EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2022.11.23. COM(2021) 803 final/2 2021/0425(COD) CORRIGENDUM



This document corrects document COM (2021) 803 final of 15.12.21



Concerns all language versions.



The text shall read as follows: Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE a megújuló gázok és a földgáz, valamint a hidrogén belső piacára vonatkozó közös szabályokról (átdolgozás) {SEC(2021) 431}

{SWD(2021) 455}

{SWD(2021) 456}

{SWD(2021) 457}

{SWD(2021) 458}



INDOKOLÁS 1.A JAVASLAT HÁTTERE •A javaslat indokai és céljai 1.1. Bevezetés Az Európai Unió azt az ambiciózus célt tűzte ki, hogy 2050-re az első klímasemleges kontinens legyen. Ennek elérése érdekében a tagállamok és az Európai Parlament az európai klímarendeletben megállapodtak, hogy 2030-ig legalább 55 %-kal csökkentik az üvegházhatásúgáz-kibocsátást. E célok elérése és egyúttal a versenyképességhez, a növekedéshez és a munkahelyteremtéshez való hozzájárulás érdekében az energiarendszernek rendszerszintű változásra van szüksége: Csökkentenünk kell a fosszilis tüzelőanyagok – köztük a fosszilis gázok – használatát, és nagyobb mértékben kell támaszkodnunk megújuló energiaforrásokra. Ezért ma kell ambiciózus terveket kidolgoznunk ahhoz, hogy a gázágazat átállhasson az alacsony szén-dioxid-kibocsátású és megújuló gázok használatára. A fosszilis gáz az EU-ban jelenleg felhasznált gáznemű tüzelőanyagok mintegy 95 %-át teszi ki. Az EU jelenlegi teljes energiafogyasztásának nagyjából 22 %-a (és ezen belül az EU villamosenergia-termelésének körülbelül 20 %-a, illetve a hőtermelés 39 %-a) épül gáznemű tüzelőanyagokra. Az éghajlat-politikai céltervet kísérő hatásvizsgálatban felvázolt vonatkozó forgatókönyvek szerint a gáznemű tüzelőanyagok részaránya az EU teljes energiafogyasztását tekintve 2050-ben 20 % körül fog alakulni. A gáznemű tüzelőanyagok 2050-re jelentős szerepet fognak játszani az energiaszerkezetben, ami a gázágazat dekarbonizációját igényli a versenyképes dekarbonizált gázpiacok előretekintő kialakítása révén. Az EU jelenlegi energiaszerkezetéhez való csekély mértékű hozzájárulásuk ellenére a biogáz, a biometán, a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású hidrogén, valamint a szintetikus metán (azaz a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok) 2050-re az energiaszerkezetben a gáznemű tüzelőanyagok várhatóan mintegy 2/3-át teszik ki, a fennmaradó részt pedig a szén-dioxid-leválasztás, -tárolás és -hasznosítás alá vont fosszilis gázok alkotják majd. Ez a kezdeményezés az „Irány az 55%!” intézkedéscsomagnak is részét képezi. Érinti a gázok, köztük a hidrogén piaci szerkezetét. Megszünteti a meglévő szabályozási akadályokat, és megteremti a feltételeket ahhoz, hogy erre költséghatékony módon kerüljön sor. Ez fontos része az integrált energiarendszerre való átállásnak, amely – különösen a fogyasztók számára – minimalizálja a klímasemlegességre való átállás költségeit, és új lehetőségeket nyit meg energiaszámláik csökkentésére és a piac működésében való aktív részvételre. A hidrogént várhatóan főként azokon a területeken használják majd, ahol a villamosítás nem lehetséges, ideértve a jelenlegi energiaigényes iparágakat (pl. finomítók, műtrágyagyártás, acélgyártás) és egyes nehézteher-szállítási ágazatokat (tengeri közlekedés, légi közlekedés, távolsági nehézgépjárművek). Ahhoz, hogy e végfelhasználási alkalmazások tekintetében teljes mértékben kiaknázhassuk a hidrogénben rejlő potenciált, külön hidrogén-infrastruktúrát kell kialakítani. A megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok előmozdításának célja ezen ágazatok dekarbonizációja, a power-to-X-technológiáknak köszönhetően a villamosenergia-rendszer rugalmasságának növelése, a földgázimporttól való függőség csökkentése révén az ellátásbiztonság megszilárdítása, valamint a villamos energia tárolásának (és előállításának) lehetővé tétele. Mindennek, továbbá a tárolás és a rugalmasság egyéb formáinak – például az akkumulátoroknak és a keresletoldali válasznak – köszönhetően megvalósulhat a különböző gazdasági ágazatok összekapcsolása. A megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok térnyerése hasonlóképpen támogatni fogja az önellátást és az elosztott energia intelligens felhasználását, és hozzájárul a tudatosabb fogyasztói magatartás kialakításához is. A villamosenergia-piaci lehetőségeikhez hasonlóan a fogyasztóknak egyértelmű tájékoztatásra és könnyen hozzáférhető információkra is szükségük van ahhoz, hogy megváltoztathassák energiafogyasztási szokásaikat, és átállhassanak megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású megoldásokra. Miközben 2030-tól a cél a megújuló hidrogén lehető legnagyobb mértékű alkalmazása, rövid és középtávon az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok más formái, különösen az alacsony szén-dioxid-kibocsátású hidrogén is szerepet játszhatnak, elsősorban a meglévő hidrogéntermelésből származó kibocsátások gyors csökkentése, valamint a megújuló hidrogén ezzel párhuzamos és jövőbeli elterjedésének támogatása érdekében. Az EU hidrogénstratégiájával összhangban az EU-ban a megújuló hidrogén termelésének 2024-ig el kell érnie az 1 millió tonnát, 2030-ig pedig a 10 millió tonnát. Ettől kezdve a megújuló hidrogént széles körben kell alkalmazni, felváltva vele az alacsony szén-dioxid-kibocsátású hidrogént. A megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok, valamint a hidrogén piacának hatékony és fenntartható fejlődéséhez szükség van a piaci keret kiigazítására. Ennek az az oka, hogy a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok esetében jelenleg szabályozási akadályok tapasztalhatók a piacra jutás és a hálózathoz való hozzáférés tekintetében, ami a földgázhoz képest viszonylagos hátrányt jelent. Ezenfelül ahhoz, hogy létrejöjjön az energetikai átalakuláshoz hozzájáruló dekarbonizált gázpiac, arra van szükség, hogy a fogyasztók versenypiacokon való aktív részvételével működő integrált energiarendszerben jelentősen nőjön a megújuló energiaforrások részaránya. Ez várhatóan a megfizethető árak, a színvonalas szolgáltatások és a technológiai fejlődéshez igazodó, tényleges választékot felmutató piaci kínálat révén biztosít előnyöket a fogyasztóknak. A különféle megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok bevezetése valószínűleg párhuzamosan fog történni, és Unió-szerte eltérő ütemben fog zajlani: ·a hidrogénalapú infrastruktúra fokozatosan kiegészíti majd a földgázhálózatot; ·a gázinfrastruktúrában pedig a fosszilis gázt fokozatosan más metánforrások váltják fel. Emellett az energiaárak emelkedése felhívta a figyelmünket arra, hogy az egyre több decentralizált megújuló energiát integráló és a fosszilis tüzelőanyagok használatát fokozatosan megszüntető uniós energiarendszer mellett egyre nagyobb jelentőséget kap az európai energiarendszer rezilienciája. A gázágazatot tekintve az ellátás biztonságát és a kockázatokra való felkészülést szolgáló intézkedéseknek alkalmasnak kell lenniük a tiszta energiára való átállásra. „Az emelkedő energiaárak kezelése: a cselekvés és a támogatás eszköztára” című bizottsági közlemény rámutat az ellátás biztonsága, a tárolási kapacitások optimális felhasználása és az energiaárak ingadozása közötti kölcsönhatásra. 1.2. A javaslat célkitűzései E kezdeményezés célja, hogy megkönnyítse a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok energiarendszeren belüli térnyerését, lehetővé téve a földgáztól való elmozdulást, és azt, hogy ezek az új gázok betöltsék a nekik szánt szerepet az EU 2050-re kitűzött klímasemlegességi céljának elérésében. Ebben az összefüggésben a kezdeményezés a következő területekkel foglalkozik: A fogyasztók alacsony mértékű részvétele és nem kellő védelme a zöld gáz kiskereskedelmi piacán. Ahhoz, hogy az új gázok teljeskörűen hozzájárulhassanak az energetikai átalakuláshoz, a kiskereskedelmi piaci szabályoknak lehetővé kell tenniük, hogy a fogyasztók a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású energiahasználat szempontjait figyelembe véve hozzanak döntéseket. Jelenleg nem ez a helyzet. Ezenkívül sem közös uniós terminológia, sem tanúsítási rendszer nem létezik az alacsony szén-dioxid-kibocsátású tüzelőanyagokra és gázokra vonatkozóan. Emellett a kiskereskedelmi gázpiacok piaci koncentrációt mutatnak, az új szereplők piacra lépése nem jellemző, és az innováció szintje is alacsony. Így a fogyasztók elesnek attól, hogy az alacsony szén-dioxid-kibocsátást előnyben részesítő döntéseik révén profitáljanak a versenyből. Ahhoz, hogy az energiával kapcsolatos döntéseik meghozatalakor szem előtt tarthassák a fenntarthatóságot, a fogyasztóknak megfelelő tájékoztatást kell kapniuk az energiafogyasztásukról és a felhasznált energia forrásáról, továbbá hatékony eszközökre van szükségük a piaci részvételhez. Ezenkívül a tagállamoknak meg kell hozniuk a szükséges intézkedéseket a kiszolgáltatott helyzetben lévő és energiaszegény felhasználók védelme érdekében. A dekarbonizált gázpiacot csak úgy lehet kialakítani, hogy a fenti felhasználócsoportok is teljes mértékben élhessenek annak előnyeivel. Hidrogéninfrastruktúra és hidrogénpiacok A gáznemű energiahordozókra vonatkozó jelenlegi szabályozási keret nem foglalkozik a hidrogénnek mint független energiahordozónak a külön hidrogénhálózatokon keresztül történő célba juttatásával. Hiányoznak az uniós szintű szabályok a hálózatokba történő díjalapú beruházásokra, illetve a külön hidrogénhálózatok tulajdonjogára és üzemeltetésére vonatkozóan. Emellett a (tiszta) hidrogén minőségére vonatkozóan sincsenek harmonizált szabályok. Következésképpen a költséghatékony, határokon átnyúló hidrogéninfrastruktúra és a versenyképes hidrogénpiac kialakítása – ami a hidrogéntermelés és -fogyasztás elterjedésének előfeltétele – akadályokba ütközik. E javaslat célja e hiányosságok kiküszöbölése. A javaslat kitér az alacsony szén-dioxid-kibocsátású hidrogén és az alacsony szén-dioxid-kibocsátású tüzelőanyagok terminológiájának és tanúsításának rendszerére.

Megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok a meglévő gázinfrastruktúrában és -piacokon, energiabiztonság. Napjainkban a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok csekély hányadát teszik ki az EU energiaszerkezetének. A nagykereskedelmi gázpiachoz, azaz a virtuális kereskedelmi pontokhoz való hozzáférés kulcsfontosságú előfeltétele annak, hogy a bennük rejlő lehetőségeket ki lehessen aknázni. Az ilyen gázok határokon átnyúló kereskedelmével kapcsolatos költségek eltörlése és a termelő létesítmények kapcsolódásának megkönnyítése szintén javítani fogja az üzleti helyzetet. A gázminőségi paraméterekben és a földgázrendszerbe táplált hidrogén mennyiségében mutatkozó különbségek hatással lehetnek a gázinfrastruktúra kialakítására, a végfelhasználói alkalmazásokra és a határokon átnyúló rendszerek interoperabilitására, ami azzal a kockázattal jár, hogy a belső piac széttagolódik. A gázminőségre vonatkozó jelenlegi szabályok azonban nem alkalmasak a jövőbeli fejlemények kezelésére. Ami a cseppfolyósított földgázt illeti, az LNG-terminálokhoz való hozzáférés tekintetében fennmaradó akadályok kezelése utat nyithatna a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok külföldről történő behozatala előtt, támogatva az uniós gázpiac dekarbonizációját. Végezetül megfelelő ellátásbiztonsági intézkedésekre van szükség ahhoz, hogy az átállás során megmaradjon, illetve erősödjön a reziliencia. Hálózattervezés. Az energiarendszer integrációjának megteremtését célzó bizottsági stratégiában foglaltaknak megfelelően az uniós energiarendszer egészének összehangolt megtervezése és működtetése – több energiahordozóra, infrastruktúrára és fogyasztási ágazatra kiterjedően – a 2050-es éghajlat-politikai célkitűzések elérésének előfeltétele. A jelenlegi hálózattervezési rendszerek és gyakorlatok nem megfelelőek, mivel az Unió egészére kiterjedő tízéves hálózatfejlesztési terv és a nemzeti hálózatfejlesztési tervek nem állnak összhangban. A tízéves hálózatfejlesztési terv és a nemzeti hálózatfejlesztési tervek nagyobb összhangba hozása lehetővé tenné a szállítórendszerek használatára vonatkozó transznacionális információcserét. Ellátásbiztonság és tárolás. A 2021 őszén bekövetkezett, Unió-szerte jelentős energiaár-emelkedésekre reagálva az Európai Tanács felkérte a Bizottságot, hogy mielőbb vegyen fontolóra olyan közép- és hosszú távú intézkedéseket, köztük az ellátás biztonságát fokozó intézkedéseket, amelyek növelik az EU energiarendszerének rezilienciáját. Az említett válságra és egy esetleges ismételt uniós szintű válságra adandó gyors válaszlépések lehetővé tétele érdekében e javaslat konkrét intézkedéseket tartalmaz az együttműködés és a reziliencia javítására; ennek szellemében hatékonyabb és összehangoltabb tárolást, valamint működőképes szolidaritási megállapodásokat biztosít. Az intézkedések célja, hogy időben megerősítsék az uniós energiarendszer jövőbeli sokkhatásokkal szembeni rezilienciáját. Ezen intézkedések közé tartoznak az e rendeletben és a földgázellátás biztonságáról szóló (EU) 2017/1938 rendeletben foglalt intézkedések. A koherens válasz biztosítása érdekében az ellátásbiztonságra vonatkozó intézkedések e jogalkotási javaslat részét képezik, és nem önálló jogalkotási javaslatként kerülnek előterjesztésre. Az energiaárakkal foglalkozó, 2021. október 13-i „Az emelkedő energiaárak kezelése: a cselekvés és a támogatás eszköztára” című közleményben foglaltaknak megfelelően az ellátásbiztonság határokon átnyúló összehangolása alapvető fontosságú a jövőbeli sokkhatásokkal szembeni reziliencia szempontjából. A javasolt intézkedések értelmében a tagállamoknak a tárolás kérdését kifejezetten bele kell foglalniuk mind a nemzeti, mind a regionális szintű ellátásbiztonsági kockázatokról, köztük azon kockázatokról készített értékelésükbe, amelyek akkor merülnek fel, ha a tárolás felett harmadik országbeli szervezetek rendelkeznek. A tagállamoknak a kezeletlen kockázatok tekintetében tanácsos lenne fontolóra venniük regionális együttműködés révén megvalósuló tárolási intézkedéseket. A javaslat meghatározza azokat az előfeltételeket, amelyek vészhelyzet esetén lehetővé teszik a stratégiai gázkészletek önkéntes alapú közös beszerzésének alkalmazását. Az előterjesztés intézkedéseket javasol továbbá a átláthatóság fokozása, a tárolókhoz való hozzáférés javítása, a gázhoz fűződő kiberbiztonsági kockázatok kezelése, valamint a tagállamok közötti, válság esetén alkalmazható kétoldalú szolidaritási megállapodások előmozdítása érdekében. A Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy késedelem nélkül alakítsanak ki szolidaritási megállapodásokat annak érdekében, hogy a háztartások még súlyos válság esetén is hozzájussanak a szükséges gázhoz. •Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel A javasolt kezdeményezés kiegészítő jellege révén szorosan kapcsolódik az európai zöld megállapodás végrehajtása érdekében az „Irány az 55%!” intézkedéscsomag keretében előterjesztett jogalkotási javaslatokhoz, többek között az alábbiakhoz: Felülvizsgált megújulóenergia-irányelv (RED II), amely a megújuló energiaforrásokból előállított energia előmozdításának fő uniós eszköze. Célja, hogy felgyorsítsa a megújuló energia, többek között a megújuló gázok energiarendszeren belüli térnyerését. A javasolt módosítás az EU energiaszerkezetében 40 %-ra növeli a megújuló energiaforrásokra vonatkozó célértéket, és további célértékek rögzítésével támogatja a megújuló tüzelőanyagok – így a megújuló hidrogén – ipari és közlekedésbeli alkalmazását. E kezdeményezéssel kapcsolatban a felülvizsgált megújulóenergia-irányelv meghatározása szerint a megújuló forrásokból előállított hidrogén alatt olyan „nem biológiai eredetű, megújuló energiaforrásokból származó üzemanyagok” és „biomasszából előállított üzemanyagok” értendők, amelyek üvegházhatásúgáz-kibocsátása legalább 70 %-kal kevesebb mint a fosszilis tüzelőanyagoké; az irányelv továbbá konkrét célértékeket határoz meg a megújuló hidrogén fogyasztására vonatkozóan (2030-ra az ipari energia- és alapanyagcélú teljes hidrogénfogyasztás 50 %-át, továbbá a közlekedési ágazatnak szolgáltatott energia 2,6 %-át). Az energiahatékonysági irányelv és ahhoz kapcsolódóan az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv, valamint az ezek módosítására irányuló javaslatok összefüggésben állnak e kezdeményezéssel, mivel befolyásolják a gázkereslet szintjét és szerkezetét. Az energiahatékonysági intézkedések enyhíthetik az energiaszegénységet és csökkenthetik a fogyasztók kiszolgáltatottságát. Mivel fűtési és hűtési célokra, illetve a kapcsolt energiatermelő létesítményekben Európában jelenleg a gáznemű tüzelőanyagok használata a legelterjedtebb, hatékony használatuk továbbra is az energiahatékonysági intézkedések középpontjában áll. A földgázirányelv és a földgázrendelet összhangban van az energiahatékonyság elsődlegességének elvével: a nyitott és versenyképes uniós piac, amely az energiahordozók termelési költségeit, szén-dioxid-kibocsátási költségeit, valamint külső költségeit és előnyeit egyaránt tükrözi, hatékonyan biztosítana tiszta és biztonságos hidrogént azon végfelhasználók számára, akik azt a leginkább értékelik. A transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet (TEN-E rendelet), amelyre a Bizottság 2020 decemberében tett javaslatot, azt célozza, hogy az európai zöld megállapodás összefüggésében fokozott támogatást kapjon a határokon átnyúló európai energiainfrastruktúra korszerűsítése. A rendelet a hidrogéninfrastruktúrát az európai hálózatfejlesztés új infrastruktúra-kategóriájaként vezeti be. Ez a kezdeményezés kiegészíti a javasolt TEN-E rendeletet, mivel a nemzeti terveknek az Unió egészére kiterjedő tízéves hálózatfejlesztési terv követelményeivel való összehangolására összpontosít. Amint azt a metánkibocsátás csökkentésére irányuló uniós stratégia jelezte, a Bizottság jogalkotási javaslatot fog előterjeszteni az energiaágazat metánkibocsátásának csökkentésére. A kezdeményezés az energetikai metánkibocsátással kapcsolatos tájékoztatást hivatott javítani. Jelen kezdeményezés mindezt kiegészíti, mivel célja, hogy megkönnyítse a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok térnyerését, lehetővé téve a földgáztól való elmozdulást. •Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival A kibocsátáskereskedelmi rendszer a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázokhoz viszonyítva növeli a fosszilis tüzelőanyagok használatának árát, és ezáltal előmozdítja az előbbiek iránti keresletet, csakúgy mint a kapcsolódó termelési technológiákba történő beruházásokat. A Bizottság szigorításra, és ezen belül a légi közlekedési ágazatot, a tengeri és közúti közlekedést, valamint az épületeket érintő intézkedések megerősítésére és kiterjesztésére tett javaslatot. E rendszer magában foglalja az összes hidrogéntermelő létesítményt, valamint azokat az elektrolizátorokat, amelyek napi termelési kapacitása meghaladja a 25 tonnát. Az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszerről (EU ETS) szóló irányelv által a 2021–2030-as időszakra létrehozott innovációs alap a klímasemleges Európára 2050-ig történő átállást támogató egyik finanszírozási eszköz. Az innovációs alap, amelyet a 2021–2030-as időszakra az EU ETS irányelv hozott létre, az egyik olyan eszköz, amely a klímasemleges Európára 2050-ig történő átállást támogatja. Az energiaadó-irányelv felülvizsgálata az energiatermékek adóztatása és az EU energia- és éghajlat-politikája közötti összhangot hivatott megteremteni; célja, hogy népszerűsítse a tiszta technológiákat és megszüntesse a fosszilis tüzelőanyagok használatát jelenleg ösztönző elavult mentességeket. A felülvizsgált irányelv értelmében az irányelv hatálya alá tartozó termékeket környezeti teljesítményük szerint csoportosítják és rangsorolják. Ennek megfelelően a felülvizsgált irányelv 0,15 EUR/GJ kedvezményes minimum adómértéket határoz meg (szemben a fosszilis tüzelőanyagokra alkalmazott 10,75 EUR/GJ-lal) az üzemanyagként használt megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású hidrogén-tüzelőanyagokra vonatkozóan. A fűtőanyagként használt megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású hidrogén-tüzelőanyagok esetében 0,15 EUR/GJ kedvezményes minimum adómértéket állapít meg (szemben a földgázra alkalmazott 0,6 EUR/GJ-lal). Az alternatív üzemanyagok infrastruktúrájának kiépítéséről szóló felülvizsgált rendelet (AFIR), amely a Bizottság 2021. júliusi javaslatának megfelelően hatályon kívül helyezi az alternatív üzemanyagok infrastruktúrájának kiépítéséről szóló 2014/94/EU irányelvet (AFID), arra irányul, hogy a 2050-re megvalósítandó, közel nulla kibocsátású gépjárműparkra való átállás támogatása érdekében kezelni lehessen a közúti közlekedésből származó növekvő kibocsátások problémáját. A rendelet előírja a tagállamok számára, hogy a nulla kibocsátású gépkocsik értékesítéséhez igazodva bővítsék az elektromos és hidrogéntöltő-infrastruktúrájukat, valamint hogy a főbb autópályákon egymástól meghatározott távolságokra telepítsenek elektromos és hidrogén-töltőállomásokat. Az alternatív üzemanyagok infrastruktúrájának kiépítéséről szóló rendelet felülvizsgálata 2030-ig töltőállomások telepítését írja elő a TEN-T törzshálózat mentén 150 kilométerenként és minden városi csomópontban (legalább 2 t/nap, 700 bar); ez mintegy 700 hidrogéntöltő állomást eredményezne a közlekedési csomópontok mentén, és 88-at a városi csomópontokban. A személygépkocsikra és kisteherautókra vonatkozó szén-dioxid-kibocsátási előírásokat meghatározó rendelet módosításának célja, hogy egyértelműen kijelölje a kibocsátásmentes közlekedést eredményező, 2025-től követendő pályamodellt. A rendelet meghatározása értelmében az akkumulátoros elektromos járművek, valamint az üzemanyagcellás és egyéb hidrogénüzemű járművek minősülnek kibocsátásmentes járműveknek. A jogszabály azt a célt tűzi ki, hogy az új gépjárműpark átlagos kibocsátása 2030-ra nulla legyen. A „FuelEU” tengerészeti kezdeményezésre irányuló javaslat célja, hogy növelje a fenntartható, alacsony és nulla szén-dioxid-kibocsátású alternatív üzemanyagok részarányát a nemzetközi tengeri közlekedés tüzelőanyag-szerkezetében, beleértve a következőket: folyékony bioüzemanyagok, e-folyadékok, dekarbonizált gáz (beleértve a bio-LNG-t és az e-gázt), dekarbonizált hidrogén és dekarbonizált hidrogénalapú üzemanyagok (beleértve a metánt és az ammóniát is). Az üzemanyagok és az energiatechnológiák fókuszba helyezése várhatóan lehetővé teszi, hogy a meglévő technológiák és infrastruktúrák teljes mértékű kihasználásával, valamint az előterjesztésre váró egyéb intézkedések biztosította ösztönzők igénybevételével a kibocsátás jelentős és gyors csökkentését tudjuk megvalósítani. A javaslat emellett a teljes tengeri klaszter számára megkönnyíti a dekarbonizációs pályamodellek meghatározását. A „ReFuelEU” légiközlekedési kezdeményezésre irányuló javaslat a fenntartható légijármű-üzemanyagokban rejlő azon, még nagyrészt kiaknázatlan lehetőségeket hivatott előmozdítani, amelyek révén csökkenthető a légi közlekedés okozta ÜHG-kibocsátás. Kibocsátásainak jelentős csökkentése érdekében a légiközlekedési ágazatnak mérsékelnie kell a fosszilis légijármű-üzemanyagoktól való jelenlegi függőségét, és az elkövetkező években egyre nagyobb mértékben kell támaszkodnia a fenntartható légijármű-üzemanyagok használatára. A javaslat értelmében a légijármű-üzembentartók rendelkezésére bocsátott légijármű-üzemanyagoknak legalább 0,7 %-os részarányban kell tartalmazniuk „szintetikus légijármű-üzemanyagokat”; a „szintetikus légijármű-üzemanyagok” alatt pedig a megújulóenergia-irányelvben meghatározottak szerinti nem biológiai eredetű megújuló üzemanyagok értendők. 2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG •Jogalap E kezdeményezés célkitűzései tagállami szinten nem érhetők el. E kezdeményezés tervezett intézkedései az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 194. cikkében meghatározott négy célkitűzés előmozdítását célozzák, ugyanakkor hozzájárulnak az EU gazdaságának dekarbonizációjához. A tervezett intézkedéseket az EUMSZ 194. cikkének (2) bekezdése és az EUMSZ 114. cikkének (1) bekezdése alapján kell elfogadni. Az energiaügy területén az EU az EUMSZ 4. cikke (2) bekezdésének i) pontja értelmében megosztott hatáskörrel rendelkezik.

A jelen kezdeményezés egyszersmind egy sor olyan, egymással összefüggő jogalkotási aktusra is épít, amelyeket az utóbbi két évtized során fogadtak el, illetve aktualizáltak. Az EU a belső energiapiac megteremtése érdekében 1996 és 2019 között négy egymást követő jogalkotási csomagot is elfogadott, amelyek átfogó célja a piacok integrálása, valamint a nemzeti villamosenergia- és gázpiacok liberalizációja volt. Ezek a rendelkezések számos szempontra kiterjednek, köztük a piacra jutásra, az átláthatóságra, a fogyasztói jogokra, a gázpiacok fokozott likviditására és a szabályozó hatóságok függetlenségére. •Szubszidiaritás (nem kizárólagos hatáskör esetén) Jelenleg nincsenek olyan uniós szintű szabályok, amelyek kifejezetten a külön hidrogénhálózatokat és -piacokat, illetve az alacsony szén-dioxid-kibocsátású hidrogént és az alacsony szén-dioxid-kibocsátású tüzelőanyagokat szabályoznák. Tekintettel a megújuló hidrogénnek, mint a fosszilis tüzelőanyagok alternatívájának a használatát előmozdítani célzó jelenlegi uniós és tagállami szintű erőfeszítésekre, a javaslat értelmében a tagállamokat ösztönöznék arra, hogy nemzeti szinten szabályokat fogadjanak el a kifejezetten a hidrogén szállítására létrehozott infrastruktúrákra vonatkozóan. Ez azzal a kockázattal jár, hogy Unió-szerte széttöredezett szabályozási környezet alakul ki, ami akadályozhatja a nemzeti hidrogénhálózatok és -piacok integrációját, és ezáltal megakadályozza vagy visszatartja a hidrogén határokon átnyúló kereskedelmét. Ha a hidrogéninfrastruktúrára vonatkozó szabályok harmonizációját későbbre (azaz a nemzeti jogszabályok életbe lépése utánra) halasztjuk, az növelné a tagállamok adminisztratív terheit, a vállalkozások szempontjából pedig magasabb szabályozási költségeket és bizonytalanságot eredményezne, különösen a hidrogéntermelésbe és a szállítási infrastruktúrába történő hosszú távú beruházások esetében. A külön hidrogénhálózatok és -piacok uniós szintű szabályozási keretének létrehozása elősegítené a nemzeti hidrogénpiacok és -hálózatok integrációját és összekapcsolását. Az ilyen külön hidrogénhálózatok megtervezésére, finanszírozására és működtetésére vonatkozó uniós szintű szabályok az ilyen típusú hosszú távú infrastruktúrák potenciális beruházói számára tartós kiszámíthatóságot teremtenének, különösen a határkeresztező rendszerösszekötők esetében (amelyekre e szabályok hiányában különféle és potenciálisan eltérő nemzeti jogszabályok vonatkozhatnak). Ami a biometánt illeti, uniós szintű kezdeményezés hiányában valószínű, hogy a nagykereskedelmi piacokhoz való hozzáférés, a kapcsolódási kötelezettségek, valamint a szállításirendszer-üzemeltetők (TSO) és az elosztórendszer-üzemeltetők (DSO) közötti koordinációs intézkedések tekintetében 2030-ra sem szűnnének meg a szabályozásbeli különbségek. Hasonlóképpen, uniós szintű harmonizáció nélkül a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok termelőinek Unió-szerte jelentősen eltérő kapcsolódási és beviteli költségekkel kell majd szembenézniük, ami egyenlőtlen versenyfeltételeket eredményez. További uniós szintű jogszabályok hiányában a tagállamok továbbra is eltérő gázminőségi szabványokat és szabályokat alkalmaznának a hidrogéntáplálási szintekre vonatkozóan, ami a korlátozott határokon átnyúló áramlás és a piaci szegmentáció kockázatával járna. A gázminőségi szabványokat továbbra is elsősorban a földgáz minőségi paraméterei határoznák meg, ami korlátozná a megújuló gázok hálózati integrációját. Mindezen szempontok valószínűleg visszafogják a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázokkal való határokon átnyúló kereskedelmet, amelyet adott esetben nagyobb volumenű földgázimport ellensúlyozhat. Az LNG-terminálok használata és az import változatlanul a földgázra korlátozódhat annak ellenére, hogy a nem uniós forrásokból származó versenyképes biometán vagy szintetikus metán fogadására az LNG-terminálok átalakítás nélkül is alkalmasak lennének. A nemzeti hálózattervezést csak azokban a tagállamokban kell továbbfejleszteni, amelyekben tanúsított független átvitelirendszer-üzemeltetők (ITO) és független rendszerüzemeltetők (ISO) működnek. Bár a legtöbb tagállam rendelkezik önálló nemzeti gázfejlesztési tervvel, amelynek keretében a gázpiaci üzemeltetők együttműködnek, az ágazatközi együttműködés továbbra is korlátozott. A jelenlegi gázágazatra vonatkozó összehangolt uniós vészhelyzeti felkészültség bizonyítottan hatékonyabb, mint a kizárólag nemzeti szintű fellépés. •Az arányosság elve A kezdeményezés megfelel az arányosság elvének. Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 194. cikkének hatálya alá esik. A szakpolitikai beavatkozás arányos a meghatározott problémák léptékével és jellegével, valamint a kitűzött célok elérésével. A javaslat nem lépi túl az általános célkitűzés eléréséhez – azaz a gáznemű tüzelőanyagok dekarbonizációjának versenyképes, a lehető legkisebb gazdasági ráfordítással járó előmozdításához, és ezzel párhuzamosan az energiabiztonság és a fogyasztóközpontú energiapiacok szavatolásához – szükséges mértéket. Az előnyben részesített alternatívák arányosnak tekinthetők, és a lehetőségekhez mérten a meglévő megközelítésekre épülnek. A klímasemlegesség 2050-re előírt elérésének összefüggésében a kötelezettségek, valamint a tagállamok és a magánszervezetek eltérő cselekvési képességeinek mérlegelése megfelelőnek tekinthető egyensúlyt teremt. •A jogi aktus típusának megválasztása A gázpiac jelenlegi szabályozási keretének átfogó értékeléséből kiindulva a kiválasztott eszköz a 2009/73/EK irányelv átdolgozásáról szóló irányelv és a 715/2009/EK rendelet átdolgozásáról szóló rendelet. E meglévő jogi aktusok átdolgozása javítani fogja a jogi egyértelműséget. Módosító jogi aktus elfogadása kevésbé lett volna alkalmas a számos új rendelkezés bevezetésére. Mivel az átdolgozásra esett a választás, ez azzal jár, hogy a fent vázolt fejlemények nyomán bizonyos már elfogadott és végrehajtott szabályokat felül kell vizsgálni – ez megfelel a hatályos jogszabályok természetes „életútjának”. A földgázrendelet révén további jogi aktusokat is módosítani kell, köztük a földgázellátás biztonságának megőrzését szolgáló intézkedésekről szóló (EU) 2017/1938 rendeletet, az (EU) 2019/942 ACER-rendeletet és a nagykereskedelmi energiapiacok integritásáról és átláthatóságáról szóló 1227/2011/EU rendeletet. 3.AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI •A jelenleg hatályban lévő jogszabályok utólagos értékelése / célravezetőségi vizsgálata A harmadik energiaügyi csomag hatálybalépése pozitívan járult hozzá a belső energiapiacokon tapasztalható versenyhez és e piacok teljesítményéhez. Mindazonáltal a gázra vonatkozó jelenlegi szabályozási keret a fosszilis alapú földgázra összpontosít, és nem veszi kellő mértékben figyelembe a metángázok (köztük a földgáz és a biometán) alternatíváinak, például a hidrogénnek a megjelenését. A jelenlegi gázpiaci szabályozási keret felülvizsgálatra szorul, amint azt az Európai Bizottság a „Hidrogénstratégia a klímasemleges Európáért” című közleményében már korábban bejelentette. Tekintettel arra, hogy az uniós tagállamok eltérő kapacitással rendelkeznek a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású hidrogén előállítására, egy megfelelő piaci keret megkönnyíthetné a hidrogén energiahordozóként való hasznosítását és az energiarendszer integrációjában betöltött szerepének megerősítését. Ennek alapján négy fő problémaforrást azonosítottak a vonatkozó hatásvizsgálat I. problémakörén belül: i. a dekarbonizáció egy olyan európai hidrogénértéklánc kialakulását fogja eredményezni, amely a határokon átnyúló hidrogénpiacra támaszkodik; ii. a hidrogéninfrastruktúrába történő beruházások hiánya hátráltatja a piac fejlődését; iii. a hidrogéninfrastruktúra valószínűleg természetes monopóliumot képez, amelynek következtében nem alakulnak ki versenypiaci struktúrák; iv. a hidrogén minőségére vonatkozó eltérő szabályok akadályozhatják a határokon átnyúló áramlásokat, és többletköltségekkel járhatnak.

A főként az EU-n kívülről importált fosszilis alapú földgázra összpontosító jelenlegi gázszabályozás nem foglalkozik a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok Unión belüli decentralizált előállításának sajátosságaival. Emellett a biometán, a hidrogén és az LNG növekvő mennyisége befolyásolja a gáz minőségét, és ezáltal a gázinfrastruktúra és a végfelhasználói berendezések kialakítását is. A hatásvizsgálat az alábbi öt fő problémaforrást emelte ki e problémakörhöz kapcsolódóan: i. az elosztóhálózatokhoz csatlakozó helyi biometán-termelők korlátozott piaci és hálózati hozzáférése, a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázokra érvényes hálózati csatlakozási kötelezettségre és költségekre vonatkozó eltérő szabályok, valamint az EU-n belüli betáplálási/kiadási díjak akadályozzák a teljes mértékben integrált, likvid és interoperábilis uniós belső gázpiac kialakulását; ii. a gázminőség és a hidrogéntáplálási szintek közötti különbségek kedvezőtlenül érinthetik a határokon átnyúló áramlásokat és a végfelhasználókat, míg a jelenlegi gázminőségi szabályok nem alkalmasak a jövőbeli fejlemények kezelésére; iii. az LNG-terminálok kialakításuknál fogva elsősorban földgáz fogadására alkalmasak, új gázokat csak korlátozott mértékben tudnak fogadni; iv. a kibocsátáscsökkentés nélküli földgázra vonatkozó hosszú távú ellátási szerződések megszilárdíthatják a földgáz szerepét és 2050-ig akadályozhatják a megújuló gázok rendelkezésre állását; v. a jelenlegi energiabiztonsági intézkedések csak a földgázellátással kapcsolatos kockázatokat kezelik, a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok elérhetőségével kapcsolatosakat nem. Ami a hálózattervezést illeti, a TSO-k és a szabályozó hatóságok közötti együttműködést szorosabbra kell fűzni. Az ingadozó teljesítményű megújuló energiaforrások egyre növekvő térnyerése nyomán egy holisztikusabb és inkluzívabb megközelítés alapján a teljes energiarendszernek integráltabbá, az infrastruktúrának pedig összekapcsoltabbá kell válnia. A hatásvizsgálat három fő problémaforrást vázolt fel e problémakörhöz kapcsolódóan: i. a hálózattervezés tagállamonként és szállításirendszer-üzemeltetőnként eltérő, a villamos energia és a gáz tervezése elkülönül; ii. a meglévő infrastruktúrák átalakításában vagy felszámolásában rejlő potenciál nem kellően átlátható; iii. a TSO-k tervezéskor nem veszik kifejezetten figyelembe a DSO-kat. Ezenkívül egy összehangoltabb rendszerfejlesztési stratégia tovább növelné a villamosenergia- és a gázrendszerek – beleértve a hidrogént is – közötti összeköttetéseket. Az értékelés rámutatott, hogy fokozottabb versenyre van szükség annak biztosítása érdekében, hogy a piaci integráció előnyei teljes mértékben érvényesüljenek az uniós fogyasztók körében. Emellett a fogyasztók továbbra sem rendelkeznek az aktív piaci részvételükhöz szükséges eszközökkel. Az elemzett jogszabályok fogyasztóvédelmi rendelkezései csak részben felelnek meg e célnak. A kiszolgáltatott helyzetben lévő felhasználók védelme még mindig kifejezetten egyenlőtlen a tagállamok között, és az energiaszegénység továbbra is jelentős az EU-ban. Ezzel összefüggésben a IV. problémakörön belül három fő problémaforrást azonosítottak: i. a kiskereskedelmi piacokon kiaknázatlan a versenypotenciál; ii. a szolgáltatóváltás, az ár-összehasonlító eszközök, a számlázási információk, az energiaközösségek és az adatokhoz való hozzáférés tekintetében a fogyasztói magatartás nem kellően tudatos; és iii. nem megfelelő a fogyasztóvédelem, különösen a kiszolgáltatott helyzetben lévők és az energiaszegények esetében. •Az érdekelt felekkel folytatott konzultáció A minőségi jogalkotásra vonatkozó iránymutatásokkal összhangban a Bizottság egy különféle konzultációs módszereket és eszközöket alkalmazó konzultációs stratégia alapján átfogó és széleskörű konzultációt folytatott. E stratégia célja az volt, hogy minden releváns bizonyítékot figyelembe vegyenek, ideértve a költségekre, a társadalmi hatásokra, valamint a kezdeményezés előnyeire vonatkozó adatokat is. A konzultáció során a következő eszközöket vették igénybe: konzultáció a bevezető hatásvizsgálatról (ütemterv), kérdőíven alapuló nyilvános online konzultáció, a Bizottság előadása és az érdekelt felek – többek között a Gázszabályozási Fórum – visszajelzései, a tagállamokkal, az Európai Parlament képviselőivel és a nemzeti szabályozó hatóságokkal folytatott megbeszélések, valamint az érdekelt felekkel egy nagyszabású munkaértekezlet keretében folytatott megbeszélések. A Bizottság 263 választ kapott a nyilvános konzultációra. A válaszadók általánosságban megerősítették, hogy a dekarbonizációs célkitűzések elérésének elősegítése érdekében szükségesnek tartják a földgázirányelv és a földgázrendelet felülvizsgálatát. Emellett a válaszadók több mint 60 %-a szerint a gázpiac dekarbonizációjához szükséges technológiai és szabályozási változások 2030-ra új munkahelyeket teremthetnek. Ami a hidrogéninfrastruktúra és -piacok fejlesztését illeti, a jól működő és versenyképes hidrogénpiac és -infrastruktúra előmozdítása érdekében a válaszadók többsége támogatja a szabályozás korai szakaszban történő bevezetését. A válaszadók egy olyan uniós jogalkotási keret mellett érveltek, amely meghatározza az alapvető szabályozási elveket, és lépcsőzetes megközelítést alkalmaz. Nagy többség támogatja például a harmadik felek hozzáférését, a hidrogénvezetékekhez, az importterminálokhoz és a tároláshoz való hozzáférés szabályait, és előnyben részesíti a hálózati tevékenységek szétválasztását. A legtöbb válaszadó fontosnak tartotta a magánfelek szerepének korai meghatározását a hidrogéninfrastruktúra fejlesztésében. A válaszadók nagy többsége úgy véli, hogy a meglévő és a jövőbeli magánhálózatok (ideiglenesen) mentesülhetnének bizonyos szabályozási követelmények alól, ugyanakkor biztosítani kell az egységes szabályozási kerettel való konvergenciát. A válaszadók túlnyomó többsége azt az álláspontot képviseli, hogy az új hidrogéninfrastruktúrára vonatkozó jogoknak és engedélyezési követelményeknek hasonlóknak kell lenniük a metángázvezetékekre jelenleg alkalmazottakhoz. A megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok meglévő gázpiacra és -infrastruktúrába való bejutásának előmozdítását illetően az érdekelt felek egyetértenek abban, hogy a dekarbonizációs célkitűzések elérésének elősegítése érdekében felül kell vizsgálni a jelenlegi szabályozási keretet. Az érdekelt felek többsége fontosnak tartja a teljes piaci hozzáférés biztosítását, valamint a megújuló energiaforrásokból előállított és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok gázhálózatba való bevitelének megkönnyítését. Számos válaszadó azt javasolja, hogy a hálózatüzemeltetőknek legyen kötelező a hálózathoz csatlakoztatni a megújuló energiaforrásokból előállított és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok termelőit, és hogy vezessenek be kedvezményes beviteli díjakat. A válaszadók többsége ezenfelül támogatja az LNG-terminálokra vonatkozó átláthatósági keret javítását is. Határozottan támogatják továbbá a gázminőségi szabványok EU-szerte történő harmonizált alkalmazását, a megerősített határokon átnyúló koordinációt és a fokozott átláthatóságot. A válaszadók nem képviselnek egységes álláspontot a hidrogéntáplálással kapcsolatban, de a többség egyetért azzal, hogy az a magas műszaki költségek ellenére költséghatékony és gyors első lépést jelenthet az energiarendszer dekarbonizációjához. Kevés érdekelt fél támogatja az Unión belüli, határokon átnyúló díjak eltörlését. A válaszadók többsége fontosnak tartja a gázspecifikus biztonsági kihívásokat és a kiberbiztonsági intézkedéseket. Az integrált hálózattervezést illetően az érdekelt felek többsége támogatja a hálózatfejlesztési terv időzítésének a tízéves hálózatfejlesztési tervvel való összehangolását, és a választott szétválasztási modelltől függetlenül egy egységes gázterv kidolgozását. A válaszadók többsége még erőteljesebben támogatta a közös villamosenergia- és gázforgatókönyvet. Az érdekelt felek jelentős arányban kérik, hogy a hidrogénprojektek a hálózatfejlesztési terv részét képezzék. A legtöbb érdekelt fél egyetért a DSO-k tájékoztatásban és információmegosztásban betöltött szerepét illetően, és több válaszadó is támogatja, hogy a DSO-k saját tervet nyújtsanak be, amely a különböző ágazatokra vonatkozóan foglalkozik a rendszeroptimalizálással is. A válaszadók ezenfelül a külön terveket tartalmazó közös forgatókönyvekkel szemben előnyben részesítették a közös gáz- és villamosenergia-tervet. Több érdekelt fél rámutatott arra, hogy az előnyben részesítendő alternatívát egy külön villamosenergia-tervet tartalmazó közös metán- és hidrogénterv testesíti meg. Ami a fogyasztóknak a zöld gáz kiskereskedelmi piacán való szerepvállalását és védelmét illeti, az érdekelt felek többsége a polgárokkal/fogyasztókkal kapcsolatos rendelkezések tekintetében ambiciózusabb, a villamosenergia-piacot jellemzőkhöz hasonló törekvéseket szorgalmazott. Az energiaszegénységre vonatkozó rendelkezéseknek továbbá elő kell segíteniük, hogy ne a fogyasztókra terheljék a tisztagáz-alapú megoldásokra való átállás költségeit. A magánszektor képviselői támogatják a szabályozott árak fokozatos megszüntetésére irányuló terveket, míg néhány fogyasztóvédelmi szervezet szívesebben megtartaná azokat az energiaszegény és kiszolgáltatott helyzetben lévő felhasználók védelme érdekében. A válaszadók csaknem fele szeretne szigorúbb rendelkezéseket az ajánlatok összehasonlíthatóságára, az adatok hozzáférhetőségére, az átláthatóságra, az intelligens mérési rendszerekre és a szolgáltatóváltásra vonatkozóan. Egyetlen válaszadó sem támogatta a nem szabályozási jellegű megközelítést. •Szakértői vélemények beszerzése és felhasználása A javasolt kezdeményezés és az azt alátámasztó hatásvizsgálat az érdekelt felek által e tekintetben folytatott széles körű konzultációkhoz nyújtott információkra, valamint szakirodalmi áttekintésre és modellezésre támaszkodik. A szakirodalom áttekintése magában foglalta az olyan kulcsfontosságú elemekre – például a dekarbonizáltgáz- és hidrogéninfrastruktúrának, -piacnak és -termelésnek a szerepére – vonatkozó aktuális tanulmányok eredményeit, amelyeket a hatásvizsgálat céljából végeztek el, illetve amelyek hozzájárultak a hatásvizsgálat hatóköréhez, valamint az egyéb vonatkozó bizottsági kezdeményezések keretében végzett értékelések eredményeit. Az elemzés során figyelembe vették az érdekelt felek különböző fórumai – elsősorban a gázszabályozás témájában szervezett Madridi Fórum, és a villamosenergia-szabályozással foglalkozó Firenzei Fórum – keretében elfogadott következtetéseket is. A tagállamokkal, az európai parlamenti képviselőkkel, a nemzeti szabályozó hatóságokkal, az Energiaszabályozók Együttműködési Ügynökségével (ACER) és a többi érdekelt féllel folytatott megbeszéléseket szintén mérlegelték. •Hatásvizsgálat A Bizottság a minőségi jogalkotásra vonatkozó iránymutatásoknak megfelelően több szakpolitikai alternatívát felölelő hatásvizsgálatot végzett. Ezt a munkát a Bizottságon belül egy szolgálatközi irányítócsoporton keresztül folytatott konzultáció segítette. A hatásvizsgálatot a Bizottság ismertette és megvitatta Szabályozói Ellenőrzési Testülettel. A Szabályozói Ellenőrzési Testület fenntartások mellett kedvező véleményt fogalmazott meg. E fenntartások figyelembevétele érdekében a Bizottság: i. az értékelés következtetéseit belefoglalta a problémameghatározásba; ii. a kezdeményezés szerepének meghatározásakor rögzítette, hogy a kezdeményezés az „Irány az 55%!” intézkedéscsomag támogató keretének része; iii. a szakpolitikai alternatívák hatása tekintetében tisztázta, hogy mi az alapforgatókönyv; iv. jobban érzékeltette a különböző szereplők – különösen a földgáz- és hidrogéntermelők és a fogyasztók – közötti különbségeket; v. értékelte, hogy a kezdeményezés milyen hatást gyakorolhat a kkv-kra más (nagyobb) vállalatokhoz képest; vi. a jelentés egészében hangsúlyosabban érzékeltette a kisebbségi vagy különvéleményeket, beleértve a problémameghatározást, az alternatívák kialakítását, a hatások elemzését és az előnyben részesített alternatíva kiválasztását; vii. javított a jelentés megszövegezésén; és viii. megfelelő formátumba rendezte a költség-haszon táblázatokat. A hatásvizsgálati munka során az azonosított problémák és problémaforrások kezelése végett négy problémakörben számos intézkedést mérlegeltek a kezdeményezés célkitűzéseinek elérése érdekében. Eredményességük, hatékonyságuk, következetességük és arányosságuk értékelését követően a Bizottság az előnyben részesített alternatívák egy csomagját találta a legalkalmasabb eszköznek a kitűzött célok eléréséhez. I. problémakör: Hidrogéninfrastruktúra és hidrogénpiacok Az I. problémakör kapcsán a következő szakpolitikai alternatívákat mérlegelték: a hidrogénhálózat üzemeltetésére vonatkozó jogok pályázati úton való odaítélése (1. alternatíva); a földgázpiacra jelenleg alkalmazandókhoz hasonló, de a hidrogénpiacok fejlettségi szintjéhez igazított fő szabályozási elvek bevezetése (2. alternatíva); a hidrogén teljeskörűen kidolgozott szabályozási rendszerének létrehozása (hasonlóan a földgázágazatra jelenleg alkalmazandó szabályozáshoz) anélkül, hogy a kiforrottabb hidrogénpiac esetében később átállásra lenne szükség (3. alternatíva). Az előnyben részesített alternatíva az alapvető szabályozási elvek bevezetése a kezdetektől fogva, a végleges (jövőbeli) szabályozási rendszer egyértelmű felvázolása mellett. (2b. alternatíva – „Főbb szabályozási elvek jövőképpel”). Ezen alternatíva fő előnye, hogy elősegíti a piaci integrációt, egyértelműséget biztosít a beruházók számára, segít elkerülni a versenyt mellőző piaci struktúrák megjelenését, segít megelőzni a kiforrott piac kialakulását követően a szabályok utólagos kiigazításából adódó költségeket, ugyanakkor rugalmasságot biztosít ahhoz, hogy a szabályozás igazodjon a fokozatosan kialakuló hidrogénágazathoz. II. problémakör: Megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok a meglévő gázinfrastruktúrában és -piacokon, energiabiztonság A II. problémakör olyan alternatívákat vesz fontolóra, amelyek elősegítik a megújuló energiaforrásokból előállított és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázoknak a meglévő gázpiacra jutását és a meglévő gázinfrastruktúrába való bevitelét. Valamennyi alternatíva magában foglalja az energiabiztonsági aggályok kezelését célzó, fokozatos beavatkozást – nevezetesen a meglévő eszközök, szabványok és eljárások kiterjesztését a megújuló energiaforrásokból előállított és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázokra –, a működőképes szolidaritást és a gázágazat kiberbiztonságához kapcsolódó kockázatok kezelését. A II. problémakör esetében a 3. alternatíva, azaz „A megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok teljes körű piacra jutásának engedélyezése és előmozdítása” az előnyben részesített alternatíva. Ez az alternatíva olyan intézkedéseket tartalmaz, amelyek támogatják a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok nagykereskedelmi piacra jutását, valamint az LNG-terminálokba és a szállítóhálózatokba való bevitelét (a csatlakozás helyétől függetlenül), ideértve a hálózati bevitelre és a határokon átnyúló szállításra vonatkozó díjkedvezményeket is. A gázminőséget a határkeresztező rendszerösszekötési pontokra vonatkozó harmonizált uniós megközelítés szabályozná, amely egyúttal rugalmasságot is biztosítana a tagállamok számára. A hidrogéntáplálás megengedett felső határa 5 % valamennyi határkeresztező pont esetében, ami az átalakítási és kibocsátáscsökkentési költségek tekintetében költséghatékonynak minősül.

A megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok teljes körű piacának engedélyezése és előmozdítása: A tervezett intézkedések összhangban vannak az éghajlatváltozás elleni küzdelemre irányuló uniós erőfeszítésekkel, és szükségesek az európai zöld megállapodás célkitűzéseinek eléréséhez. Az intézkedések fő előnye, hogy csökkentik a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok termelőinél felmerülő előállítási költségeket, növelik a versenyt, a likviditást és a megújuló gázok kereskedelmét, miközben ösztönzik az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentését. Ily módon a fogyasztók és az adófizetők számára előnyös lesz a támogatás csökkentése. Az alternatíva emellett mérsékli az energiabiztonsággal kapcsolatos kockázatokat, időt és erőforrásokat segít megtakarítani, csökkenti a bizonytalanságokat, javítja a szükséghelyzeti intézkedések hatékonyságát, és megerősíti a gázipari vállalatokra vonatkozó biztonsági követelményeket. III. problémakör: Hálózattervezés A III. problémakör az integrált hálózattervezéssel kapcsolatos alternatívákat vizsgálja. A III. problémakör esetében az előnyben részesített alternatíva a 2. alternatíva, azaz az „Európai forgatókönyveken alapuló nemzeti tervezés”. Ez az alternatíva lehetővé teszi a nemzeti szintű tervezést, ám annak a gázra és a villamos energiára vonatkozó közös forgatókönyveken kell alapulnia, összhangban kell állnia a tízéves hálózatfejlesztési tervvel, és kapcsolódnia kell a vonatkozó integrált nemzeti energia- és klímatervhez. Az alternatíva kiterjed az összes érintett szereplőre (DSO-kra), és lehetővé teszi a hidrogén (H2) szállítására átalakítható metánvezetékek olyan részletességgel való azonosítását, amely európai szinten nehezebben volna megvalósítható. Európai forgatókönyveken alapuló nemzeti tervezés: Az alternatíva kínálta legfőbb előny, hogy kiküszöböli annak a kockázatát, hogy a villamos energia és gáz TSO-k egymással összeegyeztethetetlen feltételezések alapján tervezzék meg rendszerük fejlesztését. Amellett teszi lehetővé az ágazati integrációt és a koncepcionális rendszertervet, hogy közben megőrzi a részletesebb ágazatspecifikus hálózatfejlesztési tervek előnyeit. Biztosítja, hogy az érdekelt felek közös jövőképpel rendelkezzenek, ami azt jelenti, hogy a hálózattervezéskor figyelembe veszik a nemzeti és uniós szintű dekarbonizációs stratégiákat, és ezáltal csökken a potenciális függőségek és az eszközök meg nem térülésének kockázata. IV. problémakör: A fogyasztók alacsony mértékű részvétele és nem kellő védelme a zöld gáz kiskereskedelmi piacán A IV. problémakörhöz fűződő alternatívák között vannak olyanok, amelyek a verseny és a fogyasztók szerepvállalásának kezelése terén a nem szabályozási jellegű megközelítést helyezik előtérbe, illetve olyanok, amelyek a problémaforrásokat új, elsősorban a villamosenergia-ágazatban már kialakultakat tükröző jogszabályok révén kívánják kezelni. Az elemzés fényében a 2. alternatíva, azaz a „Rugalmas szabályozás” az előnyben részesített alternatíva, amely tükrözi a villamosenergia-piacon alkalmazott, a fogyasztóvédelemre és a tudatos fogyasztói magatartás kialakítására vonatkozó rendelkezéseket. Feltehetőleg ez az alternatíva biztosítja a legeredményesebb, a leghatékonyabb és a többi problémakörrel legkonzisztensebb fellépést. Fő előnye, hogy jelentős megtakarítási potenciált kínál, segíti az új beszállítókat és szolgáltatókat a piacra lépésben, és előmozdítja az innovatív termékek fejlesztését, ami kiélezettebb versenyt, fokozott fogyasztói szerepvállalást és gazdasági előnyöket eredményez. Egyúttal lehetővé tenné a polgárok és a közösségek számára, hogy növeljék a társadalmi elfogadottságot, magántőkét mozgósítana, és megkönnyítené a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok elterjedését. A túlzott beruházások kockázatának csökkentése kedvező hatással lesz a környezetre. •Célravezető szabályozás és egyszerűsítés A hatályos jogszabályok módosítására irányuló javaslatokat a hatásvizsgálatban tüzetesen megvizsgált legköltséghatékonyabb szakpolitikai alternatívákkal összhangban dolgozták ki. Az előnyben részesített alternatívák némelyike várhatóan növeli a szabályozó szervek és a piaci szereplők adminisztratív és végrehajtási és érvényre juttatási költségeit. A javasolt intézkedések nyomán például bővülhet a nemzeti szabályozó hatóságok és a földgázszállítók közötti adminisztratív tevékenységek köre, továbbá fokozott erőfeszítésekre lehet szükség a DSO-k és a TSO-k közötti koordináció, valamint a tagállamok és a nemzeti hatóságok szabályozási és végrehajtási feladatai terén. A módosított keretnek köszönhetően ugyanakkor alacsonyabb és hatékonyabb szabályozási költségek várhatók. A hatásvizsgálat továbbá azt mutatja, hogy a javasolt intézkedések kínálják a legköltséghatékonyabb szabályozási alternatívákat a kezdeményezés átfogó célkitűzésének eléréséhez, amely nem más, mint a metán és a hidrogéngázok szállítására, elosztására, ellátására és tárolására vonatkozó olyan szabályok megállapítása, amelyek képesek támogatni az energiarendszer dekarbonizációját, és eközben gondoskodnak a biztonságos és megfizethető energiáról is. Az egyes előnyben részesített intézkedésekhez kapcsolódó rövid távú szabályozási költségeket azon költségek és erőfeszítések fényében kell értékelni, amelyek az energiarendszer késői integrációja és dekarbonizációja nyomán hosszú távon merülnének fel. Az alternatíváknak köszönhetően a megújuló energiaforrások támogatása, az energiarendszer integrációja, a fogyasztóvédelem és az energiabiztonság terén várhatóan jelentkező előnyök nagymértékben meghaladják a kezdetben felmerülő adminisztratív és végrehajtási költségeket. A javaslat továbbá hozzájárul a jelenlegi szabályozási keret egyszerűsítéséhez azáltal, hogy a gázinfrastruktúrára és -piacra vonatkozó rendelkezéseket harmonizálja a tiszta energiáról szóló csomag révén a villamosenergia-ágazatra kidolgozott új szabályozási struktúrával. Az ágazatok közötti nagyobb mértékű összehangoltság várhatóan számos szabályozási terület – így a tudatos fogyasztói magatartás kialakítása és a fogyasztóvédelem, az irányítás és a szabályozási felügyeletet – javát szolgálja majd. Várhatóan hasonló előnyökkel jár a hidrogéninfrastruktúrákra és -piacokra vonatkozó szabályozási keret korai bevezetése is. Míg ezek a szabályok valószínűleg növelik a nemzeti hatóságok és a piaci szereplők kezdetben felmerülő adminisztratív költségeit és szabályozási terheit, a hidrogénre vonatkozó szabályozási elvek korai harmonizációja várhatóan számottevően csökkenti a jövőbeli megfelelési költségeket, és megelőzi a jelentős szabályozási eltérések és végrehajtási költségek kockázatát. •Alapjogok A folyamatosan alakuló zöld és digitális energetikai környezetben kiemelkedő fontosságú az uniós értékek, valamint a polgárok alapvető jogainak és biztonságának védelme. Ezt szem előtt tartva dolgozták ki az adatkezelésre vonatkozóan javasolt szakpolitikai intézkedéseket, amelyek célja a digitális technológiákhoz és az adatvezérelt szolgáltatásokhoz való széles körű hozzáférés és azok használatának biztosítása, és ezzel egyidőben az Európai Unió Alapjogi Chartájának 7. és 8. cikkében, valamint az általános adatvédelmi rendeletben rögzített, a magánélethez és a személyes adatok védelméhez való jog magas szintjének garantálása. 4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK Az e csomaghoz tartozó javaslat uniós költségvetésre gyakorolt költségvetési hatása az Energiaszabályozók Együttműködési Ügynökségének (ACER) és az Európai Bizottság Energiaügyi Főigazgatóságának emberi erőforrásait érinti, amelyeket a [földgázrendelet] átdolgozására irányuló bizottsági javaslatot kísérő pénzügyi kimutatás tartalmaz. Az ACER által elvégzendő, különösen a versenyképes hidrogénágazat kialakítását elősegítő szabályok jelentette új feladatoknak betudhatóan, valamint a földgázpiacoknak a földgáztól eltérő gázok növekvő részaránya miatti növekvő összetettsége miatt az ACER-ben 2023-tól kezdődően további 21 teljes munkaidős egyenértéknek megfelelő munkatárs fokozatos felvételére van szükség. Az új és növekvő ágazatra vonatkozó javasolt új szabályok végrehajtása, az új típusú gázoknak a gázpiacba és -infrastruktúrába történő integrálása, valamint a megerősített fogyasztóvédelmi rendelkezések érvényesítése érdekében az Energiaügyi Főigazgatóság emberi erőforrásait további 5 teljes munkaidős egyenértéknek megfelelő munkatárssal kell megerősíteni. 5.EGYÉB ELEMEK •Végrehajtási tervek, valamint a nyomon követés, az értékelés és a jelentéstétel szabályai Az előrehaladás nyomon követésére az ACER éves jelentéstételének kétlépcsős megközelítése és a Bizottság által végzett értékelés szolgál majd. Az ACER-nek változatlanul nyomon kell követnie a piaci teljesítményt, amelyet bele kell foglalnia az éves piacmonitoring jelentésébe (a 715/2009/EK rendeletben előírt kötelezettségnek megfelelően), ám e feladatok hatóköre ettől kezdve a hidrogénre is kiterjed. A Bizottság a javaslatok elfogadásától számított egy éven belül felkéri az ACER-t, hogy (az érintett érdekelt felek bevonásával) vizsgálja felül és frissítse jelenlegi monitoringmutatóit annak biztosítása érdekében, hogy azok az e javaslatok alapjául szolgáló célkitűzések megvalósítása terén elért eredmények nyomon követése szempontjából továbbra is relevánsak legyenek. Az ACER továbbra is támaszkodni fog a piacmonitoring jelentés elkészítéséhez használt, a hidrogénre vonatkozó releváns adatokkal kiegészített, már meglévő adatforrásokra.

Az ACER éves jelentése felváltja a Bizottságnak a földgázirányelv alapján jelenleg is fennálló jelentéstételi kötelezettségeit. A részletes javaslatok biztosítják, hogy az ACER monitoringtevékenysége az átfedéseket elkerülve egészítse ki az egyéb monitoringtevékenységeket (különösen az energiaunió és az éghajlat-politika irányítása keretében végzetteket). Az elfogadott intézkedések hatálybalépését követő meghatározott határidőn belül (indikatív jelleggel öt éven belül) a Bizottság teljes körűen értékeli a javasolt kezdeményezések hatását, beleértve a javaslatok eredményességét, hatékonyságát, folyamatos koherenciáját és relevanciáját. A Bizottság 2030. december 31-ig felülvizsgálja ezt az irányelvet és jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak. •Magyarázó dokumentumok (irányelvek esetén) Az Európai Bíróság által a Bizottság kontra Belgium ügyben (C-543/17. sz. ügy) hozott ítéletet követően a tagállamoknak a tagállami átültető intézkedésekről szóló értesítéseikhez kellően egyértelmű és pontos információkat kell mellékelniük, megjelölve, hogy az irányelv egyes rendelkezéseit a nemzeti jog mely rendelkezései ültetik át. Ezt minden kötelezettség esetében biztosítani kell, nem csak a „cikkek szintjén”. Amennyiben a tagállamok eleget tesznek ennek a kötelezettségnek, akkor elvileg nem kell az átültetésről magyarázó dokumentumokat küldeniük a Bizottság számára. A rendeletet a tagállamok közvetlenül és egységesen hajtják végre, ezért nincs szükség magyarázó dokumentumra. •A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes magyarázata A javasolt felülvizsgált irányelv tíz fejezetből áll, amelyek 90 cikket foglalnak magukban. 1. fejezet – Tárgy, hatály és fogalommeghatározások Ez a fejezet meghatározza a földgázrendszer használatával történő gázszállításra, -elosztásra, -ellátásra és -tárolásra vonatkozó szabályok tárgyát és hatályát, valamint a hidrogénnek a hidrogénrendszeren keresztül történő szállítására, ellátására és tárolására vonatkozó szabályokat. Emellett meghatározza az irányelvjavaslatban használt főbb fogalmakat is. 2. fejezet – A piacok szervezésére vonatkozó általános szabályok Ez a fejezet megállapítja a versenyképes, fogyasztóközpontú, rugalmas és megkülönböztetésmentes gázpiacokat biztosító szabályokat. Olyan rendelkezéseket tartalmaz a piacra jutásról, mint a szolgáltató szabad megválasztása, a piaci alapú ellátási árak, a közszolgáltatási kötelezettségek, a fenntarthatóság, a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok tanúsítása, a regionális együttműködés előmozdítása, valamint a műszaki szabályok. 3. fejezet – A tudatos fogyasztói magatartás kialakítása, fogyasztóvédelem és kiskereskedelmi piacok Ez a fejezet különösen a következő fogyasztói jogokat határozza meg: Kidolgozza az alapvető szerződéses jogokat, a szolgáltatóváltási jogokat és díjakat, valamint az összehasonlító eszközökre, az aktív fogyasztókra és a helyi energiaközösségekre vonatkozó szabályokat. Emellett rendelkezéseket tartalmaz a számlázásra, az intelligens és hagyományos fogyasztásmérésre, valamint az adatkezelésre vonatkozóan. Rendelkezéseket tartalmaz továbbá az egyablakos ügyintézési pontokról, a peren kívüli vitarendezéshez való jogról, a kiszolgáltatott helyzetben lévő felhasználókról és a kiskereskedelmi piacokról. 4. fejezet – Harmadik felek hozzáférése az infrastruktúrához Ez a fejezet három szakaszból áll, amelyek a következő kérdésekkel foglalkoznak: a földgáz-infrastruktúrához való hozzáférés, a hidrogéninfrastruktúrához való hozzáférés, valamint a hozzáférés és a csatlakozás megtagadása. 5. fejezet – A földgáz szállításirendszer-üzemeltetőire, tárolólétesítmény-üzemeltetőire és rendszerüzemeltetőire vonatkozó szabályok Ez a fejezet a szállításirendszer-üzemeltetőknek, a tárolólétesítmény-üzemeltetőknek és az LNG-létesítmények rendszerüzemeltetőinek a feladataival, a titoktartással és a döntéshozatali jogkörökkel foglalkozik. 6. fejezet – Földgázelosztórendszer-üzemeltetők Ez a fejezet meghatározza az elosztórendszer-üzemeltetők kijelölését, feladatait, a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok új termelőlétesítményeinek az elosztórendszerhez való csatlakozására vonatkozó döntéshozatali jogkört, az elosztórendszer-üzemeltetők szétválasztását, az elosztórendszer-üzemeltetők titoktartási kötelezettségeit, a zárt elosztórendszerekre vonatkozó rendelkezéseket és a kombinált üzemeltetőt.

7. fejezet – A külön hidrogénhálózatokra vonatkozó szabályok Ez a fejezet elsősorban a hidrogénhálózat-üzemeltetők, a hidrogéntárolásirendszer-üzemeltetők és a hidrogénterminál-üzemeltetők feladataival, továbbá a meglévő hidrogénhálózatokra, a földrajzilag behatárolt hidrogénhálózatokra, a harmadik országokkal közös rendszerösszekötőkre, valamint az üzemeltetőket érintő titoktartásra vonatkozó rendelkezésekkel foglalkozik. 8. fejezet – Integrált hálózattervezés Ez a fejezet a hálózatfejlesztésre, a beruházási döntéseket érintő hatáskörökre, a hidrogénhálózat fejlesztéséről készítendő jelentésekre, valamint a határokon átnyúló hidrogén-infrastruktúra finanszírozására összpontosít. 9. fejezet – A szállításirendszer-üzemeltetők szétválasztása Ez a fejezet hat szakaszból áll, amelyek a következő kérdésekkel foglalkoznak: tulajdonjog-szétválasztás, független rendszerüzemeltetők, független átvitelirendszer-üzemeltetők, a külön hidrogénhálózat-üzemeltetők szétválasztása, a földgáz- és hidrogénrendszer-üzemeltetők kijelölése és tanúsítása, valamint az elszámolások szétválasztása és átláthatósága. 10. fejezet – Szabályozó hatóságok Ez a fejezet a szabályozó hatóságok kijelölésére és függetlenségére, a szabályozó hatóság általános célkitűzéseire, feladataira és hatásköreire, a határokon átnyúló ügyek szabályozási rendszerére, az üzemi és kereskedelmi szabályzatoknak, illetve az iránymutatásoknak való megfelelésre és a nyilvántartásvezetésre összpontosít. 11. fejezet – Záró rendelkezések Az utolsó fejezet a záró rendelkezésekre összpontosít; cikkei különösen a védintézkedésekkel, az egyenlő versenyfeltételekkel, a technikai megállapodásokkal, az eltérésekkel, a felhatalmazási eljárással, a felhatalmazás gyakorlásával, a bizottsági eljárással, a jelentéstétellel, a hatályon kívül helyezéssel, az átültetéssel, a hatálybalépéssel és a címzettekkel foglalkoznak. Az 1. melléklet a számlázásra és számlázási információkra vonatkozó minimumkövetelményekről szól. A 2. melléklet a földgáz intelligens mérésével foglalkozik. A 3. melléklet megfelelési táblázatot tartalmaz. A javasolt felülvizsgált rendelet öt fejezetből áll, amelyek 69 cikket foglalnak magukban. 1. fejezet – Tárgy, hatály és fogalommeghatározások Ez a fejezet meghatározza az energiaunió célkitűzéseire, az éghajlat- és energiapolitikai keretre, valamint a fogyasztókra vonatkozó szabályok tárgyát és hatályát. Emellett meghatározza a rendeletjavaslatban használt főbb fogalmakat is. 2. fejezet – A piacok szervezésére és az infrastruktúrához való hozzáférésre vonatkozó általános szabályok Ez a fejezet meghatározza az általános elveket, a szabályozott eszközalapok szétválasztását, a harmadik fél hozzáférésével kapcsolatos szolgáltatásokat, a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok piacértékelését, valamint a kapacitásallokációs mechanizmusokra és a szűkületkezelési eljárásra vonatkozó elveket, a kapacitásjogok kereskedelmét, az egyensúlyozásra vonatkozó szabályokat és az egyensúlyozási díjakat, a tanúsítást és a szállításirendszer-üzemeltetők közötti együttműködést. 3. fejezet – Hálózati hozzáférés Ez a fejezet a hálózati hozzáférés díjait és a díjkedvezményeket tárgyalja.

4. fejezet – A szállítórendszer, a tárolási rendszer, az LNG-rendszer és a hidrogénterminál-rendszer üzemeltetése Ez a fejezet a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok nem megszakítható kapacitására, a gázminőség határokon átnyúló összehangolására, a hidrogéntáplálásra, a földgázpiaci szállításirendszer-üzemeltetők európai hálózatára, az ACER által végzett monitoringtevékenységre, a szabályozó hatóságokra, a konzultációkra, a költségekre, a regionális együttműködésre, a tízéves hálózatfejlesztési tervre, az átláthatósági követelményekre és a nyilvántartásvezetésre vonatkozóan tartalmaz rendelkezéseket. 5. fejezet – Elosztórendszer-üzemeltetés Ez a fejezet meghatározza a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok nem megszakítható kapacitására, a DSO-k és a TSO-k közötti együttműködésre, az átláthatósági követelményre, valamint az elosztórendszer-üzemeltetők európai szervezetére vonatkozó szabályokat. A fejezet kitér az eljárásokra és a feladatokra is. 6. fejezet – A külön hidrogénhálózatokhoz való hozzáférés Ez a fejezet a hidrogén minőségével kapcsolatos határokon átnyúló koordinációra, a Hidrogénhálózat-üzemeltetők Európai Hálózatára, e hálózat feladataira, a hidrogénre vonatkozó tízéves hálózatfejlesztési tervre, a költségekre és a konzultációra, az ACER által végzett monitoringtevékenységre, a regionális együttműködésre és az átláthatósági követelményekre összpontosít. 7. fejezet – Üzemi és kereskedelmi szabályzatok, valamint iránymutatások Ez a fejezet az üzemi és kereskedelmi szabályzatok és iránymutatások elfogadására, az üzemi és kereskedelmi szabályzatok kialakítására és módosítására, az iránymutatásokra, a tagállamok részletesebb intézkedések meghozatalára vonatkozó jogára, a tájékoztatásra és a titoktartásra, valamint a szankciókra vonatkozóan állapít meg rendelkezéseket. Mindhárom szabály a hidrogénhez igazodik. 8. fejezet – Záró rendelkezések Ez a fejezet a záró rendelkezésekre összpontosít, cikkei elsősorban az új földgáz- és hidrogéninfrastruktúráról, a bizottsági eljárásról, a mentességekről, az eltérésekről, a felhatalmazás gyakorlásáról, a szabályozások módosításairól, a gázellátás biztonságáról szóló rendeletnek a megújuló energiaforrásokból előállított és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázokra való kiterjesztéséről, valamint a kiberbiztonságra, a szolidaritásra, a tárolásra, a hatályon kívül helyezésre és a hatálybalépésre vonatkozó intézkedések beillesztéséről rendelkeznek. Az 1. melléklet iránymutatásokat tartalmaz. A 2. melléklet megfelelési táblázatot tartalmaz. 🡻 2009/73/EK (kiigazított szöveg) ⇨ új szöveg 2021/0425 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE a megújuló gázok és a földgáz, valamint a hidrogén belső piacára vonatkozó közös szabályokról (átdolgozás)

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Közösséget létrehozó ⌦ az Európai Unió működéséről szóló ⌫ szerződésre és különösen annak 47. cikke (2) bekezdésére, 55. és 194. cikkére ⌦ 194. cikke (2) bekezdésére ⌫, tekintettel a Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére, tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére, rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: ⇩ új szöveg (1)A 2009/73/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet több alkalommal jelentősen módosították. Mivel további módosítások szükségesek, az irányelvet az áttekinthetőség érdekében célszerű átdolgozni. 🡻 2009/72/EK, (1) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) (2)Az Közösségben ⌦ Unióban ⌫ 1999 óta fokozatosan megvalósuló belső földgázpiac célja, hogy az Európai Unió valamennyi fogyasztója, azaz a lakosság vagy a vállalkozások számára valós választási lehetőséget teremtsen, új üzleti lehetőségeket nyisson és bővítse a határokon keresztül történő kereskedelmet, és ezáltal hatékonyságjavulást, versenyképes árakat és magasabb szintű szolgáltatásokat teremtsen, továbbá hozzájáruljon az ellátás biztonságához és fenntarthatóságához. 🡻 2009/73/EK, (2) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) (3)A földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról szóló, 2003. június 26-i 2003/55/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv ⌦ és a 2009/73/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv ⌫ jelentős mértékben hozzájárult a földgáz belső piacának kialakításához. ⇩ új szöveg (4)A Bizottság által 2016. november 30-án előterjesztett „Tiszta energia minden európainak” csomag részeként az (EU) 2019/943 rendelet és az (EU) 2019/944 irányelv további lépést tett a villamos energia belső piacának fejlesztése terén azáltal, hogy a polgárokat állította annak középpontjába, és hozzájárult a tiszta energiarendszerre való átállást és az üvegházhatásúgáz-kibocsátás csökkentését célzó uniós célkitűzésekhez. A földgáz belső piacának ugyanezen elvekre kell épülnie, és különösen az a célja, hogy egyenlő szintű fogyasztóvédelmet biztosítson.

(5)Az Unió célja az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentése. Ezért egy sor kezdeményezést fogadott el e cél elérése érdekében, beleértve a Bizottság által 2020 júliusában közzétett, az energiarendszer integrációjára vonatkozó stratégiát és hidrogénstratégiát, amelyek meghatározzák az energiapiacok aktualizálásának módját – ideértve a gázpiacok dekarbonizációját is –, valamint az (EU) 2018/1999 rendeletet és az (EU) 2021/1119 rendeletet. Ennek az irányelvnek hozzá kell járulnia e célok eléréséhez, biztosítva az ellátás biztonságát és a gázok – többek között a hidrogén – belső piacának megfelelő működését. (6)Ezen irányelv célja, hogy megkönnyítse a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok elterjedését az energiarendszerben, elősegítve a fosszilis gázról való átállást, és lehetővé tegye, hogy ezek az új gázok fontos szerepet játsszanak az EU 2030-ra vonatkozó éghajlat-politikai célkitűzéseinek és 2050-ig megvalósítandó klímasemlegességének elérésében. Az irányelv célja továbbá egy olyan szabályozási keret létrehozása, amely az összes piaci szereplő számára lehetőséget és ösztönzőket kínál arra, hogy tevékenységeik tervezése során vegyék figyelembe a fosszilis gáz átmeneti szerepét a bezáródási hatások elkerülése, valamint a fosszilis gáz fokozatos és időben történő megszüntetésének biztosítása érdekében, különösen az érintett ipari ágazatok összességében és a fűtés tekintetében. (7)Az EU hidrogénstratégiája rámutat, hogy az uniós tagállamok eltérő lehetőségekkel rendelkeznek a megújuló hidrogén előállítása terén, ezért a nyitott, versenyképes és akadálytalan határokon átnyúló kereskedelem jellemezte uniós piac jelentős előnyökkel jár a verseny, a megfizethetőség és az ellátásbiztonság szempontjából. Hangsúlyozza továbbá, hogy a hidrogén-árukereskedelmet folytató likvid piac felé történő elmozdulás megkönnyítené az új termelők piacra lépését, és egyúttal elősegítené a más energiahordozókkal való szorosabb integrációt is. Ezenfelül egyértelmű árjelzésekkel szolgálna a beruházások és az operatív döntések számára. Az ezen irányelvben megállapított szabályoknak elő kell segíteniük tehát a hidrogénpiacok, az árualapú hidrogénkereskedelem és a likvid kereskedési központok kialakulását, a tagállamoknak pedig el kell hárítaniuk az ezzel kapcsolatos indokolatlan akadályokat. Az eredendő különbségek elismerése mellett a villamosenergia- és gázpiacok számára kialakított, a hatékony kereskedelmi műveleteket és kereskedelmet lehetővé tevő, már meglévő szabályokat a kellő mértékben és megfelelő időn belül az uniós hidrogénpiacokra is alkalmazni kell. (8)Az uniós hidrogénstratégiával összhangban a megújuló hidrogént 2030-tól várhatóan széles körben alkalmazzák majd bizonyos ágazatok dekarbonizációja céljából, a légi közlekedéstől és a hajózástól kezdve a nehezen dekarbonizálható ipari ágazatokig. A hidrogénrendszerekhez csatlakozó valamennyi végső felhasználót ugyanazok az alapvető fogyasztói jogok fogják megilletni, mint a földgázrendszerhez csatlakozó végső felhasználókat, például a szolgáltatóváltás joga és a pontos számlainformációk. Azokban az esetekben, amikor maguk a felhasználók kapcsolódnak a hidrogénhálózathoz, pl. az ipari felhasználók esetében, a földgázfogyasztókra vonatkozó fogyasztóvédelmi jogokkal azonos jogok illetik meg őket. A háztartások piaci részvételét ösztönző fogyasztói rendelkezések, például az ár-összehasonlító eszközök, az aktív felhasználóvá válás és a helyi energiaközösségek kialakításának lehetősége azonban nem terjed ki a hidrogénrendszerre. (9)Az uniós hidrogénstratégiával összhangban az EU prioritása a főként szél- és napenergia felhasználásával előállított megújuló hidrogén fejlesztése. Hosszú távon a megújuló hidrogén az az alternatíva, amely a legjobban összeegyeztethető az EU klímasemlegességi és szennyezőanyag-mentességi célkitűzésével, és leginkább koherens az integrált energiarendszerrel. Az alacsony szén-dioxid-kibocsátású üzemanyagok, például az alacsony szén-dioxid-kibocsátású hidrogén azonban rövid és középtávon is szerepet játszhatnak az energetikai átállásban, a meglévő üzemanyagokból származó kibocsátások gyors csökkentése és a megújuló üzemanyagok, például a megújuló hidrogén terjedésének támogatása révén. Az átállás támogatása érdekében meg kell határozni egy, az alacsony szén-dioxid-kibocsátású hidrogén és a szintetikus gáznemű üzemanyagok üvegházhatásúgáz-kibocsátásának csökkentésére vonatkozó küszöbértéket. Ezt a küszöbértéket szigorítani kell a 2031. január 1-jétől működésbe lépő létesítményekben előállított hidrogén esetében, hogy figyelembe lehessen venni a technológiai fejlődést, valamint hatékonyabban ösztönözni lehessen a hidrogéntermelésből származó üvegházhatásúgáz-kibocsátás csökkentésére irányuló dinamikus előrelépést. Az energiarendszer integrációjára vonatkozó uniós stratégia kiemelte, hogy be kell vezetni egy olyan, Unió-szerte alkalmazandó tanúsítási rendszert, amely az alacsony szén-dioxid-kibocsátású üzemanyagokra is kiterjed, annak érdekében, hogy a tagállamok ez utóbbiakat összehasonlíthassák más dekarbonizációs lehetőségekkel, és energiamixükben életképes megoldásként kezelhessék. Annak biztosítása érdekében, hogy az alacsony szén-dioxid-kibocsátású üzemanyagok ugyanolyan dekarbonizációs hatással bírjanak, mint más megújuló alternatívák, fontos, hogy ezeket hasonló módszertani megközelítés alkalmazásával tanúsítsák, a teljes életciklusra vonatkozó üvegházhatásúgáz-kibocsátásuk alapján. Ez lehetővé tenné egy átfogó, uniós szintű, az Unió teljes energiamixét lefedő tanúsítási rendszer bevezetését. Figyelembe véve, hogy az alacsony szén-dioxid-kibocsátású üzemanyagok és az alacsony szén-dioxid-kibocsátású hidrogén nem megújuló üzemanyagok, fogalommeghatározásaikat és tanúsításukat nem lehetett belefoglalni az (EU) 2018/2001 európai parlamenti és tanácsi irányelv felülvizsgálatára irányuló javaslatba. Ezért ezen irányelvbe való felvételük pótolja ezt a hiányosságot. 🡻 2009/73/EK, (3) preambulumbekezdés (10)Az uniós polgárok számára a Szerződésben biztosított alapvető szabadságok – többek között az áruk szabad mozgása, a letelepedés szabadsága és a szolgáltatások nyújtásának szabadsága – csak teljesen nyitott piacon valósulhatnak meg, amely minden fogyasztó számára lehetővé teszi a szabad megválasztását, és a szolgáltatók számára is biztosítja felhasználóik szabad ellátásának lehetőségét. 🡻 2009/73/EK, (4) preambulumbekezdés (4)Jelenleg azonban a Közösségben a földgáz egyenlő feltételekkel és megkülönböztetés vagy hátrányok nélkül történő értékesítése akadályokba ütközik. Különösen a hálózathoz való megkülönböztetésmentes hozzáférés és az egységesen hatékony szabályozói felügyelet az, amely nem létezik minden egyes tagállamban. 🡻 2009/73/EK, (5) preambulumbekezdés (5)A Bizottság 2007. január 10-i „Európai energiapolitika” című közleménye kiemelte annak fontosságát, hogy megvalósuljon a földgáz belső piaca, és hogy a Közösségben székhellyel rendelkező valamennyi földgázipari vállalkozás számára egyenlő feltételeket teremtsenek. A Bizottság 2007. január 10-i „A földgáz és a villamos energia belső piacának jövőbeni lehetőségeiről” című, és a „Vizsgálat az 1/2003/EK rendelet 17. cikke értelmében az európai gáz- és villamosenergia-ágazatról (zárójelentés)” című közleményei kimutatták, hogy a jelenlegi szabályok és intézkedések nem biztosítják a szükséges keretet a jól működő belső piac megvalósításának. 🡻 2009/73/EK, (48) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) ⇨ új szöveg (11)Az irányelv középpontjában a fogyasztók érdekeinek kell állniuk, a szolgáltatás minőségének pedig a földgázvállalatok feladatainak központi elemét kell képeznie. A fogyasztók már meglévő jogait, ⇨ valamint a szociális jogok európai pilléréről szóló közleményben foglaltak szerint az alapvető szolgáltatásokhoz, köztük az energiához és az energiaszegénységgel szembeni védelemhez való jogot ⇦ erősíteni és garantálni kell, és e jogoknak nagyobb átláthatóságot kell biztosítaniuk. A fogyasztóvédelemnek biztosítania kell, hogy a tágabbszélesebb értelemben vett közösségi ⌦ uniós ⌫ fogyasztó részesüljön a versenyen alapuló ⌦ gázpiac ⌫ piac előnyeiből. A fogyasztók jogait a tagállamoknak vagy – amennyiben egy tagállam úgy rendelkezett – a szabályozó hatóságoknak kell betartatniuk. ⇩ új szöveg

(12)A szociális jogok európai pillére az energiát azon alapvető szolgáltatások közé sorolja, amelyeket mindenki számára hozzáférhetővé kell tenni, és támogató intézkedéseket szorgalmaz a rászorulók tekintetében (20. alapelv). Az ENSZ 7. fenntartható fejlesztési célja is azt szorgalmazza, hogy mindenki számára biztosítani kell a megfizethető, megbízható, fenntartható és modern energiához való hozzáférést. 🡻 2009/73/EK, (47) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) (13)A közszolgáltatási kötelezettségeket és a belőlük eredő közös minimális normákat tovább kell szilárdítani, hogy minden fogyasztó – különösen a védelemre szorulók – biztosan részesüljön a verseny előnyeiből és a tisztességes árakból. A közszolgáltatási kötelezettségeket nemzeti alapon, a nemzeti körülmények figyelembevételével kell meghatározni; a tagállamoknak azonban tiszteletben kell tartaniuk az közösségi ⌦ uniós ⌫ jogot. Az európai uniós polgárok és – amennyiben a tagállamok ezt szükségesnek tartják – a kisvállalkozások számára közszolgáltatási kötelezettségeket kell biztosítani, különösen az ellátás biztonsága és az ésszerű díjak tekintetében. ⇩ új szöveg (14)A tagállamok számára széles körű mérlegelési jogkört kell biztosítani arra vonatkozóan, hogy általános gazdasági érdekű célkitűzéseket szem előtt tartva közszolgáltatási kötelezettségeket rójanak a gázipari vállalkozásokra. Mindazonáltal a földgázellátás árának szabályozása formájában jelentkező közszolgáltatási kötelezettségek alapvetően torzító hatású intézkedések, amelyek következtében gyakran díjdeficitek halmozódnak fel, korlátozódik a fogyasztók választási lehetősége, kevesebb az ösztönző az energiamegtakarítási és energiahatékonysági beruházásokhoz, csökken a szolgáltatás színvonala, csökken a fogyasztók szerepvállalásának és elégedettségének mértéke, korlátozódik a verseny, és a piacon kevesebb innovatív termék és szolgáltatás áll rendelkezésre. Következésképpen a tagállamoknak más szakpolitikai eszközök – elsősorban célzott szociálpolitikai intézkedések – révén kell biztosítaniuk polgáraik számára a földgázellátás megfizethetőségét. A földgázellátás árképzésébe csak a közszolgáltatási kötelezettségekkel összefüggésben és különös feltételek mellett lehet állami szinten beavatkozni. A teljes mértékben liberalizált, jól működő kiskereskedelmi gázpiac ösztönözné az árversenyt és a nem árjellegű versenyt a meglévő ellátók között, valamint ösztönzőleg hatna a piacra belépő új szereplők számára, ezáltal pedig javítaná a fogyasztók választási lehetőségeit és megelégedettségét. (15)A földgázellátás árának szabályozása formájában jelentkező közszolgáltatási kötelezettségeket a nyitott piacok elvét tiszteletben tartva, a körülményeket és a kedvezményezettek körét egyértelműen meghatározva kell alkalmazni, időtartamukat pedig korlátozni kell. A közszolgáltatási kötelezettségek által a földgázellátás árképzésére gyakorolt torzító hatások mérséklése érdekében, az ilyen beavatkozást alkalmazó tagállamoknak kiegészítő intézkedéseket kell bevezetniük, ideértve a nagykereskedelmi árképzést érintő torzulások megelőzését szolgáló intézkedéseket is. A tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy a szabályozott árak valamennyi kedvezményezettje teljeskörűen élhessen a versenypiaci ajánlatokkal, ha úgy kívánja. E célból közvetlenül és rendszeresen tájékoztatniuk kell a kedvezményezetteket a versenypiacon kínált ajánlatokról és megtakarítási lehetőségekről, továbbá segítséget kell nyújtaniuk nekik abban, hogy élhessenek a piaci alapú ajánlatokkal és kiaknázhassák azok előnyeit. (16)A földgázellátás árának szabályozása terén alkalmazott állami beavatkozások nem vezethetnek a különböző felhasználókategóriák közötti közvetlen keresztfinanszírozáshoz. Ennek az elvnek megfelelően az árrendszerek nem alakíthatók kifejezetten úgy, hogy bizonyos felhasználókategóriákra hárítsák a felhasználók egyéb kategóriáit érintő árbeavatkozások költségét. 🡻 2009/73/EK, (49) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) ⇨ új szöveg (17)A fogyasztóknak világos és érthető információkkal kell rendelkezniük az energiaszektorra vonatkozó jogaikról. Az érintett felekkel, köztük a tagállamokkal, a nemzeti szabályozó hatóságokkal, a fogyasztói szervezetekkel és földgázipari vállalkozásokkal folytatott konzultációt követően a Bizottságnak létre kell hoznia egy közérthető, felhasználóbarát energiafogyasztói ellenőrzőlistát ⌦ hozott létre ⌫ , amely gyakorlati tájékoztatást nyújt a fogyasztók jogairól. Az energiafogyasztói ellenőrzőlistát ⇨ naprakészen kell tartani, ⇦ valamennyi fogyasztóhoz el kell juttatni és a nyilvánosság számára elérhetővé kell tenni. ⇩ új szöveg (18)A tagállamoknak figyelembe kell venniük, hogy a sikeres átálláshoz fokozott mértékben be kell ruházni a gáziparban dolgozó munkavállalók oktatásába és készségfejlesztésébe, többek között az infrastruktúra fejlesztésével kapcsolatban. Ez összhangban lenne az energiahatékonysági irányelv felülvizsgálatára irányuló javaslattal (2021/0203 (COD) is. (19)A piaci szabályoknak védeniük kell a fogyasztókat, és annak érdekében, hogy az új megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok teljes mértékben beépüljenek az energetikai átállásba, lehetővé kell tenniük számukra, hogy alacsony szén-dioxid-kibocsátású termékeket választhassanak. (20)A földgáz továbbra is kulcsszerepet játszik az energiaellátásban, mivel a háztartások földgázból származó energiafogyasztása még mindig magasabb, mint a villamos energiából származó. Bár a villamosítás a zöld átállás kulcsfontosságú eleme, a jövőben még mindig jellemző lesz a háztartási földgázfogyasztás, amely azonban egyre növekvő mértékben megújuló gázokat is magában fog foglalni. (21)Mivel a földgázágazat – beleértve a földgáz kiskereskedelmi piacát is – nem szerepelt a „Tiszta energia minden európainak” csomagban, a fogyasztók szerepvállalásáról és védelméről szóló kapcsolódó rendelkezéseket nem igazították hozzá az energetikai átállás szükségleteihez, ezért azok inkább annak a helyzetnek felelnek meg, amely a harmadik energiacsomag elfogadásakor, azaz több mint egy évtizeddel ezelőtt állt fenn. (22)A földgázpiacra csekély mértékű fogyasztói elégedettség és részvétel, valamint az új megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok lassú terjedése jellemző, ami azt tükrözi, hogy számos tagállamban korlátozott a verseny. A nagykereskedelmi árak csökkenésével szemben a háztartási felhasználók esetében az elmúlt évtizedben emelkedtek a földgázárak, aminek eredményeként a háztartási fogyasztók akár kétszer-háromszor annyit fizetnek a földgázfogyasztásukért, mint az ipari fogyasztók.

(23)A villamosenergia-ágazathoz hasonlóan a földgázágazatban is elengedhetetlen a piac rugalmassága és a megfelelő uniós fogyasztói jogi keret annak biztosítása érdekében, hogy a fogyasztók részt vehessenek az energetikai átállásban, és élvezhessék a megfizethető árak, a jó szolgáltatási színvonal és a technológiai fejlődést tükröző ajánlatok közüli valódi választási lehetőség előnyeit. (24)A fosszilis gázról a megújuló alternatívákra való átállás akkor valósul meg, ha a megújuló forrásokból előállított energia – valóban átlátható információk alapján – vonzó, megkülönböztetésmentes választási lehetőséggé válik a fogyasztók számára, és ha az átállási költségek méltányosan oszlanak meg a fogyasztók és a piaci szereplők különböző csoportjai között. (25)A kiskereskedelmi gázpiac jelenlegi hiányosságainak kezelése érdekében el kell hárítani azokat a jelenleg fennálló, versennyel kapcsolatos és technikai akadályokat, amelyek gátolják az új szolgáltatások megjelenését, a szolgáltatások színvonalának javítását és az alacsonyabb fogyasztói árakat, ugyanakkor pedig biztosítani kell az energiaszegény és kiszolgáltatott helyzetben lévő fogyasztók védelmét. (26)A magas szintű fogyasztóvédelem és a tudatos fogyasztói magatartás energiaágazatokon belüli következetes biztosítása érdekében a dekarbonizált gázpiacra vonatkozó jogszabályi keretnek tükröznie kell a villamosenergia-piaci fogyasztók védelmére és adott esetben a tudatos fogyasztói magatartásukra vonatkozó rendelkezéseket. (27)A következetesség és a hatékonyság érdekében ennek a tükröző megközelítésnek magában kell foglalnia a fogyasztóvédelemre és a tudatos fogyasztói magatartásra vonatkozó összes rendelkezést, amennyiben ez megvalósítható és a gázpiac sajátosságaihoz hozzáigazítható. Ennek az alapvető szerződéses jogoktól kezdve ki kell terjednie a számlainformációkra, az energiaszolgáltató-váltásra, a megbízható összehasonlító eszközök rendelkezésre állására, a kiszolgáltatott helyzetben lévő és energiaszegény fogyasztók védelmére, az intelligens fogyasztásmérőkkel és az adatkezeléssel kapcsolatos megfelelő adatvédelemre, valamint a hatékony alternatív vitarendezésre vonatkozó szabályokra. (28)A rendelkezések ágazatok közötti konzisztenciájának biztosítása érdekében a nemzeti közigazgatások és vállalkozások terheit korlátozni kell, és azoknak arányosaknak kell lenniük, a „Tiszta energia minden európainak” csomag tapasztalatait is figyelembe véve. (29)A gázágazat korszerűsítése várhatóan jelentős gazdasági előnyökkel jár majd mind a hatékonyabb kiskereskedelmi verseny, mind annak társadalmi és elosztási előnyei, valamint a fogyasztók pozíciójának megerősítése tekintetében, ideértve a megerősített szerződéses jogokat, valamint a fogyasztásról és az energiaforrásokról rendelkezésre álló jobb tájékoztatást, ami környezetbarátabb döntésekhez vezet. A megújuló gáz elterjedéséhez minden bizonnyal az energia-érdekközösségek is hozzá fognak járulni. (30)A szolgáltatóváltás fontos mutatója a fogyasztói szerepvállalásnak, valamint fontos eszköz a földgázpiaci verseny fellendítéséhez mind a földgáz-, mind a hidrogénpiacok tekintetében. A szolgáltatóváltási arányok továbbra is eltérű mértékűek az egyes tagállamokban, és a fogyasztókat a kilépési és szerződésmegszüntetési díjak visszatartják a szolgáltatóváltástól. Jóllehet az ilyen díjak megszüntetése korlátozhatja a fogyasztók választási lehetőségét azáltal, hogy a fogyasztói hűség díjazásaként nyújtott termékeket szüntet meg, alkalmazásuk korlátozása tovább javítaná a fogyasztók jólétét, a fogyasztók szerepvállalását, valamint a piaci versenyt. (31)A váltás időtartamának lerövidítése valószínűleg arra ösztönözi a fogyasztókat, hogy előnyösebb energiaszolgáltatási ajánlatot keressenek és ellátót váltsanak. Az információs technológiák térnyerésének eredményeként 2026-ban megvalósulhat, hogy a szolgáltatóváltás során a fogyasztásmérési hely új ellátójának a piacüzemeltetőnél történő regisztrálására szolgáló technikai folyamat bármely munkanapon jellemzően 24 órán belül lebonyolítható legyen. Annak biztosítása, hogy az említett határidőtől kezdve a szolgáltatóváltás technikai folyamata 24 órán belül lebonyolódjon, a minimálisra fogja csökkenteni az ellátóváltás időtartamát, ami hozzájárulhat a fogyasztói szerepvállalás és a kiskereskedelmi verseny fokozásához. (32)Számos tényező akadályozza, hogy a fogyasztók hozzáférjenek a rendelkezésükre álló piaci információk különféle forrásaihoz, megértsék ezeket az információkat és azok alapján cselekedjenek. Ebből következik, hogy összehasonlíthatóbbá kell tenni az ajánlatokat, a váltás akadályait pedig a gyakorlatban a lehető legkisebbre kell csökkenteni a fogyasztók választásának indokolatlan korlátozása nélkül. (33)A független összehasonlító eszközök – ideértve a weboldalakat is – hatékony eszközt biztosítanak a kisebb felhasználók számára a piacon elérhető különböző energiaajánlatok érdemi értékeléséhez. Az ilyen eszközöknek a rendelkezésre álló ajánlatok lehető legszélesebb körére kell kiterjedniük, és a lehető legjobban le kell fedniük a piacot, hogy a felhasználók reprezentatív áttekintést kaphassanak. Kulcsfontosságú, hogy a kisebb felhasználók legalább egy összehasonlító eszközhöz hozzáférhessenek, és hogy az ilyen eszközök révén nyújtott tájékoztatás megbízható, pártatlan és átlátható legyen. A tagállamok e célból összehasonlító eszközről gondoskodhatnak, amelyet valamely nemzeti hatóság vagy magánjogi jogalany működtet. (34)A végső felhasználók számára lehetővé kell tenni továbbá, hogy saját termelésű megújuló gázt használjanak, tároljanak és értékesítsenek, valamint a rendszert kiegészítő szolgáltatások nyújtásával, például energiatárolással, részt vegyenek valamennyi földgázpiacon. A tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy a nemzeti jogukban eltérő rendelkezéseket állapítsanak meg az egyénileg és az együttesen eljáró aktív felhasználókra kivetett adókra és illetékekre vonatkozóan. (35)A polgári energetikai kezdeményezések egyes kategóriáit – elismerve az energiarendszer szén-dioxid-mentesítésében játszott szerepüket – uniós szinten „helyi energiaközösségként” kell elismerni a földgázpiacon. Ezek a közösségek megkönnyíteni hivatottak a megújuló gáz használatát a földgázrendszerben. Annak érdekében, hogy támogató keretet biztosítsanak számukra, tisztességes bánásmódot, egyenlő versenyfeltételeket, valamint a jogok és kötelezettségek jól meghatározott katalógusát kell meghatározni, általánosságban tükrözve a helyi energiaközösségeknek az (EU) 2019/944 irányelvben megállapított tagsági struktúráját, irányítási követelményeit és célját. (36)A helyi energiaközösségekre vonatkozó rendelkezések nem zárják ki az egyéb polgári kezdeményezések meglétét, mint például az (EU) 2018/2001 irányelvben szereplő, megújulóenergia-közösségekét vagy a magánjogi megállapodások alapján létrejött polgári kezdeményezéseket. A helyi energiaközösségi tagság nyitva áll a jogalanyok minden kategóriája előtt. Ugyanakkor a helyi energiaközösségen belül a döntéshozatali jogköröket azokra a tagokra vagy részvényesekre kell korlátozni, akik, illetve amelyek nem folytatnak kiterjedt kereskedelmi tevékenységet és akik, illetve amelyek fő gazdasági tevékenységüket nem az energiaágazatban folytatják. Ez azt jelenti, hogy a helyi energiaközösségeknek és az egyéni tagoknak vagy részvényeseknek pénzügyi és gazdasági szempontból függetlennek kell lenniük az ilyen tevékenységekben részt vevő szervezetektől, függetlenül attól a lehetőségtől, hogy a helyi energiaközösségek átruházhatják a tevékenységeikhez, többek között a telepítéshez, üzemeltetéshez, adatkezeléshez és karbantartáshoz szükséges létesítmények irányítását. (37)A számlák és a számlainformációk fontos eszközei a végső felhasználók tájékoztatásának és pozíciójuk megerősítésének. A fogyasztókat továbbra is leginkább az energiaszámlák foglalkoztatják, amelyek egyben a fogyasztói panaszok leggyakoribb forrásai is, hozzájárulva a fogyasztók tartósan alacsony elégedettségi szintjéhez és az energiaágazatban való mérsékelt részvételéhez. A gázágazatban a számlainformációkra vonatkozó rendelkezések ugyancsak elmaradnak a villamosenergia-ágazatban a fogyasztóknak biztosított jogoktól. Ezért ezeket össze kell hangolni, és minimumkövetelményeket kell meghatározni a gázágazatban a számlákra és a számlainformációkra vonatkozóan, hogy a fogyasztók átlátható és könnyen érthető információkhoz férhessenek hozzá. A számláknak tájékoztatniuk kell a végső felhasználókat fogyasztásukról és költségeikről – megkönnyítve ezáltal az ajánlatok összehasonlítását és a szolgáltatóváltást –, továbbá fogyasztói jogaikról (például az alternatív vitarendezésről). Emellett a számlákat ahhoz is célszerű lenne felhasználni, hogy a fogyasztókat aktív piaci szerepvállalásra ösztönözzék annak érdekében, hogy kezelni tudják fogyasztási szokásaikat, és környezetbarátabb döntéseket hozhassanak. (38)A tényleges fogyasztáson alapuló, az intelligens fogyasztásmérésnek köszönhetően pontos számlainformációk rendszeres közlése nélkülözhetetlen segítséget jelent a felhasználóknak ahhoz, hogy ellenőrzés alatt tartsák gázfogyasztásukat és annak költségeit. Ugyanakkor a felhasználók – különösen a háztartási felhasználók – számára a számlák tényleges kifizetésére rugalmas feltételeket kell biztosítani. 🡻 2009/73/EK, (47) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) ⇨ új szöveg (39)A felhasználók ellátásában alapvető fontosságú az objektív és átlátható fogyasztási adatokhoz való hozzáférés. Ennek megfelelően a fogyasztók számára biztosítani kell a fogyasztási adataikhoz, a kapcsolódó árakhoz és szolgáltatási költségekhez való hozzáférést annak érdekében, hogy felkérhessék a versengő vállalkozásokat az ezen adatokon ⌦ a fenti információkon ⌫ alapuló ajánlattételre. A fogyasztóknak jogot kell biztosítani arra, hogy kellően tájékozódhassanak energiafogyasztásukról. Az előrefizetésnek tükröznie kell a várható földgázfogyasztást, és ⇨ nem hozhatja a felhasználót aránytalanul hátrányos helyzetbe ⇦ a különféle fizetési rendszereknek pedig megkülönböztetéstől mentesnek kell lenniük. Az energiaköltségekről a fogyasztóknak nyújtott kellő gyakoriságú tájékoztatásnak energiamegtakarításra ⌦ kell ⌫ ösztönöznie, mivel a felhasználók ezáltal közvetlen visszacsatolást kapnak az energiahatékonysági beruházások hatásairól és a fogyasztási magatartás változásáról.

🡻 2009/73/EK, (52) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) ⇨ új szöveg (40)⇨ A földgáz intelligens fogyasztásmérő rendszerek bevezetéséről szóló nemzeti szintű döntéshozatalkor ⇦ Llehetővé kell tenni, hogy ⌦ ez a döntés ⌫ az intelligens mérési rendszerek bevezetése gazdasági értékelésen alapuljon. ⇨ A gazdasági értékelés során az intelligens fogyasztásmérő rendszerek bevezetésének a fogyasztókat szolgáló, hosszú távú előnyeit a teljes ellátási láncra vonatkoztatva kell figyelembe venni. ⇦ Amennyiben az értékelés arra a következtetésre jut, hogy az ilyen mérési rendszerek bevezetése csak bizonyos ⇨ föld ⇦gázfogyasztású fogyasztók számára indokolt gazdaságilag és költséghatékonyság tekintetében, akkor a tagállamoknak az intelligens mérési rendszerek bevezetésekor ⌦ a bevezetéskor ⌫ ezt figyelembe kell venniük vehetik. ⇨ Az ilyen értékeléseket azonban a főbb feltételezésekben bekövetkező jelentős változásokra, valamint és a gyors technológiai fejleményekre reagálva rendszeresen, de legalább négyévente felül kell vizsgálni. ⇦ ⇩ új szöveg (41)A végső felhasználók aktív piaci részvételének támogatása céljából a bevezetendő intelligens fogyasztásmérő rendszereknek kellő figyelmet kell fordítaniuk a rendelkezésre álló releváns – többek között az adatmodell és az alkalmazási réteg szintjén történő interoperabilitást lehetővé tevő – szabványok alkalmazására, a bevált gyakorlatokra, az adatcsere fejlesztésének fontosságára, valamint a jövőbeli és innovatív energiaszolgáltatásokra. A bevezetendő intelligens fogyasztásmérő rendszerek ezenkívül nem képezheti a földgázfelhasználók szolgáltatóváltásának akadályát, valamint olyan, célnak megfelelő funkciókkal kell ellátni, amelyek révén a végső felhasználók időben hozzáférhetnek fogyasztási adataikhoz, módosíthatják energiafelhasználási szokásaikat, ezért ellentételezésben részesülhetnek, valamint energiaszámlájukon megtakarításokat érhetnek el. (42)Azoknak a tagállamoknak, amelyek nem vezetik be szisztematikusan az intelligens fogyasztásmérést a földgázrendszerben, kérésre, valamint tisztességes és észszerű feltételek mellett, továbbá az összes vonatkozó információ rendelkezésre bocsátásával lehetővé kell tenniük a fogyasztók számára az intelligens fogyasztásmérő telepítését. (43)Az intelligens fogyasztásmérő rendszerek bevezetését követően különböző adatgazdálkodási modelleket dolgoztak ki vagy dolgoznak ki jelenleg a tagállamokban. Az adatgazdálkodási modelltől függetlenül fontos, hogy a tagállamok átlátható szabályokat vezessenek be az adatokhoz való megkülönböztetésmentes hozzáféréssel, továbbá a kiberbiztonság és adatvédelem legmagasabb fokának és az adatkezelők pártatlanságának biztosításával kapcsolatban. 🡻 2009/73/EK, (51) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) (44)A minden fogyasztó számára hozzáférhető hatékony vitarendezési mechanizmusok biztosítják az erősebb fogyasztóvédelmet. A tagállamoknak a panaszok gyors és hatékony rendezését biztosító eljárásokat kell bevezetniük ⌦ biztosítaniuk ⌫. 🡻 2009/73/EK, (50) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) (50)Az energiahiány növekvő probléma a Közösségen belül. A jelenség által érintett tagállamoknak ezért, amennyiben ezt még nem tették meg, nemzeti cselekvési terveket vagy egyéb e célra alkalmas keretet kell kidolgozniuk az energiahiány megelőzésére abból a célból, hogy minél kevesebb ember kerüljön ilyen helyzetbe. A tagállamoknak minden esetben biztosítaniuk kell a védelemre szoruló felhasználók szükséges energiaellátását. Ennek során – például a szociálpolitika keretében – integrált megközelítést kell alkalmazni, amelynek szociálpolitikai vagy az épületekre vonatkozó energiahatékonysági intézkedéseket kell tartalmaznia. Ezen irányelvnek meg kell engednie a védelemre szoruló felhasználók kedvezményezését célzó nemzeti szintű politikákat. ⇩ új szöveg (45)A tagállamoknak az (EU) 2018/1999 európai parlamenti és tanácsi rendelet 3. cikke (3) bekezdésének d) pontja értelmében felismert energiaszegénység kezelése céljából – a szegénység tágabb összefüggéseit is figyelembe véve – meg kell tenniük a szükséges intézkedéseket, például társadalombiztosítási rendszerükön keresztül előnyöket kell nyújtaniuk a kiszolgáltatott helyzetben lévő felhasználók szükséges energiaellátása érdekében, vagy támogatniuk kell az energiahatékony fejlesztéseket. Ezek az intézkedések különbözőek lehetnek a kérdéses tagállamokban fennálló sajátos körülményeknek megfelelően, és tartalmazhatnak a gázszámlák fizetési feltételeire, a lakóépületek energiahatékonyságát célzó beruházásokra vagy fogyasztóvédelmi intézkedésekre – mint például a lekapcsolással összefüggő biztosítékokra – vonatkozó szociál- vagy energiapolitikai intézkedéseket. (46)Az (EU) 2018/1999 rendelet és az (EU) 2019/944 európai parlamenti és tanácsi irányelv alapján a Bizottság indikatív iránymutatást adott az energiaszegénység felméréséhez használandó megfelelő mutatókról, és meghatározta az „energiaszegénységben élő háztartások jelentős számának” fogalmát. (47)Az adminisztratív engedélyezési eljárások egyszerűsítésének és észszerűsítésének, valamint az engedély kiadásában illetékes hatóságok által meghozandó határozatokra vonatkozó egyértelmű határidőknek biztosítaniuk kell,