Az Unió továbbra is sikeresen tudja szétválasztani gazdasági növekedését a kibocsátásától. Az 1990 és 2015 közötti időszakban az Unió együttes GDP-je 50 %-kal nőtt, míg az összes üvegházhatású gázkibocsátás (a LULUCF-ból eredő kibocsátások nélkül, de a nemzetközi légi közlekedésből eredő kibocsátásokkal együtt) 22 %-kal csökkent. Az uniós gazdaságnak – a kibocsátás és a GDP hányadosaként meghatározott – üvegházhatású gázkibocsátás intenzitása majdnem a felére csökkent 1990 és 2015 között.

2015-ben a kibocsátások némileg (0,7 %-kal) emelkedtek azután, hogy 2014-ben jelentősen (4 %-kal) csökkentek. Bár széles körben elismert, hogy globálisan 2015 volt az eddigi legmelegebb év, 2015 mégis hidegebb volt Európában 2014-nél, amit a „fűtési foknapok“ 4 %-os növekedése is mutatott. Emellett a fosszilis tüzelőanyagok – nevezetesen a hajtóanyag – ára szintén csökkent 2015-ben, ami hozzájárult a 2014. évit meghaladó szintű vásárlásokhoz. Közép- és hosszú távon azonban a kibocsátások csökkenő tendenciát mutatnak.

A Párizsi Megállapodás történelmi mérföldkő a kollektív fellépés fokozása és a karbonszegény, az éghajlatváltozás hatásaival szemben ellenálló társadalmak kialakításának felgyorsítása szempontjából. A Bizottság 2016 márciusában nyújtotta be értékelését a Párizsi Megállapodásról. E közlemény alapján az európai vezetők hangsúlyozták az Unió azon kötelezettségvállalását, hogy csökkenti az üvegházhatású gázok nemzeti kibocsátását, valamint hogy növeli a megújuló energiaforrások részarányát és javítja az energiahatékonyságot, a 2014. októberi megállapodásnak megfelelően. Az Unió továbbra is prioritásként kezeli az e keret végrehajtásához szükséges jogszabályi kiigazításokat.

A 4. ábra szerint ez a bevétel tagállami prioritások alapján került elköltésre. Magyarország például a közelmúltban úgy döntött, hogy a bevétel egy részét az e-mobilitásba fekteti be. Franciaország és a Cseh Köztársaság a bevétel nagy részét az energiahatékonyságra fordítja. Spanyolország prioritását továbbra is a megújuló energia fejlesztése képezi. Az árverési bevételek felhasználásáról az energiaunió helyzetéről szóló következő jelentés szolgál majd további információval.

Az előrejelzések szerint Ausztria, Dánia és Finnország sem tudja majd elérni a 2020-as kibocsátási célokat, de náluk 5 %-on belül lesz az eltérés. Ha viszont a tervezett további intézkedéseit megvalósítja, akkor Ausztria és Finnország mégis elérheti a kitűzött célokat.

Várhatóan Belgium is 5 %-os eltérést mutat majd a 2020. évi céltól. A közlekedési infrastruktúrába és az energiatermelő kapacitásba való további beruházás azonban hozzájárulhatna a kibocsátás csökkentéséhez. A céges autók kedvezményeinek folytatása hozzájárul a légszennyezéshez, a forgalmi dugókhoz és az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásához.

Az EU kibocsátáskereskedelmi rendszere jelenti az uniós éghajlat-politika egyik sarokkövét. Ez a rendszer főként az ipari és az energetikai ágazatokat érinti. 2005 és 2015 között az EU ETS hatálya alá tartozó kibocsátás – ami az összes uniós kibocsátásnak majdnem a felét teszi ki – 24 %-kal csökkent. Az említett időszak alatt a nem az EU ETS hatálya alá tartozó kibocsátás 12 %-kal csökkent. 2015-ben az EU ETS-ben részt vevő létesítmények üvegházhatású gázkibocsátása a becslések szerint alig 0,4 %-kal csökkent. Ez is megerősíti az utóbbi öt év csökkenési tendenciáját. Emellett a kibocsátási egységeknek a rendszerben 2009 óta halmozódó többlete jelentős mértékben, mintegy 1,78 milliárd egységre esett vissza a későbbre ütemezés bevezetése nyomán. Emiatt a többlet a legalacsonyabb szintre esett vissza a jelenlegi kereskedési időszak 2013. évi kezdete óta. A későbbre ütemezés 2014-ben 400 millió, 2015-ben 300 millió és 2016-ban 200 millió egység árverezését halasztotta el. Ezek az egységek át fognak kerülni a piacstabilitási tartalékba, amely 2019 januárjában kezdi meg működését és az egységek jelenlegi többletének kérdését fogja rendezni. A szén-dioxid-piac működéséről szóló beszámoló közzétételére még idén sor fog kerülni.

-A LIFE éghajlat-politikai alprogram, amely 2015-ben tevékenységi támogatásokon és pénzügyi eszközökön keresztül járult hozzá az éghajlatra vonatkozó politika és jogszabályok kialakításához. Ennek keretén belül a Bizottság 56 millió EUR összeget osztott szét az éghajlatváltozás mérséklése, az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás, illetve az éghajlat-politikai irányítás és tájékoztatás terén uniós hozzáadott értéket képviselő 40 projekt között. Mintegy 30 – főként a környezetvédelem és éghajlat-politika terén aktív – nem kormányzati szervezet kapott 10 millió EUR nagyságrendű működési támogatást. A két pénzügyi eszköz terén is történt előrehaladás. Három PF4EE művelet került aláírásra (Spanyolország, Franciaország, Cseh Köztársaság). Az NCFF keretében került sor két, 2016 őszén aláírható művelet átvilágító értékelésére.

-Az Európai Stratégiai Beruházási Alap (ESBA) egy 16 milliárd EUR összegű garanciát jelent az uniós költségvetésből, amit saját forrásaiból az EBB 5 milliárd EUR összeggel egészít ki. Ez az alap olyan kulcsterületeken támogat stratégiai befektetéseket, mint az infrastruktúra, oktatás, kutatás, innováció és kisvállalkozói kockázati finanszírozás. 315 milliárd EUR összeget képes mozgósítani. Az ESBA már finanszírozott megújuló energia demonstrációs projekteket, többek között megújuló energiához kapcsolódó közlekedést, ipart és energiatárolást. 2016. szeptember 16-án a Bizottság az alap kibővítését javasolta annak érdekében, hogy a 2018 és 2020 közötti időszakban nagyobb hangsúlyt kapjanak az innovatív, karbonszegény projektek. Ez a javaslat az „addicionalitás” elvét erősíti, biztosítandó, hogy kizárólag olyan projekteket válasszanak, amelyek nem valósulnának meg az Európai Stratégiai Beruházási Alap nélkül. Addicionalitást biztosító projektként különösen a határokon átnyúló infrastrukturális projekteket azonosították, ideértve a szolgáltatásokra irányulókat is, tekintettel arra, hogy milyen fontosak az egységes piac számára. A javaslatnak 2020-ig legalább félbillió euró értékű beruházást kell eredményeznie. A Bizottság felhívta a társjogalkotókat, hogy adjanak prioritást javaslatának.

A COP21 eredményei és a Párizsi Megállapodás innovációs vonatkozásai segítenek felszámolni a 2018 és 2020 közötti időszakra vonatkozó majdani munkaprogramok különbségeit. Emellett az integrált stratégiai energiatechnológiai (SET) terv az energiaunión belül leszállítandó legelső kutatási és innovációs anyag, amely az erőfeszítések jobb összehangolása és fontossági sorrendjének meghatározása révén ad új lendületet a karbonszegény technológiák fejlesztésének és elterjedésének. A terv tíz kulcsfontosságú cselekvési irányvonalra összpontosít, amelyek célja az energiaunió kutatási és innovációs prioritásainak megvalósítása az energiarendszer igényeinek, az energiarendszer átalakításában betöltött fontosságuknak, valamint az uniós növekedés és munkahelyteremtés lehetőségének értékelése alapján. Ezek a lépések felölelik a teljes innovációs láncot – az alapkutatástól a piaci bevezetésig – mind a finanszírozást, mind a szabályozási keretet tekintve A terv javaslatot tesz az Európai Beruházási Bankkal (EBB) kialakított új pénzügyi termékre, az „energiademonstrációs projekt keretösszegre” is, amely újfajta és nagyléptékű kereskedelmi demonstrációs projekteket céloz.

Az ipar és az európai hatóságok is több köz-magán társulást (PPP) hoztak létre – például „Fenntartható feldolgozóipar az erőforrás- és energiahatékonyság révén” – az erőforrás-hatékonyság előmozdítására és a szén-dioxid-kibocsátás csökkentésére az ipari folyamatokban és az energiahatékony épületekben. Friss elemzések szerint ezek a PPP-k jelentősen csökkentik az energiafelhasználást és a szén-dioxid-kibocsátást.

A hajózásból eredő kibocsátások nyomon követésére, jelentésére és ellenőrzésére szolgáló uniós rendszer úgy van kialakítva, hogy elősegítse egy nemzetközi rendszer kiépítését a hajózási ágazatban. Erről jelenleg tárgyalások folynak a Nemzetközi Tengerészeti Szervezetben. Az Unió hajózási ágazatra vonatkozó nyomon követési, jelentési és ellenőrzési rendszere egyúttal új lehetőségeket is fog teremteni arra, hogy megállapodás jöjjön létre a meglévő hajókra vonatkozó energiahatékonysági normákról. Egy globális rendszer elfogadása esetén az Unió nyomon követési, jelentési és ellenőrzési jogszabálya kötelezi a Bizottságot a rendszer felmérésére és adott esetben az uniós rendszer kiigazítására.

A stratégia keretet ad a Bizottság elkövetkező években tervezett intézkedéseinek, amelyek főként a közlekedési kibocsátás több mint 70 %-áért és a közlekedési légszennyezés nagy részéért felelős közúti közlekedésre összpontosítanak. Ezek az intézkedések három kulcsterületre irányulnak: i. a közlekedési rendszer nagyobb hatékonysága, ii. alacsony kibocsátású alternatív energiaforrások a közlekedési ágazat számára, valamint iii. alacsony kibocsátású és kibocsátásmentes járművek. Ezt az átalakulást a horizontális eszközök is támogatják majd, mint például az energiaunióról szóló stratégia, a kutatás és innováció, az ipari és beruházási politika, a digitális egységes piaci stratégiák és a készségfejlesztési program.

A földhasználat és az erdőgazdálkodás a talajok, fák, növények, biomassza és faanyagok használatát foglalja magában, és egyedi módon tud hozzájárulni egy hatékony éghajlat-politikához. Ennek oka az, hogy az ágazat nem csak kibocsátja az üvegházhatást okozó gázokat, hanem a légköri szén-dioxid elnyelésére is képes.

A Bizottság javaslata a talaj és az erdők általi szén-dioxid-megkötésre irányuló ösztönzők fokozása és az uniós éghajlat-változási keretbe foglalt környezeti integritás fenntartása közötti kellő egyensúlyon alapul, annak érdekében, hogy ösztönözze az építőipari, a közlekedési és a mezőgazdasági ágazaton belüli kibocsátás csökkentését. A LULUCF egységekkel való kereskedés lehetőségét is biztosítja a tagállamoknak.

Az uniós vezetők azt is elismerték, hogy a kizárólag az egy főre jutó GDP-n alapuló megközelítés egyes magas jövedelmű tagállamok számára viszonylag magas megfelelési költséget okozna. A magas jövedelmű tagállamok céljait ezért a költséghatékonyság érdekében a javaslat kiigazítja. Két szigorúan korlátozott új rugalmassági tényezőre is javaslat született – a jogosult tagállamok hozzáférhetnek az EU ETS kibocsátási egységekhez, és valamennyi tagállam fokozott intézkedéseket tehet a földhasználati ágazatokban a kötelező érvényű célok elérése érdekében.

2014 októberében az uniós vezetők politikai kötelezettségvállalást tettek arra, hogy 2030-ig a 2005-ös szinthez képest 30 %-kal csökkentik a kibocsátást a nem az ETS hatálya alá tartozó gazdasági ágazatokban. Abban is megállapodtak, hogy minden ágazatnak – így a földhasználatnak is – hozzá kell járulnia az éghajlatváltozásról szóló Párizsi Megállapodás szerinti uniós kötelezettségvállalásokhoz.

Emellett a Bizottság az előremutató éghajlat-politikát támogató, stabil és alkalmazkodóképes energiaunióra vonatkozó keretstratégia összefüggésében előirányzott kezdeményezéseket is kidolgozza a megújuló energia, az energiahatékonyság, a közlekedés és a kutatás-fejlesztés kérdéseinek rendezéséhez, valamint az energiaunió irányításának kialakításához.

A kötelezettségvállalás végrehajtásának elindítására a Bizottság 2015 júliusában javaslatot nyújtott be az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének reformjára (lásd 3.1. pont). 2016 júliusában a Bizottság intézkedéseket nyújtott be a gazdaság más fontos, az éghajlat-politikához hozzájáruló elemeire vonatkozóan: építőipar, közlekedés, hulladékgazdálkodás, mezőgazdaság, valamint földhasználat és erdőgazdálkodás (lásd 3.2 pont).

2014 októberében az uniós vezetők megállapodtak az uniós éghajlat- és energiapolitika 2030-ra szóló keretének fő építőelemeiről. Az Unió az egész gazdaságra kiterjedő, kötelező érvényű célként tűzte ki, hogy 2030-ig az 1990-es szinthez képest legalább 40 %-kal csökkenti a kibocsátást. Ez a kötelezettségvállalás összhangban van az Unió éghajlatváltozással kapcsolatos hosszú távú célkitűzése elérésének költséghatékony módszerével, valamint ez szolgált alapul az Unió az éghajlatváltozásról szóló Párizsi Megállapodás keretében tett nemzetközi kötelezettségvállalásának is, amely tagállami összefogás nyomán fog megvalósulni.

A legtöbb tagállamban továbbra is kezdeti fázisban van az ellenőrzési és értékelési rendszerek kialakítása és megvalósítása.

Az alkalmazkodás előtérbe helyezése kapcsán leginkább azonosított ágazatok között szerepel a vízgazdálkodás és vízforrások, az erdők és erdőgazdálkodás, a mezőgazdaság, a biológiai sokféleség és ökoszisztémák, valamint az emberi egészség. Amint azt az idén nyáron az Európai Tanács elé terjesztett átfogó kül- és biztonságpolitikai stratégia is megemlítette, az éghajlatváltozás felerősíti a konfliktushelyzeteket az Unióban.

Az Unió továbbra is támogatja a piaci alapú eszközök – például ETS – megvalósítását, mivel ezek fontosak a költséghatékony belföldi kibocsátáscsökkentés elősegítéséhez. Ennek elérése – főként Kínában és Dél-Koreában – kétoldalú technikai támogatás és csereprogram útján, vagy többoldalú világbanki kezdeményezésekkel történik, ilyen például a piaci felkészültség partnerség, amelynek az Unió a legfőbb befizetője. Idén bővült a Kínába irányuló kétoldalú támogatás, a piaci felkészültség partnerségen belüli finanszírozás hangsúlya pedig áthelyeződött a szén-dioxid-árazás előzetes szakpolitikai elemzésének támogatására, a Párizsi Megállapodás szerinti kötelezettségvállalások teljesítésének segítése érdekében. A belföldi intézkedés középpontba helyezése továbbra is fontos célja a nemzetközi szerepvállalásnak a piacokon.

Ennek okán az Unió vezetői abban állapodtak meg, hogy egy fölösleges adminisztratív terhektől mentes, megbízható és átlátható irányítási rendszert hoznak létre uniós szinten. Azt is meghatározták, hogy az irányítási rendszer részét képezi majd az éghajlati és energiaügyi szakpolitikák végrehajtására vonatkozó stratégiai tervezés és beszámolás is. A Bizottság még 2016 vége előtt javaslatot terjeszt elő a jelenlegi tervezési, beszámolási és ellenőrzési kötelezettségekről, valamint az energiauniós irányítási folyamatról. Az energiauniós irányítási rendeletre vonatkozó jövőbeni javaslat alapján a Párizsi Megállapodás végrehajtásáról szóló jelentés 2021-től kezdve várhatóan részét képezi majd a Bizottság szokásos ellenőrzési jelentésének.

A fluortartalmú üvegházhatású gázok (F-gázok) szabályozásáról szóló új uniós rendelet 2015. január 1-jétől hatályos. A rendelet megerősíti a meglévő intézkedéseket (a gázok tározása szivárgásvizsgálat mellett, a berendezések telepítése szakképzett személyzet által, a használt gázok visszanyerése stb.) és rögzíti a fluorozott szénhidrogének (HFC-k) fokozatos kivonását, aminek nyomán 2030-ra kétharmadával csökkenhet az F-gázokból származó kibocsátás a 2014-es szinthez képest. 2016-ban a 2015-ös szinthez képest 93 %-kal csökkentették a HFC-k Unióban történő legális forgalomba hozatalához szükséges kvótákat. Az F-gáz rendelet megtiltja továbbá az F-gázok forgalomba hozatalát bizonyos körülmények között, ha alternatívák is rendelkezésre állnak. 2016. január 1. óta tilos például HFC-23 tartalmú tűzoltó berendezéseket használni.

A fenti 5. ábrán látható, hogy a felsorolt éghajlat-politikák nélkül a szén-dioxid-kibocsátás 2012-ben az észlelthez képest 30%-kal nagyobb lett volna. Az is egyértelmű, hogy a megújuló energia fejlesztése döntő tényező a kibocsátások csökkentésében, és hogy az adózás és az ETS szintén hatással van a kibocsátásokra. Az utólagos értékelések következtetése szerint azért működik az éghajlat-politika, mert csökkenti a kibocsátásokat és ösztönzi a tiszta technológiák megvalósítását.

Az 5. ábra egyszerűsített módon ábrázolja a fenti elemzés eredményeit az 1990 és 2012 közötti időszakra nézve. Ebben a megjelenítésben pirossal látható az ETS miatti csökkenés. Az energetikai és közlekedési adók és a megújuló energiára vonatkozó szakpolitikák miatti csökkenés is fel van tüntetve. Ezek vannak összevetve az alul kékkel jelölt tényleges kibocsátásokkal. A végösszeg azt a kibocsátást mutatja, amely a szakpolitikák hiányában jelentkezett volna.

Az Unió nagyon aktívan vett részt annak a Montreali Jegyzőkönyv szerinti nagyszabású globális célnak a tárgyalásaiban, amely a fluorozott szénhidrogének (HFC-k) globális előállítását és használatát kívánja korlátozni. A tudósok szerint a HFC-k nagyszabású fokozatos kivonása az évszázad végére akár 0,5°C-os mérséklődést is okozhat a globális felmelegedésben. A fluortartalmú gázokról szóló uniós rendelet 2015. évi hatálybalépése és a 2015-ben benyújtott uniós módosítási javaslat segítette a konszenzus kialakítását a 2016 október 15-én elfogadott kigali módosításnál, ami komoly előrelépést jelent a Párizsi Megállapodás végrehajtását tekintve.

2016 júliusában a Bizottság értékelést adott ki a közös kötelezettségvállalási határozat 2015-ig elvégzett végrehajtásáról is. Bár a határozat még a végrehajtás kezdeti szakaszában volt, az értékelés megállapítása szerint a határozat szerinti kötelezettségvállalások hozzájárultak az ÜHG-kibocsátás csökkentését célzó új nemzeti szakpolitikák ösztönzéséhez. A határozat a nemzeti, regionális és helyi kormányzatok közötti koordinációt is javította. A 2020-as éghajlati és energetikai csomag részét képező – főként az energiahatékonyságra és a megújuló energiára vonatkozó – szakpolitikák is szerepet játszottak.