A Bizottság közleménye – Iránymutatás a tagállamok számára a 2021–2030-as időszakra vonatkozó nemzeti energia- és klímatervek aktualizálásához

(2022/C 495/02)

A 2021 második fele óta magas, rekordot jelentő energiaárak – amelyeket tovább súlyosbít az Ukrajna elleni indokolatlan és jogellenes orosz katonai agresszió – erőteljes lendületet adnak az európai zöld megállapodás végrehajtásának felgyorsításához és az energiaunió rezilienciájának megerősítéséhez a tiszta energiára való átállás felgyorsításával és az orosz fosszilis tüzelőanyagoktól való függőség megszüntetésével. Ugyanakkor a közelmúltbeli szélsőséges időjárási viszonyok további nyomást gyakoroltak az energiaellátásra, a terméshozamokra és a belvízi hajózásra, továbbá hatással voltak a polgárok jólétére, és határozottan figyelmeztettek az éghajlatváltozás hatásaihoz való alkalmazkodás szükségességére.

Ezek a közelmúltbeli fejlemények rávilágítanak az integrált energia- és éghajlat-politikai tervezés fontosságára. Napjainkban minden eddiginél fontosabb, hogy az erős energiaunió és az összehangolt éghajlat-politika az Európai Unióban a szolidaritás, a jólét és a fenntarthatóság előfeltétele. Az energiabiztonság gyors javítása és a klímasemlegességre való átállás méltányos módon történő felgyorsítása érdekében a tagállamoknak és az Európai Uniónak az európai szinten létrehozott irányítási rendszer erejére kell építeniük.

Az energiaunió és az éghajlat-politika irányításáról szóló rendelet (irányítási rendelet) (1) rugalmas, ugyanakkor stabil irányítási rendszert hoz létre az uniós tagállamok és az Európai Bizottság közötti átlátható és egymást kölcsönösen erősítő együttműködés érdekében. Ez elősegíti az energia- és éghajlat-politikák közötti következetes megközelítést és a tagállamok közötti összehangolt fellépést.

A nemzeti energia- és klímatervek (a továbbiakban: nemzeti tervek vagy NEKT-k) az irányítási rendelet szerinti központi stratégiai tervezési eszközök. A nemzeti energia- és klímatervek – különösen bizonytalan időkben – biztosítják a beruházások rövid, közép- és hosszú távú kiszámíthatóságát, döntő fontosságúak a klímasemlegességre irányuló kollektív célkitűzés eléréséhez, valamint a méltányos és igazságos átálláshoz szükséges jelentős beruházások mozgósításához, miközben megőrzik az energiabiztonságot és a megfizethetőséget. Segítik a tagállamokat abban, hogy közösen teljesítsék az európai zöld megállapodás, az európai klímarendelet (2) és az „Irány az 55 %!” intézkedéscsomag (3) szerinti energia- és éghajlat-politikai célkitűzéseket, beleértve az energiahatékonyságra és a megújuló energiára vonatkozó ambiciózusabb törekvéseket, valamint az EU Párizsi Megállapodás szerinti nemzetközi kötelezettségvállalásait.

A nemzeti energia- és klímatervek a REPowerEU terv (4) megvalósításában is kulcsszerepet játszanak, tekintettel a reziliensebb energiaunió előtt álló megnövekedett kihívásokra. Az energiaár-emelkedés 2021 közepén bekövetkezett kezdete óta az EU átfogó és testreszabott veszélyhelyzet-reagálást fogadott el a legújabb geopolitikai fejlemények által kiváltott energiaválság kezelése céljából. Ez 2030-ig és azt követően is át fogja formálni az energiauniót. A nemzeti terveknek figyelembe kell venniük az energiabiztonság és a megfizethetőség kritikus kihívásait. Ez magában foglalja azt is, hogy gyorsan diverzifikálni kell az energiaellátást, következetes ütemtervet kell kidolgozni a gáztárolásra vonatkozóan (5), tükrözni kell a sürgősségi keresletcsökkentést (6) és a magas energiaárak kezelését és a szolidaritás fokozását célzó veszélyhelyzeti beavatkozást (7).

A tagállamoknak 2023 júniusáig (tervjavaslatok) és 2024 júniusáig (végleges tervek) aktualizálniuk kell a 2021–2030-as időszakra vonatkozó nemzeti terveiket (8). Tekintettel az eredeti nemzeti energia- és klímaterveknek a 2019–2020-as időszakban történő előkészítése óta jelentősen megváltozott energetikai és éghajlat-politikákra és geopolitikai körülményekre, az aktualizálásoknak az ambiciózusabb éghajlat-politikai fellépésre, a tiszta energiára való gyorsabb átállásra és a fokozott energiabiztonságra kell összpontosítaniuk. Az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveknek lehetővé kell tenniük az EU számára, hogy egy reziliensebb és fenntarthatóbb energiaunió felé mozduljon el, többek között azáltal, hogy gyorsan csökkenti az orosz fosszilis tüzelőanyagoktól való függőséget, miközben senkit sem hagy a sorsára.

Ez a dokumentum iránymutatást nyújt a tagállamoknak a javasolt és a végleges aktualizált nemzeti energia- és klímatervek elkészítésének folyamatával és alkalmazási körével kapcsolatban, elsősorban a bevált gyakorlatok azonosítása, valamint a közelmúltbeli szakpolitikai és geopolitikai fejlemények következményeinek felvázolása révén, az irányítási rendelettel és különösen annak I. mellékletével létrehozott jogi kereten belül (9).

Ezen iránymutatás kidolgozása során a Bizottság technikai szinten teljes mértékben együttműködött a tagállamokkal, és egy 2022. szeptember 8-án külön az érdekelt felek számára szervezett munkaértekezleten (10), valamint külső eseményeken és kétoldalú kapcsolatokon keresztül konzultált az érdekelt felekkel. Ezt az iránymutatást a folyamatos információcsere és együttműködés egyik elemének kell tekinteni a folyamat során.

1. keretes írás: A nemzeti energia- és klímatervek aktualizálására vonatkozó elvek és az ezzel kapcsolatban bevált gyakorlatok — Ambiciózusabb célok kitűzése a klímasemlegességre való zöld átállás felgyorsítása és az energiarendszer rezilienciájának megerősítése érdekében, a klímarendelettel, az „Irány az 55 %!” intézkedéscsomaggal és a REPowerEU tervvel összhangban. Különös figyelmet kell fordítani a megújuló energiára, az energiahatékonyságra, az energiabiztonságra és az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentésére. — A nemzeti energia- és klímaterveken belüli tervezés megerősítése a következő célokkal: méltányos és igazságos átmenet, a társadalmi és foglalkoztatási hatások enyhítése, a munkaerő- és szakemberhiány kezelése, az energiaszegénység csökkentése, valamint megfizethető hozzáférés az alapvető szolgáltatásokhoz mindenki számára. — Olyan nemzeti célkitűzések és célértékek – ideértve a finanszírozást is – meghatározása, amelyek a hosszú távú nemzeti stratégiákkal összhangban konkrét utakat mutatnak be 2030-ig és 2050-ig. — Az alkalmazkodási célok integrálása és adott esetben tükrözése az aktualizált nemzeti energia- és klímatervek öt dimenziójában. — A metánkibocsátás csökkentésére irányuló célkitűzések és célértékek meghatározása, továbbá a megnövelt célértékek, valamint a mérséklési és alkalmazkodási intézkedések beépítése a földhasználati, az erdészeti és a mezőgazdasági ágazatba a szén-dioxid-kibocsátás és a szén-dioxidtól eltérő kibocsátások, valamint a szén-dioxid-eltávolítás tekintetében. — Az energetikai és digitális menetrend közötti szinergiák kiaknázása az energiarendszer digitalizálásának ösztönzésére. — A kutatási, innovációs és versenyképességi dimenzió javítása, konkrét célértékekkel és célkitűzésekkel, egyszersmind a termelési kapacitás diverzifikációjának és a készségfejlesztésnek az integrálása a tiszta energiára való átállás felgyorsítása érdekében. — A folyamat korai szakaszában széles körű és inkluzív konzultáció a civil társadalommal, a helyi hatóságokkal, a szociális partnerekkel és az ágazati érdekelt felekkel. — A regionális együttműködés megerősítése a nemzeti tervek szerves részeként: különös tekintettel az energiabiztonsági dimenzióra, a következetes szakpolitikák és az elmélyített szolidaritás jegyében. — Az energiaunió öt dimenziójának (11) célkitűzései, célértékei és hozzájárulásai, valamint szakpolitikái és intézkedései közötti szinergiák feltárása. — Tanulságok levonása az eredeti nemzeti energia- és klímatervekből, a Bizottság általi értékelésükből és végrehajtásuk állapotából a hiányosságok azonosítása és a megnövekedett ambíciószint és a célok megvalósítása terén fejlesztésre szoruló területek feltárása céljából. — Az egyéb tervezési eszközökkel való összhang biztosítása, valamint a vonatkozó szakpolitikák, intézkedések és beruházások tükröztetése az aktualizált nemzeti energia- és klímatervekben (12). — Átfogó, naprakész és részletes elemzési alap kialakítása, amely kiterjed a gazdasági, foglalkoztatási, társadalmi, kutatási, innovációs, versenyképességi és környezeti hatásokra, valamint a körforgásos gazdaság hozzájárulására. — Részletes finanszírozási terv benyújtása, amely az állami költségvetés-támogatás költséghatékony felhasználása és a magánberuházások – többek között pénzügyi eszközökön és innovatív finanszírozási rendszereken keresztül történő – mozgósítása révén mind az öt dimenzió beruházási igényeit figyelembe veszi. — Az európai szemeszter keretében kiadott országspecifikus ajánlások figyelembevétele és az azokkal való összhang megteremtése.

1. Az új jogi, társadalmi-gazdasági, szakpolitikai és geopolitikai környezet tükrözése

Ez a szakasz azt tárgyalja, hogy az energia- és éghajlat-politikák jogalkotási, társadalmi-gazdasági és geopolitikai keretének 2019 óta bekövetkezett jelentős változásai hogyan befolyásolják a nemzeti energia- és klímatervek aktualizálását a törekvések és a hatály tekintetében. Ezt az 1. táblázatban található hivatkozások listája egészíti ki, amely összefoglalja a jogszabályokban, a stratégiákban és a javaslatokban előterjesztett fő célkitűzéseket, célértékeket és hozzájárulásokat, valamint az ezek eléréséhez szükséges szakpolitikákat és intézkedéseket. A tagállamok felkérést kapnak arra, hogy ezeket a hivatkozásokat a nemzeti tervük aktualizálásának tervezetében tüntessék fel. A végleges aktualizált terveknek tükrözniük kell a folyamatosan változó jogalkotási, társadalmi-gazdasági és geopolitikai környezetben bekövetkező jelentős új fejleményeket, és megfelelően figyelembe kell venniük a tervek aktualizálásának tervezeteire vonatkozóan kiadott bizottsági ajánlásokat (13).

1.1. A klímasemlegességre irányuló 2030-as törekvések fokozása

Az európai zöld megállapodás nagy lendületet adott az energetikai és éghajlat-politikai törekvések fokozásához, és eközben senkit sem hagyott a sorsára. Az európai klímarendelettel az uniós szintű klímasemlegesség 2050-ig történő elérésére és a nettó üvegházhatásúgáz-kibocsátás 2030-ig az 1990-es szinthez képest legalább 55 %-kal történő csökkentésére irányuló célok jogi kötelezettséggé váltak. Ezek a célértékek lényegesen szigorúbbak azokhoz képest, amelyekre a tagállamok az eredeti nemzeti energia- és klímaterveiket alapozták (14).

Az európai klímarendelet törekvéseinek megvalósítása érdekében az „Irány az 55 %!” intézkedéscsomag korszerűsíti a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó energia- és éghajlat-politikai keretet. Ez szükségszerűen arra fogja ösztönözni a tagállamokat, hogy aktualizálják az eredeti nemzeti energia- és klímaterveikben meghatározott célkitűzéseket és célértékeket, valamint az azok elérésére irányuló szakpolitikákat és intézkedéseket, különösen a dekarbonizáció (beleértve a megújuló energiát is), az energiahatékonyság és a belső energiapiac dimenziói tekintetében.

Ezzel párhuzamosan és a fokozott törekvések megvalósítása érdekében kulcsfontosságú európai energia- és éghajlat-politikai stratégiákat is elfogadtak, különösen az energiarendszer integrációjára (15), a hidrogénre (16), a tengeri energiára (17), a megújuló napenergiára (18), az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásra (19), a fenntartható szénkörforgásra (20), valamint az energiarendszer digitalizációjára (21) . vonatkozó uniós cselekvési terv tekintetében. A Bizottság más releváns stratégiákat is előterjesztett, nevezetesen a szennyezőanyag-mentességre (22), a biológiai sokféleségre (23), az erdőkre (24), valamint a fenntartható és intelligens mobilitásra (25) vonatkozóan, hogy segítse az éghajlat- és energiapolitikai célkitűzések elérését.

Az idei év elején a REPowerEU terv az „Irány az 55 %!” intézkedéscsomagra építve konkrét intézkedéseket terjesztett elő az EU orosz fosszilis tüzelőanyagoktól való energiafüggőségének csökkentésére, valamint az európai zöld megállapodás végrehajtásának új intézkedésekkel történő felgyorsítására. Célja a megfizethetőbb, biztonságosabb és fenntarthatóbb energia, valamint egy reziliensebb energiarendszer és egy valódi energiaunió létrehozása. E terv keretében a Bizottság felszólította a társjogalkotókat, hogy növeljék az energiahatékonysági és a megújulóenergia-irányelvben foglalt célértékeket. A REPowerEU terv végrehajtása felgyorsítja a földgáz és a megújuló energiaforrások alternatíváinak bevezetését, nevezetesen a fenntartható biometánt, a megújuló hidrogént, a fotovoltaikus napenergiát és a tengeri szélenergiát, és közép- és hosszú távú strukturális energiahatékonysági intézkedéseket fog elindítani.

A nemzeti tervek aktualizálására irányuló tervezeteknek tükröznie kell ezt a fokozott törekvést. A tagállamoknak teljes mértékben be kell építeniük az „Irány az 55 %!” és a REPowerEU-javaslatokban foglalt új és felülvizsgált energia- és éghajlat-politikai célértékeket (26), még akkor is, ha az elfogadáshoz szükséges jogalkotási folyamat még nem zárult le. A tagállamoknak már most mérlegelniük kell a közös kötelezettségvállalási rendelet (ESR) és a földhasználatról, a földhasználat megváltoztatásáról és az erdőgazdálkodásról szóló rendelet (LULUCF) keretében javasolt megnövelt nemzeti célértékeket, amennyiben a két jogi aktus értelmében a társjogalkotók jóváhagyták a Bizottság által javasolt ambíciószintet. A tagállamoknak az átdolgozott energiahatékonysági irányelv és a felülvizsgált megújulóenergia-irányelv szerinti új célértékeket is figyelembe kell venniük.

Az eredeti nemzeti energia- és klímatervek elkészítése óta a tagállamok az irányítási rendelet alapján saját hosszú távú nemzeti stratégiáikat is kidolgozták. Az irányítási rendelettel összhangban az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveknek összhangban kell lenniük ezekkel a hosszú távú stratégiákkal, valamint az európai klímarendeletben meghatározott klímasemlegességi célkitűzéssel.

Az aktualizált terveknek a Párizsi Megállapodással kapcsolatos nemzetközi fejleményeket is tükrözniük kell, különös tekintettel a glasgow-i éghajlati paktumban meghatározott folyamatra, amely az éghajlatváltozás mérséklésére irányuló törekvéseket hivatott fokozni (27). Ez számos, az energia- és éghajlat-politikai tervezésre vonatkozó határozatot tartalmaz, beleértve a szénenergia fokozatos csökkentését, a fosszilis tüzelőanyagok támogatásának fokozatos kivezetését, valamint további olyan intézkedések mérlegelését, amelyekkel 2030-ig csökkenteni lehetne a szén-dioxidtól eltérő kibocsátásokat, többek között a metánkibocsátást.

1.2. Az energiabiztonság és a megfizethetőség növelése a reziliensebb energiaunió felé

Az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveknek meg kell erősíteniük a felkészültséget és a kollektív energiabiztonságra irányuló uniós intézkedéseket. A közelmúltbeli geopolitikai helyzet a kis- és nagykereskedelmi energiaárak példátlan megugrását idézte elő: az előző év azonos időszakához képest a változások 360 %-on, illetve 55 %-on tetőztek (2022. augusztus). Az energiapiac e rendkívüli volatilitása az összes tagállamot érinti, ami kihat a háztartások vásárlóerejére és a gazdaság versenyképességére. Ugyanakkor a helyzet egyre nagyobb nyomást gyakorol az európai energiabiztonságra.

Az aktualizált nemzeti terveknek tükrözniük kell a REPowerEU tervből eredő intézkedéseket, amelyek hosszú távon gyökeresen átalakítják az energiarendszert.

A gáztárolásról szóló új rendelet (28) előírja a tagállamok számára, hogy erősítsék meg energiabiztonságuk tervezését. Döntő fontosságú az energiaellátás diverzifikálása az energiaimport új lehetőségeinek feltárása révén, a nukleáris fűtőanyagokat és a helyettesítő fosszilis tüzelőanyagokat is ideértve. A tagállamoknak be kell építeniük az nemzeti energia- és klímaterveikbe az ellátás biztonságával kapcsolatos megfontolásokat az energiaszerkezet mérlegelésekor.

A Bizottság arra is ösztönzi a tagállamokat, hogy vegyék figyelembe az európai zöld megállapodás és a REPowerEU terv célkitűzéseinek elérése szempontjából jelentősnek minősített infrastrukturális projektek előrehaladását és tervezését. A TEN-E (29) és a közös érdekű projektek biztonságosabbá, integráltabbá és versenyképesebbé tették energiapiacainkat. A közös érdekű projektek 5. listája (30) és a REPowerEU terv 3. mellékletében azonosított korlátozott kiegészítő infrastruktúra segíteni fog a hálózatokban fennmaradó szűk keresztmetszetek kezelésében, a gázútvonalak és -erőforrások további diverzifikálásában, a szárazföldi villamosenergia-hálózatok megerősítésében és a tengeri megújuló energiaforrásokra vonatkozó ambiciózus célok megvalósításában valamennyi európai tengeri medencében. Ugyanakkor az infrastrukturális projektek nem vezethetnek a fosszilis tüzelőanyagok és a meg nem térülő eszközök olyan bezáródásához, amely gátolja a klímasemleges gazdaságra való hosszú távú átállást.

Emellett a tagállamoknak teljes mértékben ki kell használniuk az energiaválságra adott azonnali válaszban rejlő lehetőségeket a nemzeti tervek energiabiztonsági dimenziójának megszilárdítása céljából.

Az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveknek tükrözniük kell a „Gázmegtakarítás a téli ellátásbiztonságért” (31) című közleményt és a koordinált gázkereslet-csökkentési intézkedésekről szóló tanácsi rendeletet (32) , amely intézkedéseket határoz meg a gázellátás esetleges zavaraira való felkészülés jegyében. E rövid távú intézkedések célja az EU kollektív felkészültségének megerősítése a szolidaritás szellemében. Az e keretben elfogadott intézkedések összekapcsolódnak a REPowerEU tervvel és különösen az energiatakarékosságról szóló uniós közleménnyel.

A Bizottság azonnali intézkedéseket is előterjesztett az energiaárak megugrásának kezelésére. A Tanács 2022. október 6-án vészhelyzeti intézkedéseket fogadott el a magas energiaárak kezelése érdekében (33). Az inframarginális technológiákból származó bevételek felső határából és a szolidaritási hozzájárulásból eredő villamosenergia-kereslet csúcsidőben történő csökkentése a végső fogyasztók megfelelő támogatásával együtt hozzá fog járulni ahhoz, hogy az elkövetkező hónapokban biztonságos és megfizethetőbb energia álljon rendelkezésre. A Bizottság 2022. október 18-án további sürgősségi javaslatokat terjesztett elő az energiaárak visszafogása és a felkészültség terén a szolidaritás fokozása érdekében (34).

A szolidaritás és a kollektív fellépések központi szerepet játszanak a nemzeti energia- és klímatervekben, mivel hatással vannak az egyes tagállamok energiabiztonságára, az energia megfizethetőségére és végső soron az EU kollektív rezilienciájára.

Az aktualizált nemzeti terveknek tükrözniük kell, hogy a magas energiaárak hatásának korlátozására irányuló sürgősségi intézkedések: i. beépülnek a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó középtávú tervezésbe, és ii. összhangban állnak az energiaunió mind az öt dimenziójával. Miközben céljuk, hogy segítséget nyújtsanak a végső fogyasztóknak, ezeket az intézkedéseket úgy kell kialakítani, hogy ne torzítsák az európai zöld megállapodás hosszabb távú átfogó célkitűzéseit, beleértve a dekarbonizációt, a szennyezőanyag-mentességet, a biológiai sokféleséget, az erőforrás-hatékonyságot és az energiahatékonyságot. Költségvetési szempontból is fenntarthatónak kell lenniük, továbbá nem veszélyeztethetik az ellátás biztonságát és az egyenlő versenyfeltételeket a belső energiapiacon.

A tagállamoknak az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveikben ismertetniük kell, hogyan kívánják a fogyasztók számára biztosítani az alacsonyabb költségű megújuló energiaforrások és az alacsony szén-dioxid-kibocsátású technológiák előnyeit. A villamosenergia-ágazat teljes dekarbonizációja érdekében a tagállamoknak meg kell vizsgálniuk a rugalmasságra, az (intelligens) hálózatokra, a villamosenergia-hálózatok digitális engedélyezési megoldásaira és a nem megszakítható kapacitásra irányuló beruházási ösztönzőket. Fontosnak tűnik továbbá a likvidebb tőzsdén kívüli határidős piacok biztosítása, valamint a fogyasztók hatékonyabb védelme a túlzott áringadozással, a magas árakkal és a beszállítók túlzott kockázatvállalásával szemben. A nemzeti energia- és klímatervek keretében azt is meg kell vizsgálni, hogyan lehetne javítani a határokon átnyúló kereskedelem hatékonyságát, egyszersmind biztosítva, hogy a villamos energia valamennyi formájával szabadon lehessen kereskedni a tagállamok között. Ezzel párhuzamosan a Bizottság nagy lendülettel dolgozik a villamosenergia-piac szerkezetének mélyreható és átfogó reformjában.

A tagállamok felkérést kapnak arra, hogy a lehető legjobban használják ki a nemzeti tervek integrált megközelítését, és teljes mértékben tárják fel az egyes tervek megfelelő dimenziói közötti szinergiákat. Például a tárolás, az energiakínálat diverzifikálása és a keresletoldali válaszintézkedések terén elért gyors előrehaladás növeli az energiabiztonságot, és elősegíti a megújuló energia elterjedésének felgyorsítását, növeli az energiahatékonyságot az energiarendszer egészében, és javítja a belső energiapiac integrációját.

Adott esetben teljes mértékben mozgósítani kell a regionális együttműködést és a megfelelő fórumot az olyan kollektív fellépés és szolidaritási mechanizmusok kialakítása érdekében, amelyek biztosítják az alternatív ellátást, megelőzik a fennakadásokat, valamint növelik a felkészültséget és a rezilienciát.

Végül a REPowerEU tervvel összhangban az aktualizált nemzeti terveknek tükrözniük kell az EU külső energiaügyi szerepvállalását (35). A tagállamoknak hivatkozniuk kell a Global Gateway stratégiával összhangban végrehajtott/megvalósított releváns kezdeményezésekre vagy projektekre (36).

2. keretes írás: Az európai szemeszter mint ugródeszka Az irányítási rendelet előírja a tagállamok számára, hogy vegyék figyelembe az európai szemeszter keretében kiadott legfrissebb országspecifikus ajánlásokat (37). A 2022. évi európai szemeszter országjelentései21olyan kulcsfontosságú fennálló vagy újonnan felmerülő makrogazdasági kihívásokat azonosítanak, amelyeket a helyreállítási és rezilienciaépítési tervekben tett kötelezettségvállalások nem fednek le kellőképpen. Az egyes tagállamokra vonatkozó 2022. évi országspecifikus ajánlások ezekre a strukturális kihívásokra összpontosítanak, többek között a REPowerEU terv végrehajtására, kellő figyelmet fordítva a tiszta energiára való átállás társadalmi méltányosságára (38). Az energia- és éghajlat-politika területén ezek az ajánlások elsősorban az orosz fosszilis tüzelőanyagoktól való függőség csökkentésére és a gazdaság további dekarbonizációjára irányulnak. A megújuló energia és a szükséges infrastruktúra kiépítésének felgyorsítását, a munkaerő szükséges átképzését és továbbképzését, a munkaerő- és készséghiányok kezelését, valamint Unió-szerte az energiahatékonyság és az összeköttetések kapacitásának növelését szorgalmazzák. Számos tagállam esetében az ajánlások a fenntartható mobilitáshoz is kapcsolódnak, míg néhány tagállam esetében környezetvédelmi szempontokkal, például a körforgásos gazdasággal hozhatók kapcsolatba. nemzeti energia- és klímaterveik aktualizálása során a tagállamoknak teljes mértékben figyelembe kell venniük az európai szemeszter keretében kiadott 2022. és 2023. évi országspecifikus ajánlásokat. Tájékoztatást kell adniuk arról is, hogy az aktualizált nemzeti tervek egyes dimenzióiban a releváns szakpolitikák és intézkedések hogyan járulnak hozzá az országspecifikus energia- és éghajlat-politikai ajánlások teljesítéséhez.

1.3. A méltányos és igazságos átmenet biztosítása

1.3.1. A társadalmi és foglalkoztatási hatások enyhítése, valamint az igazságos és méltányos energetikai és éghajlatvédelmi átállás megvalósítása

Az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveknek jobban kell tükrözniük a társadalmi-gazdasági hatásokat, mint az eredeti nemzeti terveknek. A méltányosság és a szolidaritás kulcsfontosságú célkitűzések, és az európai zöld megállapodás szerves részét képezik, amely elismeri, hogy senkit és egyetlen helyet sem szabad a sorsára hagyni. Az energetikai és éghajlatvédelmi átállás társadalmi-gazdasági hatásainak a kezdetektől való kezelése, valamint a háztartások, az érintett iparágak és a munkavállalók védelme az egész folyamat során előfeltétele a jelenlegi energiaválság kezelésének és a méltányos átállás előkészítésének.

A klímasemlegességre való méltányos átállás biztosításáról szóló tanácsi ajánlás szakpolitikai csomagokat vázol fel a méltányos zöld átállás támogatására, és felkéri a tagállamokat, hogy ezeket teljes mértékben vegyék figyelembe nemzeti energia- és klímaterveik aktualizálási folyamata során (39). A tagállamoknak mindenekelőtt olyan egyértelmű stratégiákat kell kidolgozniuk, amelyek azonosítják és mérik az energetikai és éghajlatvédelmi átállás társadalmi, foglalkoztatási és készségfejlesztési következményeit (vagy az elosztásra gyakorolt egyéb hatásait), és megfelelően mérlegelik, hogyan lehet hatékonyan kezelni ezeket a kihívásokat. Az aktualizált nemzeti terveknek egyértelműen prioritásként kell kezelniük a méltányos átálláshoz, az átképzéshez és továbbképzéshez, valamint a munkaerőpiaci kiigazítások támogatásához nyújtott finanszírozást.

A szakpolitikák és intézkedések kidolgozásának és végrehajtásának a társadalom egészére kiterjedő megközelítést és egy olyan részletes megközelítést kell követnie, amely a leginkább érintett régiókra, iparágakra és népességcsoportokra összpontosít, különösen a már kiszolgáltatott helyzetben lévőkre.

3. keretes írás: A méltányos átállásra vonatkozó legfontosabb szakpolitikák és intézkedések az aktualizált nemzeti energia- és klímatervek esetében — az energiahatékonyság javításának előmozdítása, többek között a megfizethető szociális lakások ágazatában; pénzügyi ösztönzők és tanácsadás nyújtása az egyének számára, kellő figyelmet fordítva az ösztönzők tulajdonosok és bérlők közötti megosztására és a lakhatási költségek alakulására; — személyre szabott tájékoztatás és tanácsadás valamennyi fogyasztó és különösen a kiszolgáltatott helyzetben lévő háztartások számára (többek között digitális eszközök használatával) arról, hogyan csökkenthetik az energiaigényüket és energiaszámláikat. Az energiamegtakarítási intézkedéseknek a nagy energiaigényű fogyasztási és termelési tevékenységekre kell irányulniuk; — a megújuló energiaforrásokból származó energiához való hozzáférés megkönnyítése, az engedélyezési eljárások egyszerűsítése, valamint a polgárok és a megújulóenergia-közösségek révén az önellátás további fejlesztése révén az energiafogyasztók szerepvállalásának növelése, külön figyelmet fordítva a kiszolgáltatott csoportokra, valamint a vidéki és távoli területeken (pl. az EU legkülső régióiban (40)) élő fogyasztókra; — közvetlen támogatási intézkedések és a szükséges infrastruktúra fejlesztése révén a fenntartható közlekedést érintő kihívások megelőzése, beleértve a kiszolgáltatott helyzetben lévő háztartások számára való megfizethetőséget is; — a minőségi foglalkoztatáshoz való hozzáférés támogatása, különösen állami foglalkoztatási szolgálatok, testreszabott álláskeresési támogatás és egyéb aktív munkaerőpiaci szakpolitikai intézkedések (pl. tanfolyamok, munkaerő-felvételre és az átmenetre vonatkozó ösztönzők, célzott és időhöz kötött foglalkoztatási programok, tanulószerződéses gyakorlati képzések és minőségi szakmai gyakorlatok támogatási rendszerei) révén; — a munkahelyteremtés és a vállalkozói készség előmozdítása a zöld tevékenységek terén, például pénzügyi és nem pénzügyi intézkedések révén, hozzáférhető támogatást biztosítva az alulreprezentált és veszélyeztetett csoportok számára, valamint ösztönözve a zöld odaítélési szempontok előmozdítását a vállalkozók számára; — az emberek felvértezése a minőségi munkahelyekhez való hozzáféréshez és a munkaerőhiány kezeléséhez szükséges megfelelő készségekkel a zöld és digitális átállást elősegítendő, 1. az inkluzív oktatás és képzés előmozdításával, a készség-előrejelzésekkel összhangban és az érdekelt felek közötti partnerségeken, pl. a készségfejlesztési paktumon keresztül (41); 2. a tanulószerződéses gyakorlati képzésekre, a fizetett szakmai gyakorlatokra és a szakmai látogatásokra vonatkozó rendszerek; 3. felnőttek továbbképzése és átképzése, például egyéni tanulási fiókok (42), széles körben elismert tanfolyamok vagy az uniós készségfejlesztési paktumhoz való csatlakozás révén (43); — az oktatáshoz és a munkalehetőségekhez való kiegyensúlyozott és egyenlő hozzáférés biztosítása minden szinten és minden ágazatban, mérsékelve például a nemek közötti egyensúlyhiányt, amely mind a STEM-hallgatók, mind az energiaágazatban foglalkoztatottak körében jellemző; — méltányos adókedvezmény-rendszerek és szociális védelem biztosítása a leginkább érintett személyek és háztartások, különösen a kiszolgáltatott helyzetben lévők támogatása céljából, többek között a következők révén: 1. célzott és ideiglenes közvetlen jövedelemtámogatás a beruházási intézkedések kiegészítésére, 2. az adóteher áthelyezése a munkából származó jövedelmekről a zöld célkitűzésekre, valamint 3. innovatív munkahelyváltási programok, amelyek biztosítják a jövedelembiztonságot a munkaerőpiaci átmenetek során.

1.3.2. Az energiaszegénység által jelentett sürgető kihívások kezelése

A megfizethetőség az energiaunió egyik prioritása, amelynek tükröződnie kell az aktualizált nemzeti energia- és klímatervekben. A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy tűzzenek ki egyértelmű, konkrét, elérhető, mérhető és időhöz kötött célt az energiaszegénység csökkentésére. A tagállamoknak fel kell mérniük az energiaszegénységben élő háztartások számát (44). Az energiaszegénységről szóló bizottsági ajánlás (45) iránymutatást nyújt az energiaszegénység mérésére alkalmas mutatókkal kapcsolatban. Ösztönözni kell annak kifejtését, hogyan használják ezt a meghatározást és a mutatókat, és hogyan gyűjtik az energiaszegénységre vonatkozó adatokat – nemzeti és helyi szinten egyaránt.

Az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveknek figyelembe kell venniük a legújabb jogalkotási fejleményeket, különösen az energiaszegénységnek az energiahatékonysági irányelvben és a javasolt Szociális Klímaalapban javasolt fogalommeghatározását, valamint a klímasemlegességre való méltányos átállás biztosításáról szóló, fent említett tanácsi ajánlást.

Ezen értékelés alapján, ha egy tagállam úgy találja, hogy a háztartások jelentős része energiaszegénységben él, aktualizált nemzeti tervébe bele kell foglalnia az energiaszegénység csökkentésére vonatkozó indikatív nemzeti célkitűzést, beleértve a célkitűzések teljesítésére vonatkozó időkeretet is (46). Figyelembe véve ugyanakkor az energiaárak jelenlegi emelkedését, a Bizottság az összes tagállamot arra ösztönzi, hogy tűzzenek ki célt az energiaszegénység csökkentésére. Amennyiben a tagállamok nem tartják szükségesnek a fenti célkitűzést, meg kell indokolniuk ezt a döntésüket, és meg kell határozniuk, hogy minimálisan a háztartások mekkora száma minősülne „jelentősnek” ebben az összefüggésben. Emellett a nemzeti tervekben fel kell vázolni az energiaszegénység kezelésére irányuló szakpolitikákat és intézkedéseket, beleértve a szociálpolitikai intézkedéseket és az egyéb vonatkozó nemzeti programokat is. A tagállamoknak ismertetniük kell a célkitűzés meghatározásának módját, és az energiaárak jelenlegi emelkedésének figyelembevétele érdekében a rendelkezésre álló legfrissebb adatokat kell felhasználniuk.

2. Tematikus kérdések

2.1. A tiszta energiára való átállás előmozdítása

A létrehozott energiaügyi irányítási keret pozitívnak bizonyult, mivel a 2020-ra kitűzött uniós energiahatékonysági és megújulóenergia-célértékeket sikerült túlteljesíteni. Az orosz fosszilis tüzelőanyagok gyors és elengedhetetlenül szükséges helyettesítése a tiszta energiára való átállás jelentős léptékű növelését teszi szükségessé, elsőbbséget biztosítva az energiahatékonyságot célzó strukturális intézkedéseknek és építve a megújuló energia elterjedésének erőteljes fellendítésére. Emellett a digitális energetikai megoldások bevezetése fontos szerepet fog játszani az energiaágazat átalakításának támogatásában; az energiaügyi és digitális szereplők közötti együttműködés előmozdítása, valamint az energiaügyi és digitális menetrend közötti szinergiák megteremtése alapvető fontosságú az éghajlat-politikai célkitűzés eléréséhez. Az irányítási mechanizmusban rejlő lehetőségeket teljes mértékben ki kell aknázni a nemzeti tervek ilyen irányú aktualizálása során.

2.1.1. A megújuló energia és a hidrogén elterjedésének felgyorsítása

Az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveknek igazodniuk kell a felülvizsgált megújulóenergia-irányelvben javasolt ambiciózusabb célokhoz azáltal, hogy nemzeti hozzájárulást nyújtanak a kötelező érvényű átfogó uniós cél eléréséhez. A nemzeti terveknek ezen átfogó céllal arányos ágazati hozzájárulásokat is tartalmazniuk kell, és teljesíteniük kell a közlekedési ágazatra, a távfűtésre és -hűtésre, valamint az ipari és építőipari ágazatokra vonatkozó részcélokat. Az Oroszországból származó fosszilis tüzelőanyagok fokozatos kivezetésére és a klímasemlegességi célkitűzés elérésére irányuló uniós törekvéshez való határozott hozzájárulás érdekében Unió-szerte a megújuló energiaforrások gyorsított és tömeges elterjesztésére van szükség.

A REPowerEU tervvel összhangban különös figyelmet kell fordítani a földgáz helyettesítésére a fenntartható biometán-termelés fokozása (azaz főként a szerves hulladék, valamint az erdészeti és mezőgazdasági hulladék alapján), valamint a megújuló hidrogén alkalmazásának felgyorsítása révén a nehezen dekarbonizálható közlekedési és ipari ágazatokban.

Az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveknek tükrözniük kell a szükséges infrastruktúra és ösztönzők kiépítését, összhangban a REPowerEU azon célkitűzésével, hogy 2030-ig 10 millió tonna hazai megújuló hidrogént és 35 milliárd m3 fenntartható biometánt állítsanak elő. Továbbá le kell írni a szárazföldi közlekedésben használt olajalapú közlekedési üzemanyagok villamosításon és megújuló hidrogénen keresztül történő helyettesítésének módját. A 2030-ig 10 millió tonna importált hidrogénre vonatkozó célkitűzéssel összhangban az aktualizált nemzeti terveknek tükrözniük kell a megújuló hidrogén behozatalának megkönnyítése céljából már megvalósított vagy tervezett kezdeményezéseket vagy fellépéseket, illetve a jövőben létrehozandó vagy már létrehozott nemzetközi partnerségeket.

A Bizottság arra is ösztönzi a tagállamokat, hogy az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveikbe építsenek be egy, a fenntartható biogáz- és biometán-termelésre és -felhasználásra vonatkozó elemet, felmérve a nemzeti lehetőségeket és meghatározva a célok 2030-ra és 2050-re való teljesítésének pályáit (47).

Olyan szakpolitikák és intézkedések átfogó keretére van szükség, amelyek előmozdítják a megújuló energiaforrások elterjedését a gazdaság valamennyi érintett ágazatában. A megújuló energiaforrások gyorsabb elterjesztése különösen fontos azokban az ágazatokban, ahol eddig lassúbb ütemű volt az előrehaladás (például a közlekedési, az ipari és építőipari, valamint különösen a kibocsátáscsökkentési nehézségekkel szembenéző ágazatokban). A hangsúlyt a villamosítás, a megújuló technológiák (beleértve a megújuló hidrogént az ipari ágazatokban) és a keresletoldali válaszintézkedések elterjedésének előmozdítására kell helyezni, növelve az energiarendszer rugalmasságát és elősegítve a megújuló energiaforrások rendszer-integrációját.

A legtöbb megújulóenergia-projekt kidolgozása és bevezetése előtt álló különleges kihívás, amellyel a nemzeti energia- és klímaterveknek foglalkozniuk kell, az engedélyezés. E tekintetben a tagállamoknak össze kell hangolniuk nemzeti szakpolitikáikat és intézkedéseiket a megújulóenergia-irányelv módosítására irányuló, 2022. májusi javaslattal (48), az uniós napenergia-stratégiával és a megújulóenergia-projektek engedélyezési eljárásainak felgyorsításáról szóló kapcsolódó ajánlással (49).

Nemzeti terveik aktualizálása során a tagállamoknak az energiavásárlási megállapodások és a származási garanciák megkönnyítésére is intézkedéseket kell kidolgozniuk. A szakpolitikáknak az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv átdolgozására irányuló javaslatot követően a megújuló megoldások épületekben való bevezetésével is foglalkozniuk kell, különösen a fűtés (pl. hőszivattyúk) és a tetőre szerelt napenergia tekintetében, a REPowerEU terv célkitűzésével összhangban.

2.1.2. A strukturális energiahatékonysági intézkedések alapul vétele

Az energiahatékonysági intézkedések gyakran a legolcsóbb, legbiztonságosabb és legtisztább módját jelentik annak, hogy csökkentsük az Oroszországból származó fosszilis tüzelőanyagok behozatalától való függőségünket, és tisztességes utat biztosítsunk a tiszta energiára való átállás felé. Emellett a kevesebb energia felhasználása elősegíti az ellátás biztonságát és az energiatárolást, hozzájárul az energiaszegénység csökkentéséhez, és növeli a versenyképességet a globális színtéren.

Az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveknek igazodniuk kell az energiahatékonysági irányelv átdolgozásában javasolt ambiciózusabb célokhoz azáltal, hogy nemzeti hozzájárulást biztosítanak az átfogó, kötelező érvényű uniós célkitűzéshez és a végfelhasználói ágazatok energiafogyasztási részesedéséhez. Az aktualizált nemzeti terveknek tartalmazniuk kell továbbá az energiamegtakarítási kötelezettség kiszámításának és módszereinek részleteit, valamint a felújítandó teljes alapterületre vagy a középületek ezzel egyenértékű éves energiamegtakarítására vonatkozó előírt információkat.

Az aktualizált nemzeti tervekben szereplő, energiahatékonysággal kapcsolatos szakpolitikáknak, intézkedéseknek és programoknak valamennyi energiakeresleti ágazatra ki kell terjedniük, beleértve az épületeket (lakóépületek és szolgáltatási épületek), az ipart és a közlekedést is. Az energiahatékonyság elsődlegességének elvét (50) átfogó elvként kell alkalmazni, és meg kell magyarázni ezt az alkalmazást. Ezenkívül meg kell adni a számítási módszertant és a primerenergia-tényező számításának alapjául szolgáló adatokat.

Az épületek tekintetében az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveket össze kell hangolni az épületek energiateljesítményéről szóló irányelvre irányuló javaslatban foglalt aktualizált és fokozott ambícióval és követelményekkel, valamint az épületek energetikai felújítására irányuló fokozott erőfeszítésekkel az épületfelújítási arányok megkétszerezése céljából (épületkorszerűsítési program (51)). A nemzeti hosszú távú korszerűsítési stratégiákban foglalt kötelezettségvállalásokat követő aktualizált nemzeti energia- és klímaterveknek tartalmazniuk kell az épületállomány fokozatos dekarbonizációja érdekében hozott intézkedéseket, beleértve a támogató pénzügyi és technikai segítségnyújtási intézkedéseket is, amelyek a képzett munkaerő rendelkezésre állásához is kapcsolódnak.

A REPowerEU tervvel és az EU energiatakarékosságról szóló közleményével (52) összhangban a tagállamoknak tájékoztatást kell nyújtaniuk a hozzájárulásukról és arról, hogy hogyan hajtják végre a REPowerEU tervet azáltal, hogy a magatartásformák megváltoztatására irányuló intézkedéseket, kommunikációs kampányokat és az energiamegtakarítás ösztönzése érdekében végrehajtott vagy tervezett költségvetési intézkedéseket tüntetnek fel.

2.1.3. A zöld és digitális kettős átállásban rejlő lehetőségek teljes körű kiaknázása

Az EU energiarendszerének mélyreható digitális átalakítása szintén az egyik kulcsfontosságú elem a REPowerEU és az európai zöld megállapodás célkitűzéseinek megvalósításához. Az energia- és erőforrás-hatékonyság, az energiarendszer dekarbonizációja, villamosítása, ágazati integrációja és decentralizációja is hatalmas erőfeszítést igényel a digitalizáció terén.

A tagállamok felkérést kapnak arra, hogy azonosítsák az energetikai és digitális nemzeti tevékenységek, célértékek és célkitűzések közötti szinergiákat, és vizsgálják meg, hogyan lehetne ezeket még jobban kiaknázni„Az energiarendszer digitalizálása – uniós cselekvési terv” (53) közleménnyel összhangban lévő szakpolitikák és intézkedések révén. A digitalizáció kulcsfontosságú lesz a fogyasztói szerepvállalás fokozása és a jövőbeli energiarendszernek megfelelő villamosenergia-infrastruktúra fejlesztése szempontjából. A villamosenergia-hálózat digitalizálásába való beruházás az energiarendszer költséghatékony átalakítását is lehetővé teszi.

Helyreállítási és rezilienciaépítési terveik tapasztalataira építve a Bizottság arra is ösztönzi a tagállamokat, hogy törekedjenek szinergiákra a nemzeti energia- és klímatervek és„A digitális évtizedhez vezető út” nevű, a 2030-ig tartó időszakot érintő szakpolitikai program (54) keretében benyújtott, a digitális évtizedre vonatkozó nemzeti stratégiai ütemtervek között annak biztosítására, hogy a digitális infrastruktúra és technológiák az európai zöld megállapodással összhangban hozzájáruljanak a fenntartható körforgásos és klímasemleges gazdasághoz és társadalomhoz. A Bizottság felkéri a tagállamokat, gondolkozzanak el arról, hogyan fogják felhasználni a digitális évtized folyamatát és eszközeit, különösen a több országra kiterjedő projekteket a zöld átállás felgyorsítása érdekében.

2.2. Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás követelményeinek integrálása

A szélsőséges időjárási körülmények gyakorisága és súlyossága egyre nő. Az első nemzeti energia- és klímatervek elkészítése óta világszerte egyre inkább elismerik az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás fontosságát (55). 2021-ben a Bizottság közzétette az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásra vonatkozó új uniós stratégiát, amely hangsúlyozta annak fontosságát, hogy az éghajlatváltozás hatásaival szembeni rezilienciát beépítsék a nemzeti költségvetési keretekbe és a természetalapú megoldásokba. Az európai klímarendelet hangsúlyozza annak fontosságát, hogy az ágazati intézkedések reziliensek legyenek a változó éghajlat lehetséges káros hatásaival szemben (56).

A tagállamok felkérést kapnak arra, hogy aktualizált nemzeti terveikben – az uniós alkalmazkodási stratégiával összhangban – alkalmazkodási célokat határozzanak meg az energiaunió (57) keretében kitűzött nemzeti célkitűzések, célok és hozzájárulások elérésének támogatása érdekében. Az éghajlatváltozással kapcsolatos kockázatokat integrálni kell a beruházási és tervezési döntésekbe, növelni kell a tagállamok alkalmazkodóképességét, meg kell erősíteni a rezilienciát, és csökkenteni kell az éghajlatváltozással szembeni sérülékenységet. Fontos, hogy az alkalmazkodási intézkedés – megfelelő tervezés esetén – járulékos előnyökkel járhat az éghajlatváltozás mérséklése szempontjából, és méltányos módon javíthatja a társadalmi és gazdasági rezilienciát, figyelembe véve az éghajlatváltozás és a szélsőséges időjárási viszonyok egyenlőtlen regionális és társadalmi hatásait. Az éghajlatváltozás mérséklését célzó beruházásoknak az éghajlatváltozás hatásaival szemben reziliensnek kell lenniük.

Az alkalmazkodási célokat lehetőség szerint számszerűsíteni kell, és egyértelműen össze kell kapcsolni az energiaunió konkrét célkitűzéseivel és az általuk támogatott szakpolitikákkal. A nemzeti alkalmazkodási stratégiára vagy tervre való hivatkozásokat bele lehet foglalni az aktualizált nemzeti energia- és klímatervek szakpolitikákról és intézkedésekről szóló fejezetének vonatkozó szakaszaiba. Az aktualizált nemzeti energia- és klímatervek például meghatározhatnák, mely intézkedések biztosítják a földhasználat szén-dioxid-megkötési potenciálját (dekarbonizációs dimenzió), a villamosenergia-termelési kapacitást (energiabiztonsági dimenzió) vagy a lakossági energiamegtakarítást (energiahatékonysági dimenzió) vízhiány, vízminőséggel kapcsolatos problémák, aszályok, erdőtüzek vagy hőhullámok esetén. A tervezett és végrehajtott természetalapú megoldások az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásra (pl. elsivatagosodás, városi hő, áradások stb. elleni védelem) gyakorolt tényleges vagy várható hatásukkal együtt írhatók le. Különös hangsúlyt kell fektetni a vízre, különösen az energiarendszerek strukturális vagy szezonális vízhiánnyal szembeni rezilienciájára. Innovatív megközelítések vehetők figyelembe, például biztonsági szabályzatok és az éghajlatváltozással szembeni védelmi rést kezelő költségvetési intézkedések, valamint a biológiai sokféleség megőrzését célzó beruházások, amelyek hozzájárulhatnak az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodáshoz.

2.3. A földhasználati, erdészeti és mezőgazdasági ágazat tervezésének javítása

A földhasználati, az erdészeti és a mezőgazdasági ágazat döntő szerepet fog játszani az EU klímasemlegességi és alkalmazkodási célkitűzéseinek elérésében az üvegházhatásúgáz-kibocsátás jelentős csökkentése, a fokozott szén-dioxid-eltávolítás és az ökoszisztéma-szolgáltatások révén, a reziliencia javítása érdekében. Az EU szénelnyelője folyamatosan csökken. Ennek okai közé sorolhatók a fa iránti kereslet növekedése, a kitermelési érettséget elérő erdők és az erdőket érintő zavarok gyakoriságának növekedése. Ugyanakkor az uniós mezőgazdasági ágazatban a kibocsátáscsökkentés terén elért előrehaladás az éghajlatváltozás elleni fellépés fokozott támogatása ellenére is stagnált. A mezőgazdasági ágazatban az üvegházhatásúgáz-kibocsátás fő forrását az állatállomány – mind az emésztőrendszeri fermentációból, mind a trágyakezelésből származó – metánkibocsátása, valamint a műtrágyahasználatból és a trágyakezelésből eredő dinitrogén-oxid-kibocsátás jelenti.

Az 1.1. szakaszban foglaltaknak megfelelően az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveknek tükrözniük kell a LULUCF-rendelet felülvizsgálatára javasolt ambiciózusabb törekvéseket, meghatározva a nemzeti célok felé vezető utat. A nemzeti tervekben jelezni kell, hogy a különféle szakpolitikák és intézkedések, valamint nagyratörő ambíciók miként fogják növelni a földhasználati, erdőgazdálkodási és mezőgazdasági ágazat hozzájárulását az EU fokozott éghajlat-politikai célkitűzéséhez. A tagállamoknak a biológiai sokféleséggel és a bioenergiával kapcsolatos megfelelő kezdeményezésekkel összefüggésben hatékonyabban be kell építeniük az éghajlatváltozás mérséklésére, az alkalmazkodásra és a természet helyreállítására irányuló intézkedéseket a földhasználati, erdőgazdálkodási és mezőgazdasági ágazataikba. Újabban a természet regenerálódásáról szóló törvényjavaslat (58) az éghajlatváltozás mérséklése és az ahhoz való alkalmazkodás szempontjából releváns földgazdálkodási szempontokkal is foglalkozik.

A szakpolitikáknak és intézkedéseknek tükrözniük kell az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodással és az éghajlatváltozás mérséklésével kapcsolatos ambiciózusabb törekvéseket, amelyek a szén-dioxid-kibocsátásra és a szén-dioxidtól eltérő kibocsátásokra, valamint a szén-dioxid-eltávolításra is kiterjednek az energiahatékonysággal, a megújulóenergia-termeléssel és -felhasználással, valamint az ökoszisztémák megőrzésével, védelmével és helyreállításával összefüggésben.

4. keretes írás: Az aktualizált nemzeti energia- és klímatervek LULUCF-rendeletre vonatkozó tartalma. A következő tevékenységek tervezése és számszerűsítése: — a hatékony szakpolitikai döntésekhez, a tervezéshez és a végrehajtáshoz szükséges információgyűjtési és nyomonkövetési rendszer fejlesztése a földhasználati, az erdészeti és a mezőgazdasági ágazatban (pl. műholdas felvételek révén). A rendszernek magában kell foglalnia a hatékony végrehajtás biztosításának szükségességét az ökoszisztémák védelmére és helyreállítására vonatkozó célkitűzések tekintetében; — az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentése a mezőgazdaság azon területein, amelyekre nem a szén-dioxid-kibocsátás jellemző, úgymint emésztőrendszeri fermentáció, trágyakezelés és műtrágya-gazdálkodás; — a nettó elnyelés növelése a földhasználati, az erdészeti és a mezőgazdasági ágazatban, többek között a karbongazdálkodás és a hosszú élettartamú szén-dioxid-tároló anyagok (például faalapú építési termékek) révén, miközben a fókuszt az integrált megközelítésekre (pl. természetalapú megoldások) helyezik annak érdekében, hogy ezek az intézkedések egyúttal az ökoszisztémák védelmére és helyreállítására vonatkozó, valamint egyéb környezetvédelmi célkitűzésekhez (pl. biológiai sokféleség, szennyezőanyag-mentesség, a természeti erőforrások kimerülésének megállítása) is hozzájáruljanak; — a biomasszával kapcsolatos energiahatékonysági intézkedések előmozdítása és végrehajtása, beleértve a bioalapú szigetelőanyagok beszerzését is.

2.4. A metánkibocsátás kezelése

A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy aktualizált nemzeti energia- és klímatervükben az uniós metánstratégia célkitűzéseit figyelembe véve határozzanak meg a metánkibocsátás csökkentésére irányuló ágazati célkitűzéseket és célértékeket, valamint megfelelő szakpolitikákat és intézkedéseket (59).

A metánkibocsátás csökkentése közvetlenül hozzájárul a felmelegedés ütemének lassításához. Ezenfelül, mivel a metán az ózon prekurzora, kibocsátásának csökkentése a levegőszennyezést is csökkenti. A metán globális felmelegedési potenciálja 100 év alatt 28-szor nagyobb, mint a szén-dioxidé. Az EU-ban az emberi eredetű metánkibocsátás több mint fele a mezőgazdaságból származik, és a teljes uniós metánkibocsátás 54 %-áért (az EU teljes ÜHG-kibocsátásának több mint 6 %-áért) az állatállomány a felelős (60). A metánkibocsátás mintegy negyede ehelyett szilárd hulladékból és szennyvízből, közel ötöde pedig energiából származik.

A metán a közös kötelezettségvállalási rendelet (61) hatálya alá tartozik, amely rendelet rugalmasságot biztosít a tagállamok számára a metánkibocsátás mérséklésére szolgáló megfelelő szakpolitikák megválasztásában. Emellett az EU számos olyan ágazati szakpolitikával rendelkezik (62), amelyek hozzájárulnak a metánkibocsátás csökkentéséhez. Ilyen például a közös agrárpolitika, a hulladéklerakókról szóló irányelv, valamint az ipari kibocsátásokról szóló irányelv, a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv és a megújulóenergia-irányelv javasolt és tervezett felülvizsgálata, valamint az energiaágazatban a metáncsökkentésről szóló új rendeletjavaslat.

5. keretes írás: Példák a metánkibocsátás csökkentésére irányuló szakpolitikákra és intézkedésekre: — Mezőgazdaság – az egészséget és a termékenységet javító ösztönzők bevezetése a tenyésztés területén, az emésztőrendszeri fermentációból származó metán mennyiségének csökkentését célzó takarmánygazdálkodás és takarmány-adalékanyagok alkalmazása, anélkül, hogy az az egyéb környezetvédelmi kérdések, például az ammóniakibocsátás csökkentésének rovására menne; a trágyatárolási technikák (pl. hígtrágyahűtés, -savasítás, a trágya- és hígtrágyatárolók lefedése, kibocsátási határértékek és ellenőrzési követelmények bevezetése) és a biogáz-visszanyeréssel történő anaerob biológiai lebontás előmozdítása a trágyakezelésből származó metán mennyiségének csökkentése érdekében; ennek további előnye, hogy csökkenti a földgázimporttól való függőséget, és megelőzi az ammóniakibocsátást; fenntarthatóbb étrendek előmozdítása, amelyek kevesebb vörös és feldolgozott húst, viszont több növényi alapú fehérjeforrást tartalmaznak. — Szilárd hulladék és szennyvíz – a hulladéklerakókba kerülő szerves hulladék mennyiségének csökkentése az idevágó jogszabályok teljes körű és gyors végrehajtása révén; a hulladékoknak a keletkezés helyén történő szétválasztása és a biogáz-visszanyeréssel történő anaerob biológiai lebontás a szilárd hulladékból származó metán mennyiségének csökkentése érdekében; az iszap biogáz-visszanyeréssel történő anaerob biológiai lebontása a szennyvízből származó metán mennyiségének csökkentése érdekében. — Energia – a metánkibocsátás csökkentéséről szóló rendeletjavaslattal (63) összhangban javítani kell a metánkibocsátással kapcsolatos nyomon követést, jelentést és ellenőrzést az energiaágazatban, és a kibocsátásokat kötelező szivárgásészleléssel és -javítással, valamint a lefúvatás és fáklyázás tilalmával kell csökkenteni.

2.5. A CO2 hosszú távú geológiai tárolásának integrálása

A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy aktualizált nemzeti energia- és klímaterveikbe foglalják bele azokat a tervezett erőfeszítéseket, amelyek lehetővé teszik iparágaik számára, hogy a 2009/31/EK irányelvvel összhangban állandó jelleggel geológiai tárolóhelyeken választhassák le és tárolhassák inherens technológiai kibocsátásaikat. A klímasemlegességi célkitűzés eléréséhez az szükséges, hogy a kibocsátáscsökkentési nehézségekkel szembenéző ágazatok fennmaradó üvegházhatásúgáz-kibocsátása és -elnyelése az EU-n belül legkésőbb 2050-ig egyensúlyban legyen, és hogy az EU ezt követően negatív kibocsátást érjen el.

Számos tevékenység, többek között az energiaigényes iparágak – például a cement-, vas- és acél-, alumínium-, cellulóz- és papíripar és finomítók –, valamint a mezőgazdaság magukból a termelési folyamatokból származó inherens technológiai kibocsátásokat eredményeznek. A szén-dioxid-leválasztás és -tárolás, illetve a szén-dioxid-leválasztás és -hasznosítás kulcsfontosságú hozzájárulást jelenthet ezen ágazatok kibocsátásainak kezeléséhez.

Emellett CO2-eltávolítással, például szén-dioxid-leválasztással és -tárolással (BECCS) és közvetlen légköri szén-dioxid-leválasztással (DACCS) is segíthet a szén-dioxid légkörből való eltávolításában. A BECCS telepítését az aktualizált nemzeti energia- és klímatervekben kell megközelíteni, teljes mértékben figyelembe véve a fenntartható biomassza korlátait és rendelkezésre állását.

6. keretes írás: A szén-dioxid-leválasztásra és -tárolásra vonatkozó célkitűzések, célértékek és hozzájárulások meghatározása. A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy bocsássák rendelkezésre a következő információkat: — éves összesített előrejelzés azon inherens technológiai kibocsátásokról, amelyek mennyiségét CO2-leválasztással csökkenteni kell; — a biogén CO2 és a közvetlenül a levegőből származó CO2 éves mennyisége, amely a CO2 geológiai tárolására rendelkezésre fog állni; — az évente üzemképesen rendelkezésre bocsátható geológiai CO2-tároló kapacitás; — a szénhidrogén-tárolók kitermelésének végén esetlegesen rendelkezésre álló éves CO2-tároló kapacitás; — tervezett CO2-szállítási infrastruktúra; — a CO2-leválasztásra, -szállításra és -tárolásra irányuló beruházásokhoz rendelkezésre álló állami finanszírozási támogatás; — a hosszú távú geológiai CO2-tárolási lehetőségek kiaknázását támogató egyéb intézkedések.

2.6. A kutatási, innovációs és versenyképességi dimenzió előmozdítása

A kezdeti nemzeti energia- és klímatervek 2020. évi értékelésére (64) építve, valamint a jelenlegi geopolitikai körülmények és a közelmúltbeli szakpolitikai fejlemények figyelembevételével a tagállamok felkérést kapnak arra, hogy aktualizált terveikben erősítsék meg a kutatási innováció és a versenyképesség dimenzióját.

A tiszta energiával és az alacsony szén-dioxid-kibocsátású technológiákkal kapcsolatos sikeres kutatási és innovációs kibocsátási pályamodellhez elegendő szakértőre és vállalkozóra van szükség, akiket az uniós, nemzeti és regionális programok szinergikus alkalmazása támogat. A 2030-ig (és adott esetben 2050-ig) teljesítendő egyértelmű nemzeti K+I-célértékek és célkitűzések, a tagállamok közötti fokozott együttműködés és a nemzeti K+I-tevékenységek folyamatos nyomon követése elengedhetetlen az EU versenyképességének megerősítéséhez és a zöld megállapodás célkitűzéseinek eléréséhez. Ezeknek az elemeknek fontos szerep jut a K+I és a piaci elterjedés közötti szakadék áthidalása, az EU versenyképességének megerősítése és végső soron a zöld megállapodás célkitűzéseire várhatóan hatást gyakorló technológiák gyorsított bevezetése tekintetében. A K+I-stratégiáknak olyan nem technológiai, transzdiszciplináris szempontokat is magukban kell foglalniuk és támogatniuk kell, amelyek döntő fontosságúak az ökológiai és energetikai átállás felgyorsítása szempontjából; a viselkedésbeli változás, az éghajlattudatos életmódra vonatkozó döntések ösztönzése, az intézményi, irányítási és szakpolitikai innovációk előmozdítása a klímasemleges átalakulás feltételeinek megteremtése érdekében.

Az aktualizált nemzeti terveknek le kell írniuk a kereskedelmi forgalomban kapható, alacsony szén-dioxid-kibocsátású technológiák, berendezések és alkatrészek gyártásának a területükön történő elősegítésére irányuló tagállami célkitűzéseket és szakpolitikákat (figyelembe véve például a beruházások jelenlegi helyzetét és tendenciáit, valamint a hozzáadott értéket), továbbá azokat a célkitűzéseket és szakpolitikákat, amelyek ezt a harmadik országokban tett diverzifikációs erőfeszítések révén kívánják elérni. A REPowerEU terv meghatározásában a célok eléréséhez diverzifikálni kell a megújulóenergia-berendezések és a kritikus fontosságú nyersanyagok kínálatát, csökkenteni kell az ágazati függőségeket, fel kell számolni az ellátási lánc szűk keresztmetszeteit, és bővíteni kell az EU tisztaenergia-technológiai gyártási kapacitását. Az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveknek jobban tükrözniük kell a kulcsfontosságú alacsony szén-dioxid-kibocsátású energiatechnológiák gyártási kapacitásaival és ipari értékláncaival kapcsolatos igényeket.

7. keretes írás: Bevált gyakorlat a kutatási, innovációs és versenyképességi dimenzió javítására — A tiszta energiával kapcsolatos azon K+I-igények azonosítása és ismertetése, amelyek szükségesek az energia- és éghajlat-politikai célkitűzések megvalósításához, beleértve a környezeti hatásokat és a méltányos átállás szempontjait (65), valamint a zöld átállás társadalmi-gazdasági hatásainak értékelését. — A nemzeti K+I-célkitűzések és -finanszírozási célértékek leírása, amelyek konkrét, kvantitatív útvonalakat ismertetnek az egyes kulcsfontosságú tisztaenergia-technológiákra, valamint a szén-dioxid-leválasztásra és -tárolásra vonatkozó 2030-as és 2050-es célkitűzések eléréséhez. — A tisztaenergia-értékláncok ipari lépéseinek integrálása, például a megújulóenergia-technológiák gyártási kapacitásainak megteremtése révén, ami az európai ipar versenyképességét is támogatja. — A releváns nemzeti alapok és tevékenységek közötti szinergiák feltárása az innovációs platformokkal és a stratégiai energiatechnológiai (SET)-terv végrehajtásával foglalkozó munkacsoportokkal, valamint adott esetben az uniós zöld megállapodáshoz kapcsolódó négy küldetéssel (66). — A SET-tervben részt vevő országok közötti együttműködés javítása, különösen, de nem kizárólag a Horizont Európa keretprogram tiszta energiára való átállással kapcsolatos partnerségén keresztül. — Annak ismertetése, hogyan lehet fokozni a globális partnerekkel folytatott együttműködést a tiszta energiával kapcsolatos K+I terén. — A vállalati innováció támogatásának és finanszírozási eszközökhöz való hozzáférésének javítása, ideértve az induló és a növekvő vállalkozásokat, valamint a kkv-ket is. — A tiszta energia és az alacsony szén-dioxid-kibocsátású technológiák értékláncai gyártási bővítésének és diverzifikált termelési kapacitásának integrálása a versenyképességgel kapcsolatos nemzeti célkitűzésekbe, szakpolitikákba és intézkedésekbe. — A tiszta energiára való átálláshoz szükséges készségfejlesztés integrálása, összekapcsolva például a megújuló energiával kapcsolatos készségfejlesztési paktummal. — Integrálni kell az újrafeldolgozhatóság és a körforgásosság fogalmát, valamint a függőség csökkentésének szükségességét, és hatékonyan diverzifikálni kell az importált nyersanyagok és a tiszta energiatechnológiák gyártásához szükséges alkatrészek beszerzését. — Azon módszerek azonosítása és ismertetése, hogy miként lehetne javítani a tisztaenergia-technológiák versenyképességét a globális piacon, beleértve a fő mozgatórugókat és kihívásokat mind a belső, mind a globális piacokon.

2.7. A klímasemlegességi célkitűzés integrálása

A tagállamoknak az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveikbe olyan elemeket kell beépíteniük, amelyek – hosszú távú nemzeti stratégiáikra építve – javítják az EU klímasemlegességi célkitűzésével való összhangot és koherenciát. Az EU klímasemlegességi célkitűzésével való összhang és koherencia megteremtése érdekében az európai klímarendelet módosította az irányítási rendeletet annak érdekében, hogy ez utóbbi idevágó rendelkezései tartalmazzák a klímasemlegességi célkitűzést (67). A tagállamok többek között a következők révén javíthatják az összhangot és a koherenciát:

— a tervezett szakpolitikák és intézkedések hatásainak értékelése során elemzik a klímarendelet 2. cikkének (1) bekezdésében meghatározott uniós klímasemlegességi célkitűzéssel való összhangot (az irányítási rendelet 3. cikke (2) bekezdésének f) pontja);

— a terv elemzési alapjaként leírják, hogy a meglévő szakpolitikák és intézkedések, valamint a tervezett szakpolitikák és intézkedések hogyan járulnak hozzá a klímarendelet 2. cikkének (1) bekezdésében (az irányítási rendelet 8. cikke (2) bekezdésének e) pontjában és az irányítási rendelet 1. melléklete 1. része B. szakaszának 5.5. pontjában) meghatározott uniós klímasemlegességi célkitűzés eléréséhez;

— az üvegházhatásúgáz-kibocsátással és -elnyeléssel kapcsolatos szakpolitikák és intézkedések meghatározása során kitekintést adnak az EU klímasemlegességi célkitűzésének elérésére (az irányítási rendelet I. melléklete 1. része A. szakaszának 3.1.1.i pontja).

3. A nemzeti energia- és klímatervek aktualizálásakor figyelmet érdemlő horizontális kérdések

3.1. A kezdeti nemzeti energia- és klímatervekből levont tanulságok hasznosítása

A tagállamok által benyújtott kezdeti nemzeti energia- és klímatervek lefektetik az európai zöld megállapodás és a REPowerEU terv ambícióinak fokozásához és célkitűzéseinek eléréséhez szükséges alapokat. Előkészítésük az irányítási rendeletben meghatározott iteratív folyamatot követte, amely a Bizottság és a tagállamok közötti széles körű konzultációkra, valamint az érdekelt felekkel és a civil társadalommal folytatott konzultációkra épült. A Bizottság egyenként, uniós szinten (68) értékelte az első tervjavaslatokat, és ajánlásokat fogalmazott meg a tagállamok (69) számára a tervek véglegesítésére vonatkozóan. A végleges terveket – bár némi késéssel – 2019. december 31-ig benyújtották, és a Bizottság külön-külön és összesítve is értékelte őket (70).

3.1.1. A 2030-ig tartó időszakra szóló nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervek javítása

Az „összkormányzati megközelítés” az eredeti tervek előkészítésének központi eleme és az irányítási rendelet egyik alapelve. Segít javítani az energiaunió öt dimenziója közötti összhangot és szinergiákat teremteni a különböző szakpolitikai területek között.

Kérjük a tagállamokat, hogy javasolt és végleges integrált nemzeti terveik aktualizálásának előkészítése során valamennyi érintett hatósággal és érdekelt féllel vegyék fel a kapcsolatot. Ezeknek az érintett hatóságoknak különböző portfólióikon keresztül együtt kell működniük a nemzeti tervek aktualizálása, valamint az energiaunió, az európai zöld megállapodás, az európai szemeszter, a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz, a REPowerEU terv, valamint az uniós energia- és éghajlat-politika egyéb fejleményeihez kapcsolódó közös célok elérése érdekében. E folyamatnak biztosítania kell, hogy a hatóságok felelősséget vállaljanak az integrált nemzeti tervek végrehajtásáért.

A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy építsenek az eredeti nemzeti terveikre, és közben teljes mértékben vegyék figyelembe a Bizottság által elvégzett kapcsolódó értékelést.

3.1.2. Szinergiák az integrált eredményjelentésekkel

A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy aktualizált nemzeti energia- és klímaterveik elkészítésekor használják fel az első integrált nemzeti energia- és éghajlat-politikai eredményjelentéseket. A jelentések a következőkre használhatók fel: i. segítségnyújtás a jelenlegi helyzet leírásához, beleértve az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodást is; ii. az első nemzeti tervekben meghatározott célkitűzések, célértékek és hozzájárulások elérése terén még fennálló hiányosságok felmérése; és iii. következtetések levonása a nemzeti energia- és éghajlat-politikai eredményjelentésekben szereplő szakpolitikák, intézkedések és beruházások megfelelőségéről minden dimenzióban és ágazatban, beleértve a levegőminőségre és a levegőszennyező anyagok kibocsátására gyakorolt hatásukat is.

A tagállamok 2023. március 15-ig első alkalommal nyújtanak be nemzeti energia- és éghajlat-politikai eredményjelentéseket a Bizottságnak (71). A jelentéstétel és az előrehaladás nyomon követése az irányítási rendelet két fő jellemzője. A nemzeti energia- és éghajlat-politikai eredményjelentések hozzá fognak járulni a kezdeti nemzeti energia- és klímatervek végrehajtása terén elért előrehaladás tényeken alapuló értékeléséhez, és ezáltal értékes eszközt jelentenek majd a potenciálisan fejlesztendő területek meghatározásához. Az előrehaladásról szóló jelentéstétel és nyomon követés formátuma úgy lett kidolgozva, hogy elemezni lehessen az energia- és éghajlat-politikák végrehajtását a nemzeti energia- és klímatervekben, szem előtt tartva a tagállamok és a Bizottság adminisztratív terheinek korlátozását.

Az aktualizált nemzeti tervek elemző része, valamint a tervezett szakpolitikák és intézkedések kiaknázhatják az előrehaladásról szóló jelentéstételhez gyűjtött információkat. A villamosenergia- és gázpiacokra, az energiaárakra és a jelenlegi árelemek (energia, hálózat, adók/illetékek árkomponensek) bontására való hivatkozáskor azonban a tagállamoknak a nemzeti energia- és éghajlat-politikai eredményjelentések benyújtásának időpontjához képest aktualizált elemzést kell benyújtaniuk.

3.2. Korai és inkluzív társadalmi részvétel az Aarhusi Egyezménnyel összhangban

Az eredeti tervekhez hasonlóan a tagállamoknak a helyi hatóságokkal, a civil társadalmi szervezetekkel, a szociális partnerekkel, az ágazati üzleti közösséggel, a befektetőkkel és más érdekelt felekkel folytatott párbeszéd keretében kell aktualizálniuk a nemzeti energia- és klímaterveket. Az irányítási rendelet 10. cikke előírja a tagállamok számára, hogy a nyilvánosság számára már korán és ténylegesen lehetőséget biztosítsanak a nemzeti energia- és klímatervek kidolgozásában való részvételre. A tagállamok részes felei az Aarhusi Egyezménynek (72), ezért kötelesek biztosítani, hogy a nyilvánosság időben és ténylegesen lehetőséget kapjon arra, hogy átlátható és méltányos keretek között részt vegyen a nemzeti tervek aktualizálására irányuló tervezetek elkészítésében (73). A nyilvánosság számára észszerű időt kell biztosítani arra, hogy részt vehessen a folyamat különböző szakaszaiban, és erre akkor kell sort keríteni, amikor még minden lehetőség nyitva áll (74). A megalapozott konzultáció érdekében a nyilvánosság számára már a konzultációs időszak kezdetén hozzáférést kell biztosítani minden vonatkozó dokumentumhoz, jelentéshez és feltételezéshez. Arra kérjük a tagállamokat, hogy gondolkodjanak el azon, mi lehetne a konzultáció legjobb módja, például egy külön NEKT-honlap létrehozása erre a célra, amely az összes információt tartalmazza.

Az irányítási rendelet 11. cikke értelmében a tagállamoknak többszintű energia- és éghajlat-politikai párbeszédet kell kialakítaniuk. Platformot kell biztosítaniuk ahhoz, hogy az érdekelt felekkel megvitassák a különböző energia- és éghajlat-politikai forgatókönyveket, valamint a klímarendeletben meghatározott uniós klímasemlegességi célkitűzés elérését (75). A tagállamok a nemzeti energia- és éghajlat-politikai eredményjelentésekben beszámolnak a párbeszéd kialakítása terén elért előrehaladásról. A nyilvános konzultációk során a tagállamok ösztönzést kapnak arra, hogy erősítsék meg a többszintű párbeszédet, és működjenek együtt azokkal a regionális és helyi egyénekkel és csoportokkal, akik/amelyek konkrét intézkedéseket tudnak előterjeszteni. A meglévő fórumokkal, például a Polgármesterek Szövetségével való szinergiákat is fel kell tárniuk. A tagállamoknak a vonatkozó nemzeti szabályokkal és gyakorlatokkal összhangban biztosítaniuk kell a szociális partnerek teljes körű és időben történő konzultációját és bevonását is. A szociális párbeszéd és a társadalom egészére kiterjedő megközelítés – a szociális jogok európai pillérének elveivel összhangban – kulcsfontosságú a hatékony energia- és éghajlat-politikák kidolgozásához és végrehajtásához.

Az aktualizált nemzeti energia- és klímatervekbe a tagállamoknak bele kell foglalniuk a konzultációk összefoglalását, valamint a nyilvánosság nézeteit vagy ideiglenes nézeteit. A tagállamoknak ki kell fejteniük, hogy a nyilvánosság véleményét hogyan vették figyelembe a javasolt és a végleges nemzeti tervek benyújtása előtt. A tagállamoknak azt is fel kell vázolniuk, hogy a folyamat hogyan tette lehetővé a nyilvánosság átlátható és tisztességes részvételét.

3.3. A regionális együttműködés megerősítése az összehangoltabb válaszadás és a szolidaritás előmozdítása érdekében

A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy az aktualizált nemzeti tervek elkészítése során erősítsék meg a regionális együttműködést. A lehetőségekhez mérten ajánlatos az ilyen együttműködést a már létrehozott regionális együttműködési fórumon keresztül koordinálni. Szükség esetén az uniós energiaplatform (76) keretében létrehozott regionális csoportok, valamint az uniós piac gázellátásának biztonságához kapcsolódó regionális kockázati csoportok is nyújthatnak támogatást. Noha az irányítási mechanizmust úgy alakították ki, hogy ösztönözze a tagállamok közötti, határokon átnyúló és regionális szintű együttműködést (77), a tagállamok a kezdeti nemzeti energia- és klímatervek elkészítése során nem használták ki teljes mértékben a regionális együttműködésben rejlő lehetőségeket.

A tagállamokat arra is ösztönözni kívánjuk, hogy – területi és ágazati szinten egyaránt – önkéntesen vegyenek részt nemzeti energia- és klímaterveik egyes részeinek közös megtervezésében. Ez lehetőséget kínál a tagállamokra nehezedő adminisztratív terhek enyhítésére és a nemzeti energia- és klímatervek tartalmának javítására. A Bizottság készen áll arra, hogy megkönnyítse ezt az együttműködést, amennyiben a tagállamok igénylik ezt az aktualizált nemzeti energia- és klímatervek tervezetének elkészítése során. Az energia- és éghajlat-politikával kapcsolatos regionális együttműködés lehetővé teszi a szinergiák feltárását a nemzeti energia- és éghajlat-politikai célkitűzések hatékony elérése érdekében, biztosítva a tervek következetesebbé tételét. A koordináció területei közé tartozhatnak például a megújuló energiaforrásokkal kapcsolatos közös projektek vagy támogatási programok (pl. a közös program létrehozására vonatkozó következetes határidők és intézkedések), valamint a megújuló energia régión belüli fejlesztésére vonatkozó következetes megközelítések vagy a SET-terv keretében folytatott együttműködés.

A Bizottság felkéri a tagállamokat, hogy a nemzeti tervük aktualizálásának tervezetében foglalják össze a regionális konzultációk eredményeit – a többi tagállam észrevételeit is beleértve –, és fejtsék ki, hogyan vették figyelembe ezeket az észrevételeket.

A tagállamok arra is felkérést kapnak, hogy vonják be a regionális partnereket a következetes tervezés biztosítása és az ellátás biztonságával kapcsolatos kockázatok kezelése érdekében. Ez a megfelelő villamosenergia-infrastruktúra és energiaátviteli infrastruktúra (fizikai dimenzió) kiépítésének biztosítása, valamint a piaci integráció előmozdítása szempontjából is fontos. A közelmúltbeli energiapolitikai fejlemények rámutattak arra, hogy regionális együttműködésre van szükség az energiarendszer rezilienciájának és felkészültségének fokozása, valamint a tiszta energiára való átállás felgyorsítása érdekében. Manapság – jobban, mint valaha – a regionális együttműködés és az európai szolidaritás jelentik az EU legerősebb eszközét a diverzifikált energiaellátás eléréséhez, a nemzeti energia- és klímatervek energiabiztonsági dimenziójának megerősítéséhez és végső soron egy reziliensebb energiaunió megvalósításához. A regionális együttműködés megkönnyítése érdekében a Bizottság külön iránymutatást tesz közzé a megújuló energiával kapcsolatos együttműködési projektek költség-haszon megosztásáról.

A Bizottság felkéri a tagállamokat, hogy a nemzeti terveik aktualizálásának tervezetében foglalják össze az uniós energiaplatformban való részvételüket és az e tevékenységből eredő lehetséges intézkedéseket. Az uniós energiaplatformot azzal a céllal hozták létre, hogy összehangolja az orosz forrásokból származó uniós gázellátás diverzifikálására irányuló tevékenységeket. Ez részben magában foglalja egy olyan önkéntes mechanizmus létrehozását, amely lehetővé teszi a gáz és a megújuló hidrogén vásárlását az EU számára, optimálisan kihasználva az EU kollektív politikai és piaci súlyát. Emellett öt regionális csoportot hoztak létre (Délkelet-Európa, Közép-Kelet-Európa, Északnyugat-Európa, Délnyugat-Európa és Baltikum), hogy cselekvési terveket dolgozzanak ki az uniós energiaplatform törekvéseinek működőképessé tételére.

3.4. A zöld és méltányos átállást szolgáló egyéb tervezési eszközökkel való szinergiákban és kapcsolódási pontokban rejlő lehetőségek teljes körű kiaknázása

Az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveknek tükrözniük kell az első végleges nemzeti energia- és klímatervek 2019-es benyújtása óta létrehozott új tervezési finanszírozási eszközöket. Az egyes alapokhoz való hozzáférés feltétele a célzott tagállami tervek jóváhagyása. A nemzeti energia- és klímaterveknek következetes és integrált módon tükrözniük kell mindazokat a releváns szakpolitikákat és intézkedéseket, amelyek hozzájárulnak a nemzeti energia- és éghajlat-politikai célkitűzések, célértékek és hozzájárulások eléréséhez, beleértve az egyéb finanszírozási és tervezési eszközökből eredő fellépéseket és finanszírozási lehetőségeket is (78).

3.4.1. Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz

Fontos, hogy a tagállamok teljes mértékben tükröztessék a nemzeti helyreállítási és rezilienciaépítési tervek energia- és éghajlat-politikai beruházásait és reformjait az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveikben (79) , és ezekre építsenek a 2030-as évre vonatkozó aktualizált céljaik, célkitűzéseik és kötelezettségvállalásaik elérése érdekében. Számszerűsítve a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz biztosítja az energia- és éghajlat-politika legnagyobb új finanszírozási forrását. 2026 augusztusáig (80) a helyreállítási és rezilienciaépítési tervek továbbra is különböző mértékben fogják irányítani a tagállamok energia- és éghajlat-politikai reform- és beruházási programját. A helyreállítási és rezilienciaépítési tervek célja az volt, hogy hozzájáruljanak a nemzeti energia- és klímatervek célkitűzéseihez, céljaihoz és hozzájárulásaihoz, tekintettel a 2030-ra és 2050-re vonatkozó ambiciózusabb törekvésekre. A REPowerEU terv keretében a tagállamoknak egy külön REPowerEU-fejezet beillesztésével további szakpolitikákat és intézkedéseket kell beépíteniük a helyreállítási és rezilienciaépítési tervükbe.

Az átláthatóság és a következetesség biztosítása érdekében a Bizottság felkéri a tagállamokat, hogy egyértelműen mutassák be a helyreállítási és rezilienciaépítési tervek – köztük a REPowerEU-fejezetek – szerepét az aktualizált nemzeti energia- és klímatervek végrehajtásában. E célból az aktualizált nemzeti terveknek mennyiségi információkat kell nyújtaniuk a helyreállítási és rezilienciaépítési terv intézkedéseinek az aktualizált éghajlat- és energiapolitikai célkitűzésekhez és célértékekhez való hozzájárulásáról, többek között a finanszírozás tekintetében is. Ezen túlmenően a tagállamok felkérést kapnak arra, hogy frissített nemzeti energia- és klímatervükbe tegyenek kereszthivatkozást a helyreállítási és rezilienciaépítési tervre és a REPowerEU fejezetre minden vonatkozó szakpolitika és intézkedés esetében. A tagállamoknak jelezniük kell, hogy a szakpolitika vagy intézkedés részben vagy egészben részét képezi-e a helyreállítási és rezilienciaépítési tervnek és a REPowerEU-fejezetnek, valamint be kell mutatniuk a nemzeti energia- és klímatervek szerepét a helyreállítási és rezilienciaépítési tervek és a REPowerEU-fejezetek kiegészítésében.

Adott esetben hivatkozniuk kell a helyreállítási és rezilienciaépítési tervük értékelésének jóváhagyásáról szóló tanácsi végrehajtási határozatra. A tagállamoknak mérlegelniük kell azon beruházások és reformok kiterjesztését, amelyek még inkább hozzájárulhatnak a 2030-as célkitűzésekhez, célértékekhez és aktualizált nemzeti terveikhez.

A Bizottság arra is ösztönzi a tagállamokat, hogy hasznosítsák a helyreállítási és rezilienciaépítési terv folyamatával kapcsolatos tapasztalataikat. Ez tovább javíthatja az aktualizált nemzeti energia- és klímatervekben szereplő beruházások és reformok részletességét a költségbecslések, a finanszírozás, a hatókör leírása, valamint a konkrét mérföldkövek és célértékek tekintetében. A két eszköz közötti összhangot fenn kell tartani.

Noha a jelenlegi irányítási rendelet nem ír elő ilyen követelményt, a Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy az aktualizált nemzeti energia- és klímatervre vonatkozó szakpolitikák és intézkedések meghatározásakor alkalmazzák a „jelentős károkozás elkerülését célzó kritériumokat”. A jelentős károkozás elkerülését célzó kritériumoknak való teljes körű megfelelés a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz egyik fő tervezési jellemzője. Biztosítja, hogy a tervek hozzájáruljanak a zöld átálláshoz és a fenntartható helyreállításhoz, ugyanakkor korlátozzák a biológiai sokféleség, a víz és a tengeri erőforrások károsodását, fokozzák a körforgásos jelleget, és megelőzzék a szennyezést, elkerülve a fenntarthatatlan eszközök és tevékenységek bezáródását. A Bizottság technikai iránymutatást adott a jelentős károkozás elkerülését célzó kritériumoknak a helyreállítási és rezilienciaépítési tervek keretében történő alkalmazásáról (81).

3.4.2. Igazságos Átmenet Alap

Az igazságos átmenet mechanizmust (82), különösen az Igazságos Átmenet Alapot (IÁA) azért hozták létre, hogy 2021 és 2027 között beruházásokat mozgósítson. Ez a beruházási eszköz segíteni fogja a klímasemlegességre való átállás által leginkább érintett európai régiókat, tekintettel a fosszilis tüzelőanyagok – többek között a szén, a tőzeg és az olajpala – kitermelésétől és a karbonintenzív ipari folyamatoktól való nagy fokú függőségükre. A kohéziós politika részét képező IÁA a DNSH-elvet is alkalmazza, és kizárja a fosszilis tüzelőanyagokba történő beruházásokat. Stabil irányítási keretet hoz létre, amelynek középpontjában a területi igazságos átmenet tervek állnak – ezek véglegesítése folyamatban van. A területi igazságos átmenet tervek stratégiai dokumentumok, amelyek elmagyarázzák az egyes tagállamok méltányos átállási folyamatát, valamint a leginkább érintett területeken várható társadalmi-gazdasági következmények enyhítését célzó tevékenységeket. A területi igazságos átmenet tervek a széntől függő régiókban és/vagy az átállás által leghátrányosabban érintett, magas ÜHG-kibocsátású iparágakban (például a vegyiparban, az acéliparban és a cementiparban) végrehajtott intézkedések és beruházások keretét fogják képezni.

A tagállamoknak az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveikben tükröztetniük kell a méltányos átállásra vonatkozó területi tervekben felvázolt átállási folyamatot. A tagállamoknak ismertetniük kell a 2030-ra vonatkozó éghajlat- és energiapolitikai célértékek és a fosszilis tüzelőanyagokra való átállás közötti szinergiákat. Azt is le kell írniuk, hogy a nemzeti célértékek elérése hogyan fogja célzottan enyhíteni a társadalmi-gazdasági hatásokat regionális szinten.

3.4.3. Szociális Klímaalap

A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy a lehető legnagyobb mértékben építsék be az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveikbe a szociális klímatervek elkészítéséhez szükséges, alapul szolgáló elemzéseket. Ki kell fejteniük, hogyan tervezik felhasználni a Szociális Klímaalapból (SCF) származó bevételeket a vonatkozó célkitűzések, célértékek és hozzájárulások elérésére. Az SCF-et (83) az „Irány az 55 %!” intézkedéscsomag keretében javasolták a kiszolgáltatott helyzetben lévő háztartásokra, a közlekedési felhasználókra és a mikrovállalkozásokra gyakorolt azon társadalmi hatások kezelése érdekében, amelyek az épületeknek és a közúti közlekedésnek a kibocsátáskereskedelmi rendszerbe (ETS) való bevonásából eredhetnek. Az SCF célja, hogy támogassa a veszélyeztetett csoportokat a költséges fosszilis tüzelőanyagoktól való függésük csökkentésében azáltal, hogy hatékonyabbá teszi az épületeket, dekarbonizálja az épületek fűtését és hűtését (ideértve a megújuló energiaforrásokból származó energia integrálását is), valamint javítja a fenntartható közlekedéshez való hozzáférést. Az SCF célja továbbá, hogy nemzeti intézkedések révén támogassa a veszélyeztetett csoportokat, célzott ideiglenes közvetlen jövedelemtámogatást biztosítva a beruházási intézkedések végrehajtása során.

Az „Irány az 55 %!” intézkedéscsomagról szóló tárgyalások lezárásakor szoros kapcsolat lesz a nemzeti energia- és klímatervek és az SCF-tervek között, mivel a nemzeti energia- és klímatervek felvázolják azt a szakpolitikai keretet, amelyben az SCF működni fog. Az SCF-terveket a tagállamok által a nemzeti energia- és klímatervekben tervezett reformok és kötelezettségvállalások fogják meghatározni. Az SCF-tervek maguk az SCF által finanszírozott konkrét intézkedésekre és beruházásokra fognak összpontosítani. Biztosítják továbbá az összhangot, és szinergiákat alakítanak ki a nemzeti energia- és klímatervekkel és más vonatkozó uniós programokkal és eszközökkel.

3.4.4. Közös agrárpolitika

A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy törekedjenek szinergiák kialakítására a közös agrárpolitikai stratégiai tervek és a nemzeti energia- és klímatervek között. A tagállamok nemzeti közös agrárpolitikai stratégiai terveik révén támogatási programokat alakítottak ki, amelyek magukban foglalják az éghajlattal, az energiával, az egészséggel és a biológiai sokféleséggel kapcsolatos célkitűzések megvalósítását. A Bizottság ajánlásokat és észrevételeket fogalmazott meg az egyes tagállamok közös agrárpolitikai stratégiai terveivel kapcsolatban. A tagállamok a közös agrárpolitikai stratégiai terveken kívül olyan nemzeti intézkedéseket is azonosítottak vagy terveztek, amelyek hozzájárulhatnak ezekhez a törekvésekhez. E célkitűzéseket szem előtt tartva a tagállamok kötelesek újraértékelni és szükség esetén kiigazítani közös agrárpolitikai stratégiai terveiket, amint hatályba lépnek a LULUCF-rendelet és a módosított (még elfogadásra váró) közös kötelezettségvállalási rendelet által bevezetett ambiciózusabb célértékek (84). A tagállamoknak aktualizálniuk kell a nemzeti energia- és klímaterveket és a közös agrárpolitikai stratégiai terveket, és lehetőség szerint fel kell tárniuk a köztük lévő szinergiákat.

A két folyamat közötti kapcsolatot tovább lehet javítani az alábbiak révén: i. a mezőgazdasági politikák és intézkedések által az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentésére gyakorolt hatások értékelésére irányuló erőfeszítések fokozása; ii. a szén-dioxid-eltávolítás növelése és iii. a releváns megújuló energiaforrások, például a biometán azonosítása. A Bizottság és az Európai Környezetvédelmi Ügynökség az éghajlat-politikákkal és -intézkedésekkel kapcsolatos jelentéstétel javítását célzó tevékenységek részeként kapacitásépítést szervez (85).

3.4.5. Kohéziós politika

A Bizottság felkéri a tagállamokat, hogy az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveikben mérlegeljék, milyen szinergiák vannak a 2021 és 2027 közötti időszakra vonatkozó uniós kohéziós politika keretében kidolgozott meglévő tervezési dokumentumokkal. Az EU kohéziós politikája (az Európai Regionális Fejlesztési Alapon, a Kohéziós Alapon, az Európai Szociális Alap Pluszon és az Igazságos Átmenet Alapon keresztül) hozzájárul a gazdasági, társadalmi és területi kohézió megerősítéséhez (86).

A 2021–2027-es időszakban a (392 milliárd EUR összegű uniós beruházást mozgósító) kohéziós politika öt szakpolitikai célkitűzésre (ideértve a klímasemleges gazdaságra való zöld, alacsony szén-dioxid-kibocsátású átállást) és az európai zöld megállapodásra összpontosít. A kohéziós politikai alapok igénybevételéhez a tagállamoknak partnerségi megállapodásokat kell kidolgozniuk, amelyeket operatív programok követnek. Az utóbbiakban figyelembe kell venni a nemzeti energia- és klímaterveket, és kezelni kell az azokban azonosított kihívásokat. A tagállamoknak teljesíteniük kell továbbá a feljogosító feltételeket, többek között a hiánytalanul benyújtott nemzeti energia- és klímatervhez, az energiahatékonysághoz, a lakó- és nem lakóépületek korszerűsítéséhez és a megújuló energiához kapcsolódó feltételeket.

3.5. Szilárd elemzési alap

A megbízható, aktualizált nemzeti terveknek stratégiai jövőképet kell tükrözniük, és ezeket a terveket a jelenlegi és előre jelzett helyzetek megbízható és megalapozott mennyiségi elemzésével kell alátámasztani. A szilárd elemzési alap azt is biztosítani fogja, hogy a terv különböző részei átfogóak és összehasonlíthatók legyenek. Az NEKT elemzési szakasza a jelenlegi helyzettel kezdődik, beleértve a meglévő szakpolitikákkal és intézkedésekkel (87), kapcsolatos előrejelzéseket is, amelyek a kezdeti nemzeti energia- és klímatervek óta jelentősen fejlődtek. Az aktualizált terv „jelenlegi helyzetre” vonatkozó részének az energiaunió mind az öt dimenziója tekintetében tükröznie kell a rendelkezésre álló legfrissebb információkon alapuló releváns változásokat. Figyelembe kell venni különösen a Covid19-világjárvány társadalmi és gazdasági hatását, valamint az energiaárakat, a belső energiapiacot, valamint tágabb értelemben az energiabiztonságot és a kibocsátási tendenciákat érintő aktuális geopolitikai helyzetet.

A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy a legkorszerűbb modellezési eszközöket és megközelítéseket alkalmazzák. A következetes megközelítés biztosítása érdekében a tagállamoknak ugyanazokat a kulcsfontosságú paramétereket kell alkalmazniuk az olaj-, gáz- és szénimportárak, valamint az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer szerinti szén-dioxid-árak tekintetében, mint amelyeket az irányítási rendelet 18. cikke szerinti jelentéstételhez használnak. A felhasznált adatok átláthatóságának biztosítása érdekében a tagállamoknak egyértelműen hivatkozniuk kell az elemzésüket alátámasztó forrásokra. A Bizottság lehetőség szerint felkéri a tagállamokat, hogy használjanak hivatalos európai statisztikákat.

3.5.1. Forgatókönyvek és időkeret

Az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveknek ismertetniük kell a jelenlegi helyzetet (88) az ágazati fejlesztések üvegházhatású gázokra vonatkozó előrejelzéseinek és az energiaunió más dimenzióira vonatkozó előrejelzések feltüntetésével, a meglévő intézkedésekkel (azaz „WEM” forgatókönyvvel) karöltve legalább 2040-ig, beleértve a 2030-as évet is (89). Emellett az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveknek további tervezett szakpolitikákat és intézkedéseket tartalmazó előrejelzéseket kell tartalmazniuk (pl. „WAM” forgatókönyv) (90). Ezek az előrejelzések lehetővé teszik az ilyen tervezett szakpolitikák és intézkedések hatásának értékelését, valamint a legalább 2040-ig tartó, meglévő szakpolitikák és intézkedések hatásaival való összehasonlítást (91) , (92). A tagállamoknak azt is le kell írniuk, hogy a meglévő és tervezett szakpolitikák és intézkedések hogyan járulnak hozzá az európai klímarendelet 2. cikkének (1) bekezdésében meghatározott uniós klímasemlegességi célkitűzés eléréséhez (93). .

Az európai klímarendelet az emberi eredetű üvegházhatásúgáz-kibocsátás (94) előrejelzésére vonatkozó követelményeket közvetlenül a jelentéstételi év után 4 helyett 6 jövőbeli, 0-ra vagy 5-re végződő év sorozatára módosítja. Mivel a tagállamok 2050-ig készítenek előrejelzéseket az üvegházhatású gázok kibocsátására vonatkozóan az irányítási rendelet 18. cikke szerint 2023. március 15-ig esedékes benyújtásra, a Bizottság arra ösztönzi őket, hogy aktualizált nemzeti energia- és klímatervükben a WEM- és a WAM-forgatókönyvekben egyaránt 2050-ig nyújtsanak be előrejelzéseket az uniós klímasemlegesség irányába mutató tendenciák felvázolására.

A tagállamoknak nyilvánosságra kell hozniuk a végleges forgatókönyvekhez és előrejelzésekhez felhasznált feltételezések, paraméterek és módszerek részletes leírását, figyelembe véve a statisztikai korlátozásokat, a kereskedelmi adatkészletekre vonatkozó engedélyezési korlátozásokat és az adatvédelmi szabályok betartását (95). A szabad hozzáférésű eszközöket és adatokat a lehető legnagyobb mértékben fel kell használni az eredmények átláthatóságának, validálásának és összehasonlíthatóságának előmozdítása érdekében.

3.5.2. A gazdasági, társadalmi és környezeti hatások felmérése

Az aktualizált nemzeti tervekben a tagállamoknak értékelniük kell a tervezett szakpolitikák és intézkedések, illetve szakpolitika- és intézkedéscsomagok nemzeti és adott esetben regionális szintű makrogazdasági hatását. Amennyiben lehetséges, az egészségre, a környezetre, a versenyképességre, a foglalkoztatásra, a készségekre és a társadalomra gyakorolt hatásukat is értékelni kell. Az értékelésnek magában kell foglalnia a meglévő szakpolitikákon és intézkedéseken vagy intézkedéscsomagokon (96) alapuló előrejelzésekkel való összehasonlítást, különös tekintettel az elosztási hatások (97) és az energiaszegénység (98) értékelésére. A Bizottság rendszeresen rendelkezésre bocsátja az e területre vonatkozó kutatási projektek eredményeit, többek között egy makro- és mikromodellezést a tiszta energiára való átállás foglalkoztatási, társadalmi és elosztási hatásainak vagy geopolitikai fejleményeinek értékelésére (pl. energiaár-forgatókönyvek) (99). Ezek az elemek támogathatják a nemzeti tervek aktualizálását.

A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy vegyenek fontolóra olyan kérdéseket, mint a gazdaság egészére kiterjedő vagy ágazati szűk keresztmetszetek, különösen az energiaellátás, a víz és a nyersanyagok, valamint a munkaerő és a készségek rendelkezésre állása tekintetében. Emellett le kell írni a tagállamok gazdaságának ágazati összetételében várható változásokat, mivel egyes iparágak csökkenni fognak, mások megjelennek és/vagy növekednek, és megint mások át fognak alakulni. E tekintetben a tisztaenergia-ágazat kutatásával, innovációjával és versenyképességével kapcsolatos megfontolásokat is figyelembe kell venni. Az energetikai átmenet pozitív hatását is teljeskörűen értékelni kell.

Az aktualizált tervekben tárgyalt környezeti hatásoknak tükrözniük kell a nemzeti energia- és éghajlat-politikai eredményjelentések megállapításait (100). A terveknek a dekarbonizáció és a szennyezőanyag-kibocsátás csökkentése (szennyezésmentesítés) közötti jelenlegi és jövőbeli kölcsönhatásokat is figyelembe kell venniük. A víz, az energia és az éghajlat közötti kapcsolatok döntő szerepet játszanak az energiaunió célkitűzéseinek elérésében. A szélsőséges események – például aszályok és magas hőmérséklet – stresszt okoznak a villamosenergia-rendszerekben, ami hatással van az erőművek működésére. Az alacsony vízszint súlyosbítja Európa energiaválságát, ami kihat a hidroelektromosságra, az atomenergia-termelésre és a belvízi hajózásra. A Bizottság felkéri a tagállamokat, hogy az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveikben ismertessék a tervezett szakpolitikák és intézkedések vízgazdálkodásra (többek között az aszályokra, árvizekre és a vízigényre) és vízi ökoszisztémákra gyakorolt hatását, különösen az energiabiztonsági dimenzió tekintetében. A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveket a vízgazdálkodásra vonatkozó releváns tervezési dokumentumokkal – például vízgyűjtő-gazdálkodási tervekkel, árvízkockázat-kezelési tervekkel és aszálykezelési tervekkel – összhangban dolgozzák ki.

A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy nemzeti energia- és klímaterveik aktualizálását a nemzeti levegőszennyezés-csökkentési programjaik aktualizálásával pontosan összeegyeztetve végezzék (101). A kezdeti nemzeti energia- és klímatervekhez képest az aktualizálás során még mindig van lehetőség arra, hogy javítsanak a tervezett szakpolitikák és intézkedések szennyezőanyag-kibocsátásra gyakorolt hatásainak értékelésén, illetve hogy megerősítsék azt. Az integrált energia- és éghajlat-politikai eredményjelentések részeként a tagállamok a szakpolitikák és intézkedések (vagy szakpolitika- és intézkedéscsomagok) levegőminőségre és szennyezőanyag-kibocsátásra gyakorolt számszerűsített hatásáról is be fognak számolni. Mindazonáltal a nemzeti energia- és klímatervek keretében végzett értékelés lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy előnyben részesítsék az összesített előnyöket maximalizáló intézkedéseket. Emellett a szakpolitikáknak és intézkedéseknek összhangban kell lenniük az EU biológiai sokféleséggel kapcsolatos stratégiájával (102), a körforgásos gazdaságra vonatkozó cselekvési tervvel (103), a szennyezőanyag-mentességi cselekvési tervvel (104) és az európai rákellenes tervvel (105).

Az aktualizált tervekben tárgyalt környezeti hatásoknak az éghajlat- és energiapolitika biológiai sokféleségre gyakorolt hatásait is tükrözniük kell. Az éghajlatváltozás és a biológiai sokféleség csökkenése összefügg egymással. Az energia- és éghajlat-politika szinergiákhoz, ugyanakkor biológiai sokféleséggel járó kompromisszumokhoz is vezethet (pl. a természet regenerálása vagy természetalapú megoldások a nyelők növelésére, szemben az energiatermeléshez szükséges biomassza előállítását célzó erdőirtással vagy erdőpusztulással). Ezeket a hatásokat tükröztetni és számszerűsíteni kell az aktualizált nemzeti tervekben.

3.5.3. A körforgásos gazdaság éghajlatvédelmi átálláshoz való hozzájárulásának integrálása és modellezése

A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy aktualizált nemzeti tervükben határozzák meg a körforgásos gazdasággal kapcsolatos azon kulcsfontosságú szakpolitikáikat és intézkedéseiket, amelyek hatással vannak az üvegházhatásúgáz-kibocsátásra, az energiafogyasztásra és a kritikus fontosságú nyersanyagok felhasználására. A körforgásos gazdaság csökkenti a hulladékot (beleértve a szerves hulladékot, a metánkibocsátás forrását) és a primer erőforrások felhasználását (beleértve az energiát és a kritikus fontosságú nyersanyagokat), és ezáltal csökkenti az üvegházhatásúgáz-kibocsátást. Munkahelyeket teremt a fenntartandó, felújítandó vagy megosztandó termékek közelében (106). Emellett a körforgásos jelleg javítja a nyersanyagok rendelkezésre állását, csökkentve az európai gazdaság importfüggőségét. A körforgásos gazdaság emellett új munkahelyeket és lehetőségeket teremt a különböző készségszinteken, többek között a munkaerőpiacon gyakran alulreprezentált csoportok, például a nők, a fogyatékossággal élő személyek és a veszélyeztetett csoportok számára. Az aktualizált nemzeti energia- és klímaterveknek kereszthivatkozásokat kell tartalmazniuk a körforgásos gazdasággal kapcsolatos stratégiákra, cselekvési tervekre és jogszabályokra, amelyek hatással vannak az energiára és az üvegházhatásúgáz-kibocsátásra. A nemzeti energia- és klímaterveknek a rendelkezésre álló modellezési eszközök felhasználásával a körforgásos gazdaságra vonatkozó intézkedéseknek köszönhetően elért tényleges és várható üvegházhatásúgázkibocsátás-csökkentéseket is meg kell becsülniük.

A tagállamoknak jelentést kell tenniük a metánkibocsátás csökkentését célzó kulcsfontosságú hulladék- és szennyvízpolitikákról és intézkedésekről. Ezeknek a jelentéseknek tartalmazniuk kell az ilyen szakpolitikák és intézkedések üvegházhatásúgáz-kibocsátásra gyakorolt tényleges vagy becsült hatásának számszerűsítését. A Bizottság arra is ösztönzi a tagállamokat, hogy nyújtsanak tájékoztatást a hatás becsléséhez használt modellekről.

3.6. Az energetikai és éghajlatvédelmi átállás finanszírozása: A beruházási igények összehangolása a rendelkezésre álló állami és magánfinanszírozással

A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy aktualizált nemzeti terveikbe foglalják bele az energia- és éghajlat-politikai célkitűzéseik, céljaik és hozzájárulásaik eléréséhez szükséges állami és magánberuházások átfogó és következetes áttekintését. A nemzeti tervek 2020. évi benyújtásakor valamennyi tagállam meghatározta az energiaberuházási igényeket, beleértve az ágazati bontásokat is. Ugyanakkor nem minden tagállam fedte le az energiaunió mind az öt dimenziójára vonatkozó beruházási igényeket, és nem nyújtott átfogó áttekintést az éghajlatvédelmi átálláshoz szükséges beruházási igényekről, beleértve az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodást célzó intézkedéseket is. Ezenkívül a különböző számadatok bemutatására használt módszerek és sablonok sok esetben nem bizonyultak egységesnek. A megközelítések és az elemzések mélysége közötti különbségek valamennyi nemzeti tervben megnehezítették a beruházási becslések összehasonlítását. Ez azt jelentette, hogy a befektetők számára nem volt elegendő a kiszámíthatóság, és csökkent a nemzeti tervek általános megbízhatósága.

A beruházási igények és a finanszírozás következetes áttekintésének biztosítása érdekében a tagállamok ösztönözve vannak arra, hogy az áttekintést minden egyes szakpolitika és intézkedéscsomag szintjén konszolidálják. Mindegyikük esetében ismertetni kell a várhatóan megvalósítandó beruházásokra és azok állami (nemzeti és uniós szintű) és magánoldali finanszírozására vonatkozó információkat. A nemzeti energia- és éghajlat-politikai eredményjelentés finanszírozása terén elért előrehaladásról szóló XIII. mellékletben szereplő sablon jelentéstételi struktúraként használható.

3.6.1. A beruházási igények becslése

A tagállamoknak az aktualizált nemzeti energia- és klímatervekben tájékoztatást kell nyújtaniuk a tervezett szakpolitikákkal és intézkedésekkel kapcsolatban elvárt beruházási volumenről (107). A Bizottság felkéri a tagállamokat, hogy vázolják fel a tervezett kulcsfontosságú szakpolitikák és intézkedések vagy szakpolitika- és intézkedéscsomagok végrehajtásához szükséges finanszírozási forrásokat (lásd az alábbi 3.6.2. szakaszt). A már elfogadott és végrehajtott szakpolitikák és intézkedések esetében a tagállamoknak áttekintést kell nyújtaniuk a becsült induló beruházásról és – amennyiben rendelkezésre áll – a tényleges beruházásokról, lehetőség szerint a nemzeti energia- és éghajlat-politikai eredményjelentések révén gyűjtött információk felhasználásával. Amennyiben lehetséges, ezt az áttekintést kulcsfontosságú szakpolitikák és intézkedések, illetve szakpolitika- és intézkedéscsomagok szerinti bontásban kell megadni. A megfelelő elemzési alap segít a beruházási igények azonosításában. Az ilyen igényeket különböző módokon lehet megbecsülni, kiegészítő, felülről vagy alulról építkező megközelítések alkalmazásával. Míg a felülről építkező megközelítések leginkább az alternatív szakpolitikai forgatókönyvek összehasonlítására alkalmasak, az alulról építkező megközelítések az egyes beruházások és reformok iránti igények nyomon követésében nyújtanak segítséget.

8. keretes írás: Bevált gyakorlatok a becsült beruházási igények leírására Az átláthatóság javítása érdekében a tagállamok különösen arra kérjük,, hogy aktualizált nemzeti energia- és klímaterveikbe vegyék fel a következő elemeket: — a becslések kiszámításához használt módszerek ismertetése; — az alapforgatókönyv (azaz a kiegészítő beruházás nélküli forgatókönyv) ismertetése; — annak egyértelmű feltüntetése, hogy mire vonatkoznak a számok (pl. kumulatív kontra éves többletberuházás, nominális kontra diszkontált értékek), és lehetőség szerint a figyelembe vett beruházástípusok (pl. tőke, tartós javak, működési költségek); — a beruházások lebontása a kulcsfontosságú szakpolitikák és intézkedések jól meghatározott csoportjai szerint, lehetőség szerint az energiaunió öt dimenziója és/vagy az integrált eredményjelentés szerinti ágazatok mentén; — információk az egyes szakpolitikák és intézkedések megvalósításához várhatóan mozgó