[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 26.9.2008

COM(2008) 592 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK

a személyzeti szabályzat XII. mellékletéről

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK

a személyzeti szabályzat XII. mellékletéről

1. JOGALAP

E jelentés célja, hogy a személyzeti szabályzat XII. mellékletének 14. cikkében foglaltak értelmében a Tanács elé terjessze az európai tisztviselők nyugdíjrendszerének (PSEO) értékelését.

A 83. cikk előírja, hogy az e nyugdíjrendszer keretében folyósított ellátásokat a Közösségek költségvetéséből kell fedezni. A tagállamok az ilyen kiadások finanszírozására megállapított táblázattal összhangban együttesen garantálják az ilyen ellátások kifizetését, és a tisztviselők e nyugdíjrendszer finanszírozásához a költségek egyharmadával járulnak hozzá.

A személyzeti szabályzat 83a. cikke és XII. melléklete állapítja meg a járulék mértékének kiszámítására vonatkozó biztosításmatematikai szabályokat a nyugdíjrendszer egyensúlyának biztosítása érdekében.

2. A PSEO (AZ EURÓPAI TISZTVISELőK NYUGDÍJRENDSZERE) ALAPELVEI

2.1. A nyugdíjrendszer biztosításmatematikai egyensúlya

2.1.1. A személyzeti szabályzat: a biztosításmatematikai egyensúly elve

A PSEO (az európai tisztviselők nyugdíjrendszere) alapját a biztosításmatematikai egyensúly elve adja. Az alkalmazottak által az év során megszerzett jogosultságok egyharmadát az éves szinten befizetett járulék összegéből kell finanszírozni. Az év során megszerzett jogosultságok a következők: az alkalmazottakat nyugdíjazásuk után megillető nyugdíj, valamint (bizonyos feltételek teljesülése esetén) a rokkantsági támogatásra, a túlélő hozzátartozói nyugdíjra, valamint az árvasági nyugdíjra való jogosultságok. Azaz: az éves járulék lényege, hogy a nyugdíjrendszer keretében lehetővé tegye a szolgálati költségek egyharmadának finanszírozását, azaz majdan esedékes kifizetések sorozatát. E számítási mód megvalósításához az európai tisztviselőknek folyósított sorozatos kifizetéseket – leszámítolási kamatláb alkalmazásával – azok jelenértékén kell értékelni. Ezért a számítás egy biztosításmatematikai értékelés.

Technikai értelemben a nyugdíjjárulék mértékének kiszámításához alkalmazott módszer megegyezik az IAS19 nemzetközi szabvány által előírt, „halmozott jogosultságok” (projected unit credit) elnevezésű módszerrel. A járulék mértékének megállapításához az aktív állományban levő alkalmazottak által megszerzett jogosultságok biztosításmatematikai értékének összegét (a biztosításmatematikai gyakorlatban: szolgálati költség) összevetik az említett alkalmazottak éves összes alapilletményével.

A szolgálati költség értékeléséhez többfajta biztosításmatematikai feltételezést – reálkamatláb, halálozási arány, béralakulás – kell elfogadni. Az e feltételezések szerinti valós érték kismértékben eltérhet a számításkor becsléssel felállított, előre látható értékektől. Az ilyen eltérések éves szinten az egyensúly enyhe, pozitív vagy negatív előjelű hiányát eredményezhetik. Ezek az elméletileg eséllyel előforduló, éves szinten jelentkező kisebb egyensúlyhiányok hosszú távon kiegyenlítik egymást, mivel a biztosításmatematikai hipotézisben szereplő értékeket a megfelelő vizsgált értékek figyelembe vétele érdekében bizonyos időszakonként felfelé, illetve lefelé kell igazítani.

A folyó év során befizetett járulékok mértékét nem úgy számítják ki, hogy azokból ugyanazon év nyugdíjkifizetéseit fedezni tudják: e járulékok összege ennél lehet alacsonyabb vagy magasabb is. A biztosításmatematikai egyensúly elvének lényege, hogy az éves szinten kimutatható egyensúly helyett hosszú távú egyensúlyt biztosít, és ez nem azonos a cash-flow éves egyensúlyának elvével.

A PSEO egyensúlya akkor biztosított, ha az alkalmazottak által éves szinten befizetett járulékok fedezni tudják az év során megszerzett jogosultságok egyharmadát, ami a nyugdíj tekintetében a személyzeti szabályzat szerint a nyugdíjazás előtti utolsó alapilletmény 1,9%-át vagy 2%-át jelenti.

2.2. Nyugdíjjárulék és ellátások

A személyzeti szabályzat V. címének 3. fejezete – amelynek tartalmát részletesebben a VIII. és a XIII. melléklet ismerteti – megállapítja a nyugdíjakra és rokkantsági támogatásra való jogosultság szabályait. A 83. cikk megállapítja, hogy a tisztviselők a nyugdíjrendszer finanszírozásához a költségek egyharmadával járulnak hozzá. A tisztviselők esetében a jelenlegi nyugdíjjárulék az alapilletmény 10,25%-a.

2008. július 1-jétől – a 2008. évi számítások eredményeképpen, valamint a Bizottság javaslatától és a Tanács jóváhagyásától függően – a járulék mértéke 10,9%-ra nőhet.

A járulék mértékének kiszámításához és nyugellátás megállapításához több paraméter és biztosításmatematikai feltételezés szolgált alapul. Ezek közül néhányat az alábbiakban ismertetünk:

2.2.1. Nyugdíjjogosultságok

Nyugdíjjogosultságok alatt a tisztviselő által a nyugdíjkorhatárig megszerzett jogosultságok értendők. E jogosultságokat a nyugdíj kiszámításához alapul vett alapilletmény százalékában fejezik ki. A nyugdíjjogosultságokat az alkalmazottak minden évben a nyugdíjjáruléknak megfelelően szerzik meg, a személyzeti szabályzat alábbiakban ismertetett rendelkezéseinek értelmében[1].

A személyzeti szabályzat 77. cikke szerint az öregségi nyugdíj legnagyobb összege a tisztviselő utolsó olyan besorolási fokozatban kapott alapilletményének 70 %-a, amelybe a tisztviselő legalább egy évig tartozott. A VIII. melléklet 3. cikkével összhangban kiszámított szolgálati jogviszonyban eltöltött minden egyes év után ezen utolsó alapilletmény 1,90 %-át fizetik ki a tisztviselő részére.

A 77. cikk (2) bekezdésének második mondatától eltérve a 2004. május 1-je előtt szolgálatba lépett tisztviselőket a VIII. melléklet 3. cikke értelmében kiszámított nyugdíjszerző szolgálati idő minden éve után az e cikkben említett illetmény 2%-a illeti meg.

Az öregségi nyugdíjjogosultság kiszámítása során maximálisan figyelembe vehető nyugdíjszerző szolgálati évek száma a maximális nyugdíj eléréséhez a személyzeti szabályzat 77. cikkének (2) bekezdése értelmében szükséges évek számával egyenlő (a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 2. cikke).

Összefoglalva: a maximális öregségi nyugdíj (azaz az alapilletmény 70%-ának) megszerzéséhez szükséges nyugdíjszerző szolgálati időszak 35 év (a „régi” tagállamok tisztviselőnek esetében), vagy 36,84 év (az „új” tagállamok tisztviselőinek esetében).

2.2.2. Nyugellátások

A nyugellátás összege megegyezik a nyugdíjkorhatár betöltésekor járó alapilletmény és a nyugdíjjogosultság szorzatával. A rokkantsági támogatás jogosultját azon hónap utolsó napján, amelyben a kinevezésre jogosult hatóság megállapítja a jogosult feladatainak ellátására való tartós alkalmatlanságot, automatikusan nyugdíjazni kell (a személyzeti szabályzat 53. cikke). Az özvegyi és a túlélő hozzátartozói nyugdíjak alapja az öregségi nyugdíj, kiszámításuk pedig a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 4. fejezete értelmében történik.

2.2.3. Nyugdíjkorhatár

A személyzeti szabályzat előírja, hogy a tisztviselők esetében a rendes nyugdíjkorhatár 63 év, a XIII. melléklet azonban átmeneti időszakról rendelkezik. A járulék mértékének kiszámítása során azonban az ún. feltételezett nyugdíjkorhatárt is meg kell becsülni. Az alkalmazottak általában nem sokkal a minimális nyugdíjkorhatár elérése után mennek nyugdíjba. A járulék kiszámításához több táblázat is használatban van attól függően, hogy az alkalmazottak mikor léptek az Európai Unió szolgálatába.

3. A NYUGDÍJRENDSZERRőL SZÓLÓ JELENTÉSRE VONATKOZÓ ELJÁRÁS

3.1. A személyzeti szabályzat 83. cikkével foglalkozó munkacsoport

A XII. melléklet végrehajtása során felmerülő technikai kérdésekkel az Eurostat foglalkozik a személyzeti szabályzat 83. cikkével foglalkozó munkacsoportban részt vevő tagállamok megfelelő szerveinek nemzeti szakértőivel együttműködésben. A személyzeti szabályzat 83. cikkével foglalkozó munkacsoport a személyzeti szabályzat előírásainak megfelelően évente ülésezik. Ezekre az ülésekre 2004. június 7-én, 2005. június 8-án, 2006. június 19-én, 2007. június 26-án és 2008. június 27-én, Luxembourgban került sor.

A munkacsoport megvitatta az Eurostat által kidolgozott módszertani dokumentumokat. A személyzeti szabályzat 83. cikkével foglalkozó munkacsoport az Eurostat által elvégzett munka értékeléséhez szükséges teljes dokumentációt megkapta. A munkacsoporthoz eljuttatott dokumentumok minden szükséges részletre kitértek. A dokumentáció a CIRCA-n (az Eurostat weboldalán) folyamatosan elérhető, és ehhez a munkacsoport tagjai hozzáférnek. A munkacsoport javaslatokat tesz, és további magyarázatokat kér. A határozatokkal kapcsolatban minden alkalommal egyetértés volt.

Az Eurostat nemzetközi szervezetekkel is kicseréli a biztosításmatematikai kérdéseket érintő vonatkozó információkat, ideértve a JPAS-t (az Összehangolt Szervezetek Közös Nyugdíjigazgatási Szekciója, melynek tagjai az OECD, a NATO, az ESA, az Európa Tanács, a NAMSA és mások), az EPO-t (Európai Szabványügyi Hivatal) és az Eurocontrolt.

3.2. Szakképzett független szakértő

A személyzeti szabályzat XII. melléklete 13. cikkének (4) bekezdése értelmében az Eurostat munkáját a módszertani végrehajtásban és az annak megfelelő biztosításmatematikai feltételezések meghatározásában és kiszámításában egy szakképzett független szakértő (Ernst & Young Actuaires-Conseils, 11, allée de l’Arche, 92037 Paris La Défense cedex) segíti.

A biztosításmatematikai feltételezések tekintetében az Ernst & Young Actuaires-Conseils vizsgálatokat végzett annak megállapítása érdekében, hogy az Eurostat által rendelkezésre bocsátott adatokat megfelelő módon használják-e fel.

Az E & Y által készített, és a CIRCA-n hozzáférhető jelentések jóváhagyták a járulékok Eurostat által megállapított mértékét. E jelentések több olyan észrevételt is tartalmaztak, amelyeket az Eurostat a lehetőségek függvényében figyelembe vett.

4. PARAMÉTEREK ÉS BIZTOSÍTÁSMATEMATIKAI FELTÉTELEZÉSEK

4.1. Fő változók

4.1.1. Kötelező paraméterek

E kötelező paraméterek elsősorban a személyzeti szabályzat alkalmazásával kapcsolatosak. Ezek az értékek az egyes tisztviselők egyéni helyzetével kapcsolatos feltételektől függően változnak (pl. a 2004. május 1. után felvett alkalmazottak esetében a járulék éves növekedésének mértéke 1,9%, míg az e dátum előtt szolgálatba lépett alkalmazottak esetében ez 2%). Ezek az értékek pontosan meghatározhatók.

4.1.2. Biztosításmatematikai feltételezések

Ezek alatt a nem ismert, és pontosan meg nem állapítható értékek értendők. A legfontosabb biztosításmatematikai feltételezések között szerepelnek a következők: a halálozási és a fogyatékossági táblák, az ISP- (egyedi béralakulás) táblázat, annak valószínűsége, hogy az alkalmazott nyugdíjkorhatár elérésekor házasságban él, az árvákra és az elvált házastársakra vonatkozó együttható stb. E biztosításmatematikai feltételezések értékeit az általános biztosításmatematikai gyakorlat szerint becsülték meg, majd a személyzeti szabályzat 83. cikkével foglalkozó munkacsoport éves ülésein részt vevő tagállamok megfelelő osztályainak nemzeti szakértőinek részvételével vitára bocsátották.

4.1.3. Gazdasági paraméterek

A személyzeti szabályzat XII. mellékletének 10. és 11. cikke értelmében a leszámítolási kamatláb (RDR) és az illetmény általános növekedése (GSG) mértékének kiszámítása a megelőző 12 évre vonatkozó mutatók átlagának felel meg.

A 2008. évi frissített adatok szerint az RDR értéke 3,1%, szemben a 2007. évi biztosításmatematikai értékelésben szereplő 3,4%-kal. A GSG 0,4% a 2007. évi 0,5% helyett. E változások – az egyéb biztosításmatematikai feltételezésekben bekövetkezett változások hatásaival együttesen – indokolják a nyugdíjjárulék kalkulált mértékének 10,9%-ra való emelését.

4.1.4. Demográfiai paraméterek

A vizsgált populációt a PSEO járulékfizető tagjai alkották, ideértve a következőket:

- aktív, valamint szülői szabadságukat töltő tisztviselők,

- olyan tagok, akiknek nyugdíjjáruléka opcionális (pl. személyes okokkal indokolt szabadságukat töltő tisztviselők),

- a személyzeti szabályzat 78. cikke értelmében rokkantsági támogatásban részesülő rokkantak,

- a szolgálati jogviszony megszűnéséért járó támogatás kedvezményezettjei.

2007. december 31-én 47 596 járulékfizető tagot tartottak nyilván, ami nettó 2 643 fős növekedés a korábbi évhez képest.

A populáció e jelentős növekedését elsősorban a szerződéses alkalmazottak (az Európai Közösségek egyéb alkalmazottainak alkalmazási feltételeiben meghatározott új kategória), valamint az új tagállamokból érkező tisztviselők és ideiglenes alkalmazottak felvétele magyarázza.

2007. december 31-én a járulékfizető tagok között 7 037 szerződéses alkalmazottat tartottak nyilván, szemben a 2006. december 31-én regisztrált 6 404 fővel, ami 9,88%-os növekedést jelent. Ezek az új járulékfizető tagok többségében a kisegítő alkalmazottak (egy korábbi, járulékfizetésre nem kötelezett alkalmazotti kategória) helyére léptek.

4.2. A nyugdíjrendszer legutolsó értékeléséhez használt fontosabb paraméterek összefoglalása

Az alábbi táblázatok a fontosabb paraméterértékeket és biztosításmatematikai feltételezéseket ismertetik. Fontos tudni, hogy ezek a táblázatok csak a legfontosabb változókról adnak áttekintést, a teljesség igénye nélkül. Pontos és teljes körű információkat a személyzeti szabályzat tartalmaz.

A biztosításmatematikai értékeléshez kötelező jelleggel használt paraméterek

[pic]

Biztosításmatematikai feltételezések[2]

[pic]

5. EREDMÉNYEK: A NYUGDÍJJÁRULÉK MÉRTÉKNEK ALAKULÁSA

5.1. A nyugdíjjárulék mértékének alakulása

Nyugdíjjárulék éves bontásban

[pic]

A 2004–2008 közötti időszakban a nyugdíjrendszer egyensúlyának biztosítása érdekében a nyugdíjjárulék mértéke megegyezett az összes szolgálati költség és az éves összes alapilletmény hányadosának egyharmadával.

5.2. A nyugdíjrendszer legutolsó értékelésének eredményei

A járulék fent kiszámított mértéke (10,9%) a teljes szolgálati költség (1 002 millió EUR) és az éves összes alapilletmény (3 056 millió EUR) hányadosának egyharmada. Ez +0,6%-kal magasabb , mint a 2007. évi érték (10,3%).

Az európai uniós tisztviselők nyugdíjrendszerének (PSEO) 2008. évi ideiglenes biztosításmatematikai értékelése szerint e nyugdíjrendszer egyensúlyának biztosítása érdekében a fizetendő ellátások egyharmadának finanszírozásához szükséges járulék mértéke az alapilletmény (vagy a rokkantsági támogatás) 10,9%-a .

A személyzeti szabályzat 83a. cikke értelmében ha legalább 0,25 százalékpontnyi különbség mutatkozik a járulék jelenleg alkalmazott mértéke (10,25%) és a biztosításmatematikai mérleg fenntartásához szükséges mérték ( 10,9% ) között, a Tanács a XII. mellékletben megállapított rendelkezésekkel összhangban mérlegeli a járulék kiigazításának szükségességét.

A XII. melléklet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében a 2008. július 1-jén hatályba lépő kiigazítás nem eredményezheti azt, hogy a járulék, a korábbi évben alkalmazott mértéket (10,25%) több mint egy százalékponttal meghaladja, vagy attól ugyanennyivel elmaradjon.

Ebből következően a nyugdíjrendszer egyensúlyának biztosítása érdekében 2008. július 1-jétől alkalmazandó járulék mértéke 10,9% .

6. A NYUGDÍJRENDSZER EGYENSÚLYA

Amint azt e jelentés 2.1.2. pontja is részletezi, a PSEO akkor van egyensúlyban, ha az alkalmazottak által éves szinten befizetett járulékok fedezni tudják az év során megszerzett jogosultságok egyharmadát, azaz a személyzeti szabályzat értelmében az öregségi nyugdíj tekintetében a nyugdíjazás előtti utolsó alapilletmény 1,9%-át vagy 2%-át. Mivel a járulék mértékét olyan módon kell kiszámolni, hogy a rendszer egyensúlya biztosítva legyen, a rendszer egyensúlyát a kiszámított mérték alkalmazása garantálja.

A személyzeti szabályzat XII. mellékletének 14. cikkében említett referencia-időszak alatt a személyzeti szabályzat különleges rendelkezéseinek figyelembe vételét követően a Bizottság javaslata alapján a Tanács elfogadta a járulék Eurostat által kiszámított mértékét.

- A személyzeti szabályzat XII. melléklete 2. cikkének (1) bekezdése értelmében a kiigazítás nem vezethet az előző évben érvényes mértéknél több mint egy százalékponttal több vagy kevesebb járulékhoz;

- A személyzeti szabályzat XII. melléklete 2. cikkének (2) bekezdése értelmében a 2004. július 1-jén hatályba lépő kiigazítás nem vezethet 9,75%-nál magasabb járulékhoz, és a 2005. július 1-jén hatályba lépő kiigazítás nem vezethet 10,25%-nál magasabb járulékhoz;

- A személyzeti szabályzat 83a. cikkének (4) bekezdése értelmében a járulék kiigazítását mérlegelni kell, amennyiben legalább 0,25 százalékpontnyi különbség mutatkozik a járulék jelenleg alkalmazott mértéke és a biztosításmatematikai mérleg fenntartásához szükséges mérték között.

Az alábbi táblázat a járulék kiszámított és alkalmazott mértékeit foglalja össze:

A kiszámított és alkalmazott nyugdíjjárulék mértéke

[pic]

Az ábra azt mutatja, hogy az alkalmazott nyugdíjjárulék mértéke jelentősen megközelítette az Eurostat által kiszámított mértéket. Fontos tudni, hogy a járulék egyes mértékei között mutatkozó és a személyzeti szabályzat fent említett rendelkezéseinek alkalmazásából fakadó kisebb eltérések egyaránt lehetnek pozitívak és negatívak; e különbségek pedig hosszú távon semlegesítik egymást.

Ezért a módszer elérte célját, azaz biztosította, hogy az alkalmazottak által a költségvetésbe befizetett nyugdíjjárulék – amint azt a személyzeti szabályzat XII. melléklete 1. cikkének (1) bekezdése is előírja – fedezni tudja a nyugdíjrendszer költségeinek egyharmadát, és így a rendszer egyensúlyba került.

7. FELMERÜLT PROBLÉMÁK, MEGOLDÁSOK ÉS TOVÁBBI FELADATOK

7.1. ISP

A biztosításmatematikai feltételezések kiszámításához többnyire a múltban elvégzett vizsgálatokat használják (élettartamtábla, GSG). 2004-ben az ISP (egyedi béralakulás) megállapításakor azonban nem ez történt. A 2004. május 1-jétől érvényes új személyzeti szabályzat egy új alkalmazotti kategóriát vezetett be (szerződéses alkalmazottak), és több változást is hozott a tisztviselőkre és az ideiglenes alkalmazottakra vonatkozó díjazási táblázatban és az előléptetési szabályokban. E változások nyomán világossá vált, hogy az iménti feltételezés meghatározásakor az egyedi béralakulás múltbeli vizsgálatai nem vezetnek eredményre.

2004 és 2005 között a módszer alapjául az előléptetés indikatív mértéke szolgált a személyzeti szabályzat I. mellékletében található B. táblázat felhasználásával. A 2006. évi értékeléshez új módszert terjesztettek a személyzeti szabályzat 83. cikkével foglalkozó munkacsoport elé. E módszer alapja az indikatív előléptetési ütem, valamint a (2005-től) vizsgált előléptetési ütem mozgó átlaga, alkalmazotti kategóriák, besorolás, fizetési fokozat és a nyugdíjazásig hátralevő évek szerinti bontásban, de legfeljebb 12 vizsgált évre vetítve. Az RDR- és a GSG-arányok kiszámításához ugyanezt a vizsgálati időszakot vették alapul.

Javasolt megoldás:

A javaslat e módszer továbbvitele. E módszer a vizsgált előléptetéseket mind nagyobb súllyal, az indikatív előléptetési ütem átlagon belüli súlyának növekedésével arányosan veszi figyelembe. Az e módszer szerint kiszámított ISP maradéktalanul figyelembe veszi az alkalmazottak pályafutása során a fizetési fokozatban történt előrelépéseket. Szükség esetén a tagállamok nemzeti szakértőivel egyetértésben elképzelhető a jelenlegi módszer javítása néhány ponton.

7.2. Rokkantság

A nyugdíjrendszer 2008. évi értékelése során új fogyatékossági táblát (2008. évi uniós fogyatékossági tábla) használtak. Amint arról a fentiekben már szó esett, a 2004. május 1-jét hatályba lépett új személyzeti szabályzat keretében a fogyatékosság mértékének becsléséhez mindössze négy (2004., 2005., 2006. és 2007. évi) fogyatékossági vizsgálatot vettek figyelembe (a rokkantsági támogatás kedvezményezettjeit is figyelembe vették). Ezt az új fogyatékossági táblát a személyzeti szabályzat 83. cikkével foglalkozó munkacsoport 2008. június 27-i ülésén ismertették.

A fogyatékossági mérték felmérésére rendelkezésre álló időszak rövidsége miatt a becslési eredmények nem olyan pontosak, mint egy hosszabb időszak rendelkezésre állása esetén lettek volna. Ebből következően a fogyatékossági mértéket a jövőben frissíteni kell. E megközelítést a független szakértő is támogatja.

Javasolt megoldás:

A fogyatékossági mérték évenkénti vizsgálatának folytatása és annak a rendelkezésre álló vizsgálatok (de maximum 12 éves vizsgálati időszak) mozgó átlaga alapján történő kiszámítása (az RDR- és a GSG-arányok kiszámításához ugyanezt a vizsgálati időszakot kell használni).

7.3. Élettartamtábla

Ugyanazt az élettartamtáblát (a 2004. évi uniós élettartamtábla) használták, mint a nyugdíjrendszer 2004. évi értékelése során. Elemezték a 2004 és 2007 közötti időszakban regisztrált tényleges halálozási arányt, és összehasonlították a 2004. évi uniós élettartamtábla szerinti várható halálozási aránnyal. Az elemzésből kiderült, hogy a tényleges halálozási arány a 2004. évi uniós élettartamtáblához képest a 30–69 közötti korcsoportban alacsonyabb, míg a 70 évnél idősebb korcsoport esetében magasabb.

Az Eurostat és a hat összehangolt szervezet Közös Nyugdíjigazgatási Szekciója közös projektet indított el, amelynek célja, hogy összeállítsák az európai köztisztviselők kiterjedt populációján alapuló közös élettartamtáblát, a 2008. évi ICSLT-t (nemzetközi köztisztviselők élettartamtáblája). A táblázatot jóváhagyta külső biztosításmatematikai szakértő is, aki javasolta továbbá, hogy rendszeresen frissítsék az élettartamtáblákat. A 2008. évi számításokhoz ezt a táblázatot használták fel.

Javasolt megoldás:

A 2004. évi EU halandósági tábla helyett a 2008. évi ICSLT élettartamtábla használata.

7.4. Leszámítolási kamatláb

Az Eurostat számára nehézséget okozott a nyugdíjrendszer értékeléséhez szükséges 2005. és 2006. évi leszámítolási kamatlábak megszerzése. Amint a fentiekből is kiderül, a problémát az okozta, hogy a 21 éves lejáratú euro zéró-kupon hozamgörbét immár nem a Bizottság állítja fel; és helyette valamennyi euro zéró-kupon hozamgörbét az Európai Központi Bank készít. Mivel az EKB korábban nem készített 21 éves lejáratú euro zéró-kupon hozamgörbét, az Eurostat a 2005. évi és a 2006. évi értékek becsléséhez a 30 éves lejáratú, EKB által elkészített állami euro zéró-kupon referencia-hozamgörbét használta fel, és az értékeket 21 éves lejáratú időszakhoz igazította.

Az EKB 2007 nyarán vezette be az euro zéró-kupon hozamgörbét, az Eurostat pedig szintén ekkortól kezdte közzétenni az 1–30 éves lejáratú időszakokra vonatkozó „napi” rendszerességű adatokat Emellett a 2007. évi adatok 2008 januárjától elérhetők az Eurostat weboldalán.

21 éves lejárat esetén a zéró-kupon államkötvényeinek 2007. évi éves névleges kamatlába 4,5% (a tényleges kamatláb 2,2%). Következésképpen a nyugdíjrendszer 2008. évi ideiglenes értékelése során használt tényleges kamatláb mozgóátlaga (1996 és 2007 között) 3,1%.

Javasolt megoldás:

A személyzeti szabályzat XII. mellékletének 10. cikke meghatározza a leszámítolási kamatláb meghatározásához szükséges keretet: „1. A biztosításmatematikai számításokhoz figyelembe veendő kamatok a tagállamok hosszú lejáratú államadósságának éves átlagkamatán alapulnak…” Miután az adatok rendelkezésre állásával kapcsolatos probléma megoldódott (most már az EKB állítja össze a 21 éves lejáratú euro zéró-kupon hozamgörbét), az Eurostat továbbra is felhasználja azt a biztosításmatematikai számításaihoz. Ezért a nyugdíjrendszer 2008. évi értékeléséhez a fent említett 4,5%-os névleges kamatlábat kell felhasználni.

8. A KÖZÖSSÉGI NYUGDÍJRENDSZER KÖLTSÉGVETÉSRE GYAKOROLT HATÁSA

A személyzeti szabályzat 83. cikke értelmében a tisztviselők a közösségi nyugdíjrendszer finanszírozásához a költségek egyharmadával járulnak hozzá. Az említett cikk (1) bekezdésével összhangban az e nyugdíjrendszer keretében folyósított ellátásokat a Közösségek költségvetéséből kell fedezni. A tagállamok együttesen garantálják az ilyen ellátások kifizetését.

Amint arról a fentiekben szó esett, a folyó év során befizetett járulékok mértékét nem úgy számolják ki, hogy azok a folyó év nyugdíjkifizetéseit fedezni tudják. A biztosításmatematikai egyensúly elve az éves egyensúly helyett hosszú távú egyensúlyt biztosít. Ez azt jelenti, hogy a járulék mértékének alapját a jövőbeni, a járulékfizető tisztviselők nyugdíjazásakor esedékes kifizetések adják. E kifizetések mértéke nem függ össze és nem befolyásolható a nyugdíjba vonult tisztviselők ellátmányának finanszírozására fordított jelenlegi költségvetési kiadásokkal.

A nyugdíjjárulékok a majdani kötelezettségek egyharmadát fedezik. A járulékok a közösségi költségvetésben bevételként jelennek meg. A teljes kötelezettséget a kifizetéskor a tagállam állja.

Az alábbi ábra a nyugdíjjárulék növekvő mértékének és a járulékfizetők növekvő létszámának hatását mutatja . A nyugdíjjárulékból származó bevétel az ábrán szereplő időszakban (2000–2007 között) a kétszeresénél nagyobb mértékben nőtt : 154 millió euróról (2000) 340 millió euróra (2007).

[pic]

E növekedést elsősorban az alábbi két tényező határozza meg:

- a nyugdíjjárulék növekvő mértéke (a 2000. évi 8,25%-ról 2005-ben, 2006-ban és 2007-ben 10,25%-ra);

- a nyugdíjrendszer járulékfizetőinek növekvő létszáma (2004-ben 34 511 fő, míg 2007-ben 47 297 fő).

9. KÖVETKEZTETÉSEK

A módszer elérte célját, azaz biztosította a közösségi nyugdíjrendszer egyensúlyát azáltal, hogy az alkalmazottak által a költségvetésbe befizetett nyugdíjjárulék fedezni tudja a nyugdíjrendszer költségeinek egyharmadát, a következő okokból kifolyólag:

- a járulék Eurostat által kiszámított mértéke fedezte az adott évben megszerzett nyugdíjjogosultságok egyharmadát;

- a járulék kiszámított mértékét a szakképzett független szakértő jóváhagyta;

- a járulék alkalmazott mértéke nem sokkal maradt el a kiszámított mértéktől;

- a kiszámított és az alkalmazott mértékek közötti kisebb eltérések a személyzeti szabályzat egyes rendelkezéseivel magyarázhatók. Mivel ezek a kisebb eltérések egyaránt lehetnek pozitívak és negatívak; e különbségek hosszú távon semlegesítik egymást.

A nyugdíjjárulékból származó költségvetési bevétel a járulék mértékének és a járulékfizetők számának növekedése folytán nőtt.

A fenti okok miatt a Bizottság álláspontja szerint az európai tisztviselők nyugdíjrendszerének (PSEO) egyensúlya biztosított. A problémás kérdéseket megtárgyalták, a XII. melléklet felülvizsgálatára nem volt szükség. Ezért a Bizottság megítélése szerint a személyzeti szabályzat módosítására nincs szükség.

[1] A nyugdíjjogosultságok megszerzésének két egyéb módja is van: a nyugdíjjogosultságok megvásárlása, illetve átvezetése másik rendszerbe.

[2] 2008. évi értékelés.