Összefoglalóan azt mondhatjuk, hogy a tagállamoknak nem sikerült olyan nemzeti energiahatékonysági célokat meghatározniuk, hogy azok összesen elérjék a 20 %-os uniós célkitűzést. Az indikatív nemzeti célkitűzések összege a 2020-as előrejelzésekhez viszonyítva 17,6 %-os megtakarítást jelent a primerenergia-fogyasztásban. Bár ez üdvözlendő előrelépés az először bejelentett célokhoz képest, még mindig kevés ahhoz, hogy elérjük az uniós célt, vagyis a 2020-as előrejelzésekhez viszonyított 20 %-os primerenergia-megtakarítást. A legutóbbi adatok azonban előrelépésről tanúskodnak, ami bizakodásra adhat okot.

4.Energiafogyasztási tendenciák és a nemzeti intézkedések értékelése ágazatonként

Az indikatív energiahatékonysági célkitűzések elérése felé tett tagállami előrehaladás értékeléséhez a Bizottság megvizsgálta a nemzeti energiahatékonysági cselekvési terveket, az éves jelentéseket és egyes mutatókat, amelyek részletes bemutatása a jelentést kísérő bizottsági szolgálati munkadokumentumban olvasható. Az elemzésből kiderült, hogy a tagállamok a 2005 és 2013 közötti időszakban nagyobb mértékben csökkentették primerenergia-fogyasztásukat és végső energiafogyasztásukat annál, mint ami a 2005–2020-as időszakban szükséges lenne a 2020-ra kitűzött, a primerenergia-fogyasztásra és a végső energiafogyasztásra vonatkozó célok eléréséhez. A kivételek a következő tagállamok voltak: Belgium, Észtország, Franciaország, Németország, Hollandia, Lengyelország és Svédország (a primerenergia-fogyasztás tekintetében), valamint Ausztria, Belgium, Észtország, Franciaország, Németország, Litvánia, Málta és Szlovákia (a végső energiafogyasztás tekintetében).

A teljes gazdaság primerenergia-intenzitása átlagosan az összes tagállamban csökkent 2005 és 2013 között, kivéve Észtországot.

4.1.Ipar

Az ipar végső energiafogyasztása abszolút értékben a 2005-ös 327 Mtoe-ről 277 Mtoe-ra csökkent 2013-ra (15 %-os csökkenés). A 2008 és 2012 közötti csökkenés az ipari tevékenység csökkenésével és az ipar szerkezeti változásaival magyarázható. Az energiahatékonyság terén történt fejlődés azonban háromszor ekkora mértékben járult hozzá ehhez a pozitív tendenciához.

Mivel a legtöbb tagállamban várhatóan növekedni fog a gazdaság az elkövetkező években, még több erőfeszítésre lesz szükség az energiafogyasztásnak a gazdasági növekedéstől való függetlenítéséhez. Emellett az alacsony olaj- és gázárak csökkenthetik az energiahatékonysági beruházások ösztönző erejét ebben az ágazatban, mivel a beruházások lassabban fognak megtérülni.

Az egyes tagállamok iparának energiaintenzitása között jelentős eltérések vannak: a leginkább energiaintenzív tagállam, Bulgária és a legkevésbé energiaintenzív tagállamok, Dánia és Írország között hétszeres a különbség. A legtöbb tagállamban csökkent az ipar és az építőipar energiaintenzitása 2005 és 2013 között; ez alól csak Görögország, Magyarország, Írország és Lettország a kivétel.

Az energiaigényes iparágakban az energiahatékonysági beruházások fontos mozgatórugója volt az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer. Emellett a tagállamok is támogatták az ipar energiahatékonyságának fejlesztését pénzügyi ösztönzőkkel és adóintézkedésekkel. Az önkéntes megállapodások is elterjedt szakpolitikai eszközök az iparban. Kilenc tagállam is kötött ilyen megállapodásokat az ipari szereplőkkel: Belgium, Dánia, Finnország, Írország, Luxemburg, Hollandia, Portugália, Svédország és az Egyesült Királyság. Az ipar energiamegtakarítását elősegítették a piaci alapú eszközök is, például a „fehér tanúsítványok” Olaszországban alkalmazott rendszere vagy a Dániában bevezetett energiamegtakarítási kötelezettségrendszer.

Az energiahatékonysági irányelv 8. cikkének (4) bekezdése előírja, hogy a nagyvállalatoknak 2015-től kezdődően energetikai auditot kell készíteniük; ennek megvalósulása hozzájárulhat ahhoz, hogy az ipari ágazat meg tudja határozni, melyek a költséghatékony energiahatékonysági intézkedések. A tagállamok körülbelül fele azonban még nem értesítette a Bizottságot arról, hogy miként ültette át nemzeti jogába az irányelv e rendelkezését, a Bizottság ezért ezen országok ellen kötelezettségszegési eljárást indított.

A tagállami szakpolitikákban helyet kell kapnia a kis- és középvállalkozásoknak is, hogy a piaci akadályok felszámolásával lehetőségük nyíljon a további energiahatékonysági potenciál kihasználására.

4.2.Lakossági ágazat

A lakossági ágazat végső energiafogyasztása abszolút értékben a 2005-ös 306 Mtoe-ről 296 Mtoe-ra csökkent 2013-ra (3 %-os csökkenés), annak ellenére, hogy 2012 és 2013 között enyhe emelkedés volt megfigyelhető. Az általános csökkenés főként az energiahatékonysági intézkedésekre, elsősorban a helyiségfűtés energiafogyasztásával kapcsolatos intézkedésekre vezethető vissza.

A négyzetméterenkénti energiafogyasztás minden tagállamban csökkent 2005 és 2013 között, kivéve Olaszországot, ahol 10 %-os növekedés következett be, és Észtországot, ahol változatlan maradt ez a mutató. Az alacsonyabb négyzetméterenkénti energiafogyasztás az épületekre, háztartási készülékekre és fűtési technológiákra vonatkozó energiahatékonysági követelmények szigorodásának, részben pedig az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv fokozatos végrehajtásának köszönhető.

A tagállamok nemrégiben állították össze első hosszú távú felújítási stratégiáikat a teljes épületállományra vonatkozóan, amit az energiahatékonysági irányelv 4. cikke írt elő. Bár néhány stratégiából hiányoztak bizonyos adatok (például a nem lakossági épületekre, a beruházási költségekre és a finanszírozási forrásokra vonatkozó információk), a következő, 2017-ben esedékes frissítésig várhatóan javulni fog a stratégiák színvonala.

A felújítás minőségének javításához az üzembe helyezőket és a szakembereket képzésben kell részesíteni, és fejleszteni kell készségeiket az új és hatékonyabb technológiák terén, amelyek a meglévő építési és felújítási berendezések és eljárások helyébe léphetnek. Az uniós „BUILD UP Skills” projekt keretében kifejlesztett nemzeti képesítési és képzési ütemtervek végrehajtását 21 tagállam már 2013-ban és 2014-ben megkezdte. Emellett egyéb képzési intézkedések is szerepeltek a nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervekben, de további célzott lépésekre is szükség van ezen a területen.

A lakossági ágazat energiahatékonysági fejlesztéseit a szakpolitikai intézkedések széles köre segíti elő, így például a szabályozási és pénzügyi/adóügyi intézkedések, a tájékoztató és figyelemfelhívó kampányok, az önkéntes megállapodások, az infrastrukturális beruházások (az intelligens fogyasztásmérők bevezetése), a piaci alapú eszközök stb. A szabályozási intézkedések főként az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv végrehajtásához kapcsolódnak, idetartoznak például az energiahatékonysági minimumkövetelmények, az új és meglévő épületekre vonatkozó tanúsítványok, a vízmelegítők és légkondicionáló rendszerek vizsgálatai, de érintik a környezetbarát tervezésről szóló irányelv végrehajtását is, például a háztartási berendezésekre és készülékekre vonatkozó energiahatékonysági szabványok esetében.

Az energiahatékonyságot elősegítő pénzügyi és adóügyi intézkedések közé tartoznak a támogatások és a szubvenciók. Néhány tagállam (Franciaország, Németország, Görögország, Hollandia és Portugália) hitelprogramokat is kínált. A háztartások energiahatékonysági fejlesztése után járó adókedvezményt Dánia, Finnország, Franciaország, Németország, Görögország, Olaszország, Hollandia és Portugália alkalmazta. Hat tagállam (Ausztria, Dánia, Észtország, Németország, Hollandia és Svédország) vezetett be olyan energiaadót, amelynek célja az energiahatékonysággal kapcsolatos magatartásformák és beruházások befolyásolása. A 2014-es nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervek alapján Ausztriában, Cipruson, Dániában, Finnországban, Franciaországban, Görögországban, Írországban, Lettországban, Máltán és az Egyesült Királyságban jelenleg zajlik az intelligens fogyasztásmérők bevezetése a lakossági ágazatban.

Az energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek főként a lakossági ágazatra összpontosítanak az energiahatékonysági irányelv 7. cikkében előírt 1,5 %-os éves végfelhasználási energiamegtakarítás elérése érdekében. Összesen 16 ország fogadott el, illetve tervez elfogadni energiahatékonysági kötelezettségi rendszert. A legtöbb tagállam a megengedett kivételek alkalmazásával a 25 %-os legnagyobb engedélyezett csökkenés mellett döntött (kivéve Dániát, Portugáliát és Svédországot). Ez csökkenti a 2020-ra megvalósuló energiamegtakarítás mértékét. A Bizottság azt is elismeri, hogy néhány országban gyengén működik az irányelv ezen cikkének végrehajtása, mivel a tagállamok korábbi intézkedésekre hagyatkoznak, késik a bejelentett intézkedések megvalósítása, a tervezett megtakarításokat túlbecsülték vagy a különböző, egymást átfedő szakpolitikák hatásait nem megfelelően vették figyelembe. A Bizottság ezért szoros nyomon fogja követni e cikk végrehajtását.

A tagállamoknak megfelelőbben kell tájékoztatniuk a fogyasztókat az energiahatékonysági lehetőségekről, és tovább kell javítaniuk a beruházási feltételeket a lakossági fogyasztók számára, hogy ily módon növelni lehessen a meglévő európai épületállomány jelenleg nagyon alacsony felújítási arányát. Ebben az ágazatban célzott intézkedésekre van szükség, mivel a háztartások kevésbé reagálnak az emelkedő energiaárakra, mint például az energiaigényes ipar. Emellett a kiszolgáltatott helyzetben lévő fogyasztók esetében még célzottabb intézkedéseket kell alkalmazni az energiaszegénység hatékony kezelése és az életszínvonal emelése érdekében – ilyen intézkedés lehet a kamatmentes kölcsön vagy a lakásbérbeadók és lakásbérlők közötti érdekellentét feloldása.