[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 13.11.2008

COM(2008) 776 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK

AZ ENERGIAPOLITIKA MÁSODIK STRATÉGIAI FELÜLVIZSGÁLATÁVAL ÖSSZEFÜGGÉSBEN AKTUALIZÁLT NUKLEÁRIS TÁJÉKOZTATÓ PROGRAM

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK

AZ ENERGIAPOLITIKA MÁSODIK STRATÉGIAI FELÜLVIZSGÁLATÁVAL ÖSSZEFÜGGÉSBEN AKTUALIZÁLT NUKLEÁRIS TÁJÉKOZTATÓ PROGRAM

Bevezetés

Az energiapolitika második stratégiai felülvizsgálatának részeként ez a dokumentum a 2007. évi nukleáris tájékoztató program anyagának aktualizált változatát tartalmazza.[1] Kiemeli az ellátás biztonságának főbb szempontjait, a beruházási igényeket, a beruházások megvalósításának feltételeit, majd a nukleáris energia EU-ban történő további biztonságos felhasználására vonatkozó ajánlásokat tesz.

A nukleáris energiával kapcsolatban az elmúlt két évben több EU-tagállamban és a világban is elhangzottak politikai érdeknyilatkozatok. A nukleáris energia ismét a politikai viták[2] tárgyává vált, aminek hatására létrejött az Európai Nukleáris Energia Fórum, a nukleáris biztonsággal és hulladékkezeléssel foglalkozó magas szintű csoport, valamint a fenntartható nukleáris energia technológiai platform. A Nemzetközi Energiaügynökség és az OECD Atomenergia Ügynöksége is rámutatott arra, hogy a nukleáris energiának jelentős szerepe lesz a közeljövőben[3].[4] Ezzel összefüggésben az EU központi szerepet tölthet be egy olyan továbbfejlesztett keretrendszer kialakításában, amely a biztonságra, a védelemre és a nukleáris anyagok illegális forgalmának megakadályozására vonatkozó legszigorúbb előírásoknak is megfelel.

Az Európai Tanács 2007. tavaszi ülésén támogatta a Bizottság azon javaslatát, hogy 2020-ig az EU-ban az üvegházhatású gázok kibocsátása 20%-kal csökkenjen, az energiahatékonyság pedig ugyanilyen mértékben növekedjen. A nukleáris energia jelenleg az EU kis szén-dioxid-kibocsátású villamosenergia-termelésének kétharmadát adja, és jelentősen hozzájárul a globális éghajlatváltozás enyhítéséhez. A nukleáris energia jövőbeli hosszú távú követelményeinek szempontjából fontos a Közösség SET-terve, amely a kis szén-dioxid-kibocsátású technológiák kutatási és fejlesztési igényeivel foglalkozik, ideértve az atommaghasadást is.

A nukleáris energia ugyanakkor az egyik leggazdaságosabb energiaforrás, kevésbé érzékeny a tüzelőanyagár-változásokra, így megvédi az EU gazdaságokat a nyersanyagár-ingadozásoktól. További előnye, hogy növeli az európai energiaellátás biztonságát, mivel az uránforrások a földgolyó legkülönbözőbb helyein, geopolitikailag stabil térségekben találhatók.

A közvéleményben azonban nem sikerült még teljesen eloszlatni a nukleáris biztonsággal és hulladékgazdálkodással kapcsolatos aggályokat. Amint az Eurobarométer legutóbbi felméréséből is kiderül[5], az európai polgárok túlnyomó többsége szerint az Európai Unió kiváló helyzetben van ahhoz, hogy Európa legmagasabb fokú nukleáris biztonságát garantálja. Az Európai Unió szétforgácsolt szabályozási kerete ugyanakkor – különösen az engedélyek és a tervezési engedélyek kiadása esetében – akadályozza a beruházásokat. Az Európai Uniónak egységesebb gazdasági és szabályozási keretet kell támogatnia, amely meg fogja könnyíteni a beruházásokat azokban a tagállamokban, amelyek úgy döntenek, hogy energiaforrás-összetételükbe a nukleáris energiát is beveszik, és biztosítani fogja, hogy a beruházási döntéseket átláthatóbb és érthetőbb szabályok alapján hozzák meg.

A nukleáris termelőkapacitás beruházási igénye

Az energia- és villamosenergia-kereslettel kapcsolatos előrejelzések

A PRIMES új energiapolitikai forgatókönyve szerint az EU energiakereslete mérsékelt olajárak esetén 2020-ig összességében várhatóan kismértékben növekedni fog (+1,5%), és kismértékben csökken (-2%) magas olajárak esetén[6]. A villamosenergia-kereslet várhatóan mintegy 8–9%-kal nő ugyanebben az időszakban. Ennek eredményeként a végső energiakeresleten belül a villamos energia részesedése 20%-ról 23%-ra nőhet. A villamosenergia-termelő kapacitás az előrejelzések szerint 2020-ig 20–24%-kal nő, de a PRIMES új energiapolitikai alapfeltételezései szerint, és az olajáraktól függően, a nukleáris energia részesedése a villamosenergia-termelésből 2020-ra 30%-ról 25–26%-ra, a teljes primer energiakeresletből pedig 14%-ról 12–14%-ra fog csökkenni[7]. Ezek a számok azonban a tagállamokban most követett politikát tükrözik, és így még nem tartalmazzák az élettartamok lehetséges meghosszabbításáról, illetve az új építkezésekről legújabban folyó tárgyalásokat, amelyek módosíthatják később a kapacitáshelyzetet.

Az energiahatékonysági intézkedéseknek fékezniük kell a teljes energiafogyasztás, illetve a villamosenergia-kereslet növekedését. Ha azonban a fosszilis tüzelőanyagok árai a 2008. évi szinten maradnak, akkor várható a villamosenergia-szükséglet növekedése, különösen a közlekedési ágazatban. A biztonságos villamosenergia-ellátás jelentősége ezért a gazdaság egésze számára növekedni fog.

A nukleáris ágazat beruházási kilátásai

Bárhogy is alakuljon az energiafogyasztás, az EU villamosenergia-kereslete a teljes energiaigénynél várhatóan továbbra is gyorsabban fog nőni. Ha nagyszabású ellenintézkedéseket nem vezetnek be, az elégtelen alapterhelési kapacitás veszélybe sodorhatja az EU villamosenergia-hálózatát. A megújuló energiaforrások részesedése nőni fog, de más energiaforrásokra is szükség lesz, mivel korlátozottak az energiatárolási lehetőségek, a keresletet pedig mindenkor ki kell elégíteni. Fokozottan oda kell figyelni azon kiöregedő atomerőművek cseréjére és/vagy élettartamának meghosszabbítására, amelyek 2020-ig elérik az eredetileg eltervezett élettartamuk végét. Bezárásukkal jelentősen csökkenni fog a nukleáris energia hozzájárulása a teljes villamosenergia-ellátáshoz, ha nem építenek új erőműveket, vagy a régieket nem újítják fel úgy, hogy biztonságosan tovább működhessenek.

Ahogy a grafikonon (1. melléklet, 1. ábra) is látszik, az EU nukleáris erőmű-kapacitása csökkenő tendenciát mutat a jelenleg folyó és a Bizottsághoz bejelentett[8] (FI, FR, BG és SK) új erőmű-építések, és az elfogadott (vagy függőben lévő) – akár 40, 50 vagy 60 évre szóló – működési élettartam meghosszabbítások ellenére.

A jelenlegi prognózisok szerint a nukleáris termelőkapacitás az EU-ban akár 33 GWe-vel is csökkenhet[9] 2020-ig. Ha ezt az alapterhelési kapacitást új atomerőművekkel nem pótolják, akkor annak jelentős részét gáz- vagy széntüzelésű erőművekkel fogják kiváltani. Már a nukleáris energia jelenlegi szinten tartásához is a meglévő erőművek élettartamának meghosszabbítására vagy újak építésére lenne szükség, így könnyebb lenne az EU kibocsátáscsökkentési és ellátásbiztonsági célkitűzéseit elérni. A meglévő reaktorok élettartamának 50 évvel történő meghosszabbítását általánossá téve 2020-ig stabilan lehetne tartani a kapacitásokat. Az általános élettartam meghosszabbításnak azonban van felső korlátja, mivel esetenként kellene felmérni, hogy a rendelkezésre álló legszigorúbb biztonsági előírásokat is betartva ténylegesen hány létesítmény élettartamát lehet meghosszabbítani. A fenntartható atommaghasadási technológiai platform fontos szerepet fog játszani az élettartam meghosszabbítással kapcsolatos kutatási és fejlesztési igények meghatározásában.

E forgatókönyvek szerint, ha az elavult erőműveket a bezárás után azonnal leszerelnék, akkor könnyebb lenne a meglévő nukleáris telephelyeken cserekapacitásokat építeni. A nukleáris ágazatban az új beruházásokat elegendő mértékben előre kell megtervezni, mivel az ipari kapacitást is ki kell alakítani ahhoz, hogy ezek a beruházások megvalósulhassanak. Ez nemcsak a villamosenergia-termelésre, hanem egyéb alkalmazásokra is igaz, különösen a nukleáris medicinára.

Az új és tervezett atomerőművek, a tervezett bezárások és a hosszabbítások áttekintése

Épülőfélben lévő erőművek, új beruházási tervek

Jelenleg két 1600 MWe teljesítményű európai nyomottvizes reaktor építkezése folyik: Finnországban (az olkiluoto-i atomerőmű 3. blokkja) és a franciaországi Flamanville-ben, amelyek várhatóan 2012-ben kezdik meg működésüket. Finnország megkezdte az eljárást egy lehetséges hatodik. reaktor megépítéséhez is, Franciaország pedig bejelentette, hogy megépíti második európai nyomottvizes reaktorát, 2020–30-ig pedig további reaktorokat tervez.

Az EU-ban egyéb, már folyamatban lévő vagy véglegesen elhatározott új építések közé tartozik a bulgáriai Belene-ben két AES-92 VVER blokk, illetve Szlovákiában a mochovce-i VVER 3. és 4. blokkja. Románia hamarosan bejelenti, hogy elkészült a cernavodai CANDU atomerőmű 3. és 4. blokkja (a 2. blokkot 2007-ben csatlakoztatta rá a hálózatra).

A balti országok, Lengyelország és Hollandia az új atomerőműveknél regionális projektekben és nemzeti lehetőségekben gondolkodnak.

2008-ban az Egyesült Királyság kormánya zöld utat adott az új nukleáris erőművek építésének, és kijelentette, hogy az Egyesült Királyság tiszta, biztonságos és megfizethető energiával történő ellátásában a nukleáris energiának szerepet kell játszania. Kiadta energiatörvényét, amely a nukleáris beruházásokat ösztönzi, és záradékokkal biztosítja, hogy a potenciális új atomerőmű-fejlesztők a leszerelés teljes költségére és a hulladékköltségek teljes részére megfelelő finanszírozási fedezetet nyújtanak. A kormány felkérte a vállalatokat, hogy dolgozzanak ki terveket új állomások építésére és üzemeltetésére, és jelezte, hogy a nukleáris leszerelési hatóság (NDA) Britanniában 18, többségében bezárt telephely környékén fog eladásra és fejlesztésre felkínálni területet. Legalább hét újgenerációs, III. kategóriába tartozó atomerőmű megépítése várható.

Olaszország 2008. május 22-én bejelentette, hogy csak az atom képes nagy méretekben biztonságosan, versenyképes áron és a környezetet is kímélve energiát termelni, ezért a nukleáris ágazat újraindítását tervezi: 2020-ig távlatilag 4–8 új atomerőmű építésével számol.

Teljesítményfokozás és élettartam meghosszabbítás

A teljesítményfokozást az atomerőművek több mint 25%-ánál továbbra is folytatják: EU-szinten az egységek átlagos rendelkezésre állása az elmúlt 10–15 évben folyamatosan nőtt (2004–2006-ban 84%-ot ért el). Ugyanebben az időszakban a teljesítményfokozó és az erőművek rendelkezésre állását növelő programok több mint 5000 MWe plusz hasznos teljesítményt eredményeztek az EU-27-ek országaiban (teljesítményszinttől függően ez 3–5 reaktornak felel meg).

Hamarosan azonban valamennyi működő erőmű eléri az eredetileg tervezett élettartamát (30–40 év): az EU-27-ek országaiban az erőműpark átlagos életkora 23 év, szemben a világ 20 éves átlagával (1. melléklet, 2. ábra). Az EU jelenlegi nukleáris termelőkapacitásának 18%-át a 30 éves vagy annál régebbi erőművek adják, és csak 8%-át a 15 éves vagy annál fiatalabbak.[10]

Az erőművek 30–40 éves eredeti élettartama alapján az EU-27-ek országaiban mintegy 44 GWe-t vagy a telepített hasznos nukleáris teljesítmény 33%-át kell a következő 10 évben a hálózatról eltávolítani és valahogyan kiváltani. A közüzemek mégis politikai és szabályozási bizonytalanságokkal kerülnek szembe, amikor hosszútávon megtérülő, új építésű beruházásokra pályáznak, ezért a jelenlegi körülmények között az üzemi élettartam biztonságos feltételek mellett történő meghosszabbítása költséghatékonyabb választás, mint egy új építkezés, és számos országban egyre megszokottabbá is válik.

Nincs arra vonatkozó bizonyíték, hogy a jóváhagyott élettartam-meghosszabbító programok veszélyeztetnék a nukleáris erőművek folyamatos működési biztonságát. Az élettartam meghosszabbításra kiválasztott erőművekre – a biztonsági jellemzők fejlesztését is beleértve – jelentős teljesítményfokozó és korszerűsítő beruházások várnak. Az élettartam meghosszabbítást csak olyan esetekben lehet alkalmazni, ahol a főbb alkatrészek elöregedő mechanizmusainak pótlására elegendő biztonsági tartalékok vannak. Belgiumban és Németországban az alábbiakban bemutatott, leállításra vonatkozó elvi döntések ellenére jelenleg tárgyalások folynak az élettartam meghosszabbításról.

Kapacitáspótlás

A teljesítményfokozás és az élettartam meghosszabbítása mellett a gázdiffúziós erőművek alkalmazásáról a centrifugális dúsító erőművekre történő fokozatos átállással mintegy 3000 MWe villamosenergia-termelő kapacitás pótolható.

Tervezett bezárások

Belgium és Németország a meglévő atomerőművek bezárása után a nukleáris energiatermelés leállítását tervezi.[11]

A két ország által a nukleáris leállással kapcsolatban politikai szinten meghozott döntésen kívül az EU-ban még legalább 11 működő erőmű bezárása várható 2010-ig, ami 7,7 GWe-t vagy az EU jelenlegi teljes kapacitásának 5,5%-át jelenti. Az EU-csatlakozással kapcsolatban vállalt kötelezettségeinek részeként még Litvániának és Szlovákiának is be kell zárnia egy-egy reaktort. Amennyiben a leállítással kapcsolatos elvi döntéseken nem változtatnak, úgy ezek a bezárások is mind hozzájárulnak ahhoz, hogy az előrejelzések szerint a nukleáris energia részesedése 2020-ig csökkenni fog.

A szükséges beruházások megvalósítási feltételei

Társadalmi elfogadottság

A társadalmi elfogadottság lényeges a nukleáris energia európai felhasználásához. Az EU fejlett, a teljes nukleáris üzemanyagciklusra kiterjedő nukleáris iparral rendelkezik, azonban jó biztonsági és védelmi múltja ellenére is számos aggodalmat el kell még oszlatni.

Helyi, regionális, nemzeti, EU és nemzetközi szinten minden hatóságnak megvan a maga szerepe. A jelenlegi európai jogi kereteket meg kell erősíteni, hogy a nukleáris tevékenységek átláthatóbbak és irányíthatóbbak legyenek. A közvélemény tényszerű, aktuális és könnyen érthető tájékoztatásával törekedni kell arra, hogy a kulcsszereplők között a nukleáris energia minden területéről nyílt vita folyhasson.

A Bizottság a társadalom szélesebb rétegeit képviselve ezeket a kérdéseket vizsgálja a nukleáris biztonsággal és hulladékkezeléssel foglalkozó magas szintű csoport keretében, amely a nemzeti hatóságok magas rangú beosztottjaiból áll, illetve az Európai Nukleáris Energia Fórumban (ENEF).

A magas szintű csoportot a Bizottság 2007-ben azzal a feladattal hozta létre, hogy közös megegyezést dolgozzon ki, és tegyen javaslatot egy olyan közös megoldásra, amellyel a nukleáris biztonságot és a kiégett fűtőelemek és a radioaktív hulladékok kezelését lehetne javítani. A magas szintű csoport kezdeményezésének keretében, és az egyéb fórumokon folytatott tanácskozásokat és fejleményeket is figyelembe véve a Bizottság jelenleg a nukleáris biztonság közösségi keretét létrehozó irányelvjavaslat felülvizsgálatán dolgozik.

Az ENEF platformot biztosít az érdekelteknek arra, hogy a nukleáris energia versenyképességére, az új nukleáris építkezések finanszírozásával kapcsolatos specialitásokra, a nukleáris energia felelősségteljes felhasználásához kapcsolódó jogi ütemterv igényére, a hulladékkezelés fejlesztési lehetőségeire, illetve a nyilvánosság és a folyamat résztvevői között az átláthatóság és a bizalom fokozásának módszereire koncentrálva széles körben megvitassák a nukleáris energia lehetőségeit és kockázatait.

Az Eurobarométer legújabb, 2008 februárjában–márciusában készült felmérése[12] arra a következtetésre jutott, hogy Európában a polgárok nukleáris energiáról alkotott véleménye pozitívabb, mint 2005-ben. A felmérés azonban azt is megerősítette, hogy az atomenergia társadalmi elfogadottsága igen nagymértékben függ a radioaktív hulladékok kezelésére vonatkozó tartós és biztonságos megoldások rendelkezésre állásától. Bár a saját radioaktív hulladékok kezeléséért a teljes felelősséget a tagállamok viselik, az európai polgárok szerint az EU-nak tevékeny szerepet vállalva kell gondoskodnia arról, hogy a radioaktív hulladékokkal kapcsolatos nemzeti módszerek és programok ellenőrzöttek és összehangoltak legyenek, továbbá összhangban legyenek a konkrét tervekkel és a kitűzött határidőkkel. A geológiai formációkban való hulladék-elhelyezés szempontjából fontos tudományos és technológiai területek elérték azt az érettségi fokot, amikor a „majd meglátjuk” politika a továbbiakban már nem tartható. Előre kell lépni a megjelölt megoldások végrehajtásában, beleértve a kutatás és fejlesztés folytatását, és nem lehet a politikai döntést a jövő nemzedékeire hagyni. A kutatásban és fejlesztésben érdekelt kulcsfontosságú intézményeknek, különösen a nemzeti hulladékgazdálkodási ügynökségeknek, szorgalmazniuk kell az együttműködést annak érdekében, hogy létrehozzanak egy stratégiai kutatási programot, és hogy a végrehajtás-központú kutatási stratégiát a gyakorlatban is megvalósítsák.

A radioaktív hulladékok kérdésének együttműködésen alapuló, EU szintű megoldását támogatja a nukleáris biztonsággal és hulladékkezeléssel foglalkozó magas szintű csoport, az Európai Nukleáris Energia Fórum, illetve a fenntartható nukleáris energia technológiai platform és egy új, a hulladékok geológiai elhelyezéssel foglalkozó technológiai platform is azzal a céllal, hogy a radioaktív hulladékkezelés kérdéseinek megválaszolása érdekében elősegítsék az európai kutatás és fejlesztés optimalizálására, a közös célok összehangoltabb meghatározására és az ágazat részéről az aktívabb részvétel és elkötelezettség elérésére irányuló további munkát. A nukleáris hulladékokról szóló hatodik jelentés[13] bemutatásakor a Tanács áttekintette az EU-ban a nukleáris hulladékkezelés helyzetét.

A nukleáris fegyverek elterjedésének megakadályozása olyan globális kérdés, amely a nukleáris energia felhasználásával és jövőbeli alakulásával kapcsolatos potenciális biztonsági kockázatokra figyelmeztet, és nyugtalanítja a nyilvánosságot. Mivel egyre több országban indítanak atomenergia-programot, vagy gondolkodnak bevezetésén, a nukleáris biztonságot, védelmet és a nukleáris anyagok illegális forgalmát megakadályozó garanciákat nyilvánvalóan erősíteni kell. Az Európai Uniónak fontos szerepe van ezzel összefüggésben a rendelkezésére álló külső dimenziós eszközök, a nukleáris biztonsági együttműködési eszköz és a stabilitási eszköz felhasználásával.[14] A Közösség egyik fő feladata az, hogy az elterjedés veszélyeire a NAÜ-vel közösen kidolgozott válasszal továbbra is támogassa az atomsorompó-szerződést. Ennek a jelentőségét emeli ki az Európai Bizottság és a NAÜ 2008. május 7-i együttes nyilatkozata is[15].

A Bizottság a nukleáris fegyverek elterjedésének megakadályozásáról szóló közleményt kíván a Tanácshoz és az Európai Parlamenthez címezni.

Az EU-ban bekövetkező nukleáris események gyors információcseréjének és riasztásának keretében a Bizottság az ECURIE rendszer működését is megvitatja a tagállamokkal.

Engedélyezési kérdések

Engedélyezés

A beruházók és az egyéb érdekelt felek szempontjából tervezési stabilitásra és a szabályozási bizonytalanságból adódó beruházási kockázat csökkentésére van szükség. Az engedélyezésbe beletartozik a típustervi engedélyek, az előzetes telephely-engedélyek, az építési engedélyek, a működési engedélyek vagy a kombinált engedélyek kiadása. Ösztönözni kell, hogy az EU-ban a hatóságok a jogbiztonság érdekében hangolják össze és egyszerűsítsék az engedélyezési eljárásokat.

T ervezési engedélyek

Bár vannak európai kezdeményezések az engedélyezési követelmények összehangolására, a tervezési engedélyezés nemzeti szinten történik és a biztonságon alapul.

Az „EUR dokumentum” a potenciális európai villamosenergia-termelőipari beruházók egy csoportja, főleg közüzemek és egyéb ipari létesítmények által eredetileg az európai nyomottvizes reaktorok engedélyezésének megkönnyítése céljából készített atomerőművi specifikáció. Bár alapként új nukleáris építkezések ajánlati specifikációinál is felhasználták, például Finnországban (Olkiluoto, európai nyomottvizes reaktor 3. blokk) és Bulgáriában (AES-92, Belene), nem EU-szintű, szabályozás típusú tervezésbiztonsági előírás.

A WENRA az EU-tagállamok és Svájc nukleáris szabályozó hatóságaiból alakult. Fő célja az, hogy tapasztalatcserével és a jelentős biztonsági kérdések megvitatásával kidolgozza a nukleáris biztonság közös koncepcióját, és független lehetőséget biztosítson az EU és az európai hálózati szabályozók számára a nukleáris biztonság vizsgálatára a tagjelölt és a csatlakozó országokban. A WENRA a Nemzetközi Atomenergia-ügynökség (NAÜ) által kiadott biztonsági követelmények figyelembevételével meghatározta és rendszeresen felülvizsgálja a reaktorok biztonságára vonatkozó referenciaszinteket.

Ajánlás: közös biztonsági szinteket kell elfogadni a meglévő és az új atomreaktorok számára.

III. generációs tervek

Az I. generációs reaktorokat az 1950-60-as években fejlesztették ki, az Egyesült Királyságon kívül az EU-ban már nem működnek ilyenek. Az EU-27-ek országaiban és a világ többi részein is főleg II. generációs reaktorok működnek. A korszerű, könnyűvizes III. generációs reaktorok és az evolúciós tervek az előző generációkhoz képest biztonsági és gazdasági szempontból is többet nyújtanak, ezért az EU-ban ezek alkalmazása ajánlott az új erőművek építésénél. A hivatalos meghatározásokat mellőzve a következő tulajdonságok jellemzik:

- jobb biztonsági rendszerek, beleértve a passzív vagy szerves biztonsági jellemzőket, és a balesetek következtében fellépő belső hatások, illetve a külső behatások ellen védelmet biztosító elszigetelést;

- nagyobb hőhatásfok és így kisebb tüzelőanyag-igény;

- hosszabb erőművi élettartam;

- jobb tüzelőanyag-technológia, és így kisebb mennyiségű, nagyaktivitású hulladék.

III. generációs például a legújabb olkiluoto-i (Finnország), flamanville-i (Franciaország) és belenei (Bulgária) reaktor.

Az atomerőműveket a szabotázskísérletek és a terrortámadások, valamint a nukleáris anyagok esetleges eltulajdonítása ellen is gondosan meg kell védeni. Az EU-ban a legújabb erőműveket már eleve kellő biztosítékokkal és a biztonsági előírások tiszteletben tartásával tervezték, így példát mutatnak a nukleáris biztonság és az illegális forgalom megakadályozása terén.

Ajánlás: az EU-ban építendő új erőműveknek biztonsági és védelmi szempontból legalább a III. generációs vagy ennél modernebb erőművek követelményeinek kell megfelelniük.

Finanszírozási kérdések

Egy atomerőmű építési költségei sokkal magasabbak, mint egy vele egyenértékű szén- vagy gáztüzelésű erőműé. Az alacsonyabb és tervezhetőbb tüzelőanyag költségek miatt azonban egy atomerőművet olcsóbban lehet üzemeltetni a tervezett élettartama alatt. A kezdeti beruházás nagysága és a megtérüléséhez szükséges idő magas kockázatot jelent azonban a magánvállalatok számára, amelyek rövid távú szerződésekkel vagy a tőzsdéken értékesítik a villamos energiát. Eddig az alacsonyabb tőkeköltségek és a magasabb, potenciálisan ingadozó tüzelőanyag költségek mellett ez a termelő erőműveknek (például a gáztüzelési erőműveknek) kedvezett. Az utóbbi öt évben a fosszilis tüzelőanyagok árának emelkedése erőteljesen ösztönöz a finanszírozási struktúra átértékelésére, aminek eredményeként ismét van érdeklődés új atomerőművi beruházások iránt.

A globális hitelpiacokon újabban tapasztalható bizonytalanságok azonban rövidtávon valószínűleg rányomják a bélyeget a nagyszabású beruházási projektekre. Ugyanakkor az építőanyagok és a munkaerő növekvő költségei miatt az új erőművek általában magasabb költségekkel kalkulálhatnak.

A villamosenergia-termelés minden formájának megvan a maga negatív externáliája – a termelő által nem közvetlenül fizetett költségek áthárítása harmadik felekre – és a termelési költségek pedig gyakran nem tükrözik ezeket a külső költségeket. A nukleáris energia legjelentősebb külső költségeit, vagyis a leszerelés és a hulladékkezelés költségeit be kell építeni a villamos energia árába.[16] A globális felmelegedést enyhítő intézkedések – mint például a hatékony kibocsátás-kereskedelmi mechanizmus – a fosszilis tüzelőanyagok külső költségeinek internalizálási lehetőségeit jelentik, és egyenlő versenyfeltételeket teremthetnek a nukleáris energiatermelés gazdasága számára.

Fontos biztosítani az EU-ban, hogy a nukleáris energia projektek ne részesüljenek állami támogatásban. E tekintetben a továbblépésnek különböző módjai lehetségesek.[17]

Az atomerőművek költségszerkezete

Az atomerőművek építési költségeinek kitermelése a nukleáris energia versenyképességét meghatározó legfontosabb tényező. A magas beruházási költségek (a termelési összköltséghez képest atomerőműveknél (70%, ezzel szemben a szénerőműveknél (40%, a gázerőműveknél pedig (30%) és annak ellenére, hogy a hulladék ártalmatlanításával és a leszereléssel kapcsolatos összes költséget be kell építeni, az atomerőművek jól fel tudják venni a versenyt a fosszilis tüzelőanyaggal működő erőművekkel (40–45 EUR/MWh és nincsenek kibocsátáskereskedelmi költségek). Az elmúlt 10–15 évben az atomerőművek teljesítményében bekövetkezett javulás fokozta az erőművek rendelkezésre állását és kibocsátását, ami tovább csökkentette a termelési költségeket.

Mivel az építkezés alatt az erőművek nem termelnek nyereséget, a hosszabb építési idő és az építkezésben keletkező késedelmek azonnal jelentkeznek a felvett kölcsön magasabb kamatterheiben. A helykiválasztás, az engedélyezés és az építkezés szabványosított szabályozási folyamatai lerövidítenék az általában szükséges határidőket, és növelnék a biztonságérzetet, hogy az erőmű meg fogja kapni a működési engedélyt, ha a tervek szerint építik meg.

Egyenlő finanszírozási feltételek

A kis szén-dioxid-kibocsátású gazdaságba való átmenet eléréséhez, az EU-ban meg kell találni az egyensúlyt a piaci beruházási döntések és a szabályozás között. Bár a technológiára és a konkrét beruházási projektekre vonatkozó döntéseket végső soron a piac befolyásolja, a hatóságoknak nélkülözhetetlen szerepe van abban, hogy világos és hosszú távon is megbízható politikai keretet biztosítva szabályozzák a tiszta energia területén a beruházásokat.

Noha az új atomerőmű építkezések finanszírozása a magán piaci szereplőkre és a tőkepiacokra tartozik, néhány, finanszírozást könnyítő intézkedés indokolt lehet, különösen mivel a nagy hitelfelvevők általános beruházási helyzete az elmúlt évben nehezebb lett. Az Európai Beruházási Bank 2007-ben felülvizsgálta befektetési politikáját, hogy belevegye a nukleáris energiával kapcsolatos projekteket is. Euratom-hiteleket korábban a csatlakozó és más országok új nukleáris létesítményeire és a reaktorok biztonságának fejlesztésére adtak. Ennek az eszköznek van egy felső határa, amelyet a Tanács fogadott el. A jelenleg rendelkezésre álló összeg 2–3 projekt finanszírozásának is csak egy kis részét képes biztosítani. A Bizottság az Euratom-hiteleknél a hitelnyújtás és hitelfelvétel felső határainak megemelését javasolta, és ez egy alkalmas időpontban továbbra is feltett szándéka[18]. Ezeket a hiteleket a nemzetközi tőkepiacokon felvett hitelből piaci kamat mellett nyújtják, nem a közösségi költségvetésből származnak és nem minősülnek támogatásnak.

Nukleáris károkkal kapcsolatos polgári jogi felelősség

Az atomerőműveket üzemeltetők felelősséggel tartoznak az általuk okozott károkért, ezért biztosítást kell kötniük. A nemzeti törvényeket több nemzetközi egyezmény egészíti ki[19]. Az egyezményekben és a nemzeti jogszabályokban meghatározott biztosítási kereten felüli kártérítést az egyéni biztosításnak kell fedeznie, vagy az egyéb szakmai felelősségnél is szokásos módon, legvégső biztosítóként az államnak kell rá felelősséget vállalnia. További részletek a II. mellékletben találhatók.

Ajánlás: a polgárok összehasonlítható szintű védelme és az EU nukleáris iparában az egyenlő versenyfeltételek megteremtése érdekében egységesebb és összehangoltabb felelősségi rendszert kell kidolgozni .

Biztonságos nukleáris tüzelőanyag ellátás

Az atomreaktorok üzemeltetői rendszerint koncentrált uránércet vásárolnak és az üzemanyag-ciklus szolgáltatókkal szerződéseket kötnek, hogy a koncentrátumot kémiai úton átalakítsák urán-hexafluoriddá, dúsítsák, majd kémia úton átalakítsák uránoxiddá, végül pedig az erőmű reaktorában felhasználható fűtőelemeket állítsanak elő. Ezeknél a gyártási műveleteknél a hosszú távú szerződések dominálnak (jellemzőnek mondható az öt év, de a tíz évre vagy annál hosszabb időre szóló szerződések sem szokatlanok). Az azonnali szállítások szerepe kisebb, bár a hosszú távú szerződéses árak is gyakran a készpénzes árakból indulnak ki.

A kínálat és a kereslet helyzete, beruházási igények (1. melléklet, 4. ábra)

Az EU-ban található a világ reaktorainak egyharmada, a tüzelőanyag igénye is nagyjából a globális nukleáris tüzelőanyag piac egyharmadát teszi ki. Az EU iparága elegendő kapacitással rendelkezik ahhoz, hogy (az orosz VVER reaktorok kivételével) kielégítse az EU urándúsítással és fűtőelemgyártással kapcsolatos igényeit, urán átalakítási kapacitásai azonban kissé szűkösek, illetve uránbehozatalra van utalva.

A II. melléklet a nukleáris üzemanyagciklust mutatja be.

Következtetések

A nukleáris energiának fontos szerepe van a kis szén-dioxid-kibocsátású gazdaságba való átmenetben, és csökkenti az EU függőségét a külső ellátástól. A tagállamoktól függ, hogy a nukleáris energiát beveszik-e az energiaforrás-összetételükbe. Meg kell azonban jegyezni, hogy amennyiben az atomenergián, valamint a megújuló energiaforrásokon alapuló villamosenergia-termelési kapacitásokkal kapcsolatos stratégiai beruházási döntések meghozatalára már a közeljövőben sor kerül, az EU villamosenergia-termelésének csaknem kétharmada kis szén-dioxid-kibocsátású lehetne a 2020-as évek elejére.

Az Európai Unió feladata annak biztosítása, hogy ezt az energiaforrást a legszigorúbb biztonsági előírások betartásával állítsák elő. Az Európai Uniónak azt is ösztönöznie kell, hogy az új atomerőművek építésére egységesebb engedélyezési és biztonsági szabályok vonatkozzanak. Ez megkönnyíti a beruházásokat és biztosítja a polgárok számára, hogy ezeket a döntéseket egyértelmű és átlátható szabályok alapján hajtsák végre. Az új nukleáris beruházásokra vonatkozó megfelelő szabályozási keret megkönnyítené a jövőbeli beruházásokat az ágazatban, és ezáltal hozzájárulna az ellátás biztonságához.

A villamosenergia-termelésre vonatkozó stratégiai beruházási lehetőségeknek évtizedes kihatása lesz az EU-ban a CO2-kibocsátásra, a versenyképességre és az ellátás biztonságára.

A hatóságok szerepe a kiszámítható és hatékony engedélyezési eljárások létrehozásában és a társadalmi elfogadottság javításában van azáltal, hogy megválaszolják a nukleáris biztonsággal, a hulladékkezeléssel és a leszereléssel kapcsolatos aggályokat. Megfelelően mérlegelni kell a finanszírozáshoz való hozzáférés megkönnyítésének a kérdését is.

Az EU iparága globális vezető a nukleáris technológiában, és mind a reaktorberendezések szállításához, mind az üzemanyagciklussal kapcsolatos szolgáltatások többségének nyújtásához van kapacitása annak ellenére, hogy a természetes uránt főleg behozatalból biztosítja. A vezető szerep fenntartásához és a következő generációs atomreaktor kifejlesztéséhez (amely az EU 2050-re kis szén-dioxid-kibocsátású gazdasággá váló átalakulásához szükséges) fokozatosan növelni kell a SET-terv atommag-hasadással kapcsolatos európai ipari kezdeményezésének keretében a kutatásra és fejlesztésre fordított erőfeszítéseket.

Az EU szerepe az, hogy tovább fejlessze a nukleáris energia legkorszerűbb keretét, amely az Euratom-Szerződés követelményei szerint megfelel a biztonsággal, a védelemmel és az illegális kereskedelem megakadályozásával kapcsolatos szigorú elvárásoknak, és külpolitikai eszközeivel támogassa a harmadik országok ehhez való hozzáférését. A Bizottság dolgozik a nukleáris biztonság közösségi keretét létrehozó irányelvjavaslat felülvizsgálatán. A Bizottság a nukleáris hulladékkezelésre vonatkozóan támogatja a már meglévő műszaki megoldások megvalósítását. Miközben az Unión belül és kívül is biztonsági modellként az EU teljes területén fenn kell tartani a szigorú nukleáris biztonsági garanciákat, az EU külső együttműködési eszközein keresztül továbbra is a szigorú biztonsági és védelmi előírások nemzetközi betartásának támogatására kell törekedni.

A nukleáris tüzelőanyag-ellátás biztonságát nem lehet eleve adottnak venni, különösen ha a bővülő nukleáris energiaprogramok hatására rohamosan növekedni fog a globális kereslet. A helyzet azonban jobb, mint a fosszilis tüzelőanyagok esetében, mivel az urán a világban nagyon sok helyen fellelhető, a nukleáris anyagokat pedig többször is fel lehet használni. Az iparágnak a kereslettel összhangban kell a kapacitását növelnie, az új bányák kivételével azonban ezt egy új erőmű megépítéséhez szükséges határidőn belül lehet megtenni. A szükséges feldolgozó kapacitások meg fognak épülni, ha a többletkeresletre elegendő bizonyíték áll majd rendelkezésre.

Mivel gyakran fontos a tőkeszükséglet, a pénzügyi piacok felismerték az energiával kapcsolatos beruházások nyereségpotenciálját, és a tőke rendelkezésre áll a pénzügyileg megbízható projektekhez. Jelentős új beruházások folynak már az EU-ban és máshol is. A természetes urántermelés növeléséhez több idő szükséges, a következő 5–10 évben azonban a világ termelése várhatóan jelentős mértékben bővülni fog. A fogyasztás jelenlegi szintje mellett elegendőek a globális uránforrások[20]. Hosszabb távon azonban az uránforrások kimerülésének csökkentéséhez új reaktortechnológiákra lesz szükség.

A több lábon álló ellátási politika végrehajtása a továbbiakban is nélkülözhetetlen lesz az EU nukleáris ipara számára. A jelentős piaci szereplők kis száma az üzemanyagciklus különböző fázisaiban nem várt feszültségeket okozhat az ellátásban. Tekintettel az uránbehozatal szükségességére és figyelembe véve az EU vezető helyét a nukleáris technológia fejlesztésében, fontos, hogy az EU fenntartsa és tovább fejlessze az együttműködést a harmadik országokkal, különösen a nukleáris energia békés célú felhasználásáról és a kutatási együttműködésről szóló Euratom-megállapodásokon keresztül.

[1] Nukleáris tájékoztató program – COM(2007) 565, 2007.10.4.

[2] Az EGSZB véleménye a Bizottság Nukleáris tájékoztató programjáról (TEN/283, 2007.7.12.); Az Európai Parlament Maldeikis-jelentése: Az Euratom által az európai nukleáris energia területén kifejtett 50 éves tevékenység értékelése (A6-0129/2007, 2007.4.2.); az Európai Parlament Reul-jelentése: Hagyományos energiaforrások és energiatechnológia (A6-0348/2007, 2007.10.24.).

[3] Nemzetközi Energiaügynökség: World Energy Outlook 2006.

[4] OECD Atomenergia Ügynökség: Nuclear Energy Outlook, megjelent 2008 októberében.

[5] http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/ebs/ebs_297_en.pdf

[6] A kőolajárak alakulását illető bizonytalanság miatt a jelenlegi tendenciák szerint a helyzet jellemzése 2020-ig sávok megadásával történik az olajár mérsékelt vagy magas szintjétől függően. A mérsékelt árszint 2020-ban hordónként 61 USA-dollár (2005. évi árfolyam) olajárat jelent. A magas árszint 2020-ban 2005. évi áron hordónként 100 USA-dollár olajárat jelentene.

[7] Az EU energiapolitikai felülvizsgálatában az IEA megjegyzi azt is, hogy „…az EU nukleáris termelőkapacitása mostantól csökkenni fog, hacsak az erőművek élettartamának meghosszabbítása és a működési élettartamuk végét elérő létesítmények helyettesítése terén nem lesznek jelentős beruházások a közeljövőben. E beruházások nélkül 2020-ban az alapterhelésű villamosenergia-termelés kis szén-dioxid-kibocsátású forrása az EU teljes villamosenergia-termelésének 31%-áról 21%-ára csökkenhet.”

[8] Az Euratom-Szerződés 41. cikke értelmében a nukleáris üzemanyagciklushoz kapcsolódó EU-s beruházási projektekről tájékoztatni kell a Bizottságot a szállítóval történő szerződés megkötése előtt, vagy ha egy vállalkozás saját forrásból kivitelezi a munkát, három hónappal a munkálatok megkezdése előtt.

[9] Ezek a számok figyelembe veszik az új atomerőművek létesítésével kapcsolatban véglegesnek tekinthető döntéseket, az élettartam meghosszabbításának jóváhagyásáról szóló döntéseket, és a jelenleg már bejelentett leállításokat, de nem tartalmazzák azokat a feltételezéseket, amelyek új atomerőművek építésének lehetőségével foglalkoznak.

[10] 45%-át a 25 évnél öregebb, 25%-át pedig a 20 évnél fiatalabb atomerőművek adják (1. melléklet, 3. ábra).

[11] A jelenlegi irányvonal szerint a német reaktorok energiatermelése korlátozott, mivel a reaktorokat mintegy 32 évi működés után be kell zárni, ami azt jelenti, hogy a jelenleg működő reaktorokat 2022-ig bezárják. Belgiumban a működési élettartam 40 évre korlátozott, jelenleg pedig azzal számolnak, hogy 2025-ig az összes meglévő reaktort bezárják. A nukleáris energiatermelés leállításáról Svédország is elvi döntést hozott, de e célból konkrét lépéseket még nem tettek.

[12] Az Eurobarométer 297. számú különkiadása „A radioaktív hulladékról alkotott vélemény”, megjelent 2008 júliusában.

[13] COM(2008) 542 végleges, 2008.9.8.

[14] COM(2008) 312 végleges: „Válasz a nukleáris biztonsággal és üzembiztonsággal kapcsolatos nemzetközi szintű kihívásra”.

[15] www.iaea.org/NewsCenter/News/PDF/iaea_euratom070508.pdf

[16] A Bizottság ajánlása a leszerelési alapok megfelelő pénzügyi forrásaira (HL L 330., 2006.11.28.).

[17] Az Egyesült Királyság legújabb energiatörvényében kikötötte, hogy az állami támogatás gondolatának kerülése érdekében az új nukleáris erőművi fejlesztéseket a magánszektoron keresztül kell kezdeményezni, finanszírozni, megépíteni és működtetni.

[18] COM(2002) 457, 2002.11.6.

[19] Az atomenergia területén való polgári jogi felelősségről szóló, 1963-ban a brüsszeli kiegészítő egyezménnyel alátámasztott és 1968-ban hatályba lépett 1960. évi párizsi (OECD) egyezmény. A nukleáris károkkal kapcsolatos polgári jogi felelősségről szóló, 1977-ben hatályba lépett 1963. évi bécsi (NAÜ) egyezmény.

[20] A jövőbeli IV. generációs reaktorok potenciális beállításából keletkező források hatékonyabb felhasználását figyelmen kívül hagyva.