EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2020.9.30. COM(2020) 580 final A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK 2020. évi jogállamisági jelentés





A jogállamiság helyzete az Európai Unióban {SWD(2020) 300-326}



A jogállamiság segít megvédeni az embereket az erőfölényben lévők önkényuralmától. Garantálja legalapvetőbb, mindennapi jogainkat és szabadságainkat. Lehetővé teszi, hogy kinyilvánítsuk véleményünket és a szabad sajtóból tájékozódjunk. Von der Leyen elnök értékelő beszéde az Unió helyzetéről (2020) 1.Bevezetés Az Európai Unió közös értékeken, többek között az alapvető jogokon, a demokrácián és a jogállamiságon alapul. Ezek képezik társadalmaink és közös identitásunk alapját. Egyetlen demokrácia sem virágozhat az alapvető jogok és a polgári szabadságjogok védelmét garantáló független bíróságok nélkül, sem pedig aktív civil társadalom, valamint szabad és plurális média nélkül. Világviszonylatban is elismert, hogy az EU nagyon magas szintű normákkal rendelkezik ezeken a területeken. Ugyanakkor ezeket a magas szintű normákat nem mindig egyöntetűen alkalmazzák, javításokat lehet eszközölni, és mindig fennáll a visszalépés kockázata. Az összes uniós intézmény és tagállam közös felelőssége, hogy kiálljanak alapvető értékeinkért: ebben mindegyiküknek részt kell vennie. Mi a jogállamiság? Az Európai Unióról szóló szerződés 2. cikke szerint a jogállamiság olyan közös érték, amelyet valamennyi tagállam magáénak vall. A jogállamiság értelmében valamennyi közhatalmi jogosítványt kizárólag törvényes korlátok között, a demokrácia értékeinek és az alapvető jogoknak megfelelően, független és pártatlan bíróságok felügyelete mellett alkalmaznak. A jogállamiság olyan elveket foglal magába, mint a törvényesség, amely az átlátható, elszámoltatható, demokratikus és plurális törvényhozási eljárást jelenti; a jogbiztonság; a végrehajtó hatalom önkényességének tilalma; a független és pártatlan bíróságok által biztosított hatékony bírói jogvédelem, ideértve az alapvető jogok tiszteletben tartását is; a hatalmi ágak szétválasztása és a törvény előtti egyenlőség. Ezeket az elveket az Európai Unió Bírósága és az Emberi Jogok Európai Bírósága is elismerte. Emellett az Európa Tanács olyan normákat dolgozott ki, illetve olyan véleményeket és ajánlásokat fogalmazott meg, amelyek megalapozott iránymutatással szolgálnak a jogállamiság előmozdításához és fenntartásához. A jogállamiság egy megszilárdult elv. Bár a tagállamok eltérő nemzeti identitással, jogrendszerekkel és hagyományokkal rendelkeznek, a jogállamiság elvének lényegi tartalma az egész EU-ban azonos. A jogállamiság tiszteletben tartása elengedhetetlen ahhoz is, hogy a polgárok és a vállalkozások megbízzanak a közintézményekben, és a polgárok minden tagállamban támogatják a jogállamiság alapvető elveit. A jogállamiság minden polgár életére közvetlen hatással van. Megléte alapvető feltétele annak, hogy biztosítható legyen a törvény előtti egyenlő bánásmód és az uniós polgárok jogainak védelme. Alapvető fontosságú az uniós jogszabályok és szakpolitikák végrehajtásához, és központi eleme az egyenlőség, a lehetőségek és a társadalmi méltányosság Uniójának. A 2020. évi különleges körülmények újabb kihívást jelentenek a polgárok jogai tekintetében, ugyanis a Covid19-világjárvány kezelése érdekében korlátozni kellett szabadságainkat, például a mozgás szabadságát, a gyülekezési szabadságot vagy a vállalkozás szabadságát. A jogállamiság tiszteletben tartását biztosító hatékony nemzeti fékek és ellensúlyok alapvetően fontosak ahhoz, hogy a jogainkat érintő ilyen jellegű korlátozások a szükséges és arányos mértékre korlátozódjanak, időben korlátozottak legyenek, és a nemzeti parlamentek és bíróságok felügyelete mellett valósuljanak meg. A jogállamiság megerősítése: az Unió hatékony működésének zálogát képező prioritás Az EU alapja a jogállamiság. A jogállamiságot érő fenyegetések Uniónk jogi, politikai és gazdasági alapjait veszélyeztetik. Az egyik tagállamban tapasztalható hiányosságok más tagállamokat és az EU egészét is érintik. A jogállamiság elvének tiszteletben tartása minden egyes tagállam elsődleges felelőssége, azonban az Uniónak minden esetben közös érdeke és feladata a jogállamisággal kapcsolatos problémák megoldásában való részvétel, bárhol is jelenjenek meg azok. Amint azt az Európai Tanács nemrégiben hangsúlyozta, a jogállamiság tiszteletben tartása emellett központi eleme a belső piac működésének, a kölcsönös bizalmon és elismerésen alapuló igazságügyi együttműködésnek, továbbá az Unió pénzügyi érdekei védelmének is. Ahhoz, hogy az EU sikeresen a fenntartható és reziliens fellendülés pályájára állhasson, elengedhetetlen, hogy eszközei a jogállamiság keretei között működhessenek. Az EU számára a jogállamiság a határain túl is fontos. Az EU továbbra is szilárd és következetes megközelítés érvényesítésére törekszik annak érdekében, hogy belső jogállamisági politikái összhangban legyenek azzal, ahogyan a jogállamiság a csatlakozásra váró és a szomszédos országokkal kialakított együttműködésben, valamint a kétoldalú, regionális és többoldalú szinten folytatott valamennyi külső tevékenységben jelen van. Az Egyesült Nemzetek Alapokmányába és a nemzetközi közjogba foglalt egyetemes értékektől és elvektől vezérelve az EU világszerte rendületlenül védelmezi az emberi jogokat, a demokráciát és a jogállamiságot, amint azt az emberi jogokra és a demokráciára vonatkozó, a 2020 és 2024 közötti időszakra szóló új uniós cselekvési terv is tanúsítja. Ez az uniós fellépés összhangban áll a fenntartható fejlődési célokkal. A jogállamiság világszintű védelmezése kiterjed a nemzetközi és regionális szervezetekkel – például az ENSZ-szel, az Európa Tanáccsal és az Európai Biztonsági és Együttműködési Szervezettel – folytatott jogállamisági kérdésekkel kapcsolatos együttműködés megerősítésére is. Az elmúlt évtizedben az EU számos eszközt dolgozott ki és vizsgált meg a jogállamiság érvényre juttatásának elősegítése érdekében. Az egyes tagállamokban a jogállamisággal kapcsolatban jelentkező súlyos kihívások további uniós és nemzeti szintű vitákat váltottak ki arról, hogy miként lehetne megerősíteni az EU-nak az ilyen helyzetek kezelésére irányuló képességét. 2019. júliusi közleményében a Bizottság azt javasolta, hogy az EU és tagállamai fokozzák a jogállamiságot alátámasztó szilárd politikai és jogi kultúra előmozdítására irányuló erőfeszítéseiket, és dolgozzanak ki olyan eszközöket, amelyek megakadályozzák a jogállamisággal kapcsolatos problémák kialakulását vagy súlyosbodását. Az európai jogállamisági mechanizmus Von der Leyen elnök politikai iránymutatása kifejezésre juttatta azt a szándékot, hogy a jogállamiság megerősítésére irányuló közös uniós és tagállami elkötelezettség érvényre juttatásának alapvető alkotóelemeként egy új, átfogó jogállamisági mechanizmus jöjjön létre. A mechanizmus működtetése éves ciklusokban történik, és célja a jogállamiság előmozdítása és a problémák kialakulásának vagy súlyosbodásának megelőzése. A mechanizmus a jogállamiság tiszteletben tartását közvetlenül befolyásoló területekkel (igazságszolgáltatási rendszer, korrupcióellenes keret, médiapluralizmus és -szabadság, a fékekkel és ellensúlyokkal kapcsolatos egyéb intézményi kérdések) kapcsolatos kérdések és a bekövetkező jelentős fejlemények jobb megismerésére és megértésére összpontosít. A kihívások azonosítása segíteni fogja a tagállamokat abban, hogy a Bizottság, a többi tagállam és az érdekelt felek, például a Velencei Bizottság közreműködésével és támogatásával olyan megoldásokat találjanak, amelyek megóvják a jogállamiságot. A nemzeti hatóságokkal és az érdekeltekkel való szoros párbeszéden alapuló megközelítés átláthatóságot biztosít, és objektíven és pártatlanul valamennyi tagállamra kiterjed. A Bizottság mindezt évente összefoglalja egy jogállamisági jelentésben, amely 27 országfejezetbe foglalt tagállamonkénti értékelést tartalmaz. Ez a jogállamisági mechanizmus tovább erősíti és kiegészíti azokat az egyéb uniós eszközöket, amelyek a hatályuk alá tartozó területeken arra ösztönzik a tagállamokat, hogy hajtsanak végre strukturális reformokat. Ilyenek többek között az uniós igazságügyi eredménytábla és az európai szemeszter, valamint az új Next Generation EU eszköz. Az éves jelentésben szereplő értékelések referenciaként szolgálnak az említett eszközök számára. Az uniós jogállamisági eszköztár egyéb elemei szükség esetén továbbra is hatékony és arányos reagálást biztosítanak a jogállamiságot érő kihívásokra.

A jogállamisági mechanizmus amellett, hogy a párbeszéd útján elmélyíti a közös értelmezést, keretet biztosít majd ahhoz, hogy a Bizottság támogatást nyújtson a tagállamok és a nemzeti érdekelt felek számára a jogállamiságot érintő kihívások megoldásához. Számos eszköz és alap segíti elő a strukturális reformokat technikai segítségnyújtás útján, valamint a közigazgatás, az igazságszolgáltatás, a korrupció elleni küzdelem és a médiapluralizmus terén megvalósuló projektek finanszírozása révén. Az európai dimenzióval rendelkező projektek esetében egyedi és közvetlen támogatások is rendelkezésre állnak a civil társadalom és a (például igazságszolgáltatási vagy újságírói) hálózatok számára. A reformok profitálhatnak az elismert nemzetközi szervek, például az Európa Tanács szakismeretéből, valamint a más tagállamok gyakorlati szakembereivel folytatott eszmecserékből is. A jogállamisággal kapcsolatos uniós munka elmélyítéséhez az uniós intézmények és a tagállamok közötti szoros és lankadatlan együttműködésre van szükség. Az európai jogállamisági mechanizmusnak az az egyik fő célkitűzése, hogy ösztönözze az intézményközi együttműködést, és valamennyi uniós intézményt arra bátorítsa, hogy saját intézményi szerepének megfelelően járuljon hozzá ahhoz. Ez az európai jogállamisági mechanizmus központi eleme, és tükrözi az Európai Parlament és a Tanács régóta tanúsított kiemelt érdeklődését a kérdés iránt. Ezt a célt szolgálja a mechanizmus közös és objektív alapja, amely valamennyi tagállamot egyformán vizsgál. A Bizottság várakozással tekint a két intézményben jelenleg folyó munka támogatása elé, beleértve az Európai Parlament készülőben lévő állásfoglalásából fakadó intézkedéseket is. Az európai jogállamisági mechanizmus elősegíti majd a jogállamiságról folytatott uniós szintű megbeszélések észszerűsítését és az intézményközi együttműködés megerősítését, lehetővé téve az Európai Parlament és a Tanács éves ritmushoz igazodó munkavégzését, a strukturált és célzott fellépést, valamint a nemzeti parlamentekkel való együttműködést. A jogállamisági mechanizmus az egyik eleme annak a tágabb uniós szintű törekvésnek, amely a demokrácia, az egyenlőség, valamint az emberi jogok – köztük a kisebbségekhez tartozó személyek jogai – tiszteletben tartásának értékeit hivatott megerősíteni. Ezt egy sor jövőbeni kezdeményezés fogja kiegészíteni, köztük az európai demokráciáról szóló cselekvési terv, az Alapjogi Charta végrehajtására vonatkozó megújult stratégia és a legkiszolgáltatottabbak szükségleteinek kielégítésére irányuló célzott stratégiák, amelyek célja egy olyan társadalom kialakításának előmozdítása, amelyben a pluralizmus, a megkülönböztetésmentesség, az igazságosság, a szolidaritás és az egyenlőség alapértéknek számít. Az első jogállamisági jelentés A Bizottság célja, hogy e jelentés révén – beleértve a tagállamspecifikus értékeléseket bemutató 27 országfejezetet is – ismertesse a tagállamokban fennálló helyzet azon első kulcselemeit, amelyekre a jogállamisági mechanizmus új ciklusa és a jövőbeli jelentések épülhetnek majd. Az e jogállamisági jelentés szerves részét képező 27 országfejezetben szereplő értékelést a Bizottság a tagállamokkal megvitatott hatókörnek és módszertannak megfelelően készítette el. A munka négy fő pillér köré összpontosult: az igazságszolgáltatási rendszer, a korrupcióellenes keret, a médiapluralizmus, valamint a fékekkel és ellensúlyokkal kapcsolatos egyéb intézményi kérdések. A módszertan mindegyik pillér esetében felidézi az értékelés szempontjából releváns uniós jogi rendelkezéseket. Hivatkozik továbbá az Európa Tanács véleményeire és ajánlásaira, amelyek hasznos iránymutatást nyújtanak. Az előkészítési folyamat során a Bizottság az említett négy területet határozta meg a jogállamiság megóvásának egymással kölcsönösen összefüggő kulcspilléreiként. A hatékony igazságszolgáltatási rendszerek és a szilárd intézményi fékek és ellensúlyok a jogállamiság tiszteletben tartásának központi elemét képezik demokráciáinkban. A jogszabályok és az erős intézmények azonban nem elegendőek. A jogállamiság a bírói függetlenség tiszteletben tartásán, a hatékony korrupcióellenes politikákon, a szabad és plurális médián, az átlátható és magas színvonalú közigazgatáson, a szabad és aktív civil társadalmon alapuló, támogató társadalmi környezetet kíván. A megelőző politikák és a helyi szintű kampányok felkeltik a polgárok figyelmét, és folyamatosan az érdeklődés középpontjában tartják a jogállamiság tiszteletben tartását. Az oknyomozó újságírás, a független média és a civil társadalom általi ellenőrzés alapvető fontosságú a döntéshozók elszámoltathatóságának fenntartásához. Ez a számos forrásra támaszkodó jelentés a Bizottság által a Tanácsban politikai szinten, valamint kétoldalú politikai és technikai szintű találkozók keretében a tagállamokkal folytatott szoros együttműködés gyümölcse. A módszertan a jogállamisági mechanizmus éves folyamatának részévé válik. Létrejött a jogállamisággal foglalkozó nemzeti kapcsolattartó pontok hálózata, amely arra hivatott, hogy segítséget nyújtson a mechanizmus és a hozzá kapcsolódó módszertan kialakításához, és folyamatos kommunikációs csatornaként működjön. A hálózat két alkalommal ülésezett. A jelentés elkészítésének folyamatában valamennyi tagállam részt vett: május elején írásbeli észrevételeket nyújtottak be, majd csatlakoztak a májustól júliusig megtartott virtuális országlátogatásokhoz. Az említett országlátogatások során a Bizottság megvitatta a jogállamisággal kapcsolatos fejleményeket a tagállamok nemzeti hatóságaival, köztük az igazságügyi és független hatóságokkal, a bűnüldöző hatóságokkal, valamint más érdekelt felekkel, például az újságíró-szövetségekkel és a civil társadalommal. E jelentés elfogadása előtt a tagállamok lehetőséget kaptak arra, hogy közöljék az országfejezetükkel kapcsolatos új ténybeli fejleményeket. A Bizottság emellett célzott konzultációt folytatott az érdekelt felekkel, amely során különféle uniós ügynökségek, európai hálózatok, nemzeti és európai civil társadalmi szervezetek és szakmai szövetségek, valamint nemzetközi és európai szereplők nyújtottak értékes horizontális és országspecifikus észrevételeket. Ezek közé tartozik az Alapjogi Ügynökség, az Igazságszolgáltatási Tanácsok Európai Hálózata, az Európai Unió Legfelsőbb Bíróságai Elnökeinek Európai Hálózata, a Nemzeti Emberi Jogi Intézmények Európai Hálózata (ENNHRI), az Európai Ügyvédi Kamarák Tanácsa (CCBE), az Európa Tanács, az Európai Biztonsági és Együttműködési Szervezet (EBESZ) és a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet (OECD), valamint a nemzeti és nemzetközi civil társadalmi szervezetek és újságíró-szövetségek. A Bizottság kvalitatív értékelésén alapuló országfejezetek a 2019 januárja óta bekövetkezett jelentős fejlemények összegzésére helyezik a hangsúlyt. Ezt az egyes pillérek szempontjából releváns jogi és intézményi keret rövid tényszerű leírása vezeti be. Az értékelés egyaránt bemutatja a kihívásokat és a pozitív fejleményeket, ideértve a bevált gyakorlatokat is. A Bizottság következetes és egységes megközelítést érvényesített azáltal, hogy minden tagállam esetében azonos módszertant alkalmazott és azonos témákat vizsgált, ugyanakkor mindenkor a helyzettel és a fejleményekkel arányosan járt el. Az országfejezeteknek nem az a célja, hogy maradéktalanul ismertessék a jogállamiság tagállami helyzetének valamennyi releváns elemét, hanem a jelentős fejleményeket kívánják bemutatni. Ezen első tapasztalatoktól és a tagállami helyzet alakulásától függően a Bizottság a következő években más releváns szempontokat is vizsgálhat vagy továbbfejleszthet a jelentésekben. Az értékelés utal az uniós jogi követelményekre, így a Bíróság ítéleteire is. Emellett az Európa Tanács ajánlásai és véleményei a normákra és bevált gyakorlatokra vonatkozó hasznos referenciakeretet biztosítanak. Az Európa Tanács úgy is hozzájárult az országfejezetekben szereplő értékeléshez, hogy áttekintést adott az érintett uniós tagállamokkal kapcsolatos közelmúltbeli véleményeiről és jelentéseiről. A jogállamisági jelentésben szereplő értékelés e párbeszédre, egyeztetési és szakértői észrevételezési folyamatra épül. Szilárd és jól dokumentált alapot biztosít az Európai Parlamenttel és a Tanáccsal folytatandó eszmecseréhez és további munkához. Az európai jogállamisági mechanizmus, amely kollektív tanulási és az uniós támogatást mozgósító folyamat, várhatóan tovább alakul és tökéletesedik majd az intézményközi viták és a tagállamokkal folytatott párbeszéd során. A Covid19-világjárvány: a jogállamiság ellenálló képességi próbája Közvetlen egészségügyi és gazdasági hatásain túl a Covid19-válság számos különféle kihívást támasztott a társadalommal, közelebbről a közigazgatási szervekkel, valamint a jogi és alkotmányos rendszerekkel szemben. A válság valós körülmények között végrehajtott stressztesztnek bizonyult a nemzeti rendszerek válság idején tanúsított ellenálló képessége szempontjából. Valamennyi tagállam rendkívüli intézkedéseket hozott a közegészség-védelem érdekében, így a legtöbb ország valamilyen szükséghelyzetet jelentett be, vagy az alkotmányos rendelkezéseken, illetve a közegészség-védelmi jogszabályokon alapuló rendkívüli szükséghelyzeti jogköröket biztosított. A fékek és ellensúlyok szokásos nemzeti rendszerének megváltoztatása vagy felfüggesztése különös kihívásokat támaszthat a jogállamiság tekintetében, és ezek a fejlemények egyes tagállamokban a nyilvános viták nagy horderejű témájává váltak. Ennek következtében a Bizottság szorosan nyomon követte a szükséghelyzeti intézkedések alkalmazását, és ez adott esetben az országfejezetekben is megjelenik. A Bizottság hangsúlyozta, hogy a válságelhárítás során tiszteletben kell tartani a szerződésekben lefektetett alapelveinket és értékeinket. A szükséghelyzeti intézkedések szempontjából többek között az a kulcskérdés, hogy azok időben korlátozottak-e, léteznek-e biztosítékok a tekintetben, hogy az intézkedések feltétlenül szükségesek és arányosak, továbbá hogy fenntartható-e a parlament és az igazságszolgáltatás által gyakorolt felügyelet, valamint a média és a civil társadalom általi ellenőrzés. Emellett rendkívül fontos, hogy a válság leginkább akut szakaszának enyhültével miként csökkentik vagy szüntetik meg fokozatosan ezeket a jogköröket. Mivel a világjárvány még mindig nem szűnt meg, a szükséghelyzeti szabályozás, illetve a szükséghelyzeti intézkedések számos tagállamban továbbra is hatályban vannak. Ezért a Bizottságnak folytatnia kell a nyomon követést. Nemzetközi szervezetek is vizsgálják a helyzetet, az Európai Parlament pedig felkérte a Velencei Bizottságot, hogy nyilvánítson véleményt a tagállamokban hozott intézkedésekről és azoknak a demokráciára, a jogállamiságra és az alapvető jogokra gyakorolt hatásáról. A válságra adott reakciók azt mutatták, hogy a nemzeti rendszerek összességében erős ellenálló képességgel rendelkeznek Sok tagállamban a bíróságok ellenőrizték a szükséghelyzeti intézkedéseket, valamint politikai és jogi vitákra került sor arról, hogy az alkalmazott szükséghelyzeti szabályozások indokoltak és arányosak, a döntések pedig jogszerűek voltak-e, továbbá hogy a megfelelő eljárásokat és eszközöket alkalmazták-e. A folyamatos bizottsági nyomon követés és a nemzeti viták során már több olyan megállapítás és megfontolás kikristályosodott, amelyek további adalékul szolgálhatnak a nemzeti vitákhoz és javíthatják a jogi és politikai reagálást. Az egyik ilyen szempont, hogy milyen a jogállamiság kultúrája, valamint a fékek és ellensúlyok rendszerébe vetett bizalom mértéke a tagállamokban. Ez különösen a nemzeti intézmények közötti szerepmegosztást és lojális együttműködést, a parlamenti ellenőrzés szerepét, valamint a polgárokra vonatkozó konzultációs és átláthatósági szabályok fenntartásának lehetőségeit érinti. A Covid19-világjárvány rávilágított annak fontosságára, hogy a közegészség-védelemhez szükséges sürgős és hatékony döntéshozatal ne jelentse a fékek és ellensúlyok – köztük a parlamentek – megkerülését, kiváltképpen akkor, ha az intézkedések az egész lakosság egészének alapvető szabadságait és jogait érintik. Egy második szempont, hogy milyen következményekkel jár mindez a médiának és a civil társadalomnak a demokratikus ellenőrzés gyakorlása terén kifejtett tevékenységére. Amennyiben a szükséghelyzeti jogkörök gyengítik a döntéshozók tevékenységét befolyásoló intézményi fékeket, még inkább fontossá válik az állami döntéseknek a média és a civil társadalom általi ellenőrzése. Egyes tagállamokban azonban a média és a civil társadalom új akadályokba ütközik. Az ilyen helyzetek többek között hozzájárulnak a dezinformáció terjedéséhez és a hatóságokba vetett bizalom csökkenéséhez, ami káros a jogállamiságra nézve. Egy harmadik szempont az igazságszolgáltatási rendszer ellenálló képessége. A független bírósághoz forduláshoz és a bírósági felülvizsgálathoz való jog a jogállamiság alapvető eleme. Az uniós jog alkalmazása során uniós bíróságként is működő nemzeti bíróságok részleges bezárása komoly sebezhetőséget tárt fel. Számos tagállam hozott intézkedéseket a pandémia hatásának csökkentésére, és a közösségi kontaktusok korlátozását előíró szabályok vagy videokonferencia-technikák alkalmazásával újra tudta indítani a bírósági tárgyalásokat. A világjárvány több tagállamban az eljárások digitalizálásának is lendületet adott. Ezek a megfontolások tükrözik a jogállamisággal kapcsolatban egyes tagállamokban lefolytatott általánosabb vitákat, amelyek nemzeti rendszereik ellenálló képességével foglalkoztak. Így a Covid19-világjárvány rávilágított arra, hogy a jogállamiság miként gyakorol közvetlen hatást az emberek mindennapi életére. 2. A tagállamok jogállamisági helyzetének legfontosabb elemei

A tagállamok alkotmányos, jogi és politikai rendszerei általában magas szintű jogállamisági normákat jelenítenek meg. A jogállamiság alapvető elveit – a jogszerűséget, a jogbiztonságot, a végrehajtó hatalom önkényes gyakorlásának tilalmát, a független és pártatlan bíróságok általi hatékony igazságügyi védelmet, beleértve az alapvető jogok tiszteletben tartását, a hatalmi ágak szétválasztását és a törvény előtti egyenlőséget – rögzítették a nemzeti alkotmányokban és megjelenítették a jogszabályokban. Előfordulnak azonban olyan komoly kihívások is, amelyek próbára teszik a jogállamiság biztosítékainak ellenálló képességét, és így feltűnőbbé válnak a hiányosságok. A következő négy szakaszban a mechanizmus céljából meghatározott négy pillért vizsgálva kiemeljük a jelentős közös témákat és trendeket, a konkrét kihívásokat és a pozitív fejleményeket. Az országfejezetekben szereplő, mind a 27 tagállamra kiterjedő értékelés alapján példaként bemutatjuk a különösen kiemelkedő tagállami fejleményeket. A cél a jogállamiság megszilárdításáról szóló konstruktív vita ösztönzése, és valamennyi tagállam bátorítása arra, hogy vizsgálják meg, miként lehetne megoldani a kihívásokat és okulni egymás tapasztalataiból, valamint annak bemutatása, hogy hogyan lehet tovább erősíteni a jogállamiságot a nemzeti hagyományok és sajátosságok maradéktalan tiszteletben tartása mellett. 2.1. Igazságszolgáltatási rendszerek A hatékony igazságszolgáltatási rendszerek elengedhetetlenek a jogállamiság megőrzéséhez. A nemzeti jogrendszer által követett modelltől és az annak alapjául szolgáló hagyományoktól függetlenül az igazságszolgáltatás eredményességét annak függetlensége, minősége és hatékonysága határozza meg. Bár a tagállami igazságszolgáltatás szervezetének kialakítása nemzeti hatáskörbe tartozik, a tagállamoknak hatáskörük gyakorlásakor gondoskodniuk kell arról, hogy a nemzeti igazságszolgáltatási rendszereik hatékony jogvédelmet nyújtsanak. A nemzeti bíróságok függetlensége alapvető fontosságú e bírói jogvédelem biztosításához. A nemzeti bíróságok gondoskodnak az uniós jog által biztosított jogok és kötelezettségek hatékony érvényesítéséről. Amint az Európai Unió Bírósága ismételten kifejtette, az uniós jognak való megfelelést biztosító hatékony bírói jogvédelem megléte lényegi eleme a jogállamiságnak. A hatékony igazságszolgáltatási rendszerek emellett megalapozzák a kölcsönös bizalmat, amely szilárd kiindulópontot jelent a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló közös térség, a beruházásbarát környezet, a hosszú távú fenntartható növekedés és az Unió pénzügyi érdekeinek védelme számára. Az Európai Unió Bírósága tovább pontosította az uniós jogból fakadó követelményeket a bírói függetlenség tekintetében. Az Emberi Jogok Európai Bírósága ítélkezési gyakorlata szintén meghatároz olyan alapvető normákat, amelyeket tiszteletben kell tartani a bírói függetlenség megóvása érdekében. Az igazságszolgáltatási rendszer működése kiemelt helyen szerepel a nemzeti politikai napirendekben, amit az is igazol, hogy szinte minden tagállam elindított igazságügyi reformokat, még ha azok célja, hatóköre, formája és végrehajtási állapota országonként eltérő is. A reformtörekvések az alkotmányos berendezkedés strukturális megváltoztatásától – így igazságszolgáltatási tanács vagy új bíróságok felállításától – konkrét operatív intézkedésekig, például a bírósági ügyviteli rendszer digitalizálásáig terjednek. A párbeszéd során az derült ki, hogy a tagállamok szoros figyelemmel kísérik a más tagállamokban zajló reformokat és a jogállamisággal kapcsolatos fejleményeket, valamint az Európai Unió Bírósága és az Emberi Jogok Európai Bírósága ítélkezési gyakorlatának alakulását. A bírói függetlenség megítélése az EU-ban A vállalatok és a lakosság körében 2020-ban végzett Eurobarométer felmérések szerint jellemzően ugyanazok a tagállamok találhatók a skála felső, illetve alsó végén. A legutóbbi Eurobarométer felmérés azt jelzi, hogy hat tagállamban a közvélemény nagyon jónak tartja a bírói függetlenséget (75 % felett). Ez a megítélés többé-kevésbé stabil maradt az elmúlt négy év során. Ugyanakkor az elmúlt évben kilenc tagállamban romlott a függetlenség megítélése, néhány tagállamban pedig változatlanul nagyon rossznak tartják a bírói függetlenséget (30 % alatt). Folyamatban vannak a bírói függetlenség strukturális biztosítékainak megerősítésére irányuló erőfeszítések Több tagállamban folynak olyan erőfeszítések, amelyek célja a bírói függetlenség megerősítése és a végrehajtó, illetve a törvényhozó hatalom igazságszolgáltatásra gyakorolt befolyásának csökkentése. Ezek közé tartozik a független nemzeti igazságszolgáltatási tanács létrehozása vagy megerősítése. A bírák kinevezésének módja az egyik olyan elem, amely hatással lehet a bírói függetlenségre és arra, hogy a nyilvánosság milyennek érzékeli a függetlenséget. Több tagállam olyan reformokat tervez vagy fogadott el, amelyek arra irányulnak, hogy szorosabban bevonják az igazságszolgáltatást az eljárásba vagy egyértelmű kritériumokat, illetve bírósági felülvizsgálati mechanizmusokat határozzanak meg. A bírákkal és ügyészekkel szembeni fegyelmi eljárások reformja szintén azt igazolja, hogy kiemelt figyelmet fordítanak arra a szükséges egyensúlyra, amely lényegi garanciák biztosítása mellett fenntartja az elszámoltathatóságot. Máltán például a Parlament számos reformot fogadott el a közelmúltban a bírói függetlenség megerősítése céljából. A Csehországban kidolgozás alatt álló reformok célja, hogy fokozzák a bírák kinevezésének, előléptetésének és felmentésének átláthatóságát. Cipruson 2019 júliusa óta új, részletes kritériumok vonatkoznak a bírák kinevezésére, és jelenleg tárgyalások folynak a további módosításokról. Lettországban a bírói függetlenség megerősítése érdekében új hatásköröket biztosítottak az Igazságszolgáltatási Tanács számára. Azokban a tagállamokban, ahol hagyományosan jónak vagy akár nagyon jónak tartják a bírói függetlenséget, szintén léteznek olyan viták, mérlegelési folyamatok és reformtervek, amelyek a bírói függetlenség jogi és alkotmányos biztosítékait hivatottak megerősíteni. Azok a tagállamok, ahol a hatalmi ágak szétválasztása és a bírói függetlenség tiszteletben tartása inkább a politikai hagyományok részét képezte, nem pedig részletes jogi biztosítékokra épült, arról számoltak be, hogy a más tagállamokban bekövetkezett fejlemények jelentették az egyik okát annak, hogy a formálisabb rendszerek alkalmazása felé mozdultak el. Írországban például 2019 végén független Bírói Tanácsot hoztak létre a bírói függetlenség megóvása érdekében. Luxemburgban az Alkotmány tervezett felülvizsgálatának célja a bírói függetlenséget megerősíteni hivatott új elemek bevezetése. Finnországban 2020 januárjában a bíróságok igazgatásáért felelős független hivatal, a Nemzeti Bírósági Igazgatási Hivatal vett át egyes, korábban az Igazságügyi Minisztérium által ellátott feladatokat. Hollandiában reformokat terveznek annak érdekében, hogy korlátozzák a végrehajtó és a törvényhozó hatalom befolyását a Legfelsőbb Bíróság bíráinak és az Igazságszolgáltatási Tanács tagjainak kinevezésére. Svédországban a szükséges jogalkotási és alkotmányos reformokra irányuló javaslatok kidolgozása céljából 2020 februárjában felállították „A demokrácia és a bírói függetlenség védelmének megerősítésével” foglalkozó vizsgálóbizottságot. Egyre intenzívebb vita folyik az ügyészségnek a végrehajtó hatalomtól való függetlenségéről, mivel az komoly kihatással van a bűnözés és a korrupció elleni küzdelemre vonatkozó képességre Jóllehet az EU-n belül nem létezik egységes modell az ügyészség intézményi kialakítására, a különböző szintű ügyészek kinevezésére, felmentésére vagy a velük szembeni fegyelmi eljárásokra nézve, az intézményi biztosítékok segítségével elérhető, hogy az ügyészség kellően független és az indokolatlan politikai nyomásgyakorlástól mentes legyen. Az Emberi Jogok Európai Bírósága egyik közelmúltbeli ítéletében kiemelte, hogy az ügyészség függetlensége az igazságszolgáltatás függetlensége megőrzésének kulcseleme. Folyamatban vannak az ügyészség függetlenségének megerősítését célzó reformok Máltán , ahol teljesen különálló ügyészséget hoznak létre, megszüntetve azt a hagyományos helyzetet, hogy a legfőbb ügyész a kormány jogi tanácsadójaként is eljár. Ciprus szintén jogszabályi változtatásokat készít elő, amelyek célja a Köztársasági Jogi Hivatal átalakítása a hivatalon belüli különálló, autonóm igazgatóságok létrehozásával. Egyes tagállamokban, például Németországban és Ausztriában vitatémává vált a végrehajtó hatalomnak az a jogosultsága, hogy akár egyedi ügyekben is utasítsa az ügyészséget, különösen az Európai Unió Bíróságának az európai elfogatóparancsra vonatkozó ítélkezési gyakorlatát követően. Lengyelországban különös aggodalmat keltett a legfőbb ügyészi hivatalt is betöltő igazságügyi miniszter kettős szerepe, mivel az növeli a politikai befolyással szembeni kiszolgáltatottságot az ügyészség szervezete és az ügyek kivizsgálása tekintetében. Egyes tagállamokban a legfőbb ügyésznek az alacsonyabb rangú ügyészek vonatkozásában betöltött szerepe is vet fel aggályokat. Bulgáriában például még véglegesíteni kell a legfőbb ügyész hatékony elszámoltathatóságára vonatkozó szabályozással kapcsolatos, régóta meglévő aggályok eloszlatására hivatott jogalkotási eljárásokat. Az igazságszolgáltatás függetlensége néhány tagállamban továbbra is aggodalomra ad okot Annak ellenére, hogy számos tagállam reformtörekvéseket tett az igazságszolgáltatás függetlenségének megerősítésére, a fejlemények néhány tagállamban aggodalomra adnak okot. Ezek az aggályok intenzitásukban és hatókörükben, valamint a vonatkozó intézkedések típusát illetően eltérőek. Az igazságszolgáltatási tanácsok feladataik ellátására való képességével kapcsolatos aggályoktól az olyan rendszerszintű aggályokig terjednek, mint a végrehajtó és törvényhozó hatalmi ágnak az igazságszolgáltatási rendszerek – köztük az alkotmánybíróságok vagy a legfelsőbb bíróságok – működésére gyakorolt növekvő befolyása. E fejlemények némelyike arra késztette a Bizottságot, hogy kötelezettségszegési eljárást indítson vagy az EUSZ 7. cikkének (1) bekezdése szerinti eljárások keretében aggodalmát fejezze ki. Egyes tagállamokban a változás iránya komoly aggályokat vetett fel a reformoknak az igazságszolgáltatás függetlenségére gyakorolt hatását illetően. Ez volt az egyik olyan kérdés, amelyet az Európai Parlament által Magyarországgal szemben kezdeményezett, az EUSZ 7. cikkének (1) bekezdése szerinti eljárás felvetett. Konkrétan, a független Országos Bírói Tanács szembesül kihívásokkal a bíróságok igazgatásáért felelős Országos Bírósági Hivatal elnöke hatáskörének kiegyensúlyozása terén; az új elnök megválasztása megnyithatja az utat a megerősített együttműködés előtt. További aggályok merültek fel azokkal az új szabályokkal kapcsolatban, amelyek lehetővé teszik, hogy az Országgyűlés által megválasztott Alkotmánybíróság tagjait a rendes kinevezési eljárástól eltérve nevezzék ki a Legfelsőbb Bíróságra. Lengyelország 2015 óta végrehajtott igazságügyi reformjai mind hazai, mind uniós szinten jelentős vitákat váltottak ki, és komoly aggályokat vetettek fel, amelyek közül több továbbra is fennáll. Ez arra késztette a Bizottságot, hogy 2017-ben elindítsa az EUSZ 7. cikkének (1) bekezdése szerinti eljárást, amelyet jelenleg a Tanács tárgyal. 2019-ben és 2020-ban a Bizottság két kötelezettségszegési eljárást indított az igazságszolgáltatás függetlenségének biztosítása érdekében, és a Bíróság ideiglenes intézkedéseket hozott, amelyekkel felfüggesztette a Legfelsőbb Bíróság fegyelmi tanácsának a bírákat érintő fegyelmi ügyekkel kapcsolatos hatáskörét.

Néhány más tagállam is kihívásokkal szembesül. Bulgáriában a Legfelsőbb Igazságszolgáltatási Tanács és a Legfelsőbb Igazságszolgáltatási Tanács Felügyelete összetétel és működés szempontjából szintén aggályokat vetett fel, amelyek még mindig fennállnak. Romániában a 2017–2019-ben bevezetett, a bírói függetlenségre negatív hatást gyakorló vitatott reformok továbbra is hatályban vannak. 2020-ban a kormány kifejezte elkötelezettségét aziránt, hogy a korábbi évek visszalépését követően helyreállítsa az igazságügyi reform pályáját, ami jelentősen csökkentette az igazságszolgáltatással kapcsolatos feszültségeket. Horvátországban az alacsony szintű közigazgatási kapacitás megnehezíti az Országos Bírói Tanács és az Államügyészi Tanács számára a megbízatásuk teljesítését, mivel a bírák és ügyészek kinevezésével kapcsolatos szerepük beszűkült, valamint hiányzik a vagyonnyilatkozatok ellenőrzésére szolgáló korszerűsített IT-rendszer. Szlovákiában régóta aggodalomra ad okot az igazságszolgáltatási rendszer függetlensége és integritása. 2020 áprilisában a kormány jelentős reformterveket jelentett be az igazságszolgáltatás függetlenségének és integritásának megerősítésére, valamint az alkotmánybíróság kinevezési eljárására vonatkozóan. Néhány tagállamban gyakran számolnak be a bírák és ügyészek elleni politikai támadásokról és médiakampányokról. A bírák azon jogát érintő – köztük fegyelmi – intézkedésekre is sor került, hogy szabadon nyújthatnak be előzetes döntéshozatal iránti kérelmet az Európai Unió Bíróságához. Az ilyen támadásoknak és intézkedéseknek visszatartó hatásuk lehet, és rombolhatják az igazságszolgáltatásba vetett közbizalmat, ami kihat az igazságszolgáltatás függetlenségére. A támadások számos esetben olyan bírák és ügyészek ellen irányulnak, akik nyilvánosan elítélő véleményt fogalmaznak meg azokkal a fejleményekkel kapcsolatban, amelyek az igazságszolgáltatás egészét károsíthatják. Az Emberi Jogok Európai Bírósága a közelmúltban hozott, 2020. május 5-i határozatában megerősítette az ügyészek és bírák véleménynyilvánítási szabadságát az igazságszolgáltatást érintő jogalkotási reformokról, és általánosságban az igazságszolgáltatás függetlenségét érintő kérdésekről szóló nyilvános vitákban való részvétel tekintetében. A Covid19-világjárvány miatt még hangsúlyosabbá vált az igazságszolgáltatási rendszerek digitalizálásának fontossága. A tagállamok évek óta törekednek arra, hogy a lehető legjobban kihasználják az információs és kommunikációs technológiai eszközöket a bíróságoknak a felekkel és az ügyvédekkel való kommunikációjának megkönnyítése, a munkateher hatékony kezelése és az átláthatóság növelése érdekében, ideértve a bírósági határozatokhoz való online hozzáférést is. A tagállamokban számos kezdeményezés van folyamatban annak érdekében, hogy valódi javulást érjenek el az igazságszolgáltatási rendszereket igénybe vevők számára. A Covid19-világjárvány további lendületet adott ezeknek az erőfeszítéseknek, rámutatva a reformok felgyorsításának fontosságára az igazságügyi intézmények ügykezelésének digitalizálása, a felekkel és ügyvédekkel folytatott információ- és dokumentumcsere, valamint az igazságszolgáltatáshoz való folyamatos és könnyű hozzáférés érdekében. Számos kezdeményezés indul, amelyek lehetővé teszik a bíróságokat igénybe vevők számára, hogy online nyomon kövessék az eljárás szakaszait, vagy olyan szabványnak megfelelően modellezzék az ítéleteket, amely lehetővé teszi azok gépi olvashatóságát. Néhány tagállam már igen nagy előrehaladást ért el az ilyen rendszerek bevezetése terén. Észtországban és Lettországban például az igazságügyi rendszereket a bíróságokon alkalmazott legfejlettebb információs és kommunikációs technológiák jellemzik. Ezek nagy fokú hozzáférhetőséget és rugalmasságot biztosítanak a bírósági felhasználás során, és nagyban hozzájárultak ahhoz, hogy a bíróságok a Covid19-világjárvány alatt viszonylag kevés zavarral folyamatosan működtek. Szlovéniában magas szintű az igazságszolgáltatási rendszer ügyvitelének digitalizációja, és további fejlesztések folynak a bíróságok és a felek közötti elektronikus kommunikáció javítása érdekében. Magyarországon is magas szintet ért el az igazságszolgáltatás digitalizálása, és a közzétett ítéletekhez való online hozzáférés tekintetében széles körben rendelkezésre állnak elektronikus eszközök. Portugáliában a polgári perrendtartás módosítása minden polgári eljárásban bevezette az „alapértelmezésben digitális” elvet. Olaszországban folyamatban van a polgári eljárás reformja, amely kizárólagos online benyújtásról és az elektronikus eszközök szélesebb köréről rendelkezik, ideértve a bírósági illetékek online megfizetését is. A Bizottság a helyreállítási tervvel összefüggésben hangsúlyozta az igazságszolgáltatási rendszerek digitalizációjának fontosságát. Ezeket az erőfeszítéseket a jövőben a Digitális Európa program és a Next Generation EU eszköz révén lehetne támogatni. Az igazságszolgáltatásba való beruházásra minden eddiginél nagyobb szükség van a hatékonysággal kapcsolatos kihívások kezeléséhez Az eredményes igazságszolgáltatási rendszerek megfelelő humán- és pénzügyi erőforrásokra támaszkodnak. Míg az igazságszolgáltatási rendszerre fordított kormányzati kiadások általában nőnek, számos tagállamban az igazságszolgáltatásnak korlátozott erőforrásokkal kell működnie. Az igazságszolgáltatási rendszerekbe való beruházás nélkülözhetetlen az egyes tagállamok előtt álló hatékonysági kihívások kezeléséhez is. Az igazságszolgáltatási rendszerekben az elhúzódó eljárásokat és ügyhátralékokat megfelelő intézkedésekkel kell kezelni. A Covid19-válság gazdasági és társadalmi hatásai rávilágítottak arra, hogy meg kell erősíteni az igazságszolgáltatási rendszer rezilienciáját, nevezetesen azért, mert az ügyteher várhatóan növekedni fog. Az alacsony hatékonyság miatt bizalmatlanság alakulhat ki az igazságszolgáltatási rendszerek iránt, ami ürügyként szolgálhat a jogállamiságot érintő nem megfelelő igazságügyi reformokra. Az igazságszolgáltatási rendszerek hatékonyságának és minőségének erősítésére irányuló, az üzleti környezet javát szolgáló tervezett beruházásokat a Next Generation EU programok és a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz segítheti elő. Egyes tagállamokban a kormányprogramokban hivatalosan elismerték a további források szükségességét. Németország például egy „jogállamisági paktumot” hajt végre, amely jelentős kiegészítő forrásokat tartalmaz mind szövetségi, mind tartományi (Länder) szinten. Az ausztriai és franciaországi kezdeményezések szintén az igazságszolgáltatási rendszer forrásainak növelését célozzák. 2.2 Korrupcióellenes keret A korrupció elleni küzdelem elengedhetetlen a jogállamiság fenntartásához. A korrupció minden szinten aláássa az állam és a hatóságok működését, és kulcsfontosságú tényező a szervezett bűnözésben. Az eredményes korrupcióellenes keretek, az átláthatóság és integritás az állami hatalom gyakorlása terén erősítheti a jogrendszereket és a hatóságokba vetett bizalmat. A korrupció elleni küzdelemnek a korrupciónak az adott országban való előfordulási gyakoriságára és formájára vonatkozó bizonyítékokon, a korrupciót lehetővé tevő feltételeken, valamint a korrupció megelőzésére, felderítésére és szankcionálására felhasználható jogi, intézményi és egyéb ösztönzőkön kell alapulnia. A korrupció elleni küzdelem nem szűkíthető le mindenki által egységesen alkalmazható intézkedéscsomagokra. Figyelembe kell vennie sajátos kockázati tényezőket is, amelyek tagállamonként eltérőek lehetnek. Mindazonáltal valamennyi tagállamnak rendelkeznie kell a korrupció megelőzésére, felderítésére, megfékezésére és szankcionálására szolgáló eszközökkel. Az EU már régóta elismeri, hogy olyan átfogó megelőzési stratégiákra van szükség, amelyek a társadalom valamennyi csoportjában növelik az átláthatóságot és az integritást, és a kiváltó okokra összpontosítanak. E stratégiáknak a fenyegetések, sebezhetőségek és kockázati tényezők értékelésén kell alapulniuk. A korrupció elleni küzdelem uniós megközelítésének hasonlóan részét képezi a minden szinten megnyilvánuló igény az integritással kapcsolatos megbízható és eredményes intézkedések, a korrupció megelőzésére szolgáló hatékony rendszerek, valamint az eredményes, elszámoltatható és átlátható közintézmények iránt. A korrupció elleni küzdelem átfogó megközelítésének a megelőző és megakadályozó intézkedések kombinációján kell alapulnia. Ehhez szükség van független és pártatlan igazságszolgáltatási rendszerekre, amelyek pártatlan vizsgálatok és büntetőeljárások lefolytatásával eredményesen érvényesítik a korrupcióellenes jogszabályokat, valamint hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciókra, köztük a korrupcióból származó bevételek hatékony visszafizettetésére. Ehhez szilárd jogi és intézményi keretre, megfelelő közigazgatási és igazságszolgáltatási kapacitásra, valamint a jogérvényesítési intézkedésekhez politikai eltökéltségre van szükség. A független és plurális média, különösen az oknyomozó újságírás és az aktív civil társadalom fontos szerepet játszik a közügyek ellenőrzésében, az esetleges korrupció és az integritásra vonatkozó előírások megsértésének felderítésében, a tudatosság növelésében és az integritás előmozdításában. A korrupció elleni küzdelem fontos uniós dimenzióval is rendelkezik, mivel kapcsolódik az Unió pénzügyi érdekeinek védelméhez. Az Európai Ügyészség e tekintetben kulcsfontosságú szerepet fog játszani. Az elmúlt néhány évben uniós jogszabályokat fogadtak el a korrupció elleni küzdelem megerősítése érdekében, ideértve a visszaélést bejelentő személyeknek a megtorlás minden formájával szembeni védelmére vonatkozó szabályokat is. A pénzmosás elleni felülvizsgált szabályok – nevezetesen a gazdasági társaságok tényleges tulajdonosaira vonatkozó nyilvántartások létrehozása, valamint a pénzügyi információk cseréjének elősegítésére és a pénzügyi nyomozások felgyorsítására irányuló további lépések — mind jelentős hatással vannak a korrupció elleni küzdelem elősegítésére. Korrupcióérzékelés az EU-ban A korrupcióérzékelési index eredményei azt mutatják, hogy tíz tagállam a világ húsz legkevésbé korruptnak érzékelt országa közt van, és az EU átlagos pontszáma világszinten is jó. Több tagállam javította pontszámát az előző évekhez képest, míg más tagállamok továbbra is jelentősen alacsonyabb pontszámot értek el, mint más európai országok. A legfrissebb Eurobarométer korrupcióérzékelési felmérések szerint a korrupció továbbra is komoly problémát jelent az uniós polgárok és vállalkozások számára. Az európaiak több mint héttizede (71 %) véli úgy, hogy országában széles körben elterjedt a korrupció, több mint négytizedük szerint (42 %) pedig országukban nőtt a korrupció szintje. Egyúttal a válaszadók mindössze 34 %-a véli úgy, hogy kormánya korrupció elleni küzdelem terén tett erőfeszítései eredményesek. Emellett az európai vállalatok több mint hattizede (63 %) véli úgy, hogy a korrupció problémája széles körben jelen van a saját országában, és a vállalatok többsége (51 %) szerint valószínűtlen, hogy hazájában elfognák vagy a rendőrségnek illetve az ügyészségnek jelentenék a korrupt személyeket vagy vállalkozásokat. Nemzeti korrupcióellenes stratégiák A stratégiai korrupcióellenes keret lehetőséget kínál arra, hogy a politikai kötelezettségvállalást és jövőképet konkrét intézkedésekre váltsák. A nemzeti korrupcióellenes stratégiák biztosíthatják, hogy az egyes jogalkotási vagy intézményi joghézagokat ne elszigetelten kezeljék, és hogy a korrupcióellenes rendelkezéseket minden érintett szakpolitikai ágazatban érvényesítsék annak érdekében, hogy azok tényleges hatást gyakoroljanak. Több tagállam fogadott el átfogó új vagy felülvizsgált korrupcióellenes stratégiát konkrét és mérhető célkitűzésekkel, világos költségvetéssel és a szakosított intézmények jól meghatározott feladataival, valamint az érdekelt felek erőteljes bevonásával. Franciaország például 2020 januárjában többéves nemzeti tervet fogadott el a korrupció elleni küzdelemről a 2020–2022 közötti időszakra, amely a korrupció megelőzési és visszaszorítási dimenzióira egyaránt kiterjed. Más tagállamok, mint Bulgária , Horvátország , Csehország , Észtország , Görögország , Olaszország , Litvánia , Románia és Szlovákia már évek óta rendelkeznek átfogó nemzeti korrupcióellenes stratégiával. Bár fontos a korrupcióellenes tervek és stratégiák kidolgozása, azok eredményes végrehajtása és nyomon követése kulcsfontosságú az előrehaladás biztosításához. Más tagállamokban folyamatban van a nemzeti korrupcióellenes stratégia kidolgozása. Írországban a kormány bejelentette, hogy eredményesebben kívánja leküzdeni a korrupciót azáltal, hogy folytatja a korrupció megelőzésére és visszaszorítására irányuló intézkedésekben részt vevő különböző állami szervek és a büntetőjogi jogérvényesítési eljárások folyamatban lévő átfogó értékelését. Portugáliában is tárgyalások folynak, és munkacsoportot hoztak létre a nemzeti korrupcióellenes stratégia előkészítésére. Finnország és Svédország , amelyek stratégiai megközelítés helyett inkább a gyakorlatokra, hagyományokra, valamint az integritás és átláthatóság magas szintű normáira támaszkodva kívánták megelőzni a korrupciót, jelenleg szintén nemzeti korrupcióellenes tervek előkészítésén dolgoznak. A büntető igazságszolgáltatási rendszer korrupció elleni küzdelemre irányuló kapacitásának megerősítése Egyes tagállamok reformokat is végrehajtottak annak érdekében, hogy büntetőjogi jogszabályaikat összhangba hozzák a nemzetközi korrupcióellenes normákkal. Lettország például a közelmúltban módosította büntetőjogát több korrupciós bűncselekmény meghatározása tekintetében, megszüntetve bizonyos korlátozásokat a vesztegetés és a befolyással üzérkedés hatályát illetően.

Az is kulcsfontosságú, hogy a büntetőjog érvényesítésével megbízott intézmények eredményesen és pártatlanul működjenek. Elengedhetetlen, hogy az igazságszolgáltatási, ügyészségi és bűnüldöző szervek rendelkezzenek a megfelelő finanszírozással, emberi erőforrásokkal, műszaki kapacitással és különleges szakértelemmel. Néhány tagállamban intézkedéseket vezettek be a korrupció elleni küzdelemre és az eredményes büntetőeljárások akadályainak csökkentésére szolgáló intézményi keret kapacitásának megerősítésére. Például a 2019 januárjában Olaszországban elfogadott korrupcióellenes törvény szigorította a korrupciós bűncselekmények szankcionálását, és az elsőfokú ítéleteket követően felfüggesztette az elévülési időt. Emellett a parlament jelenleg tárgyalja a büntetőeljárás racionalizálását célzó átfogó reformot, mivel a büntetőeljárások túlzott elhúzódása nem engedi érvényesülni a szankciók visszatartó hatását. Spanyolország is arra törekedett, hogy növelje a bűnüldözési kapacitást kiegészítői források elkülönítésével, naprakésszé tegye a büntető jogszabályokat a súlyos bűncselekményekre vonatkozó elévülési idő kiterjesztésével, és szigorúbb szankciókat vezessen be a korrupcióval kapcsolatos bűncselekményekre. Hasonlóképpen, Franciaország a közelmúltban intézkedéseket hozott a pénzügyi rendőrség átszervezésére, és egy 2020-es jelentés kimutatta, hogy a korrupcióval kapcsolatos ügyek aránya az összes ügy számához képest jelentősen nőtt. Szintén fontos a megfelelő egyensúly megteremtése a köztisztviselők kiváltságai és mentességei, valamint annak biztosítása között, hogy ezeket ne használják fel a korrupciós vádak hatékony kivizsgálásának és büntetőeljárás alá vonásának akadályozására. Görögország 2019-ben alkotmányossági felülvizsgálat keretében intézkedéseket hozott a magas szinten elkövetett korrupció büntetőeljárás alá vonása előtt álló, a mentességekhez és a különleges elévülési szabályokhoz kapcsolódó egyes fontos akadályok felszámolására. Más tagállamokban jelentős erőfeszítések folynak, gyakran konkrét kihívásokra vagy társadalmi nyomásra reagálva. Példaként említhető Málta , ahol a Daphne Caruana Galizia oknyomozó újságíró meggyilkolásával kapcsolatos folyamatban lévő nyomozás és egy külön nyilvános vizsgálat súlyos korrupciós mintákat fedett fel, és a közvélemény nyomatékosan követelte a korrupció elleni küzdelemre irányuló kapacitások megerősítését és szélesebb jogállamisági reformokat. Széles körű reformprojekt indult a hiányosságok megszüntetése és az intézményi korrupcióellenes keret megerősítése érdekében, többek között a bűnüldözés és a vádhatóság tekintetében. Hasonlóképpen Szlovákiában a kormány egy sor reformot jelentett be arra reagálva, hogy a Ján Kuciak újságíró és menyasszonya, Martina Kušnírová meggyilkolásával kapcsolatban folytatott nyomozás keretében feltárt tények általános felháborodást keltettek a közvélemény körében. A bírósági eljárások még jelenleg is folyamatban vannak. Egyes esetekben a folyamatban lévő reformok az olyan területekkel kapcsolatban felmerülő konkrét problémákra is választ adnak, mint a korrupció vagy a pénzmosás. Például Ausztriában , egyes nagy nyilvánosságot kapott korrupciós ügyeket követően a kormány esetleges reformokat tervez, hogy tovább erősítse a Számvevőszék ellenőrzését a politikai pártok finanszírozása felett. Hollandiában több kezdeményezés is folyamatban van, amelyek célja a korrupció felderítésére, kivizsgálására és büntetőeljárás alá vonására szolgáló keret további megerősítése, különösen a pénzügyi szektor tekintetében. Hollandiában a korrupcióellenes központ és a pénzügyi információs egység által végzett közös ügyirat-elemzés, amely biztosítja a know-how megosztását, valamint a korrupcióval kapcsolatos szokatlan tranzakciók hatékonyabb és szélesebb körű elemzését, jó példája a kezelendő hiányosságok azonosításának. Továbbra is kihívások mutatkoznak a nyomozások és a korrupcióra vonatkozó szankciók alkalmazása terén A valamennyi tagállamra kiterjedő egységes, naprakész és konszolidált statisztikák hiánya megnehezíti a korrupciós bűncselekményekkel kapcsolatos nyomozások és büntetőeljárások sikerének összehasonlító nyomon követését. A tagállamokban elkövetett korrupciós ügyek büntetőjogi kezeléséről szóló hivatalos statisztikákkal kapcsolatos két európai bizottsági kísérleti adatgyűjtés szerint továbbra is akadályokba ütközik, hogy EU-szerte összehasonlító adatokat gyűjtsenek a korrupciós ügyeknek a büntetőeljárás különböző szakaszaiban történő tagállami kezeléséről. A részt vevő tagállamoktól kapott adatok azt mutatják, hogy jelentős különbségek vannak a tagállamok között a bűncselekmények meghatározása, az adatok rendelkezésre állása és az adatok rögzítésének módszertana tekintetében. A nyomon követés azt mutatja, hogy több tagállamban aggályok merültek fel a korrupciós ügyek – köztük a magas szinten elkövetett korrupciós ügyek – kivizsgálásának, büntetőeljárás alá vonásának és a kapcsolódó ítélethozatalnak az eredményességét illetően. Ilyen például Bulgária , ahol a korrupcióellenes jogi és intézményi keretek reformja az illetékes hatóságok közötti együttműködés javulását eredményezte, azonban továbbra is jelentős kihívásokat kell leküzdeni, mielőtt ezek az intézmények megalapozott hírnévre tehetnek szert a pártatlanság, az objektivitás és a függetlenség tekintetében. Még mindig nem tudnak megbízható eredményeket felmutatni a magas szinten elkövetett korrupciós ügyekben hozott jogerős ítéletek terén. Horvátországban a szakosodott korrupcióellenes szolgálatok korrupció elleni küzdelemre irányuló erőfeszítéseit hátráltatja, hogy hiányoznak a szakosodott nyomozók és alacsony az igazságszolgáltatási rendszer hatékonysága, mivel a hosszadalmas bírósági eljárások és fellebbezések – a magas rangú tisztviselők elleni eljárásokban is – gyakran akadályozzák az ügyek lezárását. Hasonlóképpen Szlovákiában az elmúlt években csak kevés magas szinten elkövetett korrupciós ügyet vizsgáltak ki vagy vontak büntetőeljárás alá, és gyenge a visszaélést bejelentő személyek védelme, a szakosodott korrupcióellenes intézmények pedig csak korlátozott kapacitással rendelkeznek a nyomozás és a vádemelés terén. Mindez lényeges kihívást jelent. Csehországban , ahol jelenleg nemzeti és európai szinten is folyamatban vannak potenciális összeférhetetlenséggel és az uniós források felhasználásával kapcsolatos vizsgálatok és ellenőrzések, szintén fennállnak azzal kapcsolatban aggodalmak, hogy nem vizsgálják ki szisztematikusan a magas szinten elkövetett korrupciós ügyeket. Magyarországon noha néhány esetben folytatnak büntetőeljárást a magas szinten elkövetett korrupcióval kapcsolatosan, ezek száma még mindig nagyon alacsony, és úgy tűnik, hogy súlyos vádak felmerülése esetén folyamatosan elmarad a határozott fellépés annak érdekében, hogy nyomozást indítsanak és büntetőeljárás alá vonják a magas rangú tisztviselőket vagy közvetlen környezetüket érintő korrupciós ügyeket. A magas szinten elkövetett korrupciós ügyek kezelése szintén hiányosságokat mutat Máltán , ahol a jelentések szerint a felsővezetői feladatokat ellátó személyekkel szembeni bűntetőügyek a büntetőeljárás korai szakaszában elakadnak, és ahol a közelmúltbeli reformok a nyomozás és a büntetőeljárás alá vonás előtt álló kihívások kezelésére irányulnak. A korrupció megelőzésére és az integritásra vonatkozó keret megerősítésére irányuló intézkedések A korrupció megelőzésére irányuló politikák számos területet lefednek, ide tartoznak például az etikai szabályok, a figyelemfelhívó intézkedések, a vagyonnyilatkozatra, az összeférhetetlenségre, a belső kontrollmechanizmusokra, a lobbitevékenységre és a forgóajtó-jelenségre vonatkozó szabályok. Az átláthatóság, a közérdekű információkhoz való hozzáférés, a visszaélést bejelentő személyek védelme és a közélet tisztaságának általános kultúrája olyan kulcsfontosságú elemek, amelyek lehetővé teszik a korrupció megelőzését és felderítését. Számos tagállam hozott vagy tervez intézkedéseket hozni a megelőzési és integritási keret megerősítése érdekében. Ilyen például Bulgária , Írország , Görögország , Málta , Csehország , Lengyelország és Portugália . A folyamatban lévő jogalkotás olyan területekre terjed ki, mint a vagyonnyilatkozatokkal kapcsolatos kötelezettségek, a valamennyi köztisztviselőre (köztük a parlamenti képviselőkre) vonatkozó összeférhetetlenségi szabályok, a közhivatal átláthatósága, vagy olyan, az átláthatósággal foglalkozó egységek és hivatalok létrehozása, amelyek feladata a vagyonnyilatkozatok és az összeférhetetlenség nyomon követése és ellenőrzése. Bizonyos tagállamokban, mint Dánia , Finnország és Svédország , a korrupciómegelőzés alapvetően az integritás erős kultúráján alapul, kevés formalizált szabállyal és ellenőrzéssel. Az eredményesség érdekében ezeknek az intézkedéseknek a kockázatok és sebezhetőségek gondos felmérésén kell alapulniuk, és olyan mechanizmusokat kell tartalmazniuk, amelyek biztosítják az integritást érintő események megfelelő üldözését és nyomon követését. A megelőző intézkedések látható eredményekhez vezetnek, ha egy átfogó megközelítés részét képezik, és valamennyi érintett szakpolitikai ágazatban észszerűsítik őket. Számos országban továbbra is kihívások jelentkeznek azon végrehajtási vagy ellenőrzési mechanizmusok tekintetében, amelyek a vagyonnyilatkozatokkal, a lobbitevékenységgel, az összeférhetetlenségekkel és a forgóajtó-jelenséggel kapcsolatos integritást érintő események igazolására és esetleges szankcionálására szolgálnak. 2.3 Médiapluralizmus és médiaszabadság Valamennyi tagállam rendelkezik a médiaszabadság és a médiapluralizmus védelmét szolgáló jogi kerettel, és az uniós polgárokat széles körben megilletik a médiaszabadságra és a médiapluralizmusra vonatkozó magas szintű normák. A véleménynyilvánítás szabadságát, a médiaszabadságot és a médiapluralizmust, valamint az információhoz való hozzáférés jogát általában az alkotmány vagy a másodlagos jog rögzíti. A médiapluralizmus és a médiaszabadság kulcsfontosságú tényezők a jogállamiság, a demokratikus elszámoltathatóság és a korrupció elleni küzdelem szempontjából. A magas szinten elkövetett korrupcióval és a szervezett bűnözéssel kapcsolatos vádak kivizsgálásában részt vevő újságírók meggyilkolása figyelmeztetést jelentett a tagállamoknak azzal kapcsolatban, hogy kötelességük biztosítani az újságírók számára a támogató környezetet, védeni biztonságukat és proaktívan előmozdítani a médiaszabadságot és a médiapluralizmust. A Covid19-világjárvány okozta fejlemények tovább erősítették a szabad és plurális média kulcsfontosságú szerepét és azt, hogy e média alapvető szolgáltatást nyújt a társadalom számára azáltal, hogy tényeken alapuló információkat szolgáltat – és így hozzájárul a dezinformáció elleni küzdelemhez –, valamint fenntartja a demokratikus elszámoltathatóságot. E fejlemények azt is nyilvánvalóvá tették, hogy milyen kockázatok származnak a véleménynyilvánítás szabadságának és az információhoz való hozzáférésnek a korlátozásából. A válság rávilágított arra, hogy az „infodémia” kezelésére irányuló intézkedéseket ürügyként használhatják az alapvető jogok és szabadságok aláásására, illetve politikai célokból visszaélhetnek velük. A válság tovább súlyosbította az ágazat már amúgy is nehéz gazdasági helyzetét, mivel a reklámbevételek – a megnövekedett közönség ellenére – drámai visszaesést mutatnak. A helyzet különösen érzékenyen érinti a kiszolgáltatott kisebb szereplőket, valamint a helyi és regionális médiaorgánumokat. Ennek következtében fennáll a veszélye annak, hogy meggyengül az EU-n belüli médiaágazat és csökken annak sokszínűsége. A jogállamiságról szóló első jelentésben a nyomon követés a médiaszabadság és a médiapluralizmus néhány olyan alapvető elemére összpontosít, amelyek különös kihatással vannak a jogállamiságra, mint például a médiaszabályozó hatóságok függetlensége, a médiatulajdon átláthatósága, az állami hirdetések, az újságírók biztonsága és az információhoz való hozzáférés. A médiakörnyezetnek az első jelentésben még nem tárgyalt egyéb vonatkozásai – mint például a közszolgálati média szerepe és függetlensége – szintén igen jelentősek a jogállamiság összefüggésében, és a jelentések az elkövetkező években részletesebben foglalkoznak majd ezekkel. A jogállamisági jelentésben foglalt nyomon követést kiegészítik majd az európai demokráciára vonatkozó cselekvési tervben, valamint a média- és audiovizuális ágazatra vonatkozó cselekvési tervben foglalt intézkedések is, amelyekre a Bizottság a közeljövőben tesz majd javaslatot. A Médiapluralizmus Monitor A Médiapluralizmus Monitor négy területre összpontosítva valamennyi uniós tagállamban értékeli a médiaszabadságot és a médiapluralizmust fenyegető kockázatokat: a média szabadságának alapvető védelmére, a piac pluralitására, a politikai függetlenségre és a társadalmi befogadás szerepére a médiában. A Monitor legfrissebb eredményei (MPM 2020) különösen azt emelik ki, hogy számos vizsgált tagállamban továbbra is (fizikai és online) fenyegetések és támadások érik az újságírókat és más médiaszereplőket. Az eredmények azt mutatják továbbá, hogy nem minden médiaszabályozó tekinthető külső befolyástól mentesnek, sem az igazgatóságuk kinevezésének módja, sem pedig a hatáskörükbe tartozó feladataik végrehajtása tekintetében. A jelentés szerint a médiatulajdon átláthatósága átlagosan közepes kockázatot jelent a tagállamokban a jogi rendelkezések tényleges érvényesülésének hiánya és/vagy amiatt, hogy csak közintézményeknek nyújtanak tájékoztatást, a nyilvánosságnak azonban nem. Az eredmények arra is rámutatnak, hogy a hírügynökségek továbbra is kiszolgáltatottak a politikai beavatkozással szemben, különösen akkor, ha a hírügynökségek gazdasági feltételei bizonytalanok. A médiahatóságok függetlensége A médiahatóságok kulcsfontosságú szerepet játszanak a médiapluralizmus érvényesítésében. A médiaspecifikus szabályozás és a médiapolitikai döntések végrehajtása során a gazdasági és politikai érdekektől való függetlenségük és a döntéseik pártatlansága közvetlen hatással van a piaci pluralitásra és a médiakörnyezet politikai függetlenségére. A médiahatóságok függetlenségét és hatáskörét valamennyi tagállamban törvény állapítja meg. Mindazonáltal aggályok merültek fel a hatóság átpolitizáltságával kapcsolatban például Magyarország , Málta és Lengyelország esetében. Aggályok merülnek fel egyes nemzeti médiahatóság eredményességével kapcsolatban is, tekintettel a rendelkezésükre álló erőforrásokra, például Bulgária , Görögország , Luxemburg , Románia és Szlovénia esetében. Csehországban a kormány reformot fontolgat a médiaszabályozó függetlenségének további megerősítése érdekében.

Az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv, amelynek átültetését idén kell befejezni , olyan konkrét követelményeket tartalmaz, amelyek hozzájárulnak a nemzeti médiahatóságok függetlenségének megerősítéséhez. A médiatulajdon átláthatósága A médiatulajdon átláthatósága alapvető előfeltétele az adott médiapiac pluralitására vonatkozó megbízható elemzésnek; nemcsak a megalapozott szabályozási, verseny- és szakpolitikai eljárások lefolytatásához szükséges, hanem ahhoz is, hogy a nyilvánosság értékelni tudja a média által terjesztett információkat és véleményeket. Egyes tagállamokban jól kidolgozott rendszerek biztosítják a médiatulajdon átláthatóságát. Németországban például a hírmédia-ágazatra, a kereskedelmi műsorszolgáltatókra, az online médiára és a sajtóra külön kötelezettségek vonatkoznak a tulajdonosi szerkezet nyilvánosságra hozatalát illetően. A politikai pártoknak nyilvánosságra kell hozniuk a médiaszervezetekben való részvételüket. Franciaországban a médiavállalatoknak nyilvánosságra kell hozniuk három legnagyobb tulajdonosukat, és értesíteniük kell a médiahatóságot („Conseil Supérieur de l’Audiovisuel”, a továbbiakban: CSA), ha a tulajdoni részesedés vagy az ellenőrzés eléri vagy meghaladja az 10 %-os küszöbértéket. A kiadók tőkeszerkezetére vonatkozó információk a CSA honlapján érhetők el. Portugália részletes kerettel rendelkezik a médiatulajdon átláthatóságának biztosítására. A médiatulajdon és -finanszírozás nyilvánosságra hozatalára vonatkozó kötelezettséget az Alkotmány rögzíti, annak nyomon követése a médiahatóság feladata. Néhány tagállamban akadályok állnak a tulajdonjogok tényleges nyilvánosságra hozatala előtt, illetve nincs hatékony nyilvánosságra hozatali rendszer. Csehországban a médiavállalatok nem kötelesek felfedni tulajdonosi szerkezetüket, azok változásait vagy a vállalat tényleges tulajdonosára vonatkozó információkat. Cipruson az írott és a digitális sajtó tulajdoni viszonyai nem átláthatóak, ami aggályokat vet fel a kereszttulajdonlást illetően. A médiatulajdon átláthatóságának hiánya Bulgáriában is aggodalomra ad okot. Az állami hirdetések elosztása Az állami hirdetések fontos bevételi forrást jelenthetnek a média számára. Az állam által ezen az úton juttatott támogatás – különösen válságidőszakokban – létfontosságú lehet elsősorban a nonprofit alapon működő közösségi média és az újságírás kevésbé kereskedelmi alapú formái számára, és az átláthatósági szabályok és a tisztességes kritériumok csökkenthetik a favoritizmus kockázatát. Ezért különösen fontos az állami erőforrások és az állami támogatás szétosztásának tisztességes és átlátható szabályozása és e szabályozás eredményes érvényesítése. Ha nincsenek ilyen szabályok, az növeli annak kockázatát, hogy egyes meghatározott médiaorgánumoknak részrehajló módon juttatnak közpénzeket. Sok tagállam nem rendelkezik olyan konkrét jogszabályokkal, amelyek tisztességes és átlátható módon szabályozzák az állami hirdetéseknek a médiaorgánumok közötti elosztását. Ha nincsenek egyértelmű és átlátható szabályok, akkor nem lehet tudni, ki milyen csatornán keresztül mennyi állami hirdetéshez jut. Magyarországon , mivel nincs jogszabályi szinten szabályozva és nem átlátható az állami hirdetések szétosztása, jelentős állami hirdetési források jutnak a kormánybarát médiaszolgáltatókhoz, ami lehetőséget ad a kormánynak arra, hogy közvetetten politikai befolyást gyakoroljon a média felett. Ausztria viszonylag sok állami hirdetést rendel a médiaszolgáltatóktól, és a hirdetések tisztességes szétosztásának szabályozatlansága miatt aggályok merültek fel a hirdetéseken keresztül gyakorolt politikai befolyás lehetőségével kapcsolatban. Egyes esetekben ezeket a kockázatokat enyhíthetik az általános közbeszerzési szabályok és/vagy az állami kiadásokkal való felelősségteljes gazdálkodás elvei. Például Szlovákiában nem létezik szabályozási keret állami hirdetések szétosztására, az állam és a magánszektor közötti szerződések azonban bekerülnek egy központi szerződés-nyilvántartásba, amelyhez bárki hozzáférhet. Nemrégiben a Bizottság javasolta, hogy az EU költségvetéséhez kapcsolódó helyreállítási csomag segítse az azonnali likviditási szükségletek kielégítését, miközben az ágazatban végrehajtott digitális beruházásokat és rezilienciaépítést az InvestEU, a Kreatív Európa és az Európai horizont program is támogatja. A Bizottság emellett arra buzdította a tagállamokat és valamennyi uniós szereplőt, hogy a médiafüggetlenség, a médiaszabadság és a médiapluralizmus tiszteletben tartása mellett segítsék az ágazatot. Politikai nyomásgyakorlás a médiára Ha a jogszabályok nem nyújtanak védelmet a politikai befolyással szemben vagy lehetővé teszik, hogy a politikai szereplők tulajdonában médiaszolgáltatók legyenek, az veszélyezteti a médiának a politikától való függetlenségét, ezen keresztül pedig növeli a médiapluralizmus sérülésének veszélyét. Az országfejezetek több, az érdekeltek szerint súlyosan aggályos esetet azonosítottak. Például Bulgáriában a beszámolók szerint több médiaorgánum tulajdonosai kötődnek politikai szereplőkhöz, bár maguk az érintett politikai szereplők nem tulajdonosok hivatalosan. Emellett sok bolgár újságíró szerint a média politikai befolyásolása „gyakori” és „széles körű”. Magyarországon egyes vélekedések szerint a média- és a versenyhatóságok megkerülésével létrehozott, több mint 470 kormánybarát médiaorgánumot egyesítő KESMA médiakonglomerátum veszélyezteti a médiapluralizmust. További aggályok fogalmazódtak meg azzal kapcsolatban, hogy egy közelmúltbeli felvásárlás a még meglévő független híroldalak feletti gazdasági irányítás megszerzésének folyamatába illeszkedik. Máltán a két fő parlamenti párt számos máltai médiaorgánum és műsorszolgáltató felett gyakorol tulajdonosi, irányítási vagy igazgatási jogokat. Lengyelországban a 2020-as elnökválasztási kampányban a kormányon lévő pártkoalíció felvetette a külföldi tulajdonú médiaorgánumokkal kapcsolatos jogszabályok módosításának lehetőségét, ami kihathatott volna a médiapluralizmusra. A tájékoztatáshoz való jog A tájékoztatáshoz való jog alapvető előfeltétele a demokratikus vitafolyamatnak és a közintézmények feletti ellenőrzésnek, ezért különösen fontos a média számára, de általánosabban a jogállamiság fenntartása szempontjából is. A tájékoztatáshoz való jog a közigazgatás és a döntéshozatal átláthatóságához is szorosan kapcsolódik. Ezt a jogot vagy alkotmányi szinten, vagy a másodlagos jog szintjén minden tagállam garantálja, egyes országfejezetek azonban problémákat jeleznek a tájékozódás akadályozását vagy a tájékoztatás lassúságát illetően. Például a beszámolók szerint Csehországban , Máltán és Romániában több esetben nehézségek és akadályok merültek fel a tájékozódással kapcsolatban. Az újságírók fenyegetésekkel és támadásokkal szembeni védelmét támogató intézkedések Több tagállamban az újságírókat és más médiaszereplőket egyre gyakrabban éri fenyegetés vagy támadás (fizikai értelemben vagy az online térben) írásaikért vagy munkájukkal kapcsolatban. Ez több formában történhet: a közéleti részvétel elleni stratégiai perekkel; fizikai támadással való fenyegetéssel vagy tényleges fizikai támadással; online zaklatással, különösen a női újságírók esetében; lejárató kampányokkal, megfélemlítéssel és politikai célzatú fenyegetéssel. Ilyen fenyegetésekről, támadásokról és lejárató kampányokról valamilyen formában számos tagállam esetében beszámoltak. Kiemelendő konkrét eseteket a Bulgáriára , a Horvátországra , a Magyarországra , a Szlovéniára és a Spanyolországra vonatkozó országfejezet tartalmaz. A fenyegetések és a támadások elrettentő hatást fejtenek ki az újságírókra, és magukban hordozzák annak a veszélyét, hogy a vitatott társadalmi kérdésekben beszűkül a nyilvános diskurzus. A helyzet orvoslása érdekében egyes tagállamok helyes gyakorlati megoldásokat alakítottak ki, és struktúrákat hoztak létre, illetve intézkedéseket hoztak az érintettek támogatására és védelmére. Belgiumban a flamand újságírói szövetség létrehozott egy, az újságírók elleni fizikai vagy verbális agresszió esetén hívható forródrótot. Olaszországban koordinációs központot alakítottak ki az újságírók elleni cselekmények kezelésére. Hollandiában az ügyészség, a rendőrség, a Főszerkesztők Egyesülete és az Újságírói Szövetség megállapodott egymással egy „PersVeilig” elnevezésű, az újságírók elleni fenyegetéseket, erőszakot és agressziót csökkenteni hivatott protokollról. Svédország nemzeti kapcsolattartó pontokat hozott létre és kiegészítő humán- és pénzügyi erőforrásokat mozgósított az újságírók támogatása és a gyűlölet-bűncselekményekre irányuló nyomozások minőségének javítása érdekében. 2.4. A fékekkel és ellensúlyokkal kapcsolatos egyéb intézményi kérdések Az intézményi fékek és ellensúlyok alapvető építőkövei a jogállamiságnak. Garantálják, hogy az állami szervek úgy végezzék tevékenységüket, folytassanak együttműködést egymással és gyakoroljanak ellenőrzést egymás felett, hogy az az állami hatóság, amely egy adott hatáskört gyakorol, mindig a többi állami hatóság ellenőrzése mellett járjon el. Az eredményes igazságszolgáltatás mellett a fékek és ellensúlyok rendszere az átláthatóságon, az elszámoltathatóságon, a demokratikus eljárásokon és a pluralizmuson alapuló törvénykezésre, a hatalmi ágak szétválasztására, a jogszabályok alkotmányossági és bírói felülvizsgálatára, az átlátható és magas színvonalú közigazgatásra, valamint egyéb, eredményesen működő független hatóságokra, például az ombudsmani hivatalokra vagy a nemzeti emberi jogi intézményekre támaszkodik. Az egyes tagállamokban a fékek és ellensúlyok rendszere a különböző politikai, jogi és alkotmányos tradíciók miatt eltérően működik. Mindamellett, hogy a pontos modellt minden tagállam maga választja meg, alapvetően fontos, hogy az alkalmazott rendszer biztosítsa a jogállamiság és a demokratikus normák csorbítatlanságát. Az első jogállamisági jelentés egyes, a jogállamiság szempontjából kulcsfontosságú elemekre, köztük a törvények kidolgozásának és elfogadásának folyamatára és ezen belül az érdekeltek részvételére, a gyorsított és a sürgősségi eljárások alkalmazására, valamint a jogszabályok alkotmányossági felülvizsgálatának rendszerére összpontosít. Emellett elemzi a fékek és ellensúlyok rendszerének megerősítését célzó alkotmányreformokat, és vizsgálja a Covid19-világjárvány elleni küzdelem érdekében hozott különleges intézkedéseket. A bemutatott elemzés emellett a független intézmények, például az ombudsmanok és a nemzeti emberi jogi intézmények szerepére, valamint a civil társadalmi szervezeteknek a jogállamiság ápolásában betöltött szerepére is kiterjed.

A fékek és ellensúlyok rendszere egyetlen tagállamban sem mentes a feszültségektől, és ez bizonyos mértékig szükségszerű velejárója a demokratikus társadalmakban zajló politikai folyamatoknak. Ezeket a feszültségeket növelheti egy gazdasági válság, a Covid19-világjárvány vagy a társadalmi változások, de a fékek és ellensúlyok rendszere ilyen helyzetekben sem kevésbé fontos, mint máskor. Az elmúlt években az Unióban többször is válság alakult ki a jogállamiság körül, és ennek kapcsán támadások érték az intézményi fékeket és ellensúlyokat. Ezért a jogállamiság megőrzése szempontjából alapvető fontosságú az intézményi fékek és ellensúlyok rezilienciájának megerősítése. A civil társadalom működését támogató keretek lehetővé teszik a társadalmi vitát és a hatalmon lévők ellenőrzését. Ahogyan a független újságírók és a kritikus média esetében is, a civil társadalom szereplőivel szembeni elhallgattatási kísérleteket mindig figyelmeztető jelnek kell tekinteni a jogállamiság szempontjából. A jogállamiságról folytatott társadalmi vita szerepe a jogállamisági kultúra megerősítésében Az előremutató reformkezdeményezések gyakran a jogállamiság szempontjából lényeges konkrét kérdésekről folytatott társadalmi vitákból nőnek ki. Ennek fontos első lépése, hogy a társadalomban vita folyjék és tudatosság alakuljon ki a jogállamiság hatékony működéséhez szükséges fékek és ellensúlyok rendszeréről. A jogállamiságról folyó vitára EU-szerte fordított egyre nagyobb figyelmet jól példázzák azok az erőfeszítések, amelyek parlamenti meghallgatásokon, tudatosságnövelő kampányokon vagy a bíróságok kezdeményezésein keresztül igyekeznek országos szintű vitafolyamatokat generálni. Csehországban a Szenátus konferenciákat és eszmecseréket szervez az igazságszolgáltatással kapcsolatos kérdésekben. Dániában a Nemzeti Bírósági Igazgatási Tanács az elmúlt években több kezdeményezést indított útjára a jogállamiság előmozdítása, az igazságszolgáltatási rendszer különböző célcsoportokon belüli jobb megismertetése, valamint az igazságszolgáltatás ügyfélközpontúbbá tétele érdekében. Németországban a rendszeres vitafolyamat, az országos tájékoztatási és figyelemfelkeltő kampányok, valamint a jogállamiság egyes kérdéseit tárgyaló kiadványok elősegítik a dinamikus jogállamisági kultúra meglétét. Hollandiában a parlament mindkét háza rendszeresen szervez politikai vitákat a jogállamiság helyzetéről. Az intézményi fékek és ellensúlyok megerősítését célzó alkotmányreformok, különös tekintettel az alkotmányossági felülvizsgálat intézményére Több tagállamban zajlik reformfolyamat. Ezek egyebek mellett olyan új csatornák kialakítására irányulnak, amelyeken keresztül a polgárok kifejezhetik a végrehajtó vagy a jogalkotó hatalom működésével szembeni ellenvéleményüket. Például Cipruson egy jogszabálytervezet előirányozza egy Alkotmánybíróság létrehozását, amely átveszi a Legfelsőbb Bíróságtól a jogszabályok alkotmányossági felülvizsgálatát. Litvániában egy 2019-es alkotmánymódosítással bevezették az egyedi alkotmányossági felülvizsgálat és a már elfogadott jogszabályokkal kapcsolatos utólagos normakontroll intézményét. Luxemburgban egy nemrégiben elfogadott alkotmánymódosítás megerősítette a jogszabályi rendelkezés alkotmányellenességét kimondó alkotmánybírósági határozatok joghatását, az alkotmány egy másik tervezett módosítása pedig alkotmányi szintre emelné az ombudsmani hivatalt. Szlovákiában a kormány az Alkotmánybíróság hatásköreinek megerősítését fontolgatja, ezen belül különösen azt, hogy bevezeti az alkotmányjogi panasz intézményét és a jogszabályok előzetes alkotmányossági kontrollját. Az alkotmányreformok a fékek és ellensúlyok rendszerének más vetületeit is érintik. Például Máltán egy nemrégiben elfogadott alkotmánymódosítás megreformálta az elnökválasztási eljárást és az ombudsman szerepét, egy nemrégiben a parlamenthez benyújtott tervezet pedig módosítaná egyes független bizottságok esetében a tagok kinevezésének szabályait. Svédországban a demokratikus rendszer megerősítése keretében vizsgálják az alkotmánymódosítások elfogadására vonatkozó szabályok megreformálását, egy parlamenti vizsgálóbizottság pedig a parlamenti ombudsmanok alkotmányos jogállását, feladatait és tevékenységét tekinti át. Ezek az erőfeszítések részben nemzetközi szakértői testületek, például a Velencei Bizottság ajánlásaiból is merítenek, ami már önmagában elismerését jelenti annak, hogy az eltérő vélemények és a szakmai álláspontok széles körű és alapos konzultációs folyamaton keresztüli figyelembevétele segíti egy kiegyensúlyozott rendszer kialakítását. A strukturális reformok szempontjából fontos a jogalkotási eljárások inkluzivitásának és minőségének javítása A törvénykezés egyre nagyobb mértékben támaszkodhat inkluzivitást és tényalapúságot biztosító eszközökre. Több tagállam szisztematikus politikává tette az érdekeltek részvételének biztosítását, valamint annak garantálását, hogy a strukturális reformok széles körű társadalmi vitafolyamat eredményeként jöjjenek létre; hozzá kell azonban tenni, hogy ezek a törekvések a gyakorlatban nem mindig érvényesülnek teljes mértékben. Egyes tagállamok a jogalkotási eljárások inkluzivitásának növelésén is fáradoznak. Például Cipruson és Csehországban erőfeszítéseket tesznek a konzultáció és az átláthatóság javítására. Észtországban az eljárások felhasználóbarátabbá és inkluzívabbá tétele érdekében folyamatban van egy új jogalkotási környezet kialakítása és egy jogalkotás-politikai iránymutatás kidolgozása. Görögországban a jogalkotási eljárások átfogó reformja zajlik. Franciaországban az éghajlatváltozásról szóló polgári konvent elnevezésű, nemrégiben útjára indított kezdeményezés innovatív módon igyekszik bekapcsolni a polgárokat a jogalkotási folyamatokba. A gyorsított és a sürgősségi jogalkotás túlzott mértékű alkalmazása jogállamisági aggályokat vethet fel A rendes jogalkotási eljárás minden tagállamban a parlamentet helyezi a legmagasabb szintű jogalkotó pozíciójába. A jogállamisági válságoknak azonban gyakori velejárója a gyorsított jogalkotási eljárások igénybevétele és a konzultáció mellőzése. A Velencei Bizottság és az Európai Biztonsági és Együttműködési Szervezet (EBESZ) több alkalommal hangsúlyozta a parlamenti eljárás fontosságát, a jogalkotási javaslatokkal és a jogszabály-módosításokkal kapcsolatos alapos egyeztetések és ezen belül az érdekeltekkel, a szakértőkkel és a civil társadalommal folytatott érdemi konzultációk, valamint a politikai ellenzékkel való párbeszéd szükségességét. Emellett a parlament megkerülése a jogalkotás során sérti a hatalmi ágak szétválasztásának elvét, amely pedig nélkülözhetetlen eleme a jogállamiságnak. Néhány tagállamban aggályokat vetett fel a gyorsított parlamenti törvénykezés vagy a sürgősséggel hozott kormányrendeletek gyakoribbá válása, különösen azokban az esetekben, amikor az így meghozott intézkedések széles körű, az alapjogokat is érintő reformokhoz vagy az állam legfontosabb alrendszerei, például az igazságszolgáltatás vagy az alkotmánybíróság működéséhez kapcsolódtak. Ilyen esetekben fokozott a veszélye annak, hogy olyan jogszabályok születnek, amelyek veszélyeztetik az emberi jogok tiszteletben tartását, a jogállamiságot vagy a demokráciát, illetve a nemzetközi kötelezettségek teljesítését. Lengyelországban a 2015-től 2019-ig tartó időszakban a parlamentben széles körben fogadtak el sürgősséggel törvényeket az igazságszolgáltatási rendszer jelentős átalakításával kapcsolatban, aminek következtében nőtt a politika befolyása az igazságszolgáltatásra. Romániában a fontos területeken, köztük az igazságszolgáltatási reform kapcsán elfogadott számos sürgősségi kormányrendelet aggályokat vetett fel a jogalkotás minőségével, a jogbiztonsággal és a hatalmi ágak szétválasztásával kapcsolatban. A gyorsított eljárások gyakori igénybevétele vagy a parlamenti képviselők által közvetlenül, a rendes jogszabály-előkészítési folyamatot és az érdekeltekkel való konzultációt kikerülve benyújtott javaslatok alapján elfogadott törvények szintén kockázatot képeznek a jogállamiságra nézve. A nemzeti parlamentek, az alkotmánybíróságok és a legfelsőbb bíróságok kulcsszerepet játszottak a Covid19-világjárvánnyal összefüggő intézkedések ellenőrzésében A válságra adott reakciók összességében a nemzeti rendszerek fokozott rezilienciáját jelezték, és a bevezetett intézkedésekről intenzív politikai és jogi viták bontakoztak ki. Számos tagállamban a parlamenti ellenőrzés és a parlamenti viták fontos szerepet játszottak a szükségállapot vagy az egészségügyi szükséghelyzet bevezetésével kapcsolatos javaslatok kereteinek meghatározásában, valamint a kormány által elfogadott rendeletek utólagos ellenőrzésében. Emellett ezeket az intézkedéseket sok esetben felülvizsgálták az alkotmánybíróságok, a legfelsőbb bíróságok és a rendes bíróságok. Ebben a helyzetben, amikor a gyors reagálás és az alapjogok tiszteletben tartása egyaránt fontos szempont volt, különösen nagy szerep hárult az előzetes alkotmányossági normakontroll mechanizmusaira. Az ombudsmanok és a nemzeti emberi jogi intézmények fontos szerepet töltenek be A nemzeti emberi jogi intézmények fontos szerepet töltenek be a jogállamiság védelmében, és a jogállamisági válságokban független ellenőrzést gyakorolhatnak a rendszer felett. Néhány tagállam (jelesül Csehország , Olaszország és Málta ) még nem hozott létre ilyen intézményt, bár ezekben az országokban más hatóságok aktívan foglalkoznak az alapjogi kérdésekkel. Olaszországban két törvénytervezet is született a Független Nemzeti Emberi Jogi Hatóság létrehozásáról, amelyeket jelenleg tárgyal a parlament. Máltán szintén a parlament előtt van az emberi jogi intézmény létrehozását célzó törvényjavaslat. Az ombudsmanoknak a fékek és ellensúlyok rendszerében betöltött szerepe tagállamonként eltérő. Egyes tagállamokban az ombudsman megtámadhatja a jogszabályokat az alkotmánybíróság előtt, vagy felkérheti a parlamentet azok felülvizsgálatára. A civil társadalmi szervezetek instabil környezetben működnek, de továbbra is erős bástyái a jogállamiságnak Egy nemrégiben hozott ítéletében az Európai Unió Bírósága egyértelművé tette, hogy a civil társadalmi szervezeteknek rendelkezniük kell azzal a lehetőséggel, hogy „indokolatlan állami beavatkozás nélkül működ[jenek] és folyta[ssák] tevékenység[üke]t”. A Bíróság kimondta, hogy az egyesülés szabadságához fűződő jog a demokratikus és plurális társadalom egyik alappillére, hiszen lehetővé teszi a polgárok számára, hogy a közérdekű ügyekben közösen lépjenek fel, és ezzel hozzájáruljanak a közélet megfelelő működéséhez.