EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2022.10.26. COM(2022) 541 final 2022/0345(COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE a települési szennyvíz kezeléséről (átdolgozás) (EGT-vonatkozású szöveg) {SEC(2022) 541 final} - {SWD(2022) 541 final} - {SWD(2022) 544 final}



TARTALOMJEGYZÉK INDOKOLÁS 2 1.A JAVASLAT HÁTTERE2 2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG5 3.AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI6 4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK12 5.EGYÉB ELEMEK12 INDOKOLÁS 1.A JAVASLAT HÁTTERE • A javaslat indokai és céljai A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelvet 1991-ben fogadták el. Az irányelv célja „a környezet megóvása a települési forrásokból és meghatározott iparágakból származó szennyvízkibocsátások káros hatásaitól”. A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a 2 000-nél több lakosú agglomerációk szennyvizét az uniós minimumszabályoknak megfelelően gyűjtsék össze és kezeljék. A tagállamoknak az irányelvben foglalt kritériumok alapján „érzékeny területeket” is ki kell jelölniük, amelyek esetében szigorúbb előírások és határidők alkalmazandók. Emellett a tagállamoknak kétévente jelentést kell tenniük az irányelv végrehajtásáról. Ezeket az információkat a Bizottság kétévente jelentésekben teszi közzé. 2019-ben lezárult az irányelv mélyreható REFIT-értékelése (a továbbiakban: értékelés), amely megerősítette, hogy az irányelv végrehajtása a szennyezőanyag-kibocsátás jelentős csökkenését eredményezte. EU-szerte mintegy 22 000 város szennyvizét – ami mintegy 520 millió lakosegyenérték (LE) szennyezésének felel meg – központosított rendszerekben kezelik. Az uniós tavak, folyók és tengerek minőségére gyakorolt hatások láthatók és kézzelfoghatók. Az irányelv hatékonyságának egyik kulcsa a követelményei egyszerűségében rejlik, ez ugyanis megkönnyíti a jogérvényesítést. Az Unióban jelenleg a szennyvíz 98 %-át megfelelően gyűjtik és 92 %-át megfelelően kezelik, csupán néhány tagállamnak okoz még mindig nehézséget a teljes megfelelés elérése. Az uniós finanszírozás révén a tagállamok jelentős támogatásban részesülnek a szükséges beruházások megvalósításához. Unió-szerte évente átlagosan 2 milliárd eurót fordítanak a vízellátásra és a szanitációra irányuló beruházásokra. Az értékelés szerint a végrehajtást és a pénzügyi támogatást ötvöző megközelítés megtérült, és hozzájárult az irányelvnek való egyre magasabb szintű megfelelés biztosításához. A szennyvíztisztító telepeket főként (60 %) állami, az illetékes hatóságok tulajdonában álló vállalatok üzemeltetik. Ugyanakkor az üzemeltetők lehetnek az illetékes hatóságok által megbízott magánvállalkozások vagy vegyes társaságok is. Egy úgynevezett „kötött” piac részét képezik, mivel a nyilvános hálózathoz csatlakozó személyeknek és vállalkozásoknak nem áll módjukban üzemeltetőt választani. Mind az értékelés, mind a konzultációs folyamat megerősítette, hogy az ágazat megfelelően reagál a jogi követelményekre. Az értékelés a fennmaradó kihívások három fő csoportját azonosította, amelyek alapul szolgáltak a hatásvizsgálat problémáinak meghatározásához: 1. Települési forrásokból származó fennmaradó szennyezés: Az irányelv a háztartási forrásokból származó, központosított létesítményekben gyűjtött és kezelt szennyezésre összpontosít. Kevesebb figyelmet fordít a települési szennyezés egyéb, mára meghatározóvá vált forrásaira (2 000 LE alatti kisebb városok, decentralizált létesítmények, esővízből származó szennyezés). Az egyes szennyező anyagok kezelésére vonatkozó határértékek az 1991 óta bekövetkezett műszaki fejlődés okán elavultnak számítanak, és olyan új szennyező anyagok jelentek meg, mint a mikroműanyagok és a mikroszennyező anyagok, amelyek környezeti, illetve népegészségügyi szempontból már igen alacsony koncentrációban károsak lehetnek. 2. Az irányelv összehangolása az európai zöld megállapodással: Az irányelv elfogadása óta új társadalmi kihívások jelentek meg. Az európai zöld megállapodás ambiciózus szakpolitikai célkitűzéseket határoz meg az éghajlatváltozás elleni küzdelem, az uniós gazdaság körforgásos jellegének fokozása és a környezetkárosodás mérséklése érdekében. A szennyvízágazatban a következők érdekében van szükség további erőfeszítésekre: az üvegházhatásúgáz-kibocsátások csökkentése (34,45 millió tonna CO2e/év – a teljes uniós kibocsátás mintegy 0,86 %-a), az energiafogyasztás csökkentése (a teljes uniós energiafelhasználás mintegy 0,8 %-a), a körforgásos jelleg fokozása az iszapkezelés javításával (nevezetesen a nitrogén, a foszfor és az esetlegesen értékes szerves anyagok hatékonyabb visszanyerése révén), valamint a kezelt víz biztonságos újrafelhasználásának növelése.

3. Elégtelen és egyenlőtlen irányítás: Az értékelés és egyes OECD-tanulmányok rávilágítottak arra, hogy a különböző üzemeltetők teljesítményének és átláthatóságának szintje tekintetében jelentős eltérések vannak. A Számvevőszék egyik jelentése azt is kiemelte, hogy a „szennyező fizet” elvet nem alkalmazzák megfelelően. A nyomonkövetési és jelentéstételi módszereket tovább lehetne javítani, elsősorban a digitalizáció révén. Végezetül a közelmúltbeli Covid19-válság megmutatta, hogy a szennyvíz népegészségügyi szempontból rendkívül naprakész és megbízható forrása a hasznos információknak, feltéve, hogy az egészségügyért és a szennyvízkezelésért felelős illetékes hatóságokat megfelelően koordinálják. Az irányelv felülvizsgálata a levegőre, a vízre és a talajra vonatkozó szennyezőanyag-mentességi cselekvési terv egyik teljesítendő célkitűzése. A felülvizsgálat fő célja, hogy a fent említett kihívásokat költséghatékony módon kezelje amellett, hogy az irányelv a megfelelő végrehajtás és a benne foglalt követelmények érvényre juttatása érdekében a lehető legnagyobb mértékben megőrizze egyszerűségét.

• Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv felülvizsgálata várhatóan tovább csökkenti a települési forrásokból származó szennyezéskibocsátást. Ebben az értelemben közvetlenül kapcsolódik a felszíni és a felszín alatti víztestekben előforduló szennyező anyagok elfogadható szintjét szabályozó víz-keretirányelv két külön irányelvében, azaz a környezetminőségi előírásokról szóló irányelvben és a felszín alatti vizekről szóló irányelvben foglalt szennyező anyagok jegyzékének felülvizsgálatához. A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv felülvizsgálata kedvező hatással lesz a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv jövőbeli felülvizsgálatára, csakúgy mint a fürdővíz-minőségi irányelv felülvizsgálatára . Kapcsolódik továbbá az ipari kibocsátásokról szóló irányelv felülvizsgálatához és az Európai Szennyezőanyag-kibocsátási és -szállítási Nyilvántartásról szóló rendelet kapcsolódó felülvizsgálatához, mivel egyes ipari kibocsátások gyűjtése nyilvános gyűjtőhálózatokon keresztül történik. A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv felülvizsgálatának részét képezi az elsősorban gyógyszerek és testápolási termékek használatából származó mikroszennyező anyagok további csökkentése, ami hozzá fog járulni a vegyi anyagokra vonatkozó fenntarthatósági stratégia és a gyógyszerstratégia megfelelő végrehajtásához is. A körforgásos gazdaságra vonatkozó cselekvési terv egyértelműen jelzi, hogy a települési szennyvíz ágazatának szorosabban be kell épülnie a körforgásos gazdaságba. Ez különösen fontos a szennyvíziszapról szóló irányelv esetében, amely szabályozza a szennyvíziszap mezőgazdasági felhasználását, és hatással van a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó uniós talajvédelmi stratégiában bejelentett talajegészségi javaslatra. Közvetlen kapcsolat áll fenn a biodiverzitási stratégiával, mivel a vízszennyezés csökkentése közvetlenül gyakorol kedvező hatást az ökoszisztémákra. A zöld városokat célzó – például a természet helyreállításáról szóló rendeletből eredő – intézkedések amellett, hogy jó élőhelyet teremthetnek a beporzók, a madarak és más fajok számára, közvetlenül hozzájárulhatnak az esővíz és az annak nyomán keletkező szennyezés ellenőrzéséhez is, miközben javítják az általános életminőséget. A vízminőség és a vízmennyiség urbanizált környezeten belüli jobb kezelése szintén hozzájárul majd az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodáshoz. • Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival Az újonnan kialakult geopolitikai környezet megköveteli, hogy az EU drasztikusan felgyorsítsa a tiszta energiára való átállást annak érdekében, hogy véget vessen a megbízhatatlan beszállítóktól és az ingadozó fosszilis tüzelőanyagoktól való függőségének. A REPowerEU terv célkitűzéseivel és a megújulóenergia-irányelvet módosító, a szennyvíztisztító létesítményeket már „megújuló energiaforrások hasznosítására alkalmas célterületekként” meghatározó 2022. évi jogalkotási javaslattal (COM(2022) 222) összhangban az irányelv felülvizsgálata várhatóan közvetlenül hozzájárul majd ezekhez a célkitűzésekhez azáltal, hogy egyértelmű és mérhető célkitűzést határoz meg a szennyvízkezelési ágazat energiasemlegességének 2040-ig történő elérésére vonatkozóan. Az e tekintetben élen járó tagállamok tapasztalatai azt mutatják, hogy mindez az energiahatékonyság javítását célzó, az energiahatékonyság elsődlegességének elvével összhangban lévő intézkedések kombinációjával, valamint a megújuló energiaforrások, különösen az iszapból előállított, a földgázimport kiváltására alkalmas biogáz előállításával teljesíthető. E célkitűzés teljes mértékben összhangban áll az uniós klímasemlegességi célkitűzéssel, amelyet az európai klímarendelet és a közös kötelezettségvállalási rendelet együttesen határoz meg, és amely előírja, hogy a tagállamok nemzeti célkitűzéseiknek megfelelően csökkentsék a kibocsátáskereskedelmi rendszeren kívüli ágazatokból származó üvegházhatásúgáz-kibocsátásaikat. Összhangban van továbbá az energiahatékonysági irányelv átdolgozására irányuló közelmúltbeli javaslattal – amely az összes közintézmény energiafogyasztását illetően 1,7 %-os éves szintű csökkentési célértéket irányoz elő –, a megújulóenergia-irányelv (RED II) felülvizsgálatára irányuló 2021. évi javaslattal, valamint a REPowerEU tervvel, amely 2030-ra 45 %-ra emeli a megújuló energia részarányára vonatkozó célértéket. A kezdeményezés hozzájárulhat a REPowerEU terv azon célkitűzéséhez is, hogy 2030-ig Unió-szerte 35 milliárd köbméterre növekedjen a biometán-termelés, valamint a metánkibocsátás csökkentéséről szóló rendeletre irányuló 2021. évi bizottsági javaslathoz (COM(2021) 805) is. Ezen irányelv felülvizsgálata teljes mértékben összhangban van az Európa jövőjéről szóló konferencia végleges javaslataival, különösen a szennyezés kezelésére vonatkozó javaslatokkal, konkrétabban „A vízforrások védelme, valamint a folyók és az óceánok szennyezése elleni fellépés, többek között a mikroműanyag-szennyezés kutatása és az ellene folytatott küzdelem révén” témakörben született 2.7. javaslattal. Végezetül ez a javaslat közvetlenül hozzá fog járulni a szociális jogok európai pillérének 20. elvéhez. Az EU elkötelezett továbbá a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlődési menetrend és annak fenntartható fejlődési céljai mellett, amelyek közül a 6. fenntartható fejlődési cél mindenki számára biztosítani kívánja a higiéniás létesítményekhez való megfelelő és méltányos hozzáférést. 2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG • Jogalap A települési szennyvíz kezeléséről szóló hatályos irányelv az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 192. cikkének (1) bekezdésén alapul, amely kimondja, hogy az Unió környezetpolitikájának célja a magas szintű védelem, figyelembe véve az Unió különböző régióinak helyzetében mutatkozó különbségeket. Ez a politika az elővigyázatosság és a megelőzés elvén, a környezeti károk elsődlegesen a forrásuknál történő elhárításának elvén, valamint a „szennyező fizet”-elven alapul. A szennyvízkezelés területén ezért e kulcsfontosságú rendelkezéseknek megfelelően és a tagállamokkal megosztott hatáskör fényében kell intézkedéseket hozni. Ez azt jelenti, hogy az EU csak a szükségesség, a szubszidiaritás és az arányosság elvének kellő figyelembevételével alkothat jogszabályokat. • Szubszidiaritás (nem kizárólagos hatáskör esetén) Az uniós fellépés továbbra is alapvető ahhoz, hogy az uniós lakosok élvezhessék a folyók, tavak, felszín alatti vizek és tengerek jobb vízminőségét. Mivel az uniós víztestek 60 %-a országhatáron átnyúlik, mindenhol azonos szintű és azonosan ütemezett védelmet kell biztosítani ahhoz, hogy el lehessen kerülni annak kockázatát, hogy egyes tagállamok erőfeszítéseit aláássa más tagállamok előrehaladásának hiánya. Az értékelés kimutatta, hogy a legtöbb tagállamban az irányelv volt az egyetlen mozgatórugó a szükséges infrastruktúrákba való beruházáshoz. Az értékelés azt is megerősítette, hogy az uniós fellépés révén valamennyi tagállamban biztosítható a környezet és az emberi egészség azonos szintű védelme. A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv végrehajtásának elmúlt 30 évében a fürdőhelyek (idegenforgalom és szabadidős tevékenységek), az ivóvíz előállításához használt nyersvíz és általában a víztestek minősége vagy változatlan maradt, vagy számos esetben javult. A közelmúltbeli Covid19-világjárvány rámutatott, hogy a vírus terjedése tekintetében a tagállamok kölcsönösen függenek egymástól. A szennyvízben előforduló kóroki tényezők hatékony, gyors és összehangolt nyomon követésének biztosítása az egész EU számára előnyös lehet. Harmonizált és integrált uniós fellépés hiányában csak néhány – valószínűleg a legfejlettebb – tagállamban lenne lehetőség az új vírustípusok nyomon követésére és a szennyvíz egyéb releváns egészségügyi paramétereinek felügyeletére. Javítani kell a higiéniás létesítményekhez való hozzáférést, hogy azok minden uniós lakos számára elérhetők legyenek. Hasonlóképpen mindenki számára egyenlő hozzáférést kell biztosítani bizonyos alapvető információkhoz (a szennyvíztisztító telepek gazdasági és környezeti teljesítményére vonatkozóan). Minden tagállamnak szembe kell néznie az éghajlatváltozás következményeivel, és ez különösen igaz a hidrológiai rendszereik összefüggésében. A csapadékeloszlás megváltozott, ami – az áradásokon túl – növeli a kezeletlen esővíz (záporvíz túlfolyás és városi lefolyás) okozta szennyezés kockázatát. Hasonlóképpen, az új szennyező anyagok, például a mikroszennyező anyagok és a mikroműanyagok minden tagállamban jelen vannak. Ugyanez a helyzet a települési forrásokból származó fennmaradó terhelések többsége esetében is, amelyek valamennyi tagállamban hatással vannak a vízminőségre. Emellett az azonosított problémák kiváltó okai tagállamonként nagyon hasonlóak. Végezetül az értékelés kimutatta, hogy az uniós szabványok kulcsfontosságú mozgatórugói a globálisan is versenyképes uniós vízipar fejlődésének. Az irányelv elfogadása óta a szennyvízkezelés területén több, a világ élvonalába tartozó jelentős vállalatot hoztak létre, amelyek szolgáltatásaikat világszerte exportálják. Az uniós szabványok további korszerűsítése – például a mikroszennyező anyagokra és az energiafelhasználásra vonatkozó új követelmények révén – ösztönözné az innovációt és végső soron a méretgazdaságosságot. • Arányosság Az előnyben részesített alternatíva egy arányos intézkedéscsomag, amely az összes lehetőség közül a legjobb ár-érték arányt képviseli (további részletekért lásd a hatásvizsgálat 7.1. szakaszát). Az optimális megoldást körültekintően választották ki, és a következőkön alapul: ·a költség-haszon elemzés (illetve a mikroszennyező anyagok esetében a költséghatékonysági elemzés, mivel nem áll rendelkezésre megbízható módszer a pénzben kifejezett előnyök megállapítására): a pénzben kifejezett előnyök valamennyi tagállam esetében szisztematikusan magasabbak, mint az előnyben részesített alternatíva egyes intézkedéseinek költségei;

·az adminisztratív terhek csökkentése és a végrehajthatóság: azáltal, hogy az alternatíva csak korlátozott számú létesítményt és agglomerációt érint, az adminisztratív terhek arányos szinten tartása és a magas szintű végrehajthatóság biztosítása mellett jelentős eredmények érhetők el az olyan kulcsfontosságú paraméterek tekintetében, mint a szennyezéscsökkentés, az energiafelhasználás és az ÜHG-kibocsátás; ·kockázatalapú megközelítés bevezetése a legtöbb javasolt intézkedés esetében, ami segít biztosítani, hogy a beruházásokra ott kerüljön sor, ahol szükség van rájuk. Annak érdekében, hogy szükség esetén optimális helyi szintű megoldásokat lehessen alkalmazni, kellő mozgástér marad a nemzeti vagy helyi hatóságoknál. Ez a helyzet például az energiasemlegességi célkitűzés elérése vagy az esővízből származó kibocsátások integrált vízgazdálkodási tervek révén történő csökkentése esetében. • A jogi aktus típusának megválasztása A kezdeményezés célja az irányelv átdolgozásával érhető el leghatékonyabban, amely – amint azt a REFIT-értékelés is kiemelte – a legmegfelelőbb jogi eszköz a települési szennyvíz összegyűjtésének és kezelésének szabályozására. Az irányelvek azt követelik meg a tagállamoktól, hogy a kitűzött célokat elérjék, és az intézkedést nemzeti anyagi jogi és eljárási jogi rendszerükbe átültessék. E megközelítés nagyobb szabadságot biztosít a tagállamoknak az uniós intézkedések végrehajtásakor, mint egy rendelet, hiszen a tagállamok így megválaszthatják az irányelvben foglalt intézkedések végrehajtásának legmegfelelőbb eszközeit. 3.AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI • A jelenleg hatályban lévő jogszabályok utólagos értékelése/célravezetőségi vizsgálata A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv REFIT-értékelésére 2019-ben került sor. Az értékelésben azonosított három fő kihíváson felül (lásd fent) a hatékonyságértékelés azt mutatta, hogy az irányelv eredményesen csökkentette a települési pontszerű forrásokból (háztartási/települési szennyvíz és hasonló ipari szennyezés) származó célzott szennyező anyagok jelentette terhelést. A kezelt szennyvíz biokémiai oxigénigénye, nitrogén- és foszforterhelése 1990 és 2014 között Unió-szerte 61 %-kal, 32 %-kal, illetve 44 %-kal csökkent. Ez egyértelműen javította az uniós víztestek minőségét. A koherencia értékelése szerint az irányelvet összességében belső koherencia jellemzi. A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv összességében szinergiában van más uniós jogszabályokkal, és erőteljesen hozzájárul a víz-keretirányelv, a fürdővíz-minőségi irányelv és az ivóvíz-irányelv célkitűzéseinek eléréséhez. Korlátozott mértékű átfedéseket azonosítottak a tekintetben, hogy az ipari kibocsátásokról szóló irányelvvel összevetve mely tevékenységek tartoznak a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv hatálya alá. Általánosságban nem merültek fel problémák az újabb uniós szakpolitikákkal való koherencia terén; azonban adódhatnak lehetőségek a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv, valamint az éghajlat- és energiapolitika közötti összhang javítására. A relevancia és a hatékonyság elemzése rámutatott, hogy a beavatkozásokra változatlanul szükség van, nem utolsósorban azért, mert a nem megfelelően kezelt vagy kezeletlen települési szennyvíz továbbra is az egyik fő oka annak, hogy az uniós vizek nem érik el a víz-keretirányelv szerinti legalább jó állapotot. Emellett a tudományos közösséget, a politikai döntéshozókat és a közvéleményt egyre intenzívebben foglalkoztatja az új szennyező anyagok, többek között a mikroszennyező anyagok, például a gyógyszerek és a mikroműanyagok víztestekben való előfordulására utaló egyre több bizonyíték. Ami a körforgásos gazdaságban rejlő lehetőségeket illeti, a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv rendelkezései korlátozottak a szennyvíz és az iszap újrafelhasználására, illetve az értékes összetevők visszanyerésére vonatkozóan. Ezeket soha nem hajtották végre következetesen, részben a szigorú uniós szintű harmonizált szabványok hiánya és az emberi egészséget érintő potenciális kockázatok miatt. Az uniós hozzáadott érték értékelése során – amely magában foglalta annak vizsgálatát is, hogy a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv megfelel-e a szubszidiaritás elvének – az érdekelt felek széles köre elismerte, hogy az irányelvre továbbra is szükség van, és visszavonása negatív hatásokkal járna. Az irányelv a határokon átnyúló uniós vízmedencék mintegy 60 %-ának nyújt védelmet a szennyvízkibocsátás káros hatásaival szemben. Végezetül az értékelés számos lehetőséget azonosított az egyszerűsítésre és a digitalizáció jobb kiaknázására, és ezek az irányelv felülvizsgálatában is megjelentek. Az értékelést a Szabályozói Ellenőrzési Testület javaslatai (2019. július 17-i vélemény) nyomán átdolgozták, különösen az egyes tagállamok megfelelési nehézségei mögött meghúzódó fő okok, az uniós vizek minőségét befolyásoló tágabb összefüggések, valamint az új szennyező anyagok kezelésének fontossága tekintetében. A következtetéseket megerősítették, és további részletekkel egészítették ki az egyes tagállamok helyzetét illetően. • Az érdekelt felekkel folytatott konzultációk Az értékelés, majd a hatásvizsgálat mélyreható konzultációs folyamat tárgyát képezte, amely a konzultációs stratégiában meghatározott különféle konzultációs tevékenységeket foglalta magában. Az érdekelt felekkel folytatott konzultációra kiválasztott módszerek egyrészt félig strukturált interjúkból, interaktív műhelyfoglalkozásokból és széles körű online nyilvános konzultációból álltak, amelyek célja az érdekelt felek széles körének elérése volt különböző témákban, másrészt írásbeli konzultációra is sor került a modellezéshez szükséges tényszerű információk és feltételezések összegyűjtése érdekében. Az érdekelt felek zárókonferenciáján összegyűjtötték a Bizottság által javasolt különböző szakpolitikai alternatívákkal kapcsolatos véleményeket. Az online nyilvános konzultáció 12 hétig, 2021. április 28. és július 21. között zajlott. Összesen 285 válasz és 57 állásfoglalás érkezett. Az online nyilvános konzultáció során a válaszadók szennyvízszennyezéssel kapcsolatos problémákról és e problémák lehető legjobb kezeléséről alkotott véleményét gyűjtötték össze. A kérdéseket úgy állították össze, hogy a válaszadók az állításokat vagy a javasolt intézkedéseket egy egytől (egyáltalán nem ért egyet/legkevésbé hatékony) ötig (teljes mértékben egyetért/leghatékonyabb) terjedő skálán értékelték. A tagállamokkal több alkalommal is konzultáltak. A tagállami szakértőkkel tartott külön találkozó már a folyamat kezdetén segített azonosítani a bevált gyakorlatokat és a lehetséges alternatívákat. Ezt 2020-ban az egyes tagállamokkal folytatott külön konzultáció egészítette ki, amelynek célja egy szilárd kiindulási alap kialakítása volt (lásd alább). Emellett 2021-ben négy online tematikus munkaértekezletet tartottak a következőkről: i. nyomon követés és jelentéstétel; ii. szennyvíz és iszap; iii. költségek és hasznok; és iv. integrált vízmegfigyelés. Az érdekelt felek 2021. október 26-i virtuális zárókonferenciáján bemutatták a főbb alternatívákat és a hatásvizsgálat előzetes eredményeit (a konferencián 27 tagállamból 226 szervezet képviseletében 312 résztvevő vett részt). Összességében az érdekelt felek között széles körű egyetértés alakult ki az irányelv felülvizsgálatának és korszerűsítésének szükségességét, valamint a hatásvizsgálatban szereplő elemzés során figyelembe veendő főbb alternatívákat illetően. Az előnyben részesített alternatíva szerinti intézkedéseket az érdekelt felek összességében megfelelően támogatják, a felmerült lehetőségektől és az érdekelt felek adott csoportjaitól függően árnyalatnyi eltérésekkel. Az érdekelt felek körében például széles körű egyetértés alakult ki azzal kapcsolatban, hogy foglalkozni kell a szennyvízből származó mikroszennyező anyagok kérdésével. Néhány (vegyipari és gyógyszeripari) üzleti érdekelt fél kivételével valamennyi érdekelt fél – beleértve a vízzel foglalkozó vállalkozásokat is – támogatta a mikroszennyező anyagok eltávolítására vonatkozó követelményt. A legtöbb érdekelt fél hangsúlyozta a forrásnál megteendő intézkedések fontosságát, valamint azt is, hogy hatékonyabban kell alkalmazni a „szennyező fizet” elvet azáltal, hogy a gyártókra kell hárítani a mikroszennyező anyagok kezeléséhez szükséges további eljárások költségeiért való pénzügyi felelősséget. A kiterjesztett gyártói felelősségre vonatkozó megközelítést az érdekelt felek többsége széles körben támogatta, kivéve a gyógyszer- és vegyipart, amelyek általában nem támogatják ezt a rendszert. Ezt elsősorban azzal indokolják, hogy a pénzügyi felelősséget vagy meg kell osztani a lánc valamennyi szereplője között (az ipartól a fogyasztókig terjedően) vagy pedig a hatóságokra kell hárítani.

Az energetikai auditok széles körű támogatást kaptak, míg az energiasemlegességre vonatkozó uniós célkitűzéseket és célértékeket a tagállamok, illetve a helyi hatóságok kevésbé támogatták, mint más érdekelt felek. További visszajelzéseik alapján a vízügyi ágazat legjelentősebb képviselői hajlandóságot mutatnak arra, hogy az energia- és klímasemlegességi célértékeket a jelentésben előirányzottnál rövidebb határidővel (2030) tűzzék ki. A legfejlettebb tagállamok egyértelműen támogatták az általuk alkalmazott célértékhez hasonló uniós szintű célértéket. Végezetül az érdekelt felek bizonyos szempontok, például az eutrofizáció által érintett „érzékeny” területek kijelölésére vonatkozó kritériumok pontosítását is kérték. • Szakértői vélemények beszerzése és felhasználása Az érdekelt felekkel folytatott konzultáció mellett az alábbi fő információforrásokat használták fel a hatásvizsgálat elkészítéséhez: A JRC által kidolgozott modellek: A JRC évek óta foglalkozik azzal, hogy a vízminőségre és -mennyiségre vonatkozóan uniós modelleket dolgozzon ki. Ezeket a modelleket hozzáigazították az értékeléssel és a hatásvizsgálattal kapcsolatos szakpolitikai kérdésekhez. Ad hoc szakértőkkel folytatott konzultáció: a JRC és a Környezetvédelmi Főigazgatóság (DG ENV) vezetésével egy szakértői minikonzorciummal is konzultáltak konkrét szakpolitikai kérdésekről (egyedi vagy más megfelelő rendszerek, antimikrobiális rezisztencia, kombinált szennyvízcsatorna-túlfolyások és városi lefolyás, tápanyagok, mikroműanyagok és üvegházhatásúgáz-kibocsátás). Minden egyes kérdésről jelentés készült, amelyet közvetlenül felhasználtak a hatásvizsgálatban vagy a JRC-modell kiigazítására. Az elkövetkező hónapokban várhatóan az összes jelentést közzéteszik. A Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet (OECD) támogatása: A Környezetvédelmi Főigazgatóság együttműködött az OECD-vel a hatásvizsgálathoz kapcsolódó, az előnyökre vonatkozó módszertan kidolgozásában. Az OECD több jelentést is készített a REFIT-értékelés alátámasztására. Ezen túlmenően az OECD elemezte az átláthatósággal és az irányítással kapcsolatos kérdéseket. A tagállamokkal folytatott részletes konzultáció: 2020-ban minden tagállammal külön konzultációt szerveztek, hogy szilárd alapforgatókönyvet dolgozzanak ki, és bizonyítékokat gyűjtsenek a bevált gyakorlatokról. Minden ország esetében a JRC modellezéssel összefüggésben használni kívánt hipotézise szerint előre kitöltött adatlapból indultak ki. E konzultáció során valamennyi tagállam ad-hoc észrevételeket tett. A hatásvizsgálat alátámasztására két támogatási szerződést ítéltek oda külső tanácsadóknak: az egyiket az általános hatásvizsgálatra, a másikat pedig a mikroszennyező anyagokra vonatkozó kiterjesztett gyártói felelősségi rendszer megvalósíthatóságára. • Hatásvizsgálat Hatásvizsgálat készült. Az összefoglaló és a Szabályozói Ellenőrzési Testület 2022. június 3-i kedvező véleménye a következő linken érhető el: A Bizottság dokumentum-nyilvántartása (europa.eu) Az értékelés során felmerült egyes problémákhoz kapcsolódóan a tagállamokban alkalmazott bevált gyakorlatok, valamint az érdekelt felekkel folytatott részletes konzultációk alapján azonosították a szakpolitikai alternatívákat. Az érdekelt felek által nem támogatott és a nehezen végrehajtható lehetőségeket már korai szakaszban elvetették. Különböző ambíciószinteket dolgoztak ki az alacsony ambíciószinttől (csak a nagyobb létesítményekre alkalmazott intézkedések) a kockázatalapú megközelítést használó köztes ambíciószinten át (csak környezeti vagy népegészségügyi kockázat esetén hozott intézkedések) a magas ambíciószintig (ugyanazon intézkedések, de a kisebb létesítményekre is alkalmazva). Egyes kérdésekben a konzultáció rámutatott, hogy a lehetőségek korlátozottak – például a nem központosított létesítmények (azaz egyedi vagy más megfelelő rendszerek), az átláthatóság és az egészségügyi paraméterek nyomon követése esetében. Más problémák (a heves esőzések hatásai, vagy az energiafelhasználás) esetében a szubszidiaritás elvével összhangban elegendő rugalmasságot hagytak ahhoz, hogy a helyi szinten legköltséghatékonyabb megoldásokat lehessen alkalmazni. Az egyes alternatívák hatásait a JRC által korábban kidolgozott és a REFIT-értékelésben is használt modell segítségével értékelték. Viszonyítási alapként kidolgoztak egy alapforgatókönyvet (amely a hatályos irányelvnek való teljes megfelelést, egyes tagállamok esetében pedig további határidőket feltételez) és egy maximális megvalósítható forgatókönyvet. Az előnyben részesített alternatíva kiválasztása minden probléma esetében több kritérium alapján történt: költség/haszon, költség/hatékonyság, az európai zöld megállapodás célkitűzéseihez való hozzájárulás, a vízszennyezés-csökkentés mértéke, végrehajthatóság és az adminisztratív terhek csökkentése. Az előnyben részesített alternatíva egy arányos intézkedéscsomag, amely az összes lehetőség közül a legjobb ár-érték arányt képviseli. A következő főbb intézkedéseket 2040-ig fokozatosan vezetik be. Az irányelv hatályát kiterjesztik az 1 000 LE feletti agglomerációkra. A decentralizált létesítményekre (egyedi vagy más megfelelő rendszerekre) vonatkozóan új szabványok kerülnek kidolgozásra, míg a tagállamoknak hatékony ellenőrzést kell bevezetniük e létesítmények tekintetében. Az esővíz okozta szennyezés csökkentése érdekében a tagállamoknak integrált vízgazdálkodási terveket kell kidolgozniuk és végrehajtaniuk minden olyan nagy, illetve 10 000 LE feletti agglomerációban, ahol környezeti kockázat áll fenn. Elsőbbséget élveznek a megelőző intézkedések, többek között a zöld infrastruktúrák, valamint a meglévő gyűjtési, tárolási és kezelési rendszerek optimalizálása a digitalizáció egyértelműen meghatározott szabványokon és előírásokon alapuló jobb kihasználása révén. A nitrogén és a foszfor kezelésére vonatkozó szigorúbb határértékekkel tovább csökken a tápanyag-kibocsátás. Ezeket az új szabványokat szisztematikusan alkalmazni fogják az összes nagyobb, 100 000 LE feletti létesítményre, de minden olyan 10 000 LE feletti létesítményre is, amely olyan területen helyezkedik el, ahol az eutrofizáció továbbra is problémát jelent. Új határértékeket állapítanak meg a további kezelést igénylő mikroszennyező anyagokra vonatkozóan. Ezt először az összes nagy létesítményben vezetnék be, majd minden olyan 10 000 LE feletti létesítményben, amely esetében egyértelmű és egyszerű kritériumok alapján környezeti vagy népegészségügyi kockázat áll fenn.

A gyógyszerekre és a testápolási termékekre – a káros mikroszennyező anyagok két fő forrására – irányuló gyártói felelősségi rendszer célja, hogy fedezze a mikroszennyező anyagok további kezelése jelentette költségeket, és ösztönözze, hogy az uniós piacon kevésbé káros termékeket hozzanak forgalomba. A tagállamoknak jobban nyomon kell követniük és a forrásnál kell ellenőrizniük a nem háztartási szennyezést. Ennek célja az iszap és a kezelt víz újrafelhasználási lehetőségeinek bővítése, valamint a környezetbe kibocsátott nem kezelhető anyagok és a szennyvíztisztító telepek működési zavarai jelentette kockázatok csökkentése. Az egyes tagállamokban már alkalmazott bevált gyakorlatokkal összhangban 2040-ig valamennyi 10 000 LE feletti szennyvízkezelő létesítmény tekintetében nemzeti szintű energiasemlegességi célkitűzés kerül meghatározásra; ez azt jelenti, hogy az ágazat által felhasznált energiának egyenértékűnek kell lennie az ágazat által termelt megújuló energiával; e célkitűzés megvalósításához hozzájárulnak a 10 000 LE feletti létesítmények esetében előírt energetikai auditok is. Az ágazat irányításának javítása érdekében a szennyvíztisztító telepeket felkérik, hogy kövessenek nyomon és tegyenek átláthatóvá bizonyos fő teljesítménymutatókat. A nemrégiben elfogadott, a vízellátáshoz való hozzáférést is javító felülvizsgált ivóvíz-irányelvvel teljes összhangban javul a higiéniás létesítményekhez való hozzáférés. A digitalizáció kínálta lehetőségek jobb kihasználása érdekében javulni fog a nyomon követés és a jelentéstétel. A tagállamoknak meg kell szervezniük az egészségügyért és a szennyvízkezelésért felelős illetékes hatóságok közötti együttműködést annak érdekében, hogy bizonyos kulcsfontosságú népegészségügyi paramétereket – például egyes vírusok, mint a SARS-Covid-2 jelenlétét – folyamatosan felügyeljék. A 2040-es időtáv elegendő időt biztosít a tagállamoknak ahhoz, hogy végrehajtsák a szükséges beruházásokat. Köztes célkitűzéseket is beiktatnak, így biztosítva az irányelv fokozatos végrehajtását, valamint a néhány tagállamban esetlegesen előforduló késedelmek esetén a korai szakaszban meghozott intézkedéseket. Az intézkedések várhatóan 2040-re lépnek teljes körűen életbe, az előnyben részesített alternatíva akkor jelentkező fő hatásai a következőképpen foglalhatók össze: ·Ami a vízszennyezést illeti, az alapforgatókönyvhöz képest a teljes szennyezés 4,8 millió LE-kel (azaz 105 014 tonnával) csökkenne a BOI esetében, 56,4 millió LE-kel (azaz 229 999 tonnával) a nitrogén esetében, 49,6 millió LE-kel (azaz 29 678 tonnával) a foszfor esetében, 77,4 millió LE-kel a mikroszennyező anyagokból adódó mérgezőanyag-terhelés esetében és 24,8 millió LE-kel az E. coli esetében. A mikroműanyagok kibocsátása addigra várhatóan 9 %-kal csökken, főként az esővíz hatékonyabb kezelését célzó intézkedéseknek köszönhetően. ·Az energiasemlegesség elérésére és a nitrogén további kezelésére irányuló tervezett intézkedésekkel az ÜHG-kibocsátás várhatóan 4,86 millió tonnával csökken (ez az ágazatból származó elkerülhető kibocsátások 37,32 %-ának felel meg), ami összhangban van az uniós klímarendelet és az „Irány az 55 %!” éghajlat-politikai csomag célkitűzéseivel. ·2040-től a teljes költség évi 3,848 milliárd EUR-t tenne ki, ami elmarad a pénzben kifejezett várható haszontól (2040-ig 6,643 milliárd EUR/év). Ez a következtetés uniós szinten és az egyes tagállamokra egyaránt érvényes. E többletköltségeket várhatóan a vízdíjak (51 %), az állami költségvetések (22 %) és a mikroszennyező anyagok kezelésére alkalmazandó új gyártói felelősségi rendszer (27 %) együttesen fedezik. Az érintettek körének meghatározását illetően a szennyvíztisztító telepek felelősek a különböző hulladékáramok gyűjtéséért, kezeléséért, nyomon követéséért és megfelelő kibocsátásáért. A települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv módosításai közvetlen hatással lesznek rájuk. További beruházásokra lesz szükség különösen a tápanyagok jobb kezelése, valamint a mikroszennyező anyagok kezelése érdekében is. Beruházásokra lesz szükség továbbá az energiasemlegesség eléréséhez, még akkor is, ha ezek a beruházások közép- és hosszú távon lesznek nyereségesek. A lakosság is az érintettek körébe tartozik, mivel vízdíjakat és adókat fizet, amelyek révén a szennyvízkezelési ágazat részesül támogatásban. A várakozásoknak megfelelően 2040-re a vízdíjak növekedése uniós szinten átlagosan 2,3 %-ot tesz ki, és a tagállamok között finanszírozási stratégiájuktól függően némi különbség lesz tapasztalható. Amint azt a hatásvizsgálat részletesen kifejti, ez a várható növekedés egyik tagállamban sem fogja befolyásolni a vízszolgáltatások általános megfizethetőségét. Nélkülözhetetlen a szennyvízkezelési tevékenységekre vonatkozó információkhoz való átlátható hozzáférés biztosítása, beleértve a víz, az energia és az éghajlat közötti kapcsolatot is. A lakosság számára előnyös lesz a tiszta ivó- és fürdővíz, a vizek jobb ökológiai állapota, a biológiai sokféleség megőrzése, valamint az esetleges járványkitörések alkalmával a népegészségügy jobb reakciókészsége. A víz- és kezelés-technológiákkal foglalkozó ipar közvetlenül profitál majd a szigorúbb szabványokból és az irányelv hatályának a kisebb agglomerációkra való kiterjesztésére, a műveletek optimalizálására, valamint az energiafelhasználás és az ÜHG-kibocsátás csökkentésére irányuló intézkedésekből. Az előnyben részesített alternatíva olyan új üzleti lehetőségeket tár fel, amelyek az energiafelhasználás és az ÜHG-kibocsátás csökkentése mellett fejlesztenek ki új kezelési technikákat. Élénkülni fog az innováció, ami hozzájárul ahhoz, hogy az uniós vízipar megőrizze versenyelőnyét. A testápolási termékek ágazatának és a gyógyszeriparnak új „gyártói felelősségi” rendszereket kell létrehoznia, és finanszíroznia kell azok működését. Ezek az ágazatok választhatnak, hogy ezeket az új költségeket termékeik árában áthárítják (legfeljebb 0,59 %-os növekedés), vagy csökkentik e termékek haszonkulcsát (0,7 %-os átlagos maximális hatás). • Célravezető szabályozás és egyszerűsítés A REFIT-értékelés következtetéseivel összhangban a felülvizsgált irányelv pontosításokat és egyszerűsítéseket is fog tartalmazni. Ez a helyzet például az esővíz, illetve az egyedi vagy más megfelelő rendszerek esetében, amelyek tekintetében az új követelmények tisztázni fogják a tagállamokkal szemben támasztott elvárásokat. Néhány elavult cikk törlésre kerül a szövegből, például a „kevésbé érzékeny” területek kijelölésének vagy a part menti övezetekre vonatkozó követelmények csökkentésének lehetősége: ezt a két lehetőséget csak egy tagállam egyetlen régiójában alkalmazzák. Erőfeszítések történtek annak érdekében is, hogy a jelentéstétel az olyan alapvető elemekre korlátozódjon, amelyeket aztán a megfelelés értékelésére, illetve a kibocsátáscsökkentés terén elért eredmények nyomon követésére használnak fel. Ezek az erőfeszítések a digitális eszközök használatával együtt várhatóan csökkentik az adminisztratív terheket, ugyanakkor javítják az összegyűjtött adatok minőségét és időszerűségét. • Alapjogok A javaslat várhatóan javítani fogja az alapvető jogok érvényre juttatását azáltal, hogy – a nemrégiben felülvizsgált ivóvíz-irányelvvel teljes összhangban (beleértve a vízhez való hozzáférésre vonatkozó hasonló rendelkezéseket is) – javítja a higiéniás létesítményekhez való hozzáférést, különösen a perifériára szorult és kiszolgáltatott személyek körében. 4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK

A költségvetési vonzatokra, valamint az e javaslathoz szükséges emberi és igazgatási erőforrásokra vonatkozó pénzügyi kimutatás beépül a szennyezőanyag-mentességi csomagra vonatkozó pénzügyi kimutatásba, amelynek előterjesztésére a felszíni és felszín alatti vizeket érintő szennyező anyagok jegyzékének felülvizsgálatára irányuló javaslat részeként kerül sor. 5.EGYÉB ELEMEK • Végrehajtási tervek, valamint az ellenőrzés, az értékelés és a jelentéstétel szabályai Az előnyben részesített alternatívában szereplő fő intézkedések végrehajtási tervezetét az alábbi 2. táblázat foglalja össze. A tervek szerint 2025-re további nyomonkövetési tevékenységeket vezetnek be: ezek a nem háztartási kibocsátásokat, az egészséggel kapcsolatos paramétereket, egyes fő teljesítménymutatókat, valamint az átláthatóság javítását célzó intézkedéseket érintik. Rendelkezésre fognak állni a megfelelés ellenőrzéséhez szükséges valamennyi elemet tartalmazó nemzeti és uniós adatbázisok, sor kerül a „kiszolgáltatott és marginalizált személyek” körének meghatározására, csakúgy mint a higiéniás létesítményekhez való jobb hozzáférést célzó intézkedések azonosítására. A tagállami jelentésekből különböző mutatókat lehet kinyerni az eredményesség mérésére: ·a tagállamonként és kezelési szintenként megadott aktuális megfelelési arány és a célértéktől való eltérés kiváló áttekintést nyújt az irányelv végrehajtásáról; ·a nitrogén/foszfor és a mikroszennyező anyagok további kezelésére alkalmas létesítmények száma, valamint a nitrogén- és foszforkibocsátás és a mérgezőanyag-terhelés ehhez kapcsolódó csökkentése; ·a tagállamok energiafelhasználása és a kapcsolódó ÜHG-kibocsátás; ·a záporvíz túlfolyásra és a városi lefolyásra vonatkozó integrált gazdálkodási tervek hatálya alá tartozó agglomerációk száma és azok uniós célkitűzésnek való megfelelése; ·a higiéniás létesítményekhez való jobb hozzáférés és az egyedi vagy más megfelelő rendszerek jobb ellenőrzése érdekében hozott tagállami intézkedések, valamint a tagállamokban felmért fő egészségügyi mutatók összefoglalása. Az egyéb adatokat kifejezetten a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv hatásainak mérésére fogják felhasználni. Ezek közé tartoznak különösen a víz-keretirányelvből és a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelvből származó, a befogadó vizek (folyók, tavak és tengerek) vízminőségére vonatkozó adatok. A megfelelés értékelése és az irányelv eredményességének mérése céljából lehetséges jelentendő paraméterekkel kapcsolatos további részletek a hatásvizsgálat 10. mellékletében találhatók. A felülvizsgált irányelv első mélyreható értékelése 2030-ra várható; ekkorra a nagyobb létesítményeket érintő legtöbb beruházásnak meg kell valósulnia. A szóban forgó első értékelés révén áttekinthetők a felülvizsgált irányelv eredményei és a végrehajtásához kapcsolódó fennmaradó kihívások. Szükség esetén korrekciós intézkedéseket lehet előirányozni a felülvizsgált irányelv teljes körű végrehajtásának biztosítása érdekében. Mérlegelhető egy további, 2040 előtt lefolytatandó értékelés is az irányelv esetleges felülvizsgálatának előkészítése érdekében. 2025 2030 2035 2040 Záporvíz túlfolyás és városi lefolyás (esővíz) Nyomon követés alkalmazása Integrált tervek a 100 000 LE feletti agglomerációk + a kockázatnak kitett azonosított területek esetében Integrált tervek alkalmazása a 10 000 és 100 000 LE közötti, kockázatnak kitett agglomerációkban Minden 10 000 LE feletti agglomerációra érvényes indikatív uniós célérték Egyedi vagy más megfelelő rendszerek Rendszeres ellenőrzés valamennyi tagállamban + jelentéstétel a magas számú egyedi vagy más megfelelő rendszerrel rendelkező tagállamok esetében Az egyedi vagy más megfelelő rendszerekre vonatkozó uniós szabványok Kis agglomerációk 1 000 LE új küszöbérték Minden 1 000 LE feletti agglomeráció az előírásoknak megfelelő Nitrogén és foszfor A kockázatnak kitett területek azonosítása (10 000–100 000 LE agglomerációk) A 100 000 LE feletti létesítményekben a nitrogén/foszfor eltávolítására vonatkozó köztes célkitűzés + Új szabványok Nitrogén/foszfor-eltávolítás minden 100 000 LE feletti létesítményben + Köztes célérték a kockázatnak kitett területekre vonatkozóan Nitrogén/foszfor-eltávolítás a (10 000 és 100 000 LE közötti) kockázatnak kitett területeken Mikroszennyező anyagok Kiterjesztett gyártói felelősségi rendszerek kialakítása Kockázatnak kitett, azonosított területek (10 000–100 000 LE) + Köztes célérték a 100 000 LE feletti létesítményekre Minden 100 000 LE feletti létesítmény további kezelésre alkalmas + Köztes célértékek a „kockázatnak kitett” területekre Valamennyi kockázatnak kitett valamennyi létesítmény magasabb követelményeket kielégítő kezelésre alkalmas Energia 100 000 LE feletti létesítmények energetikai auditja Valamennyi 10 000 LE feletti létesítmény auditja Köztes célérték Az energiasemlegességre vonatkozó köztes célérték Megvalósult energiasemlegesség és kapcsolódó ÜHG-kibocsátáscsökkentés 2. táblázat: Az előnyben részesített alternatíva fő intézkedéseinek végrehajtási tervezete • A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes magyarázata 1. cikk – Tárgy Az irányelv célkitűzéseit kibővítették, így azok a környezet megóvása mellett az emberi egészség védelmére, az üvegházhatásúgáz-kibocsátás csökkentésére, az ágazat irányításának és átláthatóságának javítására, a higiéniás létesítményekhez való jobb hozzáférésre, valamint – a közelmúltbeli Covid-válságot követően – a települési szennyvíz népegészségügyi szempontból releváns paramétereinek rendszeres nyomon követésére is kiterjednek.

2. cikk – Fogalommeghatározások A meglévő fogalommeghatározásokat a REFIT-értékelés következtetéseivel összhangban némileg pontosították. Az irányelvben előírt új kötelezettségekhez kapcsolódóan több fogalommeghatározást is beillesztettek, mint például „városi lefolyás”, „záporvíz túlfolyás”, „kombinált rendszerű csatorna”, „különálló csatorna”, „harmadlagos kezelés”, „negyedleges kezelés”, „mikroszennyező anyag”, „szanitáció”, „antimikrobiális rezisztencia” stb. 3. cikk – Gyűjtőrendszerek A települési szennyvízgyűjtő rendszerek létrehozására vonatkozó kötelezettség minden 1 000 LE vagy annál nagyobb agglomerációra kiterjed. A javaslat új kötelezettséget vezet be annak biztosítására, hogy a háztartások csatlakozzanak a gyűjtőrendszerekhez, amennyiben azok adottak. 4. cikk – Egyedi vagy más megfelelő rendszerek (új cikk) Ez egy új cikk, amely részben a korábbi 3. cikk helyébe lép. Az egyedi vagy más megfelelő rendszerek használatának lehetősége megmarad, de kivételes esetekre korlátozódik. E célból új kötelezettségeket vezettek be: az egyedi vagy más megfelelő rendszereket megfelelően kell megtervezni, jóváhagyni és ellenőrizni; alkalmazásukat alaposan indokolni kell, ha 2 000 LE vagy annál nagyobb agglomerációk bejelentett terhelésének több mint 2 %-át kezelik. 5. cikk – Integrált települési szennyvízkezelési tervek (új cikk) Ez az új cikk bevezeti azt a kötelezettséget, hogy helyi szinten integrált települési szennyvízkezelési terveket kell kidolgozni az esővízből származó szennyezés (városi lefolyás és záporvíz túlfolyás) elleni küzdelem érdekében. A tervek indikatív tartalma, valamint a helyi körülményekhez igazítandó indikatív célkitűzései az érvényben lévő bevált gyakorlatokon alapulnak, és azokat az V. melléklet részletezi. A terveket minden 100 000 LE vagy annál nagyobb agglomerációra ki kell dolgozni, valamint minden olyan 10 000 és 100 000 LE közötti agglomerációra is, ahol a záporvíz túlfolyás vagy a városi lefolyás kockázatot jelent a környezetre vagy az emberi egészségre. 6. cikk – Másodlagos kezelés (korábbi 4. cikk) Azt a kötelezettséget, hogy a települési szennyvizet a környezetbe történő kibocsátás előtt másodlagos kezelésnek kell alávetni, minden 1 000 LE vagy annál nagyobb agglomerációra kiterjesztik (a hatályos irányelvben 2 000 LE vagy annál nagyobb agglomeráció szerepel). 7. cikk – Harmadlagos kezelés (korábbi 5. cikk) Az e cikkben foglalt főbb kötelezettségek úgy módosultak, hogy a harmadlagos kezelés kötelezettsége kiterjed minden olyan nagyobb létesítményre, amely 100 000 LE vagy annál nagyobb terhelést kezel. A harmadlagos kezelést a 10 000 és 100 000 LE közötti agglomerációk kibocsátásaira is alkalmazni kell majd a tagállamok által eutrofizációra érzékenyként azonosított területeken. A tagállamoknak a területükön azonosítaniuk kell az eutrofizációra érzékeny területeket, ehhez a korábbi 5. cikk alapján kidolgozott „érzékeny területek” jelenlegi listáját kell aktualizálniuk. Az e cikkben foglalt egyéb kötelezettségeket fenntartották és aktualizálták. 8. cikk – Negyedleges kezelés (új cikk) Ez az új cikk azt a kötelezettséget vezeti be, hogy a települési szennyvíz esetében további kezelést kell alkalmazni annak érdekében, hogy a mikroszennyező anyagok lehető legszélesebb spektrumát ki lehessen küszöbölni. E kezelés alkalmazását legkésőbb 2035. december 31-ig minden 100 000 LE vagy annál nagyobb terhelést kezelő települési szennyvíztisztító telepen be kell vezetni. Ezenfelül 2040. december 31-ig a 10 000 és 100 000 LE közötti agglomerációkra is alkalmazni kell azokon a területeken, ahol a mikroszennyező anyagok koncentrációja vagy felhalmozódása kockázatot jelent az emberi egészségre vagy a környezetre. A tagállamoknak az e cikkben meghatározott kritériumok alapján kell meghatározniuk a területükön található, szóban forgó területeket. 9. cikk – Kibővített gyártói felelősség (új cikk) Ez az új cikk bevezeti a gyártók (köztük az importőrök) azon kötelezettségét, hogy hozzájáruljanak az irányelv 8. cikkében előírt negyedleges kezelés költségeihez azokban az esetekben, amikor olyan anyagokat tartalmazó termékeket hoznak forgalomba a tagállamok nemzeti piacán, amelyek életciklusuk végén mikroszennyező anyagokkal szennyezik a települési szennyvizet. Ezt a pénzügyi hozzájárulást a forgalomba hozott termékek mennyisége és toxicitása alapján fogják megállapítani.

10. cikk – A gyártói felelősségi rendszerekre vonatkozó minimumkövetelmények (új cikk) Ez a cikk meghatározza a 9. cikk (5) bekezdésében előírt, a gyártói felelősségi rendszerekre vonatkozó minimumkövetelményeket. 11. cikk – A települési szennyvíztisztító telepek energiasemlegessége (új cikk) Ez az új cikk bevezeti azt a kötelezettséget, hogy nemzeti szinten minden 10 000 LE feletti kezelőlétesítményben el kell érni az energiasemlegességet. 2040. december 31-ig a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az összes települési szennyvíztisztító telep által nemzeti szinten előállított megújuló energia, illetve felhasznált energia teljes éves mennyisége egyenértékű legyen. E célkitűzés elérésének elősegítése érdekében a települési szennyvíztisztító telepeket rendszeres időközönként energetikai audit alá kell vonni, különös tekintettel a biogáztermelési potenciál azonosítására és hasznosítására, a metánkibocsátás csökkentése mellett. 12. cikk – Nemzetközi együttműködés (korábbi 9. cikk) Ez a cikk némileg módosult: a szöveg egy új (2) bekezdéssel egészült ki, amely előírja, hogy szükség esetén a Bizottságot fel kell kérni a tagállamok közötti megbeszélések támogatására. Az (1) bekezdés módosítása révén a szöveg – az Odera folyón nemrégiben bekövetkezett incidens tanulságai nyomán – kiegészült a véletlen szennyezés esetén alkalmazandó azonnali értesítési kötelezettséggel. 13. cikk – Helyi időjárási helyzet (korábbi 10. cikk) A cikket csak a cikkek új számozása miatt aktualizálták. 14. cikk – A nem háztartási szennyvíz kibocsátása (korábbi 11. cikk) E cikk módosítása azt hivatott biztosítani, hogy a nem háztartási szennyvíz települési szennyvízgyűjtő rendszerekbe történő kibocsátására vonatkozó engedély kiadása előtt az illetékes hatóságok konzultáljanak az e kibocsátások által érintett települési szennyvíztisztító telepek üzemeltetőjével. Emellett biztosítani kell a nem háztartási szennyezés rendszeres, bemeneti és kimeneti nyomon követését a kezelőlétesítményekben annak érdekében, hogy megfelelő intézkedéseket lehessen hozni az esetleges szennyezés forrásának (forrásainak) azonosítására és kezelésére. Ezek az intézkedések szükség esetén magukban foglalják a kiadott engedély visszavonását is. 15. cikk – A víz újrafelhasználása és a települési szennyvíz kibocsátása (korábbi 12. cikk) Az (1) bekezdés módosult: a tagállamoknak az összes települési szennyvíztisztító telep esetében következetesen elő kell mozdítaniuk az azokból származó kezelt szennyvíz újrafelhasználását. A (3) bekezdésben a települési szennyvíztisztító telepek kibocsátásainak engedélyezésére vonatkozó kötelezettség immár minden 1 000 LE vagy annál nagyobb agglomerációra kiterjed. 16. cikk – Biológiailag lebomló nem háztartási kibocsátások (korábbi 13. cikk) Az (1) bekezdés aktualizálásra került (új számozás). A (2) bekezdés módosítása azt hivatott biztosítani, hogy az ilyen kibocsátásokra nemzeti szinten megállapított követelmények legalább egyenértékűek legyenek az irányelv I. mellékletének B. részében meghatározott követelményekkel. 17. cikk – A települési szennyvíz felügyelete (új cikk) Ez az új cikk létrehozza a települési szennyvíz nemzeti szintű nyomon követését szolgáló rendszert a települési szennyvíz releváns népegészségügyi paramétereinek nyomon követésére. E célból a tagállamoknak legkésőbb 2025. január 1-jéig koordinációs struktúrát kell létrehozniuk a népegészségügyért és a települési szennyvíz kezeléséért felelős hatóságok között. Ez a struktúra határozza meg a nyomon követendő paramétereket, a gyakoriságot és az alkalmazandó módszert. Ezenkívül mindaddig, amíg az illetékes népegészségügyi hatóságok meg nem állapítják, hogy a SARS-CoV-2 világjárvány nem jelent kockázatot a lakosságra nézve, a nemzeti lakosság legalább 70 %-ának települési szennyvizét ellenőrizni kell. Végezetül valamennyi 100 000 LE és annál nagyobb agglomeráció esetében a tagállamoknak rendszeresen nyomon kell követniük a kimeneti antimikrobiális rezisztenciát a települési szennyvíztisztító telepeken. 18. cikk – Kockázatértékelés és -kezelés (új cikk)

Ez egy új cikk. A tagállamoknak fel kell mérniük a települési szennyvíz kibocsátása által előidézett, a környezet és az emberi egészség tekintetében fennálló kockázatokat, és szükség esetén ezen irányelv minimumkövetelményein felül további intézkedéseket kell hozniuk e kockázatok kezelésére. Ezeknek az intézkedéseknek adott esetben magukban kell foglalniuk az 1 000 LE-nél kisebb agglomerációkból származó szennyvíz összegyűjtését és kezelését, a harmadlagos vagy negyedleges kezelés alkalmazását a 10 000 LE alatti agglomerációkban, továbbá a 10 000 LE alatti agglomerációkban az esővízszennyezés csökkentésére irányuló további intézkedéseket. 19. cikk – A higiéniás létesítményekhez való hozzáférés (új cikk) Ez egy új cikk. A tagállamoknak javítaniuk kell és fenn kell tartaniuk a higiéniás létesítményekhez való hozzáférést mindenki számára, különösen a kiszolgáltatott és marginalizált személyek esetében. 2027. december 31-ig a tagállamoknak azonosítaniuk kell azon személyek kategóriáit is, akik nem, vagy csak korlátozott mértékben férnek hozzá a higiéniás létesítményekhez, fel kell mérniük, hogy miként javítható az ilyen személyek higiéniás létesítményekhez való hozzáférése, és ösztönözniük kell az ingyenesen és biztonságosan hozzáférhető higiéniás létesítmények létrehozását valamennyi 10 000 LE vagy annál nagyobb agglomerációban. 20. cikk – Iszap (korábbi 14. cikk) A cikk aktualizálásra került: az iszapot, ha csak lehet, a hulladékokról szóló keretirányelvben meghatározott hulladékhierarchiával és a szennyvíziszapról szóló irányelv követelményeivel összhangban kell kezelni, újrafeldolgozni és hasznosítani, valamint a hulladékokról szóló keretirányelv követelményeinek megfelelően ártalmatlanítani. A magas visszanyerési arányok biztosítása érdekében, különösen a kritikus anyagok, például a foszfor esetében, a Bizottság felhatalmazást kap a minimális visszanyerési arányok meghatározására. 21. cikk – Nyomon követés (korábbi 15. cikk) A cikk új kötelezettségeket vezet be: A tagállamoknak mostantól nyomon kell követniük a városi lefolyásból és a záporvíz túlfolyásból származó szennyezést, az ezen irányelvben szabályozott szennyező anyagok kimeneti koncentrációját és terhelését a települési szennyvíztisztító telepeken, valamint a mikroműanyagok jelenlétét (többek között az iszapban). Emellett a 13. cikkel összhangban bizonyos nem háztartási szennyező anyagok rendszeres, bemeneti és kimeneti nyomon követését is el kell végezni a szennyvíztisztító telepeken. 22. cikk – A végrehajtás nyomon követésével kapcsolatos információk (korábbi 16. cikk) Ez egy új cikk. A jelentéstételre vonatkozó rendelkezések egyszerűsödnek és helyükbe egy új rendszer lép, amely nem jár tényleges jelentéstétellel, hanem az Európai Környezetvédelmi Ügynökség és a Bizottság számára hozzáférhető nemzeti adatkészlet rendszeres frissítését foglalja magában. Ez azáltal biztosítja a rendszer fokozott hatékonyságát, hogy elkerüli a jelentett adatok referencia-időpontja és a jelentéstétel tényleges időpontja közötti hosszú időeltolódást. A cikk előírja a tagállamok számára, hogy hozzanak létre olyan adatkészleteket, amelyek összegyűjtik az ezen irányelv összefüggésében releváns, települési szennyvízre vonatkozó adatokat. Mindez például az ezen irányelv mellékleteiben felsorolt paraméterek értékeinek, az antimikrobiális rezisztenciának, a releváns egészségügyi paramétereknek stb., valamint a higiéniás létesítményekhez való hozzáférés biztosítása érdekében hozott intézkedéseknek a nyomon követésével valósítható meg. Az adatkészletek létrehozásának összhangban kell állnia az átdolgozott ivóvíz-irányelv 18. cikkében meghatározottakkal. Rendelkezés rögzíti azt is, hogy az Európai Környezetvédelmi Ügynökségnek támogatást kell nyújtania. 23. cikk – Nemzeti végrehajtási program (korábbi 17. cikk) A cikk módosult. Az ezen irányelv végrehajtását szolgáló nemzeti program kidolgozására vonatkozó kötelezettség fennmarad, a cikk előírja a program minimális tartalmát. Ezeknek a programoknak legalább a következőket kell tartalmazniuk: i. az irányelv szerinti különböző kötelezettségek tekintetében a végrehajtási szint értékelése; ii. a szóban forgó végrehajtáshoz szükséges beruházások azonosítása és megtervezése; iii. a meglévő települési szennyvízkezelő infrastruktúrák felújításához szükséges beruházások becslése; valamint iv. a lehetséges finanszírozási források azonosítása. A tagállamoknak legalább ötévente frissíteniük kell nemzeti végrehajtási terveiket, és azokat közölniük kell a Bizottsággal, kivéve, ha bizonyítani tudják, hogy megfelelnek ezen irányelv 3., 4., 6., 7. és 8. cikkének. 24. cikk – A nyilvánosság tájékoztatása (új cikk) Ez egy új cikk. A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a települési szennyvíz összegyűjtésére és kezelésére vonatkozó megfelelő és naprakész információk elérhetők legyenek online. Az olyan kulcsfontosságú információkat, mint a települési szennyvízkezelő infrastruktúrák ezen irányelv követelményeinek való megfelelésének szintje, az adott háztartásban keletkezett, összegyűjtött és kezelt települési szennyvíz éves mennyisége stb. szintén évente legalább egyszer, a legmegfelelőbb formában elérhetővé kell tenni a gyűjtőrendszerhez csatlakozó valamennyi személy számára, például a számlákon feltüntetve. 25. cikk – Az igazságszolgáltatáshoz való jog (új cikk) Ez az új cikk összhangban van az Alapjogi Charta 47. cikkével, és az igazságszolgáltatáshoz való jog tekintetében az Aarhusi Egyezményt hajtja végre. A nyilvánosság és a nem kormányzati szervezetek számára lehetővé kell tenni, hogy jogszerűen felülvizsgálják a tagállamok által ezen irányelv alapján hozott döntéseket. 26. cikk – Kártérítés (új cikk)

A jogszabály egy új, kártérítéssel foglalkozó cikkel egészül ki annak biztosítása érdekében, hogy ha az ezen irányelv alapján elfogadott nemzeti intézkedések megsértése miatt részleges vagy teljes egészségkárosodás lép fel, a nyilvánosság érintett tagjai az említett károsodásért kártérítést igényelhessenek és kaphassanak az érintett illetékes hatóságoktól és – amennyiben azonosítják őket – a jogsértésért felelős természetes vagy jogi személyektől. 27. cikk – A felhatalmazás gyakorlása (új cikk) Ez a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadása tekintetében egy új szokásos cikk. 28. cikk – Bizottsági eljárás (korábbi 18. cikk) Ez a végrehajtási jogi aktusok elfogadása tekintetében egy új szokásos cikk. 29. cikk – Szankciók (új cikk) Ez az új cikk meghatározza a szankciók minimális tartalmát, hogy azok hatékonyak, arányosak és visszatartó erejűek legyenek, a környezet büntetőjog általi védelméről szóló 2008/99/EK irányelv sérelme nélkül. 30. cikk – Értékelés (új cikk) Ez az új cikk határozza meg az irányelv jövőbeli értékelésének keretét (a Bizottság minőségi jogalkotásra vonatkozó iránymutatásainak megfelelően). Az első értékelésre a tervek szerint legkorábban az ezen irányelv átültetési időszakának végét követő 10 év elteltével kerül sor. 31. cikk – Felülvizsgálat (új cikk) A Bizottság legalább ötévente jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak ezen irányelv végrehajtásáról, és ehhez adott esetben megfelelő jogalkotási javaslatokat fűz. 32. cikk – Hatályon kívül helyezés és átmeneti rendelkezések (új cikk) Ez az új cikk olyan rendelkezéseket vezet be, amelyek figyelembe veszik Mayotte sajátos helyzetét, és a 7. cikk új követelményeinek alkalmazásáig fenntartják a korábbi 5. cikkben előírtak szerinti környezetvédelmi szintet. 33. cikk – Átültetés (korábbi 19. cikk) Ez a cikk a szabványos sablont követi. 34. cikk – Hatálybalépés (új cikk) Ez a cikk a szabványos sablont követi. A rendelkezés rögzíti, hogy az irányelv a Hivatalos Lapban való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba. 35. cikk – Címzettek (korábbi 20. cikk) A cikk változatlan marad.

A korábbi 6. cikket törölték. Ezt a cikket az egyszerűsítés érdekében törölték, mivel a tagállamok a gyakorlatban ritkán élnek a „kevésbé érzékeny területek” kijelölésének lehetőségével. Emellett ha e lehetőség továbbra is szerepelne az irányelv felülvizsgált szövegében, az csökkentené az irányelv felülvizsgálata által elérni kívánt általános környezetvédelmi szintet. A korábbi 7. cikket törölték. A települési szennyvíz kibocsátás előtti megfelelő kezelésének kötelezettsége azt jelenti, hogy a tagállamoknak meg kell felelniük a hatályos uniós jogszabályoknak, ezért e rendelkezés relevanciája (jogilag) korlátozott. A települési szennyvíz megfelelő kezelésének 2027. december 31-ig történő biztosítására vonatkozó célkitűzés csak Mayotte tekintetében, átmeneti rendelkezésként marad fenn. A korábbi 8. cikket törölték. Ezt a cikket törölték, mivel mára elavult – a tagállamoknak jelenleg már a 4. cikk követelményeinek kell megfelelniük. Ez a cikk a „kevésbé érzékeny területekhez” is kapcsolódott, amely fogalmat törölték az irányelvből. I. melléklet A. rész – Gyűjtőrendszerek Nincs változás. B. rész – Kibocsátás a települési szennyvíztisztító telepekről a befogadó vizekbe Ezt a részt új hivatkozásokkal, valamint a másodlagos (1. táblázat), a harmadlagos (2. táblázat) és a negyedleges kezelésekre (új, 3. táblázat) vonatkozó minimumkövetelményekkel aktualizálták. C. rész – Nem háztartási kibocsátások E rész tartalmaz módosításokat, és meghatározza azokat a minimális feltételeket, amelyek mellett a 13. cikkben említett nem háztartási kibocsátásokra vonatkozó engedélyek kiadhatók. A rész megteremti az ipari kibocsátásokról szóló irányelvvel való kapcsolatot. D. rész – Ellenőrzési és eredményértékelési referencia-módszerek A települési szennyvíztisztító telepek kibocsátásainak nyomon követésére vonatkozó követelményeket aktualizálták. A 100 000 LE vagy annál nagyobb agglomerációk esetében naponta legalább egy minta kötelező. II. melléklet Ez az A. rész tartalmazza az „érzékeny területek” azonosítására szolgáló, a korábbi II. melléklet szerinti kritériumokat – ezeket fenntartották és aktualizálták. A szöveg kiegészült a tagállamok által eutrofizációra érzékenynek minősített területek jegyzékével is. III. melléklet – A kiterjesztett gyártói felelősségről szóló 9. cikk hatálya alá tartozó termékek jegyzéke (új melléklet) A kiterjesztett gyártói felelősségről szóló 9. cikk hatálya alá tartozó termékek azok, amelyek az e mellékletben felsorolt valamely uniós jogszabály hatálya alá tartoznak (gyógyszerek és kozmetikumok).

V. MELLÉKLET – Ipari szektorok A korábbi III. melléklet – nincs változás. V. melléklet – Az 5. cikk szerinti integrált települési szennyvízkezelési terv tartalma (új melléklet) Ez a melléklet az 5. cikk szerint elkészített integrált települési szennyvízkezelési terv minimális tartalmát sorolja fel. Ezeknek a terveknek tartalmazniuk kell a települési szennyvíztisztító telep gyűjtőterülete kapcsán a kiindulóhelyzet elemzését, a záporvíz túlfolyásból és a városi lefolyásból származó szennyezés csökkentésére vonatkozó célkitűzések meghatározását e terület vonatkozásában, valamint az említett célkitűzések eléréséhez szükséges intézkedések meghatározását. A célkitűzéseknek a következőket kell magukban foglalniuk: i. indikatív célérték, hogy a záporvíz túlfolyás ne haladja meg a települési szennyvíz éves szinten összegyűjtött mennyisége jelentette terhelés 1 %-át, amelyet száraz időjárási körülmények között kell kiszámítani; és ii. a városi lefolyás kezeletlen kibocsátásainak elkülönített gyűjtőrendszereken keresztüli fokozatos megszüntetése, kivéve, ha bizonyítást nyer, hogy azok megfelelő minőségűek ahhoz, hogy ne gyakoroljanak káros hatást a befogadó vizek minőségére. VI. melléklet – A nyilvánosság tájékoztatása (új melléklet) Ez a melléklet az új 24. cikk értelmében a nyilvánosság rendelkezésére bocsátandó információkat részletezi. VII. melléklet (új melléklet) Ez egy szabványos melléklet, amely felsorolja a hatályon kívül helyezett irányelvet és annak későbbi módosításait, valamint az átültetési és alkalmazási időpontokat. VIII. melléklet (új melléklet) Ez az új megfelelési táblázat a 91/271/EGK tanácsi irányelv és az átdolgozott irányelvre irányuló új javaslat között. 🡻 91/271/EGK (kiigazított szöveg) 2022/0345 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE a települési szennyvíz kezeléséről (átdolgozás) (EGT-vonatkozású szöveg)

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget ⌦Unió ⌫ létrehozó ⌦ működéséről szóló ⌫szerződésre és különösen annak 130s. cikkére ⌦192. cikke (1) bekezdésére ⌫, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére, tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére, rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: ⇩ új szöveg (1)A 91/271/EGK tanácsi irányelvet több alkalommal jelentős mértékben módosították. Mivel további módosítások szükségesek, az irányelvet az áttekinthetőség érdekében célszerű átdolgozni. 🡻 91/271/EGK, (1) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) mivel az Északi-tenger és a Közösség más vizeinek védelméről szóló, 1988. június 28-i tanácsi állásfoglalás felkérte a Bizottságot, hogy nyújtson be javaslatot a települési szennyvíz tisztításának közösségi szinten megkövetelt intézkedéseire vonatkozóan; 🡻 91/271/EGK, (2) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) mivel az egyik tagállam elégtelen szennyvíztisztítása következtében előálló szennyezés gyakran hatással van más tagállamok vizeire; mivel a 130r. cikk értelmében közösségi szintű intézkedés szükséges; 🡻 91/271/EGK, (3) preambulumbekezdés mivel a környezetnek az elégtelen módon tisztított települési szennyvíz elvezetésének hátrányos hatásaitól való megóvása érdekében általában szükség van a települési szennyvíz másodlagos tisztítására;

🡻 91/271/EGK, (4) preambulumbekezdés mivel érzékeny területeken szigorúbb követelményeket kielégítő tisztítást kell megkövetelni; mivel egyes kevésbé érzékeny területeken az elsődleges tisztítás megfelelőnek tekinthető; 🡻 91/271/EGK, (5) preambulumbekezdés mivel a gyűjtőrendszerekbe kerülő ipari szennyvíz, valamint a települési szennyvíztisztító telepekről származó szennyvíz kibocsátásának és az iszap ártalmatlanításának általános szabályok és rendeletek illetve különleges engedélyek hatálya alá kell tartoznia; 🡻 91/271/EGK, (6) preambulumbekezdés mivel egyes ipari ágazatokból származó olyan biológiailag lebomló ipari szennyvizek kibocsátására, amelyeket a befogadó vízbe való engedés előtt települési szennyvíztisztító telepeken nem tisztítanak, megfelelő követelményeket kell megállapítani; 🡻 91/271/EGK, (7) preambulumbekezdés mivel ösztönözni kell a szennyvíztisztításból származó iszap hasznosítását; mivel fokozatosan fel kell hagyni az iszap felszíni vizekbe való bevezetésével; 🡻 91/271/EGK, (8) preambulumbekezdés mivel szükséges a szennyvíztisztító telepek, a befogadó vizek és a szennyvíziszap-ártalmatlanítás folyamatos ellenőrzése annak biztosítására, hogy a környezet védve legyen a szennyvízkibocsátás káros hatásaitól; 🡻 91/271/EGK, (9) preambulumbekezdés mivel biztosítani kell, hogy a szennyvíz és az iszap ártalmatlanítására vonatkozó információk rendszeres időközönként kiadott jelentések formájában a nyilvánosság rendelkezésére álljanak; 🡻 91/271/EGK, (10) preambulumbekezdés

mivel ezen irányelv megvalósítása érdekében a tagállamoknak nemzeti programokat kell alkotniuk és a Bizottságnak bemutatniuk; 🡻 91/271/EGK, (11) preambulumbekezdés mivel létre kell hozni egy bizottságot, amely támogatja a Bizottságot az ezen irányelv végrehajtásával és a műszaki fejlődéshez történő hozzáigazításával kapcsolatos ügyekben, ⇩ új szöveg (2)A 91/271/EGK irányelv létrehozza a települési szennyvíz összegyűjtésének, kezelésének és kibocsátásának, valamint az egyes ipari ágazatokból származó, biológiailag lebomló szennyvíz kibocsátásának jogi keretét. Célja, hogy megóvja a környezetet a nem megfelelően kezelt települési szennyvíz kibocsátásának káros hatásaitól. Ennek az irányelvnek továbbra is e célt kell követnie, ugyanakkor hozzá kell járulnia a közegészség védelméhez is, például azokban az esetekben, amikor a települési szennyvizet fürdővizekbe vagy ivóvízkinyerésre használt víztestekbe bocsátják ki, vagy amikor a települési szennyvíz a közegészségügy szempontjából releváns paraméterek egyik mutatójaként szolgál. Az irányelvnek javítania kell továbbá a megfelelő higiéniás létesítményekhez, illetve a települési szennyvízgyűjtési és -kezelési tevékenységek irányításával kapcsolatos kulcsfontosságú információkhoz való hozzáférést. Végezetül az irányelvnek hozzá kell járulnia a települési szennyvíz gyűjtésével és kezelésével kapcsolatos tevékenységekből származó üvegházhatásúgáz-kibocsátás fokozatos megszüntetéséhez, különösen a nitrogénkibocsátás további csökkentése, valamint az energiahatékonyság és a megújulóenergia-termelés előmozdítása révén, és ezáltal segítenie kell az (EU) 2021/1119 európai parlamenti és tanácsi rendeletben meghatározott, 2050-re vonatkozó klímasemlegességi célkitűzés elérését. (3)A Célravezető és hatásos szabályozás program keretében a Bizottság 2019-ben elvégezte a 91/271/EGK tanácsi irányelv értékelését (a továbbiakban: az értékelés). Az értékelés alapján nyilvánvalóvá vált, hogy az irányelv bizonyos rendelkezéseit naprakésszé kell tenni. Az értékelés rámutatott, hogy a települési szennyvízből származó, továbbra is fennálló szennyezési terhelésnek melyik az a három jelentős típusa, amely kiküszöbölhető lenne: ezek a záporvíz túlfolyás és a városi lefolyás, a potenciálisan rosszul működő egyedi rendszerek (azaz a gyűjtőrendszerekbe be nem kerülő háztartási szennyvizet kezelő rendszerek), valamint a kis agglomerációk, amelyek jelenleg nem tartoznak teljes mértékben a 91/271/EGK irányelv hatálya alá. Ez a három szennyezési forrás jelentősen terheli az Unió felszíni víztesteit. Emellett az értékelésről szóló jelentés azt is kiemelte, hogy javítani kell a települési szennyvízzel kapcsolatos tevékenységek átláthatóságát és irányítását, ki kell használni a települési szennyvízkezelési ágazat által kínált megújulóenergia-fejlesztési lehetőségeket és kézzelfogható lépéseket kell tenni az energiasemlegesség, és ezáltal a klímasemlegesség felé, valamint a közegészségügyi intézkedések támogatása céljából harmonizálni kell az egészségügyi paraméterek, például a Covid19-vírus és annak variánsai tekintetében végzett városi szennyvízmegfigyelést. (4)A kis agglomerációk jelentős nyomást gyakorolnak az Unió felszíni víztesteinek 11 %-ára. Az ezekből az agglomerációkból származó szennyezés hatékonyabb kezelése és a kezeletlen települési szennyvíz környezetbe történő kibocsátásának megelőzése érdekében ezen irányelv hatályának ki kell terjednie az 1 000 lakosegyenértékű (LE) vagy annál nagyobb agglomerációkra. (5)A települési szennyvíz környezetbe történő kibocsátás előtti hatékony kezelése érdekében az 1 000 lakosegyenértékű vagy annál nagyobb agglomerációk valamennyi települési szennyvizét központosított gyűjtőrendszerekben kell összegyűjteni. Amennyiben már működnek ilyen rendszerek, a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy azokba a települési szennyvíz valamennyi forrása be legyen kapcsolva. (6)Kivételes esetekben, amennyiben bizonyítható, hogy egy központosított települési szennyvízgyűjtő rendszer létrehozása nem járna környezeti előnyökkel vagy túlzott költségeket vonna maga után, a tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy a települési szennyvíz kezelésére egyedi rendszereket alkalmazzanak, feltéve, hogy azok ugyanolyan szintű kezelést biztosítanak, mint a másodlagos és harmadlagos kezelés. E célból a tagállamoknak nemzeti nyilvántartásokat kell létrehozniuk a területükön használt egyedi rendszerek azonosítására, és minden szükséges intézkedést meg kell tenniük annak érdekében, hogy az ilyen rendszerek jól legyenek megtervezve, megfelelően karban legyenek tartva, és rendszeres megfelelőség-ellenőrzésnek legyenek alávetve. A tagállamoknak különösen azt kell biztosítaniuk, hogy a települési szennyvíz összegyűjtésére és tárolására használt egyedi rendszerek vízátnemeresztőek és szivárgásmentesek legyenek, valamint hogy rendszeresen és meghatározott időközönként ellenőrzésnek legyenek alávetve. (7)Az esőzések során a záporvíz túlfolyás és a városi lefolyás a környezetbe kibocsátott szennyezés továbbra is jelentős forrásai. Ezek a kibocsátások az urbanizációnak és a csapadék klímaváltozás miatt megváltozott eloszlásának együttes hatásaiból kifolyólag várhatóan növekedni fognak. Az e szennyezési forrás csökkentésére irányuló megoldásokat helyi szinten, a helyi sajátosságok figyelembevételével kell meghatározni. A megoldásoknak a városi területek integrált, mennyiségi és minőségi vízgazdálkodásán kell alapulniuk. Ezért a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy minden 100 000 LE és annál nagyobb agglomerációra vonatkozóan helyi szinten integrált települési szennyvízkezelési tervek kerüljenek kidolgozásra, mivel a kibocsátott szennyezés jelentős részéért ezek az agglomerációk felelősek. Ezenkívül integrált települési szennyvízkezelési terveket kell kidolgozni a 10 000 és 100 000 LE közötti agglomerációk esetében is ott, ahol a záporvíz túlfolyás vagy a városi lefolyás kockázatot jelent a környezetre vagy a közegészségre nézve. (8)Annak érdekében, hogy az integrált települési szennyvízkezelési tervek költséghatékonyak legyenek, fontos, hogy a fejlett városi területek bevált gyakorlatain alapuljanak. Ezért a mérlegelendő intézkedéseknek a helyi körülmények alapos elemzésére kell támaszkodniuk, és a megelőzést kell előnyben részesíteniük, vagyis olyan megközelítést, amely korlátozni kívánja a nem szennyezett esővizek összegyűjtését és optimalizálni a meglévő infrastruktúrák használatát. A „zöld” fejlesztéseket előnyben részesítve új szürke infrastruktúrákat csak akkor szabad előirányozni, ha az feltétlenül szükséges. Annak érdekében, hogy a nem megfelelően kezelt települési szennyvíz kibocsátása ne befolyásolja hátrányosan a környezetet, különösen a part menti és a tengeri környezetet, valamint a közegészséget, az 1 000 lakosegyenértékű vagy annál nagyobb agglomerációk települési szennyvizének valamennyi kibocsátása esetében másodlagos kezelést kell alkalmazni. (9)Az értékelés kimutatta, hogy a 91/271/EGK irányelv végrehajtásának köszönhetően jelentősen csökkent a nitrogén- és foszforkibocsátás. Mindazonáltal az értékelés szerint a települési szennyvíztisztító telepekről e szennyező anyagok továbbra is nagy mennyiségben jutnak a környezetbe, ami közvetlenül vezet az uniós víztestek és tengerek eutrofizációjához. E szennyezés egy része elkerülhető, mivel a technológiai fejlődés és a bevált gyakorlatok azt mutatják, hogy a 91/271/EGK irányelv alapján a nitrogénre és a foszforra megállapított kibocsátási határértékek elavultak, és azokat szigorítani kell. A harmadlagos kezelést minden 100 000 lakosegyenértékű és annál nagyobb település szennyvíztisztító telepein szisztematikusan kötelezővé kell tenni, mivel ezek a telepek továbbra is fontos nitrogén- és foszforkibocsátási forrást jelentenek. (10)A harmadlagos kezelést kötelezővé kell tenni az olyan 10 000 lakosegyenértékű és annál nagyobb agglomerációkban is, amelyek eutrofizációnak kitett vagy potenicálisan kitett területeken bocsátanak ki szennyvizet. Annak érdekében, hogy az eutrofizáció visszaszorítására irányuló erőfeszítéseket a teljes vízgyűjtő terület érintett medencéinek szintjén össze lehessen hangolni, ebben az irányelvben fel kell sorolni azokat a területeket, ahol az eutrofizáció a jelenleg rendelkezésre álló adatok szerint problémát jelent. Ezenkívül a vonatkozó uniós jogszabályok közötti koherencia biztosítása érdekében a tagállamoknak azonosítaniuk kell az országhatáraikon belül található, az eutrofizációnak kitett vagy potenciálisan kitett egyéb területeket, különösen a 2000/60/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv, a 2008/56/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv és a 91/676/EGK tanácsi irányelv szerint gyűjtött adatok alapján. A határértékek szigorítása, az eutrofizációra érzékeny területek egységesebb és inkluzívabb meghatározása, valamint az összes nagy létesítmény esetében a harmadlagos kezelés elvégzésére vonatkozó kötelezettség előírása együttesen hozzá fog járulni az eutrofizáció visszaszorításához. Mivel ehhez nemzeti szinten további beruházásokra lesz szükség, a tagállamoknak elegendő időt kell biztosítani a szükséges infrastruktúra létrehozására. (11)A Bizottság több stratégiáját is alátámasztó legújabb tudományos ismeretek rávilágítanak arra, hogy intézkedéseket kell hozni a mikroszennyező anyagok problémájának kezelése érdekében, amelyek ma már az Unió valamennyi vizében kimutathatók. E mikroszennyező anyagok némelyike már kis mennyiségben is veszélyt jelent a közegészségre és a környezetre. Ezért további kezelést, azaz negyedleges kezelést kell bevezetni annak érdekében, hogy a mikroszennyező anyagok széles skáláját el lehessen távolítani a települési szennyvízből. A negyedleges kezelésnek elsősorban a szerves mikroszennyező anyagokra kell összpontosítania, amelyek a szennyezés jelentős részét teszik ki, és amelyek tekintetében már léteznek eltávolítási technológiák. A kezelést az elővigyázatossági megközelítés és a kockázatalapú megközelítés együttes figyelembevételével kell előírni. Ezért minden 100 000 LE és annál nagyobb teljesítményű települési szennyvíztisztító telepnek negyedleges kezelést kell biztosítania, mivel a mikroszennyező anyagok környezetbe történő kibocsátásának jelentős részéért ezek a létesítmények a felelősek, és ilyen nagyságrenden költséghatékony lenne, ha a települési szennyvíztisztító telepek eltávolítanák a mikroszennyező anyagokat. A 10 000 és 100 000 LE közötti agglomerációk esetében a tagállamok számára elő kell írni, hogy a mikroszennyező anyagokkal való szennyezés szempontjából érzékenynek minősített területeken egyértelmű, pontosan meghatározott kritériumok alapján alkalmazzanak negyedleges kezelést. E területek között szerepelniük kell azon helyeknek, ahol a kezelt települési szennyvíz víztestekbe történő kibocsátása alacsony hígítási arányt eredményez, vagy ahol a befogadó víztesteket ivóvíz előállítására vagy fürdővízként használják. A 10 000 és 100 000 LE közötti agglomerációk esetében a negyedleges kezelés követelményét úgy lehet kikerülni, hogy a tagállamok szabványosított kockázatértékelés alapján igazolják a környezetet vagy a közegészséget érintő kockázatok hiányát. Annak érdekében, hogy a tagállamoknak elegendő idejük legyen a szükséges infrastruktúrák megtervezésére és megvalósítására, a negyedleges kezelés követelményét 2040-ig fokozatosan, egyértelmű köztes célkitűzéseket beiktatva kell alkalmazni. (12)Annak érdekében, hogy a szennyvíztisztító telepek kibocsátásai folyamatosan megfeleljenek a másodlagos, harmadlagos és negyedleges kezelésre vonatkozó követelményeknek, ezen irányelv követelményeinek megfelelően mintákat kell venni, és ezeknek a mintáknak meg kell felelniük az ezen irányelvben meghatározott paraméter-határértékeknek. Az említett minták eredményeit érintő esetleges technikai eltérések figyelembevétele érdekében meg kell határozni azon minták maximális számát, amelyek nem felelnek meg az említett paraméter-határértékeknek. (13)A mikroszennyező anyagok települési szennyvízből való eltávolításához szükséges negyedleges kezelés többletköltségekkel jár, például a nyomon követéssel és az egyes települési szennyvíztisztító telepeken telepítendő új, fejlett berendezésekkel kapcsolatban. E többletköltségek fedezése érdekében, valamint az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 191. cikkének (2) bekezdésében megfogalmazott „a szennyező fizet” elvvel összhangban alapvető fontosságú, hogy azok a gyártók, akik olyan anyagokat tartalmazó termékeket hoznak forgalomba az Unióban, amelyek életciklusuk végén mikroszennyező anyagként (a továbbiakban: mikroszennyező anyagok) a települési szennyvízbe kerülnek, felelősséget vállaljanak a szakmai tevékenységük során keletkező anyagok eltávolításához szükséges további kezeléséért. Ennek elérésére a kiterjesztett gyártói felelősség rendszere a legmegfelelőbb eszköz, mivel korlátozná az adófizetőkre és a vízdíjra gyakorolt pénzügyi hatást, ugyanakkor ösztönözné a környezetbarátabb termékek kifejlesztését. Jelenleg a gyógyszerek és a kozmetikai maradékanyagok jelentik a települési szennyvízben található mikroszennyező anyagok azon fő forrásait, amelyek további kezelést igényelnek (negyedleges kezelés). Ezért e két termékcsoportra kiterjesztett gyártói felelősséget kell alkalmazni. (14)Mindazonáltal lehetővé kell tenni a kiterjesztett gyártói felelősségi kötelezettségek alóli mentesítést, ha a termékeket csekély, azaz 2 tonnánál kisebb mennyiségben hozzák forgalomba, mivel ilyen esetekben a gyártóra háruló további adminisztratív teher a környezeti előnyökhöz képest aránytalan lenne. A mentesítést abban az esetben is lehetővé kell tenni, ha a gyártó bizonyítani tudja, hogy a termék életciklusának végén nem keletkeznek mikroszennyező anyagok. Ez lehet a helyzet például akkor, ha bizonyítható, hogy a termékből származó maradékanyagok a szennyvízben és a környezetben biológiailag gyorsan lebomlanak, vagy nem is jutnak el a települési szennyvíztisztító telepekre. A Bizottságot fel kell hatalmazni arra, hogy végrehajtási jogi aktusokat fogadjon el az azon forgalomba hozott termékek azonosítására szolgáló részletes kritériumok megállapítása céljából, amelyekből életciklusuk végén nem jutnak mikroszennyező anyagok a szennyvízbe. E kritériumok kidolgozása során a Bizottságnak figyelembe kell vennie a tudományos vagy a rendelkezésre álló egyéb műszaki információkat, ezen belül a vonatkozó nemzetközi szabványokat. (15)Az esetleges belső piaci torzulások elkerülése érdekében ebben az irányelvben minimumkövetelményeket kell megállapítani a kiterjesztett gyártói felelősség végrehajtására vonatkozóan, míg a rendszer gyakorlati megszervezéséről nemzeti szinten kell dönteni. A gyártók hozzájárulásának arányosnak kell lennie az általuk forgalomba hozott termékek mennyiségével és a maradékanyagok veszélyességével. A hozzájárulásoknak fedezniük kell a mikroszennyező anyagok nyomon követésére irányuló tevékenységgel, a forgalomba hozott termékek mennyiségére és veszélyességére vonatkozó statisztikák gyűjtésével, jelentésével és pártatlan ellenőrzésével, valamint a települési szennyvíz negyedleges kezelésének hatékony és ezen irányelvvel összhangban történő alkalmazásával összefüggő költségeket, de nem haladhatják meg azokat. Mivel a települési szennyvizet együttesen kezelik, helyénvaló előírni a gyártók számára, hogy csatlakozzanak egy olyan központosított szervezethez, amely a nevükben teljesíteni tudja a kiterjesztett gyártói felelősség szerinti kötelezettségeiket.

(16)Az értékelés azt is kimutatta, hogy a szennyvízkezelési ágazat lehetőséget kínál saját energiafogyasztásának jelentős csökkentésére és megújuló energia előállítására, például a települési szennyvíztisztító telepeken rendelkezésre álló felületek napenergia-termelésre való kihasználása vagy az iszapból történő biogáz-előállítás révén. Az értékelés arra is rámutatott, hogy egyértelmű jogi kötelezettségek nélkül csak részleges előrelépés várható ebben az ágazatban. Ezzel összefüggésben a tagállamok számára elő kell írni, hogy gondoskodjanak arról, hogy a területükön található, legalább 10 000 LE terhelést kezelő valamennyi települési szennyvíztisztító telep által felhasznált összes éves energia ne haladja meg az említett települési szennyvíztisztító telepek által előállított, az (EU) 2018/2001 európai parlamenti és tanácsi irányelv 2. cikkének (1) bekezdésében meghatározott, megújuló energiaforrásokból származó energiát. Ezt a célkitűzést 2040. december 31-ig fokozatosan, köztes célkitűzéseket beiktatva kell teljesíteni. Ezen energiasemlegességi cél elérése hozzá fog járulni az ágazat elkerülhető üvegházhatásúgáz-kibocsátásának 46 %-os csökkentéséhez, és eközben segíti a 2050-re kitűzött klímasemlegességi célkitűzések és a kapcsolódó nemzeti és uniós célkitűzések [például az (EU) 2018/842 európai parlamenti és tanácsi rendeletben meghatározott célkitűzések] elérését. Az Unió energiafüggőségének csökkentéséhez, azaz a Bizottság „REpowerEU” tervében megfogalmazott egyik célkitűzéshez hozzá fog járulni továbbá az uniós alapú biogáz- vagy napenergia-termelés ösztönzése, és az energiahatékonyság elsődlegességének elvével – ami azt jelenti, hogy az energiapolitika kialakítása és a releváns beruházási döntések meghozatala során a lehető legnagyobb mértékben figyelembe kell venni a költséghatékony energiahatékonysági intézkedéseket – összhangban az energiahatékonysági intézkedések fokozása. Mindez összhangban van továbbá az (EU) 2018/844 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel és az (EU) 2018/2001 irányelvvel, amelyek értelmében a települési szennyvíztisztító telepek a megújuló energiaforrások szempontjából „célterületnek”, azaz a megújuló energiaforrásokat előállító üzemek telepítésére különösen alkalmas helyszínnek minősülnek. Az energiasemlegesség célkitűzésének az egyes települési szennyvíztisztító telepekre és gyűjtőrendszerekre vonatkozó optimális intézkedések révén történő elérése érdekében a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a 2012/27/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 8. cikkével összhangban négyévente energetikai auditokra kerüljön sor. Ezen auditok során fel kell tárni, hogy a 2012/27/EU irányelv VI. mellékletében meghatározott kritériumok alapján hol van lehetőség a megújuló energia költséghatékony felhasználására vagy előállítására. (17)Mivel a vízszennyezés határokon átnyúló jellege miatt az egymással szomszédos tagállamoknak vagy harmadik országoknak szükségképpen együtt kell működniük a szóban forgó szennyezés kezelése és a szennyezési forrás kezelésére szolgáló intézkedések meghatározása terén, a tagállamok számára elő kell írni, hogy tájékoztassák egymást vagy a harmadik országot arról, ha az egyik tagállamban vagy harmadik országban kibocsátott települési szennyvízből származó jelentős vízszennyezés hatással van vagy valószínűleg hatással lesz egy másik tagállam vagy harmadik ország vízminőségére. A folyóvizek alsóbb szakaszait érintő jelentős mértékű nem szándékos szennyezés esetén a tájékoztatást azonnal meg kell tenni. A Bizottságnak tájékoztatást kell kapnia, és szükség esetén a tagállamok kérésére üléseken kell részt vennie. Fontos továbbá kezelni az olyan harmadik országokból származó, országhatárokon átterjedő szennyezést, amelyek egyes tagállamokkal közös víztestekkel rendelkeznek. A harmadik országokból származó vagy oda érkező szennyezés kezelése céljából a harmadik országokkal folytatott együttműködés és koordináció az Egyesült Nemzetek Európai Gazdasági Bizottságának (ENSZ EGB) Vízügyi Egyezménye vagy más vonatkozó regionális egyezmények, például a regionális tengerekről vagy folyókról szóló egyezmények keretében valósulhat meg. (18)A környezet és az emberi egészség védelme érdekében a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az ezen irányelv követelményeinek való megfelelés érdekében épített települési szennyvíztisztító telepeket úgy alakítsák ki, építsék meg, üzemeltessék és tartsák karban, hogy azok minden szokásos helyi éghajlati viszony között megfelelő teljesítményt nyújtsanak. (19)A települési szennyvíztisztító telepek nem háztartási szennyvizet, azon belül ipari szennyvizet is fogadnak, amely a 91/271/EGK irányelv által kifejezetten nem szabályozott számos szennyező anyagot tartalmazhat, például nehézfémeket, mikroműanyagokat, mikroszennyező anyagokat és egyéb vegyi anyagokat. Az ilyen típusú szennyezéssel kapcsolatos ismeretek sok esetben hiányosak, ami nem csak, hogy csorbítja a kezelési folyamat működését és hozzájárul a befogadó vizek szennyezéséhez, de az iszap visszanyerését és a kezelt szennyvíz újrafelhasználását is akadályozhatja. A tagállamoknak ezért rendszeresen nyomon kell követniük és jelenteniük kell a települési szennyvíztisztító telepekre belépő és a víztestekbe kibocsátott nem háztartási szennyezést. A nem háztartási szennyvízkibocsátásból származó szennyezés forrásnál történő megelőzése érdekében a gyűjtőrendszerekhez csatlakozó ipari létesítményekből vagy vállalkozásoktól származó kibocsátásokat előzetes engedélyhez kell kötni. Annak érdekében, hogy a gyűjtőrendszerek és a települési szennyvíztisztító telepek műszakilag képesek legyenek a beérkező szennyezés fogadására és kezelésére, az engedélyek kiadása előtt konzultálni kell a nem háztartási szennyvizet fogadó települési szennyvíztisztító telepeket működtető üzemeltetőkkel, és lehetővé kell tenni számukra, hogy kezelési folyamataik kiigazítása érdekében megtekinthessék a kiadott engedélyeket. Amennyiben a bejövő vizekben nem háztartási szennyezés kerül azonosításra, a tagállamoknak megfelelő intézkedéseket kell hozniuk a szennyezés forrásnál történő csökkentésére; ehhez a szennyezési források azonosítása céljából fokozniuk kell a gyűjtőrendszerekben található szennyező anyagok ellenőrzését, és szükség esetén felül kell vizsgálniuk a kapcsolódó települési szennyvíztisztító telepek engedélyeit. Az Unió vízkészleteire egyre nagyobb nyomás nehezedik, ami az Unió egyes területein állandó vagy átmeneti vízhiányt eredményez. A kezelt települési szennyvíz szélesebb körű újrafelhasználása, ezáltal pedig a felszíni és felszín alatti víztestekből történő édesvíz-kinyerés korlátozása révén az Unió jobban tudná kezelni a vízkészletekre nehezedő növekvő nyomást. Ezért ösztönözni és ahol csak lehet, meg kell valósítani a kezelt települési szennyvíz szélesebb körű újrafelhasználását, figyelembe véve, hogy a befogadó víztestek jó ökológiai és kémiai állapotára vonatkozó, a 2000/60/EK irányelvben meghatározott célkitűzéseket is teljesíteni kell. A települési szennyvíz kezelésére vonatkozó követelmények szigorítása, valamint a szennyezés forrásnál történő jobb ellenőrzésére, nyomon követésére és csökkentésére irányuló intézkedések hatással lesznek a kezelt települési szennyvíz minőségére, így ezek is hozzájárulnak a víz újrafelhasználásához. Amennyiben a víz újrafelhasználása mezőgazdasági öntözési célt szolgál, azt az (EU) 2020/741 európai parlamenti és tanácsi rendelettel összhangban kell végezni. (20)Ezen irányelv megfelelő végrehajtása és különösen a kibocsátási határértékek betartása érdekében fontos ellenőrizni a kezelt települési szennyvíz környezetbe történő kibocsátását. Az ellenőrzés céljából létre kell hozni egy nemzeti szintű kötelező előzetes engedélyezési rendszert, és a kezelt települési szennyvíz környezetbe történő kibocsátását engedélyhez kell kötni. Ezen túlmenően azt megakadályozandó, hogy a műanyag biomédiumok az e technikát alkalmazó települési szennyvíztisztító telepekről nem szándékosan a környezetbe kerüljenek, a kibocsátási engedélyekben konkrét kötelezettségeket kell feltüntetni az ilyen kibocsátások folyamatos nyomon követésére és megelőzésére vonatkozóan. (21)A környezet védelme érdekében az egyes ipari ágazatokból származó, biológiailag lebomló, nem háztartási szennyvíz környezetbe történő közvetlen kibocsátását nemzeti szinten előzetes engedélyezéshez és megfelelő követelményekhez kell kötni. E követelményeknek biztosítaniuk kell, hogy az egyes ipari ágazatokból származó közvetlen kibocsátásokat az emberi egészség és a környezet védelme érdekében szükség szerint másodlagos, harmadlagos és negyedleges kezelésnek vessék alá. (22)Az EUMSZ 168. cikkének (1) bekezdése szerint az Unió tevékenységének a nemzeti politikákat kell kiegészítenie, és a népegészségügyi helyzet javítására, valamint a betegségek megelőzésére kell irányulnia. A települési szennyvízre vonatkozó releváns közegészségügyi adatok optimális felhasználása érdekében gondoskodni kell a települési szennyvíz megfigyeléséről, és azt fel kell használni megelőzési vagy korai előrejelzési célokra, például a települési szennyvízben található egyes vírusoknak a járványok vagy világjárványok kitörésére utaló jelként történő kimutatására. A tagállamoknak állandó párbeszédet és koordinációt kell kialakítaniuk a közegészségügyért felelős illetékes hatóságok és a települési szennyvíz kezeléséért felelős illetékes hatóságok között. E koordináció keretében össze kell állítani a települési szennyvízben ellenőrizendő közegészségügyi paraméterek jegyzékét, valamint a mintavétel gyakoriságát és helyét. Ez a megközelítés kiaknázza és kiegészíti a közegészség védelmével kapcsolatos egyéb uniós kezdeményezéseket, például a szennyvízfelügyeletet is magában foglaló környezetvédelmi megfigyelést. A Covid19-világjárvány során gyűjtött információk és a SARS-CoV-2 és variánsai uniós szennyvizekben történő szisztematikus megfigyelésének kialakítására vonatkozó közös megközelítésről szóló bizottsági ajánlás (a továbbiakban: az ajánlás) végrehajtása során szerzett tapasztalatok alapján a tagállamok számára elő kell írni, hogy rendszeresen kövessék nyomon a SARS-CoV-2-vel és annak variánsaival kapcsolatos egészségügyi paramétereket. Annak érdekében, hogy az alkalmazott módszerek egységesek legyenek, a tagállamoknak lehetőség szerint a SARS-CoV-2 és variánsai nyomon követésére vonatkozó ajánlásban meghatározott mintavételi és elemzési módszereket kell alkalmazniuk. (23)Az Unió elismeri, hogy foglalkozni kell az antimikrobiális rezisztencia (AMR) kérdésével, és 2017-ben elfogadta az antimikrobiális rezisztencia leküzdésére irányuló egységes egészségügyi megközelítés szerinti európai cselekvési tervet. Az Egészségügyi Világszervezet (WHO) szerint a szennyvíz elismerten az antimikrobiális szerek és metabolitjaik, valamint az antimikrobiális szerekkel szemben ellenálló baktériumok és génjeik egyik fő forrása, és ezt dokumentumok is alátámasztják. Az antimikrobiális rezisztencia fő forrásaival kapcsolatos ismeretek bővítése érdekében kötelezettséget kell bevezetni az AMR települési szennyvízben való jelenlétének nyomon követésére, hogy továbbfejlesszük tudományos ismereteinket, és a jövőben megfelelő intézkedéseket hozhassunk. (24)A környezet és az emberi egészség védelme érdekében a tagállamoknak meg kell határozniuk a települési szennyvíz kezelése által okozott kockázatokat. E meghatározás alapján, és amennyiben az uniós vízügyi jogszabályok követelményeinek való megfeleléshez szükséges, a tagállamoknak az ezen irányelvben meghatározott minimumkövetelmények teljesítéséhez szükséges intézkedéseknél szigorúbb intézkedéseket kell hozniuk a települési szennyvíz gyűjtése és kezelése tekintetében. A helyzettől függően ezek a szigorúbb intézkedések magukban foglalhatják többek között gyűjtőrendszerek létrehozását, integrált települési szennyvízkezelési tervek kidolgozását vagy a települési szennyvíz másodlagos, harmadlagos vagy negyedleges kezelésének alkalmazását olyan agglomerációk vagy települési szennyvíztisztító telepek esetében, amelyek nem érik el az általános követelmények alkalmazását szükségessé tevő LE-küszöbértékeket. Magukban foglalhatnak továbbá a 2006/7/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek való megfeleléshez szükséges, a kezelt települési szennyvíz fertőtlenítésére vonatkozó minimumkövetelményeknél magasabb szintű kezelést. (25)A 6. fenntartható fejlődési cél és az ahhoz kapcsolódó célkitűzés értelmében a tagállamok feladata a „megfelelő és méltányos higiéniás létesítmények és higiéniás körülmények biztosítása mindenki számára és a szabadtéri székletürítés gyakorlatának megszüntetése 2030-ig, külön figyelmet fordítva a nők és lányok, valamint a kiszolgáltatott helyzetű személyek szükségleteire”. Ezenkívül a szociális jogok európai pillérének 20. alapelve kimondja, hogy mindenkinek joga van a jó minőségű alapvető szolgáltatásokhoz, többek között a vízhez és a megfelelő higiéniás létesítményekhez. Ennek fényében, valamint a WHO higiéniai és egészségügyi iránymutatásaiban foglalt ajánlásokkal, továbbá a Víz és Egészség Jegyzőkönyv rendelkezéseivel összhangban a tagállamoknak nemzeti szinten kell foglalkozniuk a megfelelő higiéniás létesítményekhez való hozzáférés kérdésével. Ezt olyan intézkedések révén kell megvalósítaniuk, amelyek célja, hogy mindenki számára javítsák a megfelelő higiéniás létesítményekhez való hozzáférést, például higiéniás létesítmények közterületeken való létrehozásával, valamint a közigazgatási intézményekben és a középületekben a megfelelő higiéniás létesítmények ingyenes rendelkezésre bocsátásának ösztönzésével és/vagy megfizethetővé tételével. A higiéniás létesítményeknek lehetővé kell tenniük az emberi vizelet, a széklet és a menstruációs vér biztonságos kezelését és ártalmatlanítását. E létesítmények működtetése során szem előtt kell tartani a biztonságot, ami azt jelenti, hogy mindenkor hozzáférhetőnek kell lenniük mindenki számára, többek között a sajátos szükségletekkel rendelkező személyek, például a gyermekek, az idősek, a fogyatékossággal élők és a hajléktalanok számára, hogy olyan helyen kell elhelyezkedniük, amely minimális kockázatot jelent a felhasználók biztonságára nézve, valamint hogy használatuknak higiénikusnak és műszakilag biztonságosnak kell lennie. Az is fontos, hogy ilyen létesítmények kellő számban álljanak rendelkezésre, hogy mindenki szükség szerint igénybe vehesse azokat, és a várakozási idő ne legyen indokolatlanul hosszú. (26)Az „Egyenlőségközpontú Unió: a romák egyenlőségének, társadalmi befogadásának és részvételének előmozdítását célzó uniós stratégiai keretrendszer” című, 2020. október 7-i bizottsági közlemény elismerte a kisebbségi kultúrák – például a roma és vándorló, akár letelepedett, akár állandó lakhellyel nem rendelkező csoportok – sajátos helyzetét, és különösen a megfelelő higiéniás létesítményekhez való hozzáférésükkel kapcsolatos problémákat, és szorgalmazta az alapvető szolgáltatásokhoz való tényleges és egyenlő hozzáférés biztosítását. Összességében helyénvaló, hogy a tagállamok különös figyelmet fordítsanak a kiszolgáltatott helyzetű és marginalizált csoportokra, és a szükséges intézkedések megtételével javítsák a megfelelő higiéniás létesítményekhez való hozzáférésüket. Fontos, hogy e csoportok meghatározása összhangban legyen az (EU) 2020/2184 európai parlamenti és tanácsi irányelv 16. cikkének (1) bekezdésével. A kiszolgáltatott és perifériára szorult csoportok megfelelő higiéniás létesítményekhez való hozzáférésének javítását célzó intézkedések magukban foglalhatják a közterületeken ingyenesen vagy alacsony szolgáltatási díj ellenében igénybe vehető higiéniás létesítmények biztosítását, a települési szennyvíz összegyűjtésére szolgáló megfelelő rendszerekkel való kapcsolat javítását vagy fenntartását, valamint tájékoztatást arról, hogy hol található a legközelebbi higiéniás létesítmény. (27)A biztonságos ivóvízről és a megfelelő higiéniai létesítményekről szóló uniós emberi jogi iránymutatások szerint különös figyelmet kell fordítani a nők és lányok szükségleteire, mivel ők különösen ki vannak téve a támadásoknak, a szexuális és nemi alapú erőszaknak, a zaklatásnak és a biztonságukat fenyegető egyéb veszélyeknek, amikor otthonukon kívüli higiéniás létesítményeket vesznek igénybe. Ez összhangban van a vízdiplomáciáról szóló tanácsi következtetésekkel, amelyek újólag megerősítették annak fontosságát, hogy a nemek közötti egyenlőség szempontját be kell építeni a vízdiplomáciába. Ezért a tagállamoknak különös figyelmet kell fordítaniuk a nőkre és lányokra mint kiszolgáltatott csoportokra, és meg kell tenniük a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy javítsák vagy fenntartsák a megfelelő higiéniás létesítményekhez való biztonságos hozzáférésüket. (28)Az értékelés arra a következtetésre jutott, hogy az iszapkezelést jobban össze ke