INDOKOLÁS

1.A JAVASLAT HÁTTERE

•A javaslat indokai és céljai

A Földközi-tenger nyugati térsége halászati szempontból a Földközi-tenger egyik legfejlettebb alrégiója. Ez az alrégió adja a földközi-tengeri teljes kirakodott mennyiség 31 %-át (4,76 milliárd EUR értékből 1,35 milliárd EUR), és a hivatalosan bejelentett földközi-tengeri halászflotta 19 %-át.

Bár a kirakodott mennyiség legnagyobb része nem a tengerfenéken élő fajok halászatából származik, a halászok előszeretettel halásszák ezeket a fajokat nagy kereskedelmi értékük miatt. A tengerfenéken élő állományok földközi-tengeri halászata nagyon összetett, és számos hal- és rákfajt érint. A Földközi-tenger nyugati térségében halászott legfontosabb tengerfenéken élő fajok a szürke tőkehal (Merluccius merluccius), a bajuszos vörösmárna (Mullus barbatus), az óriásgarnéla (Aristaeomorpha foliacea), a piros ostorgarnéla (Parapenaeus longirostris), a vörös ostorgarnéla (Aristeus antennatus) és a norvég homár (Nephrops norvegicus). Ez a halászat rendkívül sok fajt érint, és a halállományok egy része több tagállam felségvizeire is átvándorol. A tengerfenéken élő fajok halászatában használt legfontosabb eszközök a vonóhálók, mert ezek rendelkeznek a legnagyobb fogási és flottateljesítménnyel, de jelentősek még a passzív eszközök is, mint például a tükörhálók, a kopoltyúhálók, a halcsapdák és a horogsorok.

A tengerfenéken élő állományoknak a Földközi-tenger nyugati térségében folytatott halászatát az 1967/2006/EK tanácsi rendelet alapján elfogadott nemzeti irányítási tervek révén irányítják. Olaszország (egy 2011-es jogszabállyal) három irányítási tervet fogadott el a vonóhálókra vonatkozóan, Franciaország egyet (2013-ban), valamint Spanyolország is egyet (amely 2013-ban lépett hatályba). Ezek a tervek a bemeneti tényezők ellenőrzésén, vagyis a halászati erőkifejtés korlátozásán alapulnak. Ez a gazdálkodási megközelítés jellemzően olyan intézkedéseket tartalmaz, mint a halászeszközökre, valamint a halászati engedélyekre és jogosítványokra vonatkozó korlátozás, a halászati napok maximalizálása és a halászati tevékenység végleges beszüntetése vagy ideiglenes szüneteltetése. Uniós szinten 2016-ban elfogadásra került egy hároméves visszadobási terv, az 1380/2013/EU rendelet (a közös halászati politikáról szóló rendelet) 15. cikkében meghatározott kirakodási kötelezettségneka minimális védelmi referenciaméret hatálya alá tartozó fajok tekintetében történő végrehajtása céljából. Nemzetközi szinten a GFCM 2009-ben ajánlást fogadott el az Oroszlán-öbölben (a Földközi-tenger nyugati térségének északi részén) az ívó rajok (különösen a szürke tőkehal) és az érzékeny mélytengeri élőhelyek védelme érdekében halászati korlátozás alatt álló terület létrehozásáról. Amint az az alábbiakból kitűnik, ezek az intézkedések nem korlátozzák elég szigorúan a halászatot ahhoz, hogy azt az 1967/2006/EK rendeletben és a közös halászati politikában meghatározott állományvédelmi célok felé tereljék.

A Földközi-tenger nyugati térségében a legtöbb kereskedelmi állomány kiaknázása jóval meghaladja a maximális fenntartható hozam elérésével összeegyeztethető halászati mortalitási (FMFH) tartományt: a vizsgált állományok több mint 80 %-t túlhalásszák ebben az alrégióban. Továbbá néhány állomány biomasszája közel jár a korlátozási referenciaponthoz (BLIM), ami az állomány összeomlásának nagy valószínűségét jelzi. A leggyakrabban túlhalászott fajok a szürke tőkehal és a bajuszos vörösmárna: a jelenlegi kiaknázási szintjük eléri a becsült FMFH célérték tízszeresét. Bár sok más halállomány állapota nem ismert, nagyon valószínű, hogy hasonló helyzetben vannak. A 2015-ben és 2016-ban a „cataniai folyamat” részeként folytatott különféle konzultációk során az érdekelt felek túlnyomórészt egyetértettek abban, hogy a földközi-tengeri halállományokat nagyon nagy mértékű túlhalászás sújtja. Az európai és a nemzetközi tudományos élet képviselői is többször hangsúlyozták, hogy sürgősen lépéseket kell tenni a Földközi-tenger egész medencéjében tapasztalható nagymértékű túlhalászás csökkentése érdekében.

Ez a javaslat a nagymértékű túlhalászás és a nem eléggé hatékony szabályozási keret problémáját kívánja megoldani azzal, hogy most először uniós szintű többéves tervet vezet be. A javaslat célja a közös halászati politikáról szóló rendelet célkitűzéseinek (2. cikk) megvalósítása a tengerfenéken élő fajoknak a Földközi-tenger nyugati térségében folytatott halászata tekintetében, nevezetesen annak biztosítása, hogy a halászati tevékenységek környezeti szempontból hosszú távon fenntarthatóak legyenek, és irányításuk gazdasági, társadalmi és foglalkoztatási előnyöket is biztosítson. A terv elő fogja segíteni továbbá a kirakodási kötelezettség végrehajtását, és lehetővé teszi egy regionális megközelítés bevezetését, amelynek révén az érintett tagállamokat bevonnák az állománygazdálkodási intézkedések kidolgozásába.

A közös halászati politikáról szóló rendelet meghatározza azt az általános keretet és azokat a helyzeteket, amelyekben a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek többéves terveket kell elfogadnia; pontosabban:

–a 9. cikk meghatározza a többéves tervekre vonatkozó elveket és célkitűzéseket. Többek között állományvédelmi intézkedéseket kell hozni a halállományok helyreállítása és olyan szinten történő fenntartása érdekében, amely meghaladja a maximális fenntartható hozamot (a továbbiakban: „MFH”) biztosító szintet;

–a 10. cikk ismerteti a többéves tervek tartalmát. A maximális fenntartható hozamoknak megfelelő mennyiségi célértékeket FMFH-tartományokban kell kifejezni. Így a célértékek lehetővé tesznek némi rugalmasságot a vegyes halászat esetében, és lehetővé teszik a különböző állományokra vonatkozó állománygazdálkodási intézkedések következetesebb meghatározását, mivel biztosítanak bizonyos mozgásteret. A célértékeket az elővigyázatossági referenciapontokhoz és az állományvédelmi referenciapontok határértékéhez kapcsolódó óvintézkedésekkel kell kiegészíteni;

–a 15. cikk előírja, hogy a kirakodási kötelezettség teljesítésének részleteire vonatkozóan tervet kell benyújtani, amely az alábbiakat tartalmazza: a kötelezettség hatálya alá tartozó halászati tevékenységekre vagy fajokra vonatkozó egyedi rendelkezések; kivételek, többek között a kötelezettség alá tartozó valamennyi faj teljes éves fogásának legfeljebb 5 %-áig terjedő de minimis kivételek; a fogások dokumentálására vonatkozó rendelkezések; adott esetben minimális védelmi referenciaméretek megállapítása; valamint

–a 18. cikk az állományvédelmi intézkedésekkel kapcsolatos regionális együttműködési keretet határoz meg. A közvetlen állománygazdálkodási érdekkel bíró tagállamok közös ajánlásokat nyújthatnak be a Bizottság által hozandó bizonyos intézkedésekre vonatkozóan azokban az esetekben, amikor a Bizottság végrehajtási vagy felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadhat el a tervben meghatározott célkitűzések elérése céljából. A terv regionális együttműködést hoz létre a tagállamok között annak érdekében, hogy bizonyos állományok tekintetében a kirakodási kötelezettségre vonatkozó rendelkezéseket és egyedi állományvédelmi intézkedéseket lehessen elfogadni.

Az 5. szakasz áttekintést ad a többéves terv egyedi rendelkezéseiről.

•Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel

Ezen javaslat, mely a tengerfenéken élő állományoknak a Földközi-tenger nyugati térségében folytatott halászatára vonatkozó többéves terv létrehozására irányul, összhangban van a közös halászati politikáról szóló rendelettel, valamint a közönséges tőkehal, a hering és a spratt balti-tengeri állományaira, az északi-tengeri tengerfenéken élő állományokra és a kis méretű nyílt vízi fajok adriai-tengeri állományaira vonatkozó korábbi többéves tervekkel.

Az 1967/2006/EK tanácsi rendelet technikai állományvédelmi intézkedéseket határoz meg, például a minimális szembőséggel, a halászeszközök használatára vonatkozó minimális távolságokkal és mélységekkel, valamint a minimális kirakodási méretekkel kapcsolatban. Ezen intézkedések jelentős részét új intézkedések váltják fel, ha a Bizottságnak a halászati erőforrások és a tengeri ökoszisztémák technikai intézkedések révén történő védelméről szóló rendeletre irányuló javaslatát elfogadják.

•Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival

A javaslat és célkitűzései összhangban vannak az Unió egyéb politikáival, különösen a környezetvédelmi politikákkal, mint például a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelvben megfogalmazott stratégiával, valamint azzal a célkitűzéssel, hogy 2020-ig el kell érni az Unió tengereinek jó környezeti állapotát.