BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM A HATÁSVIZSGÁLAT ÖSSZEFOGLALÁSA amely a következő dokumentumot kíséri Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a károsítókkal szembeni védelmi intézkedésekről /* SWD/2013/0168 final */





BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM A HATÁSVIZSGÁLAT ÖSSZEFOGLALÁSA amely a következő dokumentumot kíséri Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a károsítókkal szembeni védelmi intézkedésekről 1. Feladatmeghatározás Háttér A növény-egészségügy kulcsfontosságú tényező a mezőgazdaság, a kertészet és az erdészet fenntarthatósága és versenyképessége szempontjából. A jövedelmező növényi kultúrákhoz, valamint a foglalkoztatáshoz, a növénynemesítéshez és az élelmezésbiztonsághoz egészséges vetőmagok és szaporítóanyagok kellenek. A fák és cserjék esetében a növények egészségének védelme alapvető fontosságú az Unió erdőinek, tájainak, valamint a köz- és a magántulajdonban lévő zöldfelületeknek a megőrzése érdekében. A növényekre nézve kártékony szervezetek (azaz az úgynevezett növénykárosítók: rovarok, gombák, fonálférgek, baktériumok, vírusok) általában a számukra gazdaszervezetként szolgáló növényfajokkal együtt fejlődtek ki, ugyanazon a kontinensen, ahol csak csekély kárt okoznak, és helyes mezőgazdasági gyakorlatok alkalmazásával – például a növénytermesztés diverzifikálásával, vetésforgóval, ellenálló növényfajok termesztésével és növényvédő szerek (peszticidek) használatával – megfelelően kezelhetők. E gyakorlatok azonban gyakran bizonyulnak elégtelennek a más kontinensekről származó károsítók és betegségek elleni fellépés tekintetében, mivel az európai növények és fák – az együttes fejlődés hiányából adódóan – általában nem elég rezisztensek az ilyen károsítókkal és betegségekkel szemben, amelyeknek Európában nincs természetes ellenségük, illetve ellenszerük. Ezek a károsítók és betegségek Európába bekerülve komoly gazdasági károkat okoznak, és visszavetik a mezőgazdasági növekedést: megfertőznek korábban érintetlen vagy akár teljesen új fajokat, egész országokban gyorsan elterjednek, és maradandó hozamcsökkenést okoznak, valamint tartósan megnövelik a termelési és ellenőrzési költségeket. A gyakran súlyos gazdasági veszteségek aláássák a mezőgazdaság és erdészet nyereségességét és versenyképességét, valamint további kiadási terheket rónak a tagállamokra. Ezenkívül az új károsítók betelepülése és az új betegségek megjelenése következtében a harmadik országok gyakran kereskedelmi tilalmat rendelnek el, ami további (gazdasági, foglalkoztatással kapcsolatos) károkat okoz az uniós export vonatkozásában. Következésképpen az uniós növény-egészségügyi rendszer elsődleges célkitűzése az, hogy a nem őshonos károsító szervezetek (károsítók és kórokozó mikroorganizmusok) bejutását és elterjedését megakadályozva óvja az európai mezőgazdaságot és erdőgazdálkodást. Ennek fő eszköze a 2000/29/EK tanácsi irányelv, amely egyben az ezen a területen meglévő nemzetközi kereskedelmi megállapodásokat is tükrözi. A növény-egészségügyi rendszer a növények és a növényi termékek EU-ba történő behozatalára és EU-n belüli szállítására vonatkozó követelmények, illetve feltételek meghatározása révén garantálja a kereskedelem biztonságosságát. A jegyzékbe foglalt szervezetek által okozott betegségeket és járványokat fel kell számolni, vagy ha ez nem lehetséges, a többi uniós terület védelme érdekében vissza kell szorítani. A rendszer másik célkitűzése az, hogy a károsító szervezetek vetőmagok és ültetési anyagok közvetítésével történő elterjedésének megakadályozása révén biztosítsa, hogy a növénytermesztési lánc legelején egészséges növényi anyagok álljanak rendelkezésre és kerüljenek felhasználásra. Ez egyben a növényi szaporítóanyagokra (ültetési anyagokra) vonatkozó uniós rendszer célkitűzései között is szerepel. Az egészséges ültetési anyagok döntő jelentőségűek az olyan szervezetek (például vírusok) szempontjából, amelyek ellen nem áll rendelkezésre növényvédő szer. Még ha rendelkezésre állnak is növényvédő szerek, használatuk főként a mezőgazdaságra, a kertészetre (az erdészeti felhasználás mértéke igen csekély) és a kertművelésre korlátozódik, és kockázatot jelenthet a környezetre, valamint az emberi egészségre. A növény-egészségügyi rendszer hiányában komoly gazdasági károk érnék az uniós mezőgazdaságot, kertészetet és erdészetet (e károkat a VII. melléklet ismerteti). Egy sor nemzetközileg szabályozott károsító fenyegeti például a búza (amelynek harmadik országokba irányuló uniós kivitele 9 milliárd EUR értéket képvisel), a burgonya (amely esetében az uniós termelés értéke 9 milliárd EUR) és a paradicsom (amely esetében a termelés értéke 9–12 milliárd EUR) termesztését. A paradicsomot megtámadó, szabályozás hatálya alá tartozó károsítók például akár 70 %-os termelési veszteséget is okozhatnak, és kereskedelmi tilalmak bevezetését idézhetik elő. A citrusfélék uniós termelése (amelynek értéke 4 milliárd EUR) komoly károkat szenvedne, ha a citrusfélék üszkösödését kiváltó károsító bejutna az Unióba; ez a károsító a közelmúltban bekerült az Egyesült Államokba, ahol azóta 800 millió EUR-nak megfelelő összeget költöttek kártalanítási és ellenőrzési költségekre. A fenyőrontó fonálféreg által okozott betegség 1999 óta előforduló portugáliai kitörései szigorú, ám költséges ellenőrzés alatt állnak, mivel ha a károsító szétterjedne Dél-Európában, az a tűlevelű erdők 50–90%-ának pusztulásához vezetne (ami a becslések szerint 39–49 milliárd EUR összegű kárral járna). A kanadai fenyőszú által előidézett járványkitörések, amelyek miatt jelenleg Nyugat-Kanada 16 millió hektáros fenyőerdő-állományának 80%-a pusztulóban van, fenyegetést jelentenének az EU fenyőerdőire, amelyek az Unió termelő erdőterületeinek 20%-át teszik ki. Általánosságban véve a növény-egészségügyi rendszer becsült költség-haszon aránya 1:500. Az EU növény-egészségügyi rendszere egyedi abban a tekintetben, hogy ez egy nyílt rendszer: a növények és növényi termékek Unióba irányuló és Unión belüli szállítása engedélyezett, amennyiben bizonyos korlátozások és követelmények teljesülnek (pl. károsítómentes területről való származás vagy megfelelő kezelés). A más kontinensekről származó áruk nagy volumenű behozatala (VI. melléklet) azonban nagyon valószínűvé teszi, hogy a jövőben járványok törnek ki az idegen károsító szervezetek miatt. A növény-egészségügyi rendszer ezért mind az uniós növénytermesztési ágazat egészségének, gazdaságának és versenyképességének védelme, mind az Unió nyitott kereskedelempolitikájának fenntartása szempontjából elengedhetetlen. Ezen túlmenően a Bizottság 2011. május 3-án, a biológiai sokféleséggel kapcsolatos, 2020-ig teljesítendő uniós stratégiája keretében bejelentette, hogy a biológiai sokféleséget érintő további megfontolásokat is belefoglal a növény- és az állat-egészségügyi rendszerbe, valamint hogy célzott jogalkotási eszközt dolgoz ki az idegenhonos özönfajok (az EU területén eredetileg nem őshonos, oda véletlenül behurcolt vagy szándékosan betelepített szervezetek) elleni küzdelem terén mutatkozó szakpolitikai hiányosságok orvoslására. A növény-egészségügyi rendszer jelenlegi felülvizsgálatának célja az, hogy megerősítse az invazív károsítók és kórokozók elleni védelmet az EU-ban, és egyúttal – lehetőség szerint – a biológiai sokféleséggel összefüggő átfogóbb célok eléréséhez is hozzájáruljon. A növény-egészségügyi rendszer felülvizsgálata részét képezi egy négy területre kiterjedő felülvizsgálati csomagnak; e területek a következők: a növények egészsége, az állatok egészsége, az ültetési anyagok minősége, valamint az élelmiszerek és a takarmányok hatósági ellenőrzése. A hatósági ellenőrzésekre vonatkozó (882/2004/EK) rendelet bizonyos elemei már most is alkalmazandók a növény-egészségügyi ágazatra. A rendelet a jövőben a növény-egészségügyi rendszer egészére ki fog terjedni. Ez a hatásvizsgálat a növény-egészségügyi rendszer hagyományos „pilléreit” érintő változásokkal foglalkozik, arra az esetre is tekintettel, ha a rendeletbe (például a díjakkal, a behozatallal kapcsolatos) konkrét rendelkezések is bekerülnek. Ennek alapvető jelentősége van, mivel a növény-egészségügyi rendszer felülvizsgálata a rendszer egészének a működését felöleli. A rendszer a vetőmagok és szaporítóanyagok károsító szervezetektől való mentességének tanúsítása tekintetében kapcsolódik a szaporítóanyagokra vonatkozó rendszerhez. A hatásvizsgálat kitér a két rendszer összhangjának javítását célzó módosításokra is. A probléma leírása 1977-ben történt létrehozása óta a növény-egészségügyi rendszer eredményesen óvta meg az EU-t számos károsító (például a burgonyát és a citrusféléket károsító szervezetek) behurcolásától és elterjedésétől. A helyzet azonban a kereskedelem folyamatos globalizálódása és az új világrészekről behozott áruk volumenének ezzel összefüggő állandó növekedése következtében mára megváltozott. Ez az új károsító szervezetek erőteljesen fokozódó mértékű beáramlásához vezetett, különösen az elmúlt évtizedben. A problémákat tovább súlyosbítja az éghajlatváltozás, amely lehetővé teszi egyes, korábban az EU területén fennmaradni képtelen új károsítók megtelepedését és elszaporodását, és gyengíti az uniós növénykultúrák és erdők idegen károsítókkal szembeni ellenálló képességét. Az EU tehát most olyan gondokkal néz szembe, mint a károsítók bejutásának megnövekedett kockázata, e károsítók fokozott lehetősége a megtelepedésre és az elterjedésre, valamint a mezőgazdasági és a természetes ökoszisztémák (az erdőket is beleértve) erősödő sebezhetősége. Ráadásul az Unió bővítésével változatosabbakká váltak az éghajlati viszonyok, a mezőgazdasági termesztési rendszerek, az erdőtípusok, a tájak és a természetes élőhelyek, amelyek gyakran eltéréseket mutatnak a károsító szervezetekkel szembeni érzékenység vagy ellenálló képesség tekintetében, ami uniós szinten még jelentősebb és szélesebb körben jelentkező hatásokat von maga után. A növény-egészségügyi rendszer 2010-ben elvégzett értékelése rávilágított arra, hogy a megnövekedett kockázatok problémájának teljes körű megoldásához a rendszert ki kell igazítani. Az importtevékenység révén behurcolt veszélyes károsító szervezetek – például a fenyőrontó fonálféreg (Bursaphelenchus xylophilus), a szemcséshátú csillagoscincér (Anoplophora chinensis), a pálmaormányos (Rhynchophorus ferrugineus) – által az elmúlt évtizedben előidézett, az erdészetet sújtó jelentős járványkitörések a társadalom és a politikaformálók figyelmét egyaránt ráirányították a nem kielégítő védelem költségeire és hatásaira. Az azonosított fő problémák a következőkhöz kapcsolódnak: a nagy kockázattal járó áruk megnövekedett behozatalához képest nem kap kellő figyelmet a megelőzés, mind a 27 tagállamra vonatkozóan uniós szinten rangsorolni kell a károsító szervezeteket, hatékonyabb eszközökre van szükség a károsítók jelenlétének és természetes elterjedésének visszaszorítására, amennyiben mégis bejutnának az Unió területére, korszerűsíteni és fejleszteni kell az Európai Unión belüli mozgásokra vonatkozó eszközöket (növényútlevél és védett övezetek), és további forrásokat kell előirányozni. Ezenkívül meg kell erősíteni a rendszer tudományos hátterét (kutatás, laboratóriumok). A jelenlegi rendszer pozitív költség-haszon mérlegének hosszú távon történő megerősítéséhez e problémákat orvosolni kell. Amennyiben a betegségek és járványok kitörésének megakadályozására irányuló szabályozási tevékenység eredménytelennek bizonyulna, az aláásná e tevékenység hitelét, visszavetné a rendszer javára megvalósuló beruházásokat, és arra ösztönözné a tagállamokat, hogy az uniós prioritásokkal szemben a rövid távú nemzeti érdekeket részesítsék előnyben (ördögi kör). Ez az EU gazdaságának egészére nézve káros lenne. Mára megváltoztak a társadalomnak az irányítással kapcsolatos elvárásai is. A jelenlegi rendszer kötelezettségeket határoz meg az érdekeltek számára, díjakat szab ki rájuk a kötelező ellenőrzések elvégzéséért, de csupán korlátozott mértékben vonja be őket a szakpolitikák kidolgozásába és végrehajtásába. Napjainkban ez a megközelítés már nem tekinthető megfelelőnek; új egyensúlyt kell teremteni a költségek és a felelősség megosztása tekintetében (partnerség kialakítása). A szabályozás javításának programjával (vagyis a konkrét, mérhető, teljesíthető, releváns és határidőhöz kötött célokkal rendelkező, intelligens szabályozás programjával, az úgynevezett „SMART programmal”) összefüggésben nagy szükség van a hatékonyság növelésére és a felesleges költségek és adminisztratív terhek kiküszöbölésére, amit a jelenlegi pénzügyi válság még hangsúlyosabbá tesz. Ezenkívül korszerűsíteni kell a rendszert a szabályainak való megfelelésre való ösztönzés tekintetében. A rendszer létrehozásának idején a közös agrárpolitika (KAP) átfogó célkitűzését a mezőgazdaság termelékenységének biztosítása és az élelmezésbiztonság képezte. Azóta felmerült, hogy „zöldebbé” kell tenni a KAP-ot, és fontosabbá váltak a természeti környezettel kapcsolatos célkitűzések. Ez kihat a mezőgazdaságban a magántulajdonban lévő árukra vonatkozó szabályozási rendszerből a mezőgazdaságra, az erdészetre, a természeti környezetre és a tájra egyaránt alkalmazandó, köz- és magántulajdonban lévő árukra egyaránt vonatkozó vegyes szabályozási rendszerré váló növény-egészségügyi rendszer beavatkozási logikájára, többek között a finanszírozás vonatkozásában. A fentieken túlmenően szükség van az invazív fajok szabályozására szolgáló keretre is. A Bizottság biológiai sokféleségre vonatkozó stratégiájában foglaltaknak megfelelően meg kell vizsgálni, hogy milyen mértékben lehetne az invazív fajokat a növény- és az állat-egészségügyi rendszer alkalmazási körébe vonni a források és az infrastruktúrák felhasználásának optimalizálása érdekében, törekedve ugyanakkor az e rendszerekben meghatározott követelmények és az idegenhonos özönfajok tárgyában a jövőben elfogadandó általános jogszabályok követelményei közötti átfedések elkerülésére. Végezetül a növény-egészségügyi irányelv jelenlegi szövege, amely az 1977-es szövegen 34 éven keresztül végrehajtott módosítások eredményeként alakult ki, rendkívül bonyolult, ezért egyszerűsítésre szorul. Az irányelvnek való meg nem felelés és következésképpen a rendszerben meghatározott célkitűzések teljesítésének elmulasztása jelentős részben az irányelv rendelkezéseinek félreértelmezésével és különbözőképpen történő értelmezésével magyarázható. Hogyan alakulna a probléma, amennyiben semmiféle intézkedésre sem kerülne sor? Az EU-ban újnak számító károsító szervezetek növekvő mértékű beáramlása új járványokkal sújtaná az uniós mezőgazdaságot és erdészetet. Az új növénykárosítók által okozott veszteségek kihatnának a mezőgazdaság és az erdészet gazdasági életképességére, veszélyeztetnék az élelmezésbiztonságot, valamint károkat okoznának a tájban és a természeti környezetben. A károsítóktól való mentesítésre és azok visszaszorítására tett erőfeszítések a források hiánya és a rendszer iránti bizalom megrendülése miatt kudarcot vallanának. A magánszektor részéről növekvő ellenállás mutatkozna a rendszer költségeinek viselésével szemben, tekintve, hogy a rendszer nem hatékony, valamint hogy a hatóságok és a vállalkozók közötti költség- és felelősségmegosztás korlátozott mértékű. A veszélyes károsítók által okozott járványok sorozatos kitörései és e károsítók folyamatos terjedése következtében a növényi anyagok harmadik országokba irányuló exportja az ismétlődő kereskedelmi tilalmak miatt visszaesne. Ahogy azt a VII. és a VIII. melléklet jól mutatja, a negatív hatás pénzben kifejezett értéke évente több milliárd eurót is kitehetne. Az erdőkre gyakorolt hatás akár katasztrofális is lehet: egyes elterjedt tűlevelű és lombhullató fafajok eltűnhetnek, ahogy az más, egykor ugyancsak elterjedt fafajokkal történt Európában és másutt is. 2. A szubszidiaritás elemzése A növény-egészségügyi rendszer az EUMSZ-nek a közös agrárpolitikáról szóló 43. cikkén alapul. A jelenlegi felülvizsgálat keretében megfontolás tárgyát képezi a jogalap kibővítése az EUMSZ (belső piaccal kapcsolatos) 114. és (környezettel kapcsolatos) 191. cikkével. A növény-egészségügy uniós szintű szabályozása összehangolt és – hosszú távon – olcsóbb fellépést tesz lehetővé az uniós prioritások tekintetében, és eredményeként e fellépés hatékonyabban és kevesebb költséggel valósítható meg, mint az egyes tagállamok által külön-külön végrehajtott intézkedések. A károsító szervezetek különböző tagállami jegyzékeihez kapcsolódó határellenőrzések például az áruknak az egységes uniós piacra való behozatalát követő szabad mozgása miatt igen hatástalanok és eredménytelenek lennének. Ráadásul a növénykárosítók önállóan is képesek helyet változtatni, így a határokon átnyúló hatások nem csupán az áruk EU-n belüli mozgása következtében jelentkeznek, hanem a károsítók természetes elterjedésén keresztül is. Ezért az uniós jelentőségű károsítókat és betegségeket szükségszerűen közösen kell kezelni. Egy tagállam tétlensége miatt ugyanakkor a károsító, illetve a betegség más tagállamokban is elterjedhet. Ezenkívül a harmadik országbeli kereskedelmi partnerek az EU egészét illetően behozatali korlátozásokat alkalmazhatnak, ha akár csak egyetlen olyan tagállam is van, ahol valamely járványt nem számolnak fel megfelelően. Az a tény, hogy a Nemzetközi Növényvédelmi Egyezménynek és a WTO egészségügyi és növény-egészségügyi megállapodásának az EU is tagja (és nem csupán az egyes tagállamok), szintén azzal a felelősséggel jár az EU számára, hogy gondoskodnia kell a nemzetközi növény-egészségügyi szabványok betartását biztosító megfelelő jogszabályi keretről. A növény-egészségügyi rendszer EU általi társfinanszírozásának konkrét hozzáadott értéke abban nyilvánul meg, hogy ösztönzést biztosít a tagállamoknak, amelyek az Unió egészének hosszú távú érdekét szolgáló mentesítési és felügyeleti intézkedéseket léptetnek életbe. Tekintettel az egyes tagállamok által az EU érdekében viselendő tetemes költségekre, az EU támogatása nélkül nehéz lenne nagyszabású tagállami mentesítési intézkedéseket végrehajtani, még ha a költség-haszon arány az Unió egésze szempontjából összességében egyértelműen pozitív lenne is. Emiatt elengedhetetlen, hogy a tagállamok szolidaritást vállaljanak egymással a költségek és a terhek megosztása tekintetében. A fenyőrontó fonálféreg okozta betegség portugáliai előfordulásainak aktuális példája jól mutatja, hogy az uniós növény-egészségügyi társfinanszírozási költségvetés alapvető fontosságú azon mentesítési és visszaszorítási intézkedések végrehajtásához, amelyek – bár a portugál erdészetnek károkat okoznak – elengedhetetlenek a másik 26 tagállam erdőinek megvédéséhez. 3. Szakpolitikai célkitűzések A felülvizsgálat átfogó célja, hogy a növény-egészségügyi rendszer a jövőben: – a növényeket károsító szervezetekkel szembeni védekezési intézkedések révén, a forrásnál történő megelőzés alapelvét követve támogassa az uniós agrárpolitikát (az EUMSZ 43. cikke) és környezetpolitikát (az EUMSZ 191. cikke), – tegye lehetővé az Unió belső piacának zökkenőmentes, tisztességes versenyen alapuló működését (az EUMSZ 114. cikke), tiszteletben tartva az egészség és a környezet magas szintű, tudományos tények alapján történő védelmének szükségességét, – a WTO egészségügyi és növény-egészségügyi megállapodásának megfelelő jogszabályok elfogadása útján járuljon hozzá a világkereskedelem harmonikus fejlődéséhez (az EUMSZ 206. cikke). A felülvizsgálat közbenső célkitűzései a következők: – annak biztosítása, hogy az EU területe mentes maradjon azoktól a károsító szervezetektől, amelyek még nincsenek jelen az Unióban, – annak biztosítása, hogy a kiemelt zárlati károsító szervezetek által megfertőzött uniós területek ne növekedjenek, – a rendszer korszerűsítése az irányítás és az ösztönzők tekintetében, – a rendszer megfelelő támogatottságának biztosítása. A felülvizsgálat konkrét célkitűzései a következők: (1) az uniós prioritások meghatározása (a kiemelt zárlati károsító szervezeteknek az uniós terület egészére vonatkozóan történő azonosítása; a nem kiemelt szervezeteknek a növényi szaporítóanyagokra vonatkozó rendszerbe történő átsorolásának megkönnyítése), (2) a behozatalkor történő megelőzés eredményesebbé tétele (fokozott védelem a nagy kockázattal járó áruk EU-ba történő behozatalával és az utasok poggyászához kapcsolódó kockázatokkal szemben; fokozott készültség és felügyelet az új és a kiemelt zárlati károsító szervezetek által előidézett kitörések vonatkozásában), (3) a mentesítési és visszaszorítási képesség javítása (az eszközök tökéletesítése és ösztönzés a cselekvésre), (4) a rendszer helyreállítása és korszerűsítése az EU-n belüli mozgások vonatkozásában (a megbízhatóság és hitelesség helyreállítása; új egyensúly teremtése az illetékes hatóságok és a magánszektor feladatai között; az adminisztratív teher csökkentése; egyenlő feltételek biztosítása), (5) nagyobb támogatás a rendszernek (uniós társfinanszírozás a köztulajdonban lévő áruk érdekében felmerülő költségek fedezéséhez; az illetékes hatóságok által végzett ellenőrzések költségeinek a vállalkozókkal való teljes mértékű megtéríttetése (ez a magántulajdonban lévő árukhoz fűződő érdekből felmerülő költségekre vonatkozik); szilárd alapokon nyugvó diagnosztikai és tudományos támogatás; a rendszer jelentőségének tudatosítása és támogatottságának növelése a nyilvánosság körében). 4. Szakpolitikai lehetőségek A rendszer javítására négy lehetőséget dolgoztak ki. Az élelmiszerlánccal kapcsolatos egyéb uniós jogszabályokban is megtalálható közös horizontális szempontok valamennyi lehetőség esetében átkerülnek a hatósági ellenőrzésekről szóló (882/2004/EK) rendeletbe. Ez a hatásvizsgálat a növény-egészségügyi rendszer meglévő pilléreinek változásaival foglalkozik, függetlenül attól, hogy a konkrét (például a tanúsítási követelményekkel, a növényútlevéldíjakkal, a behozatali követelményekkel kapcsolatos) rendelkezések átkerülnek-e az említett rendeletbe. A választási lehetőségek a következők: 1. lehetőség: Csak a rendszer jogi formájának és átláthatóságának javítása. A jogszabályt irányelv helyett rendeletté alakítanák, valamint egyszerűsítenék és egyértelműbbé tennék. A lényeget tekintve a jelenlegi helyzet létezne tovább. 2. lehetőség: A prioritások meghatározása, korszerűsítés és a megelőzés fokozása. Az 1. lehetőségnél említetteken túlmenően a prioritások meghatározása azzal javulna, hogy az irányelvnek a szabályozott károsítókat az uniós prioritásuktól függetlenül a technikai jellemzők szerint felsoroló jelenlegi I. és II. mellékletét a rendelet alapján a jövőben elfogadandó végrehajtási aktusok mellékleteivé alakítanák át, mely mellékletek a beavatkozás logikáján és prioritásán alapulnának. A növényútlevelet és a védett övezetek rendszerét korszerűsítenék (felelősség megosztása a vállalkozókkal) és továbbfejlesztenék (a növényútlevél alkalmazási köre, formátuma, kötelező költségtérítésen alapuló növényútlevéldíjak, mint az a behozatal esetében már létező dolog, a védett övezetekben kitörő betegségekre vonatkozó szabályok). A hatékonyság növelése és a vállalkozók költségeinek csökkentése érdekében növelnék a növény-egészségügyi rendszer és a növényi szaporítóanyagokra vonatkozó rendszer közötti összhangot. A megelőzést erősítené egyrészt az olyan, nagy kockázattal járó növényi anyagok új kategóriájának bevezetése, amelyek behozatala a kockázatelemzés befejezéséig nem engedélyezett, másrészt az utasok poggyászaira vonatkozó mentességek megszüntetése (a költségekre vonatkozó hatások minimális mértékűre csökkentése érdekében csak ritkán ellenőriznék őket; lásd a IX. mellékletet). 3. lehetőség: A prioritások meghatározása, korszerűsítés és a megelőzés fokozása, valamint a kitörések elleni fellépések megerősítése. A 2. lehetőségnél említett intézkedéseken túlmenően további kötelezettségeket vezetne be a felügyeletre és a vészhelyzeti tervezésre vonatkozóan. Az állat-egészségügyi rendszer rendelkezéseihez hasonlóan az új károsító szervezetek és a kiemelt zárlati károsító szervezetek felügyeletére és a vállalkozók által ezen kiemelt károsító szervezetek miatt elszenvedett közvetlen veszteségek ellentételezésére is rendelkezésre állna uniós társfinanszírozás. A mentesítés és a visszaszorítás jogi eszközeit továbbfejlesztenék. A természetes terjedéshez kapcsolódó intézkedések kizárását megszüntetnék. 4. lehetőség: A prioritások meghatározása, korszerűsítés, a megelőzés fokozása, a kitörések elleni fellépések megerősítése, valamint a rendszer alkalmazási körének kiterjesztése az invazív növényekre. A 3. lehetőségnél említett intézkedéseken túlmenően a rendszer az intézkedésekre vonatkozó jogi rendelkezések és az uniós társfinanszírozás tekintetében az invazív növényekre is kiterjedne. Az 1., a 2. és a 3. lehetőség nem vonatkozik az invazív növényekre (kivéve az élősködő növényeket). 5. A hatások vizsgálata Az egyes lehetőségeket az alapforgatókönyvhöz viszonyított teljes költségük, valamint gazdasági, társadalmi és környezeti hatásaik szempontjából értékelték. Az értékelő jelentés szerint a referenciaévként szolgáló 2008-as évben a rendszer alapforgatókönyv szerinti működéséből az illetékes hatóságoknak 59 millió EUR, a vállalkozóknak 88 millió EUR, az uniós költségvetésnek pedig 2 millió EUR költsége származott, vagyis a rendszer teljes költsége 149 millió EUR volt. E számadatok magukban foglalják a hatósági ellenőrzések költségeit (amelyek az illetékes hatóságoknál merültek fel, de részben megtérültek a vállalkozók által befizetett díjak révén[1]), valamint a felügyeleti, mentesítési és visszaszorítási intézkedések költségeit is. Megjegyzendő, hogy az uniós költségvetésre vonatkozó 2 millió EUR-s, alapforgatókönyv szerinti számadat a 2008. évi hivatalos számadaton alapul. Figyelembe véve, hogy a 2010-re és 2011-re vonatkozó igénylések szintje 10–20 millió EUR-val magasabb volt, az éves tagállami és uniós kiadások összege jelenleg 10–20 millió EUR-val magasabb. A hatásvizsgálat jelentős eltéréseket mutatott ki az egyes szakpolitikai lehetőségek költségei között. Az 1. lehetőség nem volt hatással a költségekre. A 2. lehetőség esetében jelentős mértékben csökkentek a tagállami költségek és számottevően nőttek a vállalkozók költségei (az ellenőrzések teljes költségének megtérítése miatt), míg az EU által viselendő költség és a rendszer összköltsége nagyjából változatlan maradt. A 3. lehetőség esetében jelentősen csökkentek a tagállami költségek (az ellenőrzések teljes költségének megtérítése miatt), nem változtak a vállalkozók költségei (a mentesítési tevékenységekből eredő veszteségek ellentételezésére nyújtott uniós társfinanszírozásnak köszönhetően, amely ellensúlyozta az ellenőrzések teljes költségének megtérítéséből fakadó költségnövekedést), és magasabbak lettek az uniós társfinanszírozási költségek, míg a rendszer teljes költsége csak csekély mértékben növekedett. A 4. lehetőség esetében a tagállami és a vállalkozók által viselendő teljes költség szinte egyáltalán nem változott, ugyanakkor az uniós költségek és a rendszer egészének a költségei jelentősen megnőttek (az invazív növények felügyeletének és az azoktól való mentesítésnek a költségei miatt). A megfeleléshez kapcsolódó teljes költség (beleértve az adminisztratív terheket és díjakat is) || Illetékes hatóságok || Vállalkozók || Az EU költségvetése || Összesen Alapforgatókönyv: -- a díjak felszámítása előtt -- a díjak felszámítása után || 96 millió EUR 59 millió EUR || 51 millió EUR 88 millió EUR || 2 millió EUR 2 millió EUR || 149 millió EUR 149 millió EUR 1. lehetőség || 59 millió EUR || 88 millió EUR || 2 millió EUR || 149 millió EUR 2. lehetőség || 45 millió EUR || 106,8 millió EUR || 3 millió EUR || 154,8 millió EUR 3. lehetőség || 44,3 millió EUR || 89,8 millió EUR || 26,7 millió EUR || 160,8 millió EUR 4. lehetőség || 64,7 millió EUR || 89,8 millió EUR || 47,1 millió EUR || 201,6 millió EUR A rendszer gazdasági, társadalmi és környezeti hatásainak értékelése arra az eredményre vezetett, hogy az 1. lehetőség hatása semleges vagy legfeljebb nagyon kis mértékben lenne pozitív, a 2. lehetőség kis mértékben pozitív hatást gyakorolna a környezetre, de gazdasági hatásai negatívak lennének, míg a 3. és a 4. lehetőség nagyon pozitív gazdasági, társadalmi és környezeti hatásokat vonna maga után (noha a rendszer összköltsége növekedne, az előnyök még nagyobb mértékben gyarapodnának): Területek || Hatások 1. lehetőség || 2. lehetőség || 3. lehetőség || 4. lehetőség Gazdasági hatások A vállalkozók költségeinek/terheinek csökkenése Termelékenység, jövedelmezőség, versenyképesség || 0 0 || −− − || 0 +++ || 0 +++ Társadalmi hatások Foglalkoztatás Élelmezés- és élelmiszer-biztonság || 0 0 || − + || ++ ++ || ++ ++ Környezeti hatások Fenntarthatóság A biológiai sokféleség és az ökoszisztémák megőrzése Az erdők, a tájak, a köz- és a magántulajdonban lévő zöldfelületek egészsége || + 0 + || + + + || +++ + +++ || +++ +++ +++ Hasznosságuk megítélése céljából az egyes lehetőségeket a felülvizsgálat eredeti célkitűzései alapján is osztályozták, annak meghatározására, hogy melyik lehetőség felel meg leginkább a felülvizsgálat céljainak: || || 1. lehetőség || 2. lehetőség || 3. lehetőség || 4. lehetőség Általános célkitűzések || Annak biztosítása, hogy a rendszer hatékonyan megvédje az Uniót az uniós kiemelt zárlati károsító szervezetekkel szemben A rendszer korszerűsítése az ösztönzők, a költségek és a felelősségek szempontjából, beleértve a versenytorzulás kiküszöbölését és a terhek csökkentését is || 0 0 || + + || +++ +++ || +++ (az invazív növényeket is ideértve) +++ Konkrét célkitűzések || Az EU prioritásainak meghatározása -- A kiemelt zárlati károsítók azonosítása -- Jobb lehetőség a károsító szervezetek minősítésének zökkenőmentes feloldására || 0 0 || +++ +++ || +++ +++ || +++ +++ Eredményesebb megelőzés behozatalkor -- Fokozott védelem a nagy kockázattal járó kereskedelemmel szemben -- Fokozott készültség és felügyelet || 0 0 || ++ ++ || ++ +++ || +++ ++ Megerősített mentesítési és visszaszorítási képesség -- Tökéletesített eszközök -- Ösztönzés a kiemelt zárlati károsítók által okozott járványok bejelentésére, felszámolására és visszaszorítására || 0 0 || + 0 || +++ +++ || ++ ++ A rendszer helyreállítása és korszerűsítése az EU-n belüli mozgások vonatkozásában -- A növényútlevelekbe és a védett övezetekbe vetett bizalom helyreállítása -- Új egyensúly a tagállamok/vállalkozók feladatai között, csökkentett terhek/költségek, egyenlő feltételek || 0 0 || +++ + || +++ +++ || +++ +++ Nagyobb támogatás a rendszernek -- Az ellenőrzés teljes költségének megtéríttetése a vállalkozóval és uniós társfinanszírozás a közérdekű költségek fedezéséhez -- Megfelelő diagnosztikai és tudományos támogatás -- A nyilvánosság tudatosságának fokozása, nyilvános támogatás || 0 N.A. 0 || ++ N.A. + || +++ N.A. ++ || +++ N.A. ++ A hatás mértéke: ++ erősen pozitív; + pozitív; −− erősen negatív; − negatív; 0: nincs hatás. N.A.: nem alkalmazandó (az átdolgozott 882/2004/EK rendelet és a Horizont 2020 program keretében kezelendő). 6. A szakpolitikai lehetőségek összehasonlítása Az 1. lehetőség esetében nem teljesülnek a felülvizsgálat célkitűzései. Azáltal, hogy nagyobb felelősséggel ruházza fel a vállalkozókat (többek között a teljes költségtérítésen keresztül), és megerősíti a megelőzést, a 2. lehetőség olyan mértékben javítja a rendszert, amennyire az további uniós kötelezettségvállalás nélkül lehetséges. A jelenlegi pénzügyi válságra tekintettel elképzelhető, hogy a jövőbeli növény-egészségügyi rendszer szükségszerűségből a 2. lehetőség szerint fog működni. A vizsgálat ugyanakkor rámutatott arra, hogy a lehetőség költséghatékonysága gyenge. A behozatalra vonatkozó rendelkezések megszigorítása várhatóan hozzájárul a szabályozott károsító szervezetek Unióba való beáramlásának megfékezéséhez. Mindazonáltal abból a tényből, hogy nagy mennyiségben érkeznek importáruk olyan kontinensekről, amelyeken a szóban forgó károsítók igen elterjedtek, óhatatlanul következik, hogy előbb vagy utóbb lesznek olyan szabályozott károsító szervezetek, amelyek átjutnak az uniós határokon és járványok kitörését idézik elő, hacsak az EU fel nem adja a növényi anyagok behozatalával kapcsolatos nyitott megközelítését (aminek a lehetőségét az EU kezdettől elvetette, politikai megfontolásokból is, mivel egy ilyen lépés károkat okozna az Unió gazdaságának). Ezeket a járványokat és betegségeket időben észlelni kell, és hatékonyan kell kezelni, amennyiben az EU továbbra is a nyitott megközelítést kívánja alkalmazni. A 2. lehetőség lényegi vonása, azaz a további uniós kötelezettségvállalások elkerülése azzal a következménnyel jár, hogy a felügyelethez és a járványok kitörésével szemben kellő időben végrehajtott fellépéshez kapcsolódó további szükséges kiadások fedezésére szolgáló pénzeszközök csak részben teremthetők elő, a növényi anyagok EU-n belüli mozgásához kapcsolódó költségtérítés mértékének megnövelése révén. Ez csupán néhány tagállamban jelentene segítséget (azokban, amelyek jelenleg a költségeknek csak egy részét téríttetik meg). A vállalkozók terhei növekednének (szigorúbb behozatali rendelkezések, a nagy kockázattal járó kereskedelem átmeneti felfüggesztése), miközben nem lenne biztosított a harmadik országokból származó károsító szervezetekkel szembeni megerősített, hosszú távra szóló védelem, mivel semmi nem ösztönözné a vállalkozókat a korai bejelentésre, és számos tagállamban továbbra is elégtelen maradna a felügyelet és a korai fellépés céljaira rendelkezésre álló költségvetés. Ez valós kockázatot jelent, hiszen a károsító szervezetek terjedése nem áll meg a tagállami határoknál. A 2. lehetőség legfontosabb előnye az, hogy aktualizálja a vállalkozók és a tagállami illetékes hatóságok közötti szerep- és felelősségmegosztást, és helyreállítja az egyensúlyt e tekintetben (továbbá megfelelőbb módon rendezi a növény-egészségügyi rendszer és az ültetési anyagokra vonatkozó rendszer kapcsolatát, és méltányosabb feltételeket biztosít). Míg ezzel megvalósulna a felülvizsgálat egyik általános célkitűzése, a másik általános célkitűzés (jobb megelőzés és korai fellépés) csak részben teljesülne. A károsító szervezetek EU-ba történő beáramlása legjobb esetben is csak lelassulna, és a károk mértéke tovább nőne. A 2. lehetőség azon a feltételezésen alapul, hogy leginkább a tagállamoknak és a vállalkozóknak áll módjukban, hogy megbirkózzanak a növény-egészségügyi problémákkal, aminek azonban ellentmond a rendszer értékelésének eredménye, valamint az érdekelteknek és a tagállamoknak a nagyobb mértékű uniós szerepvállalásra vonatkozó óhaja. A szóban forgó lehetőség figyelmen kívül hagyja a piaci kudarcot és a köztulajdonban lévő árukhoz kapcsolódó fontos szempontok felmerülését, és inkább az eredeti növény-egészségügyi rendszer logikáját tükrözi, amely szerint a rendszer a mezőgazdaságra és a kereskedelmi árumozgásokra összpontosít. A 3. lehetőség abban különbözik a 2. lehetőségtől, hogy nagyobb mértékű uniós társfinanszírozást biztosít a felügyelethez és a járványok felszámolásához. A hatásvizsgálat bebizonyította, hogy ez egy sor olyan szinergia kialakulásához vezet, amely döntő jelentőségűnek tűnik a növény-egészségügyi rendszer működésének a megelőzés, valamint a kitörések korai észlelése és a velük szembeni fellépés tekintetében történő javításához, ami elengedhetetlen a kívánt társadalmi-gazdasági és környezeti előnyök eléréséhez. Az EU által az új és a kiemelt zárlati károsítók felügyeletéhez nyújtott pénzügyi támogatás nagyobb mértékben elősegítené a járványok kellő időben történő észlelését és felszámolását, mint a 2. lehetőség intézkedései, amelyek esetében kérdéses, hogy a tagállamok rendelkeznek-e majd a mélyrehatóbb vizsgálatok végzésére vonatkozó új kötelességek teljesítéséhez szükséges forrásokkal. Valószínűleg a mentesítési intézkedések végrehajtása is hatékonyabbá válna. A tagállamok által a termesztőknek nyújtott, a kiemelt zárlati károsító szervezetektől való mentesítésből eredő közvetlen veszteségek ellentételezésére szolgáló kártérítés uniós társfinanszírozása kiküszöbölné azokat a tényezőket, amelyek a kitörések eltitkolására késztetik az érintetteket. Ha mindennemű kártérítésnek feltétele volna a helyes biológiai biztonsági gyakorlatok alkalmazásának igazolása és a kitörések időben történő bejelentése, olyan ösztönzést jelentene a megelőzés tekintetében, amely a 2. lehetőségből hiányzik. A járványok miatt elszenvedett közvetlen veszteségek ellentételezésére nyújtott támogatás arra ösztönözné a vállalkozókat, hogy – ahogy azt maguk is szorgalmazták már – partnerekké váljanak az EU növény-egészségügyi rendszerében. Amennyiben a vállalkozók nem kapnak 100%-os mértékű kártérítést nemzeti szinten (általában nem ez a helyzet), nem valószínű, hogy a vállalkozók veszteségeinek ellentételezéséhez nyújtott uniós társfinanszírozás a kívánttal ellentétes, gondatlanságra ösztönző hatást fejtene ki. Ezenkívül az uniós társfinanszírozás csak a közvetlen értékveszteségekre terjedne ki, a közvetett veszteségek továbbra is a termesztőre hárulnának; ez utóbbi veszteségekre biztosítás köthető, illetve azok a közös agrárpolitika keretében létrehozott kockázati alapokból is fedezhetők. A közvetlen veszteségek uniós társfinanszírozása várhatóan előmozdítja a nemzeti kockázati alapok szükséges fejlődését. A Bizottságnak a vidékfejlesztés támogatásáról szóló (2011. október 12-én közzétett) jogalkotási javaslata támogatást irányoz elő a mezőgazdasági termelők számára a károkért – ideértve a szabályozott növénykárosító szervezetek által okozott járványkitörésekből eredő károkat is – ellentételezést nyújtó biztosítások és kockázati alapok céljaira kifizetett pénzügyi hozzájárulások tekintetében. A 3. lehetőség minden érintett fél számára biztosítja a költségek és a hasznok kiegyensúlyozott megoszlását. A 2. lehetőségben foglaltaktól eltérően a vállalkozók költségei változatlanok maradnak, és a tagállami költségek csökkennek, míg a gazdasági és környezeti haszon sokkal jelentősebb. Mindehhez azonban az uniós kiadások növelésére van szükség. Ezt a növényegészségüggyel kapcsolatos piaci kudarcok kezelésének szükségessége indokolja, különös tekintettel a köztulajdonban lévő árukhoz kapcsolódó célkitűzések megvalósításához nyújtott támogatás hiányára. Az, hogy az EU pénzügyileg is felelősséget vállal a környezet védelméért, az egész rendszer működésének javulását eredményezheti. A méretgazdaságosságból adódóan ráadásul megtakarítások is elérhetők az EU szintjén. Megjegyzendő, hogy a 3. lehetőség összköltsége csupán csekély mértékben haladja meg a 2. lehetőségét, míg a hasznok sokkal jelentősebbek. A korai észlelésre és mentesítésre irányuló, korlátozott mértékű beruházások révén számottevő megtakarítások érhetők el a járványok kitöréséből eredő esetleges veszteségek, valamint a mezőgazdaságot és a természeti környezetet sújtó kitörésekkel szembeni intézkedések vonatkozásában. A jobb költség-haszon arány a vállalkozók, a tagállamok és az Unió által viselt költségek újraelosztásának köszönhető. Ez ösztönzők beépítését és szinergiák megteremtését teszi lehetővé. A 3. lehetőség a díjakhoz kapcsolódó tagállami „segélyeket” a megfelelésre ösztönző eszközökké alakítja át (a mentesítési intézkedésekből eredő károkért nyújtott ellentételezés). Ezáltal nagyobb felelősséggel ruházza fel a vállalkozókat a biológiai biztonság terén, és fedezi kockázataik egy részét, de csak az uniós kiemelt zárlati károsító szervezetek vonatkozásában, és azzal a feltétellel, hogy a vállalkozók megfelelnek az uniós jogszabályoknak. A 4. lehetőség annyival megy túl a 3. lehetőségen, hogy (az élősködő növényeken kívüli) invazív növényekre is kiterjed. Ez további haszonnal járna a környezetre nézve, ám potenciálisan magas költségekkel is a tagállamok és az EU számára. Mindaddig, amíg nincsenek jelen invazív növények az EU-ban, a rendszerbe való belefoglalásuk költségvonzata minimális lenne. Az általuk előidézett betegségek vagy járványok kitörése esetén azonban jelentős mértékben – akár az erdőkárosítók által okozott járványok kitöréseihez kapcsolódó költségek nagyságrendjéig is – megnőnének a felmérések és a mentesítési intézkedések költségei. A nagy kiterjedésű járványok következtében felmerülő költségek szintje magasabb lenne, mint a növény-egészségügyi rendszer jelenlegi alkalmazási körében felmerülő költségeké. Az egészségügyi és növény-egészségügyi megállapodás értelmében nem tiltható meg az invazív növények harmadik országokból való behozatala, amennyiben e tilalmat nem kísérik vele egyenértékű belföldi intézkedések. Az invazív növények szabályozása tehát az uniós költségvetést terhelő költségek előre nem látható mértékű emelkedésének kockázatával jár. Tekintve, hogy a költségvetés összege korlátozott, a szabályozásnak az invazív növényekre történő kiterjesztése hátrányos lenne a jelenlegi formában működő rendszer szükségletei szempontjából, kivéve, ha az invazív növények kezelése eltérő beavatkozási logika szerint történik (ám ebben az esetben megkérdőjeleződik a növény-egészségügyi rendszerbe való belefoglalásuk értelme). Az invazív növényeknek az idegenhonos özönfajokra vonatkozó új szakpolitika alkalmazási köréből történő kiemelése által a 4. lehetőség – a környezeti szempontból jelentős természetes élőhelyeken alkalmazott felszámolási megközelítés nem megfelelő volta miatt – idővel ellentmondásokhoz vezethet az említett szakpolitika átfogó célkitűzéseinek viszonylatában. Az idegenhonos özönfajokhoz tartozó növények kezelése során szükségessé válhat e növények kertekben való felhasználás céljára történő, korlátozott mértékű helyi forgalomba bocsátásának engedélyezése, míg a károsító szervezetek tekintetében a forgalomba bocsátást határozottan meg kell tiltani. A növények biztonságos nemzetközi mozgását biztosító főbb eszközök, nevezetesen a növény-egészségügyi bizonyítvány és a növényútlevél az idegenhonos özönfajokhoz tartozó növények mozgásának szabályozására használhatatlanok. Az idegenhonos özönfajokhoz tartozó növények kezeléséhez ezért valószínűleg önálló jogi aktusra van szükség. Az előnyben részesített lehetőség A fenti értékelés fényében úgy tűnik, hogy a 3. lehetőség jelenti az előrelépés legjobb módját a célkitűzések legjobb költség-haszon szinten, valamint a tagállamok, a vállalkozók és az Unió közreműködésének optimális egyensúlya mellett való eléréséhez. A 3. lehetőség jelentős pozitív hatást gyakorolna az érintett ágazatok jövedelmezőségére és gazdasági növekedésére; továbbá az érdekelt felekkel és a tagállamokkal folytatott konzultáció eredményeit is ez tükrözte a legjobban. A 3. lehetőség végrehajtásához szükséges uniós költségvetésre fedezetet biztosít a Bizottság által a 2014–2020 közötti időszakra javasolt többéves pénzügyi keret. Az idegenhonos özönfajokkal kapcsolatos aggályok kiküszöbölhetők oly módon, hogy a 882/2004/EK rendelet lehetőséget biztosít a tagállamoknak arra, hogy a határállomásokat az idegenhonos özönfajokhoz tartozó növények és állatok behozatalának hatósági ellenőrzésére is igénybe vegyék (vagyis a CITES végrehajtására vonatkozó hatályos rendelkezésekhez hasonló rendelkezéseket alkalmazzanak). Ez lehetővé teszi a tagállamok számára növény- (és állat-) egészségügyi, valamint az idegenhonos özönfajokhoz tartozó növényekre vonatkozó határellenőrzések közötti szinergiák kiaknázását. A konkrét területekre vonatkozó felügyeleti és mentesítési rendelkezések egy kifejezetten az invazív fajokkal foglalkozó jogszabályban kerülnek megállapításra, az ágazati növény- és állat-egészségügyi jogszabályok kidolgozásával párhuzamosan. 7. Nyomon követés és értékelés Az EU növény-egészségügyi rendszerének felülvizsgálata mindenekelőtt a rendszer hatékonyságának növelésére irányul. A legtöbb célkitűzés a károsító szervezeteknek az EU területére való bejutása, valamint ottani megtelepülése és elterjedése elleni intézkedések javításához kapcsolódik. Mások – a korlátozott források hatékonyabb felhasználása, a felelősségi körök és a költségek illetékes hatóságok és magánvállalkozók közötti egyensúlyának helyreállítása, az adminisztratív terhek csökkentése és egyenlő feltételek teremtése útján – a rendszer működésének és irányításának korszerűsítését szolgálják. A felülvizsgálat célkitűzéseinek megvalósítása terén elért előrehaladás mérésére a következő mutatók használhatók (függetlenül attól, hogy a jogi rendelkezések az új növény-egészségügyi rendeletben vagy a hatósági ellenőrzésekről szóló, a jövőben elfogadandó rendeletben találhatók-e): – az Unióban jelen lévő/jelen nem lévő szabályozott károsító szervezetek száma, – a kiemelt zárlati károsító szervezetek által megfertőzött uniós összterület, – a tagállamok által a behozatal tekintetében elvégzett ellenőrzések és vizsgálatok száma, – az olyan szervezetek vonatkozásában elvégzett tagállami felügyeleti ellenőrzések és vizsgálatok száma, amelyek EU-ban való előfordulása nem ismeretes, illetve amelyek szerepelnek az uniós kiemelt zárlati károsító szervezetek jegyzékében, – az uniós kiemelt zárlati károsító szervezetek jegyzékében szereplő szervezet által okozott, felszámolt/fel nem számolt járványok száma, – a szabályozott károsító szervezetek jelenlétének észlelése és bejelentése között eltelt idő hossza, – a kiemelt zárlati károsító szervezetek jelenlétének észlelése és a tőlük való mentesítés között eltelt idő hossza, – a jegyzékben szereplő szabályozott károsító szervezetek tagállamok általi felfedezése más tagállamból érkező szállítmányokban (abszolút számokban és a kereskedelem volumenének százalékos arányában), – a védett övezetekben kitört, felszámolt/fel nem számolt járványok száma, – a vállalkozók körében a rendszer működését és költségszintjét illetően tapasztalt elégedettség mértéke, – a behozatal és a növényútlevelek vonatkozásában végzett ellenőrzések költségeinek megtérítendő százalékos aránya a tagállamokban, – a nemzeti és az uniós referencialaboratóriumok száma, – a rendszer nyilvánosság általi ismertségének és támogatottságának mértéke. Az előre látható módszertani nehézségek ellenére tervbe van véve a sikeresen elkerült veszteségek felmérésére szolgáló paraméterek kidolgozása is, amelyek segítségével majd közvetlenebb módon is mérni lehet a rendszer hatékonyságát. A fentiekben felsorolt mutatók részét képezik a 882/2004/EK rendelet és a 2000/29/EK irányelv értelmében fennálló általános jelentéstételi kötelezettségeknek, noha azokban e mutatók nincsenek konkrétan megemlítve. A jogszabály elő fogja írni a tagállamok számára, hogy évente gyűjtsék össze a fent említett mutatók szempontjából releváns adatokat, amennyiben azok hatósági tevékenységekhez kapcsolódó konkrét paraméterekre vonatkoznak. Új elemet képez annak mérése, hogy milyen mértékben vannak megelégedve a vállalkozók a rendszer működésével és költségszintjével, valamint hogy mennyire ismerik és támogatják a rendszert a tagállamok polgárai. E méréseket nem éves alapon, hanem a rendszernek a jövőben rendszeresen ismétlődő értékelései keretében kell elvégezni, a fent említett mutatók és a pénzügyi ráfordítások alakulásának értékelésével egyidejűleg. [1] A növény-egészségügyi rendszer kötelezővé teszi a tagállamok számára, hogy díjakat számítsanak fel a behozatali ellenőrzések elvégzéséért. A rendszer nem követeli meg díjak kiszabását a növényútlevelek kiállításáért és a vállalkozók nyilvántartásba vételéért; egyes tagállamok számítanak fel díjakat e tevékenységekért, míg mások nem.