I. Bevezetés Egy nagyra becsült partnerség

E dokumentum célja, hogy széles körű nyilvános konzultációt indítson az Európai Unió (a továbbiakban: EU) és az afrikai, karibi és csendes-óceáni államok csoportja (a továbbiakban: AKCS) közötti partnerségre és kapcsolatokra vonatkozó, 2020 után is aktuális kulcsfontosságú kérdésekről. Fontos ezért áttekinteni a jelenlegi partnerségi megállapodást, hogy feltárhassuk, milyen mértékben marad érvényes a jövőre vonatkozóan és kínál platformot a közös érdekek előmozdítására. Szükség van a partnerség alapját képező premisszáknak, valamint a partnerség alkalmazási körének, eszközeinek és munkamódszereinek alapos felülvizsgálatára. A felülvizsgálat eredménye az elemzés jelentős részét alkotja majd, és mint ilyen hozzájárul a jelenlegi megállapodás értékeléséhez, valamint szakpolitikai javaslatok megfogalmazásához a jövőbeni kapcsolatokra vonatkozóan.

Az EU és az AKCS közötti kapcsolatok hosszú múltra, az 1975. és az első Loméi Egyezmény előtti időkre tekintenek vissza. Ez utóbbi váltotta fel az 1963-ban megkötött első Yaoundéi Egyezményt, amely kötelező erővel bírt az akkori Európai Gazdasági Közösség és néhány tagállamának korábbi gyarmatai vonatkozásában. A kapcsolatokat egymást követő megállapodások alakították, egészen napjainkig.

A jelenlegi AKCS–EU partnerségi megállapodást 2000. június 23-án írták alá Cotonouban, Beninben, innen ered a Cotonoui Partnerségi Megállapodás elnevezés. A megállapodást 2005-ben és 2010-ben felülvizsgálták, annak rendelkezéseivel összhangban. A Cotonoui Megállapodást húszéves időszakra kötötték meg, amely 2020. február 29-én jár le. A partnerség átfogó jellegű; magában foglalja a politikai dimenziót, a gazdasági és kereskedelmi együttműködést, valamint a fejlesztésfinanszírozási együttműködést. A finanszírozás nagyrészt az Európai Fejlesztési Alapból (EFA) történik. Ez egy költségvetésen kívüli többéves alap, mely az uniós tagállamok közvetlen hozzájárulásaiból tevődik össze, és amelyet részben kiegészítenek az uniós költségvetésből finanszírozott külső finanszírozási eszközök. A Cotonoui Partnerségi Megállapodás jogilag kötelező erejű megállapodás; amely közös intézményeket hozott létre, és keretet biztosít a tagjaival folytatott párbeszédhez. Az AKCS-országokkal kötött megállapodások sok éve az EU külső politikájának egyik központi elemét alkotják.

Gyorsan változó körülmények

Az AKCS–EU kapcsolatok jelenlegi felülvizsgálatára egy gyorsan változó és egyre inkább többpólusúvá váló világban kerül sor. Az 1990-es években kezdődő globális átalakulást mozgásban tartó hatalmas erők egyre nagyobb mértékben és egyre gyorsabban alakítják át a világot. A világ egyre sűrűbben lakott, egyre inkább összekapcsolódik, egyes részei egyre jobban függnek egymástól, jóval komplexebb és egyre több biztonsági kihívással szembesülünk. Jelentősen növekedett és diverzifikálódott a globális kereskedelem. Ázsia növekvő gazdasági és politikai jelentősége folytatódni látszik, miközben újabb gazdasági hatalmak emelkednek fel Afrikában és Latin-Amerikában.

Az elmúlt két évtizedben az EU és az AKCS-államok egyaránt változtak, és jelentős fejlődés következett be kapcsolataikban is. Az AKCS-államok száma 79-re bővült, az EU tagállamainak száma 28-ra nőtt, így az ENSZ-en belül együttesen az államok többségét és összesen mintegy 1,5 milliárdnyi embert kitevő népességet képviselnek. A kapcsolatok azóta jelentősen bővültek, és már túlmutatnak a fejlesztési együttműködésen és a kereskedelmen. Az AKCS-csoportot alkotó három régióval fenntartott partnerséget megerősítették a Cotonoui Partnerségi Megállapodáson kívül is, de azzal szinergiában. Ezt tükrözi az EU–Afrika közös stratégia, az EU–karibi közös partnerségi stratégia és a megerősített partnerségi stratégia a csendes-óceáni szigetekkel. Fokozták az együttműködést a regionális és szubregionális szervezetekkel is, különösen gazdasági kérdésekben és a béke és biztonság területén. Gazdasági partnerségi megállapodások (GPM-k) megkötésére került sor, amelyek új keretet adnak az AKCS-országok regionális csoportjaival fenntartott kereskedelmi kapcsolatoknak.

Nemzetközi szinten 2015 szeptemberében elfogadták a fenntartható fejlesztési célokra vonatkozó új globális keretet és annak finanszírozását, amely egyszerre kezeli a szegénység felszámolása és a fenntartható fejlődés jelentette, egymással összefüggő kihívásokat. E keret egy új „globális partnerségen” nyugszik, amely minden végrehajtási eszközt és szereplőt mobilizál. A valamennyi országra egyetemesen alkalmazandó keret tükrözi a fejlődés kilátásainak drámai megváltozását, és hatással lesz az AKCS–EU kapcsolatok jövőjére.

A gazdasági teljesítmény tekintetében változó a helyzet az AKCS-országok csoportján belül. Haiti kivételével valamennyi karibi ország elérte a közepes vagy magas jövedelmi státust, azonban továbbra is jelentős kihívásokkal néz szembe, különösen a külső sokkhatásoknak és természeti katasztrófáknak való kitettsége miatt. A csendes-óceáni államok nagyon különböző gazdasági fejlődésen mentek keresztül, és legtöbbjük súlyos kihívásokkal kénytelen szembenézni mérete és elhelyezkedése miatt. Hasonló sebezhetőség jellemző a karibi térség országaira is. Afrika általában véve erős gazdasági teljesítményt nyújtott, és az országok többsége tíz vagy annál is több éven keresztül élvezte a megszakítás nélküli magas gazdasági növekedést. A szegénység elleni küzdelem terén előrelépés történt az AKCS-országokban, amint azt a millenniumi fejlesztési célok felé megtett haladás is tükrözi. Továbbra is jelentősek a kihívások a humán fejlesztés, a szegénység felszámolása és az egyenlőtlenség tekintetében, amelyek egyes területeken nyílt konfliktusok kialakulásához, fokozott instabilitáshoz, elhúzódó válsághoz és globális szinten megnövekedett migrációs áramlásokhoz vezetett. A regionális és globális értékláncokkal korlátozottak a kapcsolatok, különösen a legkevésbé fejlett országok (LDC-országok) esetében.

II. Közös elvek és közös érdekek (a „tartalom”)

Kezdetben az AKCS–EU partnerség a hangsúlyt a fejlesztési támogatásra és a kereskedelmi ügyekre fektette, amely a donor-kedvezményezett viszonyt tükrözte. A körülmények és a kapcsolatok megváltoztak, a partnerség ma már a közös érdekek követésére koncentrál. A 2000-ben aláírt Cotonoui Partnerségi Megállapodás jelentősen megerősítette a partnerség politikai pillérét az AKCS-országokkal és -régiókkal folytatott valódi politikai párbeszéd beépítésével. A partnerség azonban nem volt sikeres abban, hogy az EU és az AKCS-csoport együttesen, partnerként lépjen fel a nemzetközi színtéren. A Cotonoui Partnerségi Megállapodás új eleme volt a béke és biztonság dimenziója is, amely a leggyorsabban fejlődött az Afrika–EU partnerség tekintetében, miközben a karibi térség országaival az állampolgári biztonságról, valamint a csendes-óceáni országokkal az éghajlatváltozással kapcsolatos kockázatokról és a nemek közötti egyenlőségről szóló növekvő együttműködés szolgáltat további bizonyítékot erről a tendenciáról. A gazdasági partnerségi megállapodások megkötése az AKCS-államok többségével a Cotonoui Partnerségi Megállapodás kereskedelmi pillérét regionális csoportosulásokkal létrehozott, többrétű kapcsolattá alakította át.

A jövőbeni kapcsolatnak alkalmazkodnia kell a többdimenziós és több érdekelt felet tömörítő partnerség új realitásaihoz. Tekintettel arra, hogy a legnagyobb eredmények akkor születnek, ha az EU és az AKCS-partnerországok valóban ugyanarra törekednek, a határozott közös érdekek és közös értékek azonosítása döntő fontosságú a partnerség jövőbeni irányvonala szempontjából. Az előzetes értékelés a következő jelentősebb közös érdekeket és elveket tárta fel, amelyek még további konzultációt és gondolkodást igényelnek.

Közös globális érdekek egy többpólusú világában

A közös érdekekre és értékekre alapozott erős politikai szövetségek képezik a globális kérdésekről folytatott sikeres együttműködés alapját. Az AKCS-országoknak és az EU-nak közös érdeke fűződik a globális közjavakkal való gazdálkodás fenntarthatóságának előmozdításához, valamint az olyan kihívások kezeléséhez, mint az éghajlatváltozás, valamint a víz-, az energia- vagy élelmezésbiztonság. Az EU-ra és az AKCS-országokra egyaránt hatást gyakorló globális kihívások közé tartozik még a béke és biztonság (beleértve a terrorizmust, a szélsőségességet és a nemzetközi bűnözést), a környezetvédelem (különösen a biodiverzitás), a migráció, az egészségügy és a pénzügyi kérdések (beleértve a nemzetközi pénzügyi struktúrát, pénzügyi mozgást és adózást).

Az éghajlatváltozás egyértelműen olyan példa, ahol az EU az élen jár, és amelyhez az AKCS-országoknak különleges érdeke fűződik, mivel annak következményei e régiók közül néhányat keményen fognak sújtani. Ez év decemberében várhatóan egy új, globális éghajlat-változási megállapodást fogadnak el, és az AKCS-országok aktív részvétele kulcsfontosságú e tekintetben. Ugyanakkor számos AKCS-ország nagy lehetőségekkel rendelkezik a megújulóenergia-termelés és a kék növekedés szempontjából; ezek olyan területek, ahol jelentős magánberuházásokra lesz szükség.