A CRR 459. cikkének alkalmazását potenciálisan szükségessé tevő piaci folyamatok

E jelentés célja az Európai Parlament és a Tanács tájékoztatása azokról a múlt évi piaci folyamatokról, amelyek kapcsán a tőkekövetelmény-rendelet (CRR) 459. cikkének alkalmazására lehet szükség. A jelentés alapját az Európai Rendszerkockázati Testület (ERKT) által készített értékelés képezi.

1.Háttér

A CRR 459. cikke úgy rendelkezik, hogy a Bizottság – az ERKT támogatásával – legalább évenként jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak azokról a piaci folyamatokról, amelyek kapcsán e cikk alkalmazására lehet szükség. A 459. cikk értelmében a Bizottság – különösen az ERKT illetve az EBH ajánlására vagy véleménye alapján – egyéves időtartamra szigorúbb követelményeket írhat elő a bankok szavatolótőke-szintje, a nagykockázat-vállalások vagy a nyilvánosságra hozatal tekintetében, meghatározott feltételek mellett. Ezen feltételek szerint az intézkedésekre a mikro- és makroprudenciális kockázatintenzitás olyan változásainak kezeléséhez van szükség, amelyek az Unióban vagy az Unión kívül bekövetkezett, minden tagállamot érintő piaci folyamatokból erednek, és amely kockázatok kezelésére a CRR/CRDIV által biztosított eszközök nem elégségesek.

2.Következtetések és további lépések

Az Európai Bizottság egyelőre nem tapasztalt olyan körülményeket, amelyek indokolnák a CRR 459. cikkének alkalmazását, tekintettel mindenekelőtt a következőkre: ez a cikk csak az intézkedések szigorítását teszi lehetővé, a többi CRR/CRDIV szerinti eszköz prioritása, és az a tény, hogy a CRR 459. cikke szerinti intézkedések csak akkor írhatók elő, ha az adott piaci fejlemények minden tagállamot érintenek. Ezen értékelésnek megfelelően ebben a szakaszban sem az ERKT, sem az EBH nem ajánlotta a Bizottságnak, hogy hozzon a CRR 459. cikke szerinti intézkedéseket.

A Bizottság az ERKT-val szorosan együttműködve tovább figyeli azon releváns piaci folyamatokat az Unióban vagy az Unión kívül, amelyek kapcsán az említett cikk alkalmazására lehet szükség.

3.Elemzés

3.1.Általános áttekintés

A Bizottság úgy véli, hogy az EU pénzügyi rendszerének körülményei a múlt évben jelentősen eltértek azon körülményektől, amelyek indokolják a CRR 459. cikke szerinti intézkedéseket. Konkrétabban nem jellemző a gazdaságra a hitelvezérelt túlfűtöttség. A tőkeáttétel, noha történeti és nemzetközi összehasonlításban is magas, mégsem növekszik a gazdaságban, és nincs bizonyíték a bankszektorbeli tőkeáttétel növekedésére sem. Ez a tendencia várhatóan folytatódik.

Az uniós gazdaság visszafogott növekedési pályán áll, vagyis korlátozott a gazdaság túlhevülésének kockázata. A legutóbbi bizottsági előrejelzés szerint a reál-GDP növekedése 2016-ban és 2017-ben 2 % alatti lesz az Unióban és az euróövezetben. A kibocsátási rés negatív marad, a fogyasztóiár-infláció pedig várhatóan a 2 %-os küszöb alatt marad, amelyet az EKB az árstabilitással összeegyeztethetőnek tart. Az alacsony inflációs rátákkal és a visszafogott növekedés jellemezte környezettel összhangban a központi banki kamatok nagyon alacsony szintre estek. Ez a központi banki eszközvásárlásokkal együtt alacsony kamatokhoz vezetett a kötvény- és hitelpiacokon. A nem pénzügyi vállalatok és a háztartások GDP-arányos adóssága az alacsony kamatok ellenére sem növekszik a legtöbb uniós tagállamban, és a gazdasági növekedés fellendülésével csökkenő tendenciára lehet számítani. A jelenlegi visszafogott növekedés jellemezte környezetben a hitelek iránti kereslet nem okozhat túlzott tőkeáttételt a pénzügyi szektorban. Nem valószínű, hogy a külső folyamatok közeljövőben túlfűtöttségi nyomáshoz vezetnek az EU gazdaságában, mivel az előrejelzések szerint a globális GDP és a világkereskedelem egyaránt jóval a hosszú távú trend alatti mértékben növekszik. Az Egyesült Királyság uniós tagságával kapcsolatos népszavazás eredménye jelentős növelte a bizonytalanságot (a Baker-Bloom index alapján), lefelé mutató kockázatokat teremtett az uniós gazdaság növekedési kilátásai számára, és visszafoghatja számos szereplő további eladósodási hajlandóságát. A bankszektor, amely az uniós pénzügyi rendszer gerincét alkotja, nem növeli a tőkeáttételt. A bankok szabályozói tőkéje 2015 során növekedett, 2016-ban pedig az EBH előzetes adatai alapján nagyjából ugyanazon a szinten maradt. Ez az elsődleges alapvető tőke mutatóira és a teljes tőkemegfelelési mutatókra egyaránt érvényes. A súlyozott átlagos uniós elsődleges alapvető tőke mutatója 2016 közepén 13,5 %-on állt, és a bankok kevesebb mint 5 %-ának volt 11 % alatti a mutatója. Az EKB statisztikái alapján a Központi Bankok Európai Rendszere (KBER) kivételével a monetáris pénzügyi intézmények teljes mérlegfőösszege alig növekedett 2015 és 2016 folyamán. Összehasonlításképpen a 2001–2008 közötti, válság előtti időszakban a monetáris pénzügyi intézmények teljes eszköznövekedése éves szinten 10 % körüli volt. A banki hitelnyújtás szintén visszafogott volt az Unióban. A magánszektornak történő banki hitelezés az euróövezetben például a nominális GDP-nél kisebb mértékben növekedett 2015-ben és 2016-ban. A hitel-GDP rés ERKT szerinti mérőszáma negatív, és lehetséges, hogy 2016-ban elérte a mélypontját. A nemteljesítő hitelek nagy száma fékezi a hitelnövekedést. Növelik a bankok hitelkezelési költségeit, így kevéssé ösztönzik a hitelkínálat bővítését. Jelzik a vállalati és háztartási szektor túlzott eladósodottságát is. A hiteleiket nem törlesztő vállalatok és háztartások valószínűleg kétszer is meggondolják a beruházásokat, tudván, hogy a bankok magasabb árat számítanak fel a hitelért a kockázat ellensúlyozása érdekében.

A 2016. évi EBH-stresszteszt szerint az aggregált uniós bankszektor kielégítő mértékben ellenálló a sokkokkal szemben. Kedvezőtlen forgatókönyv bekövetkezése esetén – vagyis egy súlyos recesszió és a pénzügyi eszközök széles körét érintő jelentős ársokk együttes fellépésekor – az átlagos elsődleges alapvető tőkemegfelelési mutató 9,4 %-ra esne vissza. Ez magasabb mint 2014. évi stresszteszt összehasonlítható 8,5 %-os eredménye, és azt jelenti, hogy az uniós bankszektor tovább bővítette jelentős puffereit, amelyeket kedvezőtlen gazdasági folyamatok esetén felhasználhat. Sőt, a stresszteszt során kiderült, hogy a bankok jelentősen eltérő mértékben kitettek a kedvezőtlen sokkokkal szemben. Ezért e területen a kockázatváltozások megfelelőbben kezelhetők nemzeti intézkedésekkel a CRR/CRDIV keretében, mint a CRR 459. cikke szerinti általános intézkedésekkel.

3.2.Az ERKT által azonosított uniós pénzügyi stabilitási kockázatok

A múlt év során az ERKT az európai gazdaság szempontjából négy átfogó kockázatot azonosított. Ezek a kockázatok: a globális pénzügyi piacokon a kockázati felárak újraárazása, amelyet felerősít az alacsony piaci likviditás, a bankok és biztosítók mérlegének további gyengülése, az állami, vállalati és háztartási szektorokban az adósság fenntarthatóságának romlása, valamint az árnyékbanki szektorokból eredő sokkok és átterjedés. Az alábbiakban részletesen értékeljük e kockázatoknak a CRR 459. cikke szerinti intézkedések szempontjából való potenciális relevanciáját.

(a)A kockázati felárak újraárazása

A globális pénzügyi piacokon a kockázati feláraknak az alacsony likviditás által erősített lehetséges újraárazása jelentős makropénzügyi kockázatnak minősül az európai pénzügyi szektorban.

Ez a kockázat többek között azzal támasztható alá, hogy a múltbeli átlaghoz viszonyítva számos eszközosztályban magasak az árak. A magas eszközárakat jelentős mértékben a kamatlábak alacsony szintje okozza, amely miatt számos befektetői kategóriában megindult a hozamvadászat. Jóllehet néhány vállalati kötvénypiacon és ingatlanpiacon vannak jelei a nagymértékű kockázatvállalásnak, ezek azonban eltérő mértékűek az egyes piaci szegmensekben és tagállamokban. Ez különösen igaz a túlfűtöttség jeleire, amelyek fennállnak néhány tagállam ingatlanpiacain, de gyakorlatilag nem léteznek más piacokon.

A CRR/CRDIV hatálya alá tartozó pénzügyi intézmények tőkepozíciói valószínűleg elég magasak ahhoz, hogy e kockázat megvalósulását átvészeljék. Az EBH stressztesztjében a kedvezőtlen forgatókönyvbeli piaci kockázat csak 1 százalékponttal csökkentette az elsődleges alapvető tőkemegfelelési mutatót, a kedvezőtlen forgatókönyv során bekövetkező 3,8 százalékpontos teljes csökkenésből. Tehát a piaci kockázat nem a stresszteszt során megállapított tőkecsökkenés fő okozója. A piaci kockázat természetesen a stressztesztben feltételezettől eltérő formában is megjelenhet. Mindazonáltal megnyugtató, hogy a pénzügyi szektor az elmúlt években kellő rugalmasságról tanúskodott a globális piacokon a kockázati felárak erőteljes kiigazításai során. Ilyen eset volt 2014 októberében az amerikai kincstárjegyek hirtelen hozamesése, 2015 májusában/júniusában a német szövetségi kötvények tömeges értékesítése, 2016 júniusában az Egyesült Királyságban tartott népszavazást követően a tőzsdei és részvényárak változása, és 2016 augusztusában a japán hozamok hirtelen növekedése. Ezek csak rövid időre befolyásolták a pénzügyi eszközök árait, és nem okoztak károkat egyetlen pénzügyi intézménynél sem. Egy további, figyelmet érdemlő piaci folyamat az uniós bankrészvények árainak esetenkénti erőteljes reakciójához kapcsolódik. A piaci kockázattal szembeni kitettséget sajnos nehéz figyelemmel kísérni, de a kereskedési könyvnek a bázeli keretrendszerben indított alapvető felülvizsgálatát e területen olyan, folyamatban levő szakpolitikai javaslatok kísérik, amelyek várhatóan hatékonyabbak lesznek a CRR 459. cikke szerinti, nagyobb átláthatóságra törekvő bármely intézkedésnél.