A Bizottság már az eddigiekben is aktívan reagált az olyan fejlesztésekre irányuló felhívásokra, amelyek nem igényelnek jogalkotási intézkedést, különösen a nyilvános átláthatóság, az elszámoltathatóság és az egyes harmadik országokkal folytatott nem nyilvános párbeszédek terén. Az egyenértékűségről szóló 2017. évi szolgálati munkadokumentum részletesen kifejtette az egyenértékűségről szóló határozatok elfogadásához vezető folyamatot és a különböző megfontolásokat és korlátokat. A Bizottság egy nyilvánosan hozzáférhető áttekintést is készített az uniós jogban meglévő egyenértékűségi felhatalmazásokról és az eddig hozott határozatokról. A közelmúltban a Bizottság belső folyamatain is változtatott, és ma már általában benyújtja nyilvános konzultáció céljából az elfogadni tervezett egyenértékűségi határozatok tervezetét (30 napos véleményezési időszakkal).

A Bizottság szakértői kapcsolatok kialakítására törekszik az érintett harmadik országgal annak érdekében, hogy fejlessze a harmadik ország keretrendszerével kapcsolatos ismereteit, és később megerősítse az egyenértékűségre vonatkozó megállapításait. Egy későbbi időpontban az ilyen technikai kapcsolatok hozzájárulhatnak ahhoz, hogy a szabályozási vagy felügyeleti keretrendszerben azonosított potenciális hiányosságokat utólagos nyomonkövetési folyamat keretében kezeljék. E tekintetben az EU által számos harmadik országgal már bevezetett szabályozási vagy regionális párbeszédek nem csupán információforrásként szolgálnak, hanem lehetőséget is biztosítanak az egyenértékűségi határozatokhoz készülő technikai értékelés finomhangolására, az egyenértékűség nyomon követése eredményeinek megvitatására vagy egy meglévő határozat felülvizsgálatára, amennyiben lényeges hiányosságokat tártak fel.

A harmadik országbeli rendszer egyenértékűségének megállapítása a harmadik országbeli szabályok és felügyelet szigorú, eseti alapon történő értékelésén és a rendszer Bizottság általi felülvizsgálatán alapul. Egy ilyen értékelést két fő szempont vezérel: az arányosság elve és a határokon átnyúló tevékenységgel kapcsolatos kockázatok kezelésének szükségessége az egyenértékűséggel alátámasztva.

A Bizottság rendkívüli fontosságot tulajdonít annak, hogy az értékelés alatt álló harmadik országbeli keretrendszerekben rejlő kockázatokat arányosan kezeljék. A vizsgált joghatóságok különböző kockázati kitettségekkel járhatnak az uniós pénzügyi piacok szempontjából, többek között az értékelt piacnak az uniós pénzügyi piacokkal való összekapcsolódásától, és ezáltal az érintett harmadik ország piaci részesedésétől függően. Az e folyamatban rejlő kockázatokra való fókuszálás azzal jár, hogy általában a „nagy hatású” harmadik országok, amelyek tekintetében valószínű, hogy a piaci szereplők intenzíven fognak használni egy egyenértékűségről szóló határozatot, jelentősebb kockázatcsoportot jelentenek, amit a Bizottságnak az egyenértékűségi kritériumok értékelése és mérlegelési jogkörének gyakorlása során kezelnie kell. Ha az ilyen harmadik országok egyenértékűségi értékelése hiányosságokat vagy hiányokat tartalmazna, az valószínűleg negatív hatással lenne a pénzügyi stabilitásra vagy a piac integritására az EU-ban.

E megközelítés alapján a Bizottság azonosítja az uniós pénzügyi rendszert érintő azon kockázatokat, amelyek egy adott harmadik országbeli keretnek való fokozott kitettség révén merülhetnek fel. A Bizottság a harmadik országok egyenértékűségi kritériumoknak való megfelelésének ellenőrzése során kifejezetten ezeket a kockázatokat vizsgálja, az azonosított kockázatokkal arányosan alkalmazva a kritériumokat. A technikai értékeléshez – amelynek adott esetben további releváns kritériumok is a részét képezhetik – az európai felügyeleti hatóságok (EFH-k), azaz az Európai Bankhatóság (EBH), az Európai Értékpapírpiaci Hatóság (ESMA) és az Európai Biztosítás- és Foglalkoztatóinyugdíj-hatóság (EIOPA), vagy adott esetben más uniós szintű szervek, például az Európai Könyvvizsgálat-felügyeleti Szervek Bizottsága (CEAOB) is hozzájárulhatnak.

A harmadik országbeli keretek egyenértékűségének értékelése a harmadik országok szabályozásának és felügyeletének eredményeit vizsgálja, ugyanakkor figyelembe veszi a harmadik ország pénzügyi rendszerével kapcsolatos kockázatokat. A harmadik országok rendszereinek nem kell megegyezniük az uniós kerettel, de biztosítaniuk kell az abban meghatározott eredmények teljes körét. E tekintetben a kockázatérzékeny megközelítés arra késztetheti a Bizottságot, hogy az értékelés alatt álló harmadik országokkal kapcsolatos konkrét tényeket vegyen figyelembe, például azt, hogy az uniós vállalkozások nagymértékben támaszkodnak az értékelés alatt álló harmadik országban szabályozott és felügyelt piaci szereplőkre. A kritériumok arányos alkalmazása azzal járhat, hogy az EU erősebb garanciákat fog elvárni a nagy jelentőségű országoktól arra vonatkozóan, hogy képesek lesznek biztosítani az elvárt eredményeket. Ezek az elemek együttesen hozzájárulnak a hatékony és biztonságos egyenértékűségi kerethez, amelyet elősegít az EU határokon átnyúló tevékenysége a pénzügyi piacokon.

A Bizottság belátása szerint határozhat úgy, hogy szükség esetén hivatalosan elfogadja, felfüggeszti vagy visszavonja az egyenértékűségi határozatot. A körülményektől függően az ilyen határozat egy esetleges átmeneti időszakot követően léphet hatályba a határozat teljes egésze vagy egy része tekintetében. Amennyiben visszavonják, az egyenértékűséget bizonyos későbbi időpontban vissza lehet állítani, ha és amikor az összes szükséges feltétel teljesül. A Bizottság határozott időre is megadhatja az egyenértékűséget, illetve feltételeket vagy korlátozásokat kapcsolhat az egyenértékűségi határozatokhoz. Például megadhatja részben az egyenértékűséget, vagy egy adott harmadik ország teljes keretrendszerét egyenértékűnek minősítheti egyes érintett szervezetek, termékek vagy szolgáltatások, illetve ezek kategóriái, vagy néhány illetékes hatóság tekintetében. A Bizottság határozhat úgy, hogy különösen abban az esetben alkalmazza ezt a rugalmasságot, ha a harmadik ország egyenértékűségi értékelése során egyes elemek nem mutatnak kielégítő eredményt, ha több tapasztalatra van szükség annak értékeléséhez, hogy az uniós és a harmadik országbeli felügyeleti hatóságok közötti együttműködés hogyan fejlődik, vagy ha egy harmadik országbeli új rendszer várhatóan teljes mértékben biztosítani fogja az elvárt eredményeket. Annak értékelése mellett, hogy teljesülnek-e a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó uniós jogban megállapított egyenértékűségi kritériumok, a Bizottság figyelembe fogja venni a harmadik országok hatóságaival való hatékony együttműködést egyéb uniós szakpolitikai területeken a fenti 2. szakaszban meghatározottak szerint.

A harmadik országok jelezhetik az értékelés iránti érdeklődésüket, ezt a Bizottság kellően figyelembe fogja venni. Meg kell jegyezni, hogy az egyenértékűségi felhatalmazások nem biztosítják jogként a harmadik országok számára kereteik értékelését vagy az egyenértékűség megállapítását még akkor sem, ha ezek a harmadik országok bizonyítani tudják, hogy a keretrendszerük teljesíti a vonatkozó kritériumokat. Hasonlóképpen, noha az EU sok esetben követi a nemzetközi standardokat, és a nemzetközi standardok harmadik ország általi követése fontos tényezőnek számít, ez nem jelenti azt, hogy a Bizottság automatikusan uniós szempontból egyenértékűnek minősítené az országot egy adott területen.

5.2018. január óta elfogadott egyenértékűségi határozatok

2018. január óta a Bizottság egyenértékűségi határozatokat fogadott el az európai piaci infrastruktúra rendelet alapján a biztosítéki követelményekről (Japán), a tőkekövetelmény-rendeletről (Argentína), a pénzügyi eszközök piacairól szóló rendelet alapján a származtatott eszközökkel folytatott kereskedési kötelezettségről (Szingapúr), az uniós referenciamutatókról szóló rendeletről (Szingapúr és Ausztrália), az európai piaci infrastruktúra-rendelet alapján a központi szerződő felekről, és a központi értéktárakról szóló rendelet alapján a központi értéktárakról (mindkettőt az Egyesült Királyság miatt, a megállapodás nélküli brexit esetére). A Bizottság a jog szerinti könyvvizsgálatról szóló irányelv szerinti megfelelőségi határozattal (Kína) kapcsolatban is nyilvános konzultációt tartott. A pénzügyi eszközök piacairól szóló rendelet alapján egyenértékűségi határozatot fogadtak el a részvényekre vonatkozó kereskedési kötelezettségről (Svájc), amely 2018. decemberben került elfogadásra, és 2019. június 30-án hatályát vesztette. Végül a hitelminősítő intézetekről szóló rendelet (9 harmadik ország) terén egyrészt a Bizottság egyes harmadik országokra is kiterjesztené a meglévő határozatok egy részét, másrészt pedig most először hatályon kívül helyezett egyes harmadik országokra vonatkozó határozatokat. Egyes országok és területek a 2013. évi módosítás után már nem voltak képesek megfelelni az uniós hitelminősítő intézetekről szóló rendelet előírásainak, és úgy döntöttek, hogy a tevékenység kiterjedtségére való tekintettel nem is kívánják végrehajtani a szükséges jogszabályi módosításokat. A Bizottság közvetlenül tájékoztatta az érintett országokat és területeket a vonatkozó egyenértékűségi határozatok hatályon kívül helyezésére irányuló szándékáról, és lehetőséget kínált az érintett harmadik országbeli hatóságoknak arra, hogy visszatérjenek az ügyre. Ez azt mutatja, hogy a nyomon követés hogyan eredményezheti a határozatok felülvizsgálatát, ideértve az ilyen határozatok hatályon kívül helyezését, amennyiben az indokolt (a további részleteket és azt, hogy milyen tényezők vezettek ilyen határozatok elfogadásához, lásd a mellékletben).

6.Az egyenértékűség nyomon követése és felülvizsgálata

Az egyenértékűségi határozatok nyomon követése

A vezető pénzügyi központok szabályozási és felügyeleti keretének folyamatos fejlődése és a dinamikus piaci helyzet azt vonja maga után, hogy azok a tények és feltételezések, amelyek alapján eredetileg egyes egyenértékűségi határozatok születtek, esetlegesen már nem állják meg a helyüket. Egy elavult egyenértékűségi megállapításra való támaszkodás új kockázatokkal járhat az uniós pénzügyi rendszerre nézve.

A Bizottságnak és az európai felügyeleti hatóságoknak – a vonatkozó megbízatásuknak megfelelően eljárva – biztosítaniuk kell az egyenértékűség megfelelő nyomon követését. Amint azt az egyenértékűségi rendszerek közelmúltbeli módosításai is tükrözik, az európai felügyeleti hatóságok megfelelő helyzetben vannak ahhoz, hogy konkrét nyomonkövetési feladatokat lássanak el és vezető szerepet vállaljanak (a harmadik országokban zajló és felügyeleti nyilvántartásukat érintő szabályozási fejlemények, valamint az uniós és harmadik országbeli felügyeleti hatóságok közötti együttműködés esetén). Például az Európai Biztosítás- és Foglalkoztatóinyugdíj- Hatóság helyszíni értékelést végzett Bermudán, hogy nyomon kövesse a biztosításról szóló egyenértékűségi határozat végrehajtását. A hatékony nyomon követés csak akkor lehetséges, ha jó együttműködési megállapodások születnek egyrészről a Bizottság és az európai felügyeleti hatóságok, másrészről a harmadik országok hatóságai és felügyeleti hatóságai között. E célból kulcsfontosságú a harmadik országokkal folytatott szabályozási párbeszéd és a fórumok.

Az egyenértékűség nyomon követése technikai jellegű munkából áll, amelynek során egy meglévő egyenértékűségi határozat hatásait vizsgálják. A Bizottságnak többek között meg kell vizsgálnia, hogy az egyenértékűségről szóló határozat:

·továbbra is teljesíti-e az EU által kitűzött célokat, ami például függhet a harmadik ország szabályozási keretének változásaitól;

·jelenthet-e új kockázatot a pénzügyi stabilitás, a piaci integritás és a befektetők védelme tekintetében, és hogy a határozat tárgyát képező vállalkozások vagy szolgáltatások tevékenységei tiszteletben tartják-e a pénzügyi szolgáltatások uniós belső piacának integritását, és fenntartják-e az egyenlő versenyfeltételeket az EU-ban;

·a harmadik országnak az adózási szempontból nem együttműködő országok és területek európai uniós jegyzékébe, vagy a pénzmosás és a terrorizmus elleni küzdelem terén stratégiai hiányosságokat mutató, kiemelt kockázatot jelentő harmadik országok jegyzékébe való felvétele adott esetben befolyásoló tényező.

A nyomon követés hozzájárul a piaci és szabályozási fejlemények megértéséhez, annak értékeléséhez, hogy a harmadik országbeli vagy uniós pénzügyi intézmények hogyan használják az egyenértékűségi határozatot, valamint a harmadik országok felügyeleti gyakorlatának vizsgálatához. A nyomon követések eredményei beépülnek az egyenértékűségi határozatok esetleges felülvizsgálatába. Konkrétan felülvizsgálat indulhat egy nyomonkövetési gyakorlat során született jelentős megállapítás nyomán. E tekintetben a hatékony nyomon követés lehetővé teszi a potenciálisan súlyos eltérések korai azonosítását és ennek megfelelő kezelését, ezáltal minimálisra csökkentve az esetleges későbbi visszavonás kockázatát. Ezért az egyenértékűségi megállapodások szempontjából stabilitást biztosító hasznos eszközként érdemes rá tekinteni, és nem pedig a bizonytalanság forrásaként.

Az egyenértékűségi határozatok felülvizsgálata