EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2020.9.23. COM(2020) 610 final 2020/0279(COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a menekültügy és a migráció kezeléséről, valamint a 2003/109/EK tanácsi irányelv és az (EU) XXX/XXX rendeletre [Menekültügyi és Migrációs Alap] irányuló javaslat módosításáról



(EGT-vonatkozású szöveg) {SWD(2020) 207}



INDOKOLÁS 1.A JAVASLAT HÁTTERE 1.1.A javaslat indokai és céljai A Bizottságnak szóló politikai iránymutatásban Ursula von der Leyen elnök új migrációs és menekültügyi paktumot jelentett be, amely átfogó megközelítésbe helyezi a külső határok igazgatását, a menekültügyi és a visszaküldési rendszert, a szabad mozgás schengeni térségét és a külső dimenziót. Az új migrációs és menekültügyi paktum – amely a menekültügy és a migráció kezeléséről szóló rendeletre irányuló jelen javaslattal együtt kerül előterjesztésre – a migrációkezelés átfogó megközelítésén alapuló új kezdetet jelent a migráció terén. Ez a javaslat az átfogó megközelítéshez való kulcsfontosságú hozzájárulásként uniós szintű közös menekültügyi és migrációkezelési keretet hoz létre, és a tagállamok közötti kölcsönös bizalom előmozdítására törekszik. A szolidaritás és a felelősség igazságos megosztásának átfogó elvére épülő az új paktum a menekültügy, a migráció, a visszaküldés, a külső határok védelme, a migránscsempészés elleni küzdelem és a kulcsfontosságú harmadik országokkal fenntartott kapcsolatok területére vonatkozó politikákat összefogó, integrált szakpolitikai döntéshozatalt szorgalmaz, amely összkormányzati megközelítést tükröz. Elismeri, hogy az átfogó megközelítés a szolidaritásra és a felelősség igazságos megosztására vonatkozó elv erősebb, fenntarthatóbb és kézzelfoghatóbb kifejezését is jelenti, vagyis a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározásának kérdésén túllépve, tágabb összefüggésben kell megtalálni az egyensúlyt. Ezeket az elveket ezért a migrációkezelés minden vonatkozásában érvényre kell juttatni a nemzetközi védelemhez való hozzáférés biztosításától kezdve az irreguláris migráció és a jogellenes mozgások kezeléséig. A migrációkezelés számos kihívással jár a menedékjog iránti kérelmek feldolgozására irányuló erőfeszítések egyensúlyának biztosításától kezdve a nemzetközi védelemre szorulók gyors azonosításán keresztül a védelemre nem szorulók hatékony visszaküldéséig, és ezek kezelése nem az egyes tagállamok, hanem az EU egészének feladata. Emellett a tagállami menekültügyi rendszerekre nehezedő nyomás továbbra is súlyos terhet ró az első érkezés szerinti tagállamokra, valamint – a jogellenes mozgások következtében – más tagállamok menekültügyi rendszereire is. A jelenlegi migrációs rendszer nem képes kielégítően kezelni ezt a helyzetet. Konkrétan nem létezik hatékony szolidaritási mechanizmus, és hiányoznak a felelősségre vonatkozó hatékony szabályok. Ezért olyan európai keretre van szükség, amely képes kezelni a tagállamok szakpolitikái és döntései között fennálló kölcsönös függőséget. Ennek a keretnek figyelembe kell vennie a migráció folyamatosan változó realitásait, amelyek összetettebb helyzethez és a koordináció iránti igény növekedéséhez vezettek. A menekültügy és a migráció kezeléséről szóló új rendeletre irányuló javaslat a hatályos dublini rendelet felváltását célozza, és újraindítja a közös európai menekültügyi rendszer reformját egy olyan közös keret létrehozása révén, amely a menekültügy és a migrációkezelés területére vonatkozó integrált, a külső és belső dimenzióra egyaránt kiterjedő szakpolitikai döntéshozatal révén hozzájárul a migrációkezelés átfogó megközelítéséhez. Ez az új megközelítés a meglévő rendszert egy tágabb keretbe ágyazza, amely képes tükrözni az összkormányzati megközelítést, valamint biztosítani az Unió és a tagállamok által hozott intézkedések koherenciáját és hatékonyságát. Ez a megközelítés szintén magában foglal egy új és átfogóbb szolidaritási mechanizmust a migrációs rendszer megfelelő működésének biztosítása érdekében, a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározása terén pedig egyszerűsített kritériumokat és hatékonyabb mechanizmusokat vezet be. A jelen javaslat új szolidaritási mechanizmust irányoz elő, amely kialakítását tekintve rugalmas és könnyen testre szabható, hogy igazodni tudjon a tagállamok előtt álló különböző migrációs kihívásokból fakadó különböző helyzetekhez, és a benne foglalt szolidaritási intézkedések közül a tagállamok választhatják ki hozzájárulásuk formáját. A szolidaritás ezen új megközelítése folyamatos és sokrétű támogatást nyújt a nyomásnak vagy a nyomás kockázatának kitett tagállamok számára, és magában foglal egy külön eljárást is a kutatási-mentési műveleteket követő partra szállítás sajátosságainak kezelésére. Ezen túlmenően a tagállamok bármikor felajánlhatnak önkéntes hozzájárulásokat. A Bizottság mindenkor biztosítani fogja az ilyen intézkedések összehangolását. Ez a javaslat az irreguláris migránsok visszaküldésének megerősítésére irányuló rendelkezéseket is tartalmaz. E célból bevezeti a harmadik országokkal a visszaküldés és a visszafogadás terén folytatott együttműködés megkönnyítését szolgáló mechanizmust, amely kiegészíti a Vízumkódexről szóló (EU) 810/2019 rendelet 25a. cikke által létrehozott mechanizmust. Az új mechanizmus felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy jelentést nyújtson be a Tanácsnak, amelyben meghatározza a visszaküldés és a visszafogadás megkönnyítése érdekében a harmadik országokkal folytatott együttműködés, valamint a tagállamok közötti, ugyanezen célt szolgáló együttműködés ösztönzésére és javítására irányuló hatékony intézkedéseket, megfelelően figyelembe véve az általános érdekeket és az érintett harmadik országokkal fennálló kapcsolatokat. A Bizottság ehhez felhasználja az Európai Külügyi Szolgálat és az uniós küldöttségek észrevételeit. A Bizottság és a Tanács ezt követően mérlegeli az e tekintetben – saját hatáskörükön belül – végrehajtandó, megfelelő további intézkedéseket. Ez a mechanizmus, valamint az új migrációs és menekültügyi paktumban bejelentett – egy magas szintű képviselőkből álló hálózat által támogatott –, visszaküldéssel foglalkozó új uniós koordinátor hozzá fog járulni ahhoz, hogy a tagállamok, a Bizottság és az uniós ügynökségek összehangolt, közös stratégiai megközelítést érvényesítsenek a visszaküldés és a visszafogadás tekintetében. Ezen túlmenően a szolidaritási intézkedések új lehetőségeket kínálnak a tagállamok számára ahhoz, hogy segítséget nyújtsanak egymásnak a visszaküldés végrehajtása terén, mégpedig a visszaküldési szponzorálás révén. Ezen új szolidaritási intézkedés keretében a tagállamok kötelezettséget vállalnak arra, hogy egy másik tagállam nevében visszaküldik az irreguláris migránsokat, és közvetlenül a kedvezményezett tagállam területéről hajtják végre az ehhez szükséges valamennyi tevékenységet (pl. visszatérési tanácsadás, szakpolitikai párbeszéd folytatása harmadik országokkal, a támogatott önkéntes visszatérés és a visszailleszkedés elősegítése). Ezek a tevékenységek kiegészítik az Európai Határ- és Partvédelmi Ügynökség (Frontex) által a megbízatása alapján végzett tevékenységeket, és olyan intézkedéseket foglalnak magukban, amelyeket az Ügynökség nem tud végrehajtani (pl. diplomáciai támogatás nyújtása a kedvezményezett tagállamnak a harmadik országokkal való kapcsolattartásban). Ha azonban a visszaküldés 8 hónapon belül nem zárul le, az irreguláris migránsokat a szponzoráló tagállam területére szállítják át, hogy onnan folytassák a kiutasítási határozatok végrehajtására irányuló erőfeszítéseket. A migrációkezelésre vonatkozó új megközelítésnek ugyancsak részét képezi a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásának felelősségére vonatkozó szabályok javítása, ami arányos és észszerű módon segíti elő a jogellenes mozgások mérséklését. Ez a javaslat továbbá irányítási keretet hoz létre, amely egyrészt a tagállamok nemzeti stratégiáira épül – amelyek beágyazódnak az európai menekültügyi és migrációkezelési stratégiába, amely stratégiai megközelítésbe helyezi a menekültügy és a migráció európai szintű kezelését –, másrészt pedig a menekültügyi, migrációs és visszaküldési politikáknak az átfogó megközelítéssel összhangban történő végrehajtására támaszkodik. A közös európai menekültügyi rendszer reformja A paktum a közös európai menekültügyi rendszer reformjára irányuló 2016-os és 2018-as bizottsági javaslatokra épül, és további új elemeket vezet be a menekültügyi és migrációs politika valamennyi aspektusát egyesítő közös kerethez szükséges egyensúly megteremtése érdekében. A menekültügyi reformra vonatkozó 2016. évi csomag hét jogalkotási javaslatból állt: az átdolgozott dublini rendelet, az átdolgozott Eurodac-rendelet, az Európai Unió Menekültügyi Ügynökségének létrehozásáról szóló rendelet, a menekültügyi eljárásról szóló rendelet, a kvalifikációs rendelet, a befogadási feltételekről szóló átdolgozott irányelv és az uniós áttelepítési keretről szóló rendelet. 2018 szeptemberében a Bizottság előterjesztette az Európai Unió Menekültügyi Ügynökségének létrehozásáról szóló rendeletre irányuló módosított javaslatot. E javaslatok közül több tekintetében jelentős előrelépés történt, és a társjogalkotók ideiglenes politikai megállapodásra jutottak a kvalifikációs rendeletre, a befogadási feltételekről szóló irányelvre, az uniós áttelepítési keretről szóló rendeletre és az Eurodac-rendeletre irányuló javaslatról, valamint az Európai Unió Menekültügyi Ügynökségének létrehozásáról szóló első javaslatról, mindazonáltal a dublini rendeletre és a menekültügyi eljárásról szóló rendeletre irányuló javaslatok esetében kevesebb előrelépés történt, főként a Tanácson belüli nézetkülönbségek miatt. Elegendő támogatás hiányában azt sem sikerült elérni, hogy a menekültügyi reform egészéről való megállapodást megelőzően legalább néhány javaslatról megállapodjanak. E javaslattal együtt a Bizottság javaslatot terjeszt elő a menekültügyi eljárásról szóló 2016. évi rendeletjavaslat módosítására és a harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek külső határokon történő előszűrésének bevezetéséről szóló rendeletre, amelyek hézagmentesen összekapcsolják a migránsokra vonatkozó eljárás valamennyi szakaszát – a belépést megelőző új szakaszt is beleértve –, valamint lehetővé teszik az Unióban maradásra nem jogosult harmadik országbeli állampolgárok gyorsabb visszaküldését. Emellett a Bizottság javaslatot terjeszt elő az Eurodac-rendelet átdolgozására irányuló 2016. évi javaslat módosítására, hogy egyértelmű és következetes kapcsolatot hozzon létre az egyes személyek és a tekintetükben alkalmazandó eljárások között, ezáltal hatékonyabban hozzájárulva az irreguláris migráció ellenőrzéséhez, a jogellenes mozgások felderítéséhez, valamint az új szolidaritási mechanizmus végrehajtásához. Végezetül a Bizottság a válsághelyzetek és a vis maior helyzetek kezeléséhez szükséges eszközök meghatározása érdekében előterjeszti a válsághelyzetek kezeléséről szóló rendeletre irányuló javaslatot. Ez a jogi eszköz az olyan rendkívüli helyzetek kezelését célozza, amikor a valamely tagállamba tömegesen beáramló harmadik országbeli állampolgárok vagy hontalan személyek irreguláris érkezése vagy az ilyen irreguláris érkezések közvetlen veszélye olyan mértékű és jellegű, hogy az működésképtelenné teszi a tagállam menekültügyi, befogadási vagy visszaküldési rendszerét, és a közös európai menekültügyi rendszer és az uniós migrációkezelési rendszer működésére nézve is súlyos következményekkel járhat vagy ellehetetlenítheti alkalmazásukat. A javaslat emellett vis maior helyzetekben lehetővé teszi az általános szabályoktól való eltérést. 1.2.A javaslat célkitűzései

A migrációkezelés átfogó megközelítésére van szükség a tagállamok közötti kölcsönös bizalom kiépítése, valamint a menekültügyre, a migrációkezelésre, a külső határok védelmére és az érintett harmadik országokkal fenntartott kapcsolatokra vonatkozó uniós megközelítés következetességének biztosítása érdekében, elismerve ugyanakkor, hogy az átfogó megközelítés hatékonyságának kulcsa valamennyi elem együttes és integrált módon történő kezelése. A javaslat figyelembe veszi a Bíróság által a C-715/17., C-718/17. és C-719/17. sz. egyesített ügyekben hozott közelmúltbeli ítéletet, amelyben a Bíróság megállapította, hogy „a terheket [...] főszabály szerint az összes többi tagállam között kell elosztani, a szolidaritás és a felelősség tagállamok közötti igazságos megosztása elvének megfelelően, tekintve hogy az EUMSZ 80. cikkének megfelelően ez az elv az irányadó az uniós menekültügyi politikára”. A Bizottság 2016-ban javaslatot tett egy olyan rendszerre, amelynek keretében, amennyiben a felelősségi kritériumok hierarchiája alapján egy tagállamot a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállamként határoznak meg, a továbbiakban is ez a tagállam marad felelős az ugyanazon kérelmező által benyújtott újabb kérelmek vagy beadványok megvizsgálásáért. A rendszert egy kötelező és automatikus, korrekciós célú elosztási mechanizmus egészítette ki, amely egy elosztási referenciakulcs alapján akkor lépett működésbe, amikor egy tagállam aránytalan nyomásnak volt kitéve, biztosítva a tagállamok közötti felelősségmegosztás egyértelmű és kötelező erejű rendszerét. Az Európai Parlament 2017. november 16-án fogadta el tárgyalási megbízását, amely magában foglalta az arra vonatkozó javaslatot, hogy az első belépés kritériumát és az első kérelem alapértelmezett kritériumát egy elosztási rendszer váltsa fel, amelyben a kérelmező dönthetne úgy, hogy kérelmét a legkevesebb kérelmet befogadó négy tagállam egyike vizsgálja meg. A Tanácsban a tagállamok nem tudtak közös megközelítést kialakítani, és a tárgyalások elakadtak. A jelenlegi patthelyzet feloldása, valamint a migrációs és menekültügyi politikák tágabb és szilárd keretének biztosítása érdekében a Bizottság vissza kívánja vonni a 2016. évi javaslatot. Ez a javaslat az egy harmadik országbeli állampolgár vagy egy hontalan személy által a tagállamok egyikében benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló, 2013. június 26-i 604/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (a továbbiakban: Dublin III. rendelet) hatályon kívül helyezésére és felváltására irányul. E javaslat különösen a következőket célozza: ·közös keret létrehozása, amely hozzájárul a menekültügy és a migráció kezelésére vonatkozó, az integrált politikai döntéshozatalon és a szolidaritás és a felelősség igazságos elosztásának elvén alapuló átfogó megközelítéséhez; ·a felelősségmegosztás biztosítása egy új szolidaritási mechanizmus révén egy olyan rendszer létrehozásával, amely rendes körülmények között garantálja a folyamatos szolidaritást, migrációs nyomás esetén pedig hatékony intézkedésekkel (áthelyezéssel vagy visszaküldési szponzorálással, valamint a menekültügy, a befogadás, a visszaküldés és a külső dimenzió terén a tagállamok kapacitásainak megerősítését célzó egyéb hozzájárulásokkal) segíti a tagállamokat a migráció gyakorlati kezelése érdekében. Ez a megközelítés magában foglal egy külön szolidaritási eljárást is, amely a kutatási-mentési műveleteket követően partra szállított személyek esetében alkalmazandó; ·a rendszer arra vonatkozó kapacitásának javítása, hogy hatékonyan és eredményesen meghatározza a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős egyetlen tagállamot. Konkrétan szűkítené a felelősség megszűnésére vonatkozó rendelkezések körét és a felelősség tagállamok közötti, a kérelmező magatartásával indokolt átszállásának lehetőségeit, valamint jelentősen lerövidítené a megkeresések küldésére és megválaszolására vonatkozó határidőket annak biztosítása érdekében, hogy kevesebb időt vegyen igénybe a felelős tagállam meghatározása, és ezáltal a kérelmezők gyorsabban hozzáférjenek a nemzetközi védelem megadására vonatkozó eljárásokhoz; ·a visszaélésektől való elrettentés és a kérelmezők EU-n belüli jogellenes mozgásának megakadályozása különösen a kérelmezők arra vonatkozó kötelességének egyértelmű rögzítése révén, hogy kérelmüket az első belépés vagy a jogszerű tartózkodás helye szerinti tagállamban kell benyújtaniuk, és a kérelem megvizsgálásáért felelős tagállamban kell maradniuk. Ezt arányos érdemi következményeknek kell kísérniük e kötelezettségek teljesítésének elmulasztása esetén. 1.3.Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel A nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására szolgáló rendszer a közös európai menekültügyi rendszer sarokköve. Teljes mértékben kapcsolódik a menekültügy terén kialakított jogi és szakpolitikai eszközökhöz, különös tekintettel a menekültügyi eljárásokra, az egyének nemzetközi védelemre való jogosultságára vonatkozó normákra, a befogadási feltételekre, valamint az áttelepítésre. Ez a javaslat szintén összhangban áll a Schengeni határellenőrzési kódexben meghatározott, a külső határokon végzett határellenőrzésre vonatkozó szabályokkal, és hozzájárul a külső határok hatékony igazgatásának célkitűzéséhez, amely a személyek Unión belüli szabad mozgásának elengedhetetlen velejárója. A migrációs kihívások kezelésére irányuló intézkedések hatályának kiterjesztésével a javaslat tovább csökkenti a belső határellenőrzés visszaállításának szükségességét. Emellett uniós és nemzeti szinten is biztosított a hatékony európai integrált határigazgatással való összhang, az Európai Határ- és Parti Őrségről szóló rendeletben meghatározottak szerint. Az európai integrált határigazgatás a személyek Unión belüli szabad mozgásának elengedhetetlen velejárója, és a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség alapköve. A jelen javaslatban ugyancsak központi elemként szerepel, és hozzájárul az integrált politika elvének érvényesítéséhez az e javaslatban előirányzott átfogó migrációkezelési megközelítés javítása érdekében. Ez a javaslat teljes mértékben összhangban van az új migrációs és menekültügyi paktumról szóló közleménnyel és az azt kísérő kezdeményezések ütemtervével, beleértve a menekültügyi eljárásról szóló rendelet célzott módosítására és az előszűrés bevezetéséről szóló rendeletre irányuló javaslatot, amelyek biztosítják, hogy a migránsokat személyazonossági, egészségügyi és biztonsági ellenőrzésnek vessék alá, majd megindítsák tekintetükben vagy a visszaküldési vagy a menekültügyi eljárást – ideértve adott esetben a menekültügyi eljárásról szóló rendelet módosítására irányuló javaslat szerinti, a határon folytatott menekültügyi vagy kiutasítási eljárást is. A javaslat összhangban van az Eurodac-rendelet átdolgozására irányuló 2016. évi javaslat módosítására irányuló javaslattal is. Ez a javaslat továbbá teljes mértékben összhangban van a migrációs felkészültségi és válságkezelési tervvel, amely operatív keretet biztosít a migrációs áramlások és a migrációs helyzet nyomon követéséhez és előrejelzéséhez, a reziliencia kiépítéséhez, valamint a migrációs válságokra adandó összehangolt válasz megszervezéséhez. A javaslat teljes mértékben támaszkodik a terv keretében létrehozott hálózat által kiadott jelentésekre és a hálózat tevékenységére. A javaslat tovább erősíti a visszaküldésre vonatkozó uniós jogi keretet és szakpolitikát azáltal, hogy az Unió számára határozottabb fellépést tesz lehetővé a harmadik országokkal folytatott együttműködés terén egy olyan mechanizmus révén, amely felhatalmazza a Bizottságot a Vízumkódexben előirányzott lépéseken túlmutató, az ilyen együttműködés javítását célzó intézkedések mérlegelésére és kezdeményezésére. Biztosított az összhang a kvalifikációs rendelettel, a befogadási feltételekről szóló átdolgozott irányelvvel, az uniós áttelepítési keretről szóló rendelettel és az Európai Unió Menekültügyi Ügynökségének létrehozásáról szóló rendelettel kapcsolatban már elért ideiglenes politikai megállapodásokkal is, amelyeket a Bizottság teljes mértékben támogat. Az e javaslatok alapját képező célkitűzések változatlanul érvényesek, ezért a lehető leghamarabb megállapodásra kell jutni ezekről a javaslatokról. Mivel azonban a dublini rendeletre irányuló, 2016. május 4-én előterjesztett javaslatról nem sikerült megállapodni, továbbá mivel a mostani javaslat új strukturált szolidaritási mechanizmust helyez kilátásba, és figyelembe veszi a 2016-ban javasolt, elsősorban a dublini eljárás szerinti átadást megelőző eljárások hatékonyságának fokozását célzó egyéb változtatásokat is – például a visszavételi értesítéseket és a felelősség átszállásának korlátozását –, a 2016. évi javaslatot vissza kell vonni. A Bizottság 2015 szeptemberében szintén javaslatot tett egy áthelyezési válságmechanizmusra annak érdekében, hogy strukturális megoldást kínáljon a Görögországban és Olaszországban tapasztaltakhoz hasonló válsághelyzetek kezelésére, amelyek nyomán a Tanács 2015 szeptemberében két áthelyezési határozatot fogadott el. Mivel a menekültügy és a migráció kezeléséről szóló rendeletre irányuló javaslat rendelkezik arról, hogy a migrációs áramlásokat migrációs nyomás idején áthelyezés és visszaküldési szponzorálás révén kell kezelni, és mivel a migrációs és menekültügyi válsághelyzetek és vis maior helyzetek kezeléséről szóló rendeletre irányuló javaslat külön szabályokat is előír az áthelyezésre és visszaküldési szponzorálásra vonatkozóan a válsághelyzetek strukturális kezelése érdekében, a Bizottság vissza kívánja vonni az áthelyezési válságmechanizmusra irányuló 2015. szeptemberi javaslatot, és hatályon kívül kívánja helyezni az ideiglenes védelemről szóló irányelvet. 1.4.Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival Ez a javaslat összhangban áll az új migrációs és menekültügyi paktumban a migrációkezelésre vonatkozóan meghatározott átfogó, hosszú távú megközelítéssel, amelynek értelmében a migrációs politikát a harmadik országbeli partnerekkel fenntartott kapcsolatok középpontjába kell helyezni, a külső határok igazgatását integrálni kell az EU tágabb migrációkezelési politikájába, hézagmentes, tisztességes és hatékony menekültügyi és visszaküldési eljárásokat kell kialakítani, valamint a tagállamok közötti bizalomra építve meg kell erősíteni a szabad mozgás schengeni térségét. E megközelítésben kulcsszerepet kap egyrészt az EU-ba való legális beutazási lehetőségek előmozdítása annak érdekében, hogy az uniós munkaerőpiac a tehetségek vonzó célpontjává váljon, másrészt a rászorulók védelmének biztosítása az áttelepítés és más kiegészítő védelmi lehetőségek révén, illetve a harmadik országbeli állampolgárok európai társadalmakba való beilleszkedését segítő célzott szakpolitikák kidolgozása.

Ez a rendelet olyan keretet hoz létre, amely a harmadik országokkal való partnerségek kiépítése révén az összes útvonalra kiterjedő migrációkezelési megközelítést érvényesít, és ezáltal hozzájárul a harmadik országokkal való partnerségen alapuló ambiciózus és széles körű külső politikára vonatkozó uniós célkitűzésekhez. Ez biztosítja az összhangot az Unió humanitárius céljaival is, amelyek a harmadik országokban tartózkodó menekültek támogatásában nyilvánulnak meg. Ez a javaslat összhangban van az előszűrésre vonatkozó javaslattal, és kifejezetten hozzájárul az abban foglalt nyomonkövetési mechanizmus során érvényesített erős alapjogi garanciákhoz. A beutazási feltételeket elvileg nem teljesítő harmadik országbeli állampolgárok külső határokon történő előszűrésére vonatkozó kötelezettséget megállapító rendeletre irányuló javaslat új nyomonkövetési mechanizmust irányoz elő annak biztosítása érdekében, hogy az előszűrés során mindvégig tiszteletben tartsák az alapvető jogokat, és megfelelően kivizsgálják az alapvető jogok megsértésére vonatkozó állításokat. Ez a nyomon követés a javasolt rendelet irányítással kapcsolatos rendelkezéseiben szerepel, amelyek előírják, hogy a tagállamoknak az előszűrésről szóló rendelet szerinti nemzeti nyomonkövetési mechanizmusuk eredményeit be kell építeniük az e rendeletjavaslatban előírt nemzeti stratégiáikba. Emellett az éves migrációkezelési jelentés szintén figyelembe veszi majd a nyomon követéssel kapcsolatos jelentéstétel eredményeit, és adott esetben javaslatokat tesz a mechanizmus javítására. Az áthelyezésre és az azt követő átszállításokra összpontosító szolidaritási intézkedések támogatása érdekében ez a javaslat – a tagállamok felelősségének meghatározására vonatkozó eljárások hatálya alá tartozó átszállításokon túlmenően – az uniós költségvetéssel maradéktalan összhangban átalányösszegeket irányoz elő a tagállamok számára, hogy ösztönözze az ilyen intézkedéseket, és biztosítsa a rendelet hatékony alkalmazását. Ez a javaslat tovább erősíti a biztonság területét érintő szakpolitikákat. Az e rendeletben meghatározott konkrét szabályok értelmében gyorsan megállapításra kerül a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért való felelősség abban az esetben, ha az érintett személy veszélyt jelent a nemzetbiztonságra és a közrendre, és nem lesz lehetőség az ilyen személyek más tagállamokba történő átszállítására. Ezért a javaslat megerősíti az előszűrésről szóló rendeletre irányuló javaslatban foglalt biztonsági célkitűzést is, amely szerint az ilyen biztonsági ellenőrzés kötelező lesz. 2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG 2.1.Jogalap Ez a javaslat hatályon kívül helyezi és felváltja a 604/2013/EU rendeletet, valamint kiterjeszti annak hatályát az átfogó migrációkezelési megközelítéshez hozzájáruló közös keret létrehozása, illetve a szolidaritás tágabb megközelítésének bevezetése érdekében, ezért a megfelelő jogalap – nevezetesen az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 78. cikke második bekezdésének e) pontja és 79. cikke második bekezdésének c) pontja – alapján kell elfogadni, a rendes jogalkotási eljárásnak megfelelően. 2.2.Változó geometria Írországra nézve kötelező a 604/2013/EU rendelet, miután bejelentette azon szándékát, hogy az Európai Unióról szóló szerződéshez (EUSZ) és az EUMSZ-hoz csatolt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló jegyzőkönyv alapján részt vesz a szóban forgó rendelet elfogadásában és alkalmazásában. Az említett jegyzőkönyvnek megfelelően Írország dönthet úgy, hogy részt kíván venni e javaslat elfogadásában. Erre a javaslat elfogadását követően is lehetősége van. Az EUSZ-hez és az EUMSZ-hez csatolt, Dánia helyzetéről szóló jegyzőkönyv értelmében Dánia nem vesz részt az EUMSZ V. címe szerinti intézkedéseknek a Tanács által történő elfogadásában (ez nem vonatkozik „az azon harmadik országokat meghatározó intézkedésekre, amelyek állampolgárainak a tagállamok külső határainak átlépésekor vízummal kell rendelkezniük, illetve azokra az intézkedésekre, amelyek az egységes vízumformátumra vonatkoznak”). Tekintettel azonban arra, hogy – az EK-val 2006-ban kötött nemzetközi megállapodás értelmében – Dánia alkalmazza a hatályos dublini rendeletet, az említett megállapodás 3. cikkének megfelelően értesítenie kell a Bizottságot azon döntéséről, hogy a módosított rendelet III., V. és VII. részét végrehajtja-e vagy sem. 2.3.A javaslat hatása a dublini rendszerhez társult harmadik országokra Több harmadik országnak a schengeni vívmányokhoz való társulásával egyidejűleg az Unió a dublini/Eurodac vívmányokhoz való társulásra vonatkozó megállapodásokat kötött ezekkel az országokkal: – Izland és Norvégia társulási megállapodását 2001-ben kötötték meg; – Svájc társulási megállapodását 2008. február 28-án kötötték meg; – Liechtenstein társulási jegyzőkönyvét 2011. március 7-én kötötték meg. Az Unió és a társult országok között két további jogi aktus megkötésére került sor annak érdekében, hogy jogokat és kötelezettségeket léptessenek életbe Dánia – amely a fentiekben kifejtettek szerint nemzetközi megállapodás útján társult a dublini/Eurodac vívmányokhoz – és az említett társult országok között. A fent megnevezett három megállapodás szerint a társult országok kivétel nélkül elfogadják a dublini/Eurodac vívmányokat és azok fejlesztését. A társult országok nem vesznek részt a dublini vívmányokat módosító vagy azokra épülő jogi aktusok (tehát például e javaslat) elfogadásában, azonban – azt követően, hogy az Európai Parlament és a Tanács jóváhagyta azokat – bizonyos határidőn belül értesíteniük kell a Bizottságot arról a döntésükről, hogy elfogadják-e az említett jogi aktus tartalmát vagy sem. Abban az esetben, ha Norvégia, Izland, Svájc vagy Liechtenstein nem fogadja el a dublini/Eurodac vívmányokat módosító vagy azokra épülő valamely jogi aktust, a szóban forgó megállapodásokat fel kell bontani, hacsak a megállapodásokkal létrehozott közös/vegyes bizottság egyhangúlag másként nem határoz. A javasolt rendelet hatálya szélesebb, mint a fent említett megállapodások tárgya, és a migrációkezelés közös keretén alapuló átfogó megközelítést határoz meg, ugyanakkor megőrzi a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért való felelősség meghatározására vonatkozó alapvető rendelkezéseket, amelyek továbbra is a rendelet kulcsfontosságú részét képezik. A Dániával és a társult országokkal kötött, a dublini rendszerben való részvételüket szabályozó megállapodások fenntartása érdekében e jogi aktus elfogadása esetén Dániára, Norvégiára, Izlandra, Svájcra és Liechtensteinre csak e rendelet III., V. és VII. része lesz kötelező.

2.4.Szubszidiaritás Az EUMSZ-nek a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségről szóló V. címe e területeken bizonyos hatáskörökkel ruházza fel az Európai Uniót. E hatásköröket az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkével összhangban kell gyakorolni, vagyis csak akkor és annyiban, amikor és amennyiben a tervezett intézkedés céljait a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, így azok a tervezett intézkedés terjedelme vagy hatása miatt az Unió szintjén jobban megvalósíthatók. Ez a javaslat észszerűsíti a 604/2013/EU rendeletben foglalt hatályos szabályokat, és célja e szabályok helyes alkalmazásának biztosítása, ami korlátozni fogja a harmadik országbeli állampolgárok tagállamok közötti – ennélfogva határokon átnyúló jelentőségű – jogellenes mozgását. Ezeket a szabályokat egy új szolidaritási mechanizmus egészíti ki az olyan helyzetek kezelésére szolgáló rendszer létrehozása érdekében, amikor a tagállamok migrációs nyomásnak vannak kitéve. Ez a megközelítés a kutatási-mentési műveleteket követően érkező személyekre alkalmazott szolidaritási intézkedések beépítését is előirányozza az ilyen érkezések miatt kihívásokkal szembesülő tagállamok megsegítése érdekében. E célkitűzések eléréséhez uniós szintű fellépésre van szükség, mivel határokon átnyúló jellegű kérdésekről van szó. Egyértelmű, hogy az egyes tagállamok által hozott intézkedések nem tudják kielégítően kezelni a közös problémával kapcsolatos közös uniós megközelítés iránti igényt. 2.5.Arányosság Az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében meghatározott arányosság elvével összhangban ez a rendelet nem lépi túl a céljai eléréséhez szükséges mértéket. Ami a közös kereten alapuló átfogó megközelítést illeti, ez a rendelet lefekteti, milyen alapelveken nyugszik ez a megközelítés, amelyet a végrehajtásának biztosításához szükséges nyomonkövetési és irányítási struktúra támaszt alá. Az integrált szakpolitikai döntéshozatal, valamint a szolidaritás és a felelősség igazságos elosztásának elve révén a tagállamok közös érdeke, hogy uniós szinten biztosítsák a migrációkezelés koherens végrehajtását. A szóban forgó előírások nem lépik túl a helyzet hatékony kezelésére vonatkozó célkitűzés eléréséhez szükséges mértéket. A nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó szabályok észszerűsítését illetően a javasolt változtatások a rendszer hatékony működéséhez szükséges mértékre korlátozódnak, mind a kérelmezőknek a nemzetközi védelem biztosítására irányuló eljáráshoz való gyorsabb hozzáférése, mind a rendszer alkalmazására vonatkozó tagállami közigazgatási kapacitás tekintetében. Az új szolidaritási mechanizmus bevezetését illetően a 604/2013/EU rendelet a jelenleg hatályos formájában nem biztosít eszközöket az olyan helyzetek kezeléséhez, amikor a tagállamok migrációs nyomásnak vannak kitéve. Emellett a hatályos rendelet nem foglalkozik a kutatási-mentési műveleteket követően érkező személyek sajátos helyzetével. A javaslat által bevezetett szolidaritási rendelkezések e hiányosságot hivatottak kiküszöbölni. A szóban forgó előírások nem lépik túl a helyzet hatékony kezelésére vonatkozó célkitűzés eléréséhez szükséges mértéket. 2.6.A jogi aktus típusának megválasztása Mivel a meglévő dublini mechanizmust rendelettel hozták létre, ugyanez a jogi eszköz kerül alkalmazásra a migráció hatékony kezelésére szolgáló közös kereten alapuló átfogó megközelítés bevezetése céljából, amely egyszerűsíti a dublini mechanizmust és kiegészíti azt egy szolidaritási mechanizmussal. 3.AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI A hatályos jogszabályok végrehajtásával és alkalmazásával kapcsolatos ismeretek összegyűjtése 3.1.Tényeken alapuló szakpolitikai döntéshozatal A Bizottság elvégezte a helyzet elemzését, és az eredményt részletesebben ismerteti az új migrációs és menekültügyi paktumot, valamint annak jogalkotási és nem jogalkotási javaslatait kísérő szolgálati munkadokumentumban. Kiemeli a migrációkezelés terén a közelmúltban bekövetkezett fejleményeket, és hangsúlyozza, hogy az újrakezdés kulcseleme a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására szolgáló rendszer reformjának újraindítása és a tehermegosztás új módjának bevezetése. Az elemzés rámutat, hogy bár az Unióba irregulárisan érkező személyek száma a válság 2015-ös tetőpontja óta drámaian, 92 %-kal visszaesett, továbbra is számos strukturális kihívás teszi próbára a tagállamok menekültügyi, befogadási és visszaküldési rendszereit. E kihívások közé tartozik egyfelől az, hogy növekszik azon nemzetközi védelmet kérelmezők aránya, akik kérelme megalapozatlan, és akik valószínűsíthetően nem kapnak védelemi jogállást az EU-ban, és ez megnöveli az adminisztratív terheket, illetve késlelteti a védelem biztosítását a valóban védelemre szorulók számára, másfelől az, hogy állandó jelenséggé vált a migránsok EU-n belüli továbbutazása. Emellett szintén el kell ismerni, hogy a tagállami hatóságok számára kihívást jelent a kérelmezők és saját személyzetük biztonságának garantálása a Covid19-válság idején. Jóllehet az irreguláris érkezések száma csökkent, a 20 %-nál alacsonyabb elismerési aránnyal rendelkező országokból érkező migránsok aránya 2015 és 2018 között 13 %-ról 55 %-ra emelkedett. Egyúttal megnövekedett az összetett – a feldolgozás szempontjából erőforrásigényesebb – ügyek aránya is, hiszen a 2015–2016-ban érkező, egyértelműen nemzetközi védelemre szoruló harmadik országbeli állampolgárokat mára részben felváltották a vegyes összetételű, állampolgárság szerint változatosabb elismerési aránnyal jellemezhető migránscsoportok. Emellett – annak ellenére, hogy uniós szinten csökkent az irreguláris érkezések száma – a nemzetközi védelem iránti kérelmek száma tovább nőtt, és elérte az érkezések számának négyszeresét. Ez a tendencia a következőkre utal: a kérelmezők nem az első érkezés szerinti tagállamban nyújtanak be kérelmet, több, nemzetközi védelem iránti kérelmet is benyújtanak az EU-ban, és szükség van a jelenlegi dublini rendszer reformjára. Végezetül a kutatási-mentési műveleteket követő partra szállítások változatlanul kihívást jelentenek. 2019-ben a tengeri úton irregulárisan érkező személyek felét kutatási-mentési műveleteket követően szállították partra, ami különösen nagy terhet ró egyes tagállamokra, pusztán azok földrajzi elhelyezkedéséből kifolyólag. Az elemzésből az is kiderül, hogy azok a harmadik országbeli állampolgárok, akik nemzetközi védelem iránti kérelmét elutasították, azaz az EU-ban évente mintegy 370 000 személy esetében kiutasítási eljárást kell kezdeményezni. A Bizottság rendelkezésére álló statisztikák szerint az ilyen esetek az évente hozott összes kiutasítási határozat mintegy 80 %-át teszik ki. Egyre nagyobb arányban nyújtanak be nemzetközi védelem iránti kérelmet olyan személyek, akik az EU-ban valószínűleg nem kapnak védelmi jogállást, ami fokozott terhet jelent nem csupán a kérelmek feldolgozása, hanem azon irreguláris migránsok visszaküldése terén is, akik soha nem nyújtottak be nemzetközi védelem iránti kérelmet, vagy akiknek a kérelmét – többek között annak nyilvánvaló megalapozatlansága vagy elfogadhatatlansága miatt – elutasították. Emellett természetesen befolyásolja a védelmi jogállás megadásának gyorsaságát is azok esetében, akik valóban nemzetközi védelemre szorulnak. Az elemzés kiemeli, hogy az európai menekültügyi és migrációs politika kialakítása és végrehajtása terén jelentős strukturális problémák és hiányosságok tapasztalhatók. A tagállamok menekültügyi és visszaküldési rendszerei nagyrészt továbbra sem harmonizáltak, ami a védelmi normák eltéréseihez vezet, visszaveti az eljárások hatékonyságát, a migránsokat pedig – a jobb befogadási feltételek és tartózkodási kilátások reményében – jogellenes mozgásra ösztönzi Európán belül, ami nem kívánt hatást gyakorol a schengeni térségre. A migrációkezelés különböző szakpolitikai nézőpontokból közelíthető meg, amelyek mindegyike saját hangsúlyokkal és szereplőkkel rendelkezik. Minden szakpolitikai terület az egyedi kihívások kezelésére törekszik, figyelmen kívül hagyva, hogy ez hogyan befolyásolja a migrációkezelés általános keretét, és miként illeszkedik abba az átfogó keretbe, amely a jól irányított rendszer előnyeinek érvényesüléséhez szükséges. Összességében a tényfeltáró elemzés elismeri, hogy hiányzik az integrált szakpolitikai döntéshozatal, amely a különféle politikaterületeket összefogva egy koherens egészet alkot. Az elemzés kiemeli továbbá, hogy egy valamennyi tagállam tekintetében jól működő, fenntartható rendszer hiánya a külső tényezőkre való azonnali és tényleges reagálás képességére is kihat. A hatályos dublini rendszerben, illetve általában véve a közös európai menekültügyi rendszerben nincs strukturált szolidaritási mechanizmus, mindazonáltal az egyes tagállamokra nehezedő nyomás mértéke igen változó lehet, és hirtelen és előre nem látható módon átrendeződhet.

Emellett a jogszerű tartózkodás elutasító menedékjogi határozat miatti megszüntetése és a kiutasítási eljárások megkezdése – többek között a harmadik országokba való visszafogadás kérelmezése – közötti kapcsolatra vonatkozó koherens uniós megközelítés hiánya csökkenti a teljes migrációkezelési rendszer hatékonyságát. Ráadásul a rendelkezésre álló adatok hiányosak vagy megbízhatatlanok, vagy az adatforrások elégtelen kihasználása nem teszi lehetővé a teljes kép kialakítását. A tagállamok által 2020 januárjában szolgáltatott, az ország területén megfigyelt jogellenes mozgások intenzitására vonatkozó mennyiségi adatok elégtelenek voltak; tizenkilenc tagállam ehelyett a benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmek, egyes tagállamok pedig a kapott/küldött dublini eljárás szerinti átadásra irányuló kérelmek számát tüntette fel. Ezek a kihívások csakis úgy kezelhetők, ha hatékonyabbá, átfogóbbá és fenntarthatóbbá tesszük az európai menekültügyi és migrációs rendszert azáltal, hogy az uniós migrációkezelést az integrált szakpolitikai döntéshozatalon és szabályokon alapuló, egymással összefonódó politikák összességeként kezeljük, ahol az egyes alkotóelemek hatékonysága és hiányosságai a rendszer egészét befolyásolják. Ezen túlmenően az elemzés nyomatékosítja, hogy szélesebb körű szolidaritási koncepcióra van szükség. E szolidaritási koncepciónak kötelező jellegűnek kell lennie annak érdekében, hogy képes legyen előre látható és hatékony választ adni az Unióba érkező vegyes összetételű migránscsoportok arányának növekedésével járó, változó körülményekre, és a Szerződéssel összhangban biztosítani a felelősség igazságos megosztását. A tagállamoknak nem csupán azon kérelmezők áthelyezése révén kell támogatniuk egymást, akik nem tartoznak a határon folytatott eljárás hatálya alá, hanem bizonyos más csoportok – például a határon folytatott eljárás hatálya alá tartozó kérelmezők és a nemzetközi védelemben részesülő személyek – tekintetében is. Emellett a tagállamok számára lehetőséget kell biztosítani arra, hogy a visszaküldésre vonatkozó szolidaritás előnyeinek kihasználása révén jobban tudják kezelni a vegyes összetételű migránscsoportok növekvő arányát. A tényadatok továbbá arra engednek következtetni, hogy a kapacitásépítéshez való hozzájárulás és az egyéb területeken nyújtott támogatás formájában megnyilvánuló, tagállamok közötti szolidaritás hatékonynak bizonyult a migrációs nyomásnak kitett tagállamok megsegítésében. A korábbi és a meglévő szolidaritási rendszerekből levont tanulságok ráirányítják a figyelmet arra, hogy a kutatási-mentési műveleteket követő partra szállításokkal összefüggésben is állandó jelleggel rendelkezésre álló szolidaritásra van szükség. Az elemzés azt is hangsúlyozza, hogy a migrációs nyomás különböző tényezőkre vezethető vissza, és azt számos kritérium alapján kell értékelni, amelyek a menekültügy területén túlmutatva az egyes tagállamok és az EU egészének migrációs helyzetére is kiterjednek (holisztikus minőségi értékelés). Bizonyos esetekben hatékonynak bizonyult a menekültügyi, befogadási és visszaküldési rendszerek, valamint a határigazgatás megfelelő működéséhez nyújtott támogatás is. Az egyes harmadik országokkal fenntartott kapcsolatok javítása és megerősítése érdekében nyújtott tagállamok közötti kölcsönös, illetve uniós szintű támogatás – különösen a visszafogadás tekintetében – bizonyos esetekben szintén valódi segítséget jelenthet egyes tagállamoknak. Végül az elemzés kiemeli, hogy egyszerűsített és hatékonyabb szabályokra van szükség a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására irányuló eljárásra vonatkozóan. A jelenlegi dublini rendszer felelősségre vonatkozó szabályaival kapcsolatos kihívásokat az új javaslat számos intézkedéssel kezeli. Ezek közül néhányat már 2016-ban javasoltak, néhány pedig a hatályos dublini szabályokon alapul. A tagállamok migrációval kapcsolatos felelősségét ugyancsak az új helyzethez kell igazítani, és igazságosan kell megosztani, összhangban a migrációkezelés tágabb keretével. A vegyes összetételű migrációs áramlásokat – akár érkezéskor, akár a külső határokon végzett ellenőrzést elkerülő harmadik országbeli állampolgároknak az országok belsejében történő elfogásakor – a személyazonosság megállapítására, valamint az egészségügyi és biztonsági ellenőrzések elvégzésére vonatkozó közös szabályok szerint kell kezelni, az uniós fogadóállomásokon alapuló koncepció keretében kialakult gyakorlatra építve. Az uniós ügynökségek részéről és az uniós finanszírozás révén további kiterjedt támogatást kell nyújtani a tagállamok számára, hogy biztosítani tudják a szükséges szolidaritási hozzájárulásokat, és megfelelően el tudják látni a migrációs áramlásokkal kapcsolatos különböző feladataikat. 3.2.A jelenleg hatályban lévő jogszabályok utólagos értékelése / célravezetőségi vizsgálata Az európai migrációs stratégiában bejelentett kötelezettségvállalásának megfelelően a Bizottság 2016-ban egy külső felet kért fel a dublini rendszert értékelő tanulmány elkészítésére. Az értékelés megvizsgálta a Dublin III. rendelet eredményességét, hatékonyságát, relevanciáját, következetességét és uniós hozzáadott értékét. Felmérte, hogy a rendelet milyen mértékben tett eleget célkitűzéseinek, az EU tágabb szakpolitikai szükségleteinek és az érdekelt célcsoportok igényeinek. Az értékelés részletes elemzést tartalmazott a Dublin III. rendelet tagállamokban történő gyakorlati végrehajtásáról. A főbb megállapítások összefoglalása az alábbiakban olvasható, részletesebb ismertetésük pedig az új paktumot és az annak keretében előterjesztett javaslatokat kísérő bizottsági szolgálati munkadokumentumban található. Emellett az Európai Parlament 2020 februárjában felkérte a Menekültek és Száműzöttek Európai Tanácsát (ECRE), hogy készítsen tanulmányt „a nemzetközi védelem iránti kérelmekről szóló dublini rendeletről”. A Dublin III. rendelet relevanciája A nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására szolgáló rendszer az uniós menekültügyi vívmányok sarokköve, és célkitűzései változatlanul helytállók. A felelős tagállam meghatározására vonatkozó kritériumokat és mechanizmust rögzítő uniós jogi eszköz mindaddig elengedhetetlen, amíg az Unión belül különálló nemzeti menekültügyi rendszerek léteznek. Ilyen eszköz hiányában a tagállamoknak a dublini rendszer előtti időkhöz hasonlóan eseti megállapodásokat kellene alkalmazniuk, ami rendkívül megnehezítené a felelősség tagállamok közötti meghatározását. Az értékelés arra a következtetésre jutott, hogy a nemzeti vagy kétoldalú jogi eszközök összességében véve nem lennének képesek hasonló hatást kifejteni, és hiányosságokhoz vezethetnének a több nemzeti joghatóságot érintő nemzetközi védelem iránti kérelmek kezelése terén. Különféle vélemények hangzottak el azt illetően, hogy milyen tényleges hatást vált majd ki a rendelet, amelynek biztosítania kell a kérelmezők menekültügyi eljárásokhoz való gyors hozzáférését, valamint meg kell alapoznia a több kérelem benyújtásától visszatartó, hosszú távú stratégiát. Ez a visszaélések megelőzése révén tovább javítaná a menekültügyi rendszer hatékonyságát, és csökkentené a teljes költséget. Az Európai Parlament közelmúltbeli tanulmánya azt is megerősíti, hogy szükség van egy olyan rendszerre – annak jelenlegi hiányosságai dacára is –, amelyben közös kritériumok és a kapcsolódó bizonyítási követelmények alapján egyetlen tagállam felel egy adott nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért. A rendelet végrehajtása A Bizottság által megrendelt külső tanulmányban kiemelt legjelentősebb probléma – amelyet a bizottsági javaslat 2016. évi elfogadása óta lezajlott konzultációk során a tagállamok és az érdekelt felek is megerősítettek – a tagállamok általi következetes és helyes végrehajtás hiánya volt. Megállapításra került továbbá, hogy a Dublin III. rendelet kialakítása számos hiányosságot mutat, ami még jobban megnehezíti a jogszabály fő célkitűzéseinek elérését. A Dublin III. rendeletben rögzített kritériumrendszer nem veszi figyelembe a tagállami migrációs rendszerek valós helyzetét, és az erőfeszítések kiegyensúlyozására sem törekszik. A felelősség megosztásának módja késlelteti a menekültügyi eljáráshoz való hozzáférést. A hatályos rendszer szerint a kérelmezők (visszavételi megkeresés esetén) akár 10 vagy (átvételi megkeresés esetén) 11 hónapot is várakozhatnak, mielőtt megkezdődne a nemzetközi védelem iránti kérelem vizsgálatára vonatkozó eljárás. Ez aláássa a rendszer azon célját, hogy a kérelmezők gyorsan hozzáférjenek a menekültügyi eljáráshoz. Emellett a nemzetközi védelem iránti ismételt kérelmek továbbra is közös problémát jelentenek az EU-ban. 2019-ben a kérelmezők 32 %-a már korábban is nyújtott be kérelmet más tagállamokban. Ez arra utal, hogy a rendelet alig vagy egyáltalán nem szolgálja azt a célt, hogy megakadályozza a kérelmezőket több kérelem benyújtásában, és ezáltal csökkentse a jogellenes mozgásokat. Az is egyértelmű, hogy a Dublin III. rendelet kialakításakor nem volt szempont a migrációs nyomással járó helyzetek kezelése, sem a felelősség tagállamok közötti igazságos megosztása. Hasonlóképpen, a Dublin III. rendelet figyelmen kívül hagyja a vegyes összetételű migrációs áramlások kezelésének kérdését és az ilyen áramlások miatt a tagállamok migrációs rendszereire nehezedő nyomást. 3.3.Az érdekelt felekkel folytatott konzultációk Az elmúlt években a migrációra irányuló politikai figyelem és a 2016. évi javaslatokról folytatott tárgyalások azt jelentik, hogy az e rendelet hatálya alá tartozó kérdések már kiterjedt és részletes vita tárgyát képezték. Emellett a Bizottság több alkalommal konzultált az Európai Parlamenttel, a tagállamokkal és az érdekelt felekkel, hogy megismerje az új migrációs és menekültügyi paktummal kapcsolatos nézeteiket. Kiemelt figyelmet fordított az Európai Parlamenttel való együttműködésre, amely ismételten hangsúlyozta a fenntartható menekültügyi és migrációs politika holisztikus megközelítésének fontosságát. Az Európai Parlament több képviselőcsoportja által benyújtott állásfoglalások ugyancsak nyomatékosították a migráció holisztikus megközelítésének szükségességét, és általános felhívást fogalmaztak meg a migrációs és menekültügyi javaslatokról folyó tárgyalások gyors lezárására. Az Európai Parlament hangot adott azon véleményének, miszerint a migrációra vonatkozó holisztikus megközelítésnek figyelembe kell vennie az EU külső dimenzióját, illetve a migráció kiváltó okainak kezelésére, a harmadik országokkal való új partnerségek kialakítására és egy stabil kutatási-mentési mechanizmus létrehozására való képességet, továbbá támogatnia kell az áttelepítést, a legális beutazási lehetőségeket és az integrációs intézkedéseket.

Az Európai Parlament emellett sürgette egy áthelyezésre is kiterjedő, kötelező szolidaritási rendszer létrehozását, és hangsúlyozta a hosszú távú megoldások és a menekültügyi intézkedésekkel kapcsolatos erős szolidaritás szükségességét. Ez a koronavírus-világjárvány összefüggésében is felmerült, hogy elkerülhetők legyenek a humanitárius válságok. A Bizottság az új migrációs és menekültügyi paktum elindítását megelőzően, majd azt követően a paktum előkészítése során végig folyamatosan egyeztetett valamennyi tagállammal. A tagállamok megértették, hogy előre kell lépni a jelenlegi rendszer hiányosságainak orvoslása terén, hogy egy új, méltányos felelősségmegosztási rendszert kell kialakítani, amelyhez minden tagállam köteles hozzájárulni, hogy szükség van az erős határvédelemre, és hogy mekkora jelentőséggel bír a migráció külső dimenziója és a visszaküldés javítása. A konzultációs szakaszban alapvetően kedvező fogadtatásban részesült a Bizottság azon szándéka, hogy bevezesse a szolidaritás új formáit, például a visszaküldési szponzorálás révén. Ezzel párhuzamosan a román, a finn, a horvát és a német elnökség stratégiai és technikai egyeztetéseket tartott a migrációs politika különböző aspektusainak jövőjéről, ami további figyelmet irányított ezekre a kérdésekre. A finn elnökség alatt tartott több tanácsi fórum – köztük a 2019. október 24–25-én Helsinkiben tartott „Tampere 2.0” konferencia és a 2019. november 6–7-én Bécsben megrendezett salzburgi fórum – keretében a tagállamok üdvözölték az Európai Bizottság azon szándékát, hogy újraindítsa a dublini reformot olyan új szolidaritási formák kialakítása érdekében, amelyekhez minden tagállam érdemben hozzá tud járulni. A tagállamok hangsúlyozták, hogy a szolidaritási intézkedésekhez a felelősségre vonatkozó intézkedéseknek kell társulniuk. Kiemelték továbbá, hogy sürgősen fel kell lépni az EU-n belüli jogellenes mozgásokkal szemben, valamint végre kell hajtani a nemzetközi védelemre nem szoruló személyek visszaküldését. A Bizottság figyelembe vette a nemzeti és helyi hatóságok, a nem kormányzati és nemzetközi szervezetek, például az UNHCR és az IOM, valamint az agytrösztök és a tudományos körök számos ajánlását is arra vonatkozóan, hogy miként lehet új lendületet adni a reformfolyamatnak, és hogyan lehet kezelni az aktuális migrációs kihívásokat az emberi jogi normákkal összhangban. E szereplők véleménye szerint a reform újraindítása keretében felül kell vizsgálni a felelősség meghatározására vonatkozó bizonyos szabályokat, és elő kell irányozni egy kötelező szolidaritási mechanizmust, amely a kutatási-mentési műveletet követően partra szállított személyekre is kiterjed. A nem kormányzati szervezetek továbbá szorgalmazták, hogy a tagállamok egységesen értelmezzék a felelősséget, és indítványozták, hogy a felülvizsgált dublini szabályok egy állandóbb áthelyezési mechanizmusról is rendelkezzenek. A Bizottság figyelembe vette az érdekelt felek azzal kapcsolatos véleményét is, hogy a migráció és a menekültügy holisztikus megközelítése révén ki kell alakítani a migrációkezelés átfogó megközelítését. A megkérdezett érdekelt felek kifejtették arra vonatkozó elképzeléseiket, hogy miként alakítható ki a szolidaritás és a felelősség igazságos megosztásának új elve, és általánosságban üdvözölték a Bizottság azon szándékát, hogy a szolidaritás új formáinak bevezetése érdekében újraindítsa a dublini rendelet reformját. Johansson biztos emellett több alkalommal célzott konzultációkat folytatott civil társadalmi szervezetekkel, a tagállamok érintett helyi nem kormányzati szervezeteivel, valamint a szociális és gazdasági partnerekkel. E konzultációs folyamat során konkrét ajánlásokat fogalmaztak meg a migráns gyermekekről szóló 2017. évi közleményben foglaltaknak megfelelő gyermekspecifikus normákra vonatkozó közös megközelítést, valamint az alapvető jogok védelmét biztosító méltányos rendszer kiépítésének szükségességét illetően. A Bizottság szintén figyelembe vette az Európai Migrációs Hálózat észrevételeit és saját kezdeményezésre indított kutatómunkáját, amelynek keretében az elmúlt években több szaktanulmány és ad hoc felmérés készült. 3.4.Alapvető jogok A javaslat maradéktalanul összhangban áll az alapvető jogokkal, az Unió általános elveivel és a nemzetközi joggal, illetve teljes mértékben tiszteletben tartja azokat. Az, hogy megfelelőbben tájékoztatják a menedékkérőket e rendelet alkalmazásáról és a benne foglaltak alapján őket megillető jogokról és kötelességekről, egyrészt lehetővé teszi számukra jogaik hatékonyabb érvényre juttatását, másrészt pedig elősegíti a jogellenes mozgások mértékének csökkenését, mivel a menedékkérők hajlandóbbak lesznek betartani a rendszer szabályait. A bírósági jogorvoslathoz való jog hatékonyságát növelni fogja a fellebbezés hatályának meghatározása, valamint azon célkitűzés rögzítése, hogy a bíróságok harmonizált határidőn belül hozzanak határozatot. A halasztó hatályra vonatkozó kérelmeket harmonizált határidőn belül kell elbírálni. Erősödni fog a szabadsághoz és a szabad mozgáshoz való jog azon időtartam csökkentésének köszönhetően, ameddig egy adott személy fogva tartható a rendeletben előírt kivételes körülmények között, és kizárólag a szükségesség és az arányosság elvével összhangban. Megerősödik a magán- és a családi élet tiszteletben tartása, különösen annak révén, hogy a rendelet hatályát a testvérekre és a tranzitországokban létrejött családokra is kiterjesztik. Szintén erősödnek a kísérő nélküli kiskorúak jogai, mivel a javaslat jobban meghatározza a gyermek mindenek felett álló érdekére vonatkozó elv érvényesítését, és kialakít egy mechanizmust, amely szerint kiskorúak átszállításakor minden körülmények között meg kell határozni a gyermek mindenek felett álló érdekét. Az átvételi megkeresés megküldésének határideje ugyancsak kiigazításra került a családfelkutatással és a családegyesítéssel kapcsolatos ügyek összetettségének figyelembevétele érdekében. A bizonyításra vonatkozó szabályok egyszerűsítése pedig biztosítja a felelősség gyors meghatározását, és tovább erősíti a család egységéhez való jogot. Emellett mindig előnyben kell részesíteni a kísérő nélküli kiskorúak áthelyezését, és a tagállamok e tekintetben ösztönzésként nagyobb pénzügyi hozzájárulást kapnak. A jogellenes mozgások megakadályozása érdekében a javaslat a befogadás anyagi feltételeihez való jogát arra a tagállamra korlátozza, ahol a kérelmezőnek tartózkodnia kell, kivéve valamennyi tagállam azon kötelezettségét, hogy az uniós joggal – többek között az Európai Unió Alapjogi Chartájával – és a nemzetközi kötelezettségekkel összhangban biztosítsa a megfelelő életszínvonalat. 4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK Az e javaslat végrehajtásának elősegítéséhez szükséges, a 2021 és 2027 közötti időszakra előirányzott összes pénzügyi forrás 1 113,500 millió EUR-t tesz ki. Ez fedezné a nemzetközi védelmet kérelmezők, a nemzetközi védelemben részesülő személyek és a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok áthelyezésével kapcsolatos működési költségeket, beleértve az e rendeletjavaslat szerinti átszállítások, valamint a szolidaritási rendelkezésekkel összefüggő áthelyezéssel kapcsolatos átszállítások után fizetett átalányösszegeket is. A kísérő nélküli kiskorúak áthelyezéséhez magasabb összegű pénzügyi ösztönzők kapcsolódnak. A pénzügyi igények összeegyeztethetők a jelenlegi többéves pénzügyi kerettel, és szükségessé teszik az 1311/2013/EU, Euratom tanácsi rendeletben meghatározott speciális eszközök használatát. 5.A JAVASLAT EGYES RENDELKEZÉSEINEK RÉSZLETES MAGYARÁZATA Ez a rendelet olyan közös keretet határoz meg, amelynek célja annak elismerése, hogy az Unióba érkező irreguláris migránsok jelentette kihívás kezelése nem az egyes tagállamok, hanem az Unió egészének feladata. A rendelet azáltal járul hozzá az átfogó megközelítéshez, hogy alkalmazási területén előmozdítja az integrált szakpolitikai döntéshozatalt.

A javaslat megőrzi a kapcsolatot a menekültügy terén viselt felelősség, valamint a külső határok védelmével kapcsolatos kötelezettségek tagállamok általi tiszteletben tartása között, miközben figyelembe veszi a kutatási-mentési műveletek végrehajtására vonatkozó nemzetközi kötelezettségeket, valamint a családi élet és a gyermek mindenek felett álló érdekének védelme céljából kialakított kivételeket. A felelősség meghatározására vonatkozó jelenlegi kritériumok alapvetően változatlanok maradnak, ugyanakkor a javasolt célirányos változtatások a családtag fogalommeghatározásának kiterjesztése révén megerősítik a család egységét, tisztázzák a kutatási-mentési műveleteket követő tagállami felelősségeket, valamint bevezetik az oktatási intézményben szerzett oklevelek birtoklására vonatkozó új kritériumot. A fő módosítások célja egyrészt a rendszer hatékonyságának javítása, elsősorban azáltal, hogy a felelősség megállapítását követően megerősítik az adott tagállamnak a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálására vonatkozó felelősségét. Másrészt a módosítások a jogellenes mozgásokat hivatottak korlátozni, különösen a felelősség megszűnésére, illetve tagállamok közötti átszállására vonatkozó egyes szabályok eltörlésével. A rendszert a szolidaritás új megközelítése egészíti ki, amely a tagállamok és az EU helyzetének valós idejű értékelését lehetővé tevő kereten alapul. A javaslat emellett eljárási szabályokat állapít meg a szolidaritás eszközének számító áthelyezés, illetve visszaküldési szponzorálás megkönnyítése céljából. 5.1.A migrációkezelés átfogó megközelítésén alapuló közös keret felvázolása A közös keret végrehajtása érdekében a javaslat számos, a migrációkezelés végrehajtására nézve irányadó elvet határoz meg, ideértve az integrált szakpolitikai döntéshozatal szükségességét, valamint a szolidaritás és a felelősség igazságos megosztásának biztosítását. A javasolt irányítási struktúra szerint a tagállamok e keret végrehajtása céljából nemzeti stratégiákat dolgoznak ki, amelyek a migrációs nyomás kialakulásának megelőzését célzó vészhelyzeti tervezésre és az alapvető jogok nyomon követésére is kiterjednek. Ezek a stratégiák hozzá fognak járulni az átfogó megközelítés különböző elemeinek végrehajtására vonatkozó új európai stratégiához, és meghatározzák a migrációkezelés uniós szintű stratégiai megközelítését, lehetővé téve a migrációkezelés kockázatainak és lehetőségeinek, valamint azok legmegfelelőbb kezelésének előretekintő mérlegelését. A Bizottság évente migrációkezelési jelentést tesz majd közzé, amely tartalmazza a migrációs helyzet alakulásának rövid távú előrejelzését, és lehetővé teszi a változó migrációs tendenciákra és a nyomonkövetési keret eredményeire való, időben történő reagálást. Ezt a keretet – a Bizottság helyzetjelentései révén – a migrációs helyzetre vonatkozó rendszeres nyomonkövetési rendszer fogja kiegészíteni. Az ezzel kapcsolatos munkát a migrációs felkészültségi és válságkezelési terv keretében végzett tevékenységek, különösen az abban foglalt nyomonkövetési és jelentéstételi tevékenységek fogják támogatni. 5.2.Szolidaritási mechanizmus ·A tagállamok által migrációs nyomás esetén biztosítandó kötelező szolidaritási intézkedések A javaslat új mechanizmust vezet be, amely képes a migrációs nyomást eredményesen enyhítő szolidaritás megvalósítására. A szolidaritási mechanizmus kialakítása rugalmas, hogy különböző migrációs áramlások és különböző helyzetek fennállása esetén egyaránt alkalmazható legyen. A tagállamok által kötelezően nyújtandó szolidaritási hozzájárulások áthelyezés vagy visszaküldési szponzorálás formájában valósulnak meg, és lehetőség van a menekültügy, a befogadás és a visszaküldés, valamint a külső dimenzió terén meglévő tagállami kapacitások javítását célzó intézkedésekhez való hozzájárulásra is. A tagállamoknak a GDP 50 %-án és a népesség 50 %-án alapuló elosztási kulcs szerint kiszámított részesedésüknek megfelelő mértékben kell hozzájárulást biztosítaniuk. A kedvezményezett tagállam részesedését beszámítják az elosztási kulcsba annak biztosítása érdekében, hogy valamennyi tagállam érvényt szerezzen az igazságos felelősségmegosztás elvének. Áthelyezés Az áthelyezés javasolt hatálya kiterjed a nemzetközi védelem iránti kérelmet benyújtó azon személyekre is, akik nem tartoznak az (EU) XXX/XXX rendelet [a menekültügyi eljárásról szóló rendelet] szerinti, a határon folytatott eljárás hatálya alá. Az áthelyezendő személy és az áthelyező tagállam közötti érdemi kapcsolatok eljárási tényezőként épülnek be az eljárásba. Migrációs nyomás esetén az áthelyezés a nemzetközi védelemben részesülő személyekre is kiterjed, a nemzetközi védelmi jogállás megszerzésétől számított legfeljebb három évig. Visszaküldési szponzorálás A javasolt rendelet lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy visszaküldési szponzorálás formájában nyújtsanak szolidaritási hozzájárulást. A visszaküldési szponzorálás keretében a tagállamok vállalják egy migrációs nyomásnak kitett tagállam támogatását az ahhoz szükséges tevékenységek végrehajtásán keresztül, hogy a kötelező szolidaritási intézkedés kedvezményezett tagállamának területéről szoros koordináció mellett visszaküldjék az egyedileg azonosított, jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárokat. E célból a szponzoráló tagállam például tanácsadást nyújtana a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok visszaküldésével és visszailleszkedésével kapcsolatban, a rendelkezésre álló programok és erőforrások felhasználásával elősegítené az irreguláris migránsok önkéntes visszatérését és visszailleszkedését, irányítaná vagy támogatná a harmadik országokkal folytatott szakpolitikai párbeszédet a kedvezményezett tagállamban tartózkodó irreguláris migránsok visszafogadásának megkönnyítése érdekében, valamint gondoskodna az érvényes úti okmány kiadásáról. Ha azonban ezek az erőfeszítések 8 hónap elteltével sikertelennek bizonyulnak, a szponzoráló tagállam gondoskodik az érintett személyek átszállításáról, és folytatja a visszaküldésükre irányuló erőfeszítéseket a 2008/115/EK visszatérési irányelvvel összhangban. A visszaküldési szponzorálás keretébe tartozó tevékenységek kiegészítik az Európai Határ- és Partvédelmi Ügynökség tevékenységeit, és konkrétan olyan intézkedéseket is magukban foglalnak, amelyeket az Ügynökség megbízatásából eredően nem tud végrehajtani (pl. diplomáciai támogatás nyújtása a kedvezményezett tagállamnak a harmadik országokkal való kapcsolattartás terén). Amennyiben a tagállamok jelzik a visszaküldési szponzorálás végrehajtása iránti szándékukat, fel kell tüntetniük azt is, hogy mely harmadik országok állampolgárai tekintetében készek támogatni a visszaküldést: ez azt hivatott biztosítani, hogy a szponzorálást olyan harmadik országbeli állampolgárok visszaküldésére használják fel, akik számára az érintett tagállamok hozzáadott értéket nyújthatnak. ·A kutatási-mentési műveleteket követő partra szállításhoz kapcsolódó szolidaritási intézkedések Az éves migrációkezelési jelentés meghatározza az ilyen műveleteket követő partra szállításokra vonatkozó rövid távú előrejelzéseket valamennyi útvonalra vonatkozóan, valamint a partra szállítás helye szerinti tagállamok szükségleteinek kielégítéséhez szükséges szolidaritási választ mind a határon folytatott eljárás alá nem vont kérelmezők áthelyezése, mind az érintett tagállamok kapacitásbeli szükségletei tekintetében. A jelentés feltünteti továbbá az egyes tagállamoknak az előírt szolidaritási intézkedéseken belüli részesedését, és rögzíti a szolidaritási intézkedések hatálya alá tartozó harmadik országbeli állampolgárok teljes számát. A többi tagállam ezt követően közli, hogy milyen típusú szolidaritási intézkedést szándékozik hozni akár a kérelmezők áthelyezése, akár a kapacitásépítés vagy a külső dimenzió terén. Amennyiben a tagállamok hozzájárulásai elegendők, a Bizottság végrehajtási jogi aktust fogad el, amely szolidaritási vállalásalapot hoz létre a partra szállítás helye szerinti tagállam előtt álló kihívások kezelésének támogatása érdekében. Amennyiben a tagállamok vállalásai elmaradnak a migrációkezelési jelentésben azonosított szükségletektől, a Bizottság végrehajtási jogi aktust fogad el, amelyben meghatározza az egyes tagállamok áthelyezési elosztási kulcs szerinti részesedését. Amennyiben a tagállamok jelezték, hogy a kapacitásépítés vagy a külső dimenzió területén kívánnak intézkedéseket hozni, a Bizottság végrehajtási jogi aktusban határozza meg ezeket az intézkedéseket. Ha azonban a kapacitásépítésre vagy a külső dimenzióra vonatkozóan jelzett tagállami intézkedések az áthelyezendő személyek számának több mint 30 %-át teszik ki, úgy a Bizottság gondoskodik arról, hogy a tagállamok a hozzájárulásból való részesedésük felét áthelyezés formájában teljesítsék. Ilyen esetekben a tagállamok a visszaküldési szponzorálás útján történő hozzájárulást is választhatják. Az év folyamán, ahogy sor kerül a partra szállításokra, a Bizottság igénybe veszi a vállalásalapot, és összeállítja a partra szállított egyes személyekből vagy csoportokból a hozzájáruló tagállamokba áthelyezendő személyek elosztására vonatkozó jegyzékeket. Amennyiben a szolidaritási vállalásalapok a partra szállítások növekvő száma miatt esetleg elégtelennek bizonyulhatnak, a Bizottság módosítja a végrehajtási jogi aktust, és az adott kedvezményezett tagállam vagy tagállamok tekintetében további áthelyezési intézkedéseket helyez kilátásba, amelyeket a végrehajtási jogi aktusokban meghatározott mérték 50 %-ában kell maximálni. Ezen túlmenően, amennyiben egy partra szállítás helye szerinti tagállam migrációs nyomás kockázatának van kitéve, a rá vonatkozó szolidaritási vállalásalap felhasználható a személyek gyors áthelyezésére a nyomás esetén elfogadandó végrehajtási jogi aktus meghozataláig. A partra szállításban érintett más tagállamok vállalásalapjai szintén felhasználhatók erre a célra, amennyiben ez nem veszélyezteti azok működését. Amennyiben a migrációkezelési jelentés megállapítja, hogy a tagállamok különleges kihívásokkal szembesülnek a területükön tartózkodó, nemzetközi védelmet kérelmező és kiszolgáltatott helyzetben lévő harmadik országbeli állampolgárok jelenléte miatt – függetlenül attól, hogy hogyan lépték át a külső határokat –, a szolidaritási vállalásalap az ilyen személyek gyors áthelyezésére is felhasználható.

Kötelező szolidaritás migrációs nyomás esetén A migrációs nyomás értékelése és a szolidaritási reagálás Amennyiben egy tagállam jelzi a Bizottságnak, hogy megítélése szerint migrációs nyomásnak vagy migrációs nyomás kockázatának van kitéve az érkező – köztük a kutatási-mentési műveletek nyomán partra szállított – személyek nagy számából adódóan, a Bizottság az adott tagállamban fennálló egyedi helyzet figyelembevételével, egy sor kritérium és a rendelkezésre álló, többek között a migrációs felkészültségi és válságkezelési terv keretében gyűjtött információk alapján értékeli a helyzetet. Amennyiben az értékelés azt mutatja, hogy a tagállam migrációs nyomásnak van kitéve, a Bizottság azonosítja a tagállam általános szükségleteit, és meghatározza a helyzet kezeléséhez szükséges megfelelő intézkedéseket, az összes többi tagállam pedig áthelyezésre vagy visszaküldési szponzorálásra irányuló intézkedésekkel vagy ezen intézkedések kombinációjával járul hozzá ezekhez. Amennyiben egy tagállam maga is kedvezményezett tagállam, nem köteles hozzájárulni a szolidaritáshoz. A tagállamok szolidaritási reagálási tervet dolgoznak ki, amelyben feltüntetik a tervezett hozzájárulásuk típusát, és megküldik azt a Bizottságnak. Ezen túlmenően, amennyiben a migrációs nyomásról szóló jelentés azt jelzi, hogy a migrációs áramlások kezelése érdekében a menekültügyi, befogadási vagy visszaküldési kapacitások megerősítését célzó egyéb szolidaritási intézkedésekre vagy a külső dimenzió területén hozott intézkedésekre van szükség, a hozzájáruló tagállamok az áthelyezés vagy a visszaküldési szponzorálás helyett ilyen intézkedéseket is előirányozhatnak szolidaritási reagálási tervükben. Az ilyen intézkedések különböző formákat ölthetnek, például elősegíthetik a befogadási kapacitás – ideértve az infrastruktúrát vagy más rendszereket is – bővítését a menedékkérők befogadási feltételeinek javítása érdekében. Szintén ide sorolható az olyan harmadik országok menekültügyi és migrációs helyzetének kezelésére irányuló finanszírozás, amelyekből konkrét migrációs áramlások érkeznek valamely tagállamba. A visszaküldés területén ilyen intézkedésnek számít például a visszaküldés végrehajtásának javításához szükséges infrastruktúrára és létesítményekre összpontosító pénzügyi vagy egyéb segítségnyújtás, vagy a műveletek végrehajtását elősegítő anyagi vagy közlekedési eszközök biztosítása. Amennyiben a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a hozzájárulások arányosak a tagállam részesedésével és összhangban vannak a Menekültügyi és Migrációs Alap célkitűzéseivel, azokat belefoglalja a végrehajtási jogi aktusba. Ha azonban a kapacitásépítésre vagy külső dimenzióra vonatkozóan jelzett tagállami intézkedések az áthelyezendő vagy visszaküldési szponzorálás hatálya alá tartozó személyek számának több mint 30 %-át teszik ki, úgy a Bizottság gondoskodik arról, hogy a tagállamok a hozzájárulásból való részesedésük felét az utóbbi formában teljesítsék. Ezen túlmenően egy tagállam kérheti részesedésének 10 %-os csökkentését, ha bizonyítani tudja, hogy az elmúlt 5 évben az egy főre jutó nemzetközi védelem iránti kérelmek uniós átlagához képest több mint kétszeres mennyiségű kérelem megvizsgálásáért volt felelős. A csökkentés mértékének megfelelő hozzájárulást ezt követően arányosan elosztják a többi tagállam között. A szolidaritási intézkedésekről szóló bizottsági végrehajtási jogi aktusok A szolidaritási reagálási tervek benyújtásától számított két héten belül a Bizottság végrehajtási jogi aktust fogad el, amelyben meghatározza a migrációs nyomásnak kitett tagállam megsegítése érdekében a tagállamok által meghozandó szolidaritási intézkedéseket. A végrehajtási jogi aktus rögzíti az áthelyezendő és/vagy visszaküldési szponzorálás hatálya alá tartozó személyek teljes számát, figyelembe véve a kedvezményezett tagállamnak az értékelés során azonosított menekültügyi és visszaküldési kapacitását és szükségleteit, valamint meghatározza az egyes tagállamok részesedését a csökkentésre jogosult tagállamok kéréseinek megfelelően kiigazított elosztási kulcs alapján. Emellett felsorolja a hozzájáruló tagállamok által az áthelyezés, illetve a visszaküldési szponzorálás helyett a kapacitásépítés, az operatív támogatás vagy a külső dimenzió terén végrehajtandó intézkedéseket. A végrehajtási jogi aktust a 182/2011/EU rendelet 8. cikkének megfelelően kell elfogadni, amelynek értelmében a Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a kedvezményezett tagállamokra nehezedő migrációs nyomás miatt kellően indokolt, rendkívül sürgős esetben azonnal alkalmazandó végrehajtási jogi aktusokat fogadjon el, amelyek legfeljebb egy évig maradnak hatályban. ·A szolidaritásra vonatkozó általános rendelkezések Szolidaritási fórum Migrációs nyomás esetén, amennyiben a tagállamok által a szolidaritási reagálási tervekben jelzett szolidaritási hozzájárulások nem felelnek meg a migrációs nyomásra vonatkozó értékelésben azonosított szükségleteknek, a Bizottság összehívja a szolidaritási fórumot, amely lehetőséget biztosít a tagállamoknak arra, hogy kiigazítsák a szolidaritási reagálási tervükben szereplő hozzájárulásuk kategóriáját. Amennyiben a tervezett szolidaritási hozzájárulások nem elegendők a kutatási-mentési műveleteket követő partra szállításokkal kapcsolatos szolidaritási támogatás hatékony működésének biztosításához, a Bizottság a vonatkozó cikkben foglalt kiegészítő végrehajtási jogi aktus elfogadását megelőzően összehívja a szolidaritási fórumot. A szolidaritás egyéb formái A tagállamok bármikor kérhetnek önkéntes szolidaritási támogatást más tagállamoktól. Bármely tagállam nyújthat önkéntes hozzájárulást az adott tagállam számára, többek között az (EU) XXX/XXX rendelet [a menekültügyi eljárásról szóló rendelet] értelmében a határon folytatott eljárás hatálya alá tartozó, nemzetközi védelmet kérelmező személyek vagy a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok áthelyezése révén. Emellett a tagállamok önkéntes alapon hozzájárulhatnak a tagállami kapacitások megerősítéséhez a menekültügy, a befogadás és a visszaküldés, valamint a külső dimenzió terén. Azok a tagállamok, amelyek szolidaritási intézkedéseket hajtottak végre vagy szándékoznak végrehajtani, az e javaslathoz csatolt szolidaritási támogatási terv benyújtása révén tájékoztatják a Bizottságot. Amennyiben az ilyen önkéntes hozzájárulások megfelelnek a migrációs nyomásra vonatkozó végrehajtási jogi aktusban meghatározott intézkedéseknek, a végrehajtási jogi aktusban feltüntetett részesedéseket a tagállami hozzájárulások mértékének megfelelően csökkenteni kell. Áthelyezési eljárás A javasolt rendelet meghatározza az áthelyezés előtt és után alkalmazandó eljárásokat, valamint a kedvezményezett tagállam és az áthelyezési céltagállam kötelezettségeit. A kedvezményezett tagállam kötelezettségei közé tartozik az érintett személyek áthelyezés céljából történő azonosítása és nyilvántartásba vétele, valamint annak biztosítása, hogy az érintett személy ne jelentsen veszélyt a közrendre vagy a nemzetbiztonságra. Amennyiben a kedvezményezett tagállam arra a következtetésre jut, hogy ilyen biztonsági kockázat áll fenn, az érintett személy nem helyezhető át. Amennyiben az áthelyezendő személy kérelmező, a kedvezményezett tagállamnak az áthelyezési eljárás megindítása előtt elsősorban értékelnie kell, hogy maga nem határozható-e meg felelős tagállamként a családegyesítéshez vagy a lakóhelyhez/vízumhoz kapcsolódó kritériumok alapján, mivel az ilyen személyek esetleg szorosan kötődnek a kedvezményezett tagállamhoz, és nem lenne helyénvaló máshová áthelyezni őket. Az áthelyezési céltagállam kötelezettségei közé tartozik az olyan személyek áthelyezése, akik nem jelentenek veszélyt a nemzetbiztonságra vagy a közrendre, valamint – amennyiben az érintett személy kérelmező – a felelős tagállam meghatározására irányuló eljárás lefolytatása, amennyiben ez nem történt meg a kedvezményezett tagállamban. Amennyiben az érintett személy nemzetközi védelemben részesül, az áthelyezési céltagállamnak automatikusan meg kell adnia a kedvezményezett tagállam által megadott jogállást annak biztosítása érdekében, hogy az érintett személy egy másik tagállamba való áthelyezés esetén is megőrizze jogállását és az abból adódó jogokat. Visszaküldési szponzorálási eljárás A visszaküldési szponzorálást vállaló tagállamnak fel kell vennie a kapcsolatot és szorosan együtt kell működnie a kedvezményezett tagállammal annak érdekében, hogy meghatározzák az egyedileg azonosított, jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgároknak a kedvezményezett tagállam területéről történő visszaküldéséhez szükséges konkrét támogatási intézkedéseket. Az érintett tagállamok közötti koordináció eredménye alapján a szponzoráló tagállam meghozza a visszaküldési eljárások megkönnyítéséhez és sikeres lezárásához szükséges intézkedéseket, például elősegíti a támogatott önkéntes visszatérést és a visszailleszkedést, irányítja vagy támogatja az egyes harmadik országokkal folytatott szakpolitikai párbeszédet, gondoskodik a személyazonosításról és az érvényes úti okmányok kiállításáról, vagy megszervezi a visszaküldési műveletek gyakorlati részleteit, például a charter- vagy menetrend szerinti járatokat. Ebben a szakaszban azonban továbbra is a kedvezményezett tagállam felel az érintett személyekre vonatkozó kiutasítási eljárások végrehajtásáért (pl. a kiutasítási határozat meghozataláért, a fellebbezésekért), és alkalmaznia kell a visszatérési irányelvet.

A szponzoráló tagállamok a támogató intézkedéseket előre meghatározott, 8 hónapos időszakon keresztül hajtják végre. Ez az időszak attól a naptól kezdődik, amikor a Bizottság elfogadja a migrációs nyomás esetén tanúsítandó szolidaritásról szóló végrehajtási jogi aktust. Ha a szponzorált harmadik országbeli állampolgárokra vonatkozó kiutasítási határozat a végrehajtási jogi aktus elfogadásakor még nem áll rendelkezésre, az időszak attól az időponttól számítandó, amikor a kiutasítási határozatot meghozzák, vagy – ha az érintett személyek sikertelenül kérelmezték a menedékjogot, és következésképpen kiutasítási határozatot kaptak – attól az időponttól, amikor a harmadik országbeli állampolgárok tartózkodási joga megszűnik, és már nem maradhatnak a tagállam területén. Amennyiben az érintett tagállamok közös erőfeszítései ellenére nem valósul meg a visszaküldés, a 8 hónapos időszak lejártával a harmadik országbeli állampolgárokat átszállítják a szponzoráló tagállam területére. E célból az előző szakaszban leírt eljárás értelemszerűen alkalmazandó. ·Pénzügyi támogatás A javaslat pénzügyi ösztönzőket irányoz elő az áthelyezéshez. A pénzügyi hozzájárulás összege áthelyezett személyenként 10 000 EUR (a visszaküldési szponzorálást követően is, amennyiben a visszaküldés nem volt sikeres). Amennyiben az áthelyezett személy kísérő nélküli kiskorú, a hozzájárulás összege 12 000 EUR. Emellett 500 EUR összegű pénzügyi hozzájárulást nyújtanak a személyek áthelyezésével és az e rendeletben meghatározott eljárásokkal kapcsolatos átszállítási költségek fedezésére. ·Más jogalkotási eszközöket érintő módosítások A javaslat előirányozza az (EU) XXX/XXX rendelet [Menekültügyi és Migrációs Alap] módosítását a javasolt rendelet alapjául szolgáló pénzügyi rendelkezések bevezetése érdekében. A javaslat emellett a 2003/109/EK irányelv (a huzamos tartózkodásról szóló irányelv) módosítását is tartalmazza. A védelemre szorulók számára a „huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező” jogállás gyorsabb megszerzésének lehetősége jelentősen hozzájárul a nemzetközi védelemben részesülő személyek teljes körű és gyors integrációjának megkönnyítéséhez a lakóhely szerinti tagállamban. A nemzetközi védelemben részesülő személyek számára lehetővé kell tenni, hogy a nemzetközi védelmet biztosító tagállamban való három év jogszerű és folyamatos tartózkodást követően „huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező” jogállást szerezzenek ebben a tagállamban, biztosítva ugyanakkor, hogy a jogállás megszerzésének egyéb feltételei tekintetében ugyanazok a feltételek vonatkozzanak rájuk, mint a többi harmadik országbeli állampolgárra. 5.3.A felelősség megállapítására vonatkozó eljárás egyszerűsítése és hatékonyságának javítása Annak érdekében, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelmek megvizsgálásáért való felelősség meghatározására vonatkozó eljárás zökkenőmentesen és fenntarthatóan működjön, és biztosítsa a vizsgálati eljáráshoz, illetve a védelemhez való gyors hozzáférést az arra rászorulók számára, valamint hogy teljesüljön a jogellenes mozgások visszatartására vonatkozó cél, a javaslat számos tekintetben javítja a jelenlegi rendszert, konkrétan az alábbiak révén: ·A kérelmező köteles az első szabálytalan belépés helye szerinti tagállamban, vagy – jogszerű tartózkodás esetén – a tartózkodás helye szerinti tagállamban benyújtani kérelmét, összhangban a 2016. évi javaslattal. A kérelmezőnek a felelősség meghatározására vonatkozó eljárás folyamán ebben a tagállamban, az eljárás lezárultát követően pedig a felelős tagállamban kell tartózkodnia. A cél az áramlások rendezett kezelése, a felelős tagállam meghatározásának elősegítése, és ezáltal a nemzetközi védelmi jogállás megszerzésére vonatkozó eljáráshoz való mielőbbi hozzáférés biztosítása, valamint a jogellenes mozgások megakadályozása. E módosítás egyértelművé teszi, hogy a kérelmezőnek nincs joga megválasztani sem azt, hogy melyik tagállamban nyújtja be kérelmét, sem a kérelem megvizsgálásáért felelős tagállamot. E kötelezettség teljesítésének elmulasztása esetén a kérelmezőt csupán ott illetik meg anyagi befogadási jogok, ahol tartózkodni köteles. ·A kérelmező fogalommeghatározása kiterjed az (EU) XXX/XXX rendelet [a migrációs és menekültügyi válsághelyzetek és vis maior helyzetek kezeléséről szóló rendelet] alapján azonnali védelemben részesülő személyekre is annak érdekében, hogy a védelmet biztosító jogállást megadó tagállam – annak ellenére, hogy az érintett személy kérelme függőben van (felfüggesztett) – ne mentesüljön a kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó kötelezettség alól, és tiszteletben tartsa az e rendeletben meghatározott feltételeket és mechanizmusokat. Amennyiben egy másik tagállamot határoznak meg felelős tagállamként, az átszállítás végrehajtásakor megszűnik az azonnali védelem. Amennyiben az érintett személyek más tagállamba utaznak, és ott nemzetközi védelemért folyamodnak, a felelős tagállam szintén köteles visszavenni őket az e rendeletben meghatározott eljárásoknak megfelelően. ·A 2016. évi javaslattal összhangban a rendelet szerint a felelős tagállam meghatározására vonatkozó kritériumok alkalmazását megelőzően a tagállamok kötelesek biztosítani, hogy egy adott személy ne jelentsen veszélyt a tagállamok nemzetbiztonságára vagy közrendjére az átszállítás végrehajtása előtt. Ez a kötelezettség a rendeletben meghatározott eljárások hatálya alá tartozó valamennyi személyre vonatkozik, még akkor is, ha nem került sor az adott személy előszűrésére, vagy bármely más okból nem vetették őt alá biztonsági ellenőrzésnek. A felelősség meghatározására vonatkozó kritériumok alkalmazása előtt a kérelem első nyilvántartásba vételének helye szerinti tagállamnak értékelnie kell, hogy megalapozottan feltételezhető-e, hogy a kérelmező veszélyt jelent valamely tagállam nemzetbiztonságára vagy közrendjére. Ha az értékelés szerint a kérelmező biztonsági kockázatot jelent, ez a tagállam lesz a felelős tagállam. Abban az esetben, ha az érintett személlyel összefüggő biztonsági kockázat a felelősség megállapítása után merül fel, sor kerülhet az átszállításra, feltéve, hogy tiszteletben tartják a biztonsággal kapcsolatos információk cseréjére vonatkozó rendelkezést. ·Megerősítik a kérelmező együttműködési kötelezettségét annak biztosítása érdekében, hogy a hatóságok rendelkezzenek a felelős tagállamnak és a kérelmező nemzetközi védelemre való jogosultságának a meghatározásához szükséges valamennyi információval, valamint hogy megelőzzék a szabályok kijátszását, különösen a szökést. A rendelet arányos kötelezettségeket állapít meg a kérelmezőkre nézve a felelős tagállam meghatározása szempontjából releváns valamennyi adat és információ időben történő benyújtása, valamint a tagállamok illetékes hatóságaival való együttműködés tekintetében. Emellett kifejezetten előírja, hogy a kérelmezők kötelesek jelen lenni és az érintett tagállam hatóságai számára elérhető helyen tartózkodni, valamint tiszteletben tartani az átszállítási határozatot. A rendeletben foglalt jogi kötelezettségek megszegése arányos eljárási következményekkel jár a kérelmezőre nézve, ilyen például az indokolatlanul későn benyújtott információk elfogadásának kizárása. ·A rendelet bővíti a kérelmezőknek nyújtandó tájékoztatás körét. A személyes meghallgatás a felelős tagállam meghatározását hivatott elősegíteni az összes szükséges információ összegyűjtése révén, ugyanakkor nem okozhat eljárási késedelmet, amennyiben a kérelmező megszökött vagy már elegendő információt szolgáltattak. ·Minden kritériumra, így a családtagokra és a kiskorúakra vonatkozókra is alkalmazandó az a szabály, miszerint a kritériumok meghatározásakor az akkor fennálló helyzetet kell alapul venni, amikor a kérelmező első alkalommal nyújtott be kérelmet egy tagállamban. A vonatkozó információk benyújtására vonatkozó egyértelmű, jogvesztő határidő lehetővé teszi a gyors értékelést és határozathozatalt. ·A rendelet két vonatkozásban tartja fenn a családtagok 2016-ban javasolt kibővített fogalommeghatározását: (1) a kérelmező testvérét vagy testvéreit, valamint (2) a származási ország elhagyása után, de a tagállam területére való belépés előtt létrejött családi kapcsolatokat is belefoglalja a meghatározásba. A testvérek célzott, de fontos kategóriát jelentenek, amelyet illetően viszonylag könnyű a bizonyítás és a családi kapcsolat ellenőrzése, tehát csekély a visszaélés lehetősége. Az átutazás során létrejött családokra történő kiterjesztés a közelmúlt migrációs jelenségeit tükrözi, például az EU-ba érkezést megelőzően a származási országon kívül, például menekülttáborokban töltött hosszabb tartózkodási időt. A család fogalmának e célzott bővítése arra irányul, hogy érdemi kapcsolatot teremtsen az érintett személy és a felelős tagállam között, figyelembe véve az érintett családokra gyakorolt tágabb következményeket is; ezért várhatóan csökkenteni fogja a jogellenes mozgás és a szökés veszélyét a kibővített szabályok hatálya alá tartozó személyek esetében. ·A felelősség megállapításához szükséges bizonyítékokra vonatkozó szabályok rugalmasabbá válnak, különösen a hatékony családegyesítés megkönnyítése érdekében. A szabályok egyértelművé teszik, hogy olyan esetekben, amikor a közvetett bizonyíték koherens, ellenőrizhető és kellően részletes a felelősség megállapításához, nincs szükség formális bizonyítékra, például eredeti igazoló dokumentumokra és DNS-vizsgálatra. ·A javaslat számos módosítást tartalmaz a 19., 21. és 22. cikkben foglalt felelősségi kritériumok egyszerűsítése és megerősítése céljából. A rendszer megszilárdítása érdekében a 19. cikk tisztázza a vízumokra és a tartózkodási okmányokra vonatkozó felelősségi kritériumokat, és alkalmazásukat 3 évre hosszabbítja meg. Hasonlóképpen, a szabálytalan belépésről szóló 21. cikkben szereplő rendelkezés szerint a felelősség a szabálytalan belépéstől számított 12 hónap helyett csak 3 év elteltével szűnik meg, a jogellenes tartózkodással kapcsolatos rendelkezést pedig törölték, mivel annak gyakorlati alkalmazása a szükséges bizonyíték megszerzésének nehézsége miatt bonyolultnak bizonyult. Ami a vízummentes belépésre vonatkozó kritériumot illeti, szintén törölték a vízumköteles tagállamokba való későbbi belépésekre vonatkozó kivételt, összhangban azzal a megközelítéssel, hogy főszabály szerint az első belépés helye szerinti tagállamnak kell felelősnek lennie, és annak érdekében, hogy megakadályozzák a belépést követő jogellenes mozgásokat. ·Ezen túlmenően a rendelet kiegészül a valamely tagállam által létrehozott oktatási intézmény által kiállított oklevél vagy képesítés birtoklására vonatkozó új kritériummal annak biztosítása érdekében, hogy egy adott kérelmet olyan tagállam vizsgáljon meg, amelyhez a kérelmezőt érdemi kapcsolatok fűzik. Az ilyen oklevélnek vagy képesítésnek legalább az oktatás egységes nemzetközi osztályozási rendszerének 2. szintjével egyenértékű középfokú végzettséget kell igazolnia, amelyet az (EU) 2016/801 európai parlamenti és tanácsi irányelvben meghatározott oktatási intézmény vagy felsőoktatási intézmény nyújtott, a nemzeti joggal vagy a tagállamok közigazgatási gyakorlatával összhangban. ·A rendelet rövidebb határidőket állapít meg az eljárás különböző szakaszai tekintetében, hogy gyorsítsa a felelősség meghatározására vonatkozó eljárást, és a kérelmezők számára gyorsabb hozzáférést biztosítson a menekültügyi eljáráshoz. Ez az átvételi megkeresések küldésére és megválaszolására – kivéve a kísérő nélküli kiskorúak átvételét –, a visszavételi értesítésekre, és az átszállítási határozatok meghozatalára vonatkozó határidőket érinti.

·A határidők lejárta csak bizonyos esetekben vezet a felelősség más tagállamra való átszállásához. Az ilyen felelősségátszállás a jelek szerint ösztönzőleg hat a szabályok kijátszására és az eljárás hátráltatására. Ezért törölték azokat a szabályokat, amelyek a visszavételi értesítés megküldésére vonatkozó határidő lejártával a felelősség átszállását, valamint amelyek a kérelmező magatartása miatt a felelősség megszűnését vagy átszállását irányozzák elő. Ha a kérelmező azért szökik meg valamely tagállamból, hogy elkerülje a felelős tagállamba történő átszállítást, az átszállításról gondoskodó tagállam felhasználhatja a 6 hónapos határidőből fennmaradó időt az átszállítás végrehajtására attól az időponttól kezdve, amikor a kérelmező ismét a hatóságok rendelkezésére áll. ·A 2016-ban javasoltaknak megfelelően a visszavételi megkeresések egyszerű visszavételi értesítéssé válnak, mivel az Eurodac-találat egyértelművé teszi, melyik a felelős tagállam. Az értesített tagállamnak most lehetősége lesz arra, hogy gyorsan kifogást emeljen az értesítés ellen azon az alapon, hogy alkalmazni kell a felelősség átszállására és megszűnésére vonatkozó korlátozott szabályokat, azaz ha egy másik tagállam nem szállította át időben a személyt a felelős tagállamba, a mérlegelési záradékot alkalmazta, vagy az érintett személy a vonatkozó kiutasítási határozatnak megfelelően elhagyta a tagállamok területét. Ez lényeges eszköz lesz a jogellenes mozgások kezelése terén, tekintve, hogy jelenleg a visszavételi és az átvételi megkeresések közül az előbbiek vannak túlsúlyban. ·Bevezetésre kerül a felelős tagállam arra vonatkozó kötelezettsége, hogy visszavegye azt a nemzetközi védelemben részesülő vagy áttelepített személyt, aki kérelmet nyújtott be vagy szabálytalanul tartózkodik egy másik tagállamban. Ez a kötelezettség biztosítja a tagállamok számára a visszaszállítás végrehajtásához szükséges jogi eszközt, ami a jogellenes mozgások korlátozása szempontjából is fontos. ·A jogorvoslati eljárás jelentős gyorsítása és összehangolása érdekében kiigazították a jogorvoslatra vonatkozó szabályokat. A javaslat egyértelműsíti a kérelmező azon jogát, hogy kérje az átszállítási határozat végrehajtásának elhalasztását a fellebbezés vagy a felülvizsgálat alatt, továbbá konkrét, rövid határidőt állapít meg a bíróságok, illetve törvényszékek számára az ilyen határozatok meghozatalára. ·A javaslat módosítja az 1990. évi Dublini Egyezményben vitarendezési mechanizmusként (noha kissé eltérő formában) előirányzott és azóta hivatalosan nem alkalmazott egyeztetési eljárást, hogy azt működőképesebbé tegye és megkönnyítse alkalmazását. ·A meglévő korai előrejelző és készenléti mechanizmus célkitűzéseit az Európai Unió új Menekültügyi Ügynöksége veszi át, amint az az Európai Unió Menekültügyi Ügynökségére irányuló javaslat nyomon követésről és értékelésről szóló 5. fejezetében, valamint operatív és technikai segítségnyújtásról szóló 6. fejezetében szerepel. Az említett mechanizmus megszüntetésére irányuló 2016. évi javaslatot ezért ez a rendelet fenntartja. ·Létrejön a felelős egységek hálózata, amely a gyakorlati együttműködést és az információcserét hivatott javítani a rendelet alkalmazásával kapcsolatos valamennyi területen, többek között a gyakorlati eszközök és iránymutatások kidolgozása terén, és amelynek tevékenységét az Európai Unió Menekültügyi Ügynöksége segíti. ·A kísérő nélküli kiskorúak tekintetében a javaslat tisztázza, hogy az a tagállam a felelős, ahol a kiskorú először nyújtott be nemzetközi védelem iránti kérelmet, kivéve, ha ez bizonyíthatóan ellentétben áll a kiskorú mindenek felett álló érdekével. Ez a szabály lehetővé teszi a felelős tagállam gyors meghatározását, így ez a kiszolgáltatott helyzetben lévő kérelmezői csoport gyorsan igénybe veheti az eljárást, a javasolt lerövidített határidőkre is figyelemmel. ·Kiigazításra kerül a kísérő nélküli kiskorúakra vonatkozó garanciákról szóló rendelkezés, hogy működőképesebbé váljon a mindenek felett álló érdek vizsgálata. Így a kísérő nélküli kiskorú másik tagállamba történő átszállítását megelőzően az átszállításról gondoskodó tagállam megbizonyosodik arról, hogy a másik tagállam haladéktalanul meg fogja hozni a menekültügyi eljárásról szóló rendelet és a befogadási feltételekről szóló irányelv alapján szükséges intézkedéseket. A rendelet azt is előírja, hogy a kísérő nélküli kiskorú átszállításáról szóló határozat meghozatalát az érintett mindenek felett álló érdekére vonatkozó, képzett személyzet által gyorsan elvégzett vizsgálatnak kell megelőznie. 2020/0279 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a menekültügy és a migráció kezeléséről, valamint a 2003/109/EK tanácsi irányelv és az (EU) XXX/XXX rendeletre [Menekültügyi és Migrációs Alap] irányuló javaslat módosításáról



(EGT-vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 78. cikke (2) bekezdésének e) pontjára, valamint 79. cikke (2) bekezdésének a), b) és c) pontjára, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére, tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére,

rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1)Az Uniónak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségként biztosítania kell a személyek belső határokon történő ellenőrzések alóli mentességét, továbbá a menekültügy, a migráció és a külső határok igazgatása terén a tagállamok közötti szolidaritáson alapuló, a harmadik országbeli állampolgárokkal szemben méltányos közös politikát kell kialakítania. (2)Ennek érdekében olyan átfogó, a tagállamok közötti kölcsönös bizalom megerősítését célzó megközelítésre van szükség, amely összefogja a menekültügy és a migrációkezelés területére, valamint az érintett harmadik országokkal fenntartott kapcsolatokra vonatkozó politikákat, elismerve, hogy e megközelítés sikerének kulcsa valamennyi elem együttes és integrált módon történő kezelése. (3)E rendelet azáltal járul hozzá ehhez az átfogó megközelítéshez, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 80. cikkével összhangban a szolidaritás és a felelősség igazságos elosztásának elvét érvényesítve létrehozza az Unió és a tagállamok menekültügyi és migrációkezelési politikákkal kapcsolatos fellépéseinek közös keretét. A tagállamoknak ezért minden szükséges intézkedést meg kell hozniuk többek között annak érdekében, hogy biztosítsák a nemzetközi védelemhez való hozzáférést és a megfelelő befogadási feltételeket a rászorulók számára, lehetővé tegyék a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó szabályok hatékony alkalmazását, visszaküldjék a jogellenesen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárokat, megelőzzék az irreguláris migrációt és a tagállamok közötti jogellenes mozgásokat, valamint az átfogó megközelítés jegyében szolidaritási hozzájárulások formájában támogatást nyújtsanak más tagállamoknak. (4)A közös keretnek magában kell foglalnia a közös európai menekültügyi rendszer és a migrációs politika irányítását. A migrációs politikának arra kell irányulnia, hogy biztosítsa a migrációs áramlások hatékony kezelését, a tagállamokban jogszerűen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárokkal szembeni méltányos bánásmódot, valamint az irreguláris migráció és a migránscsempészés megelőzését és megerősített intézkedések révén történő felszámolását. (5)A közös keretre egyrészt azért van szükség, hogy hatékonyan lehessen kezelni a nemzetközi védelemre szoruló és arra nem szoruló személyekből álló, vegyes összetételű csoportok érkezését – ami egyre számottevőbb jelenség –, másrészt pedig annak elismeréseként, hogy az Unióba irregulárisan érkező migránsok jelentette kihívás kezelése nem az egyes tagállamok, hanem az Unió egészének feladata. Annak biztosítása érdekében, hogy a tagállamok ne csupán a nemzetközi védelmet kérelmezők tekintetében, hanem e kihívás hatékony kezeléséhez is rendelkezzenek a szükséges eszközökkel, az irreguláris migránsoknak szintén e rendelet hatálya alá kell tartozniuk. E rendelet hatályának továbbá ki kell terjednie a nemzetközi védelemben részesülő, az áttelepített vagy befogadott és az azonnali védelemben részesülő személyekre is. (6)Az összkormányzati megközelítés érvényre juttatása, valamint az Unió és a tagállamok által saját hatáskörükben hozott lépések és intézkedések koherenciájának és hatékonyságának biztosítása érdekében integrált szakpolitikai döntéshozatalra van szükség a menekültügy és a migráció kezelése terén – annak belső és külső elemeit is beleértve –, ami az átfogó megközelítés részét képezi. (7)A tagállamoknak elegendő emberi és pénzügyi erőforrással és infrastruktúrával kell rendelkezniük a menekültügyi és migrációkezelési szakpolitikák hatékony végrehajtásához, és gondoskodniuk kell az illetékes nemzeti hatóságok közötti, valamint a többi tagállam nemzeti hatóságaival való koordinációról. (8)A Bizottságnak stratégiai megközelítést alkalmazva el kell fogadnia a menekültügyi és migrációkezelési szakpolitikák végrehajtására vonatkozó európai menekültügyi és migrációkezelési stratégiát. A stratégiát az uniós ügynökségek által készített releváns jelentésekre és elemzésekre, valamint a tagállamok nemzeti stratégiáira kell alapozni. (9)A tagállamok nemzeti stratégiáinak információkat kell tartalmazniuk a vészhelyzeti tervezésről, valamint az integrált szakpolitikai döntéshozatalra, a szolidaritásra és a felelősség igazságos elosztására vonatkozó, e rendeletben foglalt elvek és az azokból eredő nemzeti szintű jogi kötelezettségek végrehajtásáról. (10)Annak érdekében, hogy hatékony nyomonkövetési rendszer biztosítsa a menekültügyi vívmányok alkalmazását, a nemzeti stratégiákban figyelembe kell venni az Európai Unió Menekültügyi Ügynöksége és a Frontex által végzett nyomon követés, valamint az 1053/2013/EU tanácsi rendelettel és az (EU) XXX/XXX rendelet [az előszűrésről szóló rendelet] 7. cikkével összhangban végzett értékelések eredményeit is. (11)Szem előtt tartva annak fontosságát, hogy az Unió képes legyen felkészülten szembenézni és lépést tartani a menekültügy és a migrációkezelés folyamatosan változó realitásaival, a Bizottságnak évente migrációkezelési jelentést kell elfogadnia, amelyben felvázolja a migrációs helyzet várható alakulását, valamint az Unió és a tagállamok reagálásra és alkalmazkodásra való felkészültségét. A jelentésnek emellett be kell számolnia a nemzeti stratégiákban előírt, nyomon követéssel kapcsolatos jelentéstétel eredményeiről, és hiányosságok fennállása esetén javaslatokat kell megfogalmaznia azok kiküszöbölésére. (12)Annak biztosítása érdekében, hogy rendelkezésre álljanak a segítségnyújtáshoz szükséges eszközök, amennyiben a tagállamok különleges kihívásokkal szembesülnek a területükön tartózkodó, nemzetközi védelmet kérelmező és kiszolgáltatott helyzetben lévő harmadik országbeli állampolgárok jelenléte miatt – függetlenül attól, hogy ezek a személyek hogyan lépték át a külső határokat –, a jelentésnek azt is jeleznie kell, hogy a tagállamok tapasztalnak-e ilyen kihívásokat. Az érintett tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy a kiszolgáltatott helyzetben lévő személyek áthelyezéséhez igénybe vegyék a szolidaritási vállalásalapot. (13)A közös keret hatékony végrehajtása, valamint a hiányosságok azonosítása, a kihívások kezelése és a migrációs nyomás kialakulásának megelőzése érdekében a Bizottságnak nyomon kell követnie a migrációs helyzetet, és arról rendszeresen jelentést kell tennie. (14)A hatékony visszakü