HU    HU  AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA 
Brüsszel, 24.6.2004 
COM(2004) 425 végleges 
  
A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE  
A TANÁCSNAK ÉS AZ EU RÓPAI PARLAMENTNEK  
Államháztartásaz EMU-ban – 2004 
 
 
   
{SEC(2004) 761}  
 
HU 2   HU A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE  
A TANÁCSNAK ÉS AZ EU RÓPAI PARLAMENTNEK  
Államháztartásaz EMU-ban – 2004 
Egyre változatosabb költségvetési  egyenlegek, ki hívást jelent ő általános fejlemények 
A tényleges deficitek tovább növekedtek 2003 -ban az egész EU-ban, a növekedés elhúzódó 
lassulását és az automata stabilizátorok m űködését tükrözve. Az euróövezetben a hiány a 
GDP 2002. évi 2,3%-áról a GDP 2,7%-ára n őtt 2003-ban. Ha valamennyi olyan országot 
figyelembe vesszük, amely 2004. május 1. óta ta gja az EU-nak, akkor a hiány a GDP 2,1%-
áról 2,7%-ára n őtt. A ciklikusan kiigazított mutatónál kedvez őbb fejlemények indultak be, 
mivel az a GDP 2002. évi 2,4%-áról 2,1%-ra javu lt 2003-ban. Ez azonban azt tükrözi, hogy 
számos országban jelent ős mértékű egyszeri intézkedések voltak. 
Miközben nyolc országban volt többlet és tizenegyben 3%-ot meghaladó hiány 2003-ban, a 
25 tagúra b ővült EU-ban a költségvetés teljesítményé ben a tagállamok közötti különbségek 
növekednek. A legjelent ősebb hiány Németországban és Franciaországban volt, mind az 
országok méretét, mind hiányukat tekintve, ami súlyosan érinti az általános eredményt az 
euróövezetben. A helyzet Olaszországban, ahol  a hiány 3% alatt maradt a nagy mérték ű 
egyszeri intézkedések hatá sára, szintén aggodalomra ad okot, tekintettel a magas 
államadósság/GDP arányára. Az eurózónán kívü l a tényleges egyenlegek számos országban 
romlottak, beleértve az Egyesü lt Királyságot és Lengyelorszá got. Ezekkel a fejleményekkel 
szemben Spanyolország, Belgium, Írország, Finnország és Luxemburg esetében (az 
euróövezeten belül), valamint Svédország, Dáni a, Észtország esetében az EU-25 keretén 
belül, többletet állapítottak meg, amelyek fennmaradtak a lassulás egésze során, ami költségvetési egyenlegük rendezettségét bizonyítja. A nagy országok költségvetési és a növekedési fejleményeit tükrözve, az államadóssá g/GDP arány 2003-ban növekedett, és elérte 
a 70,4%-ot az euróövezetben és a 63,1%-kot az EU-25 vonatkozásában. Itt is meglehet ősen 
nagy különbségek vannak, mert Olaszország, Görögország és Belgium államadósság/GDP 
aránya 100% felett van, 14 országban viszont az adósságszintek jóval a GDP 60%-a alatt 
vannak. 
Néhány országban nem valósul meg a rendezett államháztartás a közeljöv őben 
Annak ellenére, hogy a növekedési kilá tások javulnak, a költségvetési el őrejelzések 2004-re 
és 2005-re nem túl biztatóak. Mind a tényleges , mind a ciklikusan kiigazított költségvetési 
egyenlegek az euróövezetben – a Bizottság 2004. tavaszi el őrejelzése szerint, nagyjából 
változatlanok maradnak 2004-ben, és – ha politik ai változás nem következik be – 2005-ben. 
Az EU-25 szintjén a tényleges egyenleg az el őrejelzések szerint enyhé n javul, és eléri a GDP 
2,5%-át 2005-ben. Az államadósság arán ya a GDP-hez viszonyítva 2004-ben enyhén 
növekszik, 70,9%-ra az euróövezetben és 63,4%-ra az EU-25-ben, hogy aztán mindkét 
övezetben megmaradjon ugyanezen a szinten 2005- ben. Az országok szintjén a hiány a 
Bizottság el őrejelzése szerint a GDP 3%-a felett marad 2004-ben, mind Franciaországban, 
mind Németországban. A két tagállam elköteleze tt a mellett, hogy a hiányt 3% alá csökkentse 
2005-ben. A hiány várhatóan 3% felett lesz 200 4-ben Görögországban, Hollandiában, illetve 
 
HU 3   HU – ha az egyszeri intézkedések helyébe nem lépne k kiigazító intézkedések – Portugáliában és 
Olaszországban is. A költségvetési helyzet a legtöbb új tagállamba n várhatóan javul a 
következő két évben. 
A stabilitási és konvergencia-pr ogramok legújabb frissítései azt  mutatják, hogy a ciklikusan 
kiigazított egyensúlyközeli álla pot elérése több országban ne m történik meg 2007-ig (–0,7% 
az euróövezetre). Németország, Franciaország, Po rtugália és az Egyesült Királyság különösen 
messze lesz még ekkor a kiegyensúlyozott költségvetést ől. Ez azt jelenti, hogy nem lesz meg 
a kellő biztonsági tartalék a GDP 3%-ának megfelel ő referenciaérték áttörésének 
megakadályozásához, kedvez őtlen gazdasági feltételek esetén. Ezen kívül egyes euróövezeti 
tagállamok középtávú célkit űzései olyan növekedési feltétel ezéseken alapulnak, amelyek 
túlzottan optimistának t űnnek. Még akkor is, ha a frissítése kben megadott növekedési ütemek 
megvalósulnának, a költségvetési célok elérése nehéznek t űnik. Az új tagállamok 
konvergencia-programjaikban az á llamháztartás ambiciózus k onszolidációját irányozták el ő.  
Figyelembe véve, hogy a programok megvalósít ása sok esetben elégtelen – ami az 
egyensúlyteremtési célkit űzés elérésének ismételt elhalasztásához vezetett – nyilvánvaló, 
hogy nincs ok az elégedettségre. Életbevágóan f ontos, hogy a tagállamok olyan költségvetési 
helyzetet érjenek el, amely biztosítja az automa tikus stabilizátorok szab ad érvényesülését, és 
csökkenti a nem fenntartható ál lamháztartás kockázatát, az id ősödő népességre is 
figyelemmel, ha viszont a kiigazítás megfelel ő összetétel ű, akkor hozzájárulhat a következ ő 
néhány évben a gyors növekedéssel és magas fogl alkoztatási aránnyal ka pcsolatos lisszaboni 
célkitűzések teljesüléséhez. Az eddigi tapasztalatok azt mutatják, hogy jelent ős 
erőfeszítésekre van szükség a költségvetési hely zet javítására, ahogyan a gazdasági feltételek 
javulnak: a Szerz ődés követelményeinek betartásával kapcsolatban 2002-ben és 2003-ban 
tapasztalt nehézségek azt a tényt is tükr özik, hogy az országok nem végeztek elégséges 
adózási kiigazításokat az 1999-es és 2000-es kedvez ő időszakban. 
A költségvetés felügyeletéhez szüksé ges eljárások fokozódó aktiválása 
2003 közepéig azoknak az országo knak a száma, ahol túlzott hiány alakult ki, háromra n őtt, 
mivel Franciaország is csatlakozott Po rtugáliához és Németországhoz. Azoknak az 
intézkedéseknek az ellenére, amelyeket Franciaország és Németország foganatosított, 
hamarosan nyilvánvalóvá vált, hogy ebben a két országban a hiá ny – Portugáliával ellentétben 
– magas marad 2003-ban, és annak a valószín űsége, hogy a GDP 3%-a alá kerül a 2004-es 
határidőig, a 2003 őszén benyújtott költségvetés-tervezete kre is figyelemmel, nagyon kicsi. A 
Bizottság ezért folytatta a túlz ott hiány esetére szól ó eljárást azzal a céllal, hogy sürgesse 
Franciaországot és Németországot határozottabb intézkedések meghozatalára annak 
érdekében, hogy hiányukat legalább 2005-re korr igálják. 2004 tavaszá n, a 2003-ra vonatkozó 
költségvetési adatokról szóló értesítést követ ően, a Bizottság megindította az eljárást 
Görögország, Hollandia és az Egyesült Királysá g esetében, ahol a GDP 3% felett volt 2003-
ban. Ezzel egyidej űleg, figyelembe véve, hogy a hiány a GDP  3%-a alatt maradt 2003-ban, a 
Bizottság javasolta azoknak a határozatoknak a visszavonását, amelyek Portugáliát a túlzott 
hiány pozíciójába soro lta be.A Bizottság el őrejelzései alapján javasolta, hogy „korai 
figyelmeztetést” kell intézni Olaszországhoz , a GDP-hez viszonyított 3%-os korlát 2004-ben 
történő átlépésének jelent ős kockázata miatt. A Bizottság me gkezdte a túlzott hiány esetén 
követendő eljárást több új tagállamban az EU-hoz történt csatlakozásukat követ ően. 
Ajánlások készülnek ezen országok számára,  segítségképpen ahhoz, hogy hiteles többéves 
kiigazítási útvonalat követhessenek. 
 
HU 4   HU A fiskális keretek megvalósításában jelentkez ő feszültségek bizonytalansághoz vezettek 
Miközben a Szerz ődésben el őirányzott eljárások felhasználása az EMU-ra való felkészülés 
során zökken őmentes volt, az euró megs zületése óta végrehajtásuk nehezebbé vált. 2002 
februárjában a Bizottság azt ajánlotta, hogy a Tanács fogadjon el egy Németországhoz és 
Portugáliához intézett „korai figyelmeztetés t”. Ez alkalommal a Tanács nem követte a 
Bizottság javaslatait, azok mia tt a kötelezettségvállalások mia tt, amelyeket ezek az országok 
tettek. Hasonlóképpen, de  az eljárások egy el őrehaladottabb szakaszában, a Tanács 2003 
novemberének végén nem hagyta jóvá a Bi zottság ajánlásait Franciaországot és 
Németországot illet ően, ami egy évvel kitolta a túlzott hi ányhelyzet korrigálására megszabott 
határidőt, és az eljárások folytatását vonta maga után.  
Azok a feszültségek, amelyek a Szerz ődés eljárásainak és a Stabilitási és Növekedési 
Paktumnak (SGP) a megvalósításával kapcsolatb an felmerültek, valamint az utóbbi eltér ő 
értelmezése az egyes közösségi intézmények részér ől, bizonytalanságot teremtettek abban a 
vonatkozásban, hogy miként kellene a költségvetés felügyeletét végezni. Azt is megmutatták, 
hogy a keret egyes elemei felülvizsgálat ra szorulnak annak érdekében, hogy mind 
hathatósságuk, mind hitelességük növekedjen. 
A fiskális keret végrehajtásával kapcsolatos nehézségekre reagálva a Bizottság olyan 
stratégiát hirdetett meg, amely töre kszik a jogi tisztánlátásra a Szerz ődés és az SGP 
rendelkezéseivel kapcsolatban, a költségvetési  felügyelet folytatására, valamint annak 
megfontolására, milyen lépések szükségeseka gazdaságirányítás meger ősítéséhez. Ennek 
megfelelően 2004 januárjának végén a Bizottság kért e az Európai Bíróságot, hogy nyilvánítsa 
semmisnek a Tanács határozatait és a novemb eri ülésen elfogadott következtetéseit. A 
Bíróság úgy döntött, hogy az ügyet g yorsított eljárássa l tárgyalja.  
Eközben, stratégiájának megfelel ően, a Bizottság folytatta a költségvetési felügyeletet a 
Szerződés és az SGP rendelkezéseivel összhangban. Ez magában foglalta a stabilitási és 
konvergencia-programok 2003-as frissí téseinek értékelését, és vé leménytervezetek készítését 
a Tanács számára. A Bizottság frissítette az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatást (BEPG) 
is, beleértve az új, ország-specifi kus költségvetési ajánlásokat is, 7 ország számára. Folytatta 
az olyan országokkal kapcsolatos eljárás okat is, amelyek nem folytatnak ésszer ű költségvetési 
politikát, valamint folytatta er őfeszítéseit a felügyelet min őségének javításában is. Ezzel 
egyidejűleg megkezdte annak átgondolását, hogy miként  lehetne a keretet felfrissíteni, hogy 
az kezelje azokat a hiányosságokat, amelyek az EMU els ő éveiben mutatkoztak meg.  
Analitikus továbbfejlesztések az EU kö ltségvetési felügyeletének keretén belül 
Az „Államháztartás az EMU-ban – 2004”  című jelentés négy területet emel ki, ahol 
előrehaladás történt a költségvetési fejlemé nyek elemzésében, beleértve i. az egyszeri 
intézkedések szerepét a költségvetési helyzet  értékelésében, ii. a ciklikusan kiigazított 
egyenlegek felhasználását az országok által tett er őfeszítések értékelésében, iii. az 
államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának értékelését, és iv. a függ ő kötelezettségek 
felügyeletét. 
Az, hogy a többoldalú felügyelet nagyobb mé rtékben összpontosít a strukturálisabb 
tényezőkre, szükségessé teszi, hogy  világosan meghatározzuk a költségvetési helyzetekben 
bekövetkezett ideiglenes változás okat, különösen akkor, amikor azok az ideiglenes hatással 
járó költségvetési in tézkedések végrehajtásából vagy a gazdasági ciklusból adódnak.  
 
HU 5   HU i. A költségvetésekben bekövetkez ő ideiglenes változások kivá ltó okai között a kormányok 
„egyszeri” intézkedései különös figyelmet érde melnek, mivel ezek gyakori és nagy horderej ű 
sajátossággá válnak az EU-országokban. Ez ért fontos figyelembe venni ezeket az 
intézkedéseket és a mögöttük álló okokat a fel ügyeleti eljárás során. Ez  szükségessé teszi a 
költségvetési intézkedések nagyobb  átláthatóságát, és az ezekr ől az intézkedésekr ől történő 
világosabb beszámolást, többek között a st abilitási és konvergencia-programokon belül. 
ii. Az egyik közös metodológiát, amely a ciklikusan kiigazított költségvetési egyenlegekre 
(CAB) vonatkozóan szolgáltat adatokat EU-szinten arra ha sználják, hogy szétválasszák 
azokat a változásokat a költségvetésben, amel yek a konjunktúraciklust  tükrözik, azoktól, 
amelyek nem, ahol is az utóbbiak a politikai  döntéshozók által elhatá rozott intézkedéseket 
tükrözik. A ciklikusan kiigazított költségveté si egyenleg nagyon hasz nos eszköznek bizonyult 
a tagállamok költségvetési politikának értékelé sében. Mindazonáltal a ciklikusan kiigazított 
költségvetési egyenleg nem feltétlenül tükrözi teljes pontossággal a disz krecionális fiskális 
kiigazítási er őfeszítéseket. A potenciális teljesítményben bekövetkez ő váratlan változások is 
hatást gyakorolhatnak az eredményekre. A ja vasolt megoldás az, hogy a ciklikusan kiigazított 
költségvetési egyenleg számaiban egyszer ű módosítást kell elvégezni az egyenlegváltozás 
azon gyenge elemének kizárásával, amel y a potenciális növekedésben bekövetkez ő váratlan 
változásoknak tulajdonítható.  
iii. 2004-ben – immár az egymást követ ő harmadik évben – az EU költségvetési felügyelet 
tartalmaz egy értékelést az államháztartás ho sszú távú fenntarthatóságáról, a frissített 
stabilitási és konvergencia-pr ogramok alapján. Ebben az évbe n nagyobb figyelmet fordítottak 
a a kapott eredmények értelmezését alátámasztómin őségi elemzés növelésére, ami jelent ősen 
hozzájárult az értékelés információs értékének növeléséhez. Általánosságban az elemzés azt 
mutatja, hogy a hosszú távú fenntarthatóság ko ckázatai kilenc országban még fennállnak. 
Ezek közül ötben (Belgium, Görögország, Ol aszország, Németország és Franciaország) a 
nehézségek komolyabbak, míg másoknál va nnak bizonyos kockázatok, akár a középtávú 
költségvetési fejlemények miatt (Hollandia és az Egyesült Királyság), akár a 
nyugdíjkifizetések hosszú távú el őrejelzéseivel kapcsolatos bizonytalanságok miatt 
(Spanyolország és Portugália). Végül hat ors zág (Írország, Dánia, Finnország, Ausztria, 
Luxemburg és Svédország) úgy t űnik, viszonylag jó helyzetben van ahhoz, hogy az id ősödő 
társadalom költségét a jelenlegi vezérelvek alapján viselni tudja. 
iv. Ahhoz, hogy az államháztartás fenntarthatós ágáról átfogó képet kapjunk, figyelembe kell 
venni a bruttó adósság maastric hti meghatározásában nem szerepl ő kötelezettségeket is. Ezek 
között vannak az úgynevezett „függ ő kötelezettségek”, amelyek a kormány azon 
kötelezettségvállalásait jelen tik, amelyek csak bizonyos események bekövetkezése esetén 
valósulnak meg. Ennek a kérdés nek az EU költségvetési felügyelete tekintetében való 
fontossága az utóbbi években megn őtt, különösen a b ővítést követ ően. A függ ő 
kötelezettségek állománya ugyanis az új ta gállamokban viszonylag magas. Az EU-ban 
mutatkozó különféle helyzeteket és tendenciákat figyelembe véve a függ ő kötelezettségek 
nagyobb mérték ű közzététele és azok megfigyelése hasznos lépés lenne a költségvetési 
felügyelet er ősítése irányában az EU-ban. 
A költségvetési fegyelem és a nagyobb növekedési potenciál összeegyeztethet ő 
célkitűzések 
Az EU költségvetési szabályai a közép-  és hosszú távú költségvetési fegyelem el őmozdítását 
célozzák a rendezett költségvetési helyzet bi ztosítása érdekében. Az EU-keretet azonban 
bírálták amiatt, hogy túlságosan a fegyelm ezési aspektusokra összpontosít, ezért nem 
 
HU 6   HU növekedésbarát. Ilyen háttér mellett az Államháztartás az EMU-ban – 2004  című jelentés 
azokat a kérdéseket vizsgálja, hogy a fiskális fegyelem és az államháztartás min ősége hogyan 
járul hozzá a növekedéshez.  
A fiskális fegyelem el őnyei 
A fiskális felügyelet uniós kerete ivel kapcsolatban ta valy lezajlott éles v ita során sok bíráló 
hangsúlyozta, hogy a keretek túl nagy figyelmet fo rdítanak a fiskális fegyelemre, és hogy ez 
hátrányos a növekedésre nézve. Ezek a bí rálatok azonban megalapozatlanok. A fiskális 
fegyelem vonatkozásában az elmúlt évtize dben a szabályozáson alapuló keretnek 
köszönhet ően elért haladás nélkül az európai gazd aság növekedési teljesítménye valószín űleg 
még kiábrándítóbb lenne. Az Államháztartás az EMU-ban – 2004  című jelentés azt mutatja, 
hogy ahelyett, hogy a növekedésnek kárára lett volna, a fiská lis fegyelem és a rendezett 
államháztartás hozzájárulnak egy olyan makr ogazdasági környezet kialakításához, amely 
serkenti a potenciális növekedé st. A fiskális keretek, azáltal, hogy megakadályozzák az 
elhúzódó költségvetési hiányt, elkerülik azt a negatív hatást, amelyet a hiány a jöv őbeli 
bevételekre gyakorolnak. 
Az érvényesül ő mechanizmus meglehet ősen egyszer ű. Ha a hiány elhúzódik, a nemzeti 
megtakarításokban csökkenés következik be. Ez aztán vagy a magánbefektetések 
csökkenésében, vagy a folyó mérleg romlásában, vagy mindkett őben jelenik meg. A 
magánbefektetések kiszorításának mé rtéke attól függ, hogy milyen mérték ű a nemzeti 
megtakarítások kamatláb-érzékenysége és milyen fokú a nemzetközi t őke mobilitása, míg az 
állami beruházások f őként az összes kiadás elosztásán múlnak, valamint azon, hogy a hiányt 
milyen mértékben használják a folyó és a t őkebefektetési kiadások fina nszírozására. A valódi 
kérdés tehát nem az, hogy a fiskális fegye lem lanyhulása középtávon alacsonyabb bevételeket 
eredményez-e, hanem az, hogy mennyivel és milyen csatornákon keresztül. 
Az elhúzódó költségvetési hiány els ődlegesen a t őkefelhalmozási és bevételi kilátásokat 
csökkentik, f őként a magasabb kamatlábak miatt. Az Államháztartás az EMU-ban – 2004  
című jelentés azt mutatja, hogy, az empirikus tapasztalatoknak megfelel ően, a GDP egy 
százalékpontjának megfelel ő többlethiány az euróövezet ors zágaiban átlagosan a hosszú és 
rövid lejáratú államkötvények kamatlá bai közötti különbözet 15-20 bázispontos 
növekedésével párosul. Bár ez kicsi, ez a növekedés valószín űleg negatív hatást gyakorol a 
beruházásokra, amelyekre egyéb tényez ők mellett a hosszú távú kamatlábak hatnak.  
Ezen kívül az elemzés arra utal, hogy az elhúzódó nagy költségvetési egyensúlyhiány 
azokban az országokban, ahol a folyó fizetési mérl eg hiánya magas, késedelmet okozhatnak a 
külső kiigazításokban. Ez az aggály különösen jelent ős az új tagállamok esetében, amelyek 
legtöbbje az elmúlt években viszonylag magas költségvetési hiányt könyvelt el, amely küls ő 
egyensúlyhiányyal párosult. Bár ez utóbbi megma gyarázható a felzárkózás dinamikájával, a 
költségvetési hiány kordában tartása alapvet ő fontosságú lesz a valuták stabilitásának 
fenntartásához az ERM-II keretén belül, ami szükséges lépés az EMU-hoz történ ő 
csatlakozáshoz. 
Az EU fiskális keretér ől folyó vitában csak kevés elemzés ké szült arról a kvantitatív hatásról, 
amelyet a keret megléte gyakorolt az EU-orszá gok költségvetési egyenl egeire. Az Európai 
Bizottság QUEST II modelljével végzett sz imulációk azt mutatják, hogy az EU fiskális 
keretei nélkül az els ődleges költségvetési hiány az euróövezetben csaknem évi 0,9 GDP-
ponttal lett volna magasabb az 1994–2003 közötti id őszakban. Ez azt sugallja, hogy az EU 
fiskális kerete hozzájárult az euróövezetben a nagyobb mérték ű államadósság 
 
HU 7   HU felhalmozódásának elkerüléséhez, amely 2003- ban a GDP mintegy 8 százalékpontjával lett 
volna magasabb, mint amennyi most. Ezen túlmen ően a szimulációk azt jelzik, hogy az 
euróövezetben a magasabb hiány kezdetben növelte volna a bevételek szintjét, a GDP 
legfeljebb fél százalékpontjával, de ez a kis ha tás hamar elhalványult volna. Figyelembe véve 
azonban az adósság hatását a kockázati prémiumokra, az eredmények azt jelzik, hogy a fiskális fegyelem hiányából adódó nyeresége k még kisebbek lettek volna rövid távon, és 
negatívak középtávon.  
Általában véve az elemzés azt sugallja, hogy az a költségvetési kiigazítás, amelyet a 1990-es 
években az EU fiskális kerete indíto tt be, a növekedés korlátozott mérték ű és időtartamú 
gyengülését vonta maga után, de lefektette az al apokat a jobb növekedési  kilátások számára. 
A keret nélkül a magasabb hiányok kiszorították volna a magánbefektetés eket, és a jelenlegi 
számokkal való összehasonlításban tovább csökkentették volna a potenciális növekedést . 
Az államháztartás min őségének javítása 
Tekintettel a lisszaboni stratégia által az államháztartás min őségének tulajdonított 
jelentőségre, ami megnyilvánul az átfogó gazd aságpolitikai iránymutatásban (BEPG), 
valamint más folyamatokban, amilyen például a foglalkoztatási iránymutatás és a nyílt 
koordinációs módszer, az Államháztartás az EMU-ban – 2004  jelentés megkísérli tisztázni az 
államháztartás min őségének szerepét az EU gazdaságpolit ikai koordinációs keretén belül, 
illetve megvizsgálja az államháztartás min őségének javításával ka pcsolatos gyakorlati 
lehetőségeket.  
A minőségre nem áll rendelkezésre általánosan elfogadott meghatározás. A jelentés egy 
átfogó fogalmat alkalmaz, amel y szerint az államháztartás min ősége a források elosztására, 
valamint ezeknek a forrásoknak a meghatározo tt stratégiai prioritásoknak megfelel ő, hatékony 
és eredményes felhasználásár a vonatkozik. Ez utóbbit illet ően például az EU lisszaboni 
stratégiája a fenntartható növekedést, a teljes foglalkoztatást, a társadalmi kohéziót és a 
versenyképességet adja meg stratégiai prioritásként. Az államháztartás min őségének teljes 
körű, mindezen célokra való tekintettel történ ő kifejtése meghaladja ennek a jelentésnek a 
terjedelmét. Ezért a további és  teljesebb elemzéshez kiindulópont ként és a törekvés részleges 
jellegét elismerve, f őként a fiskális politika és a ho sszú távú növekedés közötti kapcsolatra 
összpontosít. Ennek megfelel ően a jelentés azzal i ndít, hogy áttekinti a ki adások összetétele, a 
bevételek és a hosszú távú növeke dés közötti kapcsolattal fogl alkozó legutóbbi irodalmat. A 
meglévő tanulmányok megállapításai meger ősítik annak fontosságát, hogy mind a költségeket 
(vagyis a magasabb adóztatást), mind a hasznokat (vagyis a szakpolitikai célkit űzések 
elérését) figyelembe kell venni az álla mi kiadásoknál. Az empirikus tanulmányok f őként 
olyan főbb nehézségekbe ütköztek, amelyek a „pr oduktív” és a „nem produktív” kiadások 
közötti különbségtétellel kapcsolatosak. Annak ellenére, hogy bizonyos fokú egyetértés van azt illetően, hogy a közkiadások néhány kategóriája meglehet ős biztonsággal a „produktív” 
közkiadások közé sorolható, mivel azok közvetlenül  célozzák a termelékenység javulását (pl. 
a K+F, az oktatás és az infrastrukturális beruházások), nincs konszenzus a kutatók között a 
legtöbb kiadási tételre vonatkoz óan abban, hogy azok milyen ha tást gyakorolnak a hosszú 
távú növekedésre és milyen id őzítésben. Ez a konszenzushiány megmutatkozik abban a 
tényben, hogy az EU-ban a „produktív” kiadások ra vonatkozó becslése k a teljes közkiadások 
5%-a és 44%-a között szóródnak. 
Ezekre a nehézségekre is figyelemmel a különböz ő EU-országok vonatkozásában a 
közkiadások összetételének elemzése arra összpontosít, hogy milyen változások mentek 
végbe az összetételben, és milyen tényez ők mozgatják ezeket a válto zásokat. Általában véve 
 
HU 8   HU az elmúlt évtizedben a szociális védelemre és az egészségügyre fordított kiadások aránya n őtt 
az összes kiadáson belül, miközben az utóbbi a GDP arányában kifejezve csökkent. Ez arra 
utal, hogy a kiadások összetét elének átalakulásában a f ő mozgatóer ők közép- és hosszútávon 
a mögöttes felfelé irányuló nyomással, mint pé ldául az öregedéssel ka pcsolatosak, továbbá 
bármely olyan keretnek, amely a kiadások straté giai prioritásainak meghatározását célozza, 
figyelembe kell vennie az ilyen hosszú távú tendenciákat.  
Az elmúlt években több tagállam is közép távú keretet vezetett be a kiadások ellen őrzésére, 
illetve a költségvetési folyamat olyan reformjait, amelyek azt célozzák, hogy a prioritásokat a 
lehető leghatékonyabb és legeredményesebb módon ér jék el a közkiadásoknak a szakpolitikai 
eredményekhez való kapcsolásával(teljesítmény-a lapú költségvetés). Az elemzés azt mutatja, 
hogy azokban az országokban, ahol a közkiadások ellen őrzése eredményesebb, az EMU-ra 
való felkészülés során a fiskális konszolidáció f őként a kiadások korláto k között tartásán, nem 
pedig a bevételek növelésén alapult, ami hozzájárult a jobb hosszú távú növekedési 
teljesítményhez.  
Általában véve az elemzésb ől az következik, hogy a források elosztásának és a meghatározott 
prioritások követését célzó tevékenységek megfigyelésének nagyobb szerepet kellene 
játszania a fiskális politika elemzésében  és gyakorlásában. Evégett az átfogó 
gazdaságpolitikai iránymutatásoknak hathat ósabban hozzá kell járulniuk, más uniós 
folyamatokhoz hasonlóan, az államháztartás min őségének javításához.  
Az előrehaladásnak tartalmaznia kell el őször is az információcseré t arról, hogy a stratégiai 
prioritásokat hogyan rögzítették a nemzeti költs égvetések esetében, illetve milyenek a 
tapasztalatok azok megvalósításával kapcsola tban. Másodsorban további javulásra van 
szükség az adatok hozzáférhet őségében – különösen a kormányzati kiadások funkcionális 
osztályozására való tekintettel – mivel ez szükséges feltétele annak, hogy megfelel ően 
lehessen elemezni az államháztartás hozzájárulását a megállapodás szerinti prioritásokhoz. Harmadsorban a középtávú kiadási keretek megfelel ő megtervezése és megvalósítása, illetve 
a költség-haszon elemzés és a teljesítmény-al apú költségvetés fejlesztése segítené mind a 
meglévő pénzeszközök ellen őrzését, mind azok elosztását.  
Végül az államháztartás min őségéhez járulhat hozzá az Unió növekedést illet ő 
kezdeményezése, amelynek révén az Európai Tanács meghatározta a követend ő ütemtervet az 
EU-szintű nagyobb beruházások számára, a fizikai és az emberi t őke tekintetében, a 
strukturális reform kiegészítésére. Komoly el kötelezettségre van szükség az EU intézményei 
és a tagállamok részér ől annak biztosítására, hogy a pé nzügyi és gazdasági szempontból 
életképes, nagy fontosságú proj ektek fenntartható módon és kell ő időben megvalósuljanak. 
Az EU-keretek meger ősítése a gazdaságirányításban 
2003-ban annak szükségességét, hogy az EU-k eretek tekintetében további és er őteljesebb 
előrelépés történjen a gazdaságirányítás érde kében, kiemelték a költségvetési fegyelem 
fenntartásával és a tartósan alacsony növekedé ssel kapcsolatos nehézségek. A költségvetési 
felügyelet terén elért jelent ős előrehaladás ellenére további er őfeszítések szükségesek az 
államháztartás min őségének javítása és a fiskális fegye lem biztosítása érdekében. Különösen 
a gazdasági koordinációval és a fiskális felügy elettel kapcsolatos EU-k eretek megvalósítása 
során felmerült bizonyos kérdések érdemelnek további figyelmet, mivel ezek kezelése 
erősítheti az államháztartásnak a növekedéshez és a foglalkoztatáshoz való hozzájárulását.  
 
HU 9   HU Először is a gazdaságpolitikák EU-n belüli koordinációja mögötti folyamatok néha 
eredménytelennek bizonyultak, és a gazdas ágpolitika uniós koordinációs keretér ől az a 
vélemény alakult ki, hogy az csaknem kizáró lagosan a kiegyensúlyozott költségvetés 
elérésére és fenntartására összpontosít. Ez t okozhatja a gyenge kapcsolódás egyrészr ől a 
gazdaságpolitikáról, másrészr ől a fiskális politikáról szóló iránymutatások között (vagyis 
átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások és a Paktum között), illetve a két folyamat 
szigorúsága közötti eltérések miatt. Ez a gyenge kapcsolódás a két folyamat között 
megnehezíti, hogy a fiskális politikát egyszerre szemléljük a fiskális fegyelem (a költségvetési 
egyensúly) és a fiskális politikának a növekedé shez és a foglalkoztatásh oz való hozzájárulása 
(a költségvetés összetétele) szempontjából. Emellett gyakran úgy t űnik, mintha a szakpolitikai 
iránymutatások korlátozott hatá st gyakorolnának a nemzeti kö ltségvetésekre vagy az EU 
költségvetésének prioritásaira. 
Másodsorban azok az eljárási és számszaki szabályok, amelyek a fiskális fegyelem mint a 
nagyobb növekedés és stabilitás eszközének biztos ítását szolgálják, hi ányosságokat mutattak. 
A keretből hiányzik mind a prudens magatartás ös ztönzése konjunktúra idején, mind az olyan 
országok jutalmazása, amelyeknek rendezett a kö ltségvetési helyzetük. Egyes esetekben a 
keret nem volt kell ően szigorú. Ennek következtében egyes országok nem csökkentették 
adósságszintjüket olyan gyorsan, ahogyan azt  az EMU indulásakor várták, míg mások 
visszatértek olyan hiányszintekhez, amel yek meghaladják az euró bevezetéséhez 
megköveteltet. Az a szigorú menetrend és azok a feltételek, amelyeket a Stabilitási és 
Növekedési Paktum fejt ki a túlzott hiány esetén követend ő eljárásra, a megvalósítás során 
összetettnek bizonyult.  
Ezek a fejlemények megmutatták, hogy mind a ne mzeti fiskális politikák megvalósítására 
vonatkozó keretet, mind a gazdaságpolitikák uni ós koordinálásának mögöttes folyamatait újra 
kell értékelni. Az EMU makrogazdasági kere tének eredményesebbé tétele hozzájárulna a 
nagyobb növekedés célkit űzésének megvalósításához. Ebben a törekvésben meg kell találni a 
helyes egyensúlyt abban, hogy a gazdaságirányítá si keret stabil és kiszámítható maradjon, 
egyben a rendszer a múltbeli tapasztalat ok alapján továbbfejlesztésre kerüljön.  
Az Államháztartás az EMU-ban – 2004  jelentés különböz ő részei foglalkoznak ezekkel a 
kérdésekkel anélkül, hogy akár következtetéseket  vonnának le, akár kimerítenék a témát.  
Elsősorban  a fent bemutatott gazdas ági érvek azt mutatják, hogy az  államháztartási fegyelem 
és a minőség szorgalmazásával a Szerz ődés – számszaki és eljárási szabályaival – jelent ősen 
hozzájárul a növekedéshez, miközben tere t enged a lisszaboni stratégia megfelel ő 
megvalósításának.  
Másodsorban , ahogyan a Bizottság a pénzügyi tervr ől szóló közleményében leszögezte, az 
átfogó gazdaságpolitikai iránym utatások az eddiginél fontosabb szerepet játszhatnának a 
gazdaságpolitikai koordinációban azáltal, hogy fisk ális iránymutatást nyújtanak a tagállamok 
számára, ezzel pedig támogatják a nemzeti sza kpolitikák megvalósulását és a költségvetés 
kialakítását. Az egyik lehet őség az lenne, hogy közelíteni kellene a nemzeti költségvetési 
politikai koordinációs naptárakat az általáno s szakpolitikai koordinációs ciklushoz, például 
egy hathónapos EU-id őszak meghatározásával, amikor a szakpolitikai útmutatás 
megfogalmazásra és kiadásra kerül, amelyet követ ő hathónapos id őszakbanaz útmutatást a 
tagállamok megvalósítanák. Ez azt is lehet ővé tenné, hogy a fiskális politika a növekedési 
potenciál fokozásának, illetve az államháztartás min ősége és fenntarthatósága kezelésének a 
tágabb összefüggéseibe kerüljön be. 
 
HU 10   HU Harmadsorban  a Bizottság 2002. novemberi közleményében már jelezte a fiskális szabályokat 
illető értelmezés javításának fontosságát az adóssá ghelyzet alakulása és az ország-specifikus 
körülmények fokozottabb figyelembevétele érdekében. Az Államháztartás az EMU-ban – 
2004  jelentés több lehet őséget is megvizsgál, mint pl .: nagyobb figyelmet fordítani a 
növekedés alakulására, különösen  a tartós lassulásra az e ljárások megvalósítása során, 
beleértve a hiány kritériumána k alkalmazását és a túlzott hiány korrigálásával kapcsolatos 
határidők megállapítását; és növelni a költségve tés alakulásának felügyelete során az 
adósságra fordított figyelmet. A jelentés kifejti azt a koncepciót is, amely az államháztartásról 
szóló 2001. évi jelentésben szerep elt, arról, hogy  át kell dolgozni a fi skális politika középtávú 
célkitűzésének definícióját, hogy más (ország-sp ecifikus) körülményeket  is kezeljen, és 
figyelembe kell venni az adósságszinteket, illetve az államháztartás általános fenntarthatóságát, miközben biztosítani kell, hogy a hiány normál körülmények között a GDP 
3%-a alatt maradjon. A jelentés  áttekint más, a Stabilitá si és Növekedési Paktum 
működésének javítását szolgáló lehet őségeket is, mint a prudens és a ciklus egésze során 
szimmetrikus politikákra és a konjuktúra idején többl etfelhalmozásra való ösztönzést, vagy 
annak biztosítását, hogy id őben történjenek lépések a nem megfelel ő fejlemények kiigazítása 
érdekében. A jelentés jelzi, hogy az állami kö ltségvetési helyzet ismeretének javítása – a 
hitelfelvételi követelmények és a mérlegek mögött álló összes el em elemzése és a statisztikai 
keretek er ősítése révén – szintén fontosnak mutat kozik. A fiskális keret hitelessége és 
zökkenőmentes m űködése érdekében a fiskális st atisztikák megbízhatósága dönt ő fontosságú. 
Ezzel a céllal felhívja a figyelmet a beszámolókban szerepl ő fiskális adatok min ősége gondos 
ellenőrzésének, valamint a nemzeti statisztikai hatóságok státusza és j ogosultságai, illetve 
azoknak a statisztikák megbízhatóságát és id őszerűségét biztosító feladata közötti 
következetesség jelent őségére. Ennek érdekében a Tanács  2004. június 2-i következtetései 
meghatározzák a minimális európai szabványokat a statisztikai hatóságok intézményes felállásával kapcsolatban. A teljes átláthatóság lehet ővé teszi majd, hogy a pénzügyi piacok 
jobban meg tudják ítélni a különböz ő tagállamok hitelképességét. 
Végül
 a jelentés foglalkozik a végrehajtás kérd ésével mind közösségi, mind nemzeti szinten. 
Közösségi szinten emlékeztet a Bizottságra és a Tanácsra ruházo tt jogkör és eszközök 
tisztázásának el őnyeire. A Bizottság szerepe a fejleménye k értékelésében és a szakpolitikai 
ajánlások kialakításában hozzájárul a hatékonysághoz. Fontos els ő lépést jelent a Stabilitási és 
Növekedési Paktum alkalmazása tekintetéb en betöltött szerepeknek az Európai 
Alkotmányban megállapodott változásokból szárm azó jobb meghatározása és differenciálása 
(mint például a Bizottságnak az a joga, hogy köz vetlenül hivatalos „kor ai figyelmeztetést” 
bocsásson ki, illetve javaslatokat fogadj on el a túlzott hiány esetén követend ő eljárást elindító 
tanácsi határozatokra vonatkozóan). A jelentés emlékezt et arra, hogy milyen hasznos a 
Közösség – és különösen a Bizottság – a rra való jogköre, hogy ténylegesen ellen őrizze a 
fiskális szabályoknak a tagállamok által történ ő alkalmazását, különösen a keret megel őző 
jellegű elemét illet ően. Nemzeti szinten a jelentés hangsúlyozza annak fontosságát, hogy a 
tagállamok biztosítsák az intézmények megfelel őségét a fenntartható államháztartási 
feladatok teljesítéséhez. Ez magában f oglalja mind a költségvetési eljárások 
továbbfejlesztését, mind a párbeszéd ösztönzését az összes érintett szerepl ő között. Ilyen 
szempontból lényeges az a szerep, amelyet egye s tagállamokban a nemzeti partnerek töltenek 
be annak az ellen őrzési feladatnak a tekintetében, amel yet az EU szintjén a Bizottság lát el. 
A Bizottság épít majd az ebben a jelentésbe n bemutatott elemzésre, és folytatja a 
konzultációkat a konkrét hivatalos javaslatok irányában való hala dás céljával a St abilitási és 
Növekedési Paktum felfrissítése  és a gazdaságirányítás meger ősítése érdekében.