Az alaphelyzet (0. szakpolitikai alternatíva) a status quo-t jelenti: a saját tőke és a hitel adóügyi kezelése közötti különbség megmarad, ami tartósan a hitel felé irányuló torzítást eredményez. A hat tagállam által végrehajtott nemzeti intézkedések torzíthatják a beruházási döntéseket a belső piacon. Nincs közös uniós keret a hitelfinanszírozási adóelőny kezelésére, ami azt jelentené, hogy a probléma továbbra is fennáll. Ezért több szakpolitikai alternatívát is mérlegeltek. Az 1. szakpolitikai alternatíva adókedvezményt vezetne be a vállalati saját tőke állománya után. A nyereséget és a veszteséget kizárnák annak biztosítása érdekében, hogy a támogatás csak a hosszú távú saját tőkére vonatkozzon. A támogatás időtartama korlátlan. A 2. szakpolitikai alternatíva bevezetné a vállalati saját tőke többlet adókedvezményét (a vállalati saját tőke meghatározása megegyezik az 1. szakpolitikai alternatívával), de ebben az esetben az a nettó saját tőke adóév végi szintjének az előző adóév végi nettó saját tőke szintjéhez viszonyított különbözete alapján adható. Ezt a támogatást tíz évre nyújtanák, hogy a hitel átlagos futamidejének megfelelő legyen. A 3. szakpolitikai alternatíva azonos fiktív kamatlevonást irányozna elő a hitel és a saját tőke esetében. Ez a vállalati tőkére (azaz az 1./2. szakpolitikai alternatíva szerinti saját tőkére és a hitelre) vonatkozó adókedvezményt jelent, miközben megtiltja a kamatfizetések jelenlegi levonhatóságát. Ez a lehetőség tökéletesen kiküszöböli a hitelfinanszírozási adóelőnyt, de a választott fiktív kamatláb szintjétől függő költségvetési vonzatai vannak. Mivel a támogatás alapja a teljes tőkeállomány, a támogatás időtartama az 1. szakpolitikai alternatívához hasonlóan korlátlan. A 4. szakpolitikai alternatíva teljesen megtiltaná a kamatkiadások levonhatóságát. Ez teljes mértékben összehangolja a hitel- és tőkeköltségek adóügyi kezelését azáltal, hogy egyik sem levonható. A 3. szakpolitikai alternatívához hasonlóan ez is teljesen megszünteti a hitelfinanszírozási adóelőnyt, de a gazdasági növekedés és a foglalkoztatás rovására. Emellett a tagállamoknak újra kellene tárgyalniuk a kettős adóztatás elkerüléséről szóló szerződéseiket, és új kiskapukat nyitna meg az adótervezési lehetőségek előtt. Ez negatív hatással lehet az EU egységes piacának üzleti versenyképességére is más olyan joghatóságokkal szemben, ahol ez a levonhatóság létezik. Az 5. szakpolitikai alternatíva kombinálná a vállalati saját tőke többlet adókedvezményét (a 2. szakpolitikai alternatívában javasoltakkal megegyezően) az adólevonhatóság részleges korlátozásával, amit a kamatlevonhatóság adott arányú csökkentésével lehetne elérni valamennyi vállalat esetében. A javaslat szerint a levonhatóságot a nettó hitelfelvételi költségek (azaz a fizetett kamatok mínusz a kapott kamatok) 85 %-ára kell korlátozni. A 2. szakpolitikai alternatívához hasonlóan a támogatást tíz évre nyújtanák. Az előnyben részesített lehetőség az 5. szakpolitikai alternatíva. Ez sikeresen kezeli a hitelfinanszírozási adóelőnyt, miközben kiegyensúlyozza a költségvetési hatásokat és foglalkozik az adórendszer méltányossági szempontjaival is. Ez várhatóan pozitív hatást gyakorol a beruházásokra és a GDP-re, és mérsékelt hatást gyakorol a foglalkoztatásra.