Az export Európa kis- és középvállalkozásait (kkv-k) is támogatja Az a több mint 600 000 – 6 millió fő felett foglalkoztató – kkv, amely közvetlenül exportál árukat az Unión kívül, az uniós export egyharmadát teszi ki. E nemzetközi szerepvállalás versenyképesebbé teszi az érintett vállalatokat, és lehetővé teszi számukra a piacok diverzifikálását. Sokkal több vállalkozás exportál szolgáltatásokat, illetve exportál közvetve más nagyobb vállalatok beszállítójaként. Még ennél is több vállalkozás törekszik jövőbeni exportra, ugyanis az exportálás gyakran a növekedés és a munkahelyteremtés leggyorsabb módja.

A világ többi része felé történő értékesítés az európai foglalkoztatás egyre jelentősebb forrásává válik. Az Európai Unión kívülre irányuló export jelenleg több mint 30 millió munkahelyet tart fent – kétharmadnyival többet mint 15 évvel ezelőtt – , tehát az export napjainkban az európai munkahelyek közel hetedéhez járul hozzá. Ezek a munkahelyek kimagasló szakértelmet igényelnek és az átlagnál jobban fizetettek. Az összes uniós tagállamban megtalálhatók, továbbá közvetlenül és közvetve is kapcsolódnak az Unión kívülre irányuló exporthoz. Például 200 000 lengyelországi, 140 000 olaszországi, és 130 000 brit munkahely kapcsolódik az Unión kívülre irányuló német exporthoz. Az Unión kívülre irányuló francia export 150 000 munkahelyet tart fent Németországban, 50 000-et Spanyolországban, és 30 000-et Belgiumban. Ennek következtében a kereskedelem haszna sokkal szélesebb körben jelenik meg annál, mint ahogy azt gyakran elképzeljük().

Az elmúlt években intenzívebbé vált a kereskedelemmel kapcsolatos vita. Jelenleg sokkal szélesebb körű nyilvánosság érdeklődik a kereskedelempolitika iránt, és sokakat aggasztanak olyan kérdések, mint a szabályozási védelem és a foglalkoztatást érintő lehetséges hatás. Nagyrészt a transzatlanti kereskedelmi és beruházási partnerség (TTIP) áll a vita középpontjában. Jelen közlemény túllép ezen a kérdésen, és az Európai Unió tágabb kereskedelmi menetrendjét vizsgálja. A Bizottság azonban olyan következtetéseket vont le a transzatlanti kereskedelmi és beruházási partnerségre vonatkozó vitából, amelyek az Unió tágabb kereskedelempolitikájára is érvényesek. A vita során alapvetően a következő kérdés merült fel: „Kit szolgál az uniós kereskedelempolitika?” E közlemény bemutatja, hogy az uniós kereskedelempolitika mindenkit szolgál. Javítani törekszik a polgárok, a fogyasztók, a munkavállalók és az önfoglalkoztatók, a kis-és középvállalkozások, valamint a fejlődő országokban élő legszegényebb népesség körülményeit, és el kívánja oszlatni azoknak az aggodalmait, akik úgy érzik, hogy a globalizáció hátrányos számukra. Bár a kereskedelempolitikának növekedést, munkahelyeket és innovációt kell teremtenie, az európai modell elveivel is összhangban kell állnia. Röviden; felelősnek kell lennie. Hatékonyan valóra kell váltania a gazdasági lehetőségeket. Átláthatónak és a nyilvános ellenőrzés előtt nyitottnak kell lennie. Elő kell mozdítania és meg kell óvnia az európai értékeket.

Az elhúzódó és fájdalmas recessziót követően az Unió számára most a foglalkoztatás, a növekedés és a beruházások ösztönzése jelent kihívást. A Bizottság ezt tekinti a legfontosabb politikai prioritásnak. A kereskedelem a kevés rendelkezésre álló olyan eszköz egyike, amellyel anélkül ösztönözhetjük a gazdaságot, hogy megterhelnénk az állami költségvetéseket, hasonlóan a tagállamok által végrehajtott szerkezeti reformokhoz, valamint az európai beruházási terv részeként végzett munkához ().

A beruházások rendkívül lényegesek. A külföldi beruházások elősegítik, hogy az európai vállalatok javítsák versenyképességüket. A beérkező beruházások 7,3 millió fő Unió belüli foglalkozatását teszik lehetővé. A mindkét irányú beruházások alapvető részét képezik annak az infrastruktúrának, amely a globális értékláncokhoz kapcsolja az európai gazdaságot. Az Unió „európai beruházási terve” arra irányul, hogy fellendítse a beruházásokat, amelyek 2014-ben 15 %-kal maradtak el a válságot megelőző szinttől. Kulcsfontosságú követelmény az új és a meglévő pénzügyi források intelligensebb felhasználása. A nemzetközi partnerek alapvető szerepet játszanak ebben a folyamatban. A kkb-re vonatkozó uniós politikának támogatást kell nyújtania ehhez, összhangban az Európa 2020 célkitűzéseivel és prioritásaival ().

Az uniós vállalatok globális szinten rendkívül versenyképesek. Az Unió tehát megfelelő helyzetben van ahhoz, hogy a fokozott nemzetközi szerepvállalás haszonélvezőjévé váljon. Az évszázad eleje óta az uniós áruexport közel megháromszorozódott, a növekedés mintegy 1,5 billió EUR-s. Az Unió részesedése a világ áruexportjából továbbra is a teljes érték 15 %-a felett van, és csupán kismértékben csökkent – valamivel 16 % felettiről – a századforduló óta. Ezt Kína felemelkedésével összefüggésben kell értelmezni; az országnak a világ áruexportjából való részesedése 5 %-ról több mint 15 %-ra nőtt ugyanebben az időszakban. Ezt szem előtt tartva, az Unió rendkívüli teljesítményt nyújt; még a hasonló gazdaságoknál is jobbat. Az Egyesült Államok viszonylagos részesedése négyszer annyival csökkent mint Európáé, a teljes globális áruexport kevesebb mint 11 %-át teszi ki, a csökkenés a 2000. évi 16 %-os, az Unióéval megegyező szintről következett be. Ugyanez történt Japánnal, amelynek részesedése megfeleződött; a globális áruexport-piac 10 %-áról 4,5 %-ra csökkent.

1.2.Az Unió kereskedelmi és gazdasági menetrendje erősíti a kereskedelem előnyeit

A Bizottság ambiciózus kétoldalú menetrendet dolgozott ki annak érdekében, hogy erősítse az Unió képességét a kereskedelem és a beruházások előnyeiből való részesülésre. A menetrend kiegészíti az Unió Kereskedelmi Világszervezetben (WTO) vállalt kötelezettségeit. Az Unió kétoldalú szabadkereskedelmi megállapodásokat kötött az összes földrészen található partnerekkel, illetve tárgyalásokat folytat ezekről. Miközben a hatályos szabadkereskedelmi megállapodások tíz évvel ezelőtt az uniós kereskedelem kevesebb mint egynegyedét fedték le, jelenleg annak több mint egyharmadára terjednek ki. A folyamatban lévő tárgyalások lezárása esetén ez az aránya a kétharmadot is elérheti. Ez napjainkban messze a világ legambiciózusabb kereskedelmi menetrendje.

Az EU–Dél-Korea szabadkereskedelmi megállapodás kitűnő példája az olyan fajta, új generációs megállapodásoknak, amelyeket az Unió megtárgyalhat és amelyek konkrét eredményeket hozhatnak. Ez az Unió által valaha végrehajtott legambiciózusabb kereskedelmi egyezség, amely mindkét fél vámjainak közel 99%-át megszünteti öt éven belül, és kezeli a nem vámjellegű akadályokat. E megállapodás túllép az Amerikai Egyesült Államok és Dél-Korea közötti szabadkereskedelmi megállapodáson. Négy év alatt az Unió áruexportja 55%-kal növekedett, az első három évben 4,7 milliárd EUR értékű további exportot hozva létre. A gépjárműexport több mint megháromszorozódott. A hosszú ideje fennálló uniós kereskedelmi hiány mára többletbe fordult át. A dél-koreai importon belül az Unió részesedése 9 %-ról 13 %-ra nőtt, miközben az Egyesült Államoké változatlan maradt, Japán pedig 2 %-ot veszített.

A kereskedelempolitika azonban csak akkor nyújthat segítséget, ha ezt belföldi reform is támogatja. A szerkezeti reformok – bürokrácia csökkentés, a finanszírozási eszközökhöz való hozzáférés javítása, az infrastruktúrába, a készségekbe és a kutatás-fejlesztésbe irányuló beruházások növelése – elengedhetetlen ahhoz, hogy tovább erősítsük az Unió képességét a nyitott piacok előnyeinek kihasználására. Az európai beruházási terv uniós szinten foglalja össze ezeket a reformokat, és még versenyképesebbé teszi az európai vállalkozásokat, különösen a kkv-kat. A közelmúlt tapasztalatai ugyanakkor azt mutatták, hogy a tagállamok által végrehajtott szerkezeti reformok szintén kifizetődnek a kereskedelmi teljesítmény javulása révén. Az európai szemeszter tehát fontos eszköze a kereskedelmi és belső politikák közötti szinergiák maximális kihasználásának.

2.Az a hatékony politika, amely megbirkózik az új gazdasági realitásokkal és eleget tesz az ígéreteinek

2.1.Reagálás a globális értékláncok felemelkedésére

A globális értékláncok azt jelentik, hogy a kereskedelempolitika már nem kezelhető szűk merkantilista szemszögből. Az importköltségek emelkedése csökkenti a vállalatok képességét a világpiacokon történő értékesítésre. Jobban meg kell értenünk a kölcsönös függőségeket. Még a jelenlegi nehéz gazdasági helyzetben sem lehet előnyhöz jutni protekcionista intézkedések alkalmazásával.

Az uniós kereskedelempolitikának erősítenie kell Európa helyét a globális ellátási láncokban. Támogatnia kell a gazdasági tevékenységek teljes körét, amelyek révén Európa értéket teremt és értékesíti azt. Ez felöleli az alkatrészek és végtermékek gyártását is, ami létfontosságú (). Kiterjed tovább a szolgáltatásokra, a kutatásra, a formatervezésre és a marketingre, az összeszerelésre, a forgalmazásra, valamint a karbantartásra.

E realitáshoz alkalmazkodva az uniós kereskedelempolitika már eddig is kiterjesztette a hagyományos vámügyi tárgyalásokat. Holisztikus megközelítést alkalmaz, amely lefedi a lényegbevágó kérdéseket, mint a közbeszerzés, a verseny, beleértve a támogatásokat, illetve az egészségügyi és növény-egészségügyi akadályok. Mindez továbbra is lényeges. A közbeszerzési kiadások például a GDP 15–20 %-át teszik ki világszerte. A feltörekvő és fejlett gazdaságokban az infrastrukturális beruházások és az egyéb közbeszerzések valószínűleg a gazdasági növekedés erőteljes hajtóerejét jelentik majd az elkövetkező években. Jóllehet az Unió fokozatosan integrálta és megnyitotta a piacait, az uniós vállalatok külföldön még mindig hátrányos megkülönböztetéssel és korlátozásokkal találkoznak. Ezért alapvetően fontos, hogy egyenlő versenyfeltételeket biztosítsunk a piacra jutás tekintetében, ami részben elérhető a szabadkereskedelmi megállapodások, és új országoknak a közbeszerzésről szóló WTO-megállapodáshoz való csatlakozásról folytatott tárgyalások révén.

Mindazonáltal a kereskedelempolitikának a kérdések szélesebb körét kell majd kezelni, amennyiben az Unió biztosítani kívánja helyét a globális értékláncokban. Ez szükségessé teszi, hogy elősegítsük a szolgáltatáskereskedelmet, megkönnyítsük a digitális kereskedelmet, támogassuk a szakemberek mobilitását, megszüntessük az egységes szabályozás hiányát, biztosítsuk az nyersanyagokhoz való hozzáférést, védelmezzük az innovációt, és gondoskodjunk a gyors vámkezelésről. A gazdaságpolitika különböző területeire vonatkozó összekapcsolt stratégiára is szükség van a szállítói láncok felelős irányítása (lásd a 4.1.1. és 4.2.3. pontot), valamint az olyan agresszív vállalati nyereségátcsoportosítási és adókikerülési stratégiák leküzdése érdekében, amelyek az értékláncok szétaprózottságát használják ki. A Bizottság különböző politikai eszközök segítségével kezeli ezt. A kereskedelmi megállapodások támogatást nyújtanak az átláthatóságra és a jó kormányzásra vonatkozó nemzetközi normák elősegítésére irányuló erőfeszítéseknek.

2.1.1.A szolgáltatáskereskedelem előmozdítása

A szolgáltatások az uniós GDP és foglalkoztatás mintegy 70 %-át teszik ki, és a nemzetközi kereskedelem egyre fontosabb részét képezik. Korábban a legtöbb szolgáltatást csupán helyi szinten lehetett nyújtani. A technológia megváltozott, és az Unió szolgáltatásexportja 10 év alatt megkétszereződött, 2014-ben 728 milliárd EUR-ra nőtt. Ezenfelül magán a szolgáltatáskereskedelmen túl a feldolgozóipari vállalatok napjainkban egy növekvő mértékben vásárolnak, állítanak elő és értékesítenek olyan szolgáltatásokat, amelyek lehetővé teszik számukra termékeik értékesítését. Az elmúlt évek során jelentősen bővült az a tendencia, hogy a szolgáltatások beépülnek a gyártási folyamatba. Jelenleg a szolgáltatások az Európából exportált áruk értékének közel 40 %-át teszik ki. A feldolgozóipari áruk exportja révén keletkezett munkahelyek mintegy egyharmada valójában olyan vállalatoknál jön létre, amelyek kiegészítő – például szállítási és logisztikai – szolgáltatásokat nyújtanak. Az olyan bonyolult eszközök esetében, mint a gépek, szélturbinák vagy orvostechnikai eszközök, a szolgáltatások – például az üzembe helyezés, támogatás, képzés és karbantartás – a csomag részét képezik. Sok egyéb üzleti, biztosítási, távközlési és szállítási szolgáltatásra is szükség van.

A feldolgozóiparba beépült szolgáltatások megjelenése sürgetővé teszi, hogy még nagyobb hangsúlyt helyezzünk a szolgáltatások liberalizációjára az Unión belül és a világ többi részén egyaránt. Egyre fontosabb, hogy a feldolgozóipar és a szolgáltatások piacra jutását egymással összefüggésben javítsuk. Ez túllépést jelent azon a hagyományos gondolkodáson, amelyre példát nyújt az, hogy a kereskedelmi tárgyalásokon jelenleg elkülönítetten kezelik az áruk és a szolgáltatások liberalizációjára vonatkozó kötelezettségvállalásokat. Például a szolgáltatást nyújtó személyek mobilitása elősegítheti az áruk és a szolgáltatások értékesítését, valamint megkönnyítheti a digitális kereskedelmet, továbbá az árutermelő és szolgáltató vállalatokat egyaránt támogató adatáramlásokat.

A szolgáltatáskereskedelem megkönnyítése a közvetlen külföldi befektetések előtti nyitottságot is szükségessé teszi. Az Unió közvetlen külföldi befektetéseinek több mint 60 %-a kapcsolódik a szolgáltatáskereskedelemhez. A nemzetközi szolgáltatáskereskedelemhez arra van szükség, hogy a vállalatok letelepedjenek a külföldi piacokon, hogy ott szolgáltatásokat nyújtsanak az új helyi fogyasztóknak. A WTO becslése szerint a szolgáltatások kétharmadát telephelyek révén nyújtják. A világszerte megjelenő befektetések lehetővé teszik továbbá, hogy a szolgáltató cégek globális megoldásokat kínáljanak a fogyasztóknak a saját hazájukban, támogatva az uniós gyártó és szolgáltató cégeknek a globális értékláncokhoz fűződő kapcsolatait. A nemzetközi befektetésekre vonatkozó uniós tárgyalások, valamint az európai beruházási terv nemzetközi dimenziója megkönnyíti majd ezeket a kapcsolatokat.

Az Unió az egyike annak a 25 WTO-tagnak, amelyek az ambiciózus, többoldalú szolgáltatáskereskedelmi megállapodásról (TiSA) tárgyalnak. Az említettek együttvéve már jelenleg is a világ szolgáltatáskereskedelmének 70 %-át teszik ki, és a TiSA kiindulópontjává válhat egy olyan, a WTO teljes tagságát felölelő szolgáltatás-liberalizációs és szabályozási előrelépésnek, amely felzárkózást jelent az árukereskedelemi liberalizáció és szabályozás szintjéhez. Emellett a környezetvédelmi termékekről szóló megállapodásra vonatkozó, folyamatban lévő tárgyalások során végső soron foglalkozni kell az említett termékek hatékony határon túli értékesítéséhez szükséges szolgáltatásokkal. Az Unió arra is javaslatot tett, hogy a WTO dohai fejlesztési menetrend azokra a szolgáltatásokra fókuszáljon, amelyek az árukereskedelmet elősegítő komoly tényezők.

Ugyanakkor a közszolgáltatásokra vonatkozó uniós álláspont továbbra is egyértelmű. Az uniós kereskedelmi megállapodások nem akadályozzák meg, és a jövőben sem fogják megakadályozni, hogy a kormányzatok bármely szinten szolgáltatásokat nyújtsanak, támogassanak vagy szabályozzanak olyan területeken, mint a víz, az oktatás, az egészségügy és a szociális szolgáltatások, továbbá az említett szolgáltatások finanszírozásával és szervezésével kapcsolatos szakpolitikai változtatásokat sem akadályozzák. A kereskedelmi megállapodások nem teszik szükségessé, hogy a kormányzatok bármely szolgáltatást privatizáljanak, és azt sem akadályozzák, hogy a kormányzatok kibővítsék a lakosságnak kínált szolgáltatásaik körét.

A Bizottság prioritást biztosít a szolgáltatáskereskedelemnek, arra törekedve, hogy markáns eredmények szülessenek valamennyi kereskedelmi tárgyalás során.

2.1.2.A digitális kereskedelem megkönnyítése