbbá, hogy a tagállamok kötelesek az idegenrendészeti létesítményekben őrizetben levő, illetve a határátkelőhelyeken tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek számára információt biztosítani a nemzetközi védelem kérelmezésének lehetőségéről, amennyiben arra utaló jelek vannak, hogy e személyek esetlegesen nemzetközi védelmet kívánnak kérni. Ezenfelül a tagállamok az idegenrendészeti létesítményekben és a határterületeken tolmácsolási lehetőségekről is gondoskodnak, a nemzetközi védelemmel kapcsolatos eljárás igénybevételének megkönnyítéséhez szükséges mértékben.

Vizsgálati eljárás

A Tanács álláspontja kimondja, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásának eljárását a kérelem benyújtását követő hat hónapon belül le kell folytatni. Bonyolult ügy, nagy számú kérelmező vagy kérelmező együttműködésének hiányából adódó késedelem esetén a tagállamok ezt az időszakot legfeljebb további kilenc hónappal meghosszabbíthatják. Végül pedig, kivételes és kellően indokolt esetben, amennyiben elengedhetetlen a megfelelő és teljes körű vizsgálat biztosítása, további legfeljebb három hónapos hosszabbítás engedélyezett.

Amennyiben a származási országban fennálló bizonytalan, várhatóan ideiglenes helyzet miatt ésszerűen nem várható el, hogy az eljáró hatóság ezen határidőkön belül határozatot hozzon, a tagállamok elhalaszthatják az eljárás lezárását. Ebben az esetben a tagállamoknak hathavonta felül kell vizsgálniuk az adott országban fennálló helyzetet, és ésszerű határidőn belül tájékoztatniuk kell az érintett kérelmezőket arról, hogy mi indokolta e halasztást, valamint a Bizottságot arról, hogy az adott ország tekintetében az eljárás lezárását elhalasztották. A tagállamok minden esetben kötelesek lezárni az eljárást a kérelem benyújtását követő legfeljebb 21 hónapon belül.

A Tanács álláspontja emellett különbséget tesz az elsőbbséget élvező és a gyorsított eljárás között. Ez utóbbi rövidebb eljárásbeli határidőket jelent a rendes eljáráshoz képest, míg az elsőbbséget élvező eljárás mindössze azt jelenti, hogy a kérelmet a többi kérelem előtt vizsgálják meg. A tagállamoknak ésszerű határidőket kell megállapítaniuk a gyorsított eljárások tekintetében, annak lehetővé tétele mellett, hogy a megfelelő és teljes körű vizsgálat biztosítása érdekében e határidők átléphetők legyenek.

Az összehangoltabb menekültügyi eljárások kialakításának céljával összhangban a gyorsított vizsgálati eljárások és a határon lefolytatandó eljárások kizárólag meghatározott indokok alapján folytathatók, aminek az a célja, hogy ezen eljárások keretében kizárólag olyan kérelmek kerüljenek elbírálásra, amelyek feltehetőleg megalapozatlanok, vagy súlyos aggályokat vetnek fel a nemzetbiztonság vagy a közrend szempontjából.

Tájékoztatás eltérés esetén

Amennyiben egy tagállam nagy számú, egyidejűleg beérkező kérelem esetén eltér a kérelem nyilvántartásba vétele, illetve a kérelem elbírálásának lezárása tekintetében megállapított határidőktől, vagy az eljáró hatóságtól eltérő hatóságot bíz meg a menekültügyi meghallgatások lefolytatásával, arról tájékoztatnia kell a Bizottságot. E tájékoztatási kötelezettségnek rögtön azt követően eleget kell tenniük, hogy a kivételes intézkedések alkalmazásának okai megszűntek, illetve legalább éves alapon.

A személyes meghallgatásokról készített felvételek és jegyzőkönyv

A Tanács álláspontja számos szabályt határoz meg a menekültügyi meghallgatásokról készített felvételek és jegyzőkönyv kérdéskörében. Az irányelv átdolgozásának a tagállamokban való alkalmazásáról szóló jelentésében a Bizottság kiemelten is foglalkozik majd e szabályok alkalmazásával és a személyes meghallgatás rögzítése során használt különböző eszközökkel.

A Tanács álláspontja előírja, hogy a tagállamoknak részletes és tényszerű jegyzőkönyvet kell készíteniük, amely magában foglalja a meghallgatás valamennyi lényegi elemét, vagy pedig annak teljes átiratát. Emellett a tagállamok előírhatják a meghallgatás hang- vagy audiovizuális felvételét. A tagállamok emellett biztosítják, hogy a kérelmezőt teljes mértékben tájékoztassák a jegyzőkönyv tartalmáról, illetve az átirat lényegi elemeiről.

Emellett a Tanács álláspontja pontosítja, hogy a kérelmező milyen feltételek mellett tehet észrevételeket és/vagy szolgálhat magyarázattal a jegyzőkönyvben vagy az átiratban szereplőkkel kapcsolatban, illetve igazolhatja, hogy az annak tartalma hűen tükrözi a meghallgatáson elhangzottakat.

Végül a tanácsi álláspont megállapítja a kérelmezőnek és jogi képviselőjének vagy tanácsadójának a jegyzőkönyvbe, az átiratba vagy a felvételekbe való betekintési jogára vonatkozó szabályokat.

Jogi tájékoztatás, jogi segítségnyújtás és jogi képviselet

A Tanács álláspontja előírja, hogy a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a kérelmezők költségmentesen – kérésre és bizonyos feltételek mellett – első fokon jogi és eljárási tájékoztatatásban részesüljenek. Ennek a tájékoztatásnak ki kell terjednie legalább az eljárásra vonatkozó információkra, a kérelmező sajátos körülményeinek figyelembevételével. Emellett, amennyiben a kérelmet első fokon elutasítják, úgy a tagállamoknak a kérelmező kérésére tájékoztatást kell nyújtaniuk arról, hogy mi indokolta az elutasító határozatot, és hogy milyen jogorvoslati lehetőségek állnak rendelkezésre. A tagállamok továbbá előírhatják, hogy ezt a jogi és eljárási tájékoztatást nem kormányzati szervek vagy kormányhatóságok szakértői vagy állami szakosodott szolgálatok biztosítsák.

Emellett a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy bizonyos feltételek mellett és az egyéb menekültügyi jogi eszközökkel teljes összhangban a jogorvoslati eljárások során a kérelmező – kérésére – költségmentesen jogi segítségnyújtást és képviseletet vehessen igénybe Ennek magában kell foglalnia legalább a szükséges eljárási iratok összeállítását, valamint a kérelmező képviseletében a bíróság vagy elsőfokú bíróság előtti meghallgatáson való részvételt. A fellebbviteli eljárásokra vonatkozó kötelező szabályok ellenére a tagállamok dönthetnek úgy, hogy már az elsőfokú eljárás során is biztosítanak költségmentes jogi segítségnyújtást és/vagy képviseletet.

A különleges eljárási garanciákat igénylő kérelmezők

A Tanács álláspontjában megfogalmazott cél az, hogy a különleges eljárási garanciákat igénylő kérelmezők a menekültügyi eljárás egésze során élhessenek az irányelv biztosította jogokkal, illetve megfeleljenek az abban foglalt kötelezettségeknek. Ennek érdekében a tagállamoknak a kérelem benyújtásától számított ésszerű időn belül értékelniük kell, hogy vajon a kérelmező különleges eljárási garanciákat igényel-e. A szükségtelen adminisztratív terhek elkerülése végett az álláspont kitér arra, hogy ez az értékelés elvégezhető a már létező nemzeti eljárások és/vagy a sajátos befogadási igények felmérésének részeként, és annak nem kell adminisztratív eljárás formájában történnie.

Amennyiben egy kérelmező különleges eljárási garanciát igénylőnek bizonyul, számára biztosítani kell a megfelelő támogatást. Ezenfelül amennyiben gyorsított vagy határon folytatott eljárás keretében nem biztosítható a megfelelő támogatás, különösen, amennyiben a tagállamok úgy ítélik meg, hogy a kérelmezőnek kínzás, nemi erőszak vagy bármely egyéb súlyos pszichológiai, fizikai vagy szexuális erőszak következményeként különleges eljárási garanciára lenne szüksége, a tagállamok nem alkalmazhatják ezen eljárásokat, illetve azokat fel kell függeszteniük.

Amennyiben a tagállamok olyan természetű különleges eljárási igényt állapítanak meg, amely kizárja a gyorsított vagy a határon lefolytatandó eljárások alkalmazását, az egyúttal azt is maga után vonja, hogy a kérelmező számára további biztosítékokat kell nyújtani, amennyiben a fellebbezése nem automatikusan felfüggesztő hatályú. E biztosítékok megegyeznek a határon folytatott eljárások hatálya alá tartozó személyeknek biztosítottakkal.

Kiskorúak

A tanácsi álláspont különleges biztosítékokat határoz meg a kiskorúak és a kísérő nélküli kiskorúak számára, ügyelve azonban arra is, hogy ezekkel a biztosítékokkal ne lehessen visszaélni. Pontosan meghatározza, hogy a kiskorúak milyen feltételek mellett nyújthatnak be kérelmet saját nevükben. Kiköti továbbá azt is, hogy a kiskorúak meghallgatását gyermekbarát módon kell végezni.

A kísérő nélküli kiskorúak esetében a Tanács álláspontja több biztosítékot is meghatároz a képviselővel kapcsolatban. Ezeken túlmenően a tagállamoknak a kísérő nélküli kiskorúak számára költségmentesen kell jogi és eljárási jellegű tájékoztatást biztosítaniuk a nemzetközi védelem visszavonásával kapcsolatos eljárásokról. Így a kísérő nélküli kiskorúak és képviselőik az irányelv által meghatározott minden eljárásban (elsőfokú, fellebbviteli és visszavonási eljárás) kapnak valamilyen jogi segítséget.

Ha a tagállamok a menekültügyi eljárás során egy személyről megállapítják, hogy kísérő nélküli kiskorú, a nemzetközi védelem iránti kérelem feldolgozásának egyes eljárásait csak meghatározott körülmények között alkalmazhatják:

— A gyorsított eljárást csak akkor alkalmazhatják – illetve akkor folytathatják az alkalmazását –, ha a kérelmező biztonságos származási országból jön, ismételt kérelmet nyújtott be, ami nem minősül elfogadhatatlannak, vagy ha ezt a nemzetbiztonsággal vagy a közrenddel összefüggő okok indokolják.

— E három feltétel a határon folytatott eljárások esetében is érvényes, tehát fennállásuk esetén a tagállamok alkalmazhatják a határon folytatott eljárásokat, illetve folytathatják azok alkalmazását. Ezenkívül három másik feltétel fennállása esetén is alkalmazhatóak a határon folytatott eljárások: — amennyiben alapos okkal feltételezhető, hogy a kísérő nélküli kiskorú kérelmező biztonságos harmadik országból jön; — a kísérő nélküli kiskorú kérelmező hamis okmányok bemutatásával félrevezette a hatóságokat; — a kísérő nélküli kiskorú kérelmező személyazonosító vagy úti okmányát – amely segíthetett volna személyazonossága, illetve állampolgársága megállapításában – rosszhiszeműen megsemmisítette vagy eldobta.

A két utóbbi körülményre a tagállamok csak akkor hivatkozhatnak, ha alapos indokkal feltételezhető, hogy a kérelmező lényeges információkat kíván elhallgatni, amelyek valószínűleg elutasító határozathoz vezetnének, és a kérelmező – a kísérő nélküli kiskorúak különleges eljárási igényeit figyelembe véve – minden lehetőséget megkapott arra, hogy tetteire megfelelő magyarázatot adjon, többek között konzultálhatott a képviselőjével.

Mivel a határon folytatott eljárások minden esetben a fogva tartás valamilyen formájával járnak együtt, a fenti hat körülmény egyike esetében sem lehet őket szisztematikusan alkalmazni. A befogadási feltételekről szóló irányelvnek való megfelelés érdekében a kísérő nélküli kiskorúakat csak kivételes körülmények esetén lehet őrizetbe venni, a gyermek mindenek felett álló érdekének kellő figyelembevételével.

— A tagállamok a biztonságos harmadik országból érkező kísérő nélküli kiskorúak kérelmét akkor minősíthetik elfogadhatatlannak, ha a kiskorú mindenek felett álló érdeke ezt indokolja. Ha a kísérő nélküli kiskorú kérelmét a többi lehetséges indok alapján akarják elfogadhatatlannak minősíteni, a szokásos szabályokat alkalmazhatják.

— Ha a bíróság vagy más illetékes hatóság nem lát reális esélyt a kérelmező által benyújtott kérelem pozitív elbírálására, a tagállamok dönthetnek úgy, hogy nem biztosítanak költségmentes jogi segítségnyújtást és képviseletet, de csak akkor, ha a kiskorú képviselője rendelkezik jogi végzettséggel.

Végezetül a tagállamoknak legalább azokat a kiegészítő biztosítékokat biztosítaniuk kell a kísérő nélküli kiskorúak számára, mint amelyeket a határon folytatott eljárás alatt álló személyek számára biztosítanak, ha az elutasító határozat elleni fellebbezésük nem automatikusan felfüggesztő hatályú.

Nemi szempontok a menekültügyi eljárásokban

A Tanács álláspontjában érvényre jut az az elv, hogy a menekültügyi eljárásokban figyelni kell a nemi szempontokra is. Ezért a tagállamoknak, amikor csak lehetséges, biztosítaniuk kell, hogy a meghallgatást végző személy és a tolmács a kérelmezővel azonos nemű legyen, ha a kérelmező ezt kéri. A tagállamoknak nem szükséges azonban ezt biztosítaniuk, ha az eljáró hatóság okkal feltételezi, hogy kérelmező az azonos nemű személy általi kihallgatást vagy tolmácsolást nem azért kéri, mert ellenkező esetben nehézséget jelentene számára, hogy kérelme indokait érthető módon előadja.

Továbbá – a biztonsági okokból végzett motozás kivételével – a kérelmező ezen irányelv alkalmazásából kifolyólag történő motozását is a kérelmezővel azonos nemű személynek kell végeznie, az emberi méltóság és a fizikai és lelki integritás maradéktalan tiszteletben tartásával.

Ismételt kérelmek benyújtása

A Tanács álláspontja pontosan meghatározza az ismételt kérelmekre vonatkozó eljárási szabályokat. Míg a 2005/85/EK irányelv az ilyen kérelmek esetében több eljárási lehetőségről is rendelkezik, a tanácsi álláspont szerint az ismételt kérelem elfogadhatatlannak minősül, ha előzetes vizsgálata során nem merülnek fel olyan új körülmények vagy tények, vagy a kérelmező nem ad elő olyan új körülményeket vagy tényeket, amelyek jelentősen növelnék annak valószínűségét, hogy nemzetközi védelemre lenne szüksége.

Azok a kérelmezők, akik csak azért nyújtanak be ismételt kérelmet, hogy a tagállam területén maradhassanak, indokolatlanul terhelik a nemzeti menekültügyi rendszereket. Ezért az ismételt kérelmek vonatkozásában hatékony szabályokra van szükség. E szabályoknak lehetővé kell tenniük a tagállamok számára, hogy megkülönböztessék egyfelől azokat a személyeket, akik jogosan nyújtanak be ismételt kérelmet, például azért, mert korábbi kérelmük benyújtása óta a tartózkodási helyükön szükségessé vált számukra a védelem, másfelől pedig azokat a személyeket, akik kizárólag a kitoloncolásuk elhalasztása céljából nyújtottak be ismételt kérelmet. Megjegyzendő, hogy a tagállamokat továbbra is mindenkor kötelezi a visszaküldés tilalma, amely szerint egyetlen személyt sem lehet visszaküldeni olyan országba, ahol veszély fenyegeti.

Mindezekre figyelemmel a tagállamok két esetben tehetnek kivételt az alól az általánosan érvényes jog alól, hogy a kérelmező a területükön maradhat. Az első eset az, ha a kérelmező az első ismételt kérelmét – amelyet elfogadhatatlannak minősítettek – kizárólag azért nyújtotta be, hogy késleltesse vagy meghiúsítsa a tagállam területéről való azonnali kitoloncolását elrendelő határozat végrehajtását. A második eset pedig az, amikor a kérelmező ugyanazon tagállamban újabb, nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújt be azt követően, hogy első ismételt kérelmét jogerős határozatban elfogadhatatlannak vagy alaptalannak minősítették.

A kérelmek hallgatólagos visszavonása vagy a kérelemtől való hallgatólagos elállás

A Tanács állásfoglalása meghatározza, hogy bizonyos meghatározott körülmények esetén a tagállamok feltételezhetik, hogy a kérelmező hallgatólagosan visszavonta nemzetközi védelem iránti kérelmét, vagy elállt attól. A tagállamok különösen két esetben feltételezhetik ezt. Egyfelől akkor, ha meggyőződtek arról, hogy a menedékkérő nem válaszolt azokra a felszólításokra, hogy szolgáltasson a kérelme elbírálásához lényeges információkat, vagy nem jelent meg a személyes meghallgatáson, kivéve, ha a kérelmező ésszerű időn belül bizonyítja, hogy a távolmaradását rajta kívül álló körülmények okozták. Másfelől akkor, ha a kérelmező ismeretlen helyre távozott, vagy engedély nélkül eltávozott a lakóhelyéről, illetve őrizetének helyéről, és ésszerű időn belül nem lépett kapcsolatba az illetékes hatósággal, vagy ésszerű időn belül nem teljesítette jelentkezési, vagy egyéb együttműködési kötelezettségét, kivéve, ha bizonyítja, hogy a mulasztás rajta kívül álló okok miatt történt.

Mindezek alapján a Tanács álláspontja több szabályt is meghatároz azon ügyek újbóli megnyitására, amelyeket hallgatólagosan visszavontak vagy amelyektől hallgatólagosan elálltak. Amennyiben a kérelmező legalább kilenc hónapos időtartamon belül jelentkezik újból a hatóságoknál, a tagállamoknak nincs módjuk a kérelmező ügyének újrafelvételére, sem pedig az új kérelem ismételt kérelemként való kezelésére. Ha azonban a kérelmező 9 hónap múlva újból jelentkezik, a tagállamok alkalmazhatják az ismételt kérelmekre vonatkozó rendszert. Ez azt jelenti, hogy a kérelmet elfogadhatatlannak lehet tekinteni, ha az eljárás megszüntetéséről szóló határozat meghozatala óta nem merültek fel új körülmények. A tagállamok továbbá azt is előírhatják, hogy a megszüntetett eljárást csak egyszer lehet újrafelvenni.

Hatékony jogorvoslat

A tanácsi álláspont szabályokat határoz meg a kérelmező azon jogát illetően, hogy jogorvoslati kérelmének elbírálásáig a tagállam területén maradhat; e szabályok célja, hogy teljes mértékben biztosítható legyen a hatékony jogorvoslathoz való jog, de ez ne gátolja menekültügyi rendszerek hatékony és eredményes működését, és ne lehessen visszaélni e rendszerekkel. Ennek szellemében a tagállamoknak lehetővé kell tenniük a kérelmező számára, hogy a területükön maradjon mindaddig, amíg le nem jár a hatékony jogorvoslathoz való jogának gyakorlására adott határidő, vagy amennyiben a kérelmező a határidőn belül élt ezen jogával, a jogorvoslati kérelem elbírálásáig.

Korlátozott számú esetben azonban a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy ez az automatikus felfüggesztő hatály nem alkalmazandó. Ezen esetekben a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy valamely bíróságnak vagy törvényszéknek legyen hatásköre határozni abban a kérdésben – akár az érintett kérelmező kérésére, akár hivatalból –, hogy a kérelmező a területükön maradhat-e Ide tartozik az alábbi esetekben történő határozathozatal:

— valamely kérelem nyilvánvalóan megalapozatlannak vagy gyorsított eljárásban lefolytatott vizsgálatot követően megalapozatlannak minősítése, kivéve, ha e határozatok azon a tényen alapulnak, hogy a kérelmező jogellenesen lépett be a tagállam területére, vagy ott-tartózkodását jogellenesen hosszabbította meg, és elmulasztotta a hatóságoknál való jelentkezést anélkül, hogy erre alapos oka lett volna, és/vagy a határátlépés körülményeire is tekintettel a menedékjog iránti kérelmet nem nyújtotta be a lehető legrövidebb időn belül;

— valamely kérelem elfogadhatatlannak minősítése, mivel valamely másik tagállam már biztosította a nemzetközi védelmet, valamely ország, mely az Uniónak nem tagja, az első menedék országának minősül a kérelmező számára, vagy pedig a kérelem ismételt kérelem, amelyben semmiféle olyan új körülmény vagy tény nem szerepel, amely releváns lenne annak megítélése szempontjából, hogy a kérelmezőnek szüksége van-e nemzetközi védelemre;

— a kérelmező megszüntetett ügye újrafelvételének elutasítása;

— a kérelem vizsgálatának vagy teljes körű vizsgálatának az európai biztonságos harmadik ország elve alapján történő elutasítása.

A határon folytatott eljárásoknál a nem automatikus felfüggesztő hatály csak abban az esetben érvényesülhet, ha a kérelmezőnek biztosítják a szükséges tolmácsolást, jogi segítségnyújtást és legalább egy hetet arra, hogy elkészítse kérelmét, és a bíróság vagy a törvényszék elé terjessze azokat az érveket, amelyek alapján engedélyezhető számára, hogy a tagállamban maradjon, amíg jogorvoslati ügye folyamatban van; valamint ha a tagállam területén maradásra vonatkozó kérelem vizsgálatának során a bíróság vagy törvényszék tényszerűen és jogilag megvizsgálja az eljáró hatóság elutasító határozatát.

A nem automatikus felfüggesztő hatály alkalmazása esetén a kérelmező a tagállam területén maradhat azon döntés meghozataláig, hogy a tagállam területén maradhat-e. Egyébiránt minden esetben a visszaküldés elvének tilalma érvényesül.

Biztonságos harmadik országok

A tanácsi álláspont lehetővé teszi a tagállamok számára a biztonságos származási ország, a biztonságos harmadik ország és az európai biztonságos harmadik ország fogalmának alkalmazását, elismerve egyúttal, hogy a jövőben további harmonizálásra lehet szükség. A tagállamoknak ezért figyelembe kell venniük többek közt az Európai Menekültügyi Támogatási Hivatal és az ENSZ Menekültügyi Főbiztossága által kidolgozott iránymutatásokat és operatív kézikönyveket, és rendszeresen felül kell vizsgálniuk az ezen harmadik országokban fennálló helyzetet. Az álláspont hangsúlyozza továbbá a megfelelő forrásokból származó információk cseréjének fontosságát, és azt, hogy a tagállamokkal együttműködve, az Európai Parlament bevonásával rendszeresen vizsgálják felül a biztonságos harmadik ország fogalmának tagállamok általi alkalmazását.

A tanácsi álláspont pontosítja az e fogalmak alkalmazására vonatkozó feltételeket azáltal, hogy kötelezi a tagállamokat arra, hogy tegyék lehetővé a kérelmezőknek, hogy kifogással éljenek az európai biztonságos harmadik ország fogalma alkalmazásával szemben, amennyiben az adott ország az ő egyedi esetükben nem biztonságos.

További fontos kérdések

A következőkben ismertetjük a tanácsi álláspontban található azon egyéb fontos kérdéseket, amelyekkel kapcsolatban a Tanács és az Európai Parlament között kompromisszum jött létre:

Kiadatás

A tagállamok kivételt tehetnek a nemzetközi védelmet kérelmező azon joga alól, hogy a kérelmére vonatkozó elsőfokú határozat meghozataláig az adott tagállam területén maradjon, ha a személyt egy másik tagállam részére európai elfogatóparanccsal összefüggő kötelezettség keretében vagy egyéb alapon, illetve harmadik ország, nemzetközi büntető bíróság vagy törvényszék részére átadják, illetve kiadják. Egy tagállam csak akkor adhatja ki a kérelmezőt egy harmadik ország számára, ha a hatáskörrel rendelkező hatóságok megbizonyosodtak afelől, hogy a kiadatási határozat nem okoz az adott tagállam nemzetközi kötelezettségeit sértő közvetlen vagy közvetett visszaküldést.

Az eljáró hatóság és egyéb, hatáskörrel rendelkező hatóságok

A tagállamok előírhatják, hogy ne az eljáró hatóság, hanem valamely más hatóság legyen felelős a dublini rendelet szerinti esetek feldolgozásáért, vagy – a határon folytatott eljárás keretében meghatározott feltételekre is figyelemmel, valamint az eljáró hatóság indokolással ellátott véleménye alapján – a belépési engedély határon folytatott eljárás keretében történő megadásáért vagy megtagadásáért.

Orvosi vizsgálat

A tanácsi álláspont szabályokat határoz meg az orvosi vizsgálatra vonatkozóan annak érdekében, hogy a korábbi üldöztetésre vagy súlyos bántalmazásra utaló jeleket figyelembe lehessen venni a nemzetközi védelem iránti kérelem elbírálásakor. E szabályok rendelkeznek többek között arról, hogy mikor kell az orvosi vizsgálat költségét közpénzből fedezni, és mikor kell azt a kérelmezőnek saját maga fedeznie.

Nemzetbiztonsági megfontolások

Fellebbezés esetén, amennyiben az ügy nemzetbiztonsági érdeket érint, az egyenlő esély biztosítása érdekében a tagállamoknak lehetővé kell tenniük, hogy a fellebbviteli eljárásban részt vevő bíróság vagy törvényszék hozzáférhessen a nemzetbiztonsági okokból bizalmasan kezelt információkhoz vagy forrásokhoz, és a nemzeti jogban eljárásokat kell meghatározniuk a kérelmező védelemhez való jogának garantálására.

IV. ÖSSZEGZÉS

A Tanács első olvasatban elfogadott álláspontja teljes mértékben tükrözi a Tanács és az Európai Parlament közötti tárgyalások során – a Bizottság segítségével – kialakított kompromisszumot. Ezt a kompromisszumot az Európai Parlament Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottságának (LIBE) elnöke az Állandó Képviselők Bizottsága elnökének írt levelében megerősítette (8223/13). Ebben a levélben a LIBE bizottság elnöke jelezte, hogy javasolni fogja a LIBE bizottság tagjainak és azt követően pedig a plenáris ülés résztvevőinek, hogy a Tanács első olvasatban kialakított álláspontját – az intézményekben elvégzett jogász-nyelvészi ellenőrzést követően – a Parlament második olvasata során módosítás nélkül fogadják el. A menekültügyi eljárásokról szóló irányelv módosításával az Európai Unió jelentős lépést tesz a közös európai menekültügyi rendszer megteremtése felé.

(1) Az EGSZB véleménye: A nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó tagállami eljárások minimumszabályai (átdolgozás); HL C 18., 2011.1.19., 85. o.

(2) A Tanács 2005/85/EK irányelve a menekültstátusz megadására és visszavonására vonatkozó tagállami eljárások minimumszabályairól (HL L 326., 2005.12.1., 13. o.).