HU

Brüsszel, 19.7.2006

COM(2006) 403 végleges

2006/0142 (COD)

Javaslat

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE

a Közösségi Vízumkódex létrehozásáról

(előterjesztő: a Bizottság)

{SEC(2006) 957}

{SEC(2006) 958}

INDOKOLÁS

1) A javaslat háttere

110

· A javaslat indokai és célkitűzései

A szorosabb schengeni együttműködés keretein belül a közös vízumpolitikát a belső határellenőrzés nélküli közös terület kialakításának alapvető alkotóelemeként határozták meg.

A vízumpolitikáról szóló schengeni vívmányok – köztük a schengeni kormányközi együttműködés keretein belül kialakított Közös Konzuli Utasítás (KKU) – az Amszterdami Szerződés hatálybalépése után bekerültek az Európai Unió intézményi és jogi keretébe. A vízumpolitikára vonatkozó schengeni rendelkezések számára jogalapot határoztak meg [1] (a 62. cikk (2) bekezdésének b) pontja), és ezáltal e rendelkezések teljes mértékben a közösségi jog részévé váltak. Jelenleg a KKU az az alap-jogiaktus, amely a rövid idejű tartózkodásra jogosító vízumok, a tranzitvízumok és a repülőtéri tranzitvízumok kiadásának eljárásait és feltételeit szabályozza, noha egyes elvek megjelennek magában a Schengeni Egyezményben, valamint számos rendelkezés található más önálló határozatokban is.

A Hágai Program „hangsúlyozza a közös vízumpolitikának egy többrétegű rendszer részeként való továbbfejlesztése szükségességét, amelynek célja a legális utazás megkönnyítése és az illegális bevándorlás kezelése a nemzeti jogszabályok, valamint a helyi konzuli képviseletek eljárási gyakorlatainak további harmonizálásán keresztül.” E célból, és egyéb intézkedések mellett, a Bizottságot felkérték, hogy „vizsgálja felül a Közös Konzuli Utasítást.” A Hágai Program célkitűzéseinek teljesítése, valamint a vízumok fent említett típusainak kiadását szabályozó közös vízumpolitika következetességének megerősítése érdekében a javasolt rendelet:

– egyetlen Vízumkódexben egyesíti a vízumokkal kapcsolatos döntéseket szabályozó valamennyi jogi eszközt,

– a jelenlegi joganyag egyes részeit továbbfejleszti annak érdekében, hogy figyelembe vegye a vízumkiadási eljárás közelmúltban történt fejlődését és új dimenzióit, valamint hogy áthidalja a meglévő joghézagokat,

– növeli az átláthatóságot és a jogbiztonságot a KKU rendelkezései és mellékletei jogi státuszának tisztázása révén, mégpedig oly módon, hogy törli a jogszabályból azokat a rendelkezéseket, amelyek feleslegessé váltak, vagy gyakorlati működési jellegűek,

– erősíti az eljárási biztosítékokat azáltal, hogy szabályokat határoz meg a vízumkérelmek elutasításának kötelező indokolása tekintetében,

– megszilárdítja a vízumkérelmezők számára biztosított egyenlő bánásmódot azáltal, hogy számos kérdésre magyarázatot ad a jogi rendelkezések harmonizált alkalmazása érdekében.

· Általános háttér

A rövid idejű tartózkodásra jogosító vízumok kiadását jelenleg számos jogi eszköz szabályozza, amint az a lenti fejezetben bemutatásra is kerül. Az „átdolgozás” így egyszerűsíteni fogja a jogi keretet, mivel a közös vízumpolitikát a továbbiakban a következő négy jogszabály szabályozza majd:

– a 2001. március 15-i 539/2001/EK rendelet a külső határok átlépésekor vízumkötelezettség alá eső, illetve az e kötelezettség alól mentes harmadik országbeli állampolgárok országainak felsorolásáról (jogalap: az EKSz. 62. cikke (2) bekezdése b) pontjának i. alpontja),

– a Tanács 1995. május 29-i 1683/95/EK rendelete a vízumok egységes formátumának meghatározásáról (jogalap: az EKSz. 62. cikke (2) bekezdése b) pontjának iii. alpontja),

– a Tanács 2002. február 18-i 333/2002/EK rendelete az érintett tagállam által el nem ismert úti okmányok birtokosai részére a tagállamok által kiadott vízumok beillesztésére szolgáló űrlapok egységes formátumáról (jogalap: az EKSz. 62. cikke (2) bekezdése b) pontjának iii. alpontja),

– a Vízumkódex létrehozásáról szóló e rendelet (jogalap: az EKSz. 62. cikke (2) bekezdése a) pontja, b) pontjának ii. és iv. alpontja, valamint a 62. cikk (3) bekezdése).

Emlékeztetni kell arra, hogy az eltérő jogalapok és a jogalaphoz kapcsolódó „változó geometria” miatt a négy különálló jogszabály fenntartására szükség van.

· A javaslat által érintett területet szabályozó hatályos rendelkezések

– A Tanács 2001. március 15-i 539/2001/EK rendelete a külső határok átlépésekor vízumkötelezettség alá eső, illetve az e kötelezettség alól mentes harmadik országbeli állampolgárok országainak felsorolásáról,

– a Tanács 1995. május 29-i 1683/95/EK rendelete a vízumok egységes formátumának meghatározásáról,

– egyezmény a közös határokon történő ellenőrzések fokozatos megszüntetéséről szóló, 1985. június 14-i Schengeni Megállapodás végrehajtásáról (különösen a 9–18. cikkek, amelyek az e téren alkalmazandó közös és egységes elveket fektetik le),

– a Tanács 2003. február 27-i 415/2003/EK rendelete a vízumok, köztük az átutazó tengerészek számára kibocsátandó vízumok határon történő kiadásáról,

– a vízumokra vonatkozó Közös Konzuli Utasítás a diplomáciai és konzuli képviseletek számára (KKU), amely részletes szabályokat határoz meg ezen elvek végrehajtására, és a rövid idejű tartózkodásra jogosító vízumok kiadásával kapcsolatos szinte valamennyi rendelkezést egyesíti,

– a Tanács 2001. május 28-i 1091/2001/EK rendelete a hosszú távú tartózkodásra jogosító vízummal való szabad mozgásról,

– a Schengeni Végrehajtó Bizottság határozatai (SCH/Com-ex (93) 21, SCH/Com-ex (93) 24, SCH/Com-ex (94) 25, SCH/Com-ex (98) 12 és SCH/Com-ex (98) 57),

– az 1996. március 4-i 96/197/IB együttes fellépés, amelyet a Tanács az Európai Unióról szóló szerződés K.3. cikke alapján fogadott el a repülőtéri átutazásra vonatkozó szabályokról.

140

· Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival és célkitűzéseivel

A vízumkiadás jelenlegi szabályainak felülvizsgálata és módosítása során a joganyag következetességének biztosítása érdekében figyelembe vették a nemrégiben elfogadott Schengeni Határellenőrzési Kódexet is.

A vízumkérelmek feldolgozását szakértő és tiszteletteljes módon, valamint az elérni kívánt célkitűzésekkel arányosan kell végezni. Feladata ellátása során a konzulátus személyzete senkivel szemben nem alkalmazhat megkülönböztetést: neme, faji származása, vallása vagy meggyőződése, fogyatékossága, kora vagy szexuális irányultsága alapján.

2) Konzultáció az érdekelt felekkel és hatásvizsgálat

· Az érdekelt felekkel folytatott konzultáció

Megfelelő figyelmet fordítottak azoknak a problémáknak, amelyeket harmadik országok hatóságai vetettek fel a vízumkérelmek tagállamok általi kezelésével és az egyéni vízumkérelmezők vagy hozzátartozóik által benyújtott panaszokkal kapcsolatban.

· A szakvélemények összegyűjtése és felhasználása

Figyelembe vették a vízumkiadással kapcsolatos problémákról folyó azon vitát, amely a vízumokkal foglalkozó tanácsi munkacsoport tagállami küldöttei között folyt, továbbá a helyi konzuli együttműködésre irányuló célzott missziók és a schengeni értékelő missziók szakértői által tett megállapításokat is.

· Hatásvizsgálat

A Bizottság hatásvizsgálatot végzett, amely a fellépés hat választási lehetőségét elemezte: a „status quo” fenntartása, a tagállami konzulátusi személyzet közös képzésének megszervezése, a helyi konzuli együttműködés megerősítése, a jelenlegi joganyag minimális szintű felülvizsgálata, a jelenlegi joganyag átdolgozása és a közös konzuli hivatalok létrehozása. Az utolsó lehetőséget, azaz a felülvizsgálatot választották, mivel összefüggő és minden kérdést kimerítő szabályozást nyújtó megoldást jelent, a harmonizációt pedig a leginkább kielégítő és átfogó módon ösztönzi. A hatásvizsgálat e javaslat mellékletében található.

3) A javaslat jogi elemei

· A javasolt fellépés összefoglalása

A vízumkérelmezők számára egyenlő bánásmódot biztosító teljesen közös politikát sikerül elérni azáltal, hogy a vízumkiadás feltételeit és eljárásait szabályozó valamennyi jogi eszközt egyetlen Vízumkódexbe foglaljuk, fokozzuk az átláthatóságot és tisztázzuk a meglévő szabályokat, továbbá olyan intézkedéseket vezetünk be, amelyek célja megerősíteni az eljárások emelt szintű harmonizálását, a jogbiztonságot és az eljárási garanciákat.

· Jogalap

E rendelet esetében a javasolt jogalap a következő:

– alapvetően az EK-Szerződés (EKSz.) 62. cikke (2) bekezdése b) pontjának ii. alpontja, mivel a javasolt jogszabály megállapítja a „legfeljebb három hónaposra tervezett tartózkodásokra vonatkozó vízumok szabályait,

– továbbá az EKSz. 62. cikke (2) bekezdésének a) pontja, amely megadja „az ilyen határoknál a személyek ellenőrzése során a tagállamok által követendő szabályokat és eljárásokat”; e pont alapján lehet a repülőtéri tranzitvízumokra (RTV) vonatkozó rendelkezéseket az egységes Vízumkódexbe foglalni. Nem a repülőtéri tranzitvízum a „megfelelő” vízum, ha valaki a tagállamok területén kíván tartózkodni, így nem tartozik a 62. cikk (2) bekezdésének b) pontja szerinti vízum fogalmába. Olyan engedély, amelyet azt megelőzően adnak ki, hogy harmadik országbeli állampolgár tagállami repülőterek nemzetközi területén utazik át, és amelynek célja a jogosulatlan belépés megakadályozása. E rendelkezésekre tehát úgy kell tekinteni, mint a határellenőrzéssel és illegális bevándorlás megelőzésével kapcsolatos „szabályokra és eljárásokra”.

A szubszidiaritás elve

Az EK-Szerződés 62. cikkének (1) bekezdése és (2) bekezdésének b) pontja alapján a Közösségnek jogában áll – sőt kötelessége – intézkedéseket elfogadni a legfeljebb három hónaposra tervezett tartózkodásokra vonatkozó vízumok szabályaival kapcsolatosan. Az ilyen intézkedéseket az Amszterdami Szerződés hatálybalépését követő öt éven belül kell elfogadni.

A rövid idejű tartózkodásra jogosító és a tranzitvízumokra vonatkozó jelenlegi közösségi rendelkezések az Európai Unió keretébe vont schengeni vívmányok részét képezik. A meglévő vívmányokat azonban egyértelműbbé kell tenni, tovább kell fejleszteni, és ki kell egészíteni. Mindez igaz a repülőtéri tranzitvízumokra vonatkozó jelenlegi rendelkezésekre is. Nyilvánvaló, hogy a rövid idejű tartózkodásra jogosító és a tranzitvízumokra, valamint a repülőtéri tranzitvízumokra vonatkozó meglévő vívmányokat csak az EK-Szerződésen alapuló közösségi intézkedések elfogadásával lehet továbbfejleszteni.

A javasolt kezdeményezésnek – azaz a Közösségi Vízumkódex létrehozásának – rendelet formájában kell megvalósulnia, mert ezáltal biztosítható, hogy a schengeni vívmányokat alkalmazó valamennyi tagállamban azonos módon alkalmazzák majd.

E fellépés célja felülvizsgálni a közös vízumpolitikára vonatkozó meglévő joganyagot, valamint fokozni a harmonizációt. Így a tagállamok jogi okokból nem tehetnének többé egyéni intézkedéseket.

A javaslat célkitűzéseit kizárólag közösségi fellépés révén lehet megvalósítani a következő ok(ok) miatt.

Csak EU-szintű fellépésre van lehetőség a javaslat jogalapja és célkitűzései miatt.

A javaslat ezért megfelel a szubszidiaritás elvének.

· Az arányosság elve

A javaslat megfelel az arányosság elvének a következő ok(ok) miatt.

Az EK-Szerződés 5. cikke kimondja, hogy „a Közösség intézkedései nem léphetik túl az e szerződés célkitűzéseinek eléréséhez szükséges mértéket”.

Az e közösségi fellépéshez választott formának lehetővé kell tennie, hogy a javaslat a lehető leghatékonyabban érje el célját, és végrehajtása a leghatékonyabb módon valósuljon meg.

A javasolt rendeletnek nincs pénzügyi hatása a tagállamok diplomáciai vagy konzuli képviseletei tekintetében, és az új követelmény adminisztratív vonzata arányos az elérni kívánt célkitűzéssel.

· Eszközök kiválasztása

Javasolt eszköz: rendelet.

Azok a rendelkezések, amelyek a vízumokkal kapcsolatos valamennyi döntéshozatali eljárást szabályozzák, a schengeni vívmányokat alkalmazó összes tagállam számára teljes mértékben kötelezőek, így csakis a rendelet lehet az egyetlen megfelelő jogi eszköz.

4) Költségvetési vonatkozások

A javaslat nincs kihatással a Közösség költségvetésére.

5) Kiegészítő információ

· Jogszabályok egyszerűsítése

A javaslat egyszerűsíti a joganyagot.

A vízumkiadás eljárásait és feltételeit szabályozó különféle jogi eszközöket egyesíti egyetlen Vízumkódexben.

· A meglévő jogszabályok hatályon kívül helyezése

A javaslat elfogadása meglévő jogszabályok hatályon kívül helyezését eredményezi.

· Felülvizsgálat

A javaslat felülvizsgálatot foglal magában.

· Megfelelési táblázat

A javaslathoz mellékelten megtalálható a KKU-ból és a Schengeni Megállapodásból átvett rendelkezéseket feltüntető megfelelési táblázat.

· A javaslat részletes magyarázata

1. A vízumok kiadását, valamint a vízum kiadásának elutasítására, illetve a kiadott vízumok meghosszabbítására, törlésére, visszavonására és lerövidítésére vonatkozó döntéseket szabályozó valamennyi rendelkezés egyetlen Vízumkódexbe foglalása

1.1. Repülőtéri tranzitvízum (RTV)

A fent említett együttes fellépés rendelkezései megtalálhatók a KKU-ban, amelynek mellékletében megtalálható azon országok jegyzéke, amelyek állampolgárai e kötelezettség alá tartoznak. Az átláhatóság és harmonizálás fokozása érdekében egységesítésre kerül a személyek egyes kategóriáinak e követelmény alóli „egyoldalú” – általában azonos – mentesítésének nagy része.

Azon általános célkitűzés megvalósítása érdekében, hogy a vízumpolitika valamennyi vonzatát harmonizáljuk, meg kellett szüntetni annak lehetőségét, hogy az egyes tagállamok valamely országok állampolgárai esetében RTV-követelményeket határozzanak meg.

1.2. A határon történő vízumkiadás

E rendeletbe belefoglalták a vízumok, köztük az átutazó tengerészek számára kiadandó vízumok kivételesen a határon történő kiadásáról szóló 415/2003/EK tanácsi rendeletet.

1.3. A vízum érvényességének törlése és visszavonása

A már kiadott vízum érvényességének törlésére és visszavonására vonatkozó szabályok jelenleg az SCH/Com-ex (93) 24 dokumentumban és a KKU 14. mellékletének 2. részében találhatók. Két különálló cikkbe foglalták ezeket a rendelkezéseket, amely cikkek egyértelműen meghatározzák, mely hatóságok felelősek e feladatok elvégzéséért.

1.4. A kiadott vízum meghosszabbítása

A tagállam területén érvényes vízummal tartózkodó harmadik országbeli állampolgárnak igazolt oka lehet arra, hogy eredeti vízuma lejártát követően is az országban maradjon. Az ilyen helyzetekre vonatkozó szabályokat (SCH Com-ex (93) 21) átláthatóbbá tették, és javaslatot tettek a harmonizált megközelítés kialakítására, azaz a meghosszabbítás bélyegző formájában történne, a rendelet mellékletében található mintának megfelelően, mivel az ilyen meghosszabbítást a legtöbb esetben a tagállami nemzeti hatóságok engedélyezik, amelyek biztonsági okokból nem valószínű, hogy készletet tartanának a kiemelt biztonsági feltételeket igénylő vízumbélyegekből.

1.5. Statisztikák cseréje

Mivel a statisztikák elemzése a kiadott vízumok és az elutasítások számával kapcsolatban értékes irányítási eszköznek bizonyul helyi és központi szinten egyaránt, a rendelet megerősíti, hogy az ilyen információt közös formátumban kell a Bizottsággal évente kétszer közölni (a Bizottság lesz felelős az adatok közzétételéért), és havonta kell kicserélni valamennyi illetékességi területen belül. A statisztikai adatok cseréjéről szóló két meglévő SCH/Com-ex határozat (a (94) 25 és a (98) 12) ellenére a kiadott és elutasított vízumok számáról tájékoztató hasznos és összehasonlító adatok jelenleg nem léteznek.

2. A vízumkiadási eljárás új dimenziói

A rövid idejű tartózkodásra jogosító vízumokra vonatkozó, tagállamok közötti adatcserét szolgáló vízuminformációs rendszer (VIS) létrehozása alapjaiban változtatja majd meg a vízumkérelmek feldolgozását. Egyrészről a tagállamok automatikusan hozzáférnek majd a vízumot kérelmező valamennyi személy adataihoz (az adatmegőrzés ötéves időszakán belül), ami megkönnyíti majd a későbbi vízumkérelmek vizsgálatát. Másrészről a biometrikus azonosítóknak a vízumkérelem benyújtása feltételeként történő bevezetése jelentős hatást gyakorol majd a kérelmek fogadásának gyakorlati vonatkozásaira.

Mivel a VIS-nek már 2007-től működnie kellene, a Bizottság úgy határozott, hogy a KKU-t külön jogszabályjavaslatban teszi naprakésszé, amely meghatározza a begyűjtendő biometrikus azonosítókra vonatkozó előírásokat, valamint választási lehetőségeket biztosít a tagállamok diplomáciai és konzuli képviseletei számára a vízumkérelmek nyilvántartásba vételének gyakorlati megszervezésére, valamint a külső szolgáltatókkal megvalósuló tagállami együttműködés jogi keretére.

A javaslat tartalmát szerkezeti hozzáigazítást követően e javaslatba illesztették, amelyet akkor kívánnak majd módosítani, amikor a külön javaslatról folytatott tárgyalások lezárulnak.

A kereskedelmi közvetítőkkel, mint például az utazási irodákkal és utazásszervezőkkel megvalósuló együttműködésre vonatkozó rendelkezéseket megerősítették, hogy ezen új helyzetet figyelembe tudják venni (lásd lent).

3. A vívmányok egyes részeinek továbbfejlesztése

3.1. A vízumkérelmezők számára biztosított egyenlő bánásmód fokozott átláthatósága és megerősítése

Bevezetésre került, hogy a tagállamok a vízumkiadással kapcsolatos valamennyi lényeges információról kötelesek a nyilvánosságot tájékoztatni. Ezenfelül további olyan rendelkezések is bekerültek, amelyek bevezetik

a) a kiadásra rendelkezésre álló leghosszabb határidőt;

b) az egyértelmű megkülönböztetést az elfogadhatatlan és az alaki okokból elutasított kérelmek között;

c) a teljes átláthatóságot azon harmadik országok jegyzéke révén, amelyek állampolgárai esetében előzetes egyeztetést kell tartani;

d) a rövidebb válaszadási határidőket az előzetes egyeztetés esetén;

e) a meghívást, kötelezettségvállalást és szállásadást igazoló egységesített nyomtatványmintát;

f) a tagállamok kedvezőtlen tartalmú döntéseire vonatkozó bejelentési és indokolási kötelezettséget;

g) jogi keretet annak biztosítására, hogy harmonizált megközelítés alakuljon ki a tagállamok diplomáciai és konzuli képviseletei közötti, valamint a külső magánvállalkozások formájában működő szolgáltatókkal való együttműködés vonatkozásában egyaránt;

h) kötelező szabályokat a tagállami diplomáciai és konzuli képviseletek és a kereskedelmi közvetítők között megvalósuló együttműködés vonatkozásában.

3.1.1. Előzetes egyeztetés

Annak elismerése mellett, hogy a tagállamok központi hatóságainak alapos okai lehetnek arra, hogy egyeztetést kívánjanak tartani, mielőtt egyes harmadik országbeli állampolgárok, illetve ezek bizonyos kategóriái számára vízumot adnak ki, a Bizottság javasolja, hogy az előzetes egyeztetés jelenlegi eljárását gyorsítsák meg a technikai fejlődésre (az adatokhoz való gyorsabb hozzáférésre és a gyorsabb információcserére) tekintettel, valamint annak érdekében, hogy elkerüljék a vízumkérelmek feldolgozásának szükségtelen meghosszabbítását és a kedvezőtlen mellékhatások, mint például a „vízumkereskedelem” kialakulását.

Emlékeztetni kell arra, hogy amikor további harmadik országokat jelöltek ki ilyen kötelező előzetes egyeztetésre, az számos alkalommal adott okot arra, hogy az érintett harmadik ország politikai elégedetlenségét fejezze ki. Mivel legtöbb esetben csak egy vagy kevés számú tagállam követel meg egyeztetést, ez hátrányosan hat a többi tagállamra nézve, hiszen nekik a vízumkérelemre adott végső döntéshozatallal várniuk kell addig, amíg az egyeztetést folytató tagállamból válasz nem érkezik. Végezetül, egyes tagállamok bizonyítékot szolgáltattak arra, hogy az előzetes egyeztetési eljárás a vízumkiadással szembeni ellenvetés vonatkozásában nagyon kevés hozzáadott értéket jelent.

E kedvezőtlen hatások elkerülése érdekében a Bizottság javasolja az egyeztetésre adott válasz határidejének lényeges lerövidítését, valamint azon lehetőség bevezetését, hogy a tagállam csupán tájékoztatást kérhessen az egyes harmadik országok állampolgárai vagy ezek bizonyos kategóriái számára kiadott vízumokról, mivel néhány tagállam kijelentette, hogy az egyeztetés elsődleges célja központi hatóságaik tájékozódása a vízumkiadások terén, nem pedig az elutasítás kérése.

Az átláthatóság fokozása érdekében a Bizottság véleménye szerint nyilvánosságra kellene hozni azon harmadik országok jegyzékét, amelyek állampolgárai esetében előzetes egyeztetést kell folytatni, és amelyek jelenleg az „EU-KORLÁTOZOTT” kategóriába tartoznak. A KKU e mellékletének bizalmas volta csak viszonylagos, hiszen a gyakorlatban a személyek egyes kategóriái által benyújtott kérelmek feldolgozási ideje egyértelművé teszi, mely harmadik országok szerepelnek a listán. E kategorizált mellékletek tartalma továbbá a tagállamok diplomáciai vagy konzuli képviseleteinek weboldalain már egyébként is elérhető.

Végezetül meg lehet kérdőjelezni, hogy amikor a VIS működésbe lép, és annak ellenére, hogy a VIS-nek nincs figyelmeztető funkciója, ugyanígy szükség lesz-e az egyeztetési eljárás fenntartására, hiszen az egyes tagállamok központi hatóságai hozzáférnek majd az összes többi tagállam által kiadott vízumokra vonatkozó információhoz.

3.1.2. Az elfogadhatatlan vízumkérelem

Jelenleg nincs éles határvonal azon vízumkérelmek között, amelyeket az iratok teljes átvizsgálása után formai okokból utasítanak el, és azon esetek között, ahol az alapos vizsgálatot el sem végzik, mivel a kérelmező elmulasztott kiegészítő tájékoztatást nyújtani. A rendelet bevezeti a vízumkérelem „elfogadhatatlanságának” fogalmát, amelyre a VIS-ben a formai okokból történő elutasítástól elkülönítve kell utalni.

3.1.3. Az elutasítással kapcsolatos harmonizált szabályok

Az elutasításról szóló értesítést és indoklást jelenleg a tagállamok nemzeti jogrendje szabályozza, ennek következtében néhány tagállam a kérelmezőt nem értesíti, és az elutasítást sem indokolja meg, míg mások a kérelmezők csupán egyes kategóriái esetében indokolják meg az elutasítást. A nemrégiben elfogadott Schengeni Határellenőrzési Kódex olyan rendelkezéseket vezet be, amelyek alapján az illetékes hatóságoknak meg kell indokolniuk a belépést megtagadó döntést, az okokat pontosan feltüntetve a harmadik országbeli állampolgárnak átadásra kerülő formanyomtatványon.

Az átláthatóság és a vízumkérelmezők számára biztosított egyenlő bánásmód miatt, valamint a vonatkozó joganyag következetességének biztosítása érdekében a közös vízumpolitikának e központi kérdésre is ki kell terjednie. Ennek érdekében olyan rendelkezéseket vezettek be, amelyek kötelezővé teszik a tagállamok diplomáciai és konzuli képviseletei számára, hogy elutasítás esetén valamennyi esetben küldjenek értesítést, és tüntessék fel annak indokait.

3.2. A műveleti szintű gyakorlatok harmonizálása

3.2.1. A kérelem benyújtását igazoló bélyegző

A kérelem benyújtását igazoló bélyegző használatára és a bélyegző feliratának tartalmára vonatkozó közös szabályok megléte ellenére a gyakorlatban jelentős eltérések tapasztalhatók. Ezért mindkét kérdés vonatkozásában rendelkezéseket vezettek be, ezáltal biztosítva a harmonizált végrehajtást.

3.2.2. A meghívást, kötelezettségvállalást és szállásadást igazoló egységesített nyomtatványminta

A KKU 15. melléklete tartalmazza az „egységesített” nyomtatványmintákat, mindössze azonban csak három tagállam nyújtott be (ezektől eltérő tartalmú) mintákat. E rendelet olyan egységesített nyomtatványmintát vezet be, amelyet valamennyi tagállamnak alkalmaznia kell.

3.3. Helyi konzuli együttműködés – a közös vízumpolitika harmonizált alkalmazásának megerősítése

Annak elfogadása mellett, hogy az alapvető jogszabályokat a tagállamok közvetlenül alkalmazzák, a Bizottság szem előtt tartja azt is, hogy az egyes esetek és a helyi adottságok sokfélesége nagyon megnehezíti a minden körülmények között és minden helyzetre vonatkozóan érvényes, részletes szabályok kidolgozását. Ezért a jelenlegi vívmányok már elismerik a diplomáciai és konzuli képviseletek elengedhetetlen fontosságú szerepét, különösen a migráció által jelentett kockázat elemzése terén (meg kell jegyezni, hogy a jelenlegi vívmányok e különleges vonatkozását egy 2003. évi jogszabályi módosítás is megerősítette).

A helyi konzuli együttműködésre irányuló célzott missziók (2004–2005) megállapításai alapján többek között megfelelő jogi keretet állítottak fel a helyi konzuli együttműködés számára, amely meghatározza a helyi szinten elvégzendő feladatokat, biztosítja a megfelelő központi hatóságokkal és a Tanáccsal fennálló, elengedhetetlen fontosságú kapcsolatot és az átláthatóságot. A helyi konzuli együttműködés ezen új megszervezésénél figyelembe vették a közösségi intézményi keretet is.

4. Egyes kérdések tisztázása a jogszabályi rendelkezések harmonizált alkalmazásának fokozása érdekében

– Korlátozott területi érvényességű vízum (LTV)

A korlátozott területi érvényességű vízumokra vonatkozó jelenlegi rendelkezések számos jogi eszköz (a Schengeni Egyezmény és a KKU) különféle cikkeiben elszórtan találhatók meg. Mindez az ilyen típusú vízum kiadásának feltételei vonatkozásában bizonytalansághoz, bizonyos fokú visszaéléshez és a tagállamok közötti eltérő gyakorlathoz vezetett. Ráadásul úgy tűnik, hogy működési és központi szinten egyaránt alig vannak tudatában azon kötelezettség jelentőségének, hogy a kiadott korlátozott területi érvényességű vízumokról a többi tagállamot tájékoztatni kell. A korlátozott területi érvényességű vízumok kiadására vonatkozó valamennyi rendelkezést egy cikkbe foglalták bele, és azt a kötelezettséget, hogy a korlátozott területi érvényességű vízumok kiadásáról a többi tagállamot tájékoztatni kell, korlátozták azon esetekre, amikor a korlátozott területi érvényességű vízum kiadását az indokolja, hogy az előzetes egyeztetés során a másik tagállamtól kedvezőtlen válasz érkezett, vagy pedig a vízumot olyan harmadik országbeli állampolgárnak adták ki, aki nem felel meg a Schengeni Határellenőrzési Kódexben található feltételeknek.

– Utazási betegbiztosítás

Az utazási betegbiztosításnak az egységes beutazóvízum megszerzéséhez szükséges alátámasztó dokumentumok listájára történő felvételére vonatkozó 2004/17/EK tanácsi határozat 2004. június 1-jén lépett hatályba. Mivel ezen új intézkedés alkalmazása számos helyen meglehetősen sok gondot okozott, többek között az eredeti határozat kiskapui és félreérthetősége miatt, a határozat alkalmazásához 2004 októberében további iránymutatások készültek. E rendelet egyértelművé teszi az eredeti szöveg félreérthető részeit, és a kiegészítő iránymutatások egy részét kötelező erejű szabállyá teszi. A tagállamok által az utazási betegbiztosítás kötelező alkalmazásáról szóló (2005 októberében kiküldött) kérdőívre adott válaszok elemzésére alapozva a Bizottság javasolja e kérdéskör rendelkezéseinek racionalizálását és tisztázását. Továbbá azon személyeket, akik – kivételesen – a határon kapnak vízumot, a munkakörüket gyakorló tengerészeket, valamint a diplomata-útlevelek birtokosait és a repülőtéri tranzitvízumot kérelmező személyeket e kötelezettség alól módszeresen mentesíteni kell. Az első esetben azon sürgős körülmények, amelyek miatt e személyek vízumot kérelmeznek, teszik aránytalanná az utazási betegbiztosítás kötésének megkövetelését. Ami a tengerészeket illeti, ők a munkaszerződésük révén általában elégséges mértékben fedezettek ahhoz, hogy megfeleljenek a közösségi rendelkezéseknek.

5. A KKU mellékletei jogi helyzetének tisztázása

A jelenlegi Közös Konzuli Utasítás tizennyolc mellékletet tartalmaz, köztük számos jogszabályi rendelkezést és különféle információkat, amelyek alapjául más jogszabályi források vagy a tagállamok bejelentései szolgálnak: azon harmadik országok jegyzéke, amelyek állampolgáraira kiterjed a vízumkötelezettség, a bizonyos típusú úti okmányok birtokosaira vonatkozó mentességek, képviseleti táblázat, birtokosát vízum nélküli belépésre feljogosító dokumentumok, műszaki előírások (vízumbélyegminták, a meghívást igazoló harmonizált nyomtatványminta stb.), gyakorlati működési információ (a vízumbélyeg kitöltési iránymutatásai), az egyedi „gyakorlatokra” vonatkozó információ (referenciaösszegek, a „Megjegyzések” rovatba írandó információ).

E mellékletek jogi helyzetének tisztázása érdekében a Bizottság úgy határozott – amint a Közös Kézikönyv közelmúltban történt átdolgozása esetében is –, hogy csak azon mellékleteket tartja meg, amelyek közvetlenül kapcsolódnak a fő szövegben található rendelkezések végrehajtásához, azaz a rendelet I–XIII. mellékletei maradnak meg. E mellékleteket a jövőben bizottsági eljárás keretében fogják módosítani az EK-Szerződés 202. cikkével és az 1999/468/EK tanácsi határozattal összhangban, mivel a Bizottság úgy tekinti, hogy e gyakorlati rendelkezések valójában a rendelet V. címében meghatározott elveket végrehajtó intézkedések.

6. Törlés

6.1. Nemzeti vízumok

Mivel a rendelet a schengeni rövid idejű tartózkodásra jogosító vízumok, tranzitvízumok, valamint repülőtéri tranzitvízumok kiadását érinti, a nemzeti vízumokra („D” vízumokra) történő valamennyi utalás törlésre került.

6.1.2. Az egyidejűleg rövid idejű tartózkodásra jogosító schengeni vízumként is érvényes hosszú idejű tartózkodásra jogosító nemzeti vízum („D+C” vízumok)

Ezt a típusú vízumot tagállami kezdeményezés alapján vezették be 2001-ben (1091/2001/EK rendelet). A „D+C” vízum az érvényességének kezdetétől számított három hónapot meg nem haladó időtartamra egyidejűleg egységes rövid idejű tartózkodásra jogosító vízumként is érvényes. Az elérhető információ alapján úgy tűnik, hogy a legtöbb tagállam vagy egyáltalán nem, vagy csak nagyon kis számban ad ki D+C-vízumot [2]. Számos esetben tapasztalták azt is, hogy a konzulátusi személyzet alig vagy egyáltalán nem ismeri ezt a típusú vízumot és kiadásának feltételeit, ezért e lehetőségről a kérelmezőket nem is tájékoztatja. Ráadásul megállapításra került, hogy sok esetben a vízumok nemzeti nyilvántartásba vétele és a feldolgozó programok még csak nem is teszik lehetővé az ilyen vízumra vonatkozó kérelem figyelembevételét vagy a vízumbélyeg kinyomtatását. Ugyanakkor számos tagállam engedélyezi diplomáciai és konzuli képviseletei számára, hogy tartózkodási engedélyeket adjanak ki, ami a D+C-vízumokat feleslegessé teszi. Továbbá, amikor a D+C-vízum érvényességének kezdetétől számított három hónap lejár, a vízumjogosult – aki addig a vízumot kiadó tagállam területén jogszerűen tartózkodott – többé nem mozoghat szabadon a tagállamok teljes területén.

Ennélfogva a Bizottság javasolja a vízumok e típusának eltörlését a kérdéskör egyszerűsítése érdekében, és kéri a tagállamokat, hogy gyorsítsák meg a tartózkodási engedélyek kiadását az ilyen engedélyre jogosult harmadik országbeli állampolgárok számára.

6.2. A csoportos vízumok eltörlése

A vízumkérelmezők által szolgáltatandó adatok részét képező biometrikus azonosítók bevezetésével, valamint az egyéni kérelmezőknek a VIS-ben történő nyilvántartásával nem lehet többé fenntartani a csoportos vízum kiadásának lehetőségét. Valamennyi kérelmezőnek, még a közös útlevéllel utazó házastársaknak és gyermekeknek is külön kérelemnyomtatványt kell kitölteniük, és számukra a vízumok beillesztésére szolgáló külön lapon egyéni vízumbélyeget kell kiadni.

6.3. A KKU 2. mellékletének „eltávolítása”

Emlékeztetni kell arra, hogy a KKU 2. melléklete tartalmazza azon harmadik országoknak az 539/2001/EK rendelet I. mellékletében felsorolt jegyzékét, amelyek állampolgáraira nem terjed ki a vízumkötelezettség, ha „diplomata-, hivatali vagy szolgálati útlevelek birtokosai”, valamint tartalmazza azon harmadik országoknak az 539/2001/EK rendelet II. mellékletében felsorolt jegyzékét, amelyek állampolgáraira kiterjed a vízumkötelezettség, ha „diplomata-, szolgálati/hivatali vagy különleges útlevelek birtokosai”. Jelenleg a 789/2001/EK rendelet szabályozza a 2. melléklet módosításairól szóló tagállami értesítés eljárásait annak ellenére, hogy a tagállamok egyoldalú mentesítésének jogalapját az 539/2001/EK rendelet képezi, amely kimondja, hogy a rendelet 4. cikkének megfelelő mentesítésekre vonatkozó információról tájékoztatni kell a Bizottságot (aki felel ezen információ időben történő és rendszeres közzétételéért). Az eljárások közötti átfedések elkerülése érdekében, és mivel nincsen jogi kapcsolat az 539/2001/EK rendelet és a vízumkiadás eljárásait és feltételeit szabályozó kódexről szóló rendelet alá tartozó vízumkövetelmények alóli mentességek között, ezt az információt nem mellékelik a Vízumkódexhez.

6.4. A 6. melléklet törlése

A VIS-rendeletben javasolt adathozzáférési szabályoknak megfelelően a tiszteletbeli konzulok többé nem jogosultak vízumot kiadni.

7. A „Vízumkódex” műveleti szintű harmonizált alkalmazása

A fent említetteknek megfelelően a Vízumkódex csak a rövid idejű tartózkodásra jogosító és a tranzitvízumok, valamint a repülőtéri tranzitvízumok kiadására vonatkozó jogi rendelkezéseket tartalmazza. Annak biztosítása érdekében, hogy a tagállamok a továbbiakban tartózkodjanak a közös szabályokat „felülíró” nemzeti utasítások kiadásának jelenlegi gyakorlatától, össze kell állítani a joganyag gyakorlati alkalmazására vonatkozó közös utasításokat.

A Vízumkódexről szóló javaslat készítése közben a Bizottság egyidejűleg figyelmet fordított a „Vízumkódex gyakorlati alkalmazására vonatkozó utasítások” formátumára és tartalmára; e dokumentum tartalmazza majd a tagállamok diplomáciai és konzuli képviseletei által a vízumkérelmek feldolgozásakor követendő harmonizált gyakorlatokat és eljárásokat.

Ezen utasítások, amelyeket a rendelet V. címében található eljárás keretein belül alkotnak majd meg, semmiképpen nem teremtenek a Vízumkódexen kívüli további jogi kötelezettségeket, csupán műveleti jellegűek lesznek. Véglegesítésükre a Kódex hatálybalépésének napjáig sor kerül.

6) A szerződésekhez mellékelt különféle jegyzőkönyvekkel kapcsolatos következmények

A rövid idejű tartózkodásra jogosító és tranzitvízumokra vonatkozó szabályokkal kapcsolatos intézkedésekről szóló javaslatok jogalapja az EK-Szerződés IV. címében található; ennek következtében az Egyesült Királyság és Írország helyzetéről szóló jegyzőkönyvben, valamint a Dánia helyzetéről szóló jegyzőkönyvben és a Schengeni Jegyzőkönyvben biztosított „változó geometriájú” rendszert kell alkalmazni.

E javaslat a schengeni vívmányokra épül. Következésképpen a különböző jegyzőkönyvekkel kapcsolatos alábbi következményeket kell figyelembe venni:

Izland és Norvégia:

A Tanács, valamint az Izlandi Köztársaság és a Norvég Királyság között, az utóbbiaknak a schengeni vívmányok végrehajtására, alkalmazására és fejlesztésére irányuló társulásáról szóló megállapodásban [3] meghatározott eljárások alkalmazandók, mivel e javaslat a schengeni vívmányokon alapul az e megállapodás A. mellékletében meghatározottak szerint.

Dánia:

Az EUSz-hez és az EKSz-hez csatolt, Dánia helyzetéről szóló jegyzőkönyv értelmében Dánia nem vesz részt a rendelet elfogadásában, így az rá nézve nem kötelező, és nem alkalmazható. Mivel e rendelet olyan jogi aktus, amelynek célja, hogy az EKSz. IV. címének rendelkezéseivel összhangban a schengeni vívmányokat továbbfejlessze, a fent említett jegyzőkönyv 5. cikke alkalmazandó.

Az Egyesült Királyság és Írország:

A schengeni vívmányoknak az Európai Unió keretébe történő beillesztéséről szóló jegyzőkönyv 4. és 5. cikke, a Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyságának kéréséről szóló, 2000. május 29-i 2000/365/EK tanácsi határozat [4], valamint az Írországnak a schengeni vívmányok egyes rendelkezései alkalmazásában való részvételére vonatkozó kéréséről szóló, 2002. február 28-i 2002/192/EK tanácsi határozat [5] szerint az Egyesült Királyság és Írország nem vesz részt a rendelet elfogadásában, így az rájuk nézve nem kötelező, és nem alkalmazható.

Svájc:

Svájc vonatkozásában e javaslat a schengeni vívmányok azon rendelkezéseinek továbbfejlesztése az Európai Unió, az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség között ez utóbbi államnak a schengeni vívmányok végrehajtására, alkalmazására és fejlesztésére irányuló társulásáról kötött megállapodás értelmében, amelyek az ezen megállapodásnak az Európai Közösség nevében történő aláírásáról, valamint egyes rendelkezések ideiglenes alkalmazásáról szóló 2004/860/EK tanácsi határozat [6] 4. cikkének (1) bekezdésében említett területhez tartoznak.

A Svájccal 2004. október 26-án aláírt megállapodás egyes rendelkezéseknek az aláírás időpontjától kezdődő ideiglenes alkalmazását írja elő, különös tekintettel Svájcnak a schengeni vívmányok fejlesztésével foglalkozó vegyes bizottságon belüli részvételét illetően.

7) A schengeni vívmányokra épülő jogszabályokat végrehajtó kétszintű eljárásnak az új tagállamok esetében fellépő következményei

A csatlakozási okmány 3. cikkének (1) bekezdése megállapítja, hogy a schengeni vívmányok rendelkezései és az azokon alapuló, illetve azokkal egyéb módon összefüggő, az okmány I. mellékletében felsorolt jogi aktusok az új tagállamokra nézve a csatlakozás időpontjától kezdődően kötelezőek, és azokat az új tagállamokban ettől az időponttól kezdődően alkalmazni kell [7]. A mellékletben fel nem sorolt rendelkezéseket és jogi aktusokat, bár a csatlakozás időpontjától kezdődően kötelezőek az új tagállamok számára, csak akkor kell valamely új tagállamban alkalmazni, ha a Tanács a cikkel összhangban (a csatlakozási okmány 3. cikkének (2) bekezdése) így határoz.

Ez az a kétszintű végrehajtási eljárás, amelyben a schengeni vívmányok bizonyos rendelkezései az Unióhoz való csatlakozás időpontjától kötelezőek és alkalmazandóak, míg mások, különösen azok, amelyek ténylegesen a belső határellenőrzések megszüntetésével kapcsolatosak, a csatlakozás időpontjától kötelezőek, de az új tagállamokban csak a fenti tanácsi határozatot követően alkalmazandók.

A vízumpolitikára vonatkozó schengeni rendelkezések (a Schengeni Egyezmény 9–17. cikke és végrehajtási határozatai, különösen a Közös Konzuli Utasítás az 1., 7., 8. és 15. melléklet kivételével) nem szerepelnek a mellékletben.

Ennek eredményeképpen e javaslatot, amely a vízumszabályokról szóló közösségi kódex létrehozása tekintetében a Közös Konzuli Utasítás és a Schengeni Egyezmény egyes rendelkezéseinek helyébe lép és azokra épül, elfogadásakor – a repülőtéri tranzitvízum kiadásával kapcsolatos rendelkezések kivételével – nem kell az új tagállamokra alkalmazni.

8) Megjegyzések a cikkekhez

Általános észrevétel

A közösségi keret és terminológia figyelembevétele érdekében a „szerződő fél/felek” kifejezést a fogalommeghatározásokban és az egész javaslatban a „tagállam(ok)” szó váltotta fel. Nyilvánvalóan a „tagállam(ok)”-ra való utalást először is a schengeni vívmányok Egyesült Királyság és Írország általi alkalmazása tekintetében a Schengeni Jegyzőkönyv figyelembevételével (lásd a fenti 6. pontot), másodsorban pedig a csatlakozási szerződésnek a schengeni vívmányok új tagállamok általi kétszintű alkalmazásáról rendelkező 3. cikke figyelembevételével kell értelmezni (lásd a fenti 7. pontot). Ráadásul Norvégia, Izland és Svájc schengeni vívmányok vonatkozásában fennálló sajátos helyzetét is figyelembe kell venni, az indokolás 6. pontjában kifejtettek szerint.

I. cím: Általános rendelkezések

1. cikk: Célkitűzés és hatály

E cikk (1) bekezdése határozza meg a rendelet célkitűzését, azaz megadja azon feltételeket és eljárásokat, amelyek alapján egy bármely hathónapos időszakban három hónapot meg nem haladó tartózkodásra jogosító vízumra irányuló kérelmek feldolgozásra kerülnek.

A (2) bekezdés kimondja, hogy a rendeletet azon harmadik országbeli állampolgárokra kell alkalmazni, akik az 539/2001/EK tanácsi rendelet értelmében e kötelezettség alá esnek. Általános utalás történik továbbá a szabad mozgás jogára, amelyet harmadik országbeli állampolgárok egyes kategóriái a közösségi jog alapján élveznek.

A (3) bekezdés kitér azon harmadik országok jegyzékére, amelyek állampolgárai repülőtéri tranzitvízumot kötelesek kérni. A közös jegyzéket (VII. melléklet) e rendelet (és nem az 539/2001/EK tanácsi rendelet) határozza meg.

2. cikk: Fogalommeghatározások

Az e cikkben található legtöbb meghatározás alapvetően a Schengeni Egyezményből és a Közös Konzuli Utasításból (KKU) származik, noha figyelembe vették az e meghatározások tisztázására és továbbfejlesztésére irányuló igényt, valamint a cikket néhány új meghatározással is kiegészítették. A rendeletben felsorolt fogalommeghatározások megfelelnek az 539/2001/EK rendeletben és a Schengeni Határellenőrzési Kódexben található fogalommeghatározásoknak.

A „harmadik országbeli állampolgár” fogalmát alapértelmezéssel határozzák meg, kizárva az Európai Uniónak az EK-Szerződés 17. cikke (1) bekezdése értelmében vett polgárait. Ezért magában foglalja a menekülteket és a hontalanokat is.

A „vízum” fogalommeghatározása megfelel az 539/2001/EK rendeletben található fogalommeghatározásnak, utalást tartalmaz továbbá a repülőtéri átutazásra, amelyet megkülönböztet a „tartózkodástól” és az „átutazás” általános jelentésétől. E kiegészítésre azért is van szükség, mert a repülőtéri átutazásról szóló együttes fellépést a közösségi jogalkotási keretbe bele kell foglalni.

Fennmarad az „egységes” fogalommeghatározás azon vízum vonatkozásában, amely birtokosa számára lehetővé teszi, hogy miután belépését engedélyezték, számos vagy valamennyi tagállamban mozoghasson/átutazhasson – szemben a „korlátozott területi érvényességű” (LTV) vízummal, amellyel birtokosa csak egy vagy bizonyos számú tagállamban tartózkodhat, valamint a „repülőtéri tranzitvízummal”, amelyre egyes harmadik országok állampolgárainak van ahhoz szüksége, hogy átutazhassanak a tagállamok repülőtereinek nemzetközi tranzitterületén.

Mivel az „egységes” vízum kiadásának egyik feltétele, hogy valamennyi tagállam elismerje a kérelmező által bemutatott úti okmányt, szükségesnek találták annak meghatározását, mit is értenek „elismert úti okmány” alatt. A Schengeni Egyezmény és a KKU jelenlegi megfogalmazásában az „érvényes” szót egyaránt használják a hitelesség, az ideiglenes érvényesség és elismerés leírására, ami némi zavar kialakulásához vezet. E fogalom pontos meghatározása azért fontos, hogy a tagállamok diplomáciai és konzuli képviseletei tisztában legyenek azzal, hogy adott esetben egységes vízumot adhatnak-e ki, vagy pedig LTV-vízumot kell kiadniuk. E javaslat jogalapja miatt nem kerülhet be a javaslatba a Schengeni Végrehajtó Bizottság SCH/Com-ex (98) 56 és (99) 14 határozata, amelyek azon úti okmányok kézikönyve összeállításának rendelkezéseit határozzák meg, amelyek feljogosítják birtokosukat a külső határok átlépésére, és amelyeket vízummal lehet ellátni.

Mégis logikusnak tűnne, ha ezen alapvető dokumentumot is belefoglalnák a közösségi jogalkotási keretbe.

A „vízumbélyeg” fogalommeghatározása az 1683/95/EK rendeletben található fogalommeghatározásokra utal, és megfelel a VIS-rendeletben alkalmazott megfogalmazásnak.

A „vízum beillesztésére szolgáló külön lap” fogalommeghatározását az érintett tagállam által el nem ismert úti okmányok birtokosai részére a tagállamok által kiadott vízumok beillesztésére szolgáló űrlapok egységes formátumáról szóló 333/2002/EK rendeletre utalással állapították meg.

II. cím: A vízumkérelem átvétele és feldolgozása

I. fejezet: A vízumkérelmek feldolgozásában részt vevő hatóságok

3. cikk: A vízumkérelmek feldolgozására illetékes hatóságok

E rendelkezéseket a KKU-ból és a Schengeni Egyezményből vették át, a feldolgozás fogalmát azonban a vízumkérelmek vizsgálata értelmében határozták meg, amelyet mindig a tagállamok diplomáciai és konzuli képviseletei végeznek el. A közelmúlt eseményei (a vízumkérelmek növekvő száma, a konzuli képviseletek személyzetének biztonságát fenyegető veszélyek stb.) miatt, valamint mivel a vízumkérelem benyújtásának egyik feltételeként hamarosan bevezetik a biometrikus azonosítók begyűjtését, a vízumkérelmek átvétele többé nem kizárólag a tagállamok diplomáciai és konzuli képviseletein zajlik.

Mindazonáltal a KKU 6. melléklete hatályát veszti, hogy a tiszteletbeli konzulok többé ne tudjanak részt venni a vízumkérelmek feldolgozásában.

A vízumok határon történő kiadásáról szóló 415/2003/EK tanácsi rendelet rendelkezéseit átvették a rendeletbe ((2) bekezdés).

4. cikk: Területi illetékesség

A KKU-ban szerepel, hogy „ha” az adott államban nem honos személyek nyújtanak be kérelmet, kérelmüket meghatározott módon kell kezelni. Mivel a tagállamok gyakorlata e tekintetben eltér, a rendelet egyértelműen kimondja, hogy harmadik országbeli állampolgárok vízumot származási országukban kérelmeznek ((1) bekezdés); és csupán azon személyek kérelmezhetnek a lakóhely szerinti országtól eltérő országban vízumot, akik a lakóhely szerinti országuktól eltérő országban jogszerűen tartózkodnak, és a kérelem benyújtására igazolt okuk van ((2) bekezdés). Ilyen esetekben a vízum kiadása előtt a tagállamok diplomáciai vagy konzuli képviseletei általában felveszik a kapcsolatot a kérelmező lakóhelye szerinti államban dolgozó kollégáikkal vagy a kérelmező lakóhelye szerinti állam központi hatóságaival ((3) bekezdés).

5. cikk: A vízumkérelem feldolgozásáért felelős tagállam

A KKU-ból vették át e rendelkezéseket, amelyek a vízumkérelem feldolgozásáért felelős diplomáciai vagy konzuli képviselet meghatározásának feltételeit tartalmazzák. A többszöri beutazásra jogosító vízumra vonatkozó kérelmet azon tagállam konzuli képviseletén kell benyújtani, ahová a kérelmező rendszerint jár (ez szolgál a többszöri beutazásra jogosító vízumra vonatkozó kérelem benyújtásának igazolására), noha a vízum birtokosa a tagállamok területén egyéb úti célokat is meglátogathat. Az ilyen vízumokat azért lehet csak a kérelmező lakóhelye szerinti országban kiadni, mert csak az ott található konzuli képviselet képes teljes mértékben értékelni a kérelmező feddhetetlenségét.

6. cikk: A tagállam területén jogszerűen tartózkodó harmadik országbeli állampolgár számára történő vízumkiadással kapcsolatos illetékesség

Jelenleg meglehetősen nagyszámú vízumot adnak ki a tagállamok területén annak ellenére, hogy az ilyen személyek nem fogják átlépni a külső határokat. Mindazonáltal egyértelmű szabályokat kell bevezetni azon helyzetek szabályozására, amikor harmadik országbeli állampolgár a tagállam területén jogszerűen tartózkodik, és igazolt oka van arra, hogy másik tagállamba utazzék, de nem rendelkezik olyan okmánnyal, amellyel szabadon mozoghatna.

7. cikk: Képviseleti megállapodások

E cikk tartalmának nagy részét a KKU-ból vették át. Mindazonáltal erőfeszítéseket tettek a rendelkezések átformálására, hogy ezáltal egyértelműbbé váljanak, valamint különös szabályokkal egészítették ki a cikket, amelyek biztosítják, hogy a kérelmezők és a többi tagállam helyileg és központilag is időben tájékoztatást kapjon a képviseletről szóló megállapodások hatálybalépéséről vagy felmondásáról. A vízumkezelési eljárás egy részének kiszervezését kezdeményező tagállamok az ilyen együttműködés megkezdése előtt erről tájékoztatják az általuk képviselt tagállamo(ka)t.

A (6) bekezdés magyarázza az olyan esetekben fellépő helyzetet, ahol a képviselő tagállam diplomáciai vagy konzuli képviselete várhatóan el kívánja utasítani a vízumkérelmezőt. Ilyen esetben az összes iratot be kell nyújtani a képviselt tagállam központi hatóságainak, hogy ők hozhassák meg az elutasításról szóló végső döntést; továbbá alkalmazni kell az elutasított kérelmező tájékoztatásáról szóló 23. cikk (3) bekezdését. Ily módon biztosított, hogy a kérelem vonatkozásában végső döntés szülessék, és a kérelmezőt – ahogyan ez jelenleg gyakran történni szokott – ne kérjék meg rá, hogy kérelmét nyújtsa be újra a képviselt tagállam legközelebbi konzuli képviseletén.

A (2) bekezdést módosítani kell, hogy figyelembe lehessen venni a KKU-t a biometrikus azonosítók bevezetésével – valamint a közös igénylési központok létrehozásával – kapcsolatosan módosító javaslatról szóló tárgyalások eredményét.

8. cikk: Előzetes egyeztetés a tagállam saját központi hatóságaival

A vízumot kiadó diplomáciai vagy konzuli képviselet központi hatóságaival folytatott előzetes egyeztetési eljárás már létezik a személyek bizonyos kategóriái vagy bizonyos harmadik országbeli állampolgároknak kiadható vízumokra vonatkozóan, továbbá azon harmadik országok jegyzéke, amelyek esetében ilyen egyeztetést kell folytatni, a KKU 5. mellékletében található („EU-KORLÁTOZOTT” osztályozás). A (2) bekezdés kimondja, hogy az ilyen egyeztetés nem nyújthatja el a vízumkérelem feldolgozását.

A (3) bekezdés kimondja, hogy a képviseleti megállapodások keretein belül a képviselő tagállam központi hatóságainak kell a képviselt tagállam központi hatóságaival egyeztetést folytatniuk (az I. mellékletben felsorolt harmadik országok esetén).

9. cikk: A más tagállamok központi hatóságaival folytatott előzetes egyeztetés és tájékoztatásuk

Az (1) bekezdés határozza meg azokat a rendelkezéseket, amelyek alapján a tagállamok központi hatóságait előzetes egyeztetésre kérik fel, mielőtt más tagállamok diplomáciai vagy konzuli képviseletei személyek bizonyos kategóriái vagy bizonyos harmadik országbeli állampolgárok számára vízumot adnának ki.

A (2) bekezdés határozza meg a határidőt, amelyen belül az egyeztetésre felkért tagállamnak választ kell adnia; ez három munkanap. Amennyiben a határidőn belül nem érkezik válasz, az egyeztetést kérő tagállam engedélyezheti diplomáciai vagy konzuli képviselete számára azon vízum kiadását, amelyre vonatkozóan az egyeztetést kezdeményezték.

A (3) bekezdésben kerül bevezetésre az egyszerű tájékoztatási eljárás, így teljesül a számos tagállam által a 2002–2003-as viták során kifejezett kérés: egyeztetés helyett a tagállamok központi hatóságai inkább tájékoztatást kérnek a bizonyos harmadik országbeli állampolgárok vagy egyes kategóriáik számára történő vízumkiadásról.

Az (5) bekezdés kimondja, hogy a képviseleti megállapodások keretein belül a képviselő tagállam központi hatóságainak kell a többi tagállam központi hatóságaival egyeztetést folytatniuk (a II. mellékletben felsorolt harmadik országok esetén).

II. fejezet: A kérelem

10. cikk: A kérelem benyújtásának gyakorlati lehetőségei

E cikk új abban az értelemben, hogy meghatározza a kérelmek „fizikai” benyújtásának általános elveit, és kapcsolódik a 11. cikkhez, amelyben bevezetésre kerül az „elfogadhatóság” fogalma. Az (1) bekezdés, amely kimondja, hogy a kérelmeket nem lehet a tervezett utazást megelőző három hónapnál korábban benyújtani, jelenleg csak megemlítésre kerül a KKU 13. mellékletének 1.oldalán található megjegyzésben. Fontos, hogy a vízumokat ne túl sokkal az utazás várható időpontja előtt adják ki, mert ezáltal elkerülhető, hogy megváltozzék a kérelmező azon helyzete, amely alapján a vízumot kiadták.

A (2) bekezdés utal az első alkalommal kérelmét benyújtó valamennyi kérelmezővel szembeni követelményre, amely alapján kérelmüket személyesen kell benyújtaniuk a biometrikus adatok rögzítése érdekében, és aminek a kérelem benyújtásakor kell megtörténnie.

A (3) és (4) bekezdésre azért van szükség, mert egyre több tagállami diplomáciai és konzuli képviselet vezetett be rendszert a személyes megjelenések szervezésére. Az (5) bekezdést a 11. és 19. cikkel összefüggésben kell értelmezni.

11. cikk: A biometrikus adatok rögzítése

E cikk határozza meg a biometrikus adatok rögzítésének követelményeit és a mentesített személyek kategóriáit. E cikk tartalma megfelel a diplomáciai és konzuli képviseletek számára kiadott, a vízumokra vonatkozó Közös Konzuli Utasításnak a biometrikus adatok bevezetésével, valamint a vízumkérelmek fogadása és feldolgozása megszervezésének rendelkezéseivel kapcsolatos módosításáról szóló, a Bizottság által 2006. május 31-én előterjesztett, európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslatnak [COM(2006) 269].

12. cikk: A vízumkérelem benyújtása

E cikk sorolja fel a dokumentáció tekintetében azon követelményeket, amelyeket a kérelmezőnek teljesítenie kell annak érdekében, hogy kérelme elfogadhatónak minősüljön. Az ilyen szabályok meghatározása megkönnyíti majd a kérelmezők számára a kérelem elkészítését, és meggyorsítja a kérelem vizsgálatát, mivel a diplomáciai vagy konzuli képviselethez a szükséges valamennyi iratnak meg kell érkeznie. Ráadásul, mivel a tagállamok egyre gyakrabban engedélyezik diplomáciai és konzuli képviseleteiknek, hogy külső szolgáltatókkal együttműködjenek, elengedhetetlenül fontos – a kérelmező és a kérelmet megvizsgáló személyzet közötti ezen közvetítő miatt –, hogy pontos információ kerüljön rögzítésre már a kezdetektől fogva, és így a kérelmezőnek ne kelljen további információt benyújtania. Ezáltal e cikk meghatározza, mikor lehet a vízumkérelmet benyújtottnak tekinteni. Amennyiben a 12. cikkben felsorolt valamennyi követelmény teljesül, a vízumkérelem „elfogadhatónak” minősül.

Ez fontos továbbá annak érdekében is, hogy különbséget lehessen tenni a kérelemnek már a megfelelő vizsgálat megkezdése előtti „elutasítása” és az alaki okokból elutasított kérelem között. E különbségtétel bevezetése továbbá valósághűbb statisztikákat eredményez majd, mivel az alaki okokból történő elutasításokat meg lehet majd különböztetni azon esetektől, ahol a vizsgálatot nem fejezték be, és így az elutasítások aránya hűen tükrözi majd a valós helyzetet. Az elutasítások arányának összehasonlítása fontos irányítási eszköz a tagállamok azonos illetékességi területen belüli diplomáciai és konzuli képviseletei számára.

13. cikk: A kérelemnyomtatvány

Az (1) bekezdést a KKU-ból vették át azzal a kiegészítéssel, hogy a kérelmező útlevelében szereplő kísérő személyeknek is egyéni kérelemnyomtatványt kell kitölteniük. Ezentúl egyéni vízumbélyegeket adnak majd ki (26. cikk), és a csoportos vízum megszűnik.

A (2) bekezdés számos gyakorlati kérdést tisztáz, amellyel ezidáig nem foglalkoztak. A (3) bekezdés határozza meg a szabályokat a kérelemnyomtatványnak a célország nyelvére történő lehetséges lefordítására, valamint az ilyen fordítások elérhetővé tételére. A harmonizáció és költségmegtakarítás érdekében a tagállamok azonos illetékességi területen belüli diplomáciai képviseletei azonos lefordított nyelvi változatot használnak. A (2) és (3) bekezdés főként a bizottsági szolgálatok JAI/723/2003 munkadokumentumán alapul.

Végezetül a (4) bekezdés előírja, hogy a tagállamok diplomáciai és konzuli képviseletei biztosítják, hogy a kérelmezők tájékoztatást kapjanak a kérelemnyomtatvány kitöltésénél használható nyelvekről.

14. cikk: Alátámasztó dokumentumok

E cikk, valamint a IV. melléklet tartalmát, amely a kérelmező által benyújtandó alátámasztó dokumentumok nem kimerítő jegyzékét tartalmazza, a KKU-ból vették át, és mindkettőt fokozottan felhasználóbarát módon alakították át. Továbbá az alátámasztó dokumentumokat oly módon sorolták fel, hogy figyelembe vették a tervezett tartózkodás/átutazás célját is. Meghívást, kötelezettségvállalást és szállásadást igazoló új, harmonizált formanyomtatvány készült annak érdekében, hogy a meglévő joganyag hiányosságait pótolják. Noha a KKU tartalmazta az egyes tagállamok által alkalmazott, úgynevezett „harmonizált” formanyomtatványok mellékletét, ezidáig még csak három tagállam nyújtott be ettől meglehetősen eltérő formanyomtatványt. E cikk összhangban van a Schengeni Határellenőrzési Kódexszel.

A helyi körülmények miatt szükséges lehet megkülönböztetni azon dokumentumtípusokat, amelyeket a kérelmezőknek be kell mutatniuk, vagy amelyeket bemutathatnak. A helyi konzuli együttműködés keretein belül az e cikkben és a megfelelő mellékletben meghatározott célok érdekében benyújtandó dokumentumok jegyzékének elkészítésére irányuló igényt ki kell elégíteni, mivel részben ezáltal kerülhető el a vízumkereskedelem.

15. cikk: Utazási betegbiztosítás

E cikket a KKU-ból vették át, de a rendelkezéseket módosították az eredeti határozatban található kiskapuk és kétértelmű megfogalmazások tisztázása érdekében, valamint figyelembe vették az ezen intézkedés alkalmazására 2004-ben elkészített iránymutatásokat és a tagállamok diplomáciai és konzuli képviseleteihez 2005-ben eljuttatott kérdőív alapján tett intézkedés alkalmazásának értékelését.

Az utazási betegbiztosítás követelményei alóli általános mentességet vezettek be a diplomata- és tengerészútlevelek birtokosai esetében, mivel úgy ítélték meg, hogy szakmai helyzetük miatt e követelménynek elégséges mértékben megfelelnek. Továbbá azon harmadik országbeli állampolgárok, akik a határon kérelmeznek vízumot – aminek csak sürgős esetben, kivételesen lenne szabad előfordulnia – is mentesítést élveznek, mivel aránytalannak és gyakran lehetetlennek tűnne az ilyen személyek esetében, hogy utazási betegbiztosítást kössenek.

16. cikk: Kezelési díj

E cikk határozza meg a kérelmezők által fizetendő díjra vonatkozó szabályokat. A díj tartalmazza a vízumkérelem feldolgozásának adminisztratív költségeit. A díj összege megfelel a 2006. június 1-jei 2006/440/EK tanácsi határozatban [8] meghatározott összegnek. Érvényben marad az (1) bekezdés fennmaradó része, amely kimondja, hogy a díjat euróban vagy célország pénznemében kell felszámítani, valamint hogy a kezelési díj nem visszatéríthető. A (2) bekezdés kimondja, hogy a kérelmezők az átvételről elismervényt kapnak, valamint írásban tájékoztatják őket arról, hogy a díj nem visszatéríthető. A (3) bekezdés utal azokra a problémákra, amelyek akkor lépnek fel, amikor a kezelési díjat helyi pénznemben számítják fel. A kérelmezőket érő azon kedvezőtlen hatások elkerülése érdekében, amelyek abból erednek, hogy a tagállamok eltérő intervallumú átváltási aránnyal számolnak, ajánlott azonos átváltási arányt, azaz az euro devizaárfolyamát (EKB) alkalmazni. A (4) bekezdés felsorolja azon személyek kategóriát, akik esetében a kezelési díjat el kell engedni a 2006/440/EK tanácsi határozatban foglaltak megfelelően. A (5) bekezdés lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy a kezelési díjat eseti alapon elengedjék, vagy összegét csökkentsék. Ezt a már meglévő lehetőséget erősítette meg a 2006/444/EK tanácsi határozat. A (6) bekezdés átmeneti időszakra fenntartja a meglévő díjat azon harmadik országbeli állampolgárok esetében, akikre vonatkozóan a vízumkönnyítési megállapodás megkötésére irányuló tárgyalásra a meghatalmazást 2007. január 1-ig megadják.

A (7) bekezdés hozzáadására azért került sor, hogy olyan harmadik országbeli állampolgárokat ne sújtsanak külön díjjal, akik valamelyik tagállam által el nem ismert úti okmánnyal rendelkeznek, és akiknek korlátozott területi érvényességű vízumot adtak ki; ezen személyeknek egyébként második kezelési díjat kellene fizetniük, mivel második vízumot kell kérelmezniük, hogy beutazhassanak abba a tagállamba, amelynek területére az első vízum nem érvényes.

A (8) bekezdés bevezeti a sürgősségi díjat: a kezelési díj kétszeresét kell megfizetni azon kérelmeknél, amelyeket indokolatlanul későn nyújtanak be.

17. cikk: A kérelem benyújtását igazoló bélyegző

A KKU-ból került át a rendeletbe, hogy vízumkérelem benyújtásakor a tagállamok diplomáciai és konzuli képviseletei bélyegzőt ütnek be a kérelmezők úti okmányába. Ezen intézkedés célja megakadályozni, hogy ugyanazon személy egyidejűleg számos tagállamban kérelmet nyújtson be. Az ezen intézkedés gyakorlati alkalmazásával kapcsolatos jelentős problémák miatt a rendelet egyértelművé teszi a bélyegző használatának szabályait, elkészült továbbá a harmonizált bélyegzőminta is. Ez utóbbit azért ítélték szükségesnek, mert az évek során számos helytelen bélyegzőt és szabálytalan kódot fedeztek fel. Az (1) bekezdésben figyelembe vették a vízumkérelmek átvételénél történt változásokat (lásd a 33. cikket), mivel a diplomáciai vagy konzuli képviseletnek kell a bélyegzőt a kérelmező úti okmányába ütnie.

A KKU lehetővé teszi, hogy tagállamok egyoldalúan úgy döntsenek, nem ütik be e bélyegzőt a diplomata-útlevelekbe. A harmonizált megközelítés érdekében e mentesítést általánossá tették, jóllehet a tagállamok diplomáciai vagy konzuli képviseleteinek a helyi konzuli együttműködés keretein belül meg kell állapodniuk a személyek más különleges kategóriáinak nyújtott mentességek tekintetében.

Annak elkerülése érdekében, hogy a kérelmezők vagy a helyi hatóságok félreértsék e bélyegző alkalmazásának célját, a tagállamok diplomáciai és konzuli képviseletei tájékoztatják a nyilvánosságot, hogy a bélyegzőnek nincs jogi hatása, és hogy csupán a vízumkérelem benyújtását hivatott jelezni.

Amikor a tagállamok elkezdenek adatokat továbbítani a VIS felé, e bélyegző feleslegessé válik, hiszen a többi tagállam diplomáciai és konzuli képviseleteinek is lesz hozzáférése azon információhoz, amely a kérelmező esetlegesen egyidejűleg másik konzulátuson benyújtott kérelmére vonatkozik.

III. fejezet: A vízumkérelmek vizsgálata és feldolgozása

18. cikk: A kérelem vizsgálata

Ezen alapvető cikk (1) és (2) bekezdését a KKU-ból vették át, és e cikk határozza meg a vízumkérelem vizsgálatának alapvető feltételeit: a konzulátusi személyzetnek a vízumkérelem vizsgálatánál két fő kérdést kell szem előtt tartania, mégpedig a migráció kockázatát és a biztonsági kockázatokat. A vízumkérelmek benyújtásának különféle közvetítőkön keresztül történő új formái miatt hangsúlyt kell fektetni arra, hogy amennyiben a benyújtott írásos dokumentáció nem igazolja elégséges mértékben a tartózkodás célját és a visszatérési szándékot, a kérelmezőt személyes elbeszélgetésre lehet felkérni.

A (4) bekezdés tartalmát a KKU-ból vették át, de további részletek szerepelnek benne az elvégzendő ellenőrzések típusai tekintetében. Különös figyelmet fordítottak a megélhetés anyagi fedezetére vonatkozó e) pontra, feltüntetve azt, hogy ennek értékelése során figyelembe kell venni a Schengeni Határellenőrzési Kódexben hivatkozott referenciaösszegeket, valamint a szállásadásról/költségviselésről szóló nyilatkozatot (IV. melléklet).

A tagállamok által megállapított referenciaösszegek korábban a KKU 7. mellékletében voltak megtalálhatók. Mivel a Schengeni Határellenőrzési Kódex a tagállamokat kötelezi e referenciaösszegek közlésére, nem kell a referenciaösszegekről szóló mellékletet magába a Vízumkódexbe belefoglalni. Gyakorlati okokból azonban e referenciaösszegeket a később elkészülő „Vízumkódex gyakorlati alkalmazására vonatkozó utasításokban” (45. cikk) fogják feltüntetni.

Mivel a repülőtéri tranzitvízumok birtokosai nem lépnek be a tagállamok területére, a (6) bekezdés kimondja, hogy az ilyen kérelem ellenőrzésének csak a (2) bekezdés a) pontjában (érvényes és hiteles úti okmány), b) pontjában (nem veszélyezteti a közrendet, a közbiztonságot, a közegészséget és a belső kapcsolatokat) és d) pontjában (korábbi egységes vízumok felhasználása) szereplő követelményekre kell kiterjednie, noha a folytatólagos utazás célját igazolni kell.

A (7) bekezdést a KKU-ból vették át, és a következőképpen lehet összefoglalni: „kétség esetén vízum kiadására ne kerüljön sor.”

19. cikk: Az elfogadhatatlan vízumkérelem

E cikk közvetlenül kapcsolódik a 10. cikk (4) bekezdéséhez. Amennyiben a kérelmező elmulasztja benyújtani a kért információt, kérelmét elfogadhatatlannak fogják nyilvánítani, és ilyenként rögzítik a VIS-ben. Az elfogadhatatlan kérelem fogalmát azért vezették be, hogy különbséget tegyenek a vízumkérelem vizsgálatán alapuló, alaki okokból történő elutasítás és azon esetek között, amikor az ilyen vizsgálatra sor sem kerül, mivel a kérelmező elmulasztotta benyújtani a kért információt. Jelenleg az alaki okokból történő elutasítások és a be nem fejezett vizsgálatok a statisztikákban gyakran „elutasítások/kérelemmegtagadások” címen szerepelnek, és így az elutasítások valódi száma és a tényleges elutasítási arány rejtve marad.

Mivel az elfogadhatatlanság nem a kérelem alaki okból történő elutasítását jelenti, a kérelmezőnek jogorvoslati lehetőség nem áll rendelkezésére. Ennélfogva a kérelmet a képviselő tagállam diplomáciai vagy konzuli képviselete is elfogadhatatlannak nyilváníthatja.

20. cikk: A vízumkérelemről szóló döntés

A vízumkérelmezők számára biztosított egyenlő bánásmód előmozdítása érdekében az (1) bekezdés meghatározza, mennyi időn belül kell a vízumot kiadni.

A (2) bekezdés határozza meg a kiadandó megfelelő vízum meghatározásának általános elvét, valamint a megadni kívánt érvényesség idejének és a tartózkodás hosszának számítási módját. A tervezett utazás időrendjében váratlanul, a kérelmező hibáján kívül fellépő változásokra tekintettel (például járattörlés, kereskedelmi vagy kulturális események, üzleti találkozók későbbre halasztása) ésszerű számú további nappal, azaz türelmi idővel hosszabbítják meg a látogatáshoz / átutazáshoz vagy a repülőterek nemzetközi tranzitterületén történő áthaladáshoz szükséges napok számát.

Meg kell jegyezni, hogy a KKU jelenlegi 13., a kitöltött vízumbélyegek gyakorlati példáit bemutató melléklete frissítésre kerül, és a „Vízumkódex gyakorlati alkalmazására vonatkozó utasítások” részét képezi majd, amely a Vízumkódex végső változatát fogja kísérni.

A többszöri beutazásra jogosító vízumok kiadásáról szóló (3) bekezdést a KKU-ból vették át, részletesen kidolgozták azonban azon kérelmezők leírását, akiknek ilyen vízumot lehet kiadni (azaz rendszeresen kell a tagállamokba utazniuk, valamint feddhetetlen személyek).

21. cikk: A korlátozott területi érvényességű vízum

E cikk felöleli a korlátozott területi érvényességű vízum kiadásának valamennyi vonzatát, amelyek jelenleg számos jogszabályban szerepelnek szétszórva, és amelyek gyakran ismétlik meg ugyanazon rendelkezéseket (a Schengeni Egyezmény 11. cikkének (2) bekezdése, 14. cikkének (1) bekezdése és 16. cikke, a KKU V. részének 3. pontja és 14. melléklete).

Az (1) bekezdés részletesen felsorolja azon eseteket, amikor korlátozott területi érvényességű vízumot kell kiadni.

A (2) bekezdés megmagyarázza, mikor kell a többi tagállamot tájékoztatni. Annak ellenére, hogy a kiadott vízumokra vonatkozó információt a VIS tárolja, az egyes esetekről külön tájékoztatni kell a központi hatóságokat, hogy ellenőrizhessék a részleteket a VIS-ben.

Mivel a korlátozott területi érvényességű vízum a) és b) pontban meghatározott alapon történő kiadása lehetővé teszi, hogy olyan személyek, akik nem teljesítik a tagállamok területére történő belépés szokásos feltételeit, belépjenek a kiadó tagállam területére, a kiadó tagállam központi hatóságainak tájékoztatnia kell erről a többi tagállam központi hatóságait.

Ezzel szemben az (1) bekezdés második albekezdésében említett esetben az egy vagy a többi tagállam által el nem ismert úti okmány birtokosa teljesíti a belépés feltételeit, így a korlátozott területi érvényességű vízum kiadására vonatkozó információ nem lényeges.

Mivel a korlátozott területi érvényességű vízum érvényességének csak a vízumot kiadó tagállamra kell kiterjednie, az (1) bekezdés második albekezdésében említett esetek nem kapcsolódnak az a) és b) albekezdésben megadott egyik indokhoz sem; továbbá ha az érintett személy, aki számára korábban korlátozott területi érvényességű vízumokat adtak ki, e vízumokat nem jogszerűtlenül használta fel, a többi tagállamot ilyenkor sem kell tájékoztatni.

22. cikk: A repülőtéri tranzitvízum

E cikk harmonizált megközelítést alakít ki a repülőtéri tranzitvízumok vonatkozásában. Átveszi a KKU rendelkezéseit, és az átláthatóság fokozása érdekében a tagállamok e követelmény alóli egyéni mentességeit (főként a diplomata-útlevél birtokosaiét) általánossá teszi a közös jegyzéken szereplő harmadik országbeli állampolgárokkal kapcsolatban.

A (2) bekezdés a)–d) pontja felsorolja a különféle mentesített kategóriákat. A KKU-ban említettek mellett az EU-polgárok családtagjai is szerepelnek.

23. cikk: A vízum kiadásának elutasítása

A jelenlegi KKU utal az elutasításról szóló értesítésre és indokolásra vonatkozó nemzeti szabályozásra, és csak akkor kell az ilyen értesítés harmonizált általános szövegét alkalmazni, ha a nemzeti jogszabály megköveteli az elutasításról szóló értesítés és indokolás küldését. E cikk a közösségi megközelítés és a kérelmezők számára biztosított egyenlő bánásmód előmozdításának érdekében e vonatkozásokat kötelezővé teszi.

Az (1) bekezdés a vízum elutasításának számos pontosan meghatározott feltételét sorolja fel, ami összhangban van a Schengeni Határellenőrzési Kódexszel. A jelenlegi KKU nem tartalmaz ilyen külön felsorolást.

A (2) bekezdés kimondja, hogy az elutasításról írásbeli értesítést kell küldeni a IX. mellékletben található formanyomtatvány alkalmazásával. A harmonizált formanyomtatványokat akkor is használni kell, amikor a vízumkérelmet a határon utasítják el (vö. 32. és 33. cikk).

A (3) bekezdés egyértelművé teszi, hogy a vízumelutasítás ellen benyújtott jogorvoslati kérelem elbírálása a tagállamok hatáskörében marad.

A (4) bekezdés azon esetekre utal, amikor egy tagállam vízumkiadás vonatkozásában egy másik tagállamot képvisel, és a képviselt tagállam hozza meg a kérelem elutasításáról szóló végső döntést. A képviselő tagállam diplomáciai képviselete tájékoztatja a kérelmezőt a képviselt tagállam által hozott elutasító döntésről.

Az (5) bekezdés célja jogilag biztosítani, hogy valamennyi kérelmet a benne felsoroltak alapján értékelnek, és hogy megfelelő figyelmet fordítanak a kérelmezőnek a kérelem benyújtásakor fennálló helyzetére.

24. cikk: A kiadott vízum által biztosított jogosultságok

Fontos közismertté tenni azon alapvető és elengedhetetlen fontosságú elvet, hogy a vízum megléte csupán arra jogosít fel, hogy birtokosa a külső határokon megjelenhessen. Hasznosnak találták e cikkben kifejezésre juttatni, és ezáltal arra emlékeztetni, hogy a határellenőrző hatóságok ellenőrzik a belépés feltételeinek teljesülését, amikor a vízum birtokosa a határon megjelenik.

25. cikk: A vízumbélyeg kitöltése

E cikket a KKU-ból vették át, és a X. melléklet további rendelkezéseket is tartalmaz. Noha a Vízumkódex nem terjed ki a hosszú idejű tartózkodásra jogosító nemzeti vízumokra, a X. melléklet 7. pontja utal az ilyen vízumok esetében a vízumbélyegen feltüntetendő kódra. A Schengeni Egyezmény 18. cikkével összhangban a hosszú idejű tartózkodásra jogosító nemzeti vízumok, a „D” vízumok lehetővé teszik a birtokosuk számára, hogy amennyiben a cikkben felsorolt további feltételek teljesülnek, a „D” vízumot kiadó tagállam területének elérése érdekében átutazhassanak a többi tagállam területén. A Bizottság tehát úgy találja, hogy a kódra tett ezen utalás helyénvaló.

26. cikk: Kitöltött vízumbélyegek érvénytelenítése

E cikket a KKU-ból vették át, és további rendelkezésekkel egészítették ki annak érdekében, hogy a bélyegek ilyen úton történő érvénytelenítése valóban bekerüljön a VIS-be.

27. cikk: Vízumbélyegek beillesztése az úti okmányokba

E cikket a KKU-ból vették át. Az (1)–(3) bekezdés ismerteti azon legköznapibb helyzetet, amikor a vízumot kiadó tagállam elismeri a kérelmező úti okmányát. Az (1) bekezdés második albekezdését a 10. mellékletből vették át (a többi rendelkezés törölve), mivel a gyakorlatban gyakran előfordul, hogy a konzulátusi személyzet oly módon illeszti be a vízumbélyeget, hogy a gép nem tudja leolvasni. A (4) bekezdés arra a helyzetre utal, amikor a vízumot kiadó tagállam nem ismeri el a kérelmező úti okmányát. Ilyen esetekben a vízum beillesztésére szolgáló külön lapot kell használni.

IV. fejezet: A kiadott vízum érvényességi idejének módosítása

28. cikk: Meghosszabbítás

A vízum érvényességének meghosszabbításáról szóló SCH/Com-ex (93) 21 határozat nem képezi a KKU részét, ezért a rendeletbe átvették, továbbá részletesebb rendelkezéseket is bevezettek.

A cím jelzi, hogy a vízumok meghosszabbítására a tagállamok területén kerül sor. Amennyiben a vízum birtokosának helyzete megváltozik a kiadott vízum felhasználása előtt, a vízumot kiadó diplomáciai vagy konzuli képviselet lesz felelős az első vízum törléséért és szükség esetén az új kiadásáért.

Az (1) bekezdés megadja az okokat, amelyek indoklásul szolgálnak az érvényességi időtartam meghosszabbítására és/vagy a kiadott és meghosszabbításra váró rövid idejű tartózkodásra jogosító vagy tranzitvízum által biztosított tartózkodási időtartam meghosszabbítására anélkül, hogy a vízum típusa megváltozna, vagy a tartózkodás időtartama 90 napon túlra hosszabbodna ((2) bekezdés). A tranzitvízum meghosszabbítása esetén a jelenlegi joganyag nem szabályozza az átutazás maximális időtartamát. Az átutazás időtartama legfeljebb 10 napra történő kiterjesztésével – ami eltúlzottnak tűnhet, hiszen megkétszerezi az átutazás esetére biztosított maximális időtartamot – közös szabályok kerültek bevezetésre.

A közigazgatási hatóság határozhat úgy, hogy oly módon változtatja meg a kiadott vízum területi érvényességét, hogy azon tagállam területére korlátozza, ahol a meghosszabbításra irányuló kérelmet benyújtották ((3) bekezdés), vagy az érvényességet csak adott számú tagállam területére adja meg.

A (4) bekezdést részben a Com-ex határozatból vették át; e bekezdés kimondja, hogy a megfelelő hatáskörrel rendelkező hatóságokra vonatkozó információt (felsorolásuk jelenleg a Com-ex dokumentumban található, és 2000 óta nincs frissítve) közölni kell a Bizottsággal, aki majd e jegyzéket közzéteszi (vö. 47. cikk).

A harmonizált megközelítés bevezetése érdekében az (5) bekezdés vízummeghosszabbítás esetén egy kötelezően felszámítandó 30 eurós díjat vezetett be. Mivel a meghosszabbítás nem vonja magával biometrikus azonosítók rögzítését, e díjnak nem kell megegyeznie a vízumkiadásért felszámított díjjal.

Jelenleg a tagállamok a vízumot új vízumbélyeg kiadásával vagy az eredeti lebélyegzésével hosszabbíthatják meg. A (6) bekezdés kimondja, hogy a meghosszabbítás csak a XI. mellékletben megadott egységes bélyegző formájában történhet. Az egyetlen közös módszer bevezetése biztosítja a meghosszabbítások hitelességének átláthatóságát, és így a vízumhosszabbításért felelős helyi hatóságoknak (ezek gyakran a rendőrségek) nem kell állandóan készletet tartaniuk a kiemelt biztonsági feltételeket igénylő vízumbélyegekből.

A vízummeghosszabbításra vonatkozó információt be kell vinni a VIS-be a (7) bekezdésben foglaltaknak megfelelően.

29. cikk: Megsemmisítés

A rendelet 28., 29. és 30. cikkének rendelkezései jelenleg a KKU 14. mellékletében vannak „elrejtve”, amely főképpen az SCH/Com-ex (93) 24 határozat tartalmát ismétli meg. A kérdések tisztázása érdekében a három kérdés önálló cikkben szerepel, hogy különbséget lehessen tenni a fellépések eltérő céljai között.

A megsemmisítés célja megakadályozni a vízum birtokosát abban, hogy a tagállamok területére lépjen. A 29. cikk (1) bekezdése meghatározza, hogy adott pillanatban mely hatóságok semmisíthetik meg a vízumot. Az a) pont foglalkozik azzal az esettel, amikor a vízum birtokosa még nem használta fel a kiadott vízumot, amelyet így a vízumot kiadó diplomáciai vagy konzuli képviselet semmisíthet meg.

A határellenőrző hatóságok (b) pont) – amennyiben a vízum birtokosa nem felel meg a belépés feltételeinek – megsemmisíthetik a vízumot, továbbá végezetül a tagállamok területén található bűnüldöző hatóságok is megsemmisíthetik a vízumot, ha birtokosa már nem felel meg az ott tartózkodás feltételeinek, még ha a vízum maga még érvényes is.

Amennyiben a vízumot másik tagállam illetékes hatóságai érvénytelenítik, mint amelynek diplomáciai vagy konzuli képviselete a vízumot kiadta, a kiadó tagállamot a megsemmisítésről értesíteni kell.

30. cikk: Vízum visszavonása

A visszavonás a tartózkodás fennmaradó időtartamának érvénytelenítését jelenti azt követően, hogy a vízum birtokosa belépett a tagállamok területére. Az (1) bekezdés két esetet határoz meg, amikor a kiadott vízumot vissza lehet vonni: a) amennyiben a vízum birtokosa kéri a vízum visszavonását vagy b) amennyiben az illetékes hatóságok úgy ítélik meg, hogy a vízum birtokosa a tagállamok területére történő belépés után már nem felel meg a belépés feltételeinek.

Amennyiben a vízumot másik tagállam illetékes hatóságai vonják vissza, mint amelynek diplomáciai vagy konzuli képviselete a vízumot kiadta, a kiadó tagállamot a visszavonásról értesíteni kell.

31. cikk: A vízum által biztosított tartózkodási időtartam lerövidítése

Amennyiben a határellenőrző hatóságok megítélése szerint a vízum birtokosa nem rendelkezik elegendő anyagi fedezettel ahhoz, hogy a kívánt tartózkodás ideje alatt felmerülő megélhetési költségeit fedezni tudja, e hatóságok a vízum által biztosított időtartamot lerövidíthetik annak érdekében, hogy ezen időtartamot a vízum birtokosának a megélhetéshez valóban rendelkezésre álló anyagi fedezet mértékéhez igazítsák.

V. fejezet: A külső határon kiadott vízumok

32. cikk: A külső határon kiadott vízumok

A 32. és 33. cikk átveszi a 415/2003/EK tanácsi rendelet tartalmát, de azt két cikkre osztja, hogy elkülönítse a vízumok határon történő kiadásának általános rendelkezéseit az átutazó tengerészekkel kapcsolatos különleges kérdésektől.

A 32. cikk (6) bekezdése kimondja, hogy az elutasításról szóló értesítés és indokolás, valamint a jogorvoslat lehetőségeiről szóló tájékoztatás általános rendelkezéseit kell alkalmazni, amikor a vízumot a határon kérelmezik és utasítják el.

33. cikk: A tengerészeknek a határon kiadott vízumok

E cikk tartalmazza az átutazó tengerészek számára a határon történő vízumkiadást szabályozó különös rendelkezéseket. A 415/2003/EK tanácsi rendelet két melléklete (az „utasítások” és a „formanyomtatvány”) a rendelet XII. mellékletének 1. és 2. részében található.

III. CÍM Hivatali irányítás és szervezés

34. cikk: A vízumosztályok működési rendje

E cikket főleg a KKU VII. részéből vették át. Annak ellenére, hogy a vízumkérelmezők fogadásának módja a 37. cikkben foglaltak miatt esetleg megváltozhat, a tagállamok diplomáciai és konzuli képviseletei maradnak felelősek a vízumkérelmek feldolgozásáért és a kérelmekkel kapcsolatos esetleges döntéshozatalért.

Az egyéni akták (papíralapú másolat) esetében a (3) bekezdés második albekezdésében meghatározott megőrzési időszak megfelel a VIS-rendeletben megadott megőrzési időszaknak.

35. cikk: A vízumkérelmek feldolgozásához, valamint a diplomáciai és konzuli képviseletek felügyeletéhez biztosított források

E cikk megfelel a Schengeni Határellenőrzési Kódex ugyanezen kérdésekkel foglalkozó egyik cikkének.

36. cikk: A vízumkérelmek feldolgozását végző személyzet magatartása

E cikk annak biztosítására került be a rendeletbe, hogy a tagállamok diplomáciai és konzuli képviseleteinek személyzete a vízumkérelmezőkkel és vízumkérelmekkel kapcsolatos munkájuk során tiszteletben tartsák az Európai Alapjogi Chartát.

37., 38. és 39. cikk: Az együttműködés formái a vízumkérelmek fogadásával és feldolgozásával kapcsolatban

E cikkek célja jogi keretet biztosítani a tagállamok számára, hogy választani tudjanak a vízumkérelmezőktől származó biometrikus adatok begyűjtésének számos szervezési lehetősége közül.

A 38. cikk határozza meg a tiszteletben tartandó különös szabályokat, amennyiben a tagállamok a külső szolgáltatóval folytatott együttműködés mellett döntenének.

A 39. cikk foglalkozik az egyes szervezési kérdésekkel, különösen a választott együttműködési formák átláthatóságának biztosítása érdekében. A (2) bekezdés lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy az együttműködés választási lehetősége ellenére úgy határozzanak, a vízumkérelmezők közvetlenül a konzuli képviseleteikhez is fordulhatnak.

E cikkek módosításra kerülnek, hogy figyelembe lehessen venni a KKU-t a biometrikus azonosítók bevezetésével – valamint a közös ügyintézési helyek létrehozásával – kapcsolatosan módosító javaslatról szóló tárgyalások eredményét.

40. cikk: A vízumkérelmek magánvállalkozások általi benyújtása

E cikk átveszi a VIII. rész 5. szakaszának tartalmát, amelynek eredeti szövegezése némileg homályos és elavult.

Az (1) bekezdés meghatározza azon feladatokat, amelyeket az ilyen magánvállalkozások elvégezhetnek, és nem azzal próbálkozik – mint a KKU is –, hogy megadja a közvetítők különféle típusait, ami szükségszerűen igen pontatlan lenne. Meg kell jegyezni, hogy a magánvállalkozások nem gyűjthetnek be biometrikus adatokat a kérelmezőktől, így tehát első alkalommal nem lehet magánvállalkozások útján kérelmet benyújtani.

A (2) bekezdés felsorolja azon különféle feltételeket, amelyeket ellenőrizni kell az akkreditáció megadása előtt.

A (3) bekezdés rendelkezéseket tartalmaz e magánvállalkozások folyamatos ellenőrzésére, a (4) bekezdés pedig kimondja, hogy amennyiben az ilyen ellenőrzés negatív eredménnyel jár, arról tájékoztatni kell a helyi konzuli együttműködésben részt vevő többi tagállam diplomáciai és konzuli képviseleteit is. Általában véve az akkreditált magánvállalkozások jegyzékeit egyaránt közölni kell a többi diplomáciai és konzuli képviselettel és a nyilvánossággal ((5) bekezdés).

41. cikk: A nyilvánosság tájékoztatása

Elengedhetetlen, hogy a kérelmezők megfelelő tájékoztatáshoz jussanak a vízumkérelmezés feltételeiről és eljárásairól. A közelmúlt újításai – azaz a call-centerek, a személyes megjelenések rendszerei és a kiszervezés bevezetése – miatt erőfeszítéseket kell tenni annak érdekében, hogy a kérelmezőket megfelelően tájékoztassák arról, hol és hogyan nyújthatják be kérelmüket.

A (2) bekezdés emlékeztet annak szükségességére, hogy a képviseletről megállapodásokat kötő tagállamoknak az ilyen együttműködésről annak megkezdése előtt legalább három hónappal tájékoztatniuk kell a nyilvánosságot, valamint hogy meg kell adniuk a kérelmek azon kategóriáit, amelyekre a képviselet kiterjed. A háromhónapos határidő megfelel annak a maximális határidőnek, amelyen belül a kérelmet a tervezett látogatás előtt be lehet nyújtani (a 10. cikk (1) bekezdésében foglaltaknak megfelelően).

A gyakorlatban felmerült problémák miatt a (3) bekezdésbe bekerült egy rendelkezés, amely szerint a nyilvánosságot tájékoztatni kell arról, hogy a kérelem benyújtását igazoló bélyegzőnek nincsen jogi hatása.

A (4) bekezdés kimondja, hogy egyértelmű tájékoztatást kell adni a kiadás időpontjáról és az egyes harmadik országok állampolgárai vagy ezen állampolgárok bizonyos kategóriái esetében tartandó előzetes egyeztetés tartásának kötelezettségéről.

Az (5) bekezdés megadja azon feltételeket, amelyek alapján a nyilvánosságot az elutasítás esetén fennálló jogaikról tájékoztatni kell.

A (6) bekezdés kiemeli a nyilvánosság tájékoztatásának szükségességét arról, hogy a vízum megléte önmagában nem jelent belépési jogosultságot, valamint hogy a vízum birtokosát a határon felkérhetik, hogy mutasson be alátámasztó dokumentumokat a belépési feltételek teljesülésének ellenőrzése során. Ez utóbbit a közösségi vívmányok jelenleg nem említik.

IV. CÍM: Helyi konzuli együttműködés

42. cikk: A tagállamok diplomáciai és konzuli képviseleteinek helyi konzuli együttműködése

A KKU-ban található egy fejezet a helyi konzuli együttműködésről, amely általában véve határozza meg a helyi szinten megvalósuló konzuli együttműködés kereteit, megad továbbá számos olyan vonatkozást, amelyet a helyi körülményekhez kell igazítani. Mindazonáltal, mivel a helyi konzuli együttműködés gyakorlati végrehajtása a vízumkiadás vonatkozásában ezidáig meglehetősen elégtelen volt – amint azt a célzott missziók jelentései is bemutatták –, a rendelet az e jelentések nyomán tett és a megfelelő tanácsi szervek által helybenhagyott következtetések alapján egyértelműen kimondja, mely feladatot kinek és milyen gyakorisággal kell ellátnia. Továbbá a helyi konzuli együttműködés megszervezését a közösségi intézményi kerethez igazították. E kerettel nem egyeztethető össze, hogy a tagállamok diplomáciai és konzuli képviseletei olyan döntéseket hozhatnának, amelyek jogilag kötelező erejű jogokat és kötelezettségeket teremtenének a vízumkérelmezők számára. Ennélfogva a helyi konzuli együttműködés keretein belül értékelni kell, hogy egyes rendelkezéseket szükséges-e a helyi körülményekhez igazítani. Amennyiben az értékelés eredménye pozitív, a komitológiai eljárással összhangban és természetesen a helyi konzuli együttműködésről szerzett információ alapján kell a közös „helyi” szabályokról döntést hozni.

Az (1) bekezdés azon rendelkezésekre vonatkozik, amelyek célja értékelni, hogy szükséges-e harmonizálni az azonos illetékességi területen belüli tagállami diplomáciai és konzuli képviseletek között a gyakorlatot a kérelmezők benyújtást megelőző tájékoztatásával kapcsolatban, valamint a kérelem benyújtását követően a kérelmezők számára biztosított egyenlő bánásmód vonatkozásában (a)–c)). Az egyenlő bánásmód hozzájárul majd a vízumkereskedelem megelőzéséhez is. A c) pont utal a harmadik országok által kiadott úti okmányokra, hiszen helyileg és központilag is fontos, hogy hozzáférhetők legyenek a harmadik országok által kiadott érvényes úti okmányok frissített jegyzékei. E pont utolsó mondata azzal a ténnyel van összefüggésben, hogy jelenleg néhány tagállam megköveteli, hogy a hivatalos úti okmányok egyes típusait szóbeli diplomáciai jegyzék kísérje, míg mások esetében nincs ilyen előírás.

Helyben kell továbbá értékelni annak szükségességét is, hogy a vízumkereskedelem elkerülése érdekében kell-e harmonizált megközelítést kialakítani a külső szolgáltatók vagy magánvállalkozók bevonása tekintetében (d) pont).

A (2) bekezdés kimondja, hogy a teljes átláthatóság és az egyenlő bánásmód biztosítása érdekében közös tájékoztatót kell készíteni a helyi konzuli együttműködés keretén belül.

A (3) bekezdés tartalmazza a havonta (a) statisztika) vagy rendszeresen (b) az egyes illetékességi területekre sajátosan jellemző információk) cserélendő információk jegyzékét.

A statisztikák havi cseréje és vizsgálata révén a helyi diplomáciai és konzuli képviseletek mindig valós képet alakíthatnak ki az illetékességi területükbe tartozó aktuális tendenciákról és hirtelen változásokról, és az ilyen változások esetlegesen kedvezőtlen hatásaira így azonnal megoldást tudnak majd találni. A célországról/helységről szóló általános információk összeállításával (társadalmi–gazdasági struktúrák, helyi szintű információforrások, hamis és hamisított dokumentumok használata, az illegális bevándorlás útvonalai stb.) ez az elengedhetetlenül fontos „kollektív” tudás nem vész el még akkor sem, ha a konzulátusi személyzet rendszeresen cserélődik, valamint segít majd az újonnan kihelyezett személyzetnek, hogy feladatuk ellátását mihamarabb el tudják kezdeni, és gyorsabban megismerkedjenek a helyi körülményekkel.

A (4) bekezdés tartalmazza azon rendelkezéseket, amelyek alapján hatékonyabbá tehető a konzuli együttműködés a közös vízumpolitika vonatkozásában, figyelembe véve az EK intézményi keretét is. Mivel a konzuli együttműködés általában véve nagyon sokféle kérdésre kiterjed, fontos csak a vízumkiadás technikai kérdéseiről szóló üléseket is tartani azon tagállamok képviselőinek részvételével, amelyek a közösségi vívmányokat már teljes mértékben alkalmazzák, és a vízumkérelmek feldolgozásában részt vesznek.

Az (5) bekezdés bevezeti, hogy valamennyi ülésről jelentést kell készíteni, valamint hogy a diplomáciai vagy konzuli képviseleteknek e jelentéseket központi hatóságaik felé továbbítaniuk kell. Ez megteremti a kapcsolatot a működési szint, a központi hatóságok és végül is a (7) bekezdésben említett jogalkotási szint (a megfelelő tanácsi szervek) között.

A (6) bekezdés lehetőséget teremt arra, hogy olyan tagállamok képviselői, amelyek még nem teljes körűen alkalmazzák a közösségi vívmányokat, vagy harmadik országok képviselői ad hoc alapon meghívást kapjanak olyan vitákra, amelyek az illetékességi területükön történő vízumkiadással kapcsolatos jellegzetes kérdésekről szólnak.

V. cím: Záró rendelkezések

43. cikk: Kivételes rendelkezések

Schengeni vívmányokat alkalmazó tagállam első ízben 2004-ben rendezett olimpiai játékokat és paralimpiai játékokat. Annak érdekében, hogy e tagállam egyrészről tiszteletben tarthassa a schengeni vívmányokat és teljesíthesse az Olimpiai Chartából eredő kötelezettségeket, és másrészről annak megelőzésére, hogy a jövőben a schengeni vívmányokat alkalmazó másik tagállam esetleg ne kaphasson felkérést e játékok megszervezésére, az a megállapodás született, hogy legmegfelelőbb megoldásként különleges intézkedéseket hoznak a vízumkiadás és a külső határok átlépésének megkönnyítésére. A rendeletet Görögország eredményesen alkalmazta 2004-ben, és 2005-ben megfelelő módosításokat hoztak annak érdekében, hogy Olaszország ugyanezen eljárást követhesse az olimpiai család tagjai számára történő vízumkiadás során. Annak érdekében, hogy a jövőben az olimpiai játékok megszervezésének e vonzata a schengeni vívmányokat teljes mértékben alkalmazó tagállamok számára könnyebb legyen, a Vízumkódexhez mellékelték azon alkalmazandó különleges eljárásokat és feltételeket, amelyeket gyorsan alkalmazni lehet a hosszadalmas jogalkotási eljárások elkerülése érdekében.

44. cikk: A mellékletek módosításai

E cikk kimondja, hogy a rendelet III., IV., V., VI., VIII., IX., X. és XI. mellékletét módosítani kell a 46. cikk (2) bekezdésében említett bizottsági eljárással összhangban. A bizottsági eljárás alkalmazásának javaslatát az indokolja, hogy a mellékletek olyan intézkedéseket tartalmaznak, amelyek a vízumkérelem fogadásának és feldolgozásának az e rendelet II. címében meghatározott általános szabályait hajtják végre.

45. cikk: „A Vízumkódex gyakorlati alkalmazására vonatkozó utasítások”

E cikk kimondja, hogy a „vízumbizottság” elkészíti a Vízumkódex gyakorlati alkalmazására vonatkozó „műveleti utasításokat”. Az ilyen gyakorlati utasításokra azért van szükség, hogy biztosítsák a jogszabályok harmonizált alkalmazását műveleti szinten, valamint hogy elkerüljék a párhuzamos nemzeti utasítások tagállamok általi elkészítését. Az utasításokat a Közösségi Vízumkódexről szóló rendelet hatálybalépésnek napjáig kell véglegesíteni.

46. cikk: A bizottság

Ez a szokásos, azon bizottsági eljárásról szóló cikk, amelyet a rendeletet az 1999/468/EK határozattal összhangban végrehajtó intézkedések elfogadása esetén kell követni. Rendelkezik a szabályozási bizottsági eljárás alkalmazásáról, amennyiben a határozat 2. cikke értelmében általános hatályú intézkedések meghozataláról van szó; a határozat 5. és 7. cikkét alkalmazni kell.

Két hónapban határozták meg a Tanács számára az 1999/468/EK határozat 5. cikkének (6) bekezdése szerinti határidőt, amelyen belül minősített többséggel határoznia kell az intézkedésekről szóló, a Bizottság által elfogadásra benyújtott javaslatról, amennyiben ezen intézkedések nincsenek összhangban a bizottsági véleménnyel.

47. cikk: Bejelentés

A tagállamok bejelentik az (1) bekezdésben felsorolt információkat a Bizottságnak, aki közzétételükért felelősséggel tartozik.

A tagállamoknak be kell jelenteniük továbbá a Bizottságnak az I. és II. melléklet előrelátható változtatásait is (előzetes egyeztetés). Mivel e változások közvetlenül érintik a vízumkérelmezők jogait és kötelezettségeit, az egyszerű bejelentési eljárás az EK intézményi vonatkozásában nem elégséges. Következésképpen e mellékletek megváltoztatásáról a komitológiai eljárásnak megfelelően kell határozni.

48. cikk: Hatályon kívül helyezés

E cikk tünteti fel a rendelet által hatályon kívül helyezett jogszabályokat.

Mivel a VIS-rendelet a jelenlegi vívmányokon alapul, a Vízumkódexben foglaltaknak megfelelően a módosított vívmányokhoz kell igazítani. Egy ilyen javaslatnak a megfelelő jogalapon kell alapulnia (az EKSz. 66. cikke). Továbbá, mivel a VIS-rendeletet még nem fogadták el, jelenleg nem lehet elvégezni azon pontos módosításokat, amelyekre szükség lesz.

49. cikk: Hatálybalépés

Ez a hatálybalépésre és a közvetlen alkalmazásra vonatkozó szokásos záradék.

A rendelet alkalmazásának megkezdését a hatálybalépést követő hat hónappal későbbre halasztották [a feladat nagysága és] a Vízumkódex gyakorlati alkalmazására vonatkozó utasítások véglegesítésének szükségessége miatt. Mindazonáltal a tagállamok a hatálybalépést követően azonnal elkezdik bejelenteni a Bizottságnak a 47. cikkben felsorolt különféle információkat. Ezenfelül a bizottságnak képesnek kell lennie a végrehajtási intézkedések elkészítésére, ennélfogva tehát a 44. cikket már a hatálybalépés napjától alkalmazni kell.

Mellékletek

A rendeletben a mellékletek „a megjelenés sorrendjében” kerülnek felsorolásra.

A KKU-ban az összes törölt rendelkezésre történő megfelelő utalás megtalálható a következő táblázatban.

A Közös Konzuli Utasítás át nem vett rendelkezései

A Közös Konzuli Utasítás át nem vett rendelkezései | Ok(ok) |

I. rész, 2.1.4. pontCsoportos vízum | Biztonsági okokból, és mivel valamennyi egyéni vízumkérelmezőnek egyéni kérelemnyomtatványt kell benyújtania, valamint a kérelmet először benyújtó valamennyi személynek a kérelem benyújtásakor biometrikus azonosítókat kell leadnia, a csoportos vízumokat többé nem lehet elfogadni. |

I. rész, 2.2. pontHosszú idejű tartózkodásra jogosító vízum | A Közösségi Vízumkódex nem terjed ki a három hónapot meghaladó tartózkodásra jogosító vízum kiadására (1. cikk (1) bekezdés), és az egyidejűleg egységes rövid idejű tartózkodásra jogosító vízumként is érvényes, hosszú idejű tartózkodásra jogosító vízumot is megszüntették. |

IV. részJogalap | Ez a rész csupán megismétli a Schengeni Egyezmény rendelkezéseit (5. cikk, a 11. cikk (2) bekezdése, a 14. cikk (1) bekezdése, a 15. és a 16. cikk feleslegessé vált). |

V. rész, 2.3. pontA többi szerződő fél központi hatóságaival folytatott előzetes egyeztetések esetén követendő eljárás | Ez a rész főképpen inkább gyakorlati, mint jogi természetű iránymutatásokat tartalmaz. |

MELLÉKLETEK |

1. melléklet Azon harmadik országok közös jegyzéke, amelyek állampolgárai a tagállamok által előírt vízumkötelezettség alá tartoznak a 2414/2001/EK [9]** és a 453/2003/EK rendelettel [10]*** módosított 539/2001/EK rendelet [11]* szerint.Azon harmadik országok közös jegyzéke, amelyek állampolgárai a tagállamok által előírt vízumkötelezettség alól mentesülnek a 2414/2001/EK** és a 453/2003/EK rendelettel*** módosított 539/2001/EK rendelet* szerint. | E melléklet csupán megismétli az említett rendeletben található jegyzékeket. |

2. mellékletDiplomata-, hivatali és szolgálati útlevelek, valamint egyes nemzetközi kormányközi szervezetek által tisztviselőik részére kiadott laissez-passer-k birtokosainak mozgására vonatkozó rendelkezések A. és B. táblázat | Mivel a diplomata-, hivatali és szolgálati útlevelek birtokosai vízumkötelezettség alóli mentesítését az 539/2001/EK rendelet – és módosító rendeletei – szabályozzák, e mellékletet nem kell a Vízumkódexhez mellékelni. |

3. melléklet, II. rész | Azon harmadik országok jegyzékének teljes harmonizálása, amelyek állampolgárainak repülőtéri tranzitvízummal kell rendelkezniük. A tagállamok ezt többé nem követelhetik meg harmadik országok állampolgáraitól. |

4. mellékletVízum nélküli beutazásra jogosító okmányok jegyzéke | A Schengeni Határellenőrzési Kódex 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja megállapítja, hogy harmadik országok érvényes tartózkodási engedéllyel rendelkező állampolgárai a tagállamok területére léphetnek, a Schengeni Határellenőrzési Kódex 34. cikke (1) bekezdése a) pontjának megfelelően pedig az ilyen tartózkodási engedélyek jegyzékét a Bizottságnak be kell jelenteni. E jegyzéket tehát nem kell a Vízumkódexben megismételni. |

6. melléklet Kivételes esetekben és ideiglenes jelleggel egységes vízumok kiadására jogosult tiszteletbeli konzulok listája | Mivel e rendelet 3. cikke kimondja, hogy csakis a tagállamok diplomáciai és konzuli képviseletei, valamint kivételesen a határellenőrző hatóságok jogosultak vízumkérelmek feldolgozására, e melléklet nem kerül átvételre. |

7. mellékletA nemzeti hatóságok által a határátlépésre évente meghatározott referenciaösszegek | Amint a cím is utal rá, a referenciaösszegre vonatkozó rendelkezések a határátlépéshez kapcsolódnak, és így a Schengeni Határellenőrzési Kódex alá tartoznak (5. cikk (3) bekezdés). |

8. mellékletA vízumbélyegek egységes formátuma és információ technikai jellemzőikről és biztonsági jegyeikről | E melléklet csupán megismétli az 1683/95/EK tanácsi rendeletet és a 334/2002/EK rendeletet, így nem való a Vízumkódexbe. |

9. mellékletA szerződő felek által szükség esetén a „Megjegyzések” részbe beírandó adatok | Az országok által tett megjegyzésekről a 46. cikk (1) bekezdésének d) pontjával összhangban értesíteni kell a Bizottságot, aki a közzétételükért felelősséggel tartozik. |

10. mellékletUtasítások az optikailag olvasható területre történő adatbevitelhez | A melléklet 1. pontjában található fogalommeghatározások feleslegesek, az automatikus leolvasási terület leírása pedig elavult, mivel a „számítógéppel nem rendelkező” konzuli képviseletek tájékoztatásának célját szolgálta. |

11. mellékletKritériumok annak meghatározásához, hogy egy úti okmányba lehet-e vízumot illeszteni | E melléklet tartalmára nem terjed ki a Vízumkódex jogalapja, ezért nem is került átvételre. A kérdések kapcsolatosak az SCH/Com-ex (98) 57 dokumentummal, amelyet be kell emelni a közösségi jogalkotási keretbe. |

12. mellékletA vízumkérelmek feldolgozása igazgatási költségeinek megfelelő, euróban felszámított díjak | Mivel a kérelmek feldolgozásáért kezelési díjként felszámított átalányösszeget 2003-ban valamennyi vízumtípus esetében bevezették, nincs szükség e táblázat újbóli szerepeltetésére. Ráadásul a Vízumkódex nem terjed ki a „D” vízumokra, továbbá a „D+C” vízumok megszűntek, és nem lehet általános mentességet biztosítani a külső határoknál kérelmezett vízumok esetében.A mellékletben meghatározott három „szabályt” belefoglalták a rendelet fő szövegébe (16. cikk). |

13. mellékletA vízumbélyegek kitöltése | E melléklet megismétli a kitöltött vízumbélyegmintákat. Jogalkotási aktus részét ilyen gyakorlati utasítások nem képezhetik. Ennélfogva e melléklet frissített változatát a Vízumkódex gyakorlati alkalmazására vonatkozó utasításokhoz kell mellékelni (43. cikk).Az e melléklet 1. oldalán meghatározott, a vízumkérelmezés legkorábbi határidejével kapcsolatos rendelkezések bekerültek a 10. cikk (1) bekezdésébe. |

14. mellékletKorlátozott területi érvényességű vízumok kiadásakor, egységes vízumok érvényességi időtartamának törlésekor, visszavonásakor vagy csökkentésekor, valamint nemzeti tartózkodási engedélyek kiadásakor a szerződő felek által küldendő adatokra vonatkozó kötelezettségek | E melléklet számos olyan kérdéssel foglalkozik, amelyek nem ide tartoznak. Valamennyi rendelkezés– a korlátozott területi érvényességű vízumról bekerült a 21. cikkbe,– a vízum megsemmisítéséről bekerült a 29. cikkbe,– a vízum visszavonásáról bekerült a 30. cikkbe,– a vízum által engedélyezett tartózkodási időtartam lerövidítéséről bekerült a 31. cikkbe.A jelenlegi 14. melléklet 3. részének, amely a tartózkodási engedélyekkel foglalkozik, nincs jelentősége a Vízumkódex vonatkozásában. |

17. melléklet Egyszerűsített átutazási okmány (FTD)és egyszerűsített vasúti átutazási okmány (FRTD) | E melléklet csupán megismétli a 693/2003/EK és 694/2003/EK tanácsi rendeletet, így nem való a Vízumkódexbe. |

18. mellékletEgységes vízumkiadási képviseleti táblázat | A képviselet e megvalósulási formáiról a 46. cikk (1) bekezdésének a) pontjával összhangban értesíteni kell a Bizottságot, aki a közzétételükért felelősséggel tartozik. |

2006/0142 (COD)

Javaslat

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE

a Közösségi Vízumkódex létrehozásáról

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 62. cikke (2) bekezdésének a) pontjára és b) pontjának ii. alpontjára,

tekintettel a Bizottság javaslatára [12],

a Szerződés 251. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően [13],

mivel:

(1) A Szerződés 61. cikkével összhangban az olyan terület létrehozását, amelyen belül a személyek szabadon mozoghatnak, intézkedéseknek kell kísérnie a külső határellenőrzésekre, a menekültügyre és a bevándorlásra tekintettel.

(2) A Szerződés 62. cikkének (2) bekezdése alapján a tagállamok külső határainak átlépésére vonatkozó intézkedések meghatározzák a legfeljebb három hónaposra tervezett tartózkodásokra vonatkozó vízumok szabályait, például a tagállamok vízumkiadási eljárásait és ezek feltételeit.

(3) A vízumpolitika tekintetében a közös jogszabályok létrehozása, különösen a közösségi vívmányok (az 1985. június 14-i Schengeni Megállapodás végrehajtásáról sz