Három ország, nevezetesen Ciprus, Olaszország és Portugália esetében, amelyeknél a részletes vizsgálat alapján túlzott egyensúlyhiányt állapítottak meg a tartós strukturális hiányosságok fényében, a Bizottság májusban – a nemzeti reformprogramok ambíciószintjének figyelembevételével – felülvizsgálja értékelését.

1. táblázat: A 2016–2017. évi részletes vizsgálatok eredménye

BE, CZ, DK, EE, LV, LT, LU, HU, MT, AT, PL, RO, SK, UK

BE, EE, HU, AT, RO, UK

5. Tagállami reformok

A fellendülés mértéke és fenntarthatósága attól függ, mennyire hatékony a reformok elfogadása és végrehajtása. A reformok elkötelezett végrehajtása erősíti a bizalmat és megteremti a tartósan magas növekedés és a foglalkoztatás feltételeit. Ezek azonban attól függnek, hogy a reformfolyamat milyen gyorsan hoz olyan eredményeket a termék-, szolgáltatás- és munkaerőpiacon, amelyek ösztönzik a beruházást és a termelékenységet fokozó erőforrások átcsoportosítását.

A szükséges kiigazítás és átalakulás támogatása maximalizálhatja a reform előnyeit, és biztosíthatja a különböző szakpolitikai területeken végrehajtott reformok közötti szinergiát. A különböző szakpolitikai területeken végrehajtott reformokat adott esetben össze kell hangolni és egymást támogatóvá kell tenni, például a munkaerőpiac és a termékpiac rugalmasságának egy időben történő javításával. Fontos emellett a reformok megfelelő sorrendjének megállapítása, mivel az egyértelmű kötelezettségvállalások és a hosszabb távra vonatkozó szakpolitikai ütemtervek hatást gyakorolnak a felelősségvállalásra és az állami támogatásra.

A vállalkozásokat minél nagyobb számban ösztönözni kell a termelékenység növelésére, mivel ez előmozdíthatja a konvergenciát és hozzájárulhat az egyenlőtlenségek csökkentéséhez. Az uniós gazdaságokban és társadalmakban a jövedelmi egyenlőtlenségek egyik fő mozgatórugója a termelékenység növekvő heterogenitása. Ez visszafogja a versenyképességet és a növekedési potenciált is. Bár a jövedelmi egyenlőtlenségek hatásai az adózási és társadalombiztosítási rendszerek révén enyhíthetők, a korrekciós intézkedések szükségességét csökkenteni lehet olyan reformok végrehajtásával, amelyek lehetővé teszik a vállalkozások, ágazatok és régiók termelékenységének egyenletesebb ütemű növekedését. A termelékenységi teljesítmény eltéréseit kezelni lehet például a készségekbe és az oktatásba történő befektetéssel, a technológiatranszfer előmozdításával és az erőforrások átcsoportosításával. Ezek az intézkedések hozzájárulnak a bérek és jövedelmek növeléséhez, és csökkentik az államháztartásra a meglévő egyenlőtlenségek újraelosztási intézkedések révén történő kiigazítása miatt nehezedő nyomást. Dániában 2012-ben létrehozták a termelékenységi bizottságot, amelynek feladata olyan ajánlások kidolgozása, amelyek révén növelhető a magán- és a közszektor termelékenysége. Számos, 2014-ben közzétett ajánlást végrehajtottak.

A strukturális reformok megtervezése és az ütemezés kialakítása során az elosztási hatásokat nagyobb mértékben figyelembe kell venni. A tagállamoknak a strukturális reformok bevezetése során szem előtt kell tartaniuk a rövid és középtávú hatásokat, többek között az elosztási hatásokat és a társadalmi költségeket is. Vannak olyan reformok, amelyek minden szempontból előnyösek, és nincs szükség kompromisszumra a növekedés és a méltányosság tekintetében. Az oktatási reform, például az oktatás minőségének és az oktatáshoz való hozzáférésnek a javítása, hozzájárul a gazdasági növekedéshez és az egyenlőtlenségek csökkentéséhez. A szakképzési és az élethosszig tartó továbbképzési lehetőségek hozzájárulnak a nagymértékben a készségekre építő technológiai változások negatív hatásának enyhítéséhez is, mivel javítják a munkavállalók készségszintjét.

A tagállamok a beruházások, a foglalkoztatás és a társadalmi igazságosság támogatása céljából számos adóreformot jelentettek be és hajtottak végre. Előrelépés történt az adózási fegyelem javítása terén, de az adócsalás, adókikerülés és adókijátszás elleni küzdelem változatlanul elengedhetetlen a tisztességes tehermegosztás biztosításához. A hatékonyság és méltányosság közötti megfelelő egyensúly megteremtéséhez biztosítani kell a közberuházásokhoz és a jóléthez szükséges adóbevételeket. Miután 2016 elején végrehajtották a munkát terhelő adók reformját, tavaly kevesebb új intézkedésre került sor, és a munkát terhelő adók, többek között az alacsony jövedelemmel rendelkezők esetében számos tagállamban továbbra is magasak. Egyes országokban az adózás még mindig a magánberuházások egyik akadályát jelenti. További erőfeszítésekre van szükség az adójogszabályoknak való megfelelés egyszerűsítéséhez, a hitelfinanszírozás pozitív adóügyi megkülönböztetésének megszüntetéséhez, továbbá a kutatás-fejlesztésre irányuló fiskális ösztönzők fejlesztéséhez.

Az EU többéves pénzügyi keretének 2014–2020-ra vonatkozó programozási időszaka keretében első alkalommal írták elő, hogy a tagállamok hajtsanak végre olyan reformokat, amelyek célja a projektek hatásának az előzetes feltételrendszer révén történő előmozdítása és megerősítése. E reformok fő területei a következők: a közbeszerzési keret; a stratégiai szakpolitikai keret kialakítása a társadalmi befogadás, a munkaerőpiacok, az oktatás és a igazgatás hatékonysága terén; továbbá a releváns uniós jogszabályok végrehajtása. Ezek a követelmények hozzájárulnak az általános beruházási környezet megerősítéséhez, és megkönnyítik az uniós alapokból és az Európai Stratégiai Beruházási Alapból finanszírozott projektek végrehajtását. A tagállamoknak megfelelően figyelemmel kell kísérniük és végre kell hajtaniuk ezeket a reformokat. Ezzel összefüggésben elengedhetetlen az igazgatási kapacitás kiépítése. A pénzügyi instrumentumok fokozottabb használata lehetővé teszi az uniós források további tőkeáttételét és hatásuk növelését, de ehhez megfelelő know-how-ra és szakértelemre van szükség az igazgatási irányító hatóságok részéről.

A szociális partnerek aktív bevonásával új szakpolitikai intézkedéseket kell kidolgozni és végrehajtani az érdekeltek szélesebb körének felelősségvállalása céljából. Az összetettebb reformok teljes végrehajtásához több évre van szükség. Ezért kidolgozásuk során tényekre kell alapozni, és egyeztetni kell a legfontosabb érdekelt felekkel, például a regionális és helyi hatóságokkal és a szociális partnerekkel. A tagállamok tudatában vannak annak, hogy javítani kell a szociális párbeszéd működését és hatékonyságát. Litvánia, amely 2016-ban a kapacitásépítésre vonatkozó országspecifikus ajánlást kapott, új munkajogi szabályozást fogadott el, amely a kormány várakozása szerint elő fogja mozdítani a kollektív tárgyalásokat. Továbbá Lengyelországban létrehozták a társadalmi párbeszéd új nemzeti tanácsát, Spanyolországban pedig a szociális párbeszédre vonatkozó új megállapodást kötöttek. Másfelől viszont még mindig kétséges, hogy egyes tagállamokban ténylegesen bevonják-e a szociális partnereket a munkaerőpiaci reformokba.

5.1 A beruházások élénkítése

Az utóbbi időben a kedvező finanszírozási feltételeknek, a hosszú távú átlagot meghaladó kapacitáskihasználásnak és néhány országban a vállalati hitelállomány-leépítési nyomás enyhülésének köszönhetően javult a beruházások növekedése. Mindazonáltal számos ciklikus és strukturális tényező továbbra is a beruházások növekedése ellen hat. A kereslet lanyha növekedése és a potenciális növekedésre vonatkozó várakozások pesszimizmusa még mindig gátolja a beruházások tartósabb élénkülését. Az EU-ban a beruházások történelmileg legmagasabb szintje a GDP 21-22 %-a volt. A beruházások szintje 2013-ban 19,4 %-ra csökkent, jelenleg pedig fokozatosan élénkül. A teljes beruházás 2017-ben várhatóan mind az EU-ban, mind az euróövezetben mérsékelten, 2,9 %-kal nő, amit 2018-ban az euróövezetben 3,4 %-os, az EU-ban pedig 3,1 %-os növekedés követ. Kiemelten ösztönözni kell a magánberuházásokat, mivel ezek adják a teljes beruházás 90 %-át.

Az immateriális javakba történő beruházás lassan ugyan, és alacsony szintről indulva, de javul. A termelékenység válság utáni visszaesése részben magyarázható a berendezésekbe és gépekbe történő beruházások jelentős csökkenésével, de az, hogy az elmúlt évtizedben a teljes tényezőtermelékenység növekedése Európában sokkal alacsonyabb volt, mint más gazdaságokban, csak a termékek, a szolgáltatások, a tőke és a munkaerő piacának strukturális problémáival magyarázható. Különösen nagy szükség van a tudásalapú tőkébe való beruházások növelésére, a körforgásos gazdaság elveinek megfelelően a fenntartható beruházások támogatására, a köz- és a magánszektor közötti együttműködés erősítésére, és az új eszközök, többek között az adókedvezmények jobb kihasználására.

Az EU-ban jelenleg alacsony a közvetlen külföldi befektetések beáramlása, és az uniós gazdaság egyes részeiben továbbra is gyenge a kereskedelmi integráció és a diverzifikáció. Nyitott gazdasága miatt az EU vezető szerepet játszik az áruk és szolgáltatások exportjában és importjában, a világkereskedelem 16%-át generálja. A világ többi részébe irányuló áru- és szolgáltatásexport közvetlenül és közvetve több mint 30 millió munkahelyet biztosít az EU-ban. Az európai kkv-knak azonban csupán 13%-a aktív az EU-n kívül is, vagyis a tagállamoknak többet kell tenniük a kkv-k nemzetközi kereskedelemben való részvételének elősegítésére. A helyzet az egyes tagállamokban, régiókban és ágazatokban is jelentősen különböző. Németország a gépek és berendezések, Franciaország a repüléstechnika, az Egyesült Királyság a gyógyszeripar, Dánia pedig az enzimgyártás területén világelső, több tagállam és ágazat viszont egyre hátrébb szorul a világkereskedelemben. A külföldi befektetések okai, feltételei és jellemzői tekintélyes mértékben eltérnek, és a munkahelyteremtésre gyakorolt hatásuk is változó. A EU-ba irányuló közvetlen külföldi befektetések származási országai változnak: az Egyesült Államok és Japán ma is aktív befektető, ugyanakkor más országok, például Kína és a Mercosur-országok is egyre nagyobb szerephez jutnak. Biztosítani kell, hogy a közvetlen tőkebefektetések be- és kiáramlása egyenlő feltételek mellett történjen, és hogy az EU fokozottan hozzáférjen a harmadik országok érintett piacaihoz.

A tagállamok leggyakrabban a következő beruházási kihívásokkal szembesülnek: kedvezőtlen üzleti környezet, a közigazgatás alacsony hatékonysága és a beruházásokat érintő jelentős ágazatspecifikus igazgatási és szabályozási terhek és akadályok. Egyes tagállamokban más tényezők is tartósan akadályozzák a beruházásokat. Ilyen tényező a termék- és a munkaerőpiac merevsége; a készségkereslet és -kínálat közti eltérések, valamint a készséghiány; a kutatási és innovációs keret hiányosságai; az adórendszer összetettsége; az igazságszolgáltatási rendszer alacsony hatékonysága; ágazatspecifikus akadályok, például az infrastruktúra terén; és a forráshoz jutás nehézségei, különösen a kkv-k esetében. Egyes tagállamokban továbbra is fokozni kell a korrupció elleni küzdelmet. Emellett a beruházási döntéseket övező kockázatok értékeléséhez általánosságban figyelembe kell venni a jogállamiságot, valamint a szabályozási, adózási és egyéb szakpolitikák és az intézmények szakmaiságába és kiszámíthatóságába vetett bizalmat is.

Több tagállam reformokat kezdett az említett beruházási akadályok némelyikének lebontására. Összességében javultak a forráshoz jutás feltételei, részben külső tényezőknek köszönhetően (Horvátország, Írország és Litvánia). Történt némi haladás a munkaerőpiacon és az oktatásban (Olaszország és Franciaország). Ugyanez vonatkozik a szabályozási és adminisztratív terhekre (Franciaország, Olaszország, Portugália és Szlovénia), a közbeszerzésre (Lengyelország, Portugália és Svédország), a közigazgatásra (Olaszország és Szlovákia) és az igazságszolgáltatásra (Horvátország, Olaszország és Málta). Ugyanakkor csak korlátozott haladás történt az ágazatspecifikus szabályozási akadályok lebontásában, különösen a szolgáltatások és a hálózatos iparágak terén, valamint a kutatás és az innováció finanszírozási akadályainak felszámolásában. Franciaország átfogó egyszerűsítési program végrehajtásával könnyítette az ipari és a szolgáltatási beruházásokra vonatkozó igazgatási eljárásokat.