Az NDICI tekintetében, amennyiben a megvalósítandó intézkedések globálisak, transzregionálisak vagy regionálisak, a Bizottság az érintett többéves indikatív programok vagy az érintett cselekvési tervek vagy intézkedések keretében határozhat úgy, hogy a tevékenységek hatókörét kiterjeszti az NDICI rendelet hatálya alá nem tartozó országokra és területekre. A cél az uniós finanszírozás koherenciájának és hatékonyságának biztosítása, illetve a regionális vagy transzregionális együttműködés előmozdítása lenne. A Bizottság egyedi finanszírozást vonhat be annak érdekében, hogy segítse a partnerországokat és régiókat az Unió szomszédos legkülső régióival, és a TOTP-határozat hatálya alá tartozó tengerentúli országokkal és területekkel folytatott együttműködésük erősítésében. E célból adott esetben – és a TOTP-ből és/vagy az ETE/Interreg-rendeletből eredő támogatási szint kölcsönössége és arányossága alapján – az NDICI hozzájárulhat olyan intézkedésekhez, amelyeket egy partnerország vagy terület, vagy bármely egyéb entitás a jelen javasolt rendelet alapján valósít meg; amelyeket egy ország, terület vagy bármely más entitás a TOTP határozat alapján valósít meg; vagy amelyeket az Unió valamely legkülső régiója közös operatív programok keretében valósít meg; illetve hozzájárulhat olyan interregionális együttműködési programokhoz vagy intézkedésekhez, amelyek meghatározása és végrehajtása az ETE/Interreg rendelet alapján történik (az NDICI rendelet 33. cikkének (2) bekezdése és a TOTP-határozat 87. cikke).

Az IPA III tekintetében az Interreg programokhoz történő hozzájárulás összegét az ETE/Interreg rendelet 10. cikke fogja megállapítani, amely a hozzájárulás felhasználására vonatkozik. Adott esetben az IPA III hozzájárulhat olyan transznacionális és interregionális együttműködési programokhoz vagy intézkedésekhez is, amelyek létrehozása és végrehajtása az ETE/Interreg rendelet keretében valósul meg (az IPA III rendelet 5. cikkének (4) és (5) bekezdése).

Fő célkitűzésként a keret egyszerűsítését határozták meg az Európai Unió pénzügyeiről szóló vitaanyagban, valamint a jelenlegi keret utólagos értékelésében és a 2021–2027-es időszakra vonatkozó keretről szóló nyilvános konzultáción is. A tapasztalat azt mutatja, hogy a jelenlegi szabályok túlságosan komplikáltak és széttagoltak, ami szükségtelen terhet okoz a program irányítói és a végső kedvezményezettek számára.

·A legtöbb régióban, beleértve a fejlettebbeket is, az intelligens szakosodási stratégiák (RIS3) következetes stratégiai keretet jelentenek a beruházások számára, és magas hozzáadott értéket teremtenek. Ezeket az ERFA támogatás stratégiai programozási követelménye, és az ennek megfelelő előfeltétel váltotta ki. Valójában az ilyen stratégiák előnyei általában a legfejlettebb régiókban a legnagyobbak (különösen az északi országokban, Ausztriában, Németországban, a Benelux államokban és Franciaországban).

Az Unió külső finanszírozási eszközei egyértelmű átadási szabályokat határoznak meg valamennyi Interreg elemre vonatkozóan. A 2014–2020 közötti programozási időszak folyamán az IPA–CBC programokat már a DG REGIO irányította, és a megvalósítási szabályok az IPA-rendelet alapján többnyire összhangban álltak a tagállamok együttműködési programjaira vonatkozó Interreg-szabályokkal. Az ENI–CBC programokat a DG NEAR irányította; az ENI rendelet alapján a megvalósítási szabályok számos, az Interreg-szabályoktól eltérő szabályt határoznak meg. A legkülső régiók körüli együttműködés szervezése többnyire projekt szinten történt, továbbá néhány kísérleti intézkedéssel az Interreg-programhatóságok részvételével, amelyek közvetett irányítás keretében valósították meg az együttműködési intézkedéseket.

A különböző tagállamokat és nem uniós országokat is érintő európai területi együttműködési célkitűzés (Interreg) programjai speciális sajátosságokkal rendelkeznek. Az európai területi együttműködési célkitűzésről (Interreg) szóló rendelet ezért Interreg-specifikus szabályokat állapít meg mind a CPR-re, mind pedig az ERFA-ra és a Kohéziós Alapra vonatkozó rendeletre nézve. Egyedi szabályokat állapít meg továbbá az ETE/Interreg célkitűzés keretében megvalósuló programokra vonatkozóan, amelyek esetében a tagállamok nem uniós országokkal működnek együtt.

Az Interreg programok számos fejlődéshez járultak hozzá, beleértve az akadálymentesítést, a közös oktatást és képzést, valamint a környezeti és ember által okozott kockázatokkal szembeni fokozottabb védelmet. A kkv-k nemzetköziesítése javult, különösen a határokon átnyúló régiókban. A programok szélesebb körű hatásokhoz is hozzájárultak, nevezetesen az együttműködés egyedi korlátainak (főként kulturális és fizikai korlátok) csökkentése, és a társadalmi integráció javítása révén.

Az ENPI határon átnyúló együttműködési programok 2007–2013 közötti időszakra vonatkozó utólagos értékelése

A tizenhárom ENPI határon átnyúló együttműködési program a 2007–2013 közötti időszakban kilenc EU szárazföldi határra, három tengermedencére és egy tenger feletti útvonalra terjed ki. Az allokált pénzügyi források – ötvözve az ENPI-ből, az ERDF-ből és az IPA-ból származó alapokat – 947,2 millió EUR-t tettek ki. A részt vevő országoknak és/vagy a projekt kedvezményezettjeinek a hozzájárulása révén a teljes allokáció elérte az 1,2 milliárd EUR-t. A program 34 ország (19 uniós tagállam, a 16 szomszédságbeli partnerországból 12, valamint Norvégia, Oroszország és Törökország) részvételével zajlott.

A programok a kérdéses időszakban együttesen 941 projekt számára nyújtottak finanszírozást 910 millió EUR szerződéses összegű (2017 április) projekt végrehajtására, amelynek 38 %-át a gazdasági fejlődést elősegítő projektekre, 32 %-át környezetvédelmi projektekre, 19 %-át a társadalmi támogatást elősegítő projektekre, míg 11 %-át a biztonsággal összefüggő projektekre költötték. Az uniós finanszírozás legnagyobb része (70 %) ajánlattételi felhívások útján kiválasztott standard projekteken keresztül került folyósításra. A nagyszabású infrastrukturális projektek az Unió által nyújtott teljes finanszírozás 22 %-át (kb. 195 millió EUR-t) tették ki, míg a stratégiai projektek kisebb arányt (az Unió által nyújtott teljes finanszírozás 8 %-a) képviseltek. Összességében 867 stratégiai projekt, 51 nagyszabású infrastrukturális projekt és 23v stratégiai projekt volt. A pályázatokat jelentős részvétel jellemezte (valamennyi programra kiterjedően összesen több mint 7 000 kérelmet nyújtottak be), ami a támogatható területeken található érdekelt feleknek a határokon átnyúló együttműködési programok iránti érdeklődését mutatja. Az ENPI határon átnyúló együttműködési programban 36 különböző ország összesen 4 569 szervezete vett rész. Ebből 2 106 szervezet partnerországbeli volt.

Az utólagos értékelés nagyra értékelte a határokon átnyúló együttműködési projektek jelentős számát és változatosságát, valamint – a korábbi időszakhoz képest – az együttműködés szilárd alapját, a jól működő programhatóságokat és a nagyobb tapasztalattal rendelkező kedvezményezetteket. Ugyanakkor az értékelés rámutatott arra is, hogy nem áll rendelkezésre elegendő bizonyíték arra vonatkozóan az ENPI határon átnyúló együttműködési programjainak az eredményeit illetően, a programok és a projektek késedelemmel kerültek végrehajtásra, valamint hogy a programok célkitűzései és a felhívások prioritásai tágan kerültek meghatározásra, ami csökkentette a globális hatást. Ezen kérdések némelyikével már a 2014–2020-as programok jelenlegi generációja is foglalkozott.

A következő programozási időszak vonatkozásában ajánlott célzottabb programokat kialakítani és fokozni a hatásukat, fokozottabb szinergiákat kialakítani a más uniós eszközökkel és szakpolitikákkal, növelni az infrastrukturális projektek hozzáadott értékét, fokozni a programhatékonyságot, megerősíteni a teljesítménykeretet, nyomon követni és értékelni a gyakorlatokat, valamint megerősíteni a technikai segítségnyújtást és a programok támogatását.

A 2014–2020 közötti időszakra vonatkozó ENI–CBC programok félidős felülvizsgálata

A 2014–2020 közötti időszakra vonatkozó ENI–CBC programok félidős felülvizsgálata megállapította, hogy a CBC-stratégia az uniós szakpolitikai keret összefüggésében továbbra is megfelelőnek bizonyul és megfelelő választ ad a térségek fejlesztésére. A CBC ugyanis a vélekedések szerint elősegíti a polgárok, helyi hatóságok és a civil társadalom közötti szélesebb körű együttműködést az uniós határ mindkét oldalán, abban az esetben is, ha a kétoldalú kapcsolatok nehéznek bizonyulnak. Noha a programok kidolgozása és megvalósítása lassabbnak bizonyult az eredetileg tervezettnél, a partnerek elismerték, hogy a folyamat a korábbi évekhez képest javult, valamint hogy a sikeres programok megvalósításának szándéka továbbra is erős.

Konzultáció az érdekelt felekkel

2018. január 10. és március 9. között nyilvános online konzultációra került sor. A konzultáció kiterjedt a kohéziós politikára, azaz az ERFA-ra, a Kohéziós Alapra és az ESZA-ra, beleértve az ETE/Interreg szempontjait.

·A legfontosabb kihívásokat illetően a legnagyobb arányban (a válaszadók 94 %-a) a „regionális különbségek csökkentését” határozta meg nagyon fontosként vagy meglehetősen fontosként; ezt követte a „munkanélküliség, minőségi munkahelyek és munkaerő-mobilitás”, valamint „a társadalmi befogadás támogatása és a szegénység elleni küzdelem” (91 %).

·A kihívások közül a „Kutatás és innováció támogatását” tekintették a legsikeresebben kezelt területnek (61 %), amelyet a „területi együttműködés” követett (59 %).

·A válaszadók 76 %-a úgy ítélte meg, hogy az alapok nagy, vagy meglehetősen nagy mértékű hozzáadott értéket teremtenek; 2 % alatti arányban találták úgy, hogy azoknak egyáltalán nincs hozzáadott értékük.

·A komplex eljárásokat (86 %-ban) messzemenően a legnagyobb akadálynak találták a célkitűzések elérésével szemben. A következő volt az auditálási és ellenőrzési eljárások területe (68 %), valamint az előre nem látott körülményekre való reagálás rugalmasságának hiánya (60 %).

·Az egyszerűsítés érdekében a leggyakrabban a „kevesebb, egyértelműbb, rövidebb szabályokat” választották (90 %); ezt követte a „szabályok összehangolása az uniós alapok között” (79 %), és a „fokozott rugalmasság” az erőforrásoknak a programterülethez és azon belül történő allokálása terén (76–77 %).

A nyitott kérdések megválaszolása során a válaszadók összességében erősen támogatták a következőket:

·Kohéziós politika valamennyi régió számára (bár továbbra is a kevésbé fejlettekre összpontosítva).

·Innovációs politika, beleértve az intelligens szakosodási stratégiákat és általában az intelligens beruházásokat.

·A tematikus koncentráció folytatása és fejlesztése.

·A helyi kihívásokra összpontosítás (különösen a fenntartható városi fejlesztésre)

·Interregionális együttműködés, mind a határokon átnyúlóan, mind pedig Európa-szerte. Ez utóbbi alapvető az intelligens specializáció szempontjából – a csúcstechnológiai ágazatokban az innováció gyakran a klaszterek vagy az Európa-szerte fellelhető tudásközpontok közötti együttműködésből eredő tapasztalatcseréktől vagy átgyűrűző hatásoktól függ.