[pic] | EURÓPAI BIZOTTSÁG |

Brüsszel, 2010.3.24.

COM(2010) 104 végleges

2010/0066 (APP)

Javaslat:

A TANÁCS …/2010/EU HATÁROZATA

a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködésre való felhatalmazásról

{COM( 2010) 105 végleges}

INDOKOLÁS

BEVEZETÉS

1. A Bizottság 2006. július 17-én elfogadta a 2201/2003/EK rendeletnek[1] a joghatóság tekintetében történő módosításáról és a házassági ügyekben alkalmazandó jogra vonatkozó szabályok bevezetéséről szóló tanácsi rendeletre vonatkozó javaslatot[2] (Róma III.)[3].

2. A javasolt tanácsi rendelet jogalapját az Európai Közösséget létrehozó szerződés 61. cikkének c) pontja és 67. cikkének (1) bekezdése képezte.[4] A javaslat a „családjogi vonatkozású” polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködésre vonatkozott. Ez a jogalap egyhangúságot írt elő. Az Európai Parlament 2008. október 21-én nyilvánított véleményt.[5]

3. 2006 októberétől kezdve a Bizottság javaslatát a Polgári Jogi Bizottság (Róma III.) tárgyalta. A német, a portugál és a szlovén elnökség prioritásként kezelte a kérdést. 2007 áprilisában a Tanács ülésén megvitatták a javaslatot, és a miniszterek megállapodtak bizonyos iránymutatásokban.

4. 2008 közepére a tárgyalások eredményeképpen kiderült, hogy néhány tagállam speciális problémái miatt nem tudja elfogadni a javasolt rendeletet. Egy tagállam különösen helytelennek találta, hogy bíróságai olyan külföldi jogot alkalmazzanak a bontóperek során, amelyet megszorítóbbnak talált saját vonatkozó jogánál, és továbbra is saját anyagi jogát kívánta alkalmazni valamennyi olyan bontóper során, amellyel az ő bíróságait keresték meg (az eljáró bíróság országa szerinti jog ( lex fori ) megközelítése). Ugyanakkor a tagállamok jelentős többsége azt az álláspontot képviselte, hogy az alkalmazandó jogra vonatkozó szabályok a javasolt rendelet lényeges elemét képezik. Ők azt a rendeletjavaslatban lefektetett elvet támogatták, hogy annak az országnak a joga legyen alkalmazandó, amellyel a házastársak szoros kapcsolatban állnak, ami bizonyos esetekben külföldi jog alkalmazását jelentené a bontóperes ügyekben.

5. A Tanács egymást követő elnökségei és a Bizottság próbált megoldást találni a javasolt rendelet keretében azzal, hogy különböző olyan lehetőségeket alakított ki, amelyek nagyobb teret engednének az eljáró bíróság országa szerinti jog alkalmazásának anélkül, hogy sértenék a javaslat legfontosabb célkitűzéseit. Ezek a közös erőfeszítések azonban eredménytelennek bizonyultak.

6. A Tanács 2008. június 5–6-i ülésén ezért a miniszterek arra a következtetésre jutottak, hogy „a Róma III. rendelet továbbviteléhez nem áll rendelkezésre az egyhangú jóváhagyás, és megoldhatatlan nehézségek merültek fel, ezért az egyhangú döntés jelenleg is és az előrelátható jövőben is lehetetlen”. A Tanács megállapította továbbá, hogy „a Róma III. rendelet céljait a Szerződések vonatkozó rendelkezéseinek alkalmazásával nem lehet ésszerű időn belül megvalósítani”[6].

7. 2008 július-augusztusában kilenc tagállam (Bulgária, Görögország, Spanyolország, Olaszország, Luxemburg, Magyarország, Ausztria, Románia és Szlovénia) kérést intézett a Bizottsághoz, mely szerint megerősített együttműködést kívánnak létrehozni egymás között a házassági ügyekben alkalmazandó jog területén, és felkérték a Bizottságot, hogy nyújtson be javaslatot ebből a célból a Tanácsnak. 2009 januárjában Franciaország is hasonló kérést intézett a Bizottsághoz. 2010. március 3-án Görögország visszavonta kérését.

8. E javaslat képezi a Bizottság válaszát e kérésekre.

A megerősített együttműködés jogalapja

9. A megerősített együttműködést az Európai Unióról szóló szerződés (EUSz.) 20. cikke és az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSz.) 326–334. cikke szabályozza. E rendelkezések szerint a következő két javaslatra van szükség a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jogra vonatkozó megerősített együttműködés végrehajtásához:

10. a Bizottság javaslata a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködésre való felhatalmazásról szóló tanácsi határozatról az EUMSz. 329. cikkének (1) bekezdése alapján, és

11. a Bizottság javaslata a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködés végrehajtásáról szóló tanácsi rendeletről az EUMSz. 81. cikkének (3) bekezdése alapján.[7]

A megerősített együttműködéshez szükséges jogi feltételek értékelése

A felhatalmazó határozat végső lehetőségként történő alkalmazása és legalább kilenc tagállam részvétele

12. Az EUSz. 20. cikkének (2) bekezdése szerint megerősített együttműködésre felhatalmazást adó határozatot a Tanács csak végső lehetőségként, akkor fogadhat el, ha megállapította, hogy az együttműködés célkitűzései az Unió egésze által ésszerű határidőn belül nem érhetők el, és ha abban legalább kilenc tagállam részt vesz.

13. A fent említettek szerint a Tanács 2008. június 5–6-i ülésén arra a következtetésre jutott, hogy nem sikerült egyhangúságot elérni a 2006-os javaslattal kapcsolatban és olyan leküzdhetetlen nehézségek állnak fenn, amelyek mind akkor, mind pedig a közeljövőben lehetetlenné tették az egyhangúság létrejöttét. A Tanács megállapította továbbá, hogy a javasolt rendelet céljai nem érhetők el ésszerű határidőn belül a Szerződések megfelelő rendelkezéseinek alkalmazásával. A Tanács tehát arra a következtetésre jutott, hogy az Unió egésze számára nem található más megoldás, és végső lehetőségként alkalmazható a megerősített együttműködés.

14. Eddig a Bizottság kilenc tagállamtól (Bulgária, Spanyolország, Franciaország, Olaszország, Luxemburg, Magyarország, Ausztria, Románia és Szlovénia) kapott értesítést arra vonatkozóan, hogy ezek a tagállamok egymás között megerősített együttműködést kívánnak létrehozni a házassági ügyekben alkalmazandó jog területén.

A Szerződések alkalmazási körébe tartozó területek

15. Az EUMSz. 329. cikkének (1) bekezdése szerint „a Szerződések alkalmazási körébe tartozó területek valamelyikén” lehet megerősített együttműködést létrehozni.

16. A kilenc tagállam a „házassági ügyekben alkalmazandó jog (Róma III.)” területén egymás közt létrehozandó megerősített együttműködésre vonatkozó felhatalmazásra irányuló kérelmet nyújtott be. Ez azokat a kollíziós szabályokat jelenti, amelyek meghatározzák, hogy melyik anyagi jogot kell alkalmazni azon nemzetközi bontóperek esetén, amelyek több mint egy jogrendszert érintenek. A kollíziós szabályokat tételesen említi az EUMSz. 81. cikkének (2) bekezdésének intézkedéseket tartalmazó felsorolása, míg az EUMSz. 81. cikkének (3) bekezdése különbséget tesz általában a polgári és kereskedelmi ügyek kollíziós szabályai és a családjogot érintő intézkedések között. A Bizottság álláspontja szerint a családjogot érintő kollíziós szabályok egy olyan korlátozott, de jól meghatározott területet jelentenek, amelyen a Szerződések értelmében létrehozható megerősített együttműködés.

17. Ezzel összefüggésben tisztázandó, hogy a javasolt megerősített együttműködés területe, vagyis a „házasság felbontására és a különválásra irányuló eljárások során alkalmazandó jog” nem terjed ki a válás vagyonjogi következményeire vonatkozó kollíziós szabályokra[8]. Hasonlóképpen a megerősített együttműködésnek nem tárgya a válásra vonatkozó anyagi jog, mint pl. a házasság felbontásának indokai vagy a válás kezdeményezése során alkalmazandó eljárás.

Az Unió célkitűzéseinek előmozdítása, érdekeinek védelme és integrációs folyamatának erősítése

Általános háttér

18. A fent említett 2006-os bizottsági javaslat számára készített hatásvizsgálat[9] és a hozzá csatolt indokolás vonatkozó részeinek megfelelő figyelembevételével a megerősített együttműködés célja, hogy olyan egyértelmű ás átfogó jogi keretet biztosítson, amely a házasság felbontása és a különválás során alkalmazandó jogra vonatkozó szabályokra terjed ki, bizonyos fokú autonómiát engedve meg a feleknek az alkalmazandó jog megválasztása tekintetében.

19. Az említett hatástanulmány elkészítési folyamatának részeként a Bizottság széles körű konzultációt folytatott az érintettekkel. Erre a 2005-ben megjelent a házasság felbontására vonatkozó ügyekben alkalmazandó jogról és joghatóságról szóló zöld könyv formájában került sor[10]. A zöld könyv a jelenlegi helyzet számos hiányosságára rámutatott, és különféle választási lehetőségeket vázolt fel a problémák megoldása érdekében. E lehetőségek közt szerepelt többek közt a status quo, a kollíziós szabályok harmonizálása, korlátozott lehetőségek bevezetése a házastársak számára az alkalmazandó jog megválasztásához, és végül a különböző megoldások kombinációja. A Bizottság közmeghallgatást és szakértői találkozót rendezett 2006-ban. A hozzászólások többsége elismerte, hogy erősíteni kell a jogbiztonságot és a kiszámíthatóságot, be kell vezetni a felek korlátozott autonómiáját, valamint meg kell előzni a „bíróságra rohanást”. Néhányan aggodalmukat fejezték ki azzal kapcsolatban, hogy a kollíziós szabályok harmonizálása külföldi jog alkalmazására kötelezné a bíróságokat, és ez a házassági eljárásokban késedelemhez, valamint további költségekhez vezethet. Egy közvélemény-kutatás eredménye szerint az európaiak 60%-a várja el az EU-tól, hogy szerepet vállaljon a másik tagállamban zajló válások megkönnyítése terén.[11]

20. A házasság felbontása és a különválás során alkalmazandó joggal kapcsolatos megerősített együttműködés több tízezer olyan „nemzetközi” párt érintene, akik évente elválnak az EU-ban. Minden évben számos európai házasodik össze egy másik tagállam állampolgárával, és ennek megfelelően sok „nemzetközi” válásra is sor kerül minden évben Európában.

21. Mintegy 122 millió házaspár él az EU-ban, és közülük kb. 16 millió (13%) minősül „nemzetközinek”.[12] 2007-ben például 2 400 000 házasságot kötöttek az Európai Unióban, melyek közül mintegy 300 000 „nemzetközi” volt. Bár a „nemzetközi” házasságok főként néhány nagyobb európai országra koncentrálódnak, az Európai Unió teljes területén előfordulnak, és következésképpen nagy számú európai polgárt érintenek.

22. 2007-ben 1 040 000 válás zajlott az Európai Unió 27 tagállamában, melyek közül 140 000 (13%) tartalmazott „nemzetközi” elemet. Az új, „nemzetközi” válások aránya 2007-ben az Európai Unión belül Németországban (34 000), Franciaországban (20 500) és az Egyesült Királyságban (19 500) volt a legmagasabb.

Aktuális helyzet a házasság felbontására és a különvál ásra alkalmazandó jog területén

23. Jelenleg, uniós szabályozás hiányában 26 különböző válásra vonatkozó kollíziós szabály van érvényben abban a 24 tagállamban, amelyek részt vesznek polgári ügyekben folytatott uniós igazságügyi együttműködésben és az esetlegesen csatlakozó két tagállamban[13]. A tagállamok többsége az alkalmazandó jogot egy sor kapcsoló tényező alapján határozza meg annak érdekében, hogy az eljárást az a jogrend szabályozza, amellyel a házasság a legszorosabb kapcsolatban van. Más tagállamok házassági eljárásokban rendszerint hazai jogukat (az eljáró bíróság országa szerinti jog) alkalmazzák.

24. A jelenlegi helyzetben számos probléma felmerülhet nemzetközi elemeket magukban foglaló házassági eljárásokban. Az a tény, hogy a nemzeti jogok mind az anyagi jog, mind a kollíziós szabályok tekintetében jelentősen eltérnek egymástól, jogbizonytalansághoz vezet. A nemzeti kollíziós szabályok közötti nagy eltérések és e szabályok összetettsége miatt a nemzetközi házaspárok nagyon nehezen tudják előre kiszámítani, hogy melyik jogot kell majd alkalmazni házassági eljárásaikban. A tagállamok nagy többsége nem teszi lehetővé, hogy a házastársak megválaszthassák a házassági eljárásaik során alkalmazandó jogot. Ez olyan jog alkalmazását eredményezheti, amelyhez a házastársakat csak gyenge szálak fűzik, továbbá olyan eredményhez vezethet, amely nem felel meg a polgárok jogos elvárásainak. Végezetül a jelenlegi szabályok az egyik házastársat „bíróságra rohanásra” ösztönözhetik, vagyis arra, hogy a másik házaspárt megelőzve bírósághoz forduljon annak érdekében, hogy az eljárásra az ő érdekeinek kedvező jogot alkalmazzák.

25. Nagyon nehéz megbecsülni, hogy a válásokkal kapcsolatos kollíziós szabályok harmonizációjának elmaradása gazdasági szempontból milyen hátránnyal jár. A Bizottság tájékoztatása céljából a házassági vagyonjogi szabályokról készült hatástanulmány keretében megállapították, hogy a válási helyzetben lévő nemzetközi házasságokkal kapcsolatos problémák miatt felmerült esetleges költségek elérhetik a 205 millió EUR-t az EU egészében. A költségek a bíróságoknál, a házastársaknál és harmadik feleknél is jelentkezhetnek.[14]

A házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködés előnyei

26. Kilenc tagállam kíván megerősített együttműködést létrehozni a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén: Bulgária, Spanyolország, Franciaország, Olaszország, Luxemburg, Magyarország, Ausztria, Románia és Szlovénia. A kilenc kérelmező tagállam összlakossága 216,3 millió fő. Ez az Unió lakosságának majdnem a fele (44%)[15]. Ezekben a részt vevő tagállamokban[16] a „nemzetközi” házasságok és válások aránya 13% körül van, azaz átlagosan az EU-ban általánosan előfordulóval megegyező szinten. A válások becsült száma évente 440 000 ezekben az országokban, és ezek közül 53 000 tartalmaz nemzetközi elemeket[17]. A megerősített együttműködés minden tagállam előtt nyitva áll; minél több tagállam vesz részt benne, annál több európai polgárt érintene.

27. A házasság felbontására és a különválásra irányuló eljárások során alkalmazandó jog területén létesítendő megerősített együttműködés a következő előnyökkel járna a tagállamok számára:

28. A jogbiztonság és a kiszámíthatóság növelése. A megerősített együttműködés a házasság felbontásával és a különválással kapcsolatos ügyekben harmonizált kollíziós szabályokat fog bevezetni, hogy a házaspárok könnyen megállapíthassák, mely jogot kell majd alkalmazni házassági eljárásaikban. Ennek kiindulópontja elsősorban a házastársak választása. Olyan „egzotikus” jogok alkalmazásának elkerülése érdekében, amelyekhez a házastársakat laza vagy semmilyen kapcsolatok sem fűzik, a választási lehetőség csak azokra a jogokra terjed ki, amelyekkel a házasság szoros kapcsolatban van. Választás hiányában az alkalmazandó jogot egy sor kapcsoló tényező alapján kell meghatározni, amelyek biztosítják, hogy a házassági eljárásra az a jogrend legyen irányadó, amellyel a házasság szoros kapcsolatban van. Ez nagymértékben növeli majd a jogbiztonságot és a kiszámíthatóságot az érintett felek és a jogalkalmazók számára egyaránt.

29. A rugalmasság növelése a felek korlátozott autonómiájának bevezetésével. Házassági ügyekben jelenleg nagyon korlátozott a felek autonómiája. A nemzeti kollíziós szabályok főszabály szerint egy adott helyzetre csak egy megoldást kínálnak, például a házastársak közös állampolgársága szerinti jog alkalmazását vagy az eljáró bíróság országa szerinti jog alkalmazását. A megerősített együttműködésben a jogszabályi keret rugalmasabbá válik azáltal, hogy a házastársak számára korlátozott választási lehetőséget vezet be a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog tekintetében. Annak lehetővé tétele, hogy a házastársak megállapodjanak, különösen hasznos lehet a házasság közös megegyezéssel történő felbontása esetén.

30. Az egyik házastárs „bíróságra rohanásának” megelőzése. Végezetül a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jogra vonatkozó megerősített együttműködés megoldja az egyik házastárs „bíróságra rohanásának” problémáját. Ez olyan jog alkalmazásához vezethet, amellyel az alperes nem érez szoros kapcsolatot, vagy amely nem veszi figyelembe érdekeit. Mindez megnehezíti továbbá a megegyezésre irányuló törekvéseket, és kevés időt hagy a közvetítésre. A harmonizált kollíziós szabályok bevezetése várhatóan nagymértékben csökkenti a „bíróságra rohanás” veszélyét, mivel a részt vevő tagállamokon belül bármely bíróság, amelyhez fordulnak, a közös szabályok alapján meghatározott jogot alkalmazza majd.

31. Néhányan aggodalmukat fejezték ki azzal kapcsolatban, hogy a kollíziós szabályok harmonizálása a válásra vonatkozó külföldi jog alkalmazására kötelezné a bíróságokat, és ez a házassági eljárásokban késedelemhez, valamint további költségekhez vezethet. A gyakorlatban ritkán merülnének fel ilyen problémák, mivel a kapcsoló tényezők az esetek nagy részében az eljáró bíróság országa szerinti jog alkalmazásához vezetnének. Azon tagállamok tapasztalatai szerint, amelyek már most olyan kapcsoló tényezőket alkalmaznak, amelyek külföldi jog alkalmazásához vezetnek, nem alakultak ki komolyabb nehézségek. A kilenc kérelmező tagállam jelenlegi kollíziós szabályai olyan kapcsoló tényezőket tartalmaznak, amelyek néhány esetben már most is külföldi jog alkalmazását eredményezik saját bíróságaikon. Ezért a megerősített együttműködés nem okozna problémákat járulékos költségek vagy késedelmek formájában. Végezetül a külföldi jog alkalmazását megkönnyítő intézkedések elfogadásával kellene csökkenteni az esetleges negatív következményeket.[18]

32. Intézményi szempontból előnyösebb a megerősített együttműködés annál, mintha az érdekelt tagállamok nemzetközi megállapodásról kezdenének tárgyalásokat a házasság felbontására és különválásra irányuló ügyekben alkalmazandó jogról. Ez a lehetőség egészen biztos, hogy kevésbé előnyös lenne. Annak ellenére, hogy a megerősített együttműködés keretében elfogadott jogi aktusok csak a részt vevő tagállamok számára kötelezők, legalább uniós ellenőrzés alá esnek ezen a területen. Így a Szerződéseknek megfelelően a Bizottság felügyelheti helyes alkalmazásukat, és értelmezésük tekintetében az Európai Unió Bíróságának hatásköre van előzetes döntések meghozatalára, így biztosítható a megerősített együttműködés keretében elfogadott intézkedések koherens és egységes értelmezése.

Az EUSz. 20. cikke (1) bekezdése előírásainak teljesítése

33. Az EUSz. 20. cikke (1) bekezdése előírja, hogy a megerősített együttműködés az Unió célkitűzései megvalósításának előmozdítására, érdekeinek védelmére és az integráció folyamatának megerősítésére irányul.

34. Az Unió egyik feladata, hogy belső határok nélküli, a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló olyan térséget kínáljon polgárai számára, ahol biztosított a személyek szabad mozgása (EUSz. 3. cikk (2) bekezdés). A jog érvényesülésén alapuló térség magában foglalja a határokon átnyúló vonatkozású polgári ügyek tekintetében igazságügyi együttműködés kialakítását is, amely a bírósági határozatok kölcsönös elismerésének elvén alapul (EUMSz. 81. cikk (1) bekezdés). E célból az Unió intézkedéseket fogadhat el egyrészt a bírósági ügyekben hozott határozatok tagállamok közötti kölcsönös elismerésének és azok végrehajtásának biztosítása, másrészt a tagállamokban alkalmazandó kollíziós szabályok összeegyeztethetőségének biztosítása érdekében (EUMSz. 81. cikk (2) bekezdés a) és c) pont).

35. A kollíziós szabályok harmonizálása megkönnyíti a határozatok kölcsönös elismerését. Az a tény, hogy a tagállamok ugyanazon kollíziós szabályokat alkalmazzák egy adott ügyben alkalmazandó jog meghatározására, erősíti a más tagállamokban hozott bírósági határozatokba vetett kölcsönös bizalmat[19].

36. A kérelmező tagállamok közötti megerősített együttműködés a házasság felbontására és különválásra irányuló ügyekben alkalmazandó jog területén hozzájárulna az Unió azon célkitűzéséhez, hogy biztosítsa a tagállamokban alkalmazandó kollíziós szabályok összeegyeztethetőségét azáltal, hogy a jelenlegi helyzethez képest növelné az összeegyeztethetőség szintjét. A fent leírtak szerint 26 különböző kollíziósszabály-rendszer van érvényben a válások területén a polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködésben részt vevő 26 tagállamban. A kilenc kérelmező tagállam közötti megerősített együttműködés esetén 18 különböző szabályozási rendszer lenne, ezáltal nagyobb harmonizáció valósulna meg a kollíziós szabályok terén, és erősödne az integrációs folyamat az EU ezen részében.

Összhang a Szerződésekkel és az uniós joggal

37. Az EUMSz. 326. cikke szerint a megerősített együttműködéseknek összeegyeztethetőeknek kell lenniük a Szerződésekkel és az Unió jogával.

38. A megerősített együttműködés nem érintené a meglévő uniós vívmányokat. Olyan területen valósulna meg, amely az Unió megosztott hatáskörei közé tartozik, de ahol jelenleg nem léteznek közös uniós szabályok. A családjog területén elfogadott első uniós jogi eszköz, az 1347/2000/EK tanácsi rendelet[20], szabályokat fogalmaz meg a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról házassági ügyekben, valamint a házastársaknak a közös gyermekekkel kapcsolatos szülői felelősségére vonatkozó eljárásokban. Nem tartalmazott azonban szabályokat az alkalmazandó jogról. A 2201/2003/EK tanácsi rendelet – mely az 1347/2000/EK tanácsi rendeletet hatályon kívül helyezte és annak helyébe lépett – 2005. március 1-jei hatálybalépése e tekintetben nem hozott változást. Az e rendelettel kapcsolatos tárgyalások során az alkalmazandó jog kérdése nem merült fel, mely rendelet tulajdonképpen változtatás nélkül átvette az 1347/2000/EK tanácsi rendelet házassági ügyekre vonatkozó rendelkezéseit.

39. A megerősített együttműködés a házasság felbontására és a különválásra irányuló ügyekben alkalmazandó jog területén nem okozna állampolgárság szerinti megkülönböztetést, ahogy azt az EUMSz. 18. cikke is tiltja, mivel a javasolt kollíziós szabályok természetszerűleg általános jellegűek lennének és a részt vevő tagállamok bíróságai elé kerülő össze eljárásra alkalmazandók lesznek, a felek állampolgárságától vagy lakhelyétől függetlenül. Másrészt a részt nem vevő tagállamok bíróságai nemzetközi magánjoguk szerinti saját hazai kollíziós szabályaikat alkalmazzák majd a jelenlegi helyzethez hasonlóan.

A belső piac vagy a gazdasági, társadalmi és területi kohézió hátrányos befolyásolásának elkerülése, a kereskedelem előtti akadályok vagy megkülönböztetés, valamint a verseny torzításának elkerülése

40. Az EUMSz. 326. cikke előírja, hogy a megerősített együttműködés nem befolyásolhatja hátrányosan a belső piacot, valamint a gazdasági, társadalmi és területi kohéziót; és nem jelenthet megkülönböztetést vagy akadályt a tagállamok közötti kereskedelemben, és nem torzíthatja a tagállamok közötti versenyt.

41. A házasság felbontására és a különválásra irányuló ügyekben alkalmazandó jog területén megvalósuló megerősített együttműködés nem jelent problémát e jogi feltételek tekintetében. A házasság felbontására és a különválásra irányuló ügyekben alkalmazandó jog területén való megerősített együttműködésre vonatkozó javaslat hozzá fog járulni a belső piac megfelelő működésének előmozdításához, mivel minden akadályt el fog mozdítani azon személyek szabad mozgása elől, akik jelenleg problémákkal szembesülnek a házassági ügyekben alkalmazandó nemzeti jogok különbségei miatt. A válásra vonatkozó kollíziós szabályok terén megnövelt jogbiztonság tehát pozitív hatású lesz azon párok esetében, akik a részt vevő tagállamok között gyakorolják szabad mozgáshoz való jogukat.

42. Tekintettel a javaslat jellegére, azaz hogy kizárólag két egyén kapcsolatát érinti, nem vonatkozik vállalkozásokra vagy a piaci jogviszonyokra, és nem befolyásolja az Unióban zajló kereskedelmet vagy versenyt sem. Végezetül a javaslat nem érinti az Unió regionális politikáját.

43. A kollíziós szabályok harmonizálásával a javaslat valójában jelentősen egyszerűsítené mind a felek, mind a jogalkalmazók helyzetét, akik a részt vevő tagállamokban egyetlen szabályrendszer alapján meg tudják majd állapítani az alkalmazandó jogot, és a részt vevő tagállamokban ezen a területen e szabályozás lép majd a jelenlegi számos nemzeti kollíziós szabályrendszer helyébe.

44. Bár a javaslat által nem élvezheti majd az Unió valamennyi párja a jogbiztonság és az egyszerűsítés előnyeit, a részt nem vevő tagállamok bíróságaihoz forduló párok helyzete nem fog romlani a jelenlegihez képest; így a javaslat nem vezet majd az állampolgárok közötti indokolatlan megkülönböztetett elbánáshoz.

A részt nem vevő tagállamok jogainak, hatásköreinek és kötelezettségeinek tiszteletben tartása

45. Az EUMSz. 327. cikke előírja, hogy a megerősített együttműködéseknek tiszteletben kell tartaniuk azoknak a tagállamoknak a hatásköreit, jogait és kötelezettségeit, amelyek az együttműködésben nem vesznek részt.

46. A kilenc tagállamra vonatkozó közös kollíziós szabályok elfogadása nem érinti a részt nem vevő országok szabályozását. A részt nem vevő tagállamoknak továbbra is saját nemzetközi magánjogi szabályai lesznek a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog tekintetében.

47. A javaslat értelmében a részt vevő tagállamokban lakóhellyel rendelkező párok megválaszthatják majd a válásuk során alkalmazandó jogot. Ma sem teljesen ismeretlen a tagállamokban a jogválasztás korlátozott lehetősége a válási ügyekben; vannak olyan esetek, amelyben megengedettek, pl. a holland vagy a német házassági jogban. Amennyiben egy pár a megerősített együttműködés értelmében jogválasztási megállapodást köt, majd később elköltözik egy részt nem vevő tagállamba, és ott fordul bírósághoz válás céljából, a jogválasztási megállapodás elismerése az eljáró bíróság hazai jogától függ majd. Ha a pár az eljáró bíróság jogát választotta, kevésbé problémás lesz a bíróság számára a jogválasztási megállapodás tiszteletben tartása.

48. A nemzetközi közjog szintjén nem léteznek olyan nemzetközi megállapodások a részt vevő és a nem részt vevő tagállamok között a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog tekintetében, amelyeket megszegne a megerősített együttműködés.

49. Végül megjegyezhető, hogy a házasság felbontására és a különválásra irányuló ügyekben alkalmazandó jog területén való megerősített együttműködés nem érinti a részt nem vevő tagállamokat az alkalmazandó jog tekintetében az olyan váláshoz közeli területeken, mint például a szülői felelősségre vagy a tartási kötelezettségre vonatkozó kollíziós szabályok. A szülői felelősséggel kapcsolatos kollíziós szabályokat a szülői felelősséggel és a gyermekek védelmét szolgáló intézkedésekkel kapcsolatos együttműködésről, valamint az ilyen ügyekre irányadó joghatóságról, alkalmazandó jogról, elismerésről és végrehajtásról szóló 1996. évi Hágai Egyezmény tartalmazza. Jelenleg nyolc tagállam részese az egyezménynek, a többi 18 tagállamnak pedig 2010. június 5. előtt kell megerősítenie az egyezményt vagy csatlakoznia hozzá[21]. A tartási kötelezettségre vonatkozó kollíziós szabályokat a tartási kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló 2007. évi hágai jegyzőkönyv[22] fekteti le, amelyek a 2011. június 18-tól alkalmazandó, a tartási kötelezettséggel kapcsolatos 4/2009/EK tanácsi rendelet[23] 15. cikke következtében alkalmazandók. A válás, a szülői felelősség megállapítása, gyakorlása és megszűnése, valamint a tartási kötelezettségek esetében alkalmazandó jogra vonatkozó szabályok függetlenek egymástól. A részt nem vevő tagállamban válás iránti kérelem elbírálására hatáskörrel rendelkező bíróság saját hazai kollíziós szabályait alkalmazza annak megítélésére, hogy melyik jog alkalmazandó a házasság felbontására és a különválásra, az 1996. évi Hágai Egyezmény szabályait a szülő felelősség esetében alkalmazandó jog megállapítására, valamint a 2007. évi hágai jegyzőkönyvet és a 4/2009/EK rendelet szabályait a tartási kötelezettségek megállapításához alkalmazandó jog megállapítására.

A jogi feltételek teljesítéséről szóló következtetés

50. A fentiek alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a Szerződések által megállapított, a megerősített együttműködésre vonatkozó összes jogi feltétel teljesül.

Az alapvető jogok tiszteletben tartása

51. A házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködés tiszteletben tartja az Európai Unió Alapjogi Chartájában lefektetett alapvető jogokat, különös tekintettel annak a megkülönböztetés tilalmáról szóló 21. cikkére. A megerősített együttműködés végrehajtásáról szóló rendeletben javasolt kollíziós szabályok a részt vevő tagállamokban zajló összes válási eljárásra alkalmazandók lesznek, bármilyen alapon történő megkülönböztetéstől mentesen.

A megerősített együttműködésről szóló következtetés

52. A Bizottság álláspontja szerint a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködésnek számos előnye van a változatlan helyzet opciójához képest, és ebben a konkrét esetben a megerősített együttműködés előnyei ellensúlyozzák annak esetleges hátrányait. A házasság felbontására és a különválásra vonatkozó közös kollíziós szabályok a részt vevő tagállamok több tízezer párjának életét könnyítik meg jelentős mértékben. Ez összhangban áll a Stockholmi Programmal, melynek keretében az Európai Tanács úgy találta, hogy a kollíziós szabályok uniós szintű harmonizációját folytatni kell azokon a területeken, ahol erre szükség van, köztük a házasság felbontása és a különválás esetében.[24] A Bizottság ezért azt javasolja, hogy hatalmazzák fel a kérelmező tagállamokat a megerősített együttműködés létrehozására. A Bizottság hangsúlyozza, hogy a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködés minden tagállam előtt bármikor nyitva áll az EUMSz. 328. cikkével összhangban, és bátorítja a kérelmet még be nem nyújtott tagállamokat arra, hogy vegyenek részt a megerősített együttműködésben, ezáltal is gyarapítva annak előnyeit és pozitív hatásait.

2010/0066 (APP)

Javaslat:

A TANÁCS …/2010/EU HATÁROZATA

a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködésre való felhatalmazásról

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 329. cikke (1) bekezdésére,

tekintettel a Bulgária, Spanyolország, Franciaország, Olaszország, Luxemburg, Magyarország, Ausztria, Románia és Szlovénia által benyújtott kérelemre,

tekintettel a Bizottság javaslatára,

tekintettel az Európai Parlament hozzájárulására[25],

mivel:

53. Az Unió célul tűzte ki, hogy fenntartja és továbbfejleszti a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térséget, amelyben biztosított a személyek szabad mozgása. E térség fokozatos kialakítása érdekében az Uniónak a határokon átnyúló vonatkozású polgári ügyekben való igazságügyi együttműködésre vonatkozó intézkedéseket kell elfogadnia.

54. Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 81. cikke alapján ezeknek az intézkedéseknek ösztönözniük kell a tagállamokban alkalmazandó kollíziós szabályok összeegyeztethetőségét, beleértve a több államra kiterjedő vonatkozású családjogi intézkedéseket is.

55. A Bizottság 2006. július 17-én fogadott el egy javaslatot a 2201/2003/EK tanácsi rendeletnek a joghatóság tekintetében történő módosításáról és a házassági ügyekben alkalmazandó jogra vonatkozó szabályok bevezetéséről szóló rendeletről.

56. 2008. június 5–6-i ülésén a Tanács politikai iránymutatást fogadott el, amely rögzítette, hogy nem sikerült egyhangúságot elérni a javasolt rendelet tekintetében, és olyan leküzdhetetlen akadályok állnak fent, amelyek lehetetlenné teszik az egyhangúság elérését jelenleg és a belátható jövőben egyaránt. Megállapította továbbá, hogy a javasolt rendelet céljai nem érhetők el ésszerű határidőn belül a Szerződések megfelelő rendelkezéseinek alkalmazásával.

57. E körülmények között Görögország, Spanyolország, Olaszország, Luxemburg, Magyarország, Ausztria, Románia és Szlovénia 2008. július 28-án kelt levelében kérést intézett a Bizottsághoz, mely szerint megerősített együttműködést kívánnak létrehozni egymás közt a házassági ügyekben alkalmazandó jog területén, és felkérték a Bizottságot, hogy nyújtson be javaslatot ebből a célból a Tanácsnak. Bulgária 2008. augusztus 12-i levelében azonos kéréssel fordult a Bizottsághoz, Franciaország pedig 2009. január 12-i levelében csatlakozott a kérelemhez. 2010. március 3-án Görögország visszavonta kérését. Összesen kilenc tagállam kérelmezte a megerősített együttműködést.

58. A megerősített együttműködésnek egyértelmű és átfogó jogi keretet kell biztosítania a házasság felbontása és a különválás területén a részt vevő tagállamokban, és megfelelő megoldásokat kell biztosítania az állampolgárok számára a jogbiztonságot, a kiszámíthatóságot és rugalmasságot illetően, valamint meg kell akadályoznia a „bíróságra rohanást”.

59. Az Európai Unióról szóló szerződés 20. cikkében és az Európai Unió működéséről szóló szerződés 326. és 329. cikkében rögzített feltételek teljesülnek.

60. A megerősített együttműködés területét, a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jogot a Szerződések által szabályozott területként azonosítja az Európai Unió működéséről szóló szerződés 81. cikke (2) bekezdésének c) pontja és 81. cikkének (3) bekezdése.

61. Az Európai Unióról szóló szerződés 20. cikkének (2) bekezdésében említett végső lehetőség követelménye is telesül, mivel a Tanács 2008 júniusában megállapította, hogy a rendelet célkitűzései az Unió egésze által ésszerű határidőn belül nem érhetők el.

62. A házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jogra vonatkozó megerősített együttműködés célja, hogy igazságügyi együttműködést alakítson ki a több államra kiterjedő vonatkozású polgári ügyekben a bírósági határozatok kölcsönös elismerésének elve alapján, valamint biztosítsa a tagállamokban alkalmazandó kollíziós szabályok összeegyeztethetőségét. Mindez hozzájárul az Unió célkitűzéseihez, védi érdekeit és erősíti az integrációs folyamatot az Európai Unióról szóló szerződés 20. cikke (1) bekezdésének követelményei szerint.

63. A házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jogra vonatkozó megerősített együttműködés összeegyeztethető a Szerződésekkel és az uniós joggal, és nem érinti hátrányosan a belső piacot vagy a gazdasági, társadalmi és területi kohéziót. Nem jelent megkülönböztetést vagy akadályt a tagállamok közötti kereskedelemben, és nem torzítja a tagállamok közötti versenyt.

64. A házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jogra vonatkozó megerősített együttműködés tiszteletben tartja azon tagállamok hatásköreit, jogait és kötelességeit, amelyek nem vesznek részt benne. A részt vevő tagállamokra vonatkozó közös kollíziós szabályok nem érinti a részt nem vevő országok szabályozását. A részt nem vevő tagállamok bíróságai továbbra is saját meglévő kollíziós szabályaikat alkalmazzák a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog meghatározására.

65. A házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jogra vonatkozó megerősített együttműködés összeegyeztethető az uniós joggal és a polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködéssel, mivel a megerősített együttműködés nem érint semmilyen meglévő uniós vívmányt.

66. E határozat tiszteletben tartja az Európai Unió Alapjogi Chartájában rögzített elveket, különös tekintettel annak 21. cikkére.

67. A házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jogra vonatkozó megerősített együttműködés bármikor nyitva áll valamennyi tagállam előtt, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 328. cikkével összhangban,

ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT:

1. cikk

Bulgária, Spanyolország, Franciaország, Olaszország, Luxemburg, Magyarország, Ausztria, Románia és Szlovénia ezennel felhatalmazást kap arra, hogy egymás között megerősített együttműködést hozzanak létre a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén, a Szerződések vonatkozó rendelkezéseinek alkalmazásával.

2. cikk

E határozat elfogadását követően haladéktalanul hatályba lép.

3. cikk

Ennek a határozatnak a Bolgár Köztársaság, a Spanyol Királyság, a Francia Köztársaság, az Olasz Köztársaság, a Luxemburgi Nagyhercegség, a Magyar Köztársaság, az Osztrák Köztársaság, Románia és a Szlovén Köztársaság a címzettje.

Kelt Brüsszelben,

a Tanács részéről

az elnök

[1] A Tanács 2201/2003/EK rendelete a házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, illetve az 1347/2000/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 338., 2003.12.23., 1. o.).

[2] COM(2006) 399.

[3] A Szerződésekhez csatolt, Dánia helyzetéről szóló 5. jegyzőkönyv (jelenleg 22. jegyzőkönyv) 1. és 2. cikke értelmében Dánia nem vett részt e rendeletjavaslat elfogadásában, így az rá nézve nem volt kötelező és nem alkalmazandó. A Szerződésekhez csatolt, az Egyesült Királyság és Írország helyzetéről szóló 4. jegyzőkönyv (jelenleg 21. jegyzőkönyv) 3. cikke értelmében Írország és az Egyesült Királyság nem jelentette be azt, hogy részt kíván venni a javasolt rendelet elfogadásában és alkalmazásában.

[4] Jelenleg az Európai Unió működéséről szóló szerződés 81. cikkének (3) bekezdése.

[5] P6_TA(2008)0502 (HL C 15 E., 2010.1.21., 128. o.).

[6] 10383/08 PV/CONS 36 JAI 311 sz. dokumentum, 2008. július 10.

[7] Az EUSz. 20. cikkének (1) bekezdése „a Szerződések megfelelő rendelkezéseinek” alkalmazására utal; a házasság felbontásával kapcsolatos ügyekben alkalmazandó jogra az Európai Unió működéséről szóló szerződés V. címe (A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség) 3. fejezetének (Igazságügyi együttműködés polgári ügyekben) rendelkezései alkalmazandók.

[8] A Bizottság dolgozik egy házassági vagyonjogi szabályokról és a párok különválásának határokon átnyúló elemeket is tartalmazó következményeiről szóló jogalkotási kezdeményezésen, a Stockholmi Program legújabb felkérése alapján. Az eljáráshoz tartozott egy zöld könyv is a házassági vagyonjogi rendszerekre vonatkozó kollíziós szabályokról, különös tekintettel a joghatóságra és a kölcsönös elismerésre – COM(2006) 400. A kezdeményezés kiterjed majd a házassági vagyonjogi szabályokra vonatkozó nemzetközi magánjogi szabályokra egyaránt a házasság alatt és annak különválás vagy a házasság felbontása útján történő megszüntetése során. Magára a különválásra illetve a házassági vagyonjogi szabályokra vonatkozó kollíziós szabályok különbözőek, és az egyik területen folytatott megerősített együttműködés nem befolyásolja a másik területre vonatkozó jogszabályokat.

[9] SEC(2006) 949, lásd http://ec.europa.eu/governance/impact/ia_carried_out/cia_2006_en.htm#jls. A hatásvizsgálatot a European Policy Evaluation Consortium (EPEC) által 2006-ban készített tanulmány formájában tették közzé: “Study to inform a subsequent Impact Assessment on the Commission proposal on jurisdiction and applicable law in divorce matters” (Tanulmány a házasság felbontásával kapcsolatos ügyekben a joghatóságról és az alkalmazandó jogról szóló bizottsági javaslat későbbi hatásvizsgálatához), lásd:http://ec.europa.eu/justice_home/doc_centre/civil/studies/doc_civil_studies_en.htm.

[10] COM(2005) 82.

[11] Flash Eurobarometer 188. szám — Konzuli védelem és családjog.

[12] E bekezdés információi az EPEC házassági vagyonjogi szabályokra és a nem házas párok nemzetközi vonatkozású vagyonjogi ügyeire vonatkozó közösségi eszközökről szóló hatásvizsgálati tanulmányának 2010-es zárójelentésén alapul.

[13] Dánia nem vesz részt az EUMSz. harmadik részének V. címe alapján javasolt intézkedések elfogadásában, és az intézkedések nem kötelezőek és alkalmazandóak Dániában a Szerződésekhez csatolt, Dánia helyzetéről szóló (22.) jegyzőkönyv 1. és 2. cikke értelmében. Dániától eltérően az Egyesült Királyság és Írország jogosult az EUMSz. harmadik részének V. címe szerinti együttműködésben való részvételre a Szerződésekhez csatolt, az Egyesült Királyság és Írország helyzetéről szóló (21.) jegyzőkönyv 3. cikke értelmében. Habár az Egyesült Királyságon belül különböző jogrendszerek vannak érvényben Angliában/Walesben, Skóciában és Észak-Írországban, a válásra vonatkozó kollíziós szabályok hasonlóak.

[14] Az EPEC által a házasság vagyonjogi szabályaira és a nem házas párok nemzetközi vonatkozású vagyonjogi ügyeire vonatkozó közösségi eszközökről készített hatásvizsgálati tanulmány, zárójelentés, 2010.

[15] Az Unió teljes lakossága 2009-ben: 494 millió fő.

[16] A „nemzetközi” elemeket is tartalmazó válások száma 2007-ben, és ezek aránya az összes váláshoz képest a kérelmező tagállamokban: Bulgária: 700/4 %; Spanyolország: 14 500/11 %; Franciaország: 20 500/13 %; Olaszország: 3 000/6 %; Luxemburg: 500/48 %; Magyarország: 500/2 %; Ausztria: 5 000/25 %; Románia: 500/1 % és Szlovénia: 300/10 %.

[17] Az EPEC által a házasság vagyonjogi szabályaira és a nem házas párok nemzetközi vonatkozású vagyonjogi ügyeire vonatkozó közösségi eszközökről készített hatásvizsgálati tanulmány, zárójelentés, 2010.

[18] A polgári és kereskedelmi ügyekben az Európai Igazságügyi Hálózat létrehozásáról szóló 2001/470/EK tanácsi határozat módosításáról szóló 568/2009/EK európai parlamenti és a tanácsi határozat bevezet egy ilyen intézkedést azáltal, hogy a kapcsolattartók számára minden tájékoztatás megadását előírja, hogy megkönnyítsék egy másik tagállam uniós vagy nemzetközi jogi eszköz értelmében irányadó jogának alkalmazását; lásd a módosított 5. cikk (2) bekezdésének c) pontját.

[19] Intézkedési program a polgári és kereskedelmi ügyekben hozott határozatok kölcsönös elismerése elvének végrehajtására, 2000.11.30-án elfogadva (HL C 12., 2001.1.15., 1. o.).

[20] A házassági ügyekben és a házastársaknak a közös gyermekkel kapcsolatos szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló 1347/2000/EK tanácsi rendelet (HL L 160., 2000.6.30., 19. o.).

[21] A Tanács 2008/431/EK határozata egyes tagállamoknak a 1996. évi gyermekek védelméről szóló Hágai Egyezménynek a Közösség érdekében történő megerősítésére vagy az ahhoz történő csatlakozásra (HL L 151., 2008.6.11., 36. o.).

[22] A Tanács 2009/941/EK határozata a tartási kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 2007. évi hágai jegyzőkönyvnek az Európai Közösség általi megkötéséről (HL L 331., 2009.12.16., 17. o.).

[23] A Tanács 4/2009/EK rendelete a tartással kapcsolatos ügyekben a joghatóságról, az alkalmazandó jogról, a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az e területen folytatott együttműködésről (HL L 7., 2009.1.10., 1. o.).

[24] A Stockholmi Program – A polgárokat szolgáló és védő, nyitott és biztonságos Európa, melyet a 2009. december 10–11.-i Európai Tanács fogadott el.

[25] HL C […], […], […]. o.