[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 17.10.2007

COM(2007) 620 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

A szociális védelem korszerűsítése a nagyobb társadalmi igazságosság és gazdasági kohézió érdekében: a munkaerőpiacról leginkább kiszorultak aktív integrációjának elősegítése

1. Bevezetés

Az Unió növekedési és foglalkoztatási stratégiája[1] eredményesnek bizonyult: a növekedés felgyorsult, a foglalkoztatás aránya nő és a munkanélküliség csökken egész Európában. Az azonban nem vitatható, hogy Európának sokkal több erőfeszítést kell tennie, hogy kiaknázza valamennyi lehetőségét és teljes mértékben megvalósítsa a gazdasági és társadalmi fejlődésre irányuló lisszaboni célkitűzéseket.

Az Unió lakosságának jelentékeny hányada társadalmi kirekesztettségben él: az európai népesség 16 %-át fenyegeti a szegénység, öt személyből egy nem megfelelő körülmények között lakik, a háztartások 10 %-ában nincs aktív kereső, a tartós munkanélküliség megközelíti a 4 %-ot, az iskolából kimaradók aránya pedig több mint 15 %. A társadalmi kirekesztettség másik, egyre fontosabbá váló szempontja az információs technológiához való hozzáférés hiánya[2].

Habár az Európai Unió a világ leggazdagabb térségei közé tartozik, az Unió és tagállamai még nem tudták megvalósítani a 2000 márciusában, a lisszaboni stratégia indulásakor az Európai Tanács által meghatározott, a szegénység felszámolására irányuló célkitűzéseket. Noha a helyzet tagállamonként változik, széles körben elismert, hogy sem szociálisan, sem erkölcsileg vagy gazdaságilag nem tartható fenn az a helyzet, hogy az EU-ban továbbra is ilyen mértékű legyen a többszörösen hátrányos helyzetűek és nélkülözők aránya.

A társadalom peremén élők, a munkaerőpiacról kiszorultak megszólítása mind gazdaságilag, mind társadalmilag sürgető feladat. A hatékony, dinamikus gazdaságnak szociális igazságosságon kell alapulnia: ezek a szempontok egymással szorosan összefüggnek. Egyfelől a szociális támogatás nyújtásához gazdasági fejlődés szükséges. Másrészről pedig, ha a munkaerőpiacra visszatérnek azok, akik onnan kiszorultak, de munkaképesek, és támogatjuk társadalmi beilleszkedésüket, a lisszaboni stratégia szellemében járunk el, amelynek az emberi erőforrás teljes körű mozgósítása a célja.

Annak érdekében, hogy segítse a tagállamokat a munkaképes személyek mobilizálásában, és megfelelő támogatás nyújtásában azok számára, akik nem munkaképesek, a Bizottság az aktív integrációnak [3] nevezett, holisztikus szemléletű stratégiát javasolta. Az aktív integráció összeköti a méltóságteljes élethez elégséges szintű jövedelemtámogatást a munkaerőpiacra lépés lehetőségével, foglalkoztatási lehetőségeken vagy szakképzésen keresztül, valamint a szociális szolgáltatásokhoz való jobb hozzáférés lehetővé tételével. Az aktív integráció ebben az értelemben teljes mértékben kiegészíti a rugalmas biztonság megközelítését, miközben azokra irányul, akik kiszorultak a munkaerőpiacról. Aktív jóléti államot” körvonalaz azáltal, hogy a foglalkoztatási lehetőségekhez személyes útvonalakat kínál, és biztosítja, hogy a munkaképtelen személyek méltóságteljes életet élhessenek, és a lehető legnagyobb mértékben járuljanak hozzá a társadalom fejlődéséhez. Az aktív integráció ezért hozzájárul a lisszaboni stratégiához, és egyúttal az EU fenntartható fejlődési stratégiája szociális dimenziójának építőelemeként is szolgál.

2006 tavaszán a Bizottság az EK-Szerződés 138. cikke értelmében nyilvános konzultációt[4] indított, amely arra vonatkozott, hogy szükséges-e uniós szintű fellépés a munkaerőpiacról leginkább kiszorultak aktív integrációjának elősegítésére. A konzultáció eredményei és az azt követő kezdeményezések alapján – melyek közé tartozik a szociális védelemmel foglalkozó bizottságnak a szegénység és a társadalmi kirekesztettség elleni küzdelemmel foglalkozó nemzeti cselekvési tervekre irányuló mélyreható vizsgálata, a szegénységben élőkről szóló hatodik konferencia (2007. május 4-5.) és az érdekelt felek konferenciája az aktív integrációról (2007. június 15.) – a Bizottság kidolgozta az e közleményben szereplő javaslatokat, köztük az EK-Szerződés 138. cikkének (3) bekezdése értelmében második szintű konzultáció indítását.

2. A konzultációkra kapott válaszok

2.1 Az aktív integrációra irányuló megújult uniós erőfeszítések általános támogatása

A 2006-os konzultációra érkezett válaszok kiemelték, hogy a Szociális védelmi rendszerek elegendő forrásaira és szociális támogatására vonatkozó közös kritériumok c. 1992-es tanácsi ajánlást [5] továbbra is referenciaeszköznek tekintik a szegénységgel és társadalmi kirekesztettséggel kapcsolatos uniós szakpolitikában. Hangsúlyozták, hogy az ajánlás nem veszített jelentőségéből, de teljes körű végrehajtásához több erőfeszítésre van szükség, különösen a viszonyítási alapként használható kritériumok és statisztikai eszközök tisztázása terén, melyek a minimáljövedelmi rendszerek megfelelő szintjének meghatározására használhatók.

A válaszadók elismerték azt is, hogy a minimáljövedelmi rendszerek megfelelőségét a foglalkoztatáshoz való hozzáférés szélesebb kontextusában kell szemlélni. Ezért a többség üdvözölte a Bizottság átfogó megközelítését[6]. A válaszadók többsége, habár idegenkedik az uniós szintű normatív szabályoktól, melyeket nem tart megfelelőnek az Európában előforduló helyzetek sokfélesége miatt, kifejezte támogatását az EU megújult erőfeszítései mellett. Különösen az uniós szintű közös elvek megfogalmazása kapott támogatást, a nyílt koordinációs módszer megerősítésével együtt.

2.2 A holisztikusabb megközelítés szükségessége

A különféle válaszok hangsúlyozták továbbá, hogy az aktív integrációra irányuló megközelítés sikeres alkalmazása a különféle elemek közötti együttműködésen múlik. A megfelelő jövedelemtámogatást munkaerő-piaci lehetőségekkel és jó minőségű szolgáltatásokhoz való könnyebb hozzáféréssel kell kombinálni.

A társadalmi integráció és a munkaerő-piaci részvétel nem válik el egymástól. A fenntartható munkaerő-piaci integrációhoz a hátrányos helyzetűeknek először megfelelő forrásokat, személyre szóló foglalkoztatási és szociális szolgáltatásokat nyújtó támogatásra van szükségük társadalmi részvételük és foglalkoztathatóságuk erősítésére. Ha sikerül elhelyezkedniük, elő kell segíteni a munkahely megőrzését annak érdekében, hogy a munkavállaló ne kényszerüljön állása feladására nem megfelelő munkavállalói készségei miatt vagy azért, mert nem tudja sikerrel venni a személyes és társadalmi akadályokat. Emellett maga a munkahely sem garantálja a szegénység elleni védelmet, mivel Európában a munkavállalók 8 %-át fenyegeti szegénység: ez megmagyarázza, hogy a civil társadalmi szervezetek és a szakszervezetek miért sürgetik minőségi munkahelyek létrehozását.

A szociális támogatásnak és a szociális szolgálatoknak támogatniuk kell az egyének munkaerő-piaci beilleszkedését, hogy növeljék jövedelemszerző képességüket, kevésbé legyenek ráutalva az ellátásokra, és mérsékeljék a szegénység generációk közötti továbbélésének veszélyét. Számos válaszadó hangsúlyozta ugyanakkor, hogy figyelemmel kell kísérni, a feltételességi szabályok hogyan hatnak a leginkább sérülékenyekre, különösen azért, mert a szociális támogatás minimális szintje a legtöbb tagállamban már azt a szintet sem éri el, amely kiküszöbölné az elszegényedés kockázatát.

2.3 A szociális partnerek válaszai

A konzultáció első szakaszát elindító közlemény már hangsúlyozta a szociális partnereknek a legtöbb tagállamban játszott jelentős szerepét az aktív munkaerő-piaci politikák kialakításában és ellenőrzésében, valamint a minimálbérre vonatkozó tárgyalásokban. A 138. cikken alapuló konzultáció első szakaszában a szociális partnerek nem támogatták az aktív integrációra vonatkozó uniós szintű jogalkotás lehetőségét, hanem inkább a nyílt koordinációs módszer már létező megközelítését, illetve az integráltabb megközelítést részesítették előnyben. Azt is egyértelművé tették, hogy kulcsfontosságú szerepet játszanak abban, hogy a hátrányos helyzetűek számára javítsák a foglalkoztathatósághoz való hozzáférést és megfelelő munkaerő-felvételi eljárásokat alakítsanak ki, amiről a közelmúltban kötött háromoldalú megállapodások is tanúskodnak.

A szociális partnerek elsősorban arra emlékeztettek, hogy 2006-2008-ra vonatkozó munkaprogramjuk kiemeli, hogyan tudnak foglalkozni a hátrányos helyzetű csoportokkal kapcsolatos kérdésekkel. Azáltal kötelezték el magukat emellett, hogy vállalták közös elemzés készítését az európai munkaerőpiacokat érő fő kihívásokról, megvizsgálva olyan kérdéseket, mint a hátrányos helyzetűek munkaerő-piaci integrációja, meghatározták a prioritásokat, amelyeknek szerepelniük kell a foglalkoztatás terén megvalósítandó fellépések keretében, és autonóm keret-megállapodásról tárgyaltak a hátrányos helyzetű csoportok munkaerő-piaci beilleszkedése, illetve az egész életen át tartó tanulás érdekében.

A konzultáció eredményeinek bemutatását követő vitában egyértelmű volt, hogy a szociális partnerek szerepe a munkahely megtartásában alapvetően fontos: a hátrányos helyzetűek, akiknek sikerült elhelyezkedniük, folyamatos támogatást igényelhetnek, pl. munkahelyi képzés és egész életen át tartó tanulás formájában, és számukra megfelelően, rugalmasan kell kialakítani a munkavégzés szabályait, támogatva a hátrányos helyzetűeket abban, hogy a munkát összeegyeztessék a szociális hátrányok miatt szükséges erőfeszítéseikkel (mint például a nem megfelelő lakhely, gondozási feladatok, egészségügyi problémák). Más szavakkal, a társadalomba való újbóli beilleszkedésnek a vállalaton belül és kívül egyaránt meg kell valósulnia.

2.4 Az összes érintett szereplő részvétele és integrációja

A konzultációra adott válaszok hangsúlyozták, hogy az aktív integrációs politikák sikere számos szereplő részvételén és együttműködésén múlik. A helyi önkormányzatok és a nemzeti kormányok felelőssége alapvető az olyan szakpolitikák kialakításában, finanszírozásában és igazgatásában, amelyek a munkaerőpiacról leginkább kiszorultak integrációját kívánja biztosítani. A – magán, állami vagy vegyes – szolgáltatók kulcsfontosságú szerepet játszanak e szakpolitikák helyi szintű végrehajtásában. A civil társadalom szervezetei képviselik és támogatják az ilyen intézkedések kedvezményezettjeit. Magukat a hátrányos helyzetű személyeket is be kell vonni, konzultálni kell velük, és lehetővé kell tenni számukra, hogy hozzájáruljanak az állami szakpolitikák hatékonyságának javításához.

Ezek a szereplők túlságosan gyakran egymással kapcsolatban nem álló szociális és foglalkoztatási szakpolitikai területeken tevékenykednek. A siker érdekében az aktív integrációs megközelítésnek elő kell segítenie az integrált végrehajtási folyamatot helyi, regionális, nemzeti és uniós szakpolitikai szinten és a három terület: a minimáljövedelem, az aktív munkaerő-piaci intézkedések és a szociális szolgáltatások között.

3. A szegénység és a társadalmi kirekesztettség jobb megértése: a közelmúlt szakpolitika fejleményei

A konzultációkból származó válaszokat a lisszaboni stratégia elindulása óta az EU-ban bekövetkezett különféle szakpolitikai változások tükrében is kell szemlélni.

A szociális védelemre és társadalmi integrációra vonatkozó nyílt koordinációs módszer és az európai foglalkoztatási stratégia hozzájárult a szegénység és a társadalmi kirekesztettség összetett jelenségének jobb megértéséhez, és jelentős eszközzé vált a holisztikusabb megközelítés elősegítésében, egyesítve az aktív integráció három fő területét.

A szociális védelemről és társadalmi integrációról szóló 2007-es közös jelentés elismeri, hogy több figyelmet kell fordítani a minimális forrásokra, biztosítva, hogy „senki ne maradjon le”. E tekintetben a minimáljövedelmi rendszerek megfelelősége rendkívül fontos a mögöttes társadalmi problémák megoldásához és az összes uniós polgár teljes körű társadalmi integrációjának elősegítéséhez, segítve képességeik teljes mértékű kiaknázását. A többszörösen hátrányos helyzet viszont összetett és integrált megoldást kíván, beleértve az integrációt lehetővé tevő munkaerőpiacot és szociális támogatást.

Az európai foglalkozási stratégia szellemében a tagállamok számára a befogadó jellegű munkaerőpiacokban rejlő lehetőségek kiaknázása jelentős eszköznek bizonyult a szegénység és kirekesztettség elleni küzdelemben. A tagállamok megállapodtak abban, hogy a munkanélkülieknek újrakezdési lehetőséget biztosítanak a fiataloknál hat, az idősebbeknél tizenkét hónap munkanélküliséget követően. 2010-re a tartósan munkanélküliek 25 %-át kell bevonni az aktív intézkedésekbe. A 2005-2008-as foglalkoztatási iránymutatások[7] elismerik, hogy a foglalkoztatás növelésére irányuló erőfeszítések nem választhatók el a munkahelyek vonzóbbá tételének, a munka minőségének és a munkatermelékenység növelésének a javításától, illetve a dolgozó szegények arányának csökkentésétől. A befogadó jellegű munkaerőpiac jelentőségét a 2007-es közös foglalkoztatási jelentés[8] is hangsúlyozta, amely kijelenti: „a tagállamok egyre nagyobb figyelmet szentelnek a munkaerőpiac reformjának, mely hatással van a szegénységre és a kirekesztésre, és amely ösztönzőleg hat az aktív életkor meghosszabbítására. Erőfeszítéseiket megsokszorozzák azért, hogy aktív támogatást nyújtsanak a leginkább hátrányos helyzetűeknek (…)”. A szegénység mérséklésére és a munkaerő-piaci ösztönzők erősítésére irányuló célkitűzések közötti egyensúly megteremtése kihívást jelent a politika formálói számára, akiknek azokat a költségvetési kiadásokat is figyelembe kell venniük, amelyek az adóreformot és az ellátások reformját kísérik.

A szociális szolgáltatásokat jelenleg az európai társadalom és gazdaság alappilléreinek tekintik, és a tagállamok a szegénység mérséklése és a társadalmi kirekesztés megszüntetése érdekében elsőrendű fontosságot tulajdonítanak a minőségi szociális szolgáltatásokhoz való hozzáférésnek [9]. Az 1992-es ajánlás már felszólította a tagállamokat, hogy tegyenek meg minden intézkedést annak érdekében, hogy az érintettek megfelelő szociális támogatásban részesülhessenek. Ezt követően új szociális kockázatok jelentek meg, amelyek a posztindusztriális, tudásalapú és szolgáltatói társadalom irányába történő átalakulás, a demográfiai változások és új társadalmi tendenciák (pl. nagyobb fokú individualizáció) következményei. Ezen új kockázatok még sürgetőbbé teszik a minőségi szociális szolgáltatások és a személyre szabott támogatás kialakítását.

Az információs technológiák szintén jelentős szerepet játszanak ebben az összefüggésben, és a Bizottság a közelmúltban kezdeményezéseket indított a szociális és egészségügyi szolgáltatásoknak az információs technológia alkalmazásán keresztüli javítása érdekében[10].

4. Tervezett uniós fellépések

A konzultáció eredményei és az említett változások alapján a Bizottság a nyílt koordinációs módszer e területen való elmélyítését javasolja közös elvek elfogadásával és azok nyomon követésével, illetve értékelésével, teljes mértékben tiszteletben tartva a szubszidiaritás elvét és a tagállamok autonómiáját, eltérő helyzetét és szükségleteit.

A nyílt koordinációs módszer alapvető eszközzé vált a legjobb gyakorlatok elősegítésében és a célkitűzések uniós szintű, folyamatos nyomon követésében. A nyílt koordinációs módszer keretében a tagállamok által 2006-ban benyújtott nemzeti jelentésekben az aktív integrációt a kulcsfontosságú prioritások egyikeként emelték ki és elemezték. A nyílt koordinációs módszer a közös elvek alapján továbbra is nyomon követi és értékeli az aktív integrációs megközelítés valamennyi aspektusát. A specifikus módszerekről a szociális védelemmel foglalkozó bizottságban határoznak.

A nyílt koordinációs módszer keretében a tagállamok természetesen továbbra is felelősek a jövedelemtámogatás szintjének meghatározásáért és a szociális támogatás, a szociális szolgáltatások és a kifizetődő munka megfelelő egyensúlyának kialakításáért, amely szociális és politikai preferenciákon, társadalmi és kulturális hagyományokon, valamint a különböző típusú hátrányos helyzetek javítása során a méltányosság és hatékonyság szempontjainak megfontolásán is múlik.

Az aktív integráció három területének közös elvei hangsúlyozzák a holisztikus megközelítés szükségességét, és konkrét, integrált keretet nyújtanak végrehajtásukhoz. Ez a strukturált folyamat rendkívül fontos annak meghatározásához, melyik a legmegfelelőbb szakpolitikai válasz a tisztes megélhetéshez szükséges szociális és lakástámogatás – ami valamennyi uniós polgár számára alapvető jog – biztosítása jelentette közös szociális kihívásra[11].

A közös elvek felismerése és elfogadása, valamint az aktív integrációs stratégia elemeinek részletesebb meghatározása érdekében a Bizottság ajánlás benyújtását tervezi, amely alapul szolgálna a tanácsi következtetések és az európai parlamenti állásfoglalás számára.

A három terület közös elveit az alábbiakban ismertetett szempontok alapján dolgozzák ki.

4.1 A társadalmi kirekesztettség elkerülését lehetővé tevő jövedelemtámogatás

A jövedelemtámogatásról szóló 1992-es ajánlás az A szakaszban és a C szakasz (3) bekezdésében tárgyalt fő elemei a tervezett stratégiában is érvényesek maradnak. Elsősorban az alábbiakat érintik:

(1) annak elismerése, hogy a személyek alapvető joga az, hogy megfelelő forrásokhoz és szociális támogatáshoz jussanak a méltóságteljes élet érdekében;

(2) e jog elismerése általános elvek feltételéhez kötött, beleértve azt, hogy mindazok, akik koruk, egészségük vagy családi helyzetük alapján képesek erre, aktívan elérhetők legyenek munkába álláshoz vagy szakképzés elkezdéséhez, illetve (adott esetben) más személyek esetében gazdasági vagy szociális integrációs intézkedések feltételéhez;

(3) e jog megvalósítása gyakorlati iránymutatások szerint, elsősorban abban, hogy az emberi méltóság tekintetében alapvető szükségletek kielégítéséhez elegendőnek tartott források összegének megfelelő mutatókra kell támaszkodnia, mint például az átlagos rendelkezésre álló jövedelem összegére, a háztartások általi fogyasztásra, a törvényes minimálbérre vagy az árszintre vonatkozó statisztikai adatokra. Annak érdekében, hogy a szükségleteket továbbra is fedezni lehessen, rendelkezni kell ezen összegeknek az említett mutatók alapján történő időszakos felülvizsgálatáról.

4.2 Kapcsolat a munkaerőpiaccal

A foglalkoztatási iránymutatásokkal összhangban a közös elvek hangsúlyozni fogják a munkaerő-piaci akadályok aktív és megelőző jellegű intézkedésekkel történő megszüntetésének jelentőségét, beleértve a szükségletek korai azonosítását, a munkakeresési támogatást, iránymutatást és képzést a személyre szabott cselekvési tervek részeként.

Annak érdekében, hogy a munkavégzés kifizetődő legyen a munkakeresők számára, szükséges az adórendszerekből és ellátási rendszerekből származó ösztönző és visszatartó tényezők folyamatos felülvizsgálata, beleértve az ellátások kezelését és feltételeit, a megfelelő szintű szociális védelem biztosítása mellett.

A hátrányos helyzetűek integrációjának támogatására a munkaerőpiac keresleti oldalára vonatkozó releváns szakpolitikákhoz tartozik a szociális gazdaság kiterjesztése, a közös szükségletekre válaszul új munkalehetőségek kialakítása, a munkavállaló felvételére irányuló pénzügyi ösztönzők létrehozása a munkaadók számára, a megkülönböztetés elleni törvények és munkajogi törvény[12].

4.3 A minőségi szolgáltatásokhoz való jobb hozzáférés

A közös elvek a nyílt koordinációs módszer, valamint a civil társadalmi szervezetekkel zajló folyamatos párbeszéd szempontjából alapvetően fontosnak tartott két fogalomra koncentrálnak, [13], azaz:

- A szolgáltatások hozzáférhetősége, ami rendelkezésre állást (fizikai távolság és tényleges elérhetőség) és megfizethetőséget jelent;

- A szolgáltatások minősége, ami a következőkből áll: a felhasználó bevonása; nyomon követés, teljesítményértékelés és a bevált gyakorlatok megosztása; befektetés az emberi tőkébe; munkafeltételek; egyenlő esélyek a felvételi politikában és a szolgáltatások nyújtásában; a szolgáltatások koordinációja és integrációja; megfelelő fizikai infrastruktúra, elsősorban a szociális lakásszolgáltatással kapcsolatban[14].

Az általános érdekű szolgáltatások, beleértve a hálózatos iparágakat (közlekedés, közművek), valamint a pénzügyi szolgáltatások fontos szerepet játszanak a társadalmi és területi kohézió biztosításában. Biztosítani kell az alapvető szolgáltatásokhoz való általános hozzáférést, és a Bizottság elkötelezett amellett, hogy ezt minden szakpolitikai területen előmozdítsa[15]. Ugyanakkor az aktív integráció szempontjából a közös elvek a általános érdekű szociális szolgáltatásokra koncentrálnak majd.

A kötelező és kiegészítő szociális biztonsági rendszerek és egészségügyi szolgáltatások mellett az általános érdekű szociális szolgáltatásokhoz tartoznak még az egyén számára közvetlenül nyújtott lényeges szolgáltatások, amelyek megelőző és szociális kohéziót elősegítő szerepet töltenek be, megkönnyítik a társadalmi integrációt és biztosítják az alapvető jogokat[16]. Ezek közé tartozik:

(1) A személyes kihívásokkal vagy válsággal (például munkanélküliség, túlzott eladósodás, kábítószer-függőség, család széthullása) küzdő személyek számára nyújtott támogatás;

(2) Olyan tevékenységek, amelyek biztosítják, hogy az érintettek képesek újból beilleszkedni a társadalomba és a munkaerő-piacra (rehabilitáció, nyelvi képzés bevándorlók számára, szakmai képzés és újbóli beilleszkedés), és biztosítják a megfizethető gyermekgondozást;

(3) A krónikus betegségekkel vagy fogyatékossággal élők beilleszkedésére irányuló tevékenységek;

(4) Szociális lakások.

5. Támogatást nyújtó uniós keret

A közös elvek végrehajtását uniós szinten szisztematikus nyomon követés és értékelés kíséri, illetve a tagállamok törekvéseit kiegészítő más kezdeményezések vagy eszközök.

A Bizottság – emlékeztetve arra, hogy az európai szociális partnerek szerepe jelentős az aktív integrációs megközelítés sikeres végrehajtásában – üdvözli a 2006-2008-as munkaprogramhoz kapcsolódó kötelezettségvállalásaikat. A Bizottság a szociális partnerekkel együtt megvizsgálja, hogyan lehet továbbfejleszteni az autonóm kezdeményezéseket az aktív integrációs megközelítést alkalmazó többi politikai terület és szereplő, például hatóságok – beleértve az e téren leginkább tevékeny regionális és helyi hatóságokat –, szolgáltatók és nem kormányzati szervezetek) közötti együttműködés erősítésével.

Az EU pénzügyi eszközei már most kulcsszerepet töltenek be a munkaerő-piaci hozzáférésre irányuló integrációs politikák kialakításának ösztönzésében. Az Európai Szociális Alap hosszú távú pénzügyi keretet biztosít, amely kiegészíti a finanszírozás nemzeti és egyéb forrásait. A Bizottság ösztönözni fogja az új ESZA-rendelet rendelkezéseinek alkalmazását az aktív integrációs intézkedések támogatása érdekében, elsősorban a következők terén: a) az aktív társadalmi és gazdasági integrációhoz vezető integrált útvonalak kialakítása és vizsgálata; b) olyan innovatív integrációs megközelítések elősegítése, amelyek a jelenlegi gyakorlattal szemben egyértelmű előnyökkel rendelkeznek; és c) a társadalmi integráció elősegítésére irányuló bevált gyakorlatok terjesztése és átadása a tagállamok között.

A tervezett megközelítés sikerének zálogát a nemzeti, regionális és helyi szereplők elkötelezettsége és teljes mértékű részvétele jelenti. Központi szerepet kell játszaniuk az uniós szintű aktív integrációs politikák kialakításában és végrehajtásában. Bevált gyakorlataik jelenleg az elvártnál kevésbé ismertek. A Bizottság ezért támogatni fogja a helyi megfigyelők hálózatának létrehozását, a PROGRESS program keretében elérhető forrásokkal is, a helyi hatóságok, szolgáltatók és nem kormányzati szervezetek uniós hálózataival partnerségben a bevált gyakorlatok ellenőrzése és támogatása érdekében, különösen a minőségi szolgáltatásokhoz való hozzáférés tekintetében.

6. Következtetések és a következő lépések

6.1 A szociális partnerekkel folytatott konzultáció

Az EK-Szerződés 138. cikkének (3) bekezdésével összhangban a szociális partnereket felkérik, hogy fejtsék ki véleményüket az ebben a közleményben körvonalazott megközelítésről, különösen pedig a következőkről:

- A javasolt eszköz , vagyis a nyílt koordinációs módszer elmélyítése e téren közös elvek elfogadásával és azok későbbi nyomon követésével és értékelésével.

- A közös elvek meghatározása az elegendő források, a befogadó jellegű munkaerőpiacok, valamint a minőségi szolgáltatásokhoz való hozzáférés tekintetében, e közlemény 4.1–4.3. szakaszában vázoltak szerint.

- A közlemény 5. szakaszában vázolt, támogatást nyújtó uniós keret .

A szociális partnereket felkérik arra is, hogy tegyenek további észrevételeket és vizsgálják meg a további kezdeményezések lehetőségét a konzultáció első szakaszában említett témákkal kapcsolatban, tekintettel a munkahely megtartásában játszott különleges szerepükre (lásd a fenti 2.3. szakasz) és fellépéseik esetleges összehangolására az aktív integrációs megközelítés más területeivel.

6.2 Az összes érdekelt féllel folytatott konzultáció

A kezdeményezés témáját tekintve, és mivel az összes érintett fél bevonása szükséges (lásd 2.4. szakasz), a Bizottság felkér minden érdekelt felet, beleértve a hatóságokat minden szinten, a civil társadalom szervezeteit és a szolgáltatókat, hogy fejtsék ki álláspontjukat a közlemény tartalmával kapcsolatban. A Bizottság elsősorban azzal kapcsolatban várja az érdekelt felek véleményét, hogy hatékonynak és kellően átfogónak tartják-e az aktív integrációt elősegíteni kívánó javaslatát.

A közlemény címzettje mellettük még az Európai Parlament, a Tanács, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság és a Régiók Bizottsága is.

6.3 Következő lépések

Az uniós és nemzeti szintű érdekelt intézmények és szervezetek bevonása érdekében a közleményt a Foglalkoztatási, Szociális és Esélyegyenlőségi Főigazgatóság honlapján elérhetővé teszik a következő címen:

http://ec.europa.eu/employment_social/consultation_en.html .

Az érdekelt felek észrevételeiket vagy javaslataikat a következő email-címre küldhetik el:

empl-active-inclusion@ec.europa.eu.

Az észrevételeknek legkésőbb 2008. február 28-án be kell érkezniük. A Bizottság részletesen megvizsgálja a kapott válaszokat, nyilvánosságra hozza következtetéseit és biztosítja a következetes nyomon követést.

[1] Az Európai Tanács 2000. március 23-24-i lisszaboni ülésének következtetései és COM(2005)24.

[2] Az európaiak 44 %-a nem rendelkezik internetes és számítógépes ismeretekkel.

[3] COM(2006) 44, 2006.2.8.

[4] COM(2006) 44.

[5] A Tanács 1992. június 24-i ajánlása (91/441/EGK). Lásd még: a Tanács 1992. június 27-i ajánlása (92/442/EGK).

[6] A konzultáció eredményei a következő oldalon olvashatók: http://ec.europa.eu/employment_social/social_protection/pensions_en.htm#forum

[7] Lásd Iránymutatások a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozóan (2005-2008), HL L 205., 2005.8.6., 21. o.

[8] Az Európai Unió Tanácsa (6706/07).

[9] Az Európai Unió Tanácsa (7341/05).

[10] COM(2007) 332., 2007.6.14.

[11] Az Európai Unió alapjogi chartája, 34. cikk (3) bekezdés.

[12] SEC(2007) 329., 2007.3.6., 51-58. o.

[13] Lásd http://www.peer-review-social-inclusion.net/key-issues/quality-and-accessibility-of-social-services/ , elsősorban Halloran J. and K. Calderon-Vera (2007) “Access to quality social services – A strategy paper” (Hozzáférés minőségi szociális szolgáltatásokhoz – stratégiai dokumentum).

[14] Az általános érdekű szociális szolgáltatásokról szóló készülő közlemény a közösségi szabályok alkalmazására vonatkozó bizonytalanságokkal foglalkozik. Többek között feltárja, miként alkalmazhatók eredményesebben az általános érdekű szociális szolgáltatások területén a közbeszerzés szabályai. A bizonytalanságok tisztázása mellett további kezdeményezéseket tartalmaz a minőség meghatározása és értékelése terén.

[15] COM(2004) 374., 2004.5.12.

[16] COM(2006) 177., 2006.4.26.