HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 214/13

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye Az EU és Marokkó közötti kereskedelmi kapcsolatok (saját kezdeményezésű vélemény)

2014/C 214/03

Előadó: Pedro NARRO

Társelőadó: Juan MORENO PRECIADO

2013. februári plenáris ülésén az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság úgy határozott, hogy eljárási szabályzata 29. cikkének (2) bekezdése alapján saját kezdeményezésű véleményt dolgoz ki az alábbi tárgyban:

Az EU és Marokkó közötti kereskedelmi kapcsolatok.

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Külkapcsolatok” szekció 2014. február 4-én elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság a 2014. Február 26–27-én tartott, 496. plenáris ülésén (a 2014. február 26-i ülésnapon) 179 szavazattal 3 ellenében, 3 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések

1.1 Az EGSZB az EU és Marokkó közötti kereskedelmi kapcsolatok elmélyítését tapasztalja. Ugyanakkor kéri, hogy a civil társadalmat jobban vonják be a megállapodások kidolgozásába és végrehajtásába, és síkraszáll amellett, hogy a fenntartható fejlődést ténylegesen és széles körben figyelembe vegyék a megállapodásokban.

1.2 Az EGSZB megjegyzi, hogy Marokkó attól tart, hogy az EU-val aláírt újabb kereskedelmi megállapodások csak még tovább rontják a kereskedelmi mérlegét. A marokkói civil társadalom növekvő bizalmatlanságára válaszul az EU-nak olyan kereskedelmi stratégiát kell készítenie, amely nemcsak az árucserét ösztönzi, hanem lefekteti a tisztességes és képzettséget igénylő munkahelyek teremtésének, a civil szerveződések előmozdításának, a munkajogok (1) megerősítésének és a környezet védelmének az alapjait is.

1.3 Annak érdekében, hogy a mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi megállapodás hatályba lépését követően biztosítható legyen a fenntartható fejlődés normáinak tiszteletben tartása, az EGSZB arra ösztönzi az Európai Bizottság Kereskedelempolitikai Főigazgatóságát, hogy ragaszkodjon a civil társadalom általi nyomon követés mechanizmusait is tartalmazó, a fenntartható fejlődésről szóló fejezet megállapodásba foglalásához.

1.4 Az EU csak akkor tudja maradéktalanul kiaknázni a Marokkóval való kereskedelem új keretében rejlő lehetőségeket, ha javul a beruházások védelme, és garantálva lesz a befektetők jogbiztonsága. Az EGSZB megjegyzi, hogy a kereskedelmi jogviták rendezésére szolgáló új mechanizmus kedvezőbb üzleti klímát ösztönöz.

1.5 Az EGSZB hangsúlyozza azonban, hogy a mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi megállapodás fenntartható fejlődésre vonatkozó fejezetének civil társadalom általi nyomon követését a Marokkói Gazdasági, Szociális és Környezeti Tanácsnak és az EGSZB-nek kellene koordinálnia, mivel ezek a szervezetek rendelkeznek azzal a képviseleti súllyal és felhalmozott szakértelemmel, ami egy ilyen nyomon követéshez szükséges.

1.6 Az EU-nak és Marokkónak az ilyen megállapodások teljes potenciáljának megerősítésére kell törekednie azáltal, hogy mielőbb emelik a képzés minden területébe és a nemek közti egyenlőséget szolgáló intézkedésekbe való beruházások szintjét. Kiemelten figyelembe kell venni a fiatalok, a nők és a leghátrányosabb helyzetű térségekből származók szükségleteit. Az EGSZB úgy véli, hogy az uniós pénzügyi támogatási programoknak hozzá kell járulniuk az emberi jogi és munkajogi kérdések, valamint az egyenlőséget támogató jogszabályok javításához.

1.7 A Marokkó és az EU közötti mobilitási partnerség végrehajtása új fejlesztési lehetőségeket nyit meg a legkiszolgáltatottabb régiókban, ha a jogi és működési kapacitások és eszközök megerősítése biztos pénzügyi támogatásra számíthat. A migrációs áramlások kezelését és a személyek szabad mozgását javíthatja a civil szervezetek aktívabb részvétele.

1.8 Marokkó számára a mezőgazdaság a gazdaság egyik fő motorja. A marokkói mezőgazdaság előtt az európai piacon megnyíló új lehetőségek nem vezethetnek az ország külső nyersanyagfüggőségéhez, a biodiverzitás csökkenéséhez és a családi gazdaságok (2) eltűnéséhez. Az élelmezésbiztonság garantálása érdekében az EU-nak és Marokkónak együtt kell működnie.

1.9 Egy mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi megállapodásról jelenleg folyó tárgyalások eredményeképpen a marokkói jogszabályoknak közeledniük kell a közösségi vívmányokhoz. Ez a folyamat bonyolult lesz, és folyamatos, szoros együttműködést kíván meg – reális határidőkkel – olyan fontos kérdésekben, mint a szellemi tulajdon vagy a humán- és növény-egészségügyi szabályok.

1.10 Az EGSZB kéri, hogy a marokkói és uniós gazdasági és szociális szereplők aktívabban vegyenek részt a kereskedelmi megállapodások kidolgozásában, nyomon követésében és fejlesztésében. Az EGSZB azt ajánlja, hogy ennek keretében a társulási megállapodás 85. cikke alapján hozzanak létre egy a Marokkói Gazdasági, Szociális és Környezeti Tanács és az EGSZB tagjaiból álló vegyes konzultatív bizottságot, amely révén a szervezett civil társadalom nyomon követheti az EU és Marokkó közötti valamennyi megállapodás hatását, ideértve az EU-Marokkó közötti gazdasági megállapodások összhatását is. Hasonlóképpen meg kellene erősíteni a hasonló marokkói és uniós intézmények közötti közvetlen kapcsolatokat, támogatva a munkavállalók és a munkaadók közti szociális párbeszéddel és más területekkel kapcsolatos kezdeményezéseiket.

2. Bevezetés

2.1 Az EU és Marokkó intenzív kétoldalú kapcsolatokat ápol, melyek fontos megállapodásokat eredményeztek. Ezek egyik fő pillérét a kereskedelmi kapcsolatok ösztönzése képezte. Az EU nem csupán a fő kereskedelmi partnere Marokkónak, hanem kiemelt stratégiai partnernek tekinti az országot a mediterrán térségbeli demokrácia és jólét megteremtése szempontjából.

2.2 Az EU–Marokkó kereskedelmi kapcsolatokat mindig is élénk és időnként problematikus tárgyalások jellemezték a piachoz való hozzáférés és a fokozatos vámliberalizáció kérdésében. E viták középpontjában sokáig a mezőgazdaság állt, de manapság az agrárium majdnem teljes liberalizációja után új eszközökkel igyekeznek kiterjeszteni a kapcsolatokat a kereskedelmi klíma általános javítása céljával.

2.3 Marokkó nehéz feladatra vállalkozott azzal, hogy igyekszik igazodni a közösségi jogszabályokhoz. Ennek eredményeképpen várhatóan jobban ki lehet használni az új európai szomszédságpolitika által kínált eszközöket, és erősödik az integráció is. A Marokkói Királyság továbbra is a technológiai és pénzügyi együttműködésre irányuló európai alapok első számú célpontja.

2.4 Az „arab tavaszra” adott uniós válasz középpontjában a mediterrán térség négy országával: Egyiptommal, Tunéziával, Jordániával és Marokkóval való kereskedelmi kapcsolatok előmozdítása állt. Az EU felgyorsította a Marokkóval és a többi mediterrán partnerrel folytatott tárgyalásokat, mindeközben átértékelte a térség politikai és társadalmi helyzetével kapcsolatos álláspontját, és alaposan felülvizsgálta az egész térséggel kapcsolatos politikai stratégiáját.

2.5 Marokkó pedig egy sor reformot indított el, az ezekből megszületett új alkotmány igyekszik igazodni a térségben bekövetkezett változásokhoz és tiszteletben tartani az integráció elmélyítéséhez szabott európai feltételeket. Az EGSZB azonban úgy véli, hogy a társadalmi kihívások továbbra is óriásiak, ami hosszú távon folyamatos és koherens fellépést igényel.

2.6 Mivel ez a kereskedelmi kapcsolatokat is új megvilágításba helyezi, mindenképpen át kell gondolni, hogyan lehet garantálni az uniós és a marokkói civil társadalom részvételét a kereskedelmi megállapodások tervezésében és végrehajtásában, azt az elvet követve, melynek alapján az EU által a közelmúltban kötött egyéb kereskedelmi megállapodások kidolgozásába bevonták a civil társadalmat. E közös vizsgálódás során figyelembe kell venni a társadalom szociális és környezeti aggályait is, amely egyre határozottabban kéri, hogy a jövőbeli kereskedelmi megállapodások vezérelve a fenntarthatóság legyen.

3. Hosszú múltra visszatekintő kereskedelmi kapcsolatok az EU és Marokkó között

3.1 Az EU Marokkó első számú kereskedelmi partnere és külföldi befektetője. Az EU-tól jócskán lemaradva következnek olyan nagyhatalmak, mint az Egyesült Államok és Kína, melyek az utóbbi években aktívan törekednek arra, hogy élénkítsék a kapcsolatot egy mediterrán partnerrel.

3.2 Marokkó olyan szolgáltatásalapú gazdaság, amely az utóbbi években jelentős erőfeszítéseket tett az ágazati diverzifikáció irányába. Az EU–Marokkó kereskedelmi cserekapcsolatok nagy része a feldolgozott termékek, a közlekedési és gépészeti berendezések, az élelmiszerek és a vegyi anyagok ágazataiban bonyolódik. A marokkói gazdaság igen nagy potenciállal rendelkezik, az elmúlt évben azonban a gazdasági növekedés visszaesése volt megfigyelhető.

3.3 Az Unión belül a legfontosabb kereskedelmi partner Franciaország, melyet szorosan követ Spanyolország és az Egyesült Királyság, ezek beruházásai olyan ágazatokra összpontosulnak, mint az idegenforgalom, a szolgáltatások, a bankszektor és a közlekedés. Jóllehet a nemzetközi gazdasági válság Marokkót nem érintette súlyosan, az ország – olyan ágazatokban, mint a turizmus, a közlekedés és a külföldön élő marokkóiak hazautalásai – kezdi érezni a bizonytalan gazdasági környezet káros hatásait. A térségbeli gazdasági, migrációs és biztonsági problémák a szegénységből és a nagy arányú munkanélküliségből erednek. Erre a helyzetre az európai gazdaság lassulása is rányomja a bélyegét.

3.4 A társulási megállapodás 2000-es hatálybalépésének és az európai szomszédságpolitika szerves részét képező cselekvési terv 2005. júliusi elfogadásának köszönhetően az elmúlt évtizedben megszilárdultak a kereskedelmi kapcsolatok. A 2008-ban megítélt kiemelt státus újabb lépést jelentett egy ambiciózusabb és átfogóbb társulás felé. 2012-ben életbe lépett a kereskedelmi jogviták rendezésére szolgáló új mechanizmus. Ugyanabban az évben ellentmondásos kereskedelmi megállapodások születtek a mezőgazdaság és a halászat területén. 2013-ban az EU megkezdte a tárgyalásokat Marokkóval a földrajzi jelzések kölcsönös védelme tárgyában, és a felek remélik, hogy a megállapodás még 2014 előtt megszületik.

4. Az arab tavasz és egy új kereskedelmi szemlélet kialakulása

4.1 Az arab tavaszra válaszul az Európai Unió is újra a tettek mezejére lépett, hogy újrafogalmazza a régióban betöltött szerepét; ehhez fellépései, eszközei és kapcsolatai alapos felülvizsgálatába kezdett. Új eszközökkel igyekezett gyors és összehangolt választ adni, hogy kiegyensúlyozott és fokozatos kereskedelemliberalizáció révén a Mediterráneum békében és jólétben élő térséggé váljon.

4.2 2012 májusában az Európai Bizottság közzétette az új európai szomszédságpolitika keretében a mediterrán partnereire vonatkozó politika végrehajtásának menetrendjét.

4.3 A mediterrán partnerekkel, és különösen Marokkóval fenntartott kereskedelmi kapcsolatok ápolása fontos uniós céllá vált ebben az új stratégiában, mely megpróbál felülemelkedni a bizonytalanságokkal terhelt politikai és gazdasági körülményeken.

4.4 2013. március 1-jén az EU kezdeményezte a Marokkóval kötendő ambiciózus és mélyreható új kereskedelemliberalizációs megállapodást célzó tárgyalások hivatalos megnyitását. Mint az EU és a keleti partnerség országai, nevezetesen Ukrajna, Grúzia és Moldova között kötendő, tárgyalási szakaszban lévő (de még le nem zárt), hasonló megállapodásoknál, itt is az a cél, hogy „átlépjük a határokat”, és a szabályozások tekintetében nagyobb koherenciáról gondoskodjunk az EU és az adott szomszédos országok között. Feladatunk a hagyományos kereskedelmi kérdések kibővítése és a kereskedelmi légkör általános javításához alapvető témák megvitatása (beruházásvédelem, közbeszerzés, szolgáltatások stb.), Marokkó közelebb hozása az európai belső piaci szabályokhoz, valamint a korábbi tárgyalások során csak mellékesen kezelt kérdések (szellemi tulajdon, humán- és növény-egészségügyi intézkedések stb.) alapos megvitatása.

Az Európai Bizottság – az EU közelmúltban kötött kereskedelmi megállapodásainak példáját követve – elismerte a társadalmi és környezeti fenntarthatósággal kapcsolatos fejezet jelentőségét ebben az új megállapodásban. Az EGSZB is már több véleményében kérte az EU-t, hogy a kereskedelemliberalizációs megállapodások tárgyalása során a szociális és környezeti kérdéseket is kezelje kiemelten.

5. A fenntartható fejlődés kereskedelmi szempontjai. EU–Marokkó tárgyalások egy mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi megállapodás megkötésére

5.1 Az EU és Marokkó közötti kereskedelmi kapcsolatok legutóbbi szakaszát a mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi megállapodás megkötésére irányuló tárgyalások megnyitása jelenti. A mezőgazdasági és ipari termékek vámjának megszüntetése után a fő cél az üzleti klíma javítása és a marokkói jogszabályok közelítése a közösségi vívmányokhoz. (3) Ez a kétoldalú megállapodás alapvető fontosságú, mert mintául szolgál majd az EU és a legfontosabb dél-mediterrán partnerek közti hasonló megállapodásokhoz.

5.2 Az Európai Bizottság úgy határozott, hogy a tárgyalások során külön fejezetet szentel a fenntartható fejlődésnek. Az EU felkérésére az ECORYS tanácsadó cég már hatástanulmányt készített a megállapodás „fenntartható fejlődés” c. fejezetével kapcsolatban. (4)

5.3 Ez a tanulmány olyan alapvető kérdéseket boncolgat, amelyekhez az EGSZB konstruktívan hozzá szeretne járulni, hogy mindkét tárgyalófél szem előtt tartsa, hogy a kereskedelemnek a fenntartható fejlődést kell szolgálnia. Az alábbiakban részletesen tárgyaljuk azokat – az EGSZB szerint – elengedhetetlen szempontokat, amelyeket az Uniónak és Marokkónak figyelembe kell vennie ahhoz, hogy kereskedelmi kapcsolataik elmélyítése összhangban álljon gazdasági, társadalmi és környezeti fejlődésükkel.

Gazdasági fejlődés

5.4 Marokkó EU-val szembeni kereskedelmi deficitje az elmúlt években – részben a kereskedelemliberalizációs megállapodások következményeképpen – nőtt, ami a marokkóiakat némileg bizalmatlanná tette az új megállapodás nyújtotta „lehetőségekkel” szemben. Az USA-val és Törökországgal kötött korábbi megállapodások tapasztalatai miatt is óvatosabbak és jobban tartanak a külső erőforrásoktól való túlzott függőségtől. Egy olyan emblematikus szektorban, mint a mezőgazdaság, egyre nagyobb nyersanyagfüggőség (pl. tej, gabonafélék) jelei mutatkoznak, ami aláássa Marokkó élelmiszer-függetlenségét. A két fél közötti kereskedelmi stratégiának elő kell mozdítania a termelés diverzitását.

5.5 Az európai szektor továbbra is a befektetések nagyobb biztonságát kéri, ami biztosítaná a közvetlen külföldi befektetések előmozdításához szükséges jogbiztonságot. Az utóbbi évek fejleményei a marokkói jogszabályok újabb változásaihoz kell hogy vezessenek. Az európai vállalatok továbbra is szívesen választják Marokkót bizonyos termelési szakaszok „offshore” áthelyezési célpontjának. Az autógyártási, a légiközlekedési és az elektronikai ágazat ebben úttörő volt, de az átlátható szabályozás és a marokkói vállalatokkal való együttműködés új formái új lehetőségeket teremthetnek.

5.6 Az EU nagy potenciált lát a szolgáltatási és pénzügyi ágazatban jelentkező új lehetőségekben az uniós vállalatok számára. Marokkó pedig több európai forrást kér a bonyolult jogharmonizációs folyamat támogatására.

5.7 A Marokkóval folytatott szabad kereskedelem gazdasági előnyei gyakran az ország bizonyos ágazataira vagy térségeire összpontosultak, a hátrányosabb helyzetű területek marginalizálódását idézve elő. A hatásvizsgálatoknak kiemelten kell elemezniük azt, hogy ez milyen előnyökkel és kockázatokkal jár a helyi, illetve regionális szint számára.

Szociális fejlődés

5.8 Az új kereskedelmi fellendülés nem vezethet a munkavállalói jogok csorbulásához. A szakszervezeti jogokat meg kell erősíteni, és meg kell teremteni a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) kritériumainak megfelelő tisztességes és színvonalas munkahelyek létrehozásának alapjait. Az EU–Marokkó kereskedelmi kapcsolatok egyik gyenge pontja mindig is az alacsony arányú munkahelyteremtés volt.

5.9 Az Uniónak és Marokkónak be kell fektetnie az oktatásba, hogy az új lehetőségekből az alacsonyan képzett népességcsoportok, a hátrányos helyzetű területek munkavállalói, a fiatalok és a nők is profitálni tudjanak. A vállalkozók támogatása, a szövetkezetek megerősítése és a kis- és középvállalkozások fejlesztése az új oktatási stratégia egyik pillére kell hogy legyen. Támogatni kell a szociális gazdasággal kapcsolatos kezdeményezéseket.

5.10 Az EU és Marokkó közötti mobilitási partnerség (5) a két fél kemény munkájának gyümölcse, melyet a személyek szabad mozgása és a migrációs áramlások kezelése érdekében végeztek. Az EGSZB üdvözli, hogy az EU és Marokkó megállapodott arról, hogy nagyobb szerepet szán a civil szervezeteknek a megállapodásaik különféle elemeinek nyomon követésében.

5.11 Az említett partnerség a remények szerint növeli a tudományos cserék számát, előmozdítja a kutatási eredmények átadását és kedvez a kulturális és turistaforgalomnak. Az agyelszívás nyilvánvaló problémát jelent, mely ellen célzott intézkedésekkel kell küzdeni.

5.12 A jogszabályok közelítésének elősegítésére adott uniós támogatásnak elő kell mozdítania a nemek közti egyenlőséget és az alapvető jogokat támogató jogszabályok gyakorlati alkalmazását. Nem szabad megelégedni azzal, hogy számos eszközt elfogadtak a nők támogatására, hanem helyben rendszeresen ellenőrizni is kell, hogy történtek-e valódi előrelépések, és támogatni kell a civil szervezetek munkáját.

Környezeti fejlődés

5.13 A természeti erőforrások megőrzése és a biodiverzitás védelme nem ellentétes az élénkebb kereskedelemmel. A kereskedelem liberalizálása nem szolgálhatja a környezetre nézve esetlegesen káros tevékenységek élénkítését. Az EU-nak és Marokkónak kiemelten kell kezelnie a környezetvédelmi jogszabályok fokozatos, meghatározott menetrend szerinti harmonizálását, annak ellenére, hogy a humán- és növény-egészségvédelmi, illetve az ipari hulladékok kezelésére vagy a vízszennyezésre vonatkozó szabályok közelítése költségekkel járhat.

5.14 Az Unió által a Marokkóval fenntartott kereskedelmi kapcsolatok keretében végzett fenntarthatósági hatásvizsgálatok máig nem orvosolták e megállapodások egyik nagy hiányosságát: nem vezették be a kereskedelem liberalizációs folyamata környezeti hatásainak részletes nyomon követését. Az uniós és a marokkói civil társadalmat mindenképpen el kell látni az ahhoz szükséges eszközökkel, hogy támogassák a hatóságokat annak a nehéz feladatnak az elvégzésében, hogy a gazdasági növekedést és a kereskedelem élénkülését megőrizzék anélkül, hogy ez a szükségszerű környezetvédelem kárára válna.

5.15 Az EU és Marokkó közti halászati megállapodásra (6) irányuló tárgyalások jól példázzák annak fontosságát, hogy mindenfajta kereskedelmi kezdeményezés tiszteletben tartsa az emberi jogokat és a környezeti fenntarthatóságot, és az érintett helyi közösségek profitáljanak belőle. Ez a fajta megállapodás csak akkor lehet legitim, ha olyan eszközök és mutatók kísérik, amelyek garantálják a fenntarthatóságát.

6. Mezőgazdaság – veszély vagy lehetőség?

6.1 Az agrárágazat a marokkói társadalmi-gazdasági élet jelentős összetevője. 2012-ben a GDP 15 %-át adta, és az összes munkaerő 43 %-ával és a vidéki munkahelyek 78 %-ával továbbra is az ország legnagyobb foglalkoztató ágazata. A marokkói átlagfizetés 0,55–0,65 euró/óra, (7) az idénymunkások semmilyen munkajogokkal nem rendelkeznek, és a marokkói üzemekben széles körben alkalmaznak gyermekmunkát. Az állattenyésztésnek is fontos szerepe van Marokkó agrárgazdaságában: a mezőgazdasági hozzáadott érték 30 %-át és a vidéki munkaerő 20 %-át képviseli.

6.2 Emellett az élelmiszeriparnak is stratégiai szerepe van a marokkói gazdaságban. Az ágazatban több mint 1700 vállalat működik, melyek az ország teljes ipari termelésének egynegyedét képviselik.

7. EU–Marokkó mezőgazdasági megállapodás

7.1 Az EU és Marokkó közti elmélyült agrárkapcsolatok kezdetét az Európai Közösség és a Marokkói Királyság közötti társulás létrehozásáról szóló euromediterrán megállapodás 1996. február 26-i aláírása és ennek későbbi megállapodásokkal történő módosításai jelentették. Az utolsó szakasz 2012-ben zárult le egy új agrármegállapodás aláírásával, melyet az Európai Parlament szavazattöbbséggel fogadott el.

7.2 Ha csak a mezőgazdasági megállapodást nézzük, a felek közti kapcsolat problematikus volt, különösen, ami a dél-európai országokat illeti, főként a gyümölcs- és zöldségpiaci verseny, a kvóták túllépése és amiatt, hogy bizonyos időszakokban Marokkó állítólag nem tartotta be – a megállapodás kulcstermékének számító – paradicsomra elfogadott behozatali árat.

7.3 Az EGSZB úgy véli, hogy az EU–Marokkó mezőgazdasági megállapodásba olyan kritériumokat és cikkeket kellene beépíteni, amelyek révén ellenőrizhető, hogy a kereskedelmi nyitás milyen hatással jár a két félre, különösen a környezetvédelem és a munkajogok tekintetében.

8. A „Zöld Marokkó” terv

8.1 A mezőgazdasági megállapodás hátteréhez hozzátartozik még két, a jövőben szorosan összekapcsolódó intézkedés: a „Zöld Marokkó” terv és a „kiemelt státusz”.

8.2 A 2020-ig szóló „Zöld Marokkó” terv az ország agrár-GDP-jének hozzáadott értékét hivatott növelni, és 2020-ig szeretné megnégyszerezni az olívaolaj-termelést (a cél 3 40 000 tonna); a jelenlegi 1,5-ről 3,7 millió tonnára növelni a citrusfélék termelését, illetve 4,45 millióról 10 millió tonnára a zöldség- és gyümölcstermelést. Mindeközben a gabonafélékkel bevetett összes földterület 5,3 millió hektárról 4,2 millió hektárra csökken. A marokkói kormány továbbra is azt állítja, hogy növelni akarja a termelékenységet, jóllehet a külföldi befektetések a zöldség-gyümölcságazatba irányulnak majd. Marokkó első számú célja a kereskedelmi mérleg javítása, ehhez pedig támogatni kell az exportot.

9. Kiemelt státusz

9.1 2013. április 17-én az Európai Bizottság közzétette a kiemelt státuszt megvalósító EU–Marokkó cselekvési tervről (2013–2017) szóló tanácsi határozatra vonatkozó javaslatot, amely szerint az első számú mezőgazdasági intézkedés egyértelműen „az agrárszektor modernizációja és kapacitásainak erősítése a kereskedelem liberalizációja keretében, valamint a Zöld Marokkó Terv perspektíváival összhangban”.

9.2 Ez az agrárfejlesztési terv, melyben szerepel a kiemelt státusz is, már részesül uniós forrásokból, melyek közvetlenül és kizárólag a Zöld Marokkó terv II. pillérét támogatják: az utóbbi 10 évben az EU 1,33 milliárd euróval támogatta Marokkót a fejlesztési alapokon keresztül. 2011 és 2013 között már további 565 milliót ígértek, ebből 70 millió eurót az agrárpolitikákat támogató programból („PAPSA”), melyet egy másik, 60 millió eurós költségvetésű program követ. Ezeket az uniós támogatásokat részben a mediterrán fakultúra fejlesztésére, elsősorban az olajfákra fordítják.

10. Élelmezésbiztonság

10.1 A marokkói agrárgazdaság fejlesztését célzó említett intézkedések bizonyára hozzá fognak járulni a Zöld Marokkó terv első pillére célkitűzéseinek teljesítéséhez: a zöldség- és gyümölcstermékek exportjának növeléséhez, különös tekintettel az öntözött kultúrákra. Nem véletlen, hogy az ECORYS által október 17-én kiadott hatásvizsgálati tanulmányban szereplő modellek eredményei a DCFTA-nak köszönhetően a zöldség-, gyümölcs- és növényitermék-ágazat lehetséges bővülését jósolják.

10.2 Marokkó dicséretes igyekezete mezőgazdasága hatékonyabbá tételére abba az akadályba ütközik, hogy nincs elég termőföld. A termőterületek 65 %-án gabonaféléket termesztenek, második helyen a gyümölcsösök (citrusfélék, olajfa) állnak 11 %-kal, ezt követik az ipari haszonnövények (cukorrépa, cukornád) 4 %-kal, a hüvelyesek szintén 4 %-kal és egyéb zöldség- és gyümölcsfélék (paradicsom, eper, sárgadinnye stb.) 3 %-kal. A zöldségek és gyümölcsök Marokkó vezető exportcikkei.

10.3 A Zöld Marokkó terv II. pillérének megvalósítását jelentős akadály nehezíti: a földterületnek mindössze 12 %-a hasznos termőföld, nagy része nem öntözött. Az agrárágazatban 5 hektárnál kisebb területen gazdálkodó kis családi gazdaságok dominálnak (a marokkói gazdaságok több mint 70 %-a osztozik az agrárterület kevesebb mint harmadán).

10.4 A gabonatermesztésről az intenzív mezőgazdaságra való átállás elősegíti a szikesedést – ami egyébként a Földközi-tenger északi partjain sem ismeretlen –, mely probléma az ország területének 5 %-át érinti. Az EU-nak elő kell segítenie, hogy sikerüljön egyensúlyt teremteni a Zöld Marokkó terv két pillére között, és támogatnia kell egy, a kis földtulajdonosok számára valóban kedvező mezőgazdaság létrehozását. Az ágazat ma teljesen kiegyensúlyozatlan az exporttermelés tekintetében, melyben a marokkói termelők nagy többsége nem is vesz részt. A marokkói vidékfejlesztési kísérleti projekteket futtató következő program (ENPARD) talán számukra is kínál új lehetőségeket.

11. A civil társadalom szerepe

11.1 Reformok, társulási szabadság és civil társadalom

11.1.1 A térség egyes országaiban – többé-kevésbé érvényesülő – társulási szabadságról csak a jelenleg zajló demokratikus átmenet óta beszélhetünk, Marokkóban azonban már a jelenlegi reformok előtt is léteztek független szövetségek a munkavállalók, munkáltatók és más civiltársadalmi szereplők körében, amelyek bár a politikai hatalom által megszabott korlátozásokkal, de szabadon tevékenykedhettek.

11.1.2 Az utóbbi években végrehajtott reformok javítottak a helyzeten, ezért a marokkói politikai liberalizációt gyakran követendő például állítják a többi arab ország elé. Mindemellett továbbra is vannak fejlesztésre szoruló területek.

11.1.3 A civil szervezetek kedvező helyzetben vannak, bár sok aktivista panaszkodik a még mindig fennálló adminisztratív akadályokra, különösen a szövetségek nyilvántartásba vételi procedúrája kapcsán.

11.1.4 A politikai reformok keretében elfogadott intézményi eszközök közül meg kell említeni, hogy 2011. februárban létrehozták a Marokkói Gazdasági, Szociális és Környezeti Tanácsot, melynek feladata, hogy gazdasági, környezeti és szakképzési kérdésekben véleményt nyilvánítson és tanácsot adjon a kormánynak, valamint a parlament alsó- és felsőházának. A Gszkt-nak feladata még a gazdasági és szociális szereplők közötti kapcsolatok előmozdítása és erősítése.

11.1.5 Vannak olyan szövetségek, amelyek nem képviseltetik magukat a Gszkt-ban, de nagy presztízsük van a nőjogok és általában az emberi jogok védelmében vagy a korrupció elleni küzdelemben.

11.1.6 Az alkotmányban szabályozott egyéb konzultatív szervek a következők: Nemzeti Emberi Jogi Tanács, Központi Megfigyelőközpont a Korrupció Megelőzésére, Ifjúsági Tanács, a Külhoni Marokkói Közösség Tanácsa, Versenytanács, Biztonsági Tanács. Az Igazságügyi Tanács, a Családtanács, az Esélyegyenlőségi Tanács és a Marokkói Kultúra és Nyelvek Nemzeti Tanácsa létrehozása folyamatban van.

11.2 Az európai és a marokkói civil társadalom részvétele az EU és Marokkó közötti megállapodásokban

11.2.1 Amint azt az EGSZB a Marokkóról szóló korábbi véleményében (8) jelezte, a társulási megállapodást célzó tárgyalások előtt nem egyeztettek kellő mértékben a gazdasági és szociális szervezetekkel.

11.2.2 A hatályos társulási megállapodás szövege nem tartalmaz konkrét mechanizmust a civil társadalomnak a megállapodás nyomon követésében és végrehajtásában való részvételére.

11.2.3 A megállapodás 85. cikke megállapítja, hogy fő irányító szerve, a Társulási Tanács intézkedéseket hoz az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság és a megfelelő marokkói intézmény közti együttműködés elősegítésére.

11.2.4 Mivel a Marokkói Gszkt már működik és az EGSZB-vel minden tekintetben együttműködik, kívánatos volna, ha mindkét konzultatív szerv felkérné a Társulási Tanácsot, hogy hozzon létre egy konzultatív vegyes bizottságot, amely jelentéseket és kérelmeket nyújthatna be a Társulási Tanácsnak és a Társulási Bizottságnak.

11.2.5 A konzultatív vegyes bizottság a Marokkói Gszkt és az EGSZB 6-6 tagjából állna, és évente kétszer ülne össze, felváltva egyszer Marokkóban, egyszer pedig az EU területén.

11.2.6 Hasznos volna egyéb mechanizmusokat is kidolgozni az EU–Marokkó kapcsolatokban való részvétel kiegészítésére, például a munkaadók és a munkavállalók közti szociális párbeszéd kérdésében.

Kelt Brüsszelben, 2014. február 26-án. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Henri MALOSSE

(1) A Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) rendelkezéseinek megfelelően.

(2) Lásd a FAO fogalommeghatározását a családi gazdaságokról: www.fao.org/family-farming-2014

(3) A tervek szerint Marokkó 2015-ben tervet terjeszt elő a hazai jogszabályoknak a közösségi vívmányokhoz való közelítésére.

(4) Trade sustainability impact assestment (TSIAs) in support of negotiations of DCFTAs between the EU and the kingdom of Morocco and the Republic of Tunisia.

(5) Június 3-án Brüsszelben aláírták a Marokkói Királyság és az Európai Unió és tagállamai közötti mobilitási partnerséget létrehozó közös nyilatkozatot.

(6) Július 24-én az Európai Bizottság és a Marokkói Királyság új halászati megállapodást írt alá, amely várhatóan véget vet a marokkói halászterületeken veszteglő európai halászflotta másfél éves kálváriájának. Az Európai Parlamentnek még jóvá kell hagynia vagy el kell vetnie a megállapodást, gondoskodva annak környezeti fenntarthatóságáról.

(7) Forrás: Marokkói Országos Mezőgazdasági Szövetség (UMT).

(8) 264/2010. sz. vélemény, előadó: Margarita López Almendáriz.