A tagállamok között szállított hulladék teljes mennyiségére vonatkozó adatok alapján eltérések voltak az egyes országok jelentései szerint „kivitt” és „behozott” mennyiségek között (2-48–2-50. táblázat). Az „előzetes eljáráshoz kötött teljes mennyiség” kategóriájában ezek az eltérések 2% (2013) és 12% (2014) között ingadoztak. Hasonló mintákat lehetett megfigyelni a veszélyes hulladékok és az egyéb bejelentett hulladékok esetében. E következetlenség egyik lehetséges magyarázata, hogy a naptári év végén kiszállított hulladékot a hulladékot kiszállító tagállam az ezen évben „kivitt” mennyiségbe számítja be, míg a fogadó tagállam csak azt követően számítja be a „behozott” mennyiségbe, hogy azt a következő évben feldolgozzák. Ilyen esetekben a „kivitt” mennyiség valószínűleg bármely adott évben magasabb lesz, mint a „behozott” mennyiség, míg a következő évben fordított jelenség figyelhető meg. Ezenfelül egyes tagállamok nem szerepeltetik következetesen bázeli jelentéseikben az olyan bejelentett hulladékok szállítmányait, amelyek nem tartoznak az egyezmény hatálya alá, mivel erre jogilag nem kötelesek. További következetlenségek az adatok papírdokumentumokból történő kézi feldolgozása miatt merülhettek fel, mivel a teljesen elektronikus rendszerek még nem működnek.

A tagállamok minden naptári évben jelentést nyújtanak be az egyezmény Titkárságához az egyezmény előző naptári évre vonatkozó végrehajtását illetően. E jelentés (a továbbiakban: a bázeli jelentés) egy példányát – megküldik a Bizottság részére egy végrehajtási kérdőív (a továbbiakban: uniós kérdőív) megválaszolásával nyújtott kiegészítő információkkal együtt.

Nyolc tagállam (Ausztria, Cseh Köztársaság, Egyesült Királyság, Finnország, Hollandia, Írország, Németország és Olaszország) számolt be arról, hogy a 2013–2015 közötti időszakban „kivitt” háztartásokból begyűjtött hulladékot energetikai hasznosítás céljából (2–40. táblázat). Ausztria, Franciaország és Németország kivételével, amelyek mind az EU-ba mind a nem uniós OECD-országokba végeztek kiszállítást, minden más, energetikai hasznosítás céljából „exportáló” ország kizárólag az Unióba folytatott kivitelt. Az Egyesült Királyság esetében volt messze a legnagyobb a háztartásokból begyűjtött hulladék energetikai hasznosítás céljából történő kivitele: a hároméves időszak során 7 millió tonna került kiszállításra.

Hét tagállam (Ausztria, Franciaország, Hollandia, Írország, Németország, Szlovénia és Svédország) szolgáltatott információkat a 2013–2015 közötti időszakban a háztartásokból begyűjtött, ártalmatlanítás céljából kivitt hulladékok mennyiségét illetően (Y46 tétel) (2–39. táblázat). Ezek közül kizárólag Svédország számolt be arról, hogy „kivitt” a háztartásokból begyűjtött hulladékot a talaj felszínén való elhelyezés (lerakás) céljából; 2013–2015 között összesen 3000 tonnát szállítottak ki az EU-ba.

2013-ban a bejelentett hulladék 94%-át az Unión belül az egyik tagállamból a másikba „vitték ki”, míg ez az adat 92% volt 2014-ben és 2015-ben (2–22. táblázat). 2013-ban a bejelentett hulladék kevesebb, mint 1%-át szállították nem OECDországokba, míg ez az érték 2014-ben és 2015-ben is 2,5% volt. 2013-ban a veszélyes hulladék 97%-át az Unión belül az egyik tagállamból a másikba „vitték ki”, míg ez a szám csekély mértékben 92%-ra csökkent 2014-ben és 2015-ben (2–23. táblázat).

2013–2015 között az Egyesült Királyság volt a bejelentett hulladékok legnagyobb „exportálója” (12 millió tonnával). Megelőzte Hollandiát (8 millió tonna), amely a legnagyobb „exportáló” volt 2010–2012 között (2-9. táblázat). 2010-ben az Egyesült Királyság energetikai hasznosítás céljából kezdett hulladékot „kivinni”, és ez láthatóan hozzájárult teljes „kivitelének” növekedéséhez ezekben az években. Ahogy 2010–2012-ben, 2013–2015-ben is Franciaország és Olaszország voltak a veszélyes hulladék legnagyobb „exportálói”, egyenként 4 millió tonna kivitellel.

2013–2015 között 1,2 millió tonna veszélyes hulladékot szállítottak ki a uniós tagállamokból, míg ugyanezen időszak során 6,2 millió tonnát szállítottak be az EU-ba harmadik országokból.

A hulladékkeletkezésről Y-kódok alkalmazásával jelentést tévő tagállamok közül Lengyelország számolt be az Y46 és Y47 kategóriákban keletkezett legtöbb hulladékról, a 2015-ben keletkezett 11 millió tonnával.

16 tagállam (Ausztria, Belgium, Bulgária, Ciprus, Dánia, Egyesült Királyság, Finnország, Franciaország, Hollandia, Horvátország, Írország, Luxemburg, Málta, Németország, Portugália és Szlovákia) számolt be arról, hogy „kivitt” háztartásokból begyűjtött hulladékot „egyéb” hasznosítási műveletek (vagyis nem R1 műveletek) céljából, mind kizárólag az Unión belül (2–40. táblázat). Itt is az Egyesült Királyság volt a legnagyobb „exportáló”, 2013–2015 között 352 000 tonnával.

5.A tagállamokba irányuló hulladékszállítás

A 2013–2015 közötti jelentéstételi időszakra vonatkozó éves bázeli jelentésében minden tagállam szolgáltatott információkat „behozott” hulladékról.

2013-ban 19 millió tonna bejelentett hulladékot szállítottak a tagállamokba más tagállamokból és harmadik országokból, amelyből 9 millió tonna volt veszélyes hulladék (2–30. táblázat). Ez a szám 2014-ben 25 millió tonnára nőtt, amelyből 7 millió tonna volt veszélyes hulladék, 2015-re pedig 24 millió tonnára, amelyből 10 millió tonna volt veszélyes hulladék (2–29. táblázat és 2–28. táblázat).

A „behozatal” növekedése egy tendenciát követ: 2001 óta a tagállamokba behozott összes bejelentett hulladék mennyisége 222%-kal nőtt, 20102012 és 2013–2015 között 41%-os növekedéssel (2–35. táblázat). A tagállamokba szállított veszélyes hulladék mennyisége (2–36. táblázat) majdnem ugyanilyen mértékben, 225%-kal nőtt 2001 és 2015 között, ami összhangban van az összes bejelentett hulladék „behozatalának” növekedésével.

A legtöbb bejelentett hulladékot – összesen 19 millió tonnát – 2013–2015-ben is Németország „hozta be” (2–28–2–30. táblázat). A hároméves időszakban Hollandia volt a második legnagyobb „importáló”, 13 millió tonnával, megelőzve a 11 millió tonnával harmadik helyen álló Franciaországot (a 2010–2012 közötti időszak második legnagyobb „importálóját”). Ezen országok mindegyikében jelentős a kereslet az égetőművek alapanyagára, ami hozzájárul összesített „behozatali” adataikhoz. 2013–2015 között Németország „hozta be” a legtöbb veszélyes hulladékot is (8 millió tonna), Franciaország pedig ebben az esetben több veszélyes hulladékot (7 millió tonna) „hozott be”, mint Hollandia (3 millió tonna).

2015-ben a tagállamokba szállított veszélyes hulladék 81%-át hasznosítási műveletek, 19%-át pedig hulladékártalmatlanítási műveletek keretében kezelték (2–31. táblázat). A jelentéstételi időszak során a „behozott” veszélyes hulladék hasznosítási műveletek és hulladékártalmatlanítási műveletek keretében történő kezelésének átlagos aránya 78% és 22% volt. A veszélyes hulladék kevesebb, mint 0,1%-a került „vegyes” kezelésre (vagyis ártalmatlanítás és újrahasznosítás vegyesen), illetve jelentették mint nem meghatározott kezelés céljából „behozott” hulladékot. Az ártalmatlanítás céljából „behozott” veszélyes hulladék mennyisége magasabb, mint 2001-ben – amikor 11% volt. Ugyanakkor az ártalmatlanítás céljából „behozott” hulladék mennyisége kissé csökkent az utolsó jelentéstételi időszak során: a 2007–2009 közötti 25%-ről 2010–2012 között 24%-ra, majd 2013-2015 között 22%-ra.

Németország számolt be az ártalmatlanítás céljából „behozott” veszélyes hulladék legmagasabb arányáról 2013–2015 között: 46%. Ennek valószínűleg az az oka, hogy az ország több, a veszélyes hulladék biztonságos ártalmatlanítását szolgáló létesítménnyel rendelkezik, mint a többi uniós tagállam. Franciaország számolt be az újrahasznosítás céljából „behozott” veszélyes hulladék legmagasabb arányáról 2013–2015 között: 32%. Németország szorosan mögötte 29%-kal a második volt. Ennek megint csak valószínűleg az az oka, hogy ezek az országok rendelkeznek megfelelő kezelő létesítményekkel.

Ahogy 2010–2012 között is, a tagállamokba 2013–2015 között szállított valamennyi veszélyes és egyéb bejelentett hulladék csaknem kizárólag más uniós tagállamokból vagy az EFTA-országokból származott (2-35. táblázat). E két forrás együttesen 98%-ot tett ki 2013-ban, 99%-ot 2014-ben és 98%-ot 2015-ben. Ez az arány kifejezetten stabil 2001 óta, mindig csak egy százalékponttal változik. Ugyanakkor az uniós tagállamokból és az EFTA-országokból származik szinte az összes, 2013–2015 között a tagállamokban szállított veszélyes hulladék. 2013-ban és 2014-ben ez az összmennyiség 97%-át, míg 2015-ben 96%-át tette ki.

A nem OECD-országokból szállított veszélyes hulladék mennyisége majdnem kilencszeresére nőtt 2001 óta; ugyanakkor az EU-ba szállított veszélyes hulladék összmennyiségének arányában alacsony maradt, 2001 óta 1%-ról csak 2%-ra nőtt (2-36. táblázat).

6.Illegális szállítmányok, ellenőrzések és végrehajtási intézkedések

Az illegális szállítmányokról a tagállamok az uniós kérdőívben szolgáltattak információkat. 25 tagállam számolt be illegális szállítmányokról, Lettország, Luxemburg és Málta kivételével.

Noha mind a 28 tagállam szolgáltatott információkat a hulladékszállítmányok, illetve a kapcsolódó hasznosítás és ártalmatlanítás kapcsán végzett szúrópróbaszerű ellenőrzések számáról, csak 11 tagállam adta meg minden évre az adatokat az uniós kérdőív formátumának megfelelően, amely az ellenőrzések számára és az azonosított illegális szállítmányok számára vonatkozóan tartalmaz kérdést. Ezenfelül nem minden uniós tagállam részletezte az illegális hulladékszállítás megelőzését szolgáló végrehajtási intézkedéseket. E következetlen beszámolás gyenge minőségű adatokat eredményezett, amit azt jelenti, hogy nem lehet óvatos következtetéseknél többet levonni.

A tagállamok e kérdésre adott válaszai különböző mértékben voltak részletesek, mivel különbözőképpen értelmezték a „szúrópróbaszerű ellenőrzés” fogalmát. Egyes tagállamok például beszámoltak a fizikai ellenőrzés elszigetelt eseteiről, míg mások az adminisztratív ellenőrzésekről is szolgáltattak információkat. Fontos, hogy nem mindig lehet tudni, hogy melyik meghatározást alkalmazták – még a kért formátumban válaszoló tagállamok esetében sem –, mivel ezt nem teszik egyértelművé.

A Bizottság már tett lépéseket a tagállamok e tárgyban tett jelentései következetességének fokozása érdekében. A 660/2014/EU rendelet által beiktatott módosításnak megfelelően a meghatározatlan „szúrópróbaszerű ellenőrzés” kifejezés helyett az „ellenőrzés” kifejezés szerepel, amelyet immár meghatároz a rendelet. Mivel a módosítás 2016. január 1-jétől lépett hatályba, arra lehet számítani, hogy a következő jelentéstételi időszak során az ellenőrzésekről beszámoló tagállamok következetesebbek lesznek.

2013–2015 között összesen 2800 illegális hulladékszállításról érkezett jelentés, ami növekedést jelent a 2010–2012 között bejelentett 2500 esethez képest. A bejelentett ellenőrzések száma is nőtt, a 2010–2012 közötti hozzávetőleg 450 000-ről 2013–2015 között körülbelül 600 000-ra, ami esetleg oka lehet a felderített illegális szállítmányok nagyobb számának.

2013–2015 között Belgium számolt be a legtöbb illegális szállítmányról 644 esettel; ez a 28 uniós tagállamból 2013–2015 között jelentett valamennyi eset 23%-a. Hollandia jelentette a második legmagasabb számot, 493 esettel (18%), utána az Egyesült Királyság következik 385 esettel (14%). Ugyanez a három tagállam számolt be az illegális hulladékszállítás legtöbb szúrópróbaszerű ellenőrzéséről; valószínűleg ez az oka annak, hogy több illegális szállítmányt fedeztek fel. A Hollandia és az Egyesült Királyság által jelentett esetek nagy számának oka lehet még az is, ahogy arra az IMPEL 2014-2015 közötti fellépéséről szóló jelentés utal, hogy ezeknek az országoknak van tengerpartja, és össze tudják vetni a szállítmányokat a hajójáratok adataival és a vámadatokkal.

Az IMPEL jelentés szerint a 31 résztvevő országban (a 28 uniós tagállam, valamint Norvégia, Szerbia és Svájc) a szállítást illetően 4787 adminisztratív ellenőrzésre és 12 396 fizikai ellenőrzésre került sor. Ezek közül 28,7% (körülbelül 4930) volt hulladékszállítmány-ellenőrzés: 815 szállítmányról derült ki, hogy jogellenes. Ezzel szemben a Bizottságnak jelentést tevő tagállamok körülbelül 2000 illegális szállítmányról számoltak be 2014-ben és 2015-ben. Úgy gondoljuk, hogy az IMPEL adatai pillanatfelvételt szolgáltatnak a résztvevő országokban folytatott célzott tevékenységekről, és nem adnak pontos képet az Unióban zajló végrehajtási tevékenységről.

Azt is meg kell jegyezni, hogy az, hogy Lettország, Luxemburg és Málta nem szolgáltatott jelentést, nem jelenti szükségképpen azt, hogy ezekben a tagállamokban nem került sor illegális szállításra. Ez inkább a nem gyakori vagy nem célzott ellenőrzésekre utal.

13 tagállam (Ausztria, Belgium, Cseh Köztársaság, Észtország, Franciaország, Horvátország, Lettország, Lengyelország, Málta, Németország, Olaszország, Szlovákia és Szlovénia) szolgáltatott adatokat azon szankciókat illetően, amelyeket a nemzeti jog alapján az illegális hulladékszállításban résztvevő személyekkel szemben lehet kiszabni. Ezek közül 12 jelölt meg pénzügyi szankciókat (a kivétel Németország). A legmagasabb lehetséges pénzügyi szankcióról a Cseh Köztársaság számolt be, ahol mind a természetes személyekkel, mind a jogi személyekkel szemben 2 millió EUR-ig terjedő bírság szabható ki. Észtország, Lettország és Szlovénia mind magasabb szintű bírságokat ír elő a jogi személyek esetében, mint a természetes személyeknél, Máltán pedig magasabb a minimális bírság a visszaesők esetében – a maximális összeg viszont ugyanaz.