A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE

A Bizottsági közleménye az állami támogatási szabályok nemzeti bíróságok általi végrehajtásáról

(2021/C 305/01)

1. BEVEZETÉS 3

1.1. Az állami támogatások ellenőrzésének rendszere 4

1.2. A felfüggesztési kötelezettség 5

2. AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁSI SZABÁLYOK VÉGREHAJTÁSÁNAK ALAPELVEI 6

2.1. A lojális együttműködés elve 6

2.2. Az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elveinek alkalmazása a nemzeti eljárásokban 6

2.2.1. A kereshetőségi jog 7

2.2.2. Joghatóság 8

2.2.3. A jogerő elve 8

3. A BIZOTTSÁG SZEREPE 9

3.1. A Bizottság kizárólagos hatásköre 9

3.2. A Bizottság állami támogatási szabályok végrehajtására irányuló hatásköre 10

4. A NEMZETI BÍRÓSÁGOK SZEREPE 11

4.1. A nemzeti bíróságok hatáskörének korlátai az állami támogatási szabályok alkalmazása során 11

4.1.1. A Bizottság határozata után 12

4.1.1.1. Az összeegyeztethetőséget megállapító bizottsági határozat után 12

4.1.1.2. Az eljárás megindításáról szóló bizottsági határozat után 13

4.2. A nemzeti bíróságok hatásköre 14

4.2.1. A támogatás meglétének értékelése 14

4.2.2. A felfüggesztési kötelezettség megsértésének értékelése 14

4.2.2.1. A csoportmentességi rendeletek feltételeinek alkalmazása 14

4.2.2.2. Létező támogatás 15

4.2.3. Azon egyének jogainak védelme, akiket a felfüggesztési kötelezettség megsértése érint 16

4.2.3.1 Az intézkedés végrehajtásának felfüggesztése vagy megszüntetése 16

4.2.3.2. Visszafizettetés 16

4.2.3.3. Ideiglenes intézkedések 18

4.2.3.4. Kártérítési kereset 21

5. EGYÜTTMŰKÖDÉS A BIZOTTSÁG ÉS A NEMZETI BÍRÓSÁGOK KÖZÖTT 21

5.1. A Bizottság által a nemzeti bíróságoknak nyújtott segítség 22

5.1.1. Az együttműködés módjai 22

5.1.1.1. Információk továbbítása a nemzeti bíróságok számára 22

5.1.1.2. Az állami támogatási szabályok alkalmazására vonatkozó kérdésekkel kapcsolatos vélemények továbbítása 23

5.1.1.3. Amicus curiae észrevételek benyújtása 25

5.1.2. Egységes kapcsolattartó pont; a vélemények és az amicus curiae észrevételek közzététele 26

5.2. A nemzeti bíróságok által a Bizottságnak nyújtott segítség 26

6. AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁSI SZABÁLYOK ÉS HATÁROZATOK VÉGREHAJTÁSÁNAK ELMARADÁSA ÁLTAL KIVÁLTOTT KÖVETKEZMÉNYEK 27

6.1. A jogellenes támogatásokat érintő, a Bizottság előtt zajló eljárások 27

6.2. Kötelezettségszegési eljárás 27

7. ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK 28

1. BEVEZETÉS

(1) 2012-től a Bizottság bevezette az állami támogatási szabályozás korszerűsítési programját ( 1 ) . A program keretében a Bizottság az állami támogatási szabályok értékeléséről szóló jogszabályokat, iránymutatásokat és közleményeket tartalmazó csomagot fogadott el. E csomagnak köszönhetően a Bizottság előzetes ellenőrzési tevékenységét azokra az ügyekre fordíthatja, amelyek a legnagyobb hatással vannak a belső piacra, és eközben szorosabban együttműködhet a tagállamokkal az állami támogatási szabályok nemzeti bíróságok általi végrehajtása terén. Ennek érdekében a Bizottság több olyan lehetőséget vezetett be, amely azt szolgálja, hogy a tagállamok előzetes bizottsági ellenőrzés nélkül nyújthassanak támogatásokat: újabb mentességeket biztosított a tervezett támogatási intézkedés Bizottság felé történő bejelentésére irányuló kötelezettség alól. Ennek eredményeként megnőtt a csoportmentességek alapján nyújtott támogatás mértéke ( 2 ) . Ennek kapcsán tovább nőtt a nemzeti bíróságoknak az állami támogatási szabályoknak történő megfelelés biztosításában játszott szerepe.

(2) 2019-ben a Bizottság közzétett egy tanulmányt, amely az állami támogatási szabályok és határozatok nemzeti bíróságok általi végrehajtását vizsgálta 28 tagállamban ( 3 ) (a továbbiakban: végrehajtási tanulmány) ( 4 ) . A végrehajtási tanulmány több mint 750 nemzeti bírósági ítéletet vizsgált felül a következő két kategóriában: 1) olyan ügyekben, amelyekben a nemzeti bíróságok a támogatás jogellenes végrehajtása kapcsán vontak le következtetéseket (a továbbiakban: magánjogi érvényesítés) és 2) olyan ügyekben, amelyekben a nemzeti bíróságok a visszafizettetést elrendelő bizottsági határozatok végrehajtásában vesznek részt (a továbbiakban: közjogi érvényesítés).

(3) A végrehajtási tanulmány megállapította, hogy 2007 és 2017 között nőtt a nemzeti bíróságok elé kerülő állami támogatási ügyek száma. A növekedés ellenére a tagállamok csak ritka esetben tettek lehetővé jogorvoslatot, és a kártérítési keresetek is csak az ügyek elenyésző kisebbségét teszik ki. Továbbá, nem használták széles körben a Bizottság és a nemzeti bíróságok közötti együttműködés azon módjait, amelyet a Bizottság vezetett be 2009-ben az állami támogatásokra vonatkozó jogszabályok nemzeti bíróságok általi végrehajtásáról szóló bizottsági közleménnyel (a továbbiakban: 2009. évi végrehajtási közlemény) ( 5 ) és 2015-ben az (EU) 2015/1589 tanácsi rendelettel (a továbbiakban: eljárási rendelet) ( 6 )

(4) E közlemény gyakorlati információt nyújt a nemzeti bíróságok és más érdekelt felek számára az állami támogatási szabályok nemzeti szinten történő végrehajtásáról. Figyelembe veszi az e bíróságok által a végrehajtási tanulmány kapcsán felvetett kérdéseket, valamint az előzetes döntéshozatal céljából az Európai Unió Bírósága (a továbbiakban: Bíróság) elé előzetes döntéshozatal céljából terjesztett ügyeket. Egyes példák a Bizottság előtti eljárások és nemzeti bírósági eljárások közötti koherenciát, mások pedig a csoportmentességi rendeletek helytelen alkalmazását szemléltetik.

(5) E közlemény célja, hogy iránymutatást nyújtson a tagállamok bíróságai számára az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) ( 7 ) 267. cikke értelmében, és ösztönözze a Bizottság és a nemzeti bíróságok közötti szorosabb együttműködést azáltal, hogy meghatározza az együttműködés valamennyi rendelkezésre álló eszközét. A közlemény nem kötelező a nemzeti bíróságokra nézve, illetve nem érinti azok függetlenségét ( 8 ) . E közlemény fő témája a magánjogi érvényesítés. A közjogi érvényesítés kérdésével a jogellenes és összeegyeztethetetlen állami támogatások visszafizettetéséről szóló bizottsági közlemény ( 9 ) (a továbbiakban: a visszafizettetési közlemény) foglalkozik.

(6) A 2009. évi végrehajtási közlemény óta a Törvényszék és a Bíróság (a továbbiakban együtt: uniós bíróságok) ítélkezési gyakorlata megváltozott. Ez a közlemény magában foglalja e fejleményeket, és a 2009. évi végrehajtási közlemény helyébe lép.

1.1. Az állami támogatások ellenőrzésének rendszere

(7) Az állami támogatás fogalma jogi természetű, és azt objektív körülmények alapján kell értelmezni. ( 10 ) Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerint „a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.” A Bizottság iránymutatást adott az állami támogatás fogalmának értelmezését illetően ( 11 )

(8) Az állami támogatás általános tilalma az állami támogatásokat magukban foglaló beavatkozások előzetes és utólagos ellenőrzésének kettős rendszerére támaszkodik. Az EUMSZ 108. cikke értelmében a Bizottságnak folyamatosan vizsgálnia kell a létező támogatás valamennyi rendszerét, valamint értékelnie kell az új támogatás nyújtására vagy a meglévő támogatás módosítására vonatkozó tagállami terveket. Ahhoz, hogy a Bizottság ezt az ellenőrzést hatékonyan hajthassa végre, a tagállamoknak együtt kell működniük, azaz minden releváns információt meg kell adniuk, valamint be kell jelenteniük az állami támogatási intézkedéseket.

(9) A tagállamok először is kötelesek bejelenteni a Bizottság felé minden olyan intézkedést, amelynek célja új támogatás nyújtása vagy meglévő támogatás módosítása, másodszor pedig nem léptethetnek hatályba ilyen intézkedéseket addig, amíg a Bizottság el nem végezte a belső piaccal való összeegyeztethetőség ellenőrzését (a továbbiakban: felfüggesztési kötelezettség) ( 12 ) . Az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdéséből eredő felfüggesztési kötelezettségnek közvetlen hatálya van ( 13 ) : olyan jogokkal ruházza fel az egyéneket, amelyekre azok a nemzeti bíróság előtt hivatkozhatnak.

(10) Ebből következik, hogy az állami támogatások ellenőrzési rendszerének – amelynek alapvető jellemzője az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének rendelkezése – végrehajtása a Bizottságnak és a nemzeti bíróságoknak egyaránt dolga, és szerepeik kiegészítik egymást, bár elkülönülnek egymástól. Míg a Bizottság kizárólagos hatáskörrel rendelkezik annak értékelésére, hogy egy támogatási intézkedés összeegyeztethető-e a belső piaccal, a nemzeti bíróságok feladata azon egyének jogainak védelme, akiket az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének esetleges megsértése érint ( 14 )

1.2. A felfüggesztési kötelezettség

(11) Az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének azonnali végrehajthatósága azt jelenti, hogy a nemzeti bíróságoknak valamennyi megfelelő jogi lépést meg kell tenniük a nemzeti joggal összhangban annak érdekében, hogy kezeljék az e rendelkezés megsértéséből származó következményeket ( 15 )

(12) Ahhoz, hogy egy intézkedésre vonatkozzon az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdésében előírt „standstill” követelmény, két feltételnek kell teljesülnie: 1. az intézkedés új támogatásnak minősül, beleértve a létező támogatások módosítását is ( 16 ) ; 2. az intézkedés az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése szerinti előzetes bejelentési kötelezettség hatálya alá tartozik.

(13) Amennyiben tehát egy intézkedés nem minősül új támogatásnak, a tagállamok azt a Bizottság előzetes értesítése nélkül végrehajthatják. A tagállamok továbbá végrehajthatják azokat a támogatási intézkedéseket, amelyek megfelelnek a bejelentési kötelezettség alóli mentesség valamennyi feltételének.

(14) de minimis rendeletekkel rendeletekkel ( 17 ) a Bizottság meghatározta azokat a feltételeket, amelyek alapján egy adott támogatásról megállapítható, hogy nem érinti a tagállamok közötti kereskedelmet, illetve nem fenyeget versenytorzulással ( 18 )

(15) A Bizottság továbbá csoportmentességi rendeleteket fogadott el (többek között az általános csoportmentességi rendeletet ( 19 ) ), amely meghatározza azokat a feltételeket, amelyek teljesülése esetén a támogatási intézkedéseket a 107. cikk (2) vagy (3) bekezdése értelmében a belső piaccal összeegyeztethetőnek kell vagy lehet tekinteni ( 20 ) . Ha egy támogatási intézkedés megfelel az ezen rendeletekben előírt valamennyi releváns feltételnek, akkor az érintett tagállam mentesíthető a Bizottságnak való bejelentés kötelezettsége alól.

(16) A 2012/21/EU bizottsági határozat ( 21 ) általánosságban az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokhoz nyújtott állami támogatások tekintetében, valamint az 1370/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet ( 22 ) konkrétan a vasúti és közúti személyszállítási közszolgáltatások tekintetében meghatározta azokat a feltételeket, amelyek teljesülése esetében a közszolgáltatási kötelezettség kompenzációja az EUMSZ 106. cikk (3) bekezdése és 93. cikke értelmében a belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető. Továbbá, ezekben az ügyekben a kérdéses intézkedésekre nem vonatkozik a felfüggesztési kötelezettség.

2. AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁSI SZABÁLYOK VÉGREHAJTÁSÁNAK ALAPELVEI

2.1. A lojális együttműködés elve

(17) Az Európai Unióról szóló szerződés ( 23 ) (a továbbiakban: EUSZ) 4. cikkének (3) bekezdése előírja a tagállamok számára, hogy segítsék az Európai Uniót feladatainak teljesítésében. Az Unió és a tagállamok az e cikkben előírt lojális együttműködés elvének megfelelően kötelesek a hatáskörük keretein belül eljárva segíteni egymást a szóban forgó feladatok végrehajtásában.

(18) A kölcsönös segítségnyújtás kötelezettsége, amely az EUSZ 4. cikkének (3) bekezdéséből ered, a nemzeti bíróságokra is vonatkozik ( 24 ) . Ez azt jelenti, hogy a Bizottság segítséget nyújt a nemzeti bíróságok számára, amikor azok az Unió jogát alkalmazzák ( 25 ) , és a nemzeti bíróságok a Bizottság számára segítséget nyújtanak feladatainak teljesítésében. A nemzeti bíróságoknak ezért minden szükséges intézkedést meg kell tenniük annak érdekében, hogy az uniós jog szerinti kötelezettségeiket teljesítsék, és tartózkodniuk kell olyan döntések meghozatalától, amelyek veszélyeztetnék az EUSZ és az EUMSZ (a továbbiakban együtt: Szerződések) célkitűzéseinek megvalósulását ( 26 )

2.2. Az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elveinek alkalmazása a nemzeti eljárásokban

(19) A Bíróság következetesen elismerte az állami támogatási szabályok végrehajtása terén megvalósuló eljárási autonómia elvét ( 27 ) . Ez az elv azt mondja ki, hogy amennyiben az uniós jog az adott kérdést nem szabályozza, a tagállamok szabadon eldönthetik, hogy milyen módon teljesítik a Szerződésekből fakadó kötelezettségeiket, feltéve, hogy az általuk alkalmazott eszközök nincsenek kedvezőtlen hatással az Unió jogának hatályára és eredményességére.

(20) Az uniós bíróságok ítélkezési gyakorlatának megfelelően az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének alkalmazásakor a vonatkozó nemzeti jogszabályok nem lehetnek kedvezőtlenebbek, mint a hasonló belső jellegű helyzetekre vonatkozók (a továbbiakban: az egyenértékűség elve), és nem lehetnek úgy kialakítva, hogy a gyakorlatban ellehetetlenítsék vagy túlzottan megnehezítsék az uniós jog által biztosított jogok gyakorlását (a továbbiakban: a tényleges érvényesülés elve) ( 28 ) . A 2.2.1., a 2.2.2. és a 2.2.3. szakasz kifejti egyrészt az eljárási autonómia elve, másrészt az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elve közötti kölcsönhatást a kereshetőségi jog, a nemzeti bíróságok hatásköre és a jogerő elve tekintetében ( 29 )

2.2.1. A kereshetőségi jog

(21) Az eljárási autonómia elvének alkalmazása során a tagállamok a kereshetőségi jogra vonatkozó nemzeti szabályaikat alkalmazzák az állami támogatással kapcsolatos nemzeti jogvitára, feltéve, ha azok tiszteletben tartják az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elveit.

(22) A tényleges érvényesülés elve szerint az egyének kereshetőségi jogával és eljáráshoz fűződő érdekével kapcsolatos nemzeti szabályok nem áshatják alá az egyének hatékony bírói jogvédelemhez való jogát, amelyet az uniós jog biztosít a számukra ( 30 )

(23) A végrehajtási tanulmány rámutatott, hogy a nemzeti bíróságok általában olyan ügyekben ítélkeznek, amelyeket a támogatás kedvezményezettjének olyan versenytársai vittek bíróság elé, akik közvetlenül érintettek voltak a jogellenes támogatás végrehajtása által kiváltott versenytorzulásban ( 31 )

(24) A nemzeti bíróságoknak ugyanakkor a kereshetőségi jogra vonatkozó nemzeti szabályok alkalmazása során figyelembe kell venniük azon kötelezettségüket, hogy védeniük kell minden olyan fél érdekét, akinek jogos érdeke fűződik az eljárás megindításához (a továbbiakban: harmadik felek), függetlenül attól, hogy közvetlenül érinti-e őket a támogatási intézkedésből származó versenytorzulás.

(25) A nemzeti bíróságoknak további elemeket is tekintetbe kell venniük, amikor harmadik felek kereshetőségi jogát vizsgálják az adóintézkedések útján nyújtott állami támogatásokra vonatkozó ügyekben. Harmadik félnek minősülő adófizetőkről csak abban az esetben állapítható meg, hogy érdekük fűződik ahhoz, hogy a felfüggesztési kötelezettség megszegésével kivetett összegek visszatérítése céljából eljárást indítsanak, ha a rájuk kivetett adó, illeték vagy díj a jogellenes állami támogatás finanszírozásának részét alkotja ( 32 ) . A kereshetőségi jog nem függ a támogatás kedvezményezettjével való versenyhelyzet fennállásától ( 33 )

(26) Ezzel szemben harmadik félnek minősülő adófizetők nem hivatkozhatnak a bizonyos vállalkozások vagy ágazatok részére adómentességet biztosító támogatási intézkedés jogellenes voltára abból a célból, hogy ezen adó, illeték vagy díj megfizetését elkerülhessék vagy azt visszafizettessék, hacsak az adóbevételt kizárólag a jogellenes állami támogatás finanszírozására tartják fenn a (25) bekezdés szerint. Ez a helyzet áll fenn akkor is, ha a kedvezményezettekkel versengve működnek ( 34 ) . Egy ilyen megoldás növelné az állami támogatás versenyellenes hatásait, mivel megnövelné a jogellenes állami támogatásnak minősülő adómentességet élvező vállalkozások számát ( 35 )

(27) Végül a nemzeti bíróság esetében a hatékony bírói jogvédelem biztosítására vonatkozó követelmény túlmutathat az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésének szigorú végrehajtásán. Tekintettel az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkére, az EUMSZ 263. cikk alapján állami támogatásra vonatkozó határozat megsemmisítése iránti kérelemre vonatkozó kereshetőségi joggal nem rendelkező magánszemélyeknek és szervezeteknek lehetőséget kell biztosítani arra, hogy a nemzeti bíróságok előtt megtámadják a támogatást vagy a támogatást végrehajtó intézkedéseket, és az EUMSZ 267. cikke alapján előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjesszenek a Bíróság elé a támogatást engedélyező bizottsági határozat értelmezésével vagy érvényességével kapcsolatban ( 36 ) . Ebben az esetben nemcsak a gazdasági érdekek, hanem a magánszemélyek és szervezetek egyéb érdekei is relevánsak lehetnek a szóban forgó intézkedésektől és nemzeti eljárásoktól függően a támogatást végrehajtó nemzeti intézkedésekkel kapcsolatos eljárásokban fennálló kereshetőségi joguk megállapításához ( 37 )

2.2.2. Joghatóság

(28) Az eljárási autonómia elve azt jelenti, hogy minden tagállam nemzeti jogrendszerének ki kell jelölnie azokat a bíróságokat, amelyek a jogellenes támogatás nyújtásával kapcsolatos eljárásokban joghatósággal rendelkeznek. Azt is jelenti, hogy a tagállamok határozzák meg az e jogi intézkedéseket szabályozó részletes eljárási szabályokat, azzal a feltétellel, hogy az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvének teljesülnie kell ( 38 )

(29) Az uniós jog konkrét szabályainak hiányában a tagállamok igazságszolgáltatási rendszereinek szerkezete nagyban különbözik. Egyes tagállamok az állami támogatási ügyekre szakosodott bíróságokat hoztak létre, mások a meglévő bíróságok kamaráinak adtak kizárólagos joghatóságot vagy a bíróságok magánjogi és közjogi érvényesítési ügyekre vonatkozó joghatóságát egyértelműsítő eljárási szabályokat fogadtak el ( 39 ) . A tagállamok többségében a polgári és a közigazgatási bíróságok illetékesek az állami támogatási szabályok alkalmazásában. ( 40 )

2.2.3. A jogerő elve

(30) A jogerő elve azt mondja ki, hogy nem lehet többé vita tárgyává tenni azokat a határozatokat, amelyek jogerőre emelkedtek. Ez áll fenn abban az esetben, ha a rendelkezésre álló jogorvoslatok kimerültek, illetve az azok előterjesztésére vonatkozó határidők elteltek. A jogerő elve mind a jog, mind a jogviszonyok stabilitását, illetve az igazságszolgáltatás megfelelő működését biztosítja, és az Unió jogrendje és a nemzeti jogrendek egyaránt tartalmazzák ( 41 ) . Az ítélkezési gyakorlat szerint a tárgykörre vonatkozó uniós szabályozás hiányában ugyanis a jogerő elve megvalósításának részletes szabályai a tagállamok eljárási autonómiájának elve alapján azok belső jogrendjébe tartoznak. Az ilyen eljárási szabályoknak azonban tiszteletben kell tartaniuk az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvét ( 42 )

(31) Az uniós jog elsőbbségének elve ( 43 ) szerint a nemzeti bíróságok kötelesek biztosítani az európai uniós jog teljes érvényesülését, szükség esetén azáltal is, hogy saját kezdeményezésre nem alkalmazzák a nemzeti jogszabályoknak az uniós joggal ütköző rendelkezéseit. Ez a jogerő elvét előíró nemzeti szabályozásra is vonatkozik ( 44 )

(32) Az uniós bíróságok ítélkezési gyakorlata korlátozza a jogerő elvének hatását az állami támogatás terén. Az uniós jog elsőbbségének elve kizárja, hogy a jogerő elvének alkalmazása korlátozza az EUMSZ által a Bizottságra ruházott kizárólagos hatáskört az állami támogatás összeegyeztethetőségének értékelését illetően ( 45 ) . Továbbá az a körülmény, hogy a nemzeti bíróság kizárta az állami támogatás fennállását valamely intézkedéssel kapcsolatban, még nem zárja ki azt, hogy a Bizottság később megállapítsa, hogy a szóban forgó intézkedés jogellenes állami támogatásnak minősül ( 46 ) . Ez a végső fokon ítélkező nemzeti bíróság ítélete esetén is így van ( 47 ) . Ez akkor is érvényes, ha a jogerőre vonatkozó nemzeti szabályok azokra a jogalapokra is vonatkoznak, amelyekre bírósági eljárásban hivatkozni lehetett volna, de amelyekre nem hivatkoztak ( 48 )

3. A BIZOTTSÁG SZEREPE

(33) Az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdésében előírt előzetes ellenőrzési rendszer célja annak biztosítása, hogy csak összeegyeztethető támogatások végrehajtása történhet meg ( 49 ) . Ennek megvalósulása érdekében a csoportmentesség hatálya alá nem tartozó, tervezett támogatás végrehajtását elhalasztják addig, amíg a Bizottság el nem fogadja a támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségéről szóló határozatot ( 50 )

3.1. A Bizottság kizárólagos hatásköre

(34) A Bizottság általában két lépésben gyakorolja az adott támogatási intézkedés közös piaccal való összeegyeztethetőségének értékelésére irányuló hatáskörét. Először azt vizsgálja, hogy az intézkedés az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősíthető-e ( 51 ) , majd azt, hogy az intézkedés összeegyeztethető-e a közös piaccal. Az első lépés (a támogatás meglétének értékelése) a Bizottságnak és a nemzeti bíróságoknak egyaránt hatásköre, mivel adott esetben az utóbbiaknak kell megállapítaniuk, hogy egy intézkedésre vonatkozik-e a felfüggesztési kötelezettség ( 52 ) (lásd: 4.2.1. és 4.2.2. pont). A második lépés, vagyis az összeegyeztethetőség értékelése a Bizottság kizárólagos felelősségi körébe tartozik. Az összeegyeztethetőség értékelését határozatba kell foglalni ( 53 ) , amelynek felülvizsgálatát az uniós bíróságok végzik ( 54 )

(35) A Bizottság egy intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségét megállapíthatja vagy előzetes vizsgálattal (amennyiben nem merült fel kétsége az intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetősége kapcsán) ( 55 ) vagy hivatalos vizsgálattal (amennyiben az előzetes vizsgálat során kétsége merült fel intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetősége kapcsán) ( 56 ) . Hivatalos vizsgálat indítása esetén a Bizottság határozatot fogad el, amelyben megfogalmazza az intézkedés államitámogatás-jellegét érintő előzetes értékelését, valamint az adott intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségét illetően felmerült kétségeit (a továbbiakban: az eljárás megindításáról szóló határozat) ( 57 )

(36) A Bizottságnak az állami támogatás összeegyeztethetőségének értékelésére irányuló kizárólagos hatásköre korlátozhatja a nemzeti bíróságokat az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének és 108. cikke (3) bekezdésének alkalmazására vonatkozó hatáskörük gyakorlásában (lásd a 4.1. szakaszt) ( 58 ) . Ez igaz az eljárás megindításáról szóló határozat esetében, amikor az intézkedés összeegyeztethetőségének értékelése még folyamatban van és e határozatok bizonyos jogi következményekkel járnak a nemzeti bíróságok előtti eljárásokra nézve (lásd a 4.1.3. szakaszt).

(37) A korábbi végleges bizottsági határozatok a nemzeti bíróságokra nézve kötelező erejűek, és a nemzeti bíróságnak tekintettel kell lennie a támogatás meglétére vonatkozó bizottsági értékelésre ( 59 ) . Ezzel szemben ha a nemzeti bíróság a bizottsági határozatot megelőzően ítélkezik, az a döntés – függetlenül attól, hogy jogerőre emelkedett vagy sem – nem akadályozhatja a Bizottságot az EUMSZ által ráruházott kizárólagos hatáskör gyakorlásában (lásd a 2.2.3. szakaszt) ( 60 )

3.2. A Bizottság állami támogatási szabályok végrehajtására irányuló hatásköre

(38) Főszabály szerint a Bizottságnak, amikor megállapítja, hogy a vizsgált intézkedés jogellenes és összeegyeztethetetlen állami támogatásnak minősül, a szabályok megsértése kapcsán jogorvoslat elrendelése céljából jogerős határozatot kell hoznia, amely lezárja a hivatalos vizsgálatot és elrendeli a támogatás visszafizettetését (a továbbiakban: visszafizettetési határozat) ( 61 )

(39) Az állami támogatások terén érvényes eljárási szabályok elfogadásával a Bizottság kodifikálta végrehajtási hatáskörét ( 62 ) . Az eljárási rendelet 16. cikke kötelezően előírja a Bizottság számára a jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatások határozat útján történő visszafizettetését. Ha egy határozat megállapítja, hogy a támogatás jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen, a Bizottságnak nincs mérlegelési jogköre, köteles elrendelni a támogatás visszafizettetését ( 63 ) , kivéve, ha az ellentétes az uniós jog valamelyik általános elvével ( 64 ) . Ezenkívül a Bizottságnak a visszafizettetés elrendelésére vonatkozó hatásköre attól a naptól keződő tízéves jogvesztő határidőn belül érvényesíthető, amikor a jogellenes támogatást odaítélték a kedvezményezettnek ( 65 )

(40) Az eljárási rendelet 13. cikke szerint bizonyos esetekben a Bizottság saját mérlegelési jogkörében ideiglenes intézkedéseket alkalmazhat az összeegyeztethetőség értékelése során. Ezen belül bizonyos feltételek teljesülése esetén a Bizottság visszafizettetési rendelkezést vagy felfüggesztő rendelkezést adhat ki ( 66 ) . Ennek az intézkedésnek az a célja, hogy korlátozza a bejelentési kötelezettség és a felfüggesztési kötelezettség megszegésével megvalósuló támogatás végrehajtásával kapcsolatos károkat ( 67 )

4. A NEMZETI BÍRÓSÁGOK SZEREPE

(41) Míg a Bizottság azt köteles vizsgálni, hogy egy támogatási intézkedés összeegyeztethető-e a belső piaccal (abban az esetben is, ha megállapította, hogy a végrehajtás az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének megsértésével valósult meg), a nemzeti bíróságok elsődleges feladata azon egyének jogainak védelme, akiket ez a jogsértés érint ( 68 )

(42) A nemzeti bíróságok feladata, hogy hatékony jogi védelmet nyújtsanak harmadik feleknek ( 69 ) . A nemzeti bíróságok az állami támogatások ellenőrzési rendszerén belül különösen fontos szerepet játszanak a jogellenes támogatásokat magukban foglaló ügyekben az intézkedés összeegyeztethetőségére vonatkozó jogerős bizottsági határozat hiányában vagy az ilyen határozat elfogadásáig, továbbá azokban az ügyekben, ahol valószínűleg összeegyeztethető támogatás nyújtása a felfüggesztési kötelezettség megszegése mellett történt ( 70 )

4.1. A nemzeti bíróságok hatáskörének korlátai az állami támogatási szabályok alkalmazása során

(43) A nemzeti bíróságok hatáskörébe tartozik az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének és 108. cikke (3) bekezdésének értelmezése és alkalmazása. Ezen belül az adott intézkedésre ( 71 ) vonatkozó bizottsági határozat hiányában a nemzeti bíróságokat az állami támogatás meglétének értékelésére irányuló hatáskörük gyakorlásában kizárólag az állami támogatás objektív fogalma köti ( 72 )

(44) A Bizottság továbbá elvégzi az állami támogatás fennállására vonatkozó értékelést, amely rendszerint az összeegyeztethetőség értékelését megelőző első lépés. Ezért a Bizottság előtt zajló eljárások minden esetben – akár megelőzik a nemzeti bíróságok előtti eljárásokat, akár azok után zajlanak le – hatással lehetnek a nemzeti bíróságok előtt zajló eljárásokra ( 73 ) , ahogy azt a 4.1.1–4.1.3. szakasz is kifejti.

4.1.1. A Bizottság határozata után

(45) A nemzeti bíróságoknak tartózkodniuk kell attól, hogy olyan határozatot hozzanak, amely ellentétes a Bizottság határozatával ( 74 ) , és ezért tiszteletben kell tartaniuk a Bizottságnak az állami támogatás fennállására vonatkozó értékelését. A nemzeti bíróságnak nincs hatásköre a Bizottság határozatainak érvénytelenné nyilvánítására ( 75 ) . Az EUMSZ 263. cikke értelmében ilyen hatáskörrel csak az uniós bíróságok rendelkeznek. ( 76 )

(46) Ha egy nemzeti bíróságnak kétségei merülnek fel egy bizottsági határozat értelmezésével vagy érvényességével kapcsolatban, e bíróság kérhet egyértelműsítést a Bizottságtól (lásd az 5.1. szakaszt), vagy az EUMSZ 267. cikke ( 77 ) szerint a körülményektől függően a kérdést előzetes döntéshozatal céljából az Európai Bíróság elé terjesztheti, illetve terjeszteni köteles ( 78 )

4.1.1.1. Az összeegyeztethetőséget megállapító bizottsági határozat után

(47) A jogellenes támogatás összeegyeztethetőségét a támogatás nyújtását követően megállapító jogerős bizottsági határozat utólagosan nem törvényesíti azokat a végrehajtási intézkedéseket, amelyeket az EUMSZ által előírt felfüggesztési kötelezettség megszegésével fogadtak el ( 79 )

(48) Ebben a helyzetben a nemzeti bíróságoknak biztosítaniuk kell a jogalanyok számára azt, hogy a felfüggesztési kötelezettség megsértéséből eredő valamennyi következményt megfelelően megállapítsák ( 80 ) , többek között annak elrendelésével, hogy a kamatnak a jogellenesség időtartamára kiszámított összegét vissza kell fizetni, a nemzeti jognak megfelelően ( 81 )

(49) Ebből következik, hogy ha egy harmadik fél nemzeti bíróságon kéri a támogatás idő előtti végrehajtásához kapcsolódó előnyök megszüntetését, a bíróságnak le kell folytatnia az eljárást abban az esetben is, ha a Bizottság a kérdéses támogatást már összeegyeztethetőnek nyilvánította. Minden egyéb értelmezés lehetővé tenné a tagállamok számára az EUMSZ rendelkezéseinek figyelmen kívül hagyását, és ezáltal ellehetetlenítené azok tényleges érvényesülését ( 82 )

4.1.1.2. Az eljárás megindításáról szóló bizottsági határozat után

(50) Más helyzet áll fenn akkor, ha a Bizottság az EUMSZ 108. cikke (2) bekezdésének megfelelően csupán megindította a nemzeti bíróság által vizsgált támogatási intézkedést érintő vizsgálati eljárást. Az eljárás megindításáról szóló határozatban a Bizottság elvben megfogalmazza kétségeit azzal kapcsolatban, hogy a kérdéses támogatási intézkedés összeegyeztethető-e a belső piaccal. Míg ezek a kétségek általában a támogatás összeegyeztethetőségét érintik, a támogatás meglétének értékelése jellegét tekintve előzetes, és a kérdéses intézkedés előzetes vizsgálata alapján történik ( 83 )

(51) Az EUSZ 4. cikk (3) bekezdésének megfelelően a nemzeti bíróságoknak tekintettel kell lenniük a Bizottság előtt folyamatban lévő eljárásokból eredő jogi helyzetekre, abban az esetben is, ha azok ideiglenesek.

(52) Ez azt jelenti, hogy folyamatban lévő vizsgálati eljárás esetén a nemzeti bíróságoknak magából az eljárás megindításáról szóló határozatból kell levonniuk a jogkövetkezményeket. Az eljárás megindításáról szóló határozatot követően a nemzeti bíróság nem tarthatja fenn, hogy az adott intézkedés nem minősül az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti támogatásnak, ellenkező esetben sérülne az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének tényleges érvényesülése ( 84 )

(53) E célból a nemzeti bíróságok felelőssége, hogy megtegyenek minden megfelelő intézkedést a felfüggesztési kötelezettség esetleges megsértésének kezelésére. A nemzeti bíróságok e célból úgy határozhatnak, hogy felfüggesztik a vizsgálat alatt álló intézkedés végrehajtását, és elrendelik a már kifizetett összegek visszatéríttetését. Dönthetnek úgy is, hogy egyéb ideiglenes intézkedéseket vezetnek be az érintett felek érdekeinek, valamint az eljárás megindításáról szóló bizottsági határozat tényleges érvényesülésének érdekében ( 85 )

(54) Továbbá, a nemzeti bíróságok nem függeszthetik fel eljárásukat addig, amíg a Bizottság jogerős határozatot nem hozott ( 86 ) , mivel ez az előnynek a felfüggesztési kötelezettség esetleges megsértése ellenére történő fenntartását jelentené a piacon.

(55) Ugyanezek a korlátozások vonatkozhatnak a nemzeti bíróságokra abban az esetben, ha a végleges bizottsági határozatot ( 87 ) az uniós bíróságok akár megfellebbezhető ítélettel, akár jogerős ítélettel megsemmisítették, mivel a Bizottságnak nem kell a kezdetektől újraindítania az eljárást, hanem az attól a ponttól kezdve folytatódhat, amikor a jogellenesség bekövetkezett ( 88 ) . Az eljárás megindításáról szóló határozat ezért mindaddig hatályban maradhat, amíg a Bizottság új végleges határozatot nem hoz. E körülmények között a nemzeti bíróságoknak tehát biztosítaniuk kell a hivatalos eljárás megindításából eredő felfüggesztési kötelezettség betartását, például annak megakadályozását, hogy a visszafizettetett támogatást visszafizessék.

4.2. A nemzeti bíróságok hatásköre

(56) A (11)–(13) bekezdésben kifejtettek szerint a nemzeti bíróságoknak – a Bizottság kizárólagos hatásköre által meghatározott kereteken belül – kell megállapítaniuk, hogy az állami támogatás nyújtására az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése szerint került-e sor, ezzel értékelve a támogatás összeegyeztethetőségét és az ugyanezen intézkedéssel kapcsolatban már esetlegesen létező bizottsági határozatokat.

(57) A nemzeti bíróságok az értékelést két lépésben végzik el: először az intézkedés jellegét vizsgálják, annak megállapítása céljából, hogy az intézkedés az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése értelmében vett állami támogatásnak minősíthető-e; másodszor, ha a nemzeti bíróságok megállapítják, hogy az intézkedés állami támogatásnak minősül, akkor azt is meg kell állapítaniuk, hogy vonatkozik-e arra a felfüggesztési kötelezettség. Ha a nemzeti bíróságok megállapítják a felfüggesztési kötelezettség megsértését, olyan megfelelő jogorvoslati lehetőségeket kell elfogadniuk, amely biztosítja azon egyének jogait, akiket ez a jogsértés érint.

4.2.1. A támogatás meglétének értékelése

(58) Az uniós bíróságok megerősítették, hogy a nemzeti bíróságok, – ugyanúgy, mint a Bizottság – jogosultak az állami támogatás fogalmának értelmezésére ( 89 )

(59) Az állami támogatás létezésének megállapításához sok esetben összetett kérdések értékelésére van szükség (lásd a (14) bekezdést). Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdésében említett állami támogatásról szóló közleményben ( 90 ) a Bizottság részletes iránymutatást nyújtott, amely segítséget nyújthat a nemzeti bíróságoknak.

(60) Ha kétségek merülnek fel az állami támogatási elemek meglétével kapcsolatban, a nemzeti bíróságok kérhetik a Bizottság véleményét (lásd az 5.1.1.2. szakaszt). A nemzeti bíróságoknak emellett lehetőségük vagy kötelezettségük van arra, hogy az ügyet az EUMSZ 267. cikke értelmében a Bíróság elé terjesszék előzetes döntéshozatal céljából.

4.2.2. A felfüggesztési kötelezettség megsértésének értékelése

(61) Amikor a nemzeti bíróságok azt értékelik, hogy egy adott támogatási intézkedésre érvényes-e a felfüggesztési kötelezettség, kötelesek mérlegelni azt, hogy az adott intézkedésre vonatkozik-e a bejelentési kötelezettség alóli mentességek egyike (lásd az 1.2. szakaszt). A nemzeti bíróságok különösen azt vizsgálják, hogy a kérdéses intézkedés megfelel-e a csoportmentességi rendeletben meghatározott kritériumoknak vagy hogy létező támogatásnak minősül-e.

(62) Ha egy támogatási intézkedés megfelel a csoportmentességi rendeletben meghatározott valamennyi kritériumnak, akkor mentesül a Bizottság felé történő előzetes bejelentés kötelezettsége alól, és a belső piaccal összeegyeztethetőnek minősül.

(63) A létező támogatásra nem vonatkozik az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése szerinti bejelentési kötelezettség, hanem az az EUMSZ 108. cikkének (1) bekezdése szerinti, a Bizottság által végzett más felülvizsgálati rendszer hatálya alá tartozik. A létező támogatásnak az eljárási rendelet 1. cikkének c) pontja értelmében vett módosítása azonban nem tartozik a létező támogatás fogalmába.

4.2.2.1. A csoportmentességi rendeletek feltételeinek alkalmazása

(64) A tagállamok akkor számolhatnak azzal, hogy egy intézkedés mentesül a bejelentési kötelezettség alól, ha az megfelel a csoportmentességi rendeletekben foglalt általános és konkrét feltételeknek. Azonban ha egy tagállam olyan támogatási intézkedést hajt végre, amely nem felel meg a vonatkozó csoportmentességi szabályozásban foglalt valamennyi feltételnek, és tagállam a Bizottság felé nem tesz bejelentést, akkor az adott támogatás végrehajtása jogellenes.

(65) Az EUMSZ-ből eredő bejelentési kötelezettség és felfüggesztési kötelezettség nem csak a nemzeti bíróságokra, hanem a tagállamok valamennyi közigazgatási szervére nézve is kötelező erejű ( 91 )

(66) Ha a nemzeti bíróságok úgy ítélik, hogy egy adott állami támogatási intézkedés végrehajtására jogszerűen került sor, akkor – annak megállapítása céljából, hogy az intézkedés mentesül a bejelentési kötelezettség alól – meg kell győződniük arról, hogy a valamely csoportmentességi rendeletben foglalt valamennyi feltétel teljesül. A Bíróság meghatározta, hogy a nemzeti bíróságok milyen hatáskörrel rendelkeznek, amikor azt állapítják meg, hogy az általános csoportmentességi rendeletben előírt feltételek alkalmazása helyesen történt-e ( 92 ) , vagyis azt, hogy a nemzeti bíróságok mekkora mértékben értelmezhetik a Bíróság rendelkezéseit.

(67) A csoportmentességi rendelet elfogadásának nem az a célja, hogy a tagállamokra ruházza az állami támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségének értékelését; ez továbbra is a Bizottság kizárólagos hatáskörében marad ( 93 ) . Az azonban a nemzeti bíróságok feladata, hogy meggyőződjenek arról, hogy a nemzeti hatóságok által nyújtott támogatás teljes mértékben megfelel-e a vonatkozó csoportmentességi rendeletben foglalt általános és specifikus feltételeknek (szigorúan értelmezve) ( 94 )

(68) Ha a támogatás nyújtására a csoportmentességi rendelet alapján került sor, ám anélkül, hogy az összes vonatkozó feltétel teljesült volna, akkor a támogatás kedvezményezettje abban az időpontban jogosan nem bízhatott abban, hogy a támogatást jogszerűen nyújtották ( 95 ) . Ennek oka, hogy a nemzeti hatóságok nem rendelkeznek hatáskörrel arra vonatkozóan, hogy olyan jogerős határozatot hozzanak, amely megállapítja a támogatás bejelentésére vonatkozó kötelezettség hiányát ( 96 )

4.2.2.2. Létező támogatás

(69) Ahogy azt a (63) bekezdés is említi, a létező támogatásra – az új támogatással ellentétben – nem vonatkozik a bejelentési kötelezettség. Kizárólag a Bizottság jogosult annak értékelésére, hogy a létező támogatás továbbra is összeegyeztethető-e a belső piaccal, illetve – amennyiben megítélése szerint már nem összeegyeztethető – a megfelelő intézkedésekre vonatkozó javaslattételre. Az állami támogatási szabályok végrehajtása során a nemzeti bíróságok szerepe annak megállapítására korlátozódik, hogy egy támogatási intézkedés az EUMSZ 108. cikke (1) bekezdésének értelmében létező támogatásnak minősül-e. Amennyiben az intézkedés létező támogatás, a nemzeti bíróságnak nem kell orvosolnia az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének megsértését.

(70) A Szerződések nem adnak iránymutatást arról, hogy egy támogatási intézkedés milyen módon minősíthető létező támogatásnak. Ezt az eljárási rendelet azon rendelkezései írják elő, amelyek meghatározzák azokat a körülményeket, amelyek mellett egy támogatást létező támogatásnak kell tekinteni ( 97 ) . Azonban az eljárási rendelet nem tartalmaz rendelkezést a nemzeti bíróságok hatásköréről és kötelezettségeiről; azokat továbbra is az EUMSZ Bíróság által értelmezett rendelkezései szabályozzák ( 98 )

4.2.3. Azon egyének jogainak védelme, akiket a felfüggesztési kötelezettség megsértése érint

(71) Az egyének jogainak az állami támogatás jogellenes végrehajtásával szembeni védelme érdekében a nemzeti bíróságok a helyzettől függően különböző típusú jogorvoslatokat alkalmazhatnak. Határozhatnak például úgy, hogy felfüggesztik vagy megszüntetik az intézkedés végrehajtását (4.2.3.1. szakasz), elrendelik a már kifizetett összegek visszafizetését (4.2.3.2. szakasz), vagy egyéb ideiglenes intézkedéseket vezetnek be az érintett felek érdekeinek érvényesülésének érdekében (4.2.3.3. szakasz) ( 99 ) . Végezetül, felkérhetik őket arra, hogy határozzanak harmadik feleknek a jogellenes állami támogatással okozott kár megtérítéséről (4.2.3.4. szakasz). Mindenesetre, a nemzeti bíróságoknak garantálniuk kell az egyének felé, hogy valamennyi megfelelő jogi lépést megtesznek a nemzeti joggal összhangban annak érdekében, hogy kezeljék az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése megsértéséből származó következményeket ( 100 )

4.2.3.1. Az intézkedés végrehajtásának felfüggesztése vagy megszüntetése

(72) Ha az állami hatóság még nem hajtotta végre az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének megsértésével nyújtott állami támogatási intézkedést, a nemzeti bíróságoknak felfüggesztéssel vagy megszüntetéssel meg kell akadályozniuk a végrehajtást. Ez a jogorvoslat azokban az esetekben is helyénvaló lehet, amikor az állami támogatási intézkedés hatályba lépett, de a támogatást (teljes egészében vagy részben) még nem folyósították, annak ellenére, hogy a támogatás már kifizetett részére vonatkozóan további jogorvoslatra van szükség.

(73) Az uniós jog nem határoz meg olyan konkrét következtetést, amelyet a nemzeti bíróságoknak szükségszerűen le kellene vonniuk a jogellenes állami támogatást nyújtó jogi aktus érvényességével kapcsolatban. Csupán annyit ír elő, hogy hatékony intézkedéseket kell hozniuk a jogellenes támogatás kedvezményezettnek történő kifizetésének megakadályozása érdekében. Azonban a nemzeti jog szerint lehetnek olyan helyzetek, ahol az intézkedés jogellenes végrehajtása a támogatást nyújtó jogi aktus megsemmisítésével felfüggeszthető ( 101 )

(74) Ennek megfelelően a nemzeti bíróságok semmisnek nyilváníthatják a szerződést, amellyel a támogatás nyújtása megvalósul, megsemmisíthetik a tagállami hatóságok támogatás nyújtására vonatkozó határozatát, vagy felfüggeszthetik a végrehajtást (például azokban az esetekben, ha a támogatás valamely létesítményhez vagy szolgáltatáshoz való hozzáférés formájában történik).

(75) Amennyiben a támogatás nyújtása részletekben történik, a nemzeti bíróságoknak fel kell függeszteniük a jövőbeli kifizetéseket.

4.2.3.2. Visszafizettetés

(76) Ha a jogellenes támogatás kifizetése már megtörtént a kedvezményezett felé, a nemzeti bíróságoknak – a támogatás összeegyeztethetetlenségét megállapító bizottsági határozat hiányában – elvben el kell rendelniük a jogellenesen kifizetett teljes összeg visszafizetését ( 102 ) . A támogatás visszafizettetés útján történő megszüntetése a támogatás jogellenességének logikus következménye ( 103 )

(77) A támogatás nyújtása előtti helyzet helyreállítása érdekében a nemzeti bíróságoknak teljes mértékben meg kell szüntetniük a kedvezményezett részére jogellenesen nyújtott előnyt. Ez az előny kiterjed a támogatásra (a továbbiakban: a támogatás tőkeösszege), valamint azon kamatok meg nem fizetésére, amelyeket a vállalkozásnak meg kellett volna fizetnie abban az esetben, ha a jogellenesség időtartama alatt uralkodó piaci feltételek mellett kellett volna kölcsönöznie a támogatás összegét, a versenypozíció ebből következő javulására, amíg ez az időszak tart (a továbbiakban: a jogellenes támogatás kamata) ( 104 ) . Ezért a nemzeti bíróságoknak a támogatás tőkeösszegének és a jogellenes támogatás kamatának visszafizettetését egyaránt el kell rendelniük.

(78) Ha a nemzeti bíróság és a Bizottság előtt párhuzamosan zajlanak eljárások, és ha a Bizottság összeegyeztethetetlennek nyilvánítja a támogatást, akkor a nemzeti bíróságnak le kell vonnia a megfelelő következtetéseket a visszafizettetési határozatok végrehajtását szabályozó nemzeti szabályok szerint ( 105 )

(79) A (48) bekezdésben leírtak szerint, ha a Bizottság a támogatást összeegyeztethetőnek nyilvánítja, az uniós jog szerint a tagállamok csak a jogellenes támogatás kamatának a jogellenesség időtartamára kiszámított összegét kötelesek visszafizettetni. ( 106 ) A jogellenesség időtartama a támogatás kifizetésétől az összeegyeztethetőség kinyilvánításáig tart.

(80) Ha a bizottsági intézkedést összeegyeztethetőnek nyilvánító bírósági határozatot megsemmisítik, az adott intézkedés nem tekinthető a Bizottság által jóváhagyottnak és végrehajtása jogellenesnek tekintendő ( 107 ) . Ebben az esetben a kedvezményezett nem élhet azzal a jogos elvárással, hogy a támogatás jogszerű volt, mivel a kedvező határozat megsemmisítése iránti keresetet nyújtottak be ( 108 )

(81) A jogellenes támogatás kamatának kiszámításával kapcsolatban megjegyzendő, hogy sem az eljárási rendelet 16. cikkének (2) bekezdése, sem a Bizottság 794/2004/EK rendeletének ( 109 ) 9. és 11. cikke nem alkalmazandó a jogellenes támogatás tagállam általi visszafizettetésére a visszafizettetésről szóló bizottsági határozat hiányában. Ezért az ilyen esetekben az érintett tagállam hatóságainak kell kiszámítaniuk a jogellenes támogatás kamatát a vonatkozó nemzeti jognak megfelelően, amennyiben két feltétel teljesül. Először is, e szabályoknak tiszteletben kell tartaniuk az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvét (lásd a 2.2. szakaszt); másodszor, a jogellenes támogatás kamatát olyan összegben kell megállapítani, amely legalább megfelel azon összegnek, amely abban az esetben merült volna fel, ha a kedvezményezettnek a támogatási összeget az adott időszakban piaci feltételek mellett kell volna felvennie ( 110 )

(82) A nemzeti bíróságoknak a visszafizettetés elrendelésére vonatkozó hatásköre esetében alkalmazott tízéves jogvesztő határidő kapcsán megjegyzendő, hogy az uniós bíróságok ítélete szerint ez a határidő (melyet az eljárási rendelet ír elő) kizárólag a Bizottságra vonatkozik ( 111 ) . Amennyiben a nemzeti eljárások hosszabb jogvesztő határidőt írnak elő, nemzeti bírónak kell elrendelnie a felfüggesztési kötelezettség megszegésével nyújtott támogatás visszafizettetését, akár a Bizottságra érvényes jogvesztő határidő lejárta után is. A tíz évnél rövidebb nemzeti jogvesztő határidők a nemzeti bíróságokra nézve is kötelező erejűek, kivéve, ha rendelkezésre áll a Bizottság visszafizettetési határozata ( 112 ) . Amennyiben a Bizottság visszafizettetési határozatot hoz, a tagállamok e határozat végrehajtásának elmulasztását nem indokolhatják a nemzeti jog követelményeivel, például a nemzeti jogvesztő határidőkkel ( 113 )

4.2.3.3. Ideiglenes intézkedések

(83) Az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése szerinti kötelezettségeik részeként a nemzeti bíróságok ideiglenes intézkedéseket is kötelesek hozni, amennyiben ez az egyének jogainak védelméhez és az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének közvetlen érvényesüléséhez célszerű ( 114 ) . A nemzeti bíróságok a támogatás versenyellenes hatásainak legalább átmeneti megszüntetését célzó intézkedéseket ( 115 ) nemzeti joguknak megfelelően fogadják el, azzal a feltétellel, hogy az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvének teljesülnie kell (lásd a 2.2. szakaszt).

(84) A nemzeti bíróságok dönthetnek úgy, hogy ideiglenes intézkedéseket hoznak, amennyiben a feltehetően jogellenes támogatást már kifizették ( 116 ) vagy annak kifizetésére készülnek. Az első esetben a nemzeti bíróságok elrendelhetik a támogatásnak és a jogellenes támogatás kamatának visszafizetését vagy a támogatás (beleértve a támogatás megvalósulása és átutalása közötti időszakra számolt kamatot) zárolt számlára történő ideiglenes átutalását. Ezek a lehetőségek azt biztosítják, hogy a feltehetően jogellenes támogatáshoz fűződő előnyt a továbbiakban nem élvezheti a kedvezményezett. Ha fennáll a támogatás közelgő kifizetésének kockázata, a bíróság ideiglenes végzést adhat ki, amellyel megakadályozza a feltételezhetően jogellenes támogatás kifizetését addig, amíg érdemi eredmény nem születik az ügyben ( 117 )

(85) Egy folyamatban lévő bizottsági vizsgálat nem mentesíti a nemzeti bíróságot a 108. cikk (3) bekezdése szerinti egyéni jogok védelmére irányuló kötelezettség alól ( 118 ) . A nemzeti bíróság ezért megfelelő ideiglenes intézkedéseket hozhat a felfüggesztési kötelezettség esetleges megsértéséből eredő következmények kezelése érdekében.

(86) A nemzeti bíróságok kötelessége ideiglenes intézkedéseket hozni, ha a következő feltételek teljesülnek: a) az állami támogatás létezésével kapcsolatban nincsenek kétségek; b) a támogatás végrehajtására készülnek, illetve a támogatás végrehajtása már megtörtént; és c) nem derül fény olyan rendkívüli körülményekre, amelyek miatt a visszafizettetés nem lenne helyénvaló ( 119 )

4.2.3.4. Kártérítési kereset

(87) A nemzeti bíróságok – az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése szerint játszott szerepük részeként – kötelesek lehetnek továbbá helyt adni harmadik személyeknek a jogellenes állami támogatással okozott kár megtérítése iránti kérelemnek. A sikeres kereset a panaszosok számára közvetlen anyagi kártérítést biztosít az elszenvedett veszteség tekintetében.

(88) A Bíróság több alkalommal is megállapította, hogy az érintett harmadik felek benyújthatnak kártérítési kereseteket a nemzeti bíróságokhoz a nemzeti jognak megfelelően ( 120 ) , amelyben érvényre kell jutnia az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvének (lásd a 2.2. szakaszt).

(90) A (89) bekezdésben meghatározott első két feltétel rendszerint az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésének megsértése vonatkozásában teljesül. A Bíróság megerősítette, hogy ez a rendelkezés az egyén számára jogokat keletkeztet, és egyértelművé tette, hogy e jogok védelme a nemzeti bíróságok tényleges feladata ( 126 )

(91) Ugyanígy – mivel a tagállamok hatóságai elvben kötelesek a végrehajtást megelőzően bejelenteni állami támogatási intézkedéseiket – az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésének megsértése az uniós bíróságok ítélkezési gyakorlatában a legtöbb esetben elegendő a jog súlyos megsértésének megállapításához. Az állami támogatások megléte esetében a tagállamok hatóságai általában nem állíthatják, hogy nem volt tudomásuk a felfüggesztési kötelezettségről, mivel elégséges mennyiségű ítélkezési gyakorlat és bizottsági iránymutatás áll rendelkezésre az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének és 108. cikke (3) bekezdésének alkalmazásáról. Kétség esetén a tagállamok jogbiztonsági okokból mindig bejelenthetik az intézkedést a Bizottságnak, mielőtt azt alkalmazzák ( 127 )

(92) A (89) bekezdésben meghatározott harmadik követelmény, miszerint a közösségi jog megsértésének tényleges és biztos anyagi kárt kellett okoznia a panaszosnak, többféleképpen teljesülhet. A végrehajtási tanulmány felhívta a figyelmet arra, hogy a nemzeti bíróságok ritkán ítélnek meg kártérítéseket; a panaszos számára a legnagyobb a nehézséget a kár számszerűsítése és az okozott kár és a jogellenes támogatás közötti ok-okozati összefüggés azonosítása jelenti ( 128 )

(93) A panaszos gyakran azzal érvel, hogy a támogatás közvetlen következtében maradt el haszna. Ha a nemzeti bíróságok ilyen követelésekkel szembesülnek, akkor a következő megfontolásokat kell figyelembe venniük: a) az egyenértékűségre és a tényleges érvényesülésre vonatkozó uniós jogi követelmények erejénél fogva a nemzeti szabályok nem zárhatják ki egy tagállam felelősségét az elmaradt haszon vonatkozásában (129). Amennyiben a nemzeti jog ennek kizárását tartalmazza, az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése szerinti kártérítési követelések tekintetében a nemzeti bíróságnak azt a rendelkezést figyelmen kívül kell hagynia; b) az elmaradt haszon tényleges összegének meghatározása könnyebb akkor, ha a jogellenes támogatás lehetővé tette a kedvezményezett számára, hogy a panaszos helyett nyerjen el egy szerződést vagy meghatározott üzleti lehetőséget; c) a kár bonyolultabb számszerűsítésére van szükség, amennyiben a támogatás pusztán egyfajta általános piaci részesedésvesztéshez vezetett. Az ilyen esetek kezelésének egyik módja az lehetne, hogy összehasonlítják a panaszos tényleges jövedelmi helyzetét (az eredménykimutatás alapján) azzal a feltételezett jövedelmi helyzettel, ami akkor állt volna elő, ha a jogellenes támogatásra nem került volna sor (130); d) lehetnek olyan körülmények, amikor a panaszos által elszenvedett kár meghaladja az elmaradt hasznot. Ez lehet a helyzet akkor, ha a jogellenes támogatás következményeként a panaszos üzleti vállalkozásának abbahagyására kényszerül.

(94) A nemzeti eljárási szabályok olykor lehetővé teszik a nemzeti bíróság számára, hogy a tényleges kártérítési összeg megállapítása céljából szakértői értékelést kérjen. Amennyiben ez a helyzet – és feltéve, hogy a tényleges érvényesülés elvét ( 131 ) tiszteletben tartják –, az ilyen becslések alkalmazása az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése szerinti kártérítési követelésekkel kapcsolatban szintén lehetséges.

(95) A kártérítés igénylésének lehetősége elvileg nem függ az ugyanazon támogatási intézkedés vonatkozásában párhuzamosan folytatott egyetlen bizottsági vizsgálattól sem. A folyamatban lévő bizottsági vizsgálat nem mentesíti a nemzeti bíróságot az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése szerinti egyéni jogok védelmére irányuló kötelezettség alól ( 132 ) . Mivel a panaszos képes lehet bizonyítani, hogy veszteséget szenvedett a támogatás idő előtti végrehajtása miatt és – még pontosabban – a kedvezményezett jogellenes időelőnyének eredményeként, nem kizárt a sikeres kártérítési követelés még akkor sem, ha a Bizottság a nemzeti bíróság döntésének időpontjáig már összeegyeztethetőnek ítélte a támogatást ( 133 )

(96) A Bíróság emlékeztetett arra, hogy az állami támogatás jogi jellegét tekintve alapvetően különbözik attól a kártérítéstől, amelyet adott esetben a nemzeti hatóságoknak kötelesek egyének megfizetni az általuk okozott károk kompenzációjaként (Asteris ítélkezési gyakorlat) ( 134 ) . Azonban amikor a nemzeti bíróságok a harmadik felek részére a jogellenes támogatás közvetlen következményeként jelentkező költségek kompenzációjáról döntenek, figyelmet kell fordítaniuk arra, hogy ne hozzanak olyan határozatokat, amelyeknek következménye támogatás nyújtása ( 135 ) vagy a kedvezményezettek körének bővítése ( 136 )

(97) Ugyan a magánszemélyek kérhetik a nemzeti bíróságokat, hogy rendeljék el azon károk megtérítését, amelyekre megítélésük szerint jogosultak, az ilyen keresetek nem eredményezhetik az állami támogatásra vonatkozó uniós szabályok eredményes alkalmazásának megkerülését ( 137 ) . Azok a magánszemélyek, akik a nemzeti jog alapján jogosultak lehetnek olyan támogatásra, amelyet nem jelentettek be a Bizottságnak és azt a Bizottság nem hagyta jóvá, de nem részesültek a szóban forgó támogatásban, nem jogosultak kártérítésként a számukra nem kifizetett támogatásnak megfelelő összegre, mivel ez jogellenes támogatás közvetett nyújtásának minősülne ( 138 ) . Ebből következik, hogy az Asteris ítélkezési gyakorlat nem vonatkozik azokra az esetekre, amelyekben a felperes olyan korábbi állami támogatás nyújtását kéri a nemzeti bíróságtól, amelyet a felperes valamilyen okból nem kapott meg ( 139 )

(98) A jogellenes támogatásban részesülő kedvezményezettek néha megpróbáltak kárpótlást igényelni az államtól azt követően, hogy felszólítást kaptak az összeg visszafizetésére. Ezek a kedvezményezettek általában jogos elvárásaik sérelmével kapcsolatban hoztak fel érveket. A Bíróság azonban megállapította, hogy a jogellenes módon nyújtott támogatási intézkedés nem támaszthat jogos elvárásokat a kedvezményezett részére, és a kedvezményezettnek képesnek kell lennie annak megítélésére, hogy a támogatás nyújtása során megfelelő volt-e az eljárás ( 140 ) . Ezért az állításokat el kell utasítani.

(99) Ugyan az esetjog elismerte azt az uniós jogot, hogy harmadik személyek egy támogatás jogellenes végrehajtása miatt kártérítési keresetet indíthatnak az érintett tagállammal szemben, a támogatás kedvezményezettjeivel szembeni kártérítési kereset az állami támogatásokra vonatkozó uniós jog értelmében megengedett, de nem kötelező, tekintettel arra, hogy az EUMSZ 107. és 108. cikke nem ró semmiféle közvetlen kötelezettséget a kedvezményezettre. A SFEI ügyben hozott ítéletében a Bíróság megállapította, hogy mivel az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése nem ró semmiféle közvetlen kötelezettséget a kedvezményezettre, ennek a cikknek a megsértése nem ad megfelelő alapot ahhoz, hogy a kedvezményezettnek felelőssége keletkezzen ( 141 ) . Ez nem sérti a kedvezményezettel szembeni, a nemzeti jogon – például a szerződésen kívüli felelősséget szabályozó nemzeti rendelkezéseken – alapuló kártérítési kereset lehetőségét ( 142 )

5. EGYÜTTMŰKÖDÉS A BIZOTTSÁG ÉS A NEMZETI BÍRÓSÁGOK KÖZÖTT

(100) A Bizottságnak támogatnia kell a nemzeti bíróságokat az állami támogatási szabályok végrehajtásában játszott kulcsszerepük betöltésében, amelyet az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése ír elő. Másfelől viszont a nemzeti bíróságok kérhetnek segítséget a Bizottságtól e szabályok folyamatban lévő ügyekre történő alkalmazásában. A nemzeti bíróságok és a Bizottság közötti szoros együttműködés előmozdítja az állami támogatási szabályok egész Unióban történő alkalmazásának nagyobb következetességét ( 143 ) és tényleges érvényesülését.

5.1. A Bizottság által a nemzeti bíróságoknak nyújtott segítség

(101) A nemzeti bíróságok számára történő segítségnyújtás során a Bizottságnak tiszteletben kell tartania a szolgálati titoktartási kötelezettségét, valamint védenie kell saját működését és függetlenségét ( 144 ) . A nemzeti bíróságok felé fennálló, az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése szerinti kötelezettségének teljesítése során a Bizottság elkötelezett az iránt, hogy semleges és objektív maradjon. A Bizottság kérheti a nemzeti bíróságoktól, hogy továbbítsák részére a kért segítségnyújtáshoz szükséges információkat és dokumentumokat. A nemzeti bíróságok támogatása során a Bizottság nem szolgálja az ügyben érintett felek magánérdekeit. A Bizottság hozzájárulása részét képezi arra irányuló kötelezettségének, hogy az állami támogatási szabályok helyes végrehajtását biztosítsa és a közérdeket védje ( 145 ) . A Bizottság ezért nem hallgatja meg a nemzeti eljárásban részt vevő feleket.

(102) A nemzeti bíróságoknak az eljárási rendelet 29. cikke szerint felkínált segítség önkéntes, és nem érinti a nemzeti bíróság azon lehetőségét vagy kötelezettségét ( 146 ) , hogy az EUMSZ 267. cikkével összhangban a Bíróság előzetes döntését ( 147 ) kérje az uniós jog értelmezését vagy érvényességét illetően ( 148 ) . Ugyanakkor a bizottsági határozat érvényességének előzetes döntéshozatal révén történő megkérdőjelezésére már nincs lehetőség abban az esetben, amikor a panaszos minden kétséget kizáróan megtámadhatta volna a bizottsági határozatot az uniós bíróságok előtt az EUMSZ 263. cikke szerint, de ezt elmulasztotta megtenni ( 149 )

5.1.1. Az együttműködés módjai

(103) Az eljárási rendelet 29. cikke a Bizottság és a tagállami bíróságok együttműködésének három módját határozza meg. E közlemény 5.1.1.1., 5.1.1.2. és 5.1.1.3. szakasza további részleteket közöl az együttműködés módjairól.

5.1.1.1. Információk továbbítása a nemzeti bíróságok számára

(104) Az eljárási rendelet 29. cikke értelmében a nemzeti bíróságok kérhetik a Bizottságtól a birtokában lévő információk továbbítását ( 150 )

(105) A nemzeti bíróságok kérhetik a Bizottságot, hogy szolgáltasson információt az előtte zajló állami támogatási eljárásokról. Ez többek között tartalmazhat arra vonatkozó információkat, hogy: a) egy állami támogatási intézkedéssel kapcsolatban zajlik-e eljárás a Bizottság előtt; b) egy tagállam egy bizonyos támogatási intézkedést megfelelően bejelentett-e az EUMSZ 108 cikk (3) bekezdésével összhangban; c) a Bizottság hivatalos vizsgálatot indított-e; és d) a Bizottság hozott-e már határozatot ( 151 )

(106) Ezen túlmenően a nemzeti bíróságok kérhetik a Bizottságtól a birtokában lévő dokumentumok továbbítását. Ez magában foglalhat másolatokat meglévő bizottsági határozatokról – ha ezeket a határozatokat még nem tették közzé a Bizottság honlapján –, tényszerű adatokat, statisztikákat, piaci tanulmányokat és gazdasági elemzéseket.

(107) Az EUSZ 4. cikkének (3) bekezdésében előírt lojális együttműködés elve arra kötelezi a Bizottságot, hogy biztosítsa a nemzeti bíróság számára mindazon információkat, amelyeket az utóbbi esetleg kér ( 152 ) . Ez magában foglalja a szolgálati titoktartási kötelezettség alá tartozó információkat is.

(108) Az információk nemzeti bíróságoknak történő továbbításakor a Bizottságnak fenn kell tartania a természetes és jogi személyeknek az EUMSZ 339. cikkében nyújtott biztosítékokat ( 153 ) . Az EUMSZ 339. cikke megtiltja a Bizottság tagjai, tisztviselői és egyéb alkalmazottai számára, hogy felfedjék a szolgálati titoktartási kötelezettség alá eső információkat. Ez kiterjedhet a bizalmas információkra és az üzleti titkokra is.

(109) Amennyiben a Bizottság a nemzeti bíróság számára szolgálati titoktartási kötelezettség alá tartozó információkat kíván továbbítani, a Bizottság felkéri a nemzeti bíróságot annak megerősítésére, hogy garantálni fogja e bizalmas információk és üzleti titkok védelmét. Amennyiben a nemzeti bíróság felkínálja ezt a garanciát (azaz hivatkozik a vonatkozó nemzeti jogalapra), a Bizottság továbbítani fogja a kért információt, megjelölve azokat a részeket, amelyek a szolgálati titoktartási kötelezettség alá tartoznak és ezért nem hozhatók nyilvánosságra. Másfelől viszont, amennyiben a nemzeti bíróság nem tud ilyen garanciát adni, a Bizottság nem továbbítja a kért információt ( 154 )

(110) Egyéb helyzetek is vannak, amikor a Bizottság adott esetben nem oszthat meg információkat nemzeti bíróságokkal. A Bizottság különösen akkor utasítja el az információk továbbítását a tagállam bírósága részére, ha azok továbbítása az Unió működésébe és függetlenségébe ütközne. Ez a helyzet állna elő akkor, ha az információk feltárása veszélyeztetné a Bizottságra ruházott feladatok teljesítését ( 155 ) (pl. a Bizottság belső határozathozatali eljárására vonatkozó információk).

(111) A nemzeti hatóságokkal folytatott együttműködés hatékonyságának biztosítása érdekében a Bizottság arra törekszik, hogy a kéréstől számított egy hónapon belül a nemzeti bíróság rendelkezésére bocsássa a kért információkat. Amennyiben a Bizottságnak további felvilágosítást kell kérnie a nemzeti bíróságtól vagy olyan harmadik felekkel kell konzultálnia, akiket az információk továbbítása közvetlenül érint, úgy az egyhónapos időszak a felvilágosítás kézhezvételétől, illetve a konzultáció befejeződésétől kezdődik ( 156 )

5.1.1.2. Az állami támogatási szabályok alkalmazására vonatkozó kérdésekkel kapcsolatos vélemények továbbítása

(112) Az eljárási rendelet 29. cikke azt is lehetővé teszi a nemzeti bíróságok számára, hogy felkérjék a Bizottságot arra, hogy véleményezzen az állami támogatási szabályok alkalmazására vonatkozó kérdéseket ( 157 )

(113) Amennyiben a nemzeti bíróság egy előtte folyamatban lévő ügyben az állami támogatásra vonatkozó szabályokat alkalmazza, tiszteletben kell tartania a vonatkozó uniós szabályokat és az uniós bíróságok ítélkezési gyakorlatát. Nem érintve a Szerződések uniós bíróságok általi végső értelmezését, a nemzeti bíróság az állami támogatási szabályok alkalmazásával kapcsolatban útmutatást kereshet a Bizottság döntéshozatali gyakorlatában, valamint a Bizottság által kiadott vonatkozó közleményekben és iránymutatásokban. Emellett a nemzeti bíróság útmutatást kereshet a Bizottság weboldalán közzétett korábbi bizottsági véleményekkel vagy megállapításokkal kapcsolatban, ha a kérdéses ügy elemei analógiát mutatnak a nemzeti bíróságok előtt lévő ügy elemeivel ( 158 )

(114) Előfordulhat azonban, hogy a korábbi bizottsági határozatok vagy vélemények, illetve bizottsági közlemények és iránymutatások nem nyújtanak megfelelő iránymutatást a nemzeti bíróságok számára. Az EUSZ 4. cikkének (3) bekezdése szerinti lojális együttműködés elvének megfelelően, valamint tekintettel arra, hogy a nemzeti bíróságok alapvető szerepet játszanak az állami támogatás végrehajtásában, a Bizottság lehetőséget ad a nemzeti bíróságok számára, hogy kikérjék a Bizottság véleményét az állami támogatási szabályok alkalmazását érintő, lényeges kérdéseket illetően ( 159 )

(115) A Bizottság véleménye iránti kérelem elvben kiterjedhet az állami támogatással kapcsolatban a nemzeti eljárások keretében felmerülő valamennyi gazdasági, ténybeli vagy jogi kérdésre. A nemzeti bíróságok többek között az alábbiakat kérdezhetik a Bizottságtól: a) egy bizonyos intézkedés tartalmaz-e az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdése értelmében vett állami támogatási elemeket; ha igen, iránymutatást kérhetnek a támogatás összegének számszerűsítése kapcsán. Ezek a kérések kapcsolódhatnak az EUMSZ 107. cikke szerinti állami támogatási elemek bármelyikéhez (nevezetesen a vállalkozás fogalma, a szelektív előny megléte, az intézkedés tagállamnak tulajdonítása és az állami források bevonása, a verseny esetleges torzítása és a tagállamok közötti kereskedelemre gyakorolt hatás); b) egy bizonyos támogatási intézkedés megfelel-e egy csoportmentességi rendelet vagy egy de minimis rendelet valamely követelményének, ami azt jelenti, hogy nem szükséges előzetesen értesíteni a Bizottságot és nem kell alkalmazni az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése szerinti felfüggesztési kötelezettséget; c) egy egyén olyan támogatási program hatálya alá tartozik-e, amelyet a Bizottság felé bejelentettek, és egy bizottsági határozat a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánította vagy más módon minősül létező támogatásnak, és ennek következtében az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése szerint felfüggesztési kötelezettség nem alkalmazandó; d) léteznek-e olyan kivételes körülmények (160), amelyek megakadályoznák a nemzeti bíróságot abban, hogy az uniós jog szerinti teljes visszafizettetést rendeljen el; e) melyek az uniós jog szerinti kártérítési követelések jogi előfeltételei; iránymutatás a felmerül károk számszerűsítésével kapcsolatban; f) hogyan kell kiszámítani a visszafizettetendő támogatás összegét és a visszafizettetési kamatot.

(116) A nemzeti bíróságok nem rendelkeznek hatáskörrel a támogatási intézkedések összeegyeztethetőségének az EUMSZ 107. cikkének (2) bekezdése, 107. cikkének (3) bekezdése, 106. cikkének (2) bekezdése és 93. cikke alapján történő értékelésére ( 161 ) . Ezért nem kérhetik fel a Bizottságot arra, hogy nyilvánítson véleményt egy adott támogatási intézkedés belső piaccal való összeegyeztethetőségéről. A nemzeti bíróságok kérhetnek információt arra vonatkozóan, hogy Bizottság már értékeli-e egy bizonyos támogatási intézkedés összeegyeztethetőségét (ahogy azt az 5.1.1.1. pont kifejti).

(117) Véleményének megadása során a Bizottság – a lojális együttműködés elve szerint, amelyet az EUSZ 4. cikk (3) bekezdése ír elő – a nemzeti bíróság részére tényszerű információkkal, illetve a kért gazdasági vagy jogi pontosításokkal szolgál. Az uniós jog uniós bíróságok általi hiteles értelmezésétől eltérően a Bizottság véleménye jogilag nem köti a nemzeti bíróságot.

(118) A Bizottság véleményét a nemzeti bíróságoknak e bíróságok eljárási szabályainak és gyakorlatának megfelelően adja át. A nemzeti bíróságokkal való együttműködés hatékonyságának biztosítása érdekében a Bizottság arra törekszik, hogy a kéréstől számított négy hónapon belül a nemzeti bíróság rendelkezésére bocsássa a kért véleményt. Amennyiben a Bizottságnak a nemzeti bíróságtól további felvilágosítást kell kérnie, ez a négyhónapos időszak meghosszabbítható.

(119) A nemzeti bíróságoknak az egyéni jogokat az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése szerint abban az időszakban is védenie kell, amikor a Bizottság a kért véleményt készíti. Amint ezt a fenti szakasz ( 162 ) is tartalmazza, a nemzeti bíróságnak az egyéni jogok védelmére vonatkozó, az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdése szerinti kötelezettsége (ideértve az ideiglenes intézkedések alkalmazását is) attól függetlenül alkalmazandó, hogy a Bizottságtól még vár-e valamiféle nyilatkozatot vagy sem.

5.1.1.3. Amicus curiae észrevételek benyújtása

(120) Az eljárási rendelet 29. cikk (2) bekezdése értelmében a Bizottság írásbeli észrevételeket nyújthat be az állami támogatási szabályokat alkalmazó nemzeti bíróságoknak. Az érintett nemzeti bíróság hozzájárulásával továbbá szóbeli észrevételeket is tehet. Ezeket „ amicus curiae észrevételeknek” is nevezik. A Bizottság saját kezdeményezésére nyújtja be amicus curiae észrevételeit.

(121) A nemzeti bíróságok vagy nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő ügyben részt vevő felek azonban kérhetik a Bizottságot arra, hogy tegyen amicus curiae észrevételeket olyan ügyekben, amelyekben állami támogatási kérdések merülnek fel. A nemzeti bíróság előtt folyamatban lévő ügyben amicus curiae -ként történő beavatkozásról való döntés a Bizottság kizárólagos előjoga, és teljes mértékben a Bizottság mérlegelési jogkörébe tartozik. Hogy a nemzeti bíróságok számára lehetővé tegye eljárásaik megtervezését, a Bizottság késedelem nélkül értesíti őket amicus curiae -ként történő beavatkozásra irányuló szándékáról.

(122) amicus curiae észrevételeket nemzeti bíróság eljárások keretében nyújtja be, az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének és 108. cikke (3) bekezdésének koherens alkalmazása érdekében A Bizottság azészrevételeket nemzeti bíróság eljárások keretében nyújtja be, az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének és 108. cikke (3) bekezdésének koherens alkalmazása érdekében ( 163 ) . Hozzájárulásának szükségességének és megfelelőségének értékelése során a Bizottság többek között az alábbiakat mérlegelheti: a) az ügynek várhatólag lesz-e a konkrét kérdéses ügyön túlmutató jelentősége (például az állami támogatással kapcsolatos általános kérdést is magában foglal); b) a Bizottság észrevételei hozzájárulnak-e az állami támogatási szabályok érintett nemzeti bíróságok által történő végrehajtásának hatékonyságához; c) az ügy magában foglal-e olyan új érdemi kérdést, amelyet a Bizottság határozathozatali gyakorlata, közleményei vagy iránymutatásai nem fednek le; vagy d) az ügy olyan bíróság előtt van-e folyamatban, amelynek ítélete nem képezheti további fellebbezés tárgyát.

(123) A Bizottság teljes mértékben tiszteletben tartja a nemzeti bíróságok függetlenségét és működését. A fenti 5.1.1.2. szakaszban említett bizottsági véleményekkel kapcsolatban megjegyzendő, hogy az amicus curiae észrevételek nem kötelező erejűek arra a nemzeti bíróságra nézve, amely a Bizottság általi beavatkozásban érintett ügyben ítélkezik. Mielőtt saját kezdeményezésre benyújtaná amicus curiae észrevételeit, a Bizottság az érintett tagállam Európai Unió melletti állandó képviseletének küldött levélben tájékoztatja a tagállamot.

(124) Annak érdekében, hogy hasznos észrevételeket nyújtson be, a Bizottság felkérheti az érintett nemzeti bíróságot, hogy a rendelkezésére álló, az ügy Bizottság általi értékeléséhez szükséges dokumentumokat adja át. A Bizottság e dokumentumokat kizárólag észrevételei elkészítése céljából használja fel.

(125) Az eljárási rendelet nem írja elő, hogy az amicus curiae észrevételeket milyen eljárási keretrendszerben kell benyújtani. Ezért a Bizottság az észrevételeit a tagállamok eljárási szabályainak és gyakorlatainak – többek között a felek jogait biztosító szabályoknak és gyakorlatoknak – megfelelően nyújtja be. Amennyiben a tagállam még nem rendelkezik ilyen eljárási kerettel, a nemzeti bíróság feladata annak meghatározása, hogy az előtte folyamatban lévő ügyet érintő amicus curiae észrevételek benyújtása során milyen eljárási szabályok érvényesüljenek, szem előtt tartva, hogy a benyújtás alapja az eljárási rendelet 29. cikke.

(126) A nemzeti eljárási keretnek tiszteletben kell tartania az e közlemény 2.2. szakaszában meghatározott elveket. Ez azt jelenti, hogy az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének és 108. cikke (3) bekezdésének alkalmazását érintő kérdésekkel kapcsolatos észrevételek benyújtását szabályozó eljárási nemzeti eljárási keret nem teheti ezen észrevételek benyújtását a) rendkívül nehézzé vagy gyakorlatilag lehetetlenné (a tényleges érvényesülés elve); illetve b) nehezebbé, mint amilyen az észrevételek benyújtása azon bírósági eljárásokban, ahol a megfelelő nemzeti jogszabályt alkalmazzák (az egyenértékűség elve).

5.1.2. Egységes kapcsolattartó pont; a vélemények és az amicus curiae észrevételek közzététele

(127) A nemzeti bíróságokkal folytatott hatékonyabb együttműködés és kommunikáció érdekében a Bizottság egy olyan egységes kapcsolattartó pont létrehozásáról határozott, amelyhez a nemzeti bíróságok vagy a felek vonatkozó kéréseikkel fordulhatnak: European Commission Directorate General for Competition COMP Amicus State Aid 1049 Bruxelles/Brussel BELGIQUE/BELGIË Tel. +32 22976271 Fax +32 22953584 E-mail-cím: COMP-AMICUS-STATE-AID@ec.europa.eu

(128) A Bizottság arra kéri a nemzeti bíróságokat, hogy az egységes kapcsolattartó ponton keresztül küldjenek meg részére minden olyan információt vagy kérdést, amelyet e közlemény 5.1.1. pontja említ. A nemzeti bíróságok beadványaikat az Európai Unió 24 hivatalos nyelve közül bármelyiken benyújthatják ( 164 )

(129) A Bizottság a versenypolitikáról szóló éves jelentésében számol be a nemzeti bíróságokkal folytatott együttműködéséről. Az amicus curiae -ként történő beavatkozással összefüggésben véleményeit és megállapításait honlapján is hozzáférhetővé teszi.

(130) Véleményei és amicus curiae észrevételei benyújtásakor a Bizottság arra kéri a nemzeti bíróságokat, hogy engedélyezzék azok közzétételét. Ez lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy weboldalán az általa benyújtott véleményeket és amicus curiae észrevételeket, valamint – ha azok hozzáférhetők – az érintett nemzeti bíróság ítéleteit közzétegye.

5.2. A nemzeti bíróságok által a Bizottságnak nyújtott segítség

(131) A lojális együttműködés elve, amelyet az EUSZ 4. cikkének (3) bekezdése ír elő, azt jelenti, hogy a tagállamoknak – ideértve igazságügyi hatóságaikat is – támogatniuk kell az uniós intézményeket az Unió célkitűzéseinek elérésében.

(132) Az állami támogatási szabályok hatékony végrehajtásának biztosítása érdekében a nemzeti bíróságokat kérjük arra, hogy a Bizottság részére haladéktalanul küldjék meg minden olyan írásbeli ítéletük egy példányát, amelyet azután hoztak, hogy a Bizottság tájékoztatást, véleményt vagy amicus curiae észrevételeket küldött meg részükre. Így a Bizottság megfelelő időben megismerheti azokat az ügyeket, amelyekben megfelelő lehet észrevételeket tennie abban az esetben, ha az egyik fél fellebbezést nyújt be az ítélettel szemben. Az ítéletek megküldése során a nemzeti bíróságok jelzik a Bizottság felé, hogy engedélyezik-e az adott ítéletnek a Bizottság weboldalán történő közzétételét.

(133) Az állami támogatási szabályok hatékonyabb és következetesebb alkalmazása érdekében a Bizottság arra biztatja a tagállamokat, hogy hozzanak létre koordinációs pontokat az állami támogatási kérdésekkel foglalkozó bírák számára. A koordinációs pontoknak illeszkedniük kell a tagállamok közigazgatási struktúrájához, és tiszteletben kell tartaniuk az igazságügyi hatóság függetlenségét. A Bizottság továbbá úgy gondolja, hogy a tudás megosztása szempontjából különösen jelentős lehet az állami támogatási kérdésekkel foglalkozó bírák formális vagy informális hálózatainak létrehozása tagállami vagy uniós szinten. A központi koordinációs pontok és a bírói hálózatok segíthetik a nemzeti bírákat abban, hogy meg tudják osztani egymással az állami támogatásokhoz kapcsolódó bevált gyakorlatokat, illetve a Bizottságot abban, hogy (például képzések és hírlevelek útján) tájékoztatást tudjon adni az állami támogatási szakpolitikákkal kapcsolatos legújabb fejleményekről.

6. AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁSI SZABÁLYOK ÉS HATÁROZATOK VÉGREHAJTÁSÁNAK ELMARADÁSA ÁLTAL KIVÁLTOTT KÖVETKEZMÉNYEK

(134) Ahogy azt e közlemény 4.2.1. és 4.2.2. szakasza is kifejti, a nemzeti bíróságokat felszólíthatják arra, hogy nemzeti jogrendszerükben közvetlenül alkalmazzák az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdését és 108. cikk (3) bekezdését. Ha a nemzeti bíróságok ítéleteikkel a felfüggesztési kötelezettség megsértése mellett nyújtanak új támogatást, a Bizottság az eljárási rendelet 12. cikke értelmében vizsgálati eljárást indíthat annak megállapítására, hogy a jogellenes állami támogatás a belső piaccal összeegyeztethető-e. Továbbá, ha a nemzeti bíróságok elmulasztják a bizottsági visszafizettetési határozatból vagy a Szerződésekből ( 165 ) eredő kötelezettségek betartásának biztosítását, a Bizottság kötelezettségszegési eljárást indíthat az érintett tagállamokkal szemben.

(135) A nemzeti bíróságoknak mint tagállami szerveknek kötelességük megfelelő intézkedéseket tenni a visszafizettetési határozatok tényleges végrehajtásának biztosítására. A visszafizettetési közlemény ( 166 ) tartalmazza, hogy milyen következményeket von maga után, ha a tagállamok nem hajtják végre a bizottsági visszafizettetési határozatokat.

(136) A nemzeti bíróságok feladata továbbá azon egyének jogainak védelme, akiket a felfüggesztési kötelezettség esetleges megsértése érint. ( 167 ) Ahogy azt e közlemény 6.2. szakasza is említi, azon tagállamok (beleértve nemzeti bíróságaikat is), amelyek elmulasztják e jogok biztosítását, az uniós jog szerinti kötelezettségeik teljesítését mulasztják el ( 168 )

6.1. A jogellenes támogatásokat érintő, a Bizottság előtt zajló eljárások

(137) A nemzeti bíróságok közvetlenül megsérthetik az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdésében foglaltakat azzal, ha eljárásuk keretében új támogatás nyújtanak. Ez akkor következhet be, ha a nemzeti bíróság olyan ítéletet hoz, amely hatással van az állami támogatást nyújtó jogi aktusra. Ilyenek például azok az esetek, ahol egy szerződés vagy támogatási határozat értelmezésének hatására egy támogatási intézkedés eredeti időtartama meghosszabbodik ( 169 )

(138) Ennek következtében a nemzeti bíróságoknak meg kell felelniük az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésének és gondoskodniuk kell arról, hogy a vonatkozó nemzeti jognak megfelelően a Bizottságnak bejelentik minden olyan döntésüket, amely – például értelmezés útján ( 170 ) – módosítja vagy meghosszabbítja az állami támogatást nyújtó jogi aktust.

(139) Ha egy nemzeti bíróság nem biztosítja a felfüggesztési kötelezettség betartását és elmarad az új támogatás bejelentése, valamint a bizottsági felülvizsgálat, a Bizottság vizsgálatot indíthat a jogellenes állami támogatás kapcsán saját kezdeményezésre vagy a valamely érdekelt fél által az eljárási rendelet 12. cikke szerint benyújtott panasz nyomán.

6.2. Kötelezettségszegési eljárás

(140) Az EUMSZ 258. cikke értelmében, ha a Bizottság megítélése szerint egy tagállam nem tett eleget a Szerződésekben meghatározott kötelezettségeknek, a Bizottság kötelezettségszegési eljárást indíthat. Az eljárás célja a kötelezettségszegés megszüntetése. A Bizottság az ügyet a Bíróság elé utalhatja a pert megelőző szakasz lezárulása után, ahol a Bizottság az érintett tagállamokkal folytatott hivatalos véleménycserét követően indokolt véleményt készít ( 171 )

(141) Ha a nemzeti bíróság az EUMSZ 108. cikke (3) bekezdésének megsértéséből nem vonja le a megfelelő következtetéseket, azzal a Szerződésekből eredő kötelezettségeit szegi meg. Ez például akkor fordulhat elő, ha a nemzeti bíróságok nem akadályozzák meg egy jogellenes intézkedés végrehajtását, illetve nem rendelik el a visszafizettetést ( 172 )

(142) A tagállam felelősségét is maga után vonhatja az, ha a nemzeti bíróság – az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdéséből eredő kötelezettségeit megszegve – elmulasztja az egyének jogainak védelmét. A Bíróság megállapította, hogy a tagállamok felelősek az uniós jog megsértéséből eredő károkért, ideértve azt az esetet is, ha kérdéses jogsértés a végső fokon ítélkező nemzeti bíróság határozatából ered ( 173 )

7. ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK

(143) E közlemény a 2009. évi végrehajtási közlemény helyébe lép.

(144) E közlemény célja, hogy iránymutatást adjon a nemzeti bíróságok számára az állami támogatásra vonatkozó szabályok alkalmazása során. A közlemény nem kötelező a nemzeti bíróságokra nézve, illetve nem érinti azok függetlenségét.

(145) Ezt a közleményt a Bizottság az általa szükségesnek tartott esetekben, többek között az alkalmazandó európai uniós szabályok módosulása vagy az ítélkezési gyakorlat jelentősebb fejleményei alapján felülvizsgálhatja.

(1) A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának – Az állami támogatások uniós szabályozásának korszerűsítése, COM/2012/0209 final.

(2) 2015 óta azon új támogatási intézkedések több mint 96 %-a, amelyek esetében először jelentettek be kiadásokat, az általános csoportmentességi rendelet hatálya alá tartozott. Lásd: http://ec.europa.eu/competition/state_aid/scoreboard/index_en.html

(3) A végrehajtási tanulmány összeállítása Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyságának az Európai Unióból és az Európai Atomenergia-közösségből történő kilépéséről szóló megállapodás aláírása (2020. január 24.) és hatályba lépése (2020. február 1.) előtt történt meg. A végrehajtási tanulmányban a tagállamokra való hivatkozás az Egyesült Királyságra is vonatkozik.

(4) Lásd: „Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)” (Zárótanulmány az állami támogatási szabályok végrehajtásáról és a nemzeti bíróságok által hozott határozatokról (COMP/2018/001)), Az Európai Unió Kiadóhivatala, Luxembourg, 2019.

(5) A Bizottság közleménye az állami támogatásra vonatkozó jogszabályok nemzeti bíróságok általi végrehajtásáról (HL C 85., 2009.4.9., 1. o.).

(6) A Tanács (EU) 2015/1589 rendelete (2015. július 13.) az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról (kodifikált szöveg) (HL L 248., 2015.9.24., 9. o.).

(7) Annak értékelésére, hogy valamely szerv az EUMSZ 267. cikk értelmében vett „bíróság” fogalmába tartozik-e, a Bíróság olyan elemek összességét veszi figyelembe, amelyek közé tartozik az, hogy a szerv jogszabály alapján jött-e létre, állandó jelleggel működik-e, hatásköre kötelező jellegű-e, az eljárása kontradiktórius jellegű-e, a szerv jogszabályokat alkalmaz-e, valamint hogy független-e. Lásd ebben az értelemben: a Bíróság 2020. január 21-i ítélete, Banco de Santander, C-274/14, ECLI:EU:C:2020:17, 51. pont A választottbíróság nem tekinthető tagállami bíróságnak az EUMSZ 267. cikke értelmében, mivel a szerződő felek sem jogilag, sem ténylegesen nem kötelesek arra, hogy vitás ügyüket a választottbíróságra bízzák, és mivel az érintett tagállam hatóságainak nincs befolyásuk a választottbírósági út választására, és hivatalból sem kell beavatkozniuk a választottbíró előtt folyó eljárásba. Mindazonáltal a Bíróság elismerte a jogszabály alapján létrejött olyan választottbíróságok által eléje terjesztett előzetes döntéshozatali kérdések elfogadhatóságát, amelyeknek a határozatai kötelező erejűek a felekre nézve, és amelyek hatásköre nem a felek megállapodásától függ. Lásd a Bíróság C-555/13. sz. Merck Canada ügyben 2014. február 13-án hozott végzésének 17. és 18. pontját, valamint a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.

(8) Mindazonáltal, bár ezen iránymutatások nem irányulnak kötelező joghatások kifejtésére, a nemzeti bíróságok kötelesek azokat figyelembe venni az eléjük terjesztett jogvita megoldása érdekében. Lásd a Bíróság C-410/97. sz. Baltlanta ügyben 2014. szeptember 3-án hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2014:2134) 64. pontját, a Bíróság C-322/88. sz. Grimaldi ügyben 1989. december 13-án hozott ítéletének (ECLI:EU:C:1989:646) 18. pontját; a Bíróság C-69/13. sz., Mediaset ügyben 2014. február 13-án hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2014:71) 31. pontját.

(9) HL C 247., 2019.7.23., 1. o.

(10) A Bíróság 2008. december 22-i ítélete, British Aggregates kontra Bizottság, C-487/06 P, ECLI:EU:C:2008:757, 111. pont; a Bíróság 2000. május 16-i ítélete, Franciaország kontra Ladbroke Racing Ltd és Bizottság, C-83/98 P, ECLI:EU:C:2000:248, 25. pont.

(11) Lásd például: A Bizottság közleménye az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikkének (1) bekezdésében említett állami támogatás fogalmáról (HL C 262., 2016.7.19., 1. o.); a Bizottság közleménye az európai uniós állami támogatási szabályoknak az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nyújtásának ellentételezésére való alkalmazásáról (HL C 8., 2012.1.11., 4. o.); a Bizottság közleménye az EK-Szerződés 87. és 88. cikkének a kezességvállalás formájában nyújtott állami támogatásra való alkalmazásáról (HL C 155., 2008.6.20., 10. o.); a Bizottság közleménye – A kutatáshoz, fejlesztéshez és innovációhoz nyújtott állami támogatások keretrendszere (HL C 198., 2014.6.27., 1. o.).

(12) A Bíróság 2019. november 14-i ítélete, Dilly’s Wellnesshotel, C-585/17, ECLI:EU:C:2019:969, 54. pont.

(13) A Bíróság 2019. március 5-i ítélete, Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 88. pont; a Bíróság 2020. március 3-i ítélete, Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 22. pont; a Bíróság 2013. november 21-i ítélete, Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 29. pont.

(14) A Bíróság 2006. október 5-i ítélete, Transalpine Ölleitung in Österreich, C-368/04, ECLI:EU:C:2006:644, 38. pont; a Bíróság 2010. március 11-i ítélete, CELF et ministre de la Culture et de la Communication, C-1/09, ECLI:EU:C:2010:136, 26. pont; a Bíróság 2015. november 11-i ítélete, Klausner Holz Niedersachsen, Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 21. pont; a Bíróság 2020. március 3-i ítélete, Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 21. pont.

(15) A Bíróság 2019. március 5-i ítélete, Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 88–89. pont; a Bíróság 2020. március 3-i ítélete, Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 22–23. pont.

(16) Az eljárási rendelet 1. cikkének c) pontja alapján „új támogatás” minden „olyan támogatás, azaz támogatási program és egyedi támogatás, amely nem létező támogatás, beleértve a létező támogatások módosítását is”. E rendelkezés, amely tágan került megfogalmazásra, nem csak magát a módosítást, hanem a módosítással érintett támogatást is lefedheti. Ezenkívül az eljárási rendelet 1. cikke b) pontjának ii. alpontja szerint „létező támogatás” az engedélyezett támogatás, azaz az olyan támogatási programok és egyedi támogatások, amelyeket a Bizottság vagy a Tanács engedélyezett. Ily módon az a támogatás, amely olyan engedélyezési határozat tárgya volt, amely az említett határozatban foglalt egyik feltételt sértő, arra irányuló módosítását követően, hogy e támogatásnak a belső piaccal való összeegyeztethetőségét biztosítsák, nem tartozik többé az azt engedélyező határozat hatálya alá, új támogatásnak minősülhet. Lásd: A Bíróság 2017. október 25-i ítélete, Bizottság kontra Olaszország, C-467/15 P, ECLI:EU:C:2017:799, 46. és 47. pont. Lásd még e közlemény 4.2.2.2. szakaszát.

(17) A Bizottság 1407/2013/EU rendelete (2013. december 18.) az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. és 108. cikkének a csekély összegű támogatásokra való alkalmazásáról (HL L 352., 2013.12.24., 1. o.); a Bizottság 360/2012/EU rendelete (2012. április 25.) az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. és 108. cikkének az általános gazdasági érdekű szolgáltatást nyújtó vállalkozások számára nyújtott csekély összegű támogatásokra való alkalmazásáról (HL L 114., 2012.4.26., 8. o.); a Bizottság 1408/2013/EU rendelete (2013. december 18.) az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. és 108. cikkének a mezőgazdasági ágazatban nyújtott csekély összegű támogatásokra való alkalmazásáról (HL L 352., 2013.12.24., 9. o.); a Bizottság 717/2014/EU rendelete (2014. június 27.) az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. és 108. cikkének a halászati és akvakultúra-ágazatban nyújtott csekély összegű támogatásokra való alkalmazásáról (HL L 190., 2014.6.28., 45. o.).

(18) Az ilyen rendeletek elfogadása az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. és 108. cikkének a horizontális állami támogatások bizonyos fajtáira történő alkalmazásáról szóló, 2015. július 13-i (EU) 2015/1588 tanácsi rendelet mint felhatalmazó rendelet alapján történik (HL L 248., 2015.9.24., 1. o.).

(19) A Bizottság 651/2014/EU rendelete (2014. június 17.) a Szerződés 107. és 108. cikke alkalmazásában bizonyos támogatási kategóriáknak a belső piaccal összeegyeztethetővé nyilvánításáról (HL L 187., 2014.6.26., 1. o.).

(20) Az EUMSZ 109. cikke szerint az Európai Unió Tanácsa rendeleteket alkothat az EUMSZ 107. és 108. cikkének alkalmazására, és meghatározhatja a bejelentési kötelezettség alól mentesülő támogatási kategóriákat. Az EUMSZ 108. cikkének (4) bekezdése szerint a Bizottság rendeleteket alkothat el az állami támogatások azon csoportjaira vonatkozóan, amelyekről a Tanács az EUMSZ 109. cikkének megfelelően határozott.

(21) A 2012/21/EU bizottsági határozat (2011. december 20.) az Európai Unió működéséről szóló szerződés 106. cikke (2) bekezdésének az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nyújtásával megbízott egyes vállalkozások javára közszolgáltatás ellentételezése formájában nyújtott állami támogatásra való alkalmazásáról (az értesítés a C(2011) 9380. számú dokumentummal történt) (HL L 7., 2012.1.11., 3. o.).

(22) Az Európai Parlament és a Tanács 1370/2007/EK rendelete (2007. október 23.) a vasúti és közúti személyszállítási közszolgáltatásról, valamint az 1191/69/EGK és az 1107/70/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 315., 2007.12.3., 1. o.).

(23) HL C 202., 2016.6.7., 13. o.

(24) A Bíróság 2002. október 22-i ítélete, Roquette Frères, C-94/00, ECLI:EU:C:2002:603, 31. pont.

(25) A Bíróság 1996. július 11-i ítélete, SFEI és társai, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, 50. pont; a Bíróság 1991. február 28-i ítélete, Delimitis kontra Henninger Bräu, C-234/89, ECLI:EU:C:1991:91, 53. pont.

(26) A Bíróság 2014. szeptember 11-i ítélete, Bizottság kontra Németország, C-527/12, ECLI:EU:C:2014:2193, 56. pont; a Bíróság 2013. november 21-i ítélete, Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 41. pont.

(27) A Bíróság 1983. szeptember 21-i ítélete, Deutsche Milchkontor GmbH, C-205/82, ECLI:EU:C:1983:233, 22–23. pont; a Bíróság 2002. június 13-i ítélete, Hollandia kontra Bizottság, C-382/99, ECLI:EU:C:2002:363, 90. pont; a Bíróság 2014. szeptember 11-i ítélete, Bizottság kontra Németország, C-527/12, ECLI:EU:C:2014:2193, 39–42. pont; a Bíróság 2019. január 23-i ítélete, Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, 72. pont; a Bíróság 2015. november 11-i ítélete, Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 40–41. pont; a Bíróság 2019. március 5-i ítélete, Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172,135. pont.

(28) A tényleges érvényesülés elvének való megfeleléshez az adott rendelkezés sajátos jellegzetességeinek és az adott eljárásban betöltött szerepének elemzésére van szükség. Lásd ebben az értelemben: a Bíróság 2015. november 11-i ítélete, Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 40. pont; a Bíróság 2019. március 5-i ítélete, Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 138–140. pont.

(29) Az alkalmazandó nemzeti eljárási szabályoknak az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvével való összeegyeztethetősége azonban kapcsolódhat a nemzeti jogszabályok bármely más aspektusához, így például az állami támogatások nemzeti bíróságok előtti magánjogi érvényesítéséhez kapcsolódó költségek mértékéhez.

(30) A Bíróság 2005. január 13-i ítélete, Streekgewest,C-174/02, ECLI:EU:C:2005:10, 18. pont.

(31) Romániában például minden olyan személy rendelkezik kereshetőségi joggal, akire valamely jogellenes állami támogatási intézkedés hatással van. Lásd a 3. mellékletet: A „Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)” (Zárótanulmány az állami támogatásra vonatkozó szabályok végrehajtásáról és a nemzeti bíróságok által hozott határozatokról (COMP/2018/001)) országjelentései, Az Európai Unió Kiadóhivatala, Luxembourg, 2019, 404. o. Továbbá, Lettországban a kereshetőségi jog közvetlenül az EUMSZ 108. cikkének (3) bekezdésén alapul, így a nemzeti bíróságok egy kérdéses személy adott ügyben való kereshetőségi jogának megállapításakor hagyatkozhatnak az „érdekelt fél” eljárási rendeletben található meghatározására. Lásd a 3. mellékletet: A „Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)” (Zárótanulmány az állami támogatásra vonatkozó szabályok végrehajtásáról és a nemzeti bíróságok által hozott határozatokról (COMP/2018/001)) országjelentései, Az Európai Unió Kiadóhivatala, Luxembourg, 2019, 300. o.

(32) Utalás történik például olyan ügyekre, ahol a jogellenes támogatás finanszírozása olyan adókból történik, amelyeket a felperesre is kivetnek. Más az álláspont viszont abban az esetben, ha a jogvita nem a vitatott adótól való mentesség iránti kérelmet, hanem a kérdéses adóra vonatkozó szabályok jogszerűségét érinti. Lásd ebben az értelemben: a Bíróság 2020. március 3-i ítélete, Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 25. pont, valamint a Bíróság 2018. április 26-i ítélete, ANGED, C-233/16, ECLI:EU:C:2018:280, 26. pont;

(33) A Bíróság 2005. január 13-i ítélete, Streekgewest,C-174/02, ECLI:EU:C:2005:10, 19. pont.

(34) A Bíróság 2016. november 10-i ítélete, DTS Distribuidora de Televisión Digital kontra Bizottság, C-449/14 P, ECLI:EU:C:2016:848, 81–82. pont; a Bíróság 2016. december 21-i ítélete, Bizottság kontra Aer Lingus, C-164/15 P, ECLI:EU:C:2016:990, 121. pont; a Bíróság 2020. március 3-i ítélete, Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 24–28. pont.

(35) A Bíróság 2006. június 15-i ítélete, Air Liquide Industries Belgium, C-393/04, ECLI:EU:C:2006:403, 45. pont.

(36) Lásd e tekintetben: a Bíróság 2017. június 5-i ítélete, Greenpeace energy kontra Bizottság, C-640/16 P, ECLI:EU:C:2017:752, 61–63. pont

(37) Ez lehet a helyzet például a környezetvédelem esetében. Lásd ebben az értelemben a Bíróság C-594/18. sz., Ausztria kontra Bizottság ügyben 2020. szeptember 22-én hozott ítéletének (ECLI:EU:C:2020:742) 100. pontját a nukleáris ágazatban az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja alapján jóváhagyott támogatások tekintetében. Lásd még a környezeti ügyekben az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló bizottsági közlemény (HL C 275., 2017.8.18., 1. o.) 38–42. pontját a környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló Aarhusi Egyezmény keretében a környezetvédelmet előmozdító környezetvédelmi szervezetek kereshetőségi jogának elismeréséről.

(38) A Bíróság 2019. január 23-i ítélete, Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, 72. pont.

(39) Írország például kizárólagos hatáskört adott a Felsőbíróság Versenyjogi Iktatólistájának a jogviták tárgyalására, ideértve az állami támogatási ügyeket is. Olaszországban az ország közigazgatási bíróságai 2013. január 19-től kezdődően csaknem kizárólagos hatáskört kaptak az állami támogatási szabályok közjogi és magánjogi végrehajtását érintő ügyek tárgyalására. A polgári bíróságok hatásköre továbbra is kiterjed bizonyos típusú eljárásokra és keresetekre. Lásd a 3. mellékletet: A „Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)” (Zárótanulmány az állami támogatásra vonatkozó szabályok végrehajtásáról és a nemzeti bíróságok által hozott határozatokról (COMP/2018/001)) országjelentései, Az Európai Unió Kiadóhivatala, Luxembourg, 2019, 253. és 263–264. o. Lásd még: Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)” (Zárótanulmány az állami támogatási szabályok végrehajtásáról és a nemzeti bíróságok által hozott határozatokról (COMP/2018/001)), 103–104. o.

(40) A legtöbb tagállamban a közigazgatási bíróságok hatásköre azokra az ügyekre terjed ki, ahol a felperes valamely hatósági aktust kifogásol (például a támogatás visszafizettetését vagy megadását végrehajtó végzést), míg a polgári bíróságoké azokra az ügyekre, amelyek az állami támogatás visszafizettetésével kapcsolatosak a fizetésképtelenségi eljárások vonatkozásában vagy kártérítés megítéléséhez kapcsolódnak. Lásd: „Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)” (Zárótanulmány az állami támogatási szabályok végrehajtásáról és a nemzeti bíróságok által hozott határozatokról (COMP/2018/001)), Az Európai Unió Kiadóhivatala, Luxembourg, 2019, 64. o.

(41) A Bíróság 2015. november 11-i ítélete, Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 38. pont.

(42) A Bíróság 2009. szeptember 3-i ítélete, Fallimento Olimpiclub, C-2/08, EU:C:2009:506, 24. pont; a Bíróság 2014. július 10-i ítélete, Impresa Pizzarotti, C-213/13, EU:C:2014:2067, 54. pont; a Bíróság 2020. május 4-i ítélete, Telecom Italia, C-34/19; ECLI:EU:C:2020:148, 58. pont.

(43) A Bíróság 1963. február 5-i ítélete, Van Gend en Loos kontra Administratie der Belastingen, C-26/62, ECLI:EU:C:1963:1; a Bíróság 1964. július 15-i ítélete, Costa kontra E.N.E.L., C-6/64, ECLI:EU:C:1964:66; a Bíróság 1978. március 9-i ítélete, Amministrazione delle finanze dello Stato kontra Simmenthal, C-106/77, ECLI:EU:C:1978:49.

(44) A Bíróság 2007. július 18-i ítélete, Lucchini, C-119/05, ECLI:EU:C:2007:434, 60 és 61. pont.

(45) A Bíróság 2007. július 18-i ítélete, Lucchini, C-119/05, ECLI:EU:C:2007:434, 61–63. pont; a Bíróság 2015. november 11-i ítélete, Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 44. pont; a Bíróság 2020. március 4-i ítélete, Buonotourist kontra Bizottság, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, 92–96. pont; a Bíróság 2020. március 4-i ítélete, CSTP Azienda della Mobilità kontra Bizottság, C-587/18 P, ECLI:EU:C:2020:150, 92–96. pont; a Bíróság 2009. szeptember 3-i ítélete, Fallimento Olimpiclub, C-2/08, EU:C:2009:506, 22–25. pont.

(46) „A tényleges érvényesülés elvével összeegyeztethetetlennek kell tekinteni az olyan nemzeti szabályt, amely megakadályozza, hogy a nemzeti bíróság az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdésének harmadik mondatból megsértéséből eredő valamennyi következményt megállapítsa egy olyan jogerős nemzeti bírósági határozat miatt, amelynek tárgya nem azonos és amely nem a szóban forgó szerződések állami támogatással összefüggő jellemzőire vonatkoznak”, a Bíróság 2015. november 11-i ítélete, Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 45. pont.

(47) A Bíróság 2020. március 4-i ítélete, Buonotourist kontra Bizottság, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, 92–96. pont.

(48) A Bíróság 2015. november 11-i ítélete, Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 30. és 42–43. pont.

(49) A Bíróság 2020. március 3-i ítélete, Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 19. pont.

(50) A Bíróság 2013. november 21-i ítélete, Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 25–26. pont; a Bíróság 2017. május 18-i ítélete, Fondul Proprietatea, C-150/16, ECLI:EU:C:2017:388, 40. pont; a Bíróság 2019. március 5-i ítélete, Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 84. pont.

(51) Bizottsági közlemény az Európai Unió működéséről szóló szerződés 107. cikkének (1) bekezdésében említett állami támogatás fogalmáról (HL C 262., 2016.7.19., 1. o.).

(52) A Bíróság 2020. március 4-i ítélete, Buonotourist kontra Bizottság, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, 90. pont.

(53) Lásd az eljárási rendelet 4. és 9. cikkét.

(54) A Bíróság 2016. július 19-i ítélete, Kotnik és társai, C-526/14, ECLI:EU:C:2016:570, 37. pont.

(55) Kifogást nem tartalmazó határozat, az eljárási rendelet 4. cikkének (3) bekezdése.

(56) Lásd: megengedő határozat (az eljárási rendelet 9. cikkének (3) bekezdése) és elutasító határozat (az eljárási rendelet 9. cikkének (5) bekezdése).

(57) Lásd az eljárási rendelet 4. cikkének (3) és (4) bekezdését.

(58) Lásd a Bíróság 2020. március 4-i ítélete, Buonotourist kontra Bizottság, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, 93–94. pontját: „márpedig az ilyen hatáskör gyakorlása magában foglalja, hogy a Bizottság az EUMSZ 108. cikk értelmében meg tudja vizsgálni, hogy valamely intézkedés olyan állami támogatásnak minősül-e, amelyet e cikk (3) bekezdésének megfelelően be kellett volna neki jelenteni egy olyan helyzetben, amikor valamely tagállam hatóságai úgy ítélték meg, hogy ezen intézkedés nem felelt meg az EUMSZ 107. cikk (1) bekezdésében meghatározott feltételeknek, ideértve azt is, ha e hatóságok e tekintetben megfeleltek valamely nemzeti bíróság értékelésének. E következtetést nem kérdőjelezheti meg az a tény, hogy e bíróság olyan határozatot hozott, amely jogerőre emelkedett. Hangsúlyozni kell ugyanis, hogy a Bizottság kizárólagos hatáskörének szabálya az uniós jog elsőbbsége elvének következtében kötelező a belső jogrendben”.

(59) A Bíróság 2016. szeptember 15-i ítélete, PGE, C-574/14, ECLI:EU:C:2016:686, 33. és 36–37. pont.

(60) A Bíróság 2020. március 4-i ítélete, Buonotourist kontra Bizottság, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, 92–96. pont; a Bíróság 2020. március 4-i ítélete, CSTP Azienda della Mobilità kontra Bizo