A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK A Vám 2013 program végső értékelése /* COM/2015/064 final */





Tartalomjegyzék 1. Háttér-információk.. 3 2. A program.. 3 3. Az értékelés felépítése. 4 4. A program európai hozzáadott értéke. 6 5. A Vám 2013 eredményessége. 8 5.1. A biztonság és a védelem fokozása. 9 5.2. Az Unió pénzügyi érdekeinek védelme. 10 5.3. A kereskedelem elősegítése. 10 6. A program teljesítményét befolyásoló tényezők.. 11 7. A programról való tájékoztatás (figyelemfelkeltés, ismertség és végrehajtás) 13 8. Hatékonyság. 13 8.1. Kommunikáció és információcsere-rendszerek. 14 8.2. Együttes fellépések. 14 9. Következtetések és ajánlások.. 16 9.1. Következtetések. 16 9.2. Ajánlások. 17 1. Háttér-információk A vámunió az Európai Unió egyik alapköve és a belső piac működésének kulcsfontosságú összetevője. A belső piac csakis akkor működhet megfelelően, ha külső határain közösen alkalmazzák a közös szabályokat. Az Unió 28 vámigazgatásának tehát egyként kell fellépnie. A Vám 2013 programot (a továbbiakban: Vám 2013) a 624/2007/EK határozat[1] hozta létre az Európai Unió többéves vámügyi cselekvési programjaként, hogy támogassa és kiegészítse a belső piac hatékony működésének biztosítása érdekében a vámügyi területen végrehajtott tagállami fellépéseket. A Vám 2013 négy korábbi programra (Mattheus, Vám 2000, Vám 2002 és Vám 2007) épül. Elsődleges célja, hogy támogatást nyújtson a tagállamok nemzeti vámigazgatóságainak – amelyek egyben a program fő kedvezményezettei –, és előmozdítsa együttműködésüket és koordinációjukat. A programról szóló határozat 22. cikkének (1) bekezdésével összhangban a Bizottság felelőssége mellett készült a végső értékelés, amely a program tevékenységeinek eredményességére és hatékonyságára összpontosult. Az Európai Bizottság egy külső tanácsadót jelölt ki és szerződésben adott megbízást a program végső értékelésének elkészítésére. Az értékelő tanulmányt a „The Evaluation Partnership” készítette el a Bizottság illetékes alkalmazottaiból és 5 részt vevő ország képviselőiből álló irányítócsoport segítségével. Az irányítócsoport az értékelési folyamat valamennyi szakaszában támogatta az értékelő csoport tevékenységét. Az értékelés 2013 szeptemberében kezdődött, és a munka 2014 augusztusában zárult. A mostani jelentés a külső értékelő jelentésben bemutatott megállapításokon és következtetéseken alapul. A Bizottság méltányolja az értékelés alapját képező külső tanulmány általános minőségét, és tudomásul veszi a módszertani nehézségeket és az azok áthidalása érdekében tett erőfeszítéseket. A Bizottság megítélése szerint a megállapítások hitelesek, a levont következtetések pedig helytállók. Az Európai Bizottság által kiadott jelentéssel teljesül a programról szóló határozat 22. cikkének (3) bekezdésében említett kötelezettség, miszerint a végső értékelés eredményeit meg kell küldeni az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának. 2. A program A Vám 2013 2008. január 1-jétől 2013. december 31-ig tartott. A programban a tagállamok, az előcsatlakozási stratégiák keretében kedvezményezett tagjelölt országok, valamint a potenciális tagjelölt országok és az európai szomszédságpolitikában részt vevő bizonyos partnerországok vehettek részt. A 28 uniós tagállamon[2] kívül további öt ország vett részt a programban: Törökország, Szerbia, Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaság, Montenegró és Albánia. A program tevékenységeiben részt vevő országokra a jelentés egészében mint „részt vevő országok” utalunk. A programról szóló határozat értelmében a Vám 2013 öt általános célt tűzött ki: 1. a vámügyi tevékenységek megfeleljenek a belső piac szükségleteinek, beleértve az ellátási lánc biztonságát és a kereskedelem könnyítését, valamint támogassák a növekedési és foglalkoztatási stratégiát; 2. a tagállamok vámigazgatásai feladataik elvégzése során olyan hatékonysággal működjenek együtt és teljesítsenek, mintha egyetlen igazgatás részét képeznék, a Közösség vámterületének minden pontján azonos eredményeket hozó ellenőrzéseket biztosítva és támogatva a jogszerű üzleti tevékenységet; 3. a Közösség pénzügyi érdekeinek szükséges védelme; 4. a biztonság és a védelem fokozása; 5. készítsék fel a tagjelölt és potenciális tagjelölt országokat a csatlakozásra, többek között az érintett országok vámigazgatásaival folytatott ismeret- és tapasztalatcsere révén. A program összköltségvetését 323,8 millió EUR-ban állapították meg. A program célkitűzéseinek elérése érdekében a következő fellépéseket hajtották végre: · Kommunikációs és információcsere-rendszerek fejlesztése, karbantartása és működtetése. A program költségvetésének mintegy 80 %-át informatikai rendszerekre fordították, amelyek a program keretében végrehajtott egyéb tevékenységeket is támogatták. · Együttes fellépések, köztük szemináriumok, műhelytalálkozók, projektcsoportok, irányítócsoportok, szakmai látogatások, képzési tevékenységek, monitoringtevékenység, teljesítményértékelés, valamint további fellépések, amelyek lehetővé tették a részt vevő országok tisztviselői számára a közös érdeklődésre számot tartó kérdésekben folytatott együttműködést. A vámhatóságok közötti együttműködés a biztonságos közös kommunikációs hálózat/közös rendszerinterfész (CCN/CSI) platformon keresztül zajlott, amely biztosította az összes nemzeti információs rendszer interoperabilitását, és a vámigazgatások közötti kommunikáció és üzenetváltás biztonságos platformjaként szolgált. Mintegy 60 információmegosztó program és transzeurópai alkalmazás futott ezen a biztonságos platformon. A program keretében támogatott és az értékelés során alapos vizsgálatnak alávetett fő informatikai programok és alkalmazások közé tartoztak az alábbiak: · az exportellenőrzési rendszer (ECS) és az importellenőrzési rendszer (ICS), · az új számítógépesített árutovábbítási rendszer (NCTS), · a Közösség integrált vámtarifájára vonatkozó információs rendszer (TARIC), valamint a vámkontingensek és -plafonok adatbázisa (QUOTA), · a gazdasági szereplők nyilvántartási és azonosító rendszere (EORI), valamint az engedélyezett gazdálkodók rendszere (AEO), · a vámügyi kockázatkezelési rendszer (CRMS). 3. Az értékelés felépítése Az értékelés arra helyezte a hangsúlyt, hogy a program milyen eredményekkel és hatásokkal járt a vámunióra és a programban részt vevő vámigazgatásokra nézve. A program költségvetésének mintegy 80 %-át az informatikai rendszerekre fordították, amelyek nagyban elősegítették a program magasabb szintű szakpolitikai célkitűzésekhez való hozzájárulását. Az értékelést ezért kimondottan úgy alakították ki, hogy alaposabban megvizsgálja, hogy a Vám 2013 keretében támogatott informatikai rendszerek milyen módon teremtettek hozzáadott értéket a vámügyi együttműködés terén, ezáltal előmozdítva a program átfogó céljainak elérését. A program gyakorlati működésének megismerése céljából az alábbi fő értékelési kritériumokat és szempontokat alkalmazták: 1. a Vám 2013 európai hozzáadott értéke (lásd a 4. címet); 2. eredményesség – mennyiben járult hozzá a páneurópai elektronikus vámkörnyezet ahhoz, hogy a vámhatóságok jobban védjék az EU pénzügyi érdekeit, fokozzák a polgárok biztonságát és védelmét, valamint megkönnyítsék a kereskedelmet (lásd az 5. címet); 3. a programtevékenységek által előidézett nem várt és nem szándékolt eredmények és hatások (lásd a 6. címet); 4. a programról való tájékoztatás – figyelemfelkeltés, ismertség és végrehajtás (lásd a 7. címet); 5. a program hatékonysága (lásd a 8. címet). A külső tanácsadó vegyes módszereket alkalmazott, amelyek ötvözik a program 2011-es félidős értékeléséhez is használt standard programértékelést és a hozzájárulás-elemzést (a részleteket lásd az 5. címben). A Bizottság véleménye szerint a program értékelése céljából kiterjedt adatgyűjtés zajlott, és az adatokat ellenőrizték annak érdekében, hogy megbízható információkhoz jussanak, és a következtetéseket több forrás által alátámasztott, helytálló bizonyítékokra tudják alapozni. Az értékeléshez használt fő információforrások közé tartoztak az alábbiak: · másodelemzés; · az egyes részt vevő országok nemzeti vámigazgatóságainak nézeteit összegyűjtő kérdőív (országonként egy válasz, ami összesen 33 választ jelent); · a vámtisztviselők bevonásával végzett felmérés, amely a nemzeti vámigazgatásban dolgozó egyes vámtisztviselők visszajelzéseit gyűjtötte össze. A felmérés keretében megszólítottak a programban közvetlenül részt vevő és a programban közvetlenül nem részt vevő tisztviselőket is (a felmérés keretében összesen 5 401 válasz született); · a program változáselméletének tesztelése céljából az uniós tagállamokra vonatkozóan végzett hat esettanulmány. A Vám 2013 értékelésekor bizonyos korlátokat is figyelembe kellett venni. Az első, hogy a program számos tevékenysége az elődprogram, vagyis a Vám 2007 tevékenységének folytatása volt. Ebből adódóan az eredményeket és a hatásokat ritkán lehetett kizárólag a Vám 2013 programhoz kapcsolni. A második az az igény, hogy az értékelés korlátozott számú célra és tagállamra összpontosuljon, ugyanakkor tegye lehetővé a program eredményességének jobb megértését. Az esettanulmányok eredményei nem általánosíthatók statisztikailag reprezentatív módon. A harmadik, hogy az értékelőknek igen kevés számszerű adat állt rendelkezésükre, különösen az informatikai rendszerek nemzeti szintű kifejlesztését vagy az adminisztratív költségek csökkentését illetően, mivel nem létezett olyan monitoringrendszer, amely nyomon követte volna ezeket a mutatókat. Az értékelők ezért nagyban a felmérések, a célzott interjúk vagy az esettanulmányok keretében megkérdezett érintettek megítélésére hagyatkoztak. Gyakran még a helyszínen tevékenykedő szakértők sem tudták számszerűsíteni a hozadékokat vagy előnyöket, még ha érezték is ezek meglétét. Az értékelés következtetései ebből adódóan főleg a széles körű minőségi adatokon, és kisebb mértékben számszerű adatokon alapulnak. Az alábbi fejezetek összefoglalják az öt értékelési kritérium és értékelési szempont tekintetében levont következtetéseket. 4. A program európai hozzáadott értéke A Vám 2013 végső értékelésének összefüggésében az európai hozzáadott érték a nemzeti kezdeményezésekhez képest az uniós szintű fellépésből származó többlethozadékot jelenti. Ez a következő szempontokat foglalja magában: i. a program kiegészítő jellege a nemzeti kezdeményezések tekintetében; ii. az adminisztratív költségek és terhek csökkentése (pl. közös informatikai platformok, iránymutatások és eljárások; a program tevékenységei során azonosított bevált gyakorlatok átfogó végrehajtása; a megkettőzések és átfedések csökkentése), vagy más megközelítésből: az európai szintű fellépés hiányából fakadó költségek; iii. a legsikeresebben az összes tagállamra kiterjedően, nem pedig az egyes tagállamokon belül megvalósítható vámügyi együttműködés transzeurópai jellege, valamint a program révén létrehozott emberi kapcsolatrendszerek értéke; iv. az EU vámuniójának fokozott egységessége („egyetlen vámigazgatásként való cselekvés”) és a közös adminisztratív kultúra értéke; v. a program eredményeinek és hatásainak fenntarthatósága a program lezárása esetén. Az értékelés egyértelműen rámutat a program európai hozzáadott értékére, különösen ami az uniós vámügyi jogszabályok nemzeti szintű végrehajtásának elősegítését illeti. i. Általános szinten a nemzeti vámigazgatások úgy találták, hogy a program keretében finanszírozott informatikai rendszerek nagymértékben kiegészítették a nemzeti kezdeményezéseket, hiszen túlnyomórészt az uniós vámügyi jogszabályok végrehajtásához kapcsolódtak. A vámigazgatások nézete szerint az adminisztratív költségek így elért csökkenése nem valósulhatott volna meg, ha az egyes tagállamoknak önállóan kellett volna kifejleszteni hasonló informatikai rendszereket. Például a centralizált adatbázisok – így a TARIC és a QUOTA – fontos információkkal látták el a tagállami vámigazgatásokat, amelyeket egyébként külön-külön kellett volna lekérniük a Bizottságtól, és tárolásukat saját költségen megoldaniuk. Mindazonáltal az érdekelt felek nem tudták számszerűsíteni az adminisztratív költségek pontos csökkenését. ii. A vámigazgatásoknak közvetlenül az értékelő kérdőívben is kérdést tettek fel az adminisztratív költségek csökkenésével kapcsolatban. Legtöbb esetben azt válaszolták, hogy a program segítségével gyorsabban és kevesebb költséggel tudták végrehajtani az uniós jogszabályokat ahhoz képest, ami a program keretében kapott támogatás nélkül lehetséges lett volna. Amint azt az alábbi 1. ábra is szemlélteti, a 28 megkérdezett vámigazgatásból 23 azt nyilatkozta, hogy a program „nagy- vagy bizonyos mértékben” elősegítette az ilyen intézkedések gyorsabb végrehajtását. Ezen túlmenően 25 vámigazgatás véleménye szerint a program „nagy- vagy bizonyos mértékben” hozzájárult a szükséges intézkedések kevésbé költséges végrehajtásához. 1. ábra: Milyen mértékben csökkentette a Vám 2013 a nemzeti vámigazgatások adminisztratív terheit Forrás: az uniós tagállamok vámigazgatásainak címzett kérdőív (n = 28, egyetlen vámigazgatás sem adta az „egyáltalán nem” választ) iii. Az együttes fellépéseknek köszönhetően közvetlen együttműködés alakulhatott ki a különböző országok tisztviselői között. Az értékelés megállapította, hogy az együttes fellépések emellett a bizalmat is erősítették, így ösztönözve a szabad információmegosztást, valamint a közös informatikai rendszerek és egyéb közös folyamatok bevezetését. E módon az értékelés arra a következtetésre jutott, hogy a kialakított hálózatok lényeges szerepet játszottak a program „egyetlen vámigazgatásként való cselekvésre” irányuló céljának elérésében. A transzeurópai és centralizált informatikai rendszereknek köszönhetően elért harmonizáció nagy része csakis azzal a feltétellel valósulhatott meg, hogy a vámigazgatások megosztották az információkat más tagállamokkal és/vagy elismerték a más tagállamok által végrehajtott műveletek érvényességét. Például az importellenőrzési rendszeren keresztül továbbított, kockázatra vonatkozó információk nem lettek volna túl hasznosak, ha a fogadó hatóság nem tekinti hitelesnek az információk alapjául szolgáló elemzést. Ehhez hasonlóan a más tagállamban odaítélt engedélyezett gazdálkodó státusz elismerése egyfajta bizalomra utal aziránt, hogy az adott kibocsátó hatóság következetesen érvényesíti a közösségi iránymutatásokat. Az értékelés megállapította, hogy az ilyen rendszerek hatékony működéséhez szükséges szintű, tagállami hatóságok közötti bizalom nem tekinthető magától értetődőnek, hiszen az adminisztratív kultúrák és a munkamódszerek igen széles skálán mozognak. Sokkal inkább az a helyzet, hogy ezt a bizalmat ki kell vívni, és a program meghatározó szerepet játszott e tekintetben. Ezt részben a hagyományos hálózatépítési hatások révén érték el, amelyeknek köszönhetően a vámügyi tisztviselők személyes kapcsolatokat teremthettek, és informális keretek között vehették fel egymással a kapcsolatot. Talán ennél még meghatározóbb, hogy a bizalomépítés az ismételt találkozókon és egymás munkamódszereinek megismerése során is folytatódott. iv. Az értékelés szerint az importtal kapcsolatos vámeljárások végrehajtása terén továbbra is nagy a szórás az Unión belül. E sokféleség számszerűsítésének egyik hasznos mutatója, hogy mennyi időt vesz igénybe az áru behozatala. A Világbank által készített „Doing Business” című jelentés[3] alapján egy szabványos konténer áru behozatalához szükséges idő 5 és 19 nap között mozog az Unió 28 tagállamában. Ugyanakkor a különbségek fennállása dacára az értékelők megállapították, hogy a szórás jelentősen mérséklődött a programozási időszak alatt. Ez fontos fejlemény, figyelembe véve, hogy a Vám 2013 programozási időszaka a központi vámkezelés tényleges bevezetését megelőző átmeneti szakasz. Az Uniós Vámkódex célja a központi vámkezelés 2020. október 1-jéig történő bevezetése[4], így a Vám 2013 máris értékes előrelépést valósított meg ezen ambiciózus törekvés előkészítése terén. Az értékelésben levont következtetés szerint rendkívül kicsi a valószínűsége annak, hogy egy együttműködési vagy tapasztalatcsere-fórum nélkül, vagy a Vám 2013-hoz hasonló, a közös informatikai rendszereket finanszírozni képes kiadási program nélkül a tagállamok összehangolták volna eljárásaikat és vámügyi jogszabályaikat, hogy hasonló módon tevékenykedjenek, és végső soron egyetlen vámigazgatóságként lépjenek fel. A közös informatikai rendszereket finanszírozó program vagy az ismeretek megosztása nélkül az ilyen jogszabályok végrehajtása többek között lényegesen magasabb költségekkel járna. Ez arra vezethető vissza, hogy a közös informatikai rendszerek és műszaki előírások hiányában ki kellene alakítani minden egyes konkrét rendszer 28 különböző változatát. v. Azzal kapcsolatban, hogy további finanszírozás hiányában fenntarthatók-e az eredmények, az értékelés arra a következtetésre jutott, hogy a tagállamok nehézségekbe ütköznének, ha középtávon túl is folytatni akarnák az informatikai rendszerek használatát, mivel e rendszerek működtetése és karbantartása jelentős költségekkel jár, és az irányítás terén jelenleg az Európai Bizottság játszik meghatározó szerepet. Ugyan a vámigazgatások úgy találták, hogy az eddig elért eredmények hosszú távúak lesznek, ám a program keretében kialakított eszközök – például informatikai rendszerek és képzési modulok – rendszeres frissítés híján fokozatosan elavulnának. Hasonlóképpen, az együttes fellépésekben való folyamatos részvétel útján létrehozott kapcsolati hálók az állandó interakció hiányában egyre inkább a háttérbe szorulnának, és eredményeik fokozatosan elvesznének. A személyzeti állomány cserélődése és az adminisztratív átszervezések hasonló hatást gyakorolhatnak a program keretében több év alatt kiépített kapcsolati hálókra. Az elért előrelépések tehát a jövőben is érzékelhetők maradnak, ugyanakkor az eredmények fenntartását illetően nem szabad alábecsülni a Bizottság jövőbeli szerepét. 5. A Vám 2013 eredményessége Annak felmérése érdekében, hogy a program mennyire volt eredményes az általános célok elérésében, az értékelés során a hozzájárulás-elemzés elnevezésű módszertani megközelítést alkalmazták. Ez az elemzési módszer különösen alkalmas annak vizsgálatára, hogy egy program vagy szakpolitika elősegítette-e bizonyos eredmények és hatások elérését. A kellően széles körű, ugyanakkor a témát mélyrehatóan vizsgáló, kiegyensúlyozott értékelés érdekében a hozzájárulás-elemzés a következő tényezőkre összpontosított: · szakpolitikai célok: a Vám 2013 létrehozásáról szóló határozatban említett öt általános célból az alábbi hármat választották ki: (1) az EU pénzügyi érdekeinek védelme; (2) a biztonság és a védelem fokozása; (3) a kereskedelem előmozdítása; · vámeljárások: áruk behozatala és a kapcsolódó vámeljárások; · országok: a 28 tagállamból hatot választottak ki. A kiválasztás kritériumai a vámforgalom volumene és jellege, az alkalmazott vámellenőrzések típusa, a programban való részvétel és a földrajzi sokféleség voltak. A kiválasztott mintába Horvátország, a Cseh Köztársaság, Franciaország, Németország, Magyarország és Hollandia került be. Az alábbiakban ismertetjük az értékelés fő megállapításait és következtetéseit a program három kiválasztott szakpolitikai célhoz való hozzájárulását illetően. 5.1. A biztonság és a védelem fokozása A program e cél megvalósítása terén érte el a legszámottevőbb előrelépést, ami jelentős lépésnek tekinthető a vámügyi kockázatkezelési eljárások esetleges harmonizálása felé, amit az Uniós Vámkódex[5] is előír. Ezen túlmenően az előző értékelés óta több kulcsfontosságú fejlemény következett be. Ezek nagyrészt a biztonsághoz és védelemhez kapcsolódnak, és a Közösségi Vámkódex biztonsági és védelmi módosításának[6] végrehajtását célzó kezdeményezésekre vezethetők vissza. E módosítás rendelkezései ugyanis csak 2011-ben léptek teljes körűen hatályba. A 2011-től teljes körűen működő importellenőrzési rendszer még az áruk Unióba érkezését megelőzően kiegészítő biztonsági információk szolgáltatására kötelezi a gazdasági szereplőket, valamint megkönnyíti ezen információk cseréjét a tagállami vámigazgatások és az Európai Bizottság között. A gazdasági szereplők által ebben a szakaszban szolgáltatott adatokat kockázatkezelési eljárásokhoz használják fel, ezzel javítva az áruk érkezésének helyén, illetve a további rendeltetési helyeken a nemzeti vámigazgatások által végzett kockázatelemzések minőségét. Az esettanulmányok keretében megkérdezett vámtisztviselők például arról számoltak be, hogy a program megkönnyítette az információcserét más tagállamokkal, aminek köszönhetően gyorsabban és eredményesebben tudtak reagálni a felmerülő kockázatokra. Különösen az importellenőrzési rendszer keretében történő információcsere segítette elő, hogy a nemzeti hatóságok megosszák egymással az előzetes behozatali információkat például az áruk más útvonalra terelése esetén. A vámtisztviselők véleménye szerint ez előmozdította a kereskedelmet, hiszen a gazdasági szereplőknek nem kellett kétszer információt szolgáltatniuk, ugyanakkor a védelem és a biztonság szintje változatlan maradt. A vámügyi kockázatkezelési rendszer működése ugyancsak a program időtartama alatt vált teljes körűvé. A rendszer kockázatelemzési minimumkövetelményeket határozott meg azáltal, hogy intézményesítette a kockázati információs formanyomtatványok tagállamok közti megosztását és a nemzeti kockázatkezelési eljárásokban a közös kiemelt ellenőrzési területek és közös kockázati profilok tagállamok általi figyelembevételét. Ez abban is tetten érhető, hogy az esettanulmány keretében megkérdezettek elismerően nyilatkoztak arról, hogy a rendszer előírta a kockázatelemzés minimális szintjét, valamint a kockázati információs formanyomtatványok útján ösztönözte a kockázati információk tagállamok közti megosztását. A tisztviselők úgy érezték, hogy jobban hozzáférnek a számukra fontos kockázati információkhoz, és jobban fel tudják hívni más országok figyelmét a potenciális kockázatokra. Ezért a kockázatellenőrzések szigorítása és következetességük javítása által a program keretében finanszírozott rendszerek a bizalmat is fokozták, ezáltal elősegítve, hogy a tagállamok a más tagállamok által végzet kockázatelemzéseket is hitelesnek tekintsék, és ennek köszönhetően célzottabbá tegyék az ellenőrzéseket. Ebben az időszakban terjesztették ki a gazdasági szereplők rendszerét, így a vámhatóságok hatékonyabban tudnak információt gyűjteni az egyes gazdasági szereplőkről, és több információ áll rendelkezésükre a kereskedőkről kockázatelemzés céljából. Az esettanulmányok például kimutatták, hogy a gazdasági szereplők nyilvántartási és azonosító rendszere lényegesen megkönnyítette a vámhatóságok számára, hogy a kockázatelemzések során figyelembe vegyék egy adott gazdasági szereplő múltbeli tevékenységét, még ha azt más tagállamban végezte is. Az engedélyezett gazdálkodók rendszere lehetővé tette a vámhatóságoknak, hogy a kockázatosabb vállalatokra összpontosítsanak, így növelve annak esélyét, hogy a – szükségszerűen csupán a szállítmányok töredékén végzett – ellenőrzések során valóban felderítsék a veszélyes árukat. 5.2. Az Unió pénzügyi érdekeinek védelme A vámtarifák helyes kiszámítása és a csalás elleni küzdelem egyaránt meghatározó az Unió pénzügyi érdekeinek védelme szempontjából. A Közösség integrált vámtarifájára vonatkozó információs rendszer (TARIC), valamint a vámkontingensek és -plafonok adatbázisa (QUOTA) a vámtarifákkal kapcsolatos információk kizárólagos hivatalos forrásaként szolgál a nemzeti hatóságok számára, és az értékelés naprakésznek, megbízhatónak és felhasználóbarátnak találta mindkét rendszert. A vámigazgatások több mint kétharmada (27-ből 19 vámigazgatás) jelezte, hogy ezek az alkalmazások „nagymértékben” hozzájárultak az információs rendszerek kitűzött céljaihoz, konkrétan ahhoz, hogy a kereskedők és a hatóságok helytálló információkat kapjanak az importált áruk tarifális besorolásáról és vámkontingenséről. Az egyéb informatikai rendszereknek az Unió pénzügyi érdekeinek védelméhez való hozzájárulása inkább a csalások megelőzésével és felderítésével áll összefüggésben, így kevésbé egyértelmű és nehezebb kimutatni. Például az új számítógépesített árutovábbítási rendszer (NCTS) az általános vélekedés szerint nagyban csökkentette a csalást azáltal, hogy minden egyes árutovábbítási műveletet nyomon követhető módon nyilvántartásba vett, és korlátozta a rendes eljárásoktól való eltérés lehetőségét. Emellett az eredményesebben működő kockázatkezelési rendszerek nem csupán a veszélyes áruk jobb ellenőrzését, hanem a vámok eredményes megállapítását és beszedését is elősegítették. Ez közvetlen és kedvező hatást gyakorolt az Unió pénzügyi érdekeinek védelmére. Az esettanulmányok során megszólítottak közül egyesek például rendkívül jelentősnek tartották ezt a rendszert abból a szempontból, hogy országuk a tranzitország szerepét tölti be. Rámutattak, hogy a rendszer lehetővé tette a vámhatóságok számára az információk elektronikus nyilvántartásba vételét és más tagállamok hatóságaival való cseréjét, aminek nyomán javult az információ megbízhatósága, és lényegesen felgyorsult az árutovábbítás folyamata. Mindennek köszönhetően jobban nyomon tudták követni az áruk mozgását, és képesek voltak feltárni a csalásokat vagy a vámfizetés elmulasztását. 5.3. A kereskedelem elősegítése A vámigazgatások ezt a célt leginkább passzív módon mozdítják elő, mivel a fent említettekhez hasonló, továbbfejlesztett kockázatkezelési rendszerek működése a lehető legcsekélyebb mértékben akadályozza a kereskedelmet. A vámáru-nyilatkozatok kezelésére szolgáló, immár teljesen papírmentes környezet az engedélyezett gazdálkodók rendszerének kiteljesítésével és egyre nagyobb térnyerésével párosulva lehetővé tette, hogy a vámunió biztonságosabbá váljon, és csökkenjen a kereskedelmet lassító manuális ellenőrzések száma. Hasonlóan, az új számítógépesített árutovábbítási rendszer elősegítette a papíralapú árutovábbítási nyilatkozatok kiiktatását. Ez felgyorsította az árutovábbítást és csökkentette azt az időtartamot, amely alatt vissza kell tartani a gazdasági szereplőktől kapott garanciákat, ennek következtében ösztönözte a kereskedelmet, ugyanakkor létrejött a hibák és csalások előfordulásának valószínűségét mérséklő elektronikus nyilvántartási rendszer. A program keretében finanszírozott találkozók eredményeként a harmadik országokkal megkötött kölcsönös elismerési egyezmény tovább gyorsította az engedélyezett gazdálkodók rendszerének bővülését, és ezzel szintén hozzájárult a szóban forgó célhoz. Meg kell jegyezni, hogy a gazdasági szereplők vélekedése szerint a rendszer kibővítése – a vámeljárásokra gyakorolt, kedvezőnek ítélt hatásokon kívül – nem járt nyilvánvaló előnyökkel. Amint a vámunióról készült értékelés is megállapította: „bár az engedélyezett gazdálkodó státusszal rendelkező üzleti szereplők többsége értékeli a többletszolgáltatásokat [az engedélyezett gazdálkodó státusszal rendelkezők számára könnyebben hozzáférhető vámügyi egyszerűsítések, elsőbbségi elbánás, kevesebb fizikai és dokumentum-ellenőrzés], a gyakorlatban tapasztalt előnyöket korlátozottnak találják”[7]. 6. A program teljesítményét befolyásoló tényezők Az értékelés arra enged következtetni, hogy a program egyetlen érintett szereplőre sem gyakorolt nem kívánt negatív hatásokat. Ez főként annak tudható be, hogy a program kedvezményezettjeit pontosan meghatározták, a döntések pedig jellemzően konszenzus útján születtek. Mindazonáltal az értékelők azonosítottak néhány olyan befolyásoló tényezőt, amelyek a programtól függetlenek voltak, és kihatottak a program végrehajtásának módjára: · A nemzeti vámigazgatásoknál felmerült költségek: Míg a transzeurópai informatikai rendszerek előírásainak kidolgozását a program finanszírozta, a tényleges végrehajtás költségei a tagállamokat terhelték. A végrehajtási költségek zöme abból adódott, hogy a nemzeti rendszereket összhangba kellett hozni az uniós előírásokkal. Az esettanulmányok keretében megszólítottak arról számoltak be, hogy e költségek gyakran jelentősek voltak, és a nemzeti szintű költségvetési megszorítások aggályossá tették, hogy a vámigazgatások képesek lesznek-e a megadott határidőkön belül elvégezni a rendszerek módosítását. A költségek közötti különbségtétel magából a határozatból[8] ered, amely rögzíti, mely költségek terhelik az Európai Uniót, és melyek a részt vevő országokat. · A nemzeti informatikai infrastruktúrák összetettsége és sokfélesége: Mind a nemzeti informatikai infrastruktúrák összetettsége, mind a transzeurópai rendszerek nemzeti szintű integrációjának hiánya számos megkérdezett szerint komoly akadályként merült fel az informatikai rendszerek sikeres megvalósítása tekintetében. A különféle informatikai rendszerek „egyvelege” miatt a rendszerek módosítása és korszerűsítése több tagállam számára is bonyolult és költséges vállalkozás. Mindazonáltal meg kell említeni, hogy ez egyáltalán nem csökkenti az ilyen rendszerek végrehajtásával járó, elismert előnyöket. Az esettanulmányok tényadatai rámutattak, hogy a nemzeti infrastruktúrába való teljes integrációt követően az informatikai rendszereknek köszönhetően egyértelműen javultak az adott ország vámeljárásai. Ez a befolyásoló tényező tehát – a nemzeti körülményektől és a rendelkezésre álló erőforrásoktól függően – gátló és ösztönző hatást is gyakorolhatott a programra. · Történelmi és földrajzi háttér: Az esettanulmányok eredményei alapján világossá vált, hogy a program – az egyes tagállamok történelmi és földrajzi hátterének függvényében – igen különböző módon és mértékben járult hozzá az átfogó célokhoz. A részt vevő országok két tágabb kategóriába sorolhatók: (1) azon országok, amelyek viszonylag kis vámforgalmat bonyolítottak, és ezért kevésbé fejlett vámügyi informatikai infrastruktúrával rendelkeztek, valamint (2) azon országok, amelyeknek jelentős vámforgalmuk és fejlettebb informatikai infrastruktúrájuk volt. E történelmi és földrajzi különbségekből adódóan az első országcsoport a második csoportnál sokkal lelkesebben fogadta a program révén támogatott informatikai rendszerek előnyeit, mivel ily módon fel tudták használni és meg tudták osztani a nagyobb vámforgalmat bonyolító országok tapasztalataiból levont tanulságokat. · Az uniós jogszabályok egyértelműsége: Különösen az importellenőrzési rendszer végrehajtásában voltak jelentős késedelmek, amelyeket az e rendszerre vonatkozó jogi követelmények egyértelműségének hiányával indokolnak (pl. a belépési gyűjtő vámáru-nyilatkozatok tartalmát és ütemezését illetően). Úgy tűnt, hogy a jogalkotók alábecsülték a rendszer végrehajtásának gyakorlati velejáróit és bonyodalmait. Ezen túlmenően a tényadatok arra utalnak, hogy az árubesorolással kapcsolatos uniós jogot a gazdasági szereplők eredendően összetettnek látják, ami kihatással volt az olyan rendszerek, mint a TARIC és az európai kötelező érvényű tarifális felvilágosítási rendszer egyértelműségére és felhasználóbarát jellegére. · Az információmegosztás legális csatornái: Az általánosan elfogadott nézet szerint a program keretében finanszírozott informatikai rendszerek hozzájárultak a vámigazgatások közötti megerősített együttműködéshez. Ugyanakkor több válaszadó kifejtette, hogy a kockázati információk megosztását olykor gátolta az a nemzeti jogi előírás, amely például folyamatban lévő bűnügyi nyomozások esetén nem tette lehetővé a vámhatóságok számára az érzékeny információk más tagállamokkal történő megosztását, és így nem tudták maradéktalanul kihasználni az informatikai rendszerekben rejlő lehetőségeket. · Az együttes fellépések irányítása: Az együttes fellépések széles körben elismert hasznossága dacára a kérdőív és az interjúk keretében bírálatok is érték az együttes fellépések irányításának módját. Egyes nemzeti koordinátorok például úgy érezték, hogy az elmúlt években túlságosan elterjedtek az együttes fellépések, míg mások úgy találták, hogy nehéz áttekinteni az éppen folyamatban lévő, releváns együttes fellépéseket, és meghatározni, hogy a vámtisztviselőknek melyikben érdemes részt venniük. E probléma orvoslása érdekében egyes vámigazgatások olyan intézkedések bevezetését javasolták, amelyek értelmében a projektcsoportok hasznosságát még létrehozásuk előtt felmérnék, majd rendszeres időközönként felülvizsgálnák. · A vámtisztviselők nyelvtudása: Néhány megkérdezett a vámtisztviselők nem kielégítő nyelvtudását emelte ki a program sikeres végrehajtásának akadályaként. Az esettanulmányok keretében megkérdezettek közül egyesek például megemlítették, hogy a nemzeti vámhatóságok tisztviselőinek igen változó szintű nyelvi készségei olykor a hatékony kommunikáció rovására mentek a találkozók alkalmával. 7. A programról való tájékoztatás (figyelemfelkeltés, ismertség és végrehajtás) Az értékelés megvizsgálta a programmal kapcsolatos információk terjesztését és ismertségét, ezáltal felmérve, hogy mennyire volt sikeres a program népszerűsítése, és a részt vevő országok tisztviselői milyen mértékben használták fel a program outputjait. Meg kell azonban jegyezni, hogy a program ismerete és a program átfogó eredményessége között nem áll fenn közvetlen okozati kapcsolat. Előfordulhat például, hogy a vámtisztviselők használják a program outputjait (például az informatikai rendszereket vagy az iránymutatást), ám nem feltétlenül vannak tudatában annak, hogy a program által finanszírozott eszközökről van szó. Az értékelés megállapításai alapján a Vám 2013 viszonylag ismert volt a vámtisztviselők körében: a felmérésben megkérdezettek 52 %-a tudott a programról[9]. A programot ismerők többsége (77 %) azonban a programmal kapcsolatos tudását „nagyon alapszintűnek” vagy „alapszintűnek” ítélte. Ez arra enged következtetni, hogy van még tennivaló annak elmagyarázását illetően, hogy a program hogyan illeszkedik a nemzeti vámigazgatásokba és miként lehet hasznos a vámtisztviselők számára. A felmérés nyomán az is kiderült, hogy a programtevékenységek résztvevőinek 94 %-a valamilyen formában megosztotta tapasztalatát az azonos vámigazgatásban dolgozó kollégáival[10]. A program outputjainak térnyerése, valamint az alkalmas tisztviselők együttes fellépésekben való részvételének biztosítása szempontjából meghatározó jelentőségű, hogy a véleményformálók (például a nemzeti koordinátorok vagy az együttes fellépésekben részt vevő vámtisztviselők) mennyire tájékozottak és mennyire látják át a programot. Más tisztviselők akár akkor is részesülhetnek a program előnyeiből, ha nem tudnak róla túl sokat. Az esettanulmányok keretében néhány megkérdezett fontos mozzanatként említette, hogy a programinformációkat a vámigazgatáson belül nem feltétlenül a lehető legtöbb emberrel, hanem sokkal inkább a megfelelő emberekkel kell megosztani, akik majd el tudják dönteni, mi a program végrehajtásának és az outputok felhasználásának legkedvezőbb módja. Csaknem mindenki egyetértett azzal, hogy a program outputjai (vagyis az informatikai rendszerek és az együttes fellépések outputjai) kedvező hatással voltak a nemzeti vámeljárások működésére. A hatás a kockázatkezelés terén volt a legnyilvánvalóbb – e területen sok vámigazgatás és megkérdezett személy hangsúlyozta a program lényeges hozzájárulását. Az informatikai rendszereket elsősorban a tagállamok közötti gyors és következetes információcsere megkönnyítése szempontjából tekintették előnyösnek. Az együttes fellépések előmozdították a tapasztalatok, a szakértelem és a bevált gyakorlatok megosztását, az uniós jog egységes értelmezését és végrehajtását, valamint a bonyolult kérdések részletes megvitatását. A konkrét outputokon – például iránymutatásokon vagy képzési programokon – túl az együttes fellépéseket mindenekelőtt azért értékelték nagyra, mert hozzájárultak a tagállami tisztviselők közötti személyes kapcsolatok és kapcsolati hálók kiépítéséhez, ezáltal elősegítve a gyorsabb kapcsolatfelvételt és a hatékonyabb együttműködést. 8. Hatékonyság A 624/2007/EK határozat 323,8 millió EUR-ban állapította meg a program hatéves időszakának pénzügyi keretösszegét. A költségvetési kötelezettségvállalások azonban azt mutatták, hogy a program tényleges költségei nagyjából 272 millió EUR-t tettek ki, azaz mintegy 15 %-kal elmaradtak a keretösszegtől. Ebből 225 millió EUR-t fordítottak az informatikai rendszerekre, a fennmaradó 47 millió EUR-val pedig az együttes fellépéseket finanszírozták. 8.1. Kommunikáció és információcsere-rendszerek Az informatikai rendszerekhez kapcsolódó kiadások további kategóriákra oszthatók: az új rendszerek fejlesztési költségei (ideértve a jelentős korszerűsítéseket), támogatás és karbantartás, közös kommunikációs hálózat/közös rendszerinterfész, valamint minőség és módszertan[11]. Az alábbi 2. ábra szemlélteti, hogy a felsorolt területekre fordított kiadások változók voltak, mindazonáltal az összköltségek a program kezdetétől fogva következetesen emelkednek. Szintén említésre méltó tény, hogy a fejlesztési költségek 2010-ben tetőztek (többek között ez volt az importellenőrzési rendszer teljes körűvé válására való felkészülés éve), míg a támogatási költségek a program utolsó két éve alatt voltak a legmagasabbak (amikor a biztonsági és védelmi módosítás nyomán létrejött rendszerek zöme már megkezdte működését). 2. ábra: Informatikai rendszerekre szánt költségvetési juttatások (2008–2013) Forrás: a DG TAXUD adatai 8.2. Együttes fellépések A program költségvetésének mintegy 20 %-át kitevő együttes fellépések kiegészítették az informatikai rendszereket, és – amint azt a fentiekben is vázoltuk – kulcsfontosságúak voltak a program hatékonysága és eredményessége szempontjából. A program hatéves időszaka alatt az együttes fellépések nyolc típusa tekintetében nagyjából 7 500 tevékenységet szerveztek, amelyekben összesen 40 000 tisztviselő vett részt[12] (lásd a 3. ábrát). 3. ábra: Az együttes fellépésekben való részvétel Együttes fellépés típusa || Résztvevők || Fellépések || Találkozók || Résztvevők fellépésenként || Résztvevők találkozónként || Költségek találkozónként Összehasonlító teljesítményértékelés || 330 || 10 || 40 || 33 || 8 || 6 512 EUR Monitoring || 512 || 8 || 150 || 64 || 3 || 2 795 EUR Szemináriumok || 2 570 || 38 || 75 || 68 || 34 || 42 696 EUR Informatikai képzés || 2 875 || 8 || 346 || 359 || 8 || 6 933 EUR Műhelytalálkozók || 3 651 || 62 || 134 || 59 || 27 || 25 118 EUR Szakmai látogatások || 5 223 || nem alkalmazandó || 5 211 || nem alkalmazandó || 1 || 1 031 EUR Irányítócsoportok || 10 567 || 7 || 275 || 1 510 || 38 || 26 711 EUR Projektcsoportok || 14 259 || 182 || 1 309 || 78 || 11 || 9 505 EUR Összesen || 39 987 || 315 || 7 540 || 310 (átlag) || 16 (átlag) || 15 163 EUR (átlag) Forrás: a DG TAXUD adatai A programköltségvetésből eszközölt kiadások túlnyomó többsége a résztvevők utazási, szállás- és ellátási költségeit fedezte, hogy Brüsszelben vagy más helyszíneken találkozhassanak egymással. Az egy résztvevőre jutó átlagköltség 900 EUR volt. Az együttes fellépések nyolc típusa közül hat esetében az egy résztvevőre jutó költség kevesebb mint 15 %-kal tért el ettől az átlagtól. A fennmaradó két fellépéstípus az irányítócsoportok és a szemináriumok, amelyek esetében az egy résztvevőre jutó átlagköltség 695 EUR, illetve 1 246 EUR volt. A költségszintek közötti különbség valószínűleg az adott együttes fellépés jellegével magyarázható. Az irányítócsoportok rendszeresen, általában Brüsszelben tartottak 1-2 napos megbeszéléseket ugyanazon tisztviselők részvételével. A szemináriumok egyszeri rendezvények voltak, amelyeket többnyire egy adott ország vámigazgatása szervezett egy külön helyszínen. Itt a költségeken és a megközelíthetőségen kívül más tényezők is szerepet játszottak, és nagyobb hangsúlyt fektettek a résztvevők közötti hálózatépítést célzó tevékenységekre. Az együttes fellépések rugalmas eszközrendszert biztosítottak a vámigazgatások számára ahhoz, hogy összehozzák a tisztviselőket. Például némelyik találkozón konkrét outputok jöttek létre: például egy adott informatikai rendszer működtetésére vonatkozó iránymutatás-csomag vagy a közös képzési program. Más esetekben az azonnali eredmények kevésbé voltak kézzelfoghatók, és például abban nyilvánultak meg, hogy az egyik tagállam tisztviselői megismerték, hogy egy más országban dolgozó kollégáik hogyan kezelnek bizonyos típusú eljárásokat vagy problémákat. Nehéz lenne elképzelni egy kölcsönösen elfogadható közös informatikai rendszer kifejlesztését, ha például a fejlesztés során felülről építkező megközelítés érvényesülne ahelyett, hogy az érintett tisztviselők részvételével működő projektcsoport keretében folyjon a munka. Egy ilyen projektcsoportban a tisztviselők együttműködhetnek annak biztosítása érdekében, hogy minden tag aggályait és elképzeléseit figyelembe vegyék, és a végtermék lehetőleg jól illeszkedjen a meglévő nemzeti intézményi keretbe. Az Elektronikus Vám Csoport ugyan nem kifejezetten egy konkrét termék vagy informatikai rendszer kifejlesztésével foglalkozik, mégis külön említésre érdemes, mivel biztosította, hogy az informatikai tervezés során minden vámigazgatás véleményét figyelembe vegyék, közösen vitassák meg a végrehajtási kérdéseket és közös megoldásokat alakítsanak ki. A projektcsoport emellett hozzájárult számos kisebb kapcsolódó munkacsoport létrejöttéhez, amelyek új informatikai projekteket dolgoznak ki. Az esettanulmányok során megkérdezettek ismételten hangsúlyozták, hogy az együttes fellépések nélkül, illetve a nemzeti vámigazgatóságok képviselői közötti személyes kapcsolatok és megbeszélések lehetősége nélkül számos probléma és nehézség kezelése, illetve áthidalása ütközött volna nehézségekbe. 9. Következtetések és ajánlások 9.1. Következtetések A Bizottság elfogadta a külső tanácsadó által levont következtetéseket, bár a következtetéseket alátámasztó számszerű adatok hiányát, valamint a projekt hatékonyságával és eredményességével kapcsolatos következtetések nem számszerűsített és általános jellegét tekintve vannak fenntartásai. Az értékelő csoport tevékenysége megfelelt a Bizottság értékelési előírásainak[13]. A vélemények és következtetések közvetlenül az összegyűjtött tényanyagon alapuló megállapításokra épültek. A megállapítások megalapozottságának biztosítása érdekében az értékelés során több adatgyűjtési módszert alkalmaztak, köztük felméréseket, interjúkat, másodelemzést (ideértve a meglévő elemzéseket és az ellenőrző adatokat), valamint esettanulmányokat, bár az ellenőrző adatok használata a nem megfelelő monitoringszabályok miatt meglehetősen korlátozott volt. A Bizottság és az érintettek összességében elégségesnek vélték a módszerek ezen ötvözetét. Az alábbiakban összegezzük a külső tanácsadó által az értékelés végén megfogalmazott fő következtetéseket – ezekkel a Bizottság is egyetért. Az értékelés következtetése szerint annak ellenére, hogy a vámunió működését számos tényező befolyásolja, a Vám 2013 program lényegesen hozzájárult a fokozott védelemhez és biztonsághoz, az Unió pénzügyi érdekeinek védelméhez és a kereskedelem ösztönzéséhez. Az EU kizárólagos vámügyi hatásköre azt jelenti, hogy a vámügyi jogszabályok uniós szinten keletkeznek, és a vámpolitikák és vámeljárások harmonizációjára törekednek. Az értékelés céljából az érintettektől kapott visszajelzések egyértelművé tették, hogy a Vám 2013 meghatározó szerepet játszik ebben. Másként fogalmazva a program nélkül nem lett volna lehetséges az uniós vámtarifák, illetve általánosabban a vámjogszabályok helyes alkalmazása. A különféle fellépések elősegítették a megfelelő alkalmazást. A transzeurópai rendszerek lehetővé tették az Európai Unió és a részt vevő országok közötti tehermegosztást. A vámügyi informatikai infrastruktúra további harmonizálása csökkentheti az erőfeszítések megkettőzését, ezáltal a jövőben javulhat a költséghatékonyság, bár rövid távon még bőven van tennivaló a meglévő nemzeti rendszerek és a program által finanszírozott rendszerek interoperabilitásának javítása terén. Emellett a kockázatkezelési rendszerek fokozott eredményessége nem csupán a veszélyes áruk jobb ellenőrzését, hanem a vámok eredményes megállapítását és beszedését is elősegítette. Ez közvetlen és kedvező hatást gyakorolt az Unió pénzügyi érdekeinek védelmére. A vámáru-nyilatkozatok kezelésére szolgáló, immár teljesen papírmentes környezet lehetővé tette, hogy a vámunió biztonságosabbá váljon, és csökkenjen a kereskedelmet lassító manuális ellenőrzések száma. Az informatikai rendszereken kívül az együttes fellépések keretében előmozdított hálózatépítést is meghatározó jelentőségűnek tekintették, többek között azért, mert biztosította a vámjogszabályok következetes alkalmazását, terjesztette a bevált gyakorlatokat, és kiépítette az ahhoz szükséges bizalmat, hogy a vámigazgatások egyetlen vámigazgatásként tudjanak fellépni. 9.2. Ajánlások Az összegyűjtött tényanyag alapján az értékelők egy sor ajánlást fogalmaztak meg a program működésének javítása érdekében. A Bizottság többnyire elfogadta az ajánlásokat, amelyeket az alábbi 4. ábrában foglaltunk össze. A Bizottság részletesen tanulmányozni fogja az ajánlásokat, és cselekvési tervet dolgoz ki azok végrehajtására és nyomon követésére, figyelemmel azok jellegére, a programra gyakorolt hatására, valamint végrehajtásuk lehetséges ütemtervére (például a programidőszak alatt vagy a következő jogalkotási ciklus során). A program működésére vonatkozó megállapításokat – így az informatikai rendszerek és alkalmazások lehetséges továbbfejlesztését, illetve a program eredményeinek szélesebb körű terjesztését – közvetlenül a jelenlegi Vám 2020 program keretében fogják kezelni. Az uniós és a nemzeti informatikai rendszerek integrációjának fokozására vonatkozó egyéb megállapítások a 2020 utáni utódprogram alkalmazási körére és kialakítására vonatkozó további megbeszélések alapját fogják képezni. 4. ábra: Ajánlások Sorszám || Ajánlás || Felelős szerv 1 || Tűzzenek ki konkrét és mérhető célokat, amelyek elérhetők a programidőszak alatt. A program jelenlegi konkrét célkitűzésein túl be kell emelni a Vám 2020 program időszakában végrehajtandó Uniós Vámkódex rendelkezéseit is. || Európai Bizottság 2 || Alakítsanak ki egy átfogó monitoringeszközt a teljesítmény nyomon követése és az esetleges problémák időben történő azonosítása céljából. || Európai Bizottság, valamennyi részt vevő állammal szorosan együttműködve 3 || Ésszerűsítsék a dokumentumok megosztására és a Bizottság és a tagállamok közötti kommunikáció megkönnyítésére szolgáló platformokat. || Európai Bizottság 4 || Tevékenyen lépjenek fel a központi vámkezelést célzó szakpolitikák végrehajtása terén. A Bizottság részéről ez kiterjedhet az érintett felek szerepének és felelősségének azonosítására, valamint a tagállamok, az Európai Bizottság és a kereskedők valószínűsíthető költségeinek és előnyeinek feltérképezésére. || Európai Bizottság, a tagállamokkal és potenciálisan más szereplőkkel együtt 5 || Biztosítsák az együttes fellépések rugalmasságát, továbbá fokozott célirányosságát és elszámoltathatóságát. || Európai Bizottság 6 || Dolgozzanak ki szisztematikusabb mechanizmust a hosszú távú együttes fellépések rendszeres felülvizsgálatára vonatkozóan. || Európai Bizottság 7 || Fokozzák a nemzeti vámigazgatásokkal folytatott párbeszédet az együttes fellépések eredményeiről. || Európai Bizottság, az együttes fellépésekért felelős szereplőkkel együttműködve 8 || Kezeljék az egyes informatikai rendszerek technikai problémáit és felhasználói problémáit, amelyek megakadályozzák a kulcsfontosságú vámeljárások gördülékenyebbé tételét. || Európai Bizottság 9 || Fokozzák az uniós és a nemzeti informatikai rendszerek integrációját. || Európai Bizottság, a tagállamokkal együttműködve 10 || Használják ki a potenciális hatékonyságnövekedést az informatikai rendszerek szélesebb körű harmonizációja és további integrációja érdekében. Alaposabban meg kell vizsgálni az uniós és nemzeti szintű centralizált informatikai rendszerek különféle költségeit és előnyeit. || Európai Bizottság [1] Az Európai Parlament és a Tanács 2007. május 23-i 624/2007/EK határozata a közösségi vámügyi cselekvési program (Vám 2013) létrehozásáról. [2] Horvátország 2013. július 1-jén csatlakozott az Európai Unióhoz. A program értékelése céljából Horvátországot a tagállamok közé soroltuk, ám az elemzés során mindvégig figyelembe vettük, hogy Horvátország a program időtartamának nagy része alatt még tagjelölt ország volt. [3] Doing Business 2013 – Regional Profile European Union (EU) – Nemzetközi Újjáépítési és Fejlesztési Bank / Világbank; a jelentés elérhetősége: http://www.doingbusiness.org. [4] Az Uniós Vámkódex létrehozásáról szóló 952/2013/EU rendelet 6. cikkének (1) bekezdése, 16. cikke és 179. cikke, valamint a Bizottság 2014. április 29-i 2014/255/EU végrehajtási rendelete az Uniós Vámkódex munkaprogramjának létrehozásáról. [5] Az Uniós Vámkódex 2013. október 30-án lépett hatályba, ezzel hatályon kívül helyezve a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 2008. április 23-i 450/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet. Az Uniós Vámkódex érdemi rendelkezései 2016. május 1-jétől alkalmazandók. [6] A biztonsági és védelmi módosítás a Vámkódex négy jelentős változását öleli fel, amelyeket az alábbi jogszabályok vezettek be: az 1875/2006/EK bizottsági rendelet, a 312/2009/EK bizottsági rendelet, a 414/2009/EK bizottsági rendelet, valamint a 430/2010/EU bizottsági rendelet. [7] A PwC által a DG TAXUD számára készített értékelés: „Tanulmány a vámunió helyzetének értékeléséről”, 10. o. [8] A közösségi vámügyi cselekvési program (Vám 2013) létrehozásáról szóló, 2007. május 23-i 624/2007/EK európai parlamenti és tanácsi határozat 17. cikke. 7 NB: a vámtisztviselőknek szóló felmérés keretében összesen 4 861 válasz érkezett erre a kérdésre. [10] NB: a vámtisztviselőknek szóló felmérés keretében összesen 2 552 válasz érkezett erre a kérdésre. [11] A minőség és módszertan a rendszerek minőségbiztosítására utal, amelyet külső vállalkozók végeztek. [12] Megjegyzendő, hogy a program keretében egy tisztviselő több találkozón is részt vehetett, így a feltüntetett szám nem egyedi résztvevőket jelöl. [13] http://ec.europa.eu/smart-regulation/evaluation/docs/standards_c_2002_5267_final_en.pdf