A megtévesztő hívások aránya is jelentős eltéréseket mutat a tagállamok között a segélyhívások teljes számán belül; Görögországban az arány a 78 %-ot is eléri. A segélyszolgálati állomásrendszert esetlegesen leterhelő, megtévesztő hívások kockázatának csökkentése érdekében egyes tagállamokban nem engedélyezettek a SIM-kártya nélküli mobiltelefonokról kezdeményezett hívások. A segélyhívó szolgálatok SIM-kártya nélküli mobiltelefonokról való elérhetősége azonban a tagállamok többségében (19) és Izlandon kötelezően biztosítandó.

Azokban az országokban, ahol mindegyik segélyhívó szolgálat saját segélyszolgálati állomással rendelkezik, biztosítani kell a 112-es számra beérkező hívások hatékony továbbítását, valamint azt, hogy azok az illetékes segélyhívó szolgálathoz kerüljenek. A nemzeti segélyszolgálati állomásrendszerek korszerű alkalmazása biztosítja mind a 112-es, mind pedig a nemzeti segélyhívó számokra beérkező hívások összefüggő és redundáns kezelését, és egyúttal valamennyi érintett segélyhívó szolgálat elérhetőségéről is gondoskodik. Ezek a rendszerek olyan, a jelenlegi technológiai fejlesztéseknek megfelelő hívástovábbítási funkcióval kell, hogy rendelkezzenek, amely biztosítja, hogy minden típusú segélyhívási célú kommunikációt – telefonhívások, szövegalapú üzenetek vagy videófelvételek, ideértve azokat is, amelyek hálózatfüggetlen elektronikus hírközlési szolgáltatóktól származnak –az illetékes segélyszolgálati állomás, valamint az illetékes segélyhívó szolgálat kezeljen.

A segélyhívó szolgálatok 112-es szám hívásával való elérésének lehetőségén kívül 14 tagállamban és Izlandon vezettek be olyan, minden végfelhasználó számára elérhető nemzeti, illetve regionális alkalmazásokat, amelyek segélyhívási célú kommunikációt tesznek lehetővé. Ezek a hozzáférési formák kialakításuktól függően azt is lehetővé teszik, hogy a végfelhasználók kiegészítő információkat adjanak meg a segélyszolgálati állomásnak, esetlegesen készülékalapú helymeghatározási adatokat biztosítanak, illetve szövegalapú kommunikációt tesznek lehetővé a segélyszolgálati állomással. Belgium és Lengyelország megerősítette, hogy a segélyhívási célú alkalmazások használata által generált adatforgalom az esetükben nulla.

2020-ban a HELP112 II. projektben részt vevő hét tagállamon kívül négy másik tagállam is bevezette a megoldást: Csehország, Görögország, Lettország és Románia. 2020 szeptembere óta 19 tagállam, valamint Izland és Norvégia segélyszolgálati állomásrendszere is AML-képes.

Az egyetemes szolgáltatási irányelv 26. cikkének (5) bekezdése előírja a tagállamok számára, hogy fogalmazzanak meg a hívó fél helyadatainak pontosságára és megbízhatóságára vonatkozó kritériumokat. Az egyetemes szolgáltatási irányelv értelmében alkalmazott hálózatalapú megoldások mellett az EEHK 109. cikkének (6) bekezdése kötelezi a tagállamokat annak biztosítására, hogy a hálózatalapú és a készülékalapú helyadatok is az illetékes segélyszolgálati állomás rendelkezésére álljanak. A tagállamok továbbra is kötelesek a hívó fél helyadatainak pontosságára és megbízhatóságára vonatkozó kritériumokat meghatározni, szükség esetén az Európai Elektronikus Hírközlési Szabályozók Testületével (BEREC) való egyeztetést követően. A Bizottság elfogadta a 2019/320 felhatalmazáson alapuló rendeletet, amelynek célja az EEHK-ban lefektetett szakpolitikai célkitűzések támogatása. A jogszabály piacra jutási feltételként előírja az okostelefon-gyártók számára, hogy segélyhívási célú kommunikáció esetén biztosítaniuk kell a Wi-Fi-ből, valamint a globális navigációs műholdrendszerekből (GNSS) származó (legalább az EU Galileo-rendszeréből származó) adatok elérhetőségét. Ezáltal lehetővé válik az okostelefon, és így a hozzá tartozó személy helyének hatékony és kellő pontosságú meghatározása. A rendeletet 2022. március 17-től kell alkalmazni.

Az okostelefonok nagymértékű elterjedése előnyös hatást gyakorol a segélyhívási célú kommunikáció hatékonyságára azáltal, hogy a hívó fél pontos helyadatai elérhetővé válnak. Az Európai Bizottság által az AML 7 tagállamban való megvalósítása érdekében finanszírozott HELP112 II. projekt úgy becsüli, hogy tízéves távlatban az AML funkció ez Európai Unióban összesen 8 620 és 10 530 közötti számú emberéletet menthet meg. Az AML egyúttal összesen 88 360 és 104 640 közötti számú emberéletre fejthet ki pozitív hatást az Európai Unióban. A fenti előnyök megvalósulása érdekében az AML-t az Európai Unió minden tagállamában teljes körűen be kell vezetni, ideértve hívó fél díjmentes, pontos helymeghatározását a barangoló szolgáltatást igénybe vevő végfelhasználók esetében is, akiknek hívásai az EU-ban kezdeményezett segélyhívások 1 %-át teszik ki.

A barangoló (roaming) szolgáltatást igénybe vevő, más tagállamokba ellátogató végfelhasználók veszélyhelyzet esetén még kiszolgáltatottabb helyzetben lehetnek, mivel helyzetüket nem feltétlenül képesek pontosan leírni. Az AML-funkció 19 tagállamban, valamint Izlandon és Norvégiában érhető el, ugyanakkor csupán 6 tagállam számolt be arról, hogy a készülékalapú helymeghatározás esetükben a barangoló szolgáltatást igénybe vevő végfelhasználók esetében is elérhető. Minden tagállam jelezte, hogy azt, hogy a készülékalapú helymeghatározási adatok átviteléért a hazai szolgáltató nem számol fel díjat a végfelhasználó számára, nem képesek garantálni. Ez a joghatósági korlátoknak, illetve a nyomonkövetési kapacitás hiányának tudható be.

A Bizottság rendszeresen ellenőrzi, hogy a tagállamok megfelelnek-e ezeknek a követelményeknek. Az ellenőrzési folyamat eredményeképpen a Bizottság 2019 júliusában a hívó fél helymeghatározási adatai időben történő rendelkezésre bocsátásának elmulasztása okán kötelezettségszegési eljárást indított Horvátország és Görögország ellen. Az azóta eltelt időben a Bizottság által megfogalmazott problémákat az érintett tagállamok orvosolták.

A „push” (küldő) rendszer, illetve az automatikus „pull” (lehívó) rendszerek bevezetésének eredményeképpen minden tagállam arról számolt be, hogy a hívó fél hálózatalapú helymeghatározási adatai szinte azonnal (legfeljebb 10 másodpercen belül) rendelkezésre állnak.

Architektúrájuk természeténél fogva a készülékalapú helymeghatározási technológiák a készülékek sebességére támaszkodnak a szükséges helyadatok GNSS-, illetve Wi-Fi-jelekből való lehívása során. A 15 tagállamtól beérkező jelentés alapján elmondható, hogy a készülékalapú helymeghatározási adatok rendelkezésre állásának időtartama az azonnalitól 20 másodpercig terjed.

Az EEHK 109. cikkének (6) bekezdése értelmében a tagállamok felelősek annak biztosításáért, hogy mind a hálózat-, mind pedig a készülékalapú, hívó félre vonatkozó helymeghatározási adatok haladéktalanul az illetékes segélyszolgálati állomás rendelkezésére álljanak.

8.A segélyhívó szolgálatokhoz való hozzáférés az EU-n belüli barangolás (roaming) során

Minden tagállam arról számolt be, hogy a 112-es szám és a hívó félre vonatkozó helymeghatározási adatok a barangolásos hívások esetében is elérhetőek.

11 tagállam , valamint Izland bocsátott rendelkezésre adatokat a barangoló végfelhasználók által a 112-es számra kezdeményezett hívások számáról. Ezek a tagállamok a 112-es számra beérkező segélyhívások egyharmadát teszik ki. A fenti adatok alapján tehát kikövetkeztethető, hogy a 112-es számra beérkező hívások 1,09 %-át kezdeményezték barangoló végfelhasználók, ami az Európai Unión belül a 112-es számra beérkező körülbelül 1,5 millió hívást jelent.

Azokban a tagállamokban, ahol a nemzeti segélyhívó számok még használatban vannak, a barangoló felhasználók ezeket a számokat is hívhatják. Habár az 5 tagállam által erre vonatkozóan benyújtott adatok nem adnak átfogó képet , a nemzeti segélyhívó számokra körülbelül 800 000 hívás érkezik barangoló végfelhasználóktól. Így az összevont becslések alapján a beszámolási időszakban összesen 2,3 millió segélyhívás érkezett barangoló végfelhasználóktól.

A rendelkezésre álló adatok megerősítik, hogy a barangoló végfelhasználók nem részesülnek az ingyenes készülékalapú helymeghatározás nyújtotta előnyökből (ahogyan azt e dokumentum 4. szakasza is kifejti). Csupán 6 tagállam nyilatkozott úgy, hogy országukban a készülékalapú helymeghatározás a barangoló végfelhasználók számára is elérhető. A joghatósági korlátoknak, illetve a nyomonkövetési kapacitás hiányának eredményeképpen a végfelhasználók által felkeresett tagállamok nem tudják garantálni, hogy a hívó felek készülékalapú helymeghatározási adatainak átviteléért a hazai szolgáltató nem számol fel díjat a végfelhasználó számára.

9.A fogyatékossággal élő végfelhasználók hozzáférése a segélyhívó szolgálatokhoz

Az egyetemes szolgáltatási irányelv 26. cikkének (4) bekezdésével összhangban a tagállamok kötelesek biztosítani, hogy a fogyatékossággal élő felhasználók a többi végfelhasználóval megegyező szinten férhessenek hozzá a segélyhívó szolgálatokhoz.

Az egyenértékűség elve magában foglalja, hogy a fogyatékossággal élő végfelhasználók számára lehetővé kell tenni, hogy az elektronikus hírközlési szolgáltatások révén olyan módon férhessenek hozzá a segélyhívó szolgálatokhoz, amely funkcionálisan egyenértékű a segélyhívó szolgálatoknak a többi végfelhasználó által a 112-es szám hívásával biztosított elérhetőségével.

E jogi háttérnek megfelelően a tagállamok kötelesek olyan akadálymentesítési megoldásokat bevezetni, amelyek megfelelnek a 112-es szám hívásával biztosított kétirányú, hangalapú kommunikációnak (vagy egyenértékűek azzal). Ezeknek a megoldásoknak szöveges vagy videoüzeneteken keresztül kell lehetővé tenniük a kétirányú kommunikációt, a barangolási szolgáltatások esetében is. Az egyenértékűség elvének megfelelve a tagállamoknak a segélyhívó szolgálatok hatékony beavatkozásának lehetővé tétele érdekében biztosítaniuk kell, hogy a hívó fél helyére vonatkozó információk elérhetőek legyenek az illetékes segélyszolgálati állomás számára. Az említett szabályoknak való megfelelés rendszeres nyomon követésének eredményeként a Bizottság 2019 júliusában a fogyatékossággal élő végfelhasználók számára biztosítandó egyenértékű hozzáférés hiánya okán kötelezettségszegési eljárást indított Csehország, Németország és Spanyolország ellen . Az azóta eltelt időben Spanyolország intézkedései révén orvosolta a Bizottság által megfogalmazott aggályokat, ugyanakkor Csehország és Németország esetében jelenleg is folyamatban van a problémákat kezelő intézkedések bevezetése.

A tagállamok számtalan akadálymentesítési megoldást vezettek be annak érdekében, hogy lehetővé tegyék a segélyhívó szolgálatokhoz való hozzáférést a fogyatékossággal élő végfelhasználók számára. Ezek közé tartozik: a valós idejű szövegátvitel, a teljes körű beszélgetési szolgáltatás , az SMS, a segélyhívási célú alkalmazások, a webszolgáltatások, a közvetítő szolgáltatások, a speciális eszközökről való hozzáférés, az e-mail és a fax.

23 tagállamban , Izlandon és Norvégiában is az SMS számít a leggyakrabban alkalmazott technológiának. Az SMS technológia kétirányú, szövegalapú interakciót biztosít a segélyhívó szolgálatokat riasztó személy és a segélyszolgálati állomás között. Egyes tagállamokban a segélyhívási célú SMS-ek elküldése az Android rendszerű okostelefonokon pontos, készülékalapú AML helymeghatározási adatokat generál, amelyek a segélyszolgálati állomáshoz továbbítódnak. Ez a funkció az iOS-eszközökön még nem érhető el.

17 tagállamban, valamint Izlandon vannak használatban olyan segélyhívási célú alkalmazások, amelyek – kialakításuktól függően – segélyhívások vagy SMS-alapú kommunikáció indítására is épülhetnek, illetve olyan platformként is működhetnek, amely korszerű, valós idejű szövegátvitelt és teljes körű beszélgetési szolgáltatásokat biztosít. Az applikációk ezenkívül az adatcsatornán keresztül pontos, készülékalapú helyadatokat is biztosíthatnak a GNSS/Wi-Fi helymeghatározási adatok (5–100 m) alapján.

A fogyatékossággal élő végfelhasználóknak szánt közvetítő szolgáltatások adatátvitelt is megvalósíthatnak a segélyhívó szolgálatok elérése érdekében. Az ilyen esetekben a felhasználói helymeghatározás a tagállamokban még nem valósult meg, de technikailag kivitelezhető.

A faxot számos tagállamban alkalmazzák. A 112-es szám hívásának hatékonyságával összevetve azonban ez a megoldás nem biztosít olyan gyors, kétirányú kommunikációt, amely a veszélyhelyzetekben elvárt lenne. Az e-mail – amely bizonyos körülmények között szintén akadálymentesítési megoldásként kerül említésre – ehhez hasonlóan, szintén nem képes elérhetővé tenni a hívó fél automatikus helymeghatározási adatait a segélyszolgálati állomás számára.

2020. december 21-től be kell vezetni az EEHK 109. cikkének (5) bekezdésében meghatározott, módosított és megerősített jogi keretrendszert a fogyatékossággal élő felhasználók vonatkozásában. Az EEHK előírja, hogy a fogyatékossággal élő végfelhasználókra vonatkozó intézkedéseknek összhangban kell állniuk a termékekre és a szolgáltatásokra vonatkozó akadálymentesítési követelmények harmonizálását szolgáló uniós jogszabályokkal , törekedniük kell a tagállamok közötti átjárhatóság biztosítására, és – amennyiben lehetséges – a segélyhívó szolgálatok alternatív, segélyhívási célú kommunikációs eszközökön keresztüli elérése esetében el kell kerülniük az előzetes regisztráció szükségességét. Az európai akadálymentesítési irányelv rendelkezik arról, hogy a segélyhívási célú kommunikáció elérhetőségét a hang mellett valós idejű szövegátvitel, illetve – amennyiben videókapcsolat is elérhető – szinkronizáltan, teljes körű beszélgetés formájában is biztosítani kell . A nemzeti segélyszolgálati állomásrendszereknek 2025. június 28-ig kell eleget tenniük ezeknek a követelményeknek . Az irányelv azt is előírja, hogy a 112-es egységes európai segélyhívó számra beérkezett segélyhívási célú kommunikációs üzeneteket megfelelőképpen, a beérkező segélyhíváshoz használtakkal megegyező kommunikációs eszközök alkalmazásával kell megválaszolni, azaz szinkronizált hang és szöveg (beleértve a valós idejű szöveget is) alkalmazásával, illetve ha a videókapcsolat is biztosított, akkor a hang, a szöveg (beleérve a valós idejű szöveget is) és a videó teljes körű beszélgetésként, szinkronizáltan való alkalmazásával. A tagállamoknak arra is lehetőségük van, hogy segélyszolgálati állomásrendszereik vonatkozó korszerűsítését 2027. június 28-ig elhalasszák.

A tagállamoknak ezenkívül, az EEHK 109. cikkének (7) bekezdésében foglaltakkal összhangban, biztosítaniuk kell, hogy a végfelhasználók megfelelő tájékoztatást kapjanak a 112-es egységes európai segélyhívó szám létezéséről és használatáról, valamint annak akadálymentességi funkcióiról, többek között a kifejezetten a tagállamok között utazó személyeket és a fogyatékossággal élő személyeket célzó kezdeményezéseken keresztül. Ezt az információt hozzáférhető formátumokban kell rendelkezésre bocsátani, a fogyatékosságok különböző típusainak megfelelően. A barangolási rendelet 14. cikke ezt a rendelkezést csupán annyival erősíti meg, hogy a segélyhívó szolgáltatásokhoz való hozzáféréshez a 112-es egységes európai segélyhívó szám ingyenes hívható. A gyakorlatban a barangoló végfelhasználók csak mobilszolgáltatójuktól értesülnek arról, hogy lehetőségük van a 112-es számra hanghívást kezdeményezni. A fogyatékossággal élő végfelhasználókat mobilszolgáltatóik nem tájékoztatják azokról a segélyhívási célú kommunikációt lehetővé tevő eszközökről, amelyeket a felkeresett uniós országban vehetnek igénybe.