[pic] | EURÓPAI BIZOTTSÁG |

Brüsszel, 2010.7.12.

COM(2010)369 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK

a betétbiztosítási rendszerekről szóló 94/19/EK irányelv felülvizsgálatáról

COM(2010) 368

A BIZOTTSÁG JELENTÉSEAZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK

a betétbiztosítási rendszerekről szóló 94/19/EK irányelv felülvizsgálatáról

1. Bevezetés

Ez a jelentés az irányelv 7. cikke (1a) bekezdése és 12. cikke (1) bekezdésében található felülvizsgálati rendelkezések által felvetett olyan kérdésekkel foglalkozik, amelyekkel a 94/19/EK irányelv módosítására vonatkozó javaslat nem, vagy nem teljes mértékben foglalkozik:

– A 100 000 EUR-ban rögzített fedezeti szint megfelelősége (7. cikk 1. bekezdés a) pont);

– az egyes átmenetileg megemelt számlaegyenlegek teljes fedezetének megfelelősége és módozatai megfelelősége (12. cikk (1) bekezdés b) pont);

– egy páneurópai betétbiztosítási rendszer esetleges bevezetésének előnyei és költségei (12. cikk (1) bekezdés d) pont)

– a hatály alá tartozó termékek és biztosított betétesek körének összehangolása, figyelembe véve a kis- és középvállalkozások és a helyi hatóságok sajátos igényeit (12. cikk (1) bekezdés f) pont);

– a betétbiztosítási rendszerek és a betétesek kifizetésének olyan alternatív eszközei közötti kapcsolat, mint a sürgősségi kifizetési mechanizmusok (12. cikk (1) bekezdés g) pont).

A jelentés a hozzá tartozó jogalkotási javaslathoz kapcsolódóan olvasandó. Végezetül a jelentés röviden kitér a betétbiztosítási rendszerek és a Bizottság által a bankszanálás tekintetében végzett munka kapcsolatára.

2. A fedezet szintje és hatálya

Ez a fejezet a fedezet megfelelő szintjével, az átmenetileg megnövelt számlaegyenlegekkel, valamint a hatóságok és a kis- és középvállalkozások (kkv) sajátos igényeivel foglalkozik.

2.1. A 100 000 EUR-ban rögzített fedezeti szint megfelelősége

A 2009/14/EK irányelv előírja a tagállamoknak, hogy 2010. december 31-ig gondoskodjanak fedezeti szintjük 100 000 EUR összegben történő rögzítéséről. Az irányelvet 2008 őszén fogadták el, a pénzügy válság súlyossá válásakor. Az ügy sürgőssége miatt akkor nem végeztek hatásvizsgálatot. A Bizottság visszamenőleg megvizsgálta a 100 000 EUR-ban rögzített fedezeti szint megfelelőségét.

A 94/19/EK irányelvben alkalmazott „minimális harmonizáció” elve tagállamonként lényegesen eltérő fedezeti szinteket eredményezett. Amikor a pénzügyi válság 2008 őszén súlyosbodott, egyes uniós betétesek az alacsonyabb fedezeti szintet biztosító tagállamokból a jobb betétvédelmet nyújtó tagállamok bankjaiba helyezték át betétjeiket. Ezek az eltérések súlyos torzulásokat okozhatnak. A kizárólag egy tényezőn (jelen esetben a fedezeti szinten) alapuló betétmozgások költségesek lehetnek a betétesek számára, mivel a bankok közötti váltás például a betéteseknek fizetett kamatokat is befolyásolhatja. A hitelintézetek számára a betétek hirtelen és jelentős kivonása súlyos likviditásvesztést okozhat. Ez a „reálgazdaságra” is hatást gyakorolhat (mivel a bankok a pénzügyi instabilitás idején korlátozzák a hitelkihelyezést), majd végül kormányzati beavatkozáshoz és állami finanszírozási források igénybevételéhez vezethet. Ezen túlmenően, ha a betétesek a kínált betétvédelem szintje (amelyre a bankoknak nincs befolyásuk) és nem a termékek minősége és költsége vagy előnye alapján választanak bankot, akkor nem használják ki teljes mértékben a belső piac előnyeit. Ahhoz, hogy ezeket a torzulásokat a jövőben el lehessen kerülni, és hogy a belső piacon egyenlő versenyfeltételek érvényesüljenek, a fedezeti szintnek elviekben mindenhol meg kell egyeznie.

A tagállamok által biztosított fedezeti szintek még mindig nagy eltérést mutatnak, 50 000 EUR-tól az Olaszországi 103 291 EUR szintig[1], sőt egyes tagállamok korlátlan garanciát vállalnak. A 27 tagállam közül jelenleg már 16-ban alkalmazzák a 100 000 EUR fedezeti szintet, vagy elfogadott jogszabállyal rendelkeznek az idei év során történő bevezetésre. Ezért a 100 000 EUR-nál alacsonyabb fedezeti szintre való visszatérés zavart okozhat a betétesek körében és azzal, hogy szükségtelenül növeli a bankok kivét céljából történő megrohanásának kockázatát, ismét alááshatja a bizalmat. Ezenkívül úgy is értelmezhetnék, hogy az EU nem rendelkezik világos elképzelésekkel és következetes átfogó stratégiával a pénzügyi biztonsági háló kulcsfontosságú részét képező betétbiztosítási rendszerek reformjára vonatkozóan.

Az eredményesség és költséghatékonyság szempontjából a 100 000 EUR-ban rögzített fedezeti szint optimális megoldást jelent. Ez lényegesen javítaná a betétek védelmét a bankok és a betétesek számára felmerülő költségek aránytalan növelése nélkül. A pénzügyi válság előtt a tagállamokban érvényes fedezeti szinteket áttekintve a változtatás a biztosítható betétek 61%-áról 72%-ára növelné a fedezett betétek összegét , míg a biztosítható betétek 89%-áról 95%-ára növelné a teljes mértékben fedezett betétek számát . A 100 000 EUR feletti fedezeti szint előnyei igen korlátozottak lennének (például a 200 000 EUR fedezeti szint a teljes mértékben fedezett betétek számát kevesebb mint 2%-kal növelné) és a magasabb fedezeti szint nem indokolja a többletköltségeket.

Következésképpen a fedezet 100 000 EUR rögzített összegre történő emelésének jelenlegi mechanizmusa megfelelő.

2.2. Kis- és középvállalkozások (kkv-k) és helyi hatóságok

A rendszer egyszerűsítése és harmonizációja, valamint a kifizetéseknek az igénylések egyszerűbb ellenőrzése útján történő felgyorsítása érdekében a Bizottság inkább készen áll betétesek teljes kategóriáinak, például minden tagállam vállalkozásainak és hatóságainak bevonására vagy kizárására, mintsem egy adott kategórián belüli különbségtételre (pl. a vállalkozás mérete vagy a hatóság jellege alapján), mivel az ilyen különbségtétel idő- és költségigényes.

A rendszer jelenleg azokra a kkv-kra terjed ki, amelyek egyszerűsített mérleg benyújtására jogosultak. Ez nagyjából megfelel a kisvállalkozások uniós definíciójának. Mivel a kkv-k ezen alkategóriája az EU vállalkozásainak 98,7%-át lefedi (az arány 99,8% lenne, ha a rendszer minden kkv-ra kiterjedne), annak költsége, hogy a betétesek körülbelül további 1%-át a kifizetés során meghatározzák, és ezzel esetlegesen késleltessék a betétesek kifizetési folyamatát, a becslések szerint meghaladja az említett kis számú betétes kifizetéséből származó előnyöket. Következésképpen a Bizottság azt javasolja, hogy a rendszer mérettől függetlenül terjedjen ki az összes vállalkozásra.

Mivel a helyi hatóságok betétjei jelenleg 20 tagállamban vannak kizárva a rendszerből, azok kizárása csak hét tagállamban járna változással, és sokkal korlátozottabb hatással járna, mint azok esetleges bevonása. A 100 000 EUR fedezeti szint a legtöbb helyi hatóság esetében elégtelennek bizonyulna, mivel az EU helyi hatóságainak hozzávetőlegesen mintegy 83%-a rendelkezik 50 000 EUR-t meghaladó, és 72%-a 100 000 EUR-t meghaladó összegű betéttel. Azonban néhány EU-12 tagállamban (pl. a Cseh Köztársaság és Litvánia) a legalacsonyabb az Unión belül az önkormányzatok átlagos betéti összege, ezért a hatás ezekben az országokban nagyobb lehet.

Az EU-ban jóval kevesebb helyi hatóság van, mint betétes (körülbelül 121 000 helyi hatóság a 450 millió egyéb betétessel szemben). A helyi hatóságok többi betéteshez viszonyított korlátozott száma miatt a banki fizetésképtelenség minimális hatással járna azok pénzügyi stabilitására nézve. Amennyiben az önkormányzatok technikailag fizetésképtelenné válnak, a nemzeti jogszabályok szerint még ekkor is rendelkezésre állnak lehetőségek az alapvető közszolgáltatások nyújtására, és szükség esetén az átlagos polgárhoz képest jóval könnyebben tudnak hitelhez jutni.

Míg a betétbiztosítási rendszert ki szükséges terjeszteni az összes vállalatra, a helyi hatóságok kizárása indokolt.

3. Páneurópai betétbiztosítási rendszer

A betétbiztosítási rendszerek határokon átnyúló együttműködésének elősegítése és a rendszer jelenlegi széttagoltságának leküzdése érdekében (az EU-ban közel 40 különböző rendszer található), a Bizottság szolgálatai elemezték egy páneurópai betétbiztosítási rendszer bevezetésének költségeit és előnyeit. A következő strukturális lehetőségeket vették figyelembe:

- a jelenlegi rendszereket felváltó közös megoldás szolgál páneurópai rendszerként;

- a 27 tagállam meglévő rendszereit kiegészítő és támogató uniós szintű rendszer (a 28. rendszer) létrehozása;

- a meglévő rendszerek hálózata (betétbiztosítási rendszerek európai rendszere), beleértve egy egymás közötti kölcsönnyújtási rendszert is; ez azt jelenti, hogy ha valamelyik betétbiztosítási rendszer pénzügyi kapacitása kimerül, más rendszerektől kölcsönt vehet fel (hasonló rendszert alkalmaznak Ausztriában).

A tagsággal kapcsolatban a következő lehetőségeket vették figyelembe: i) minden bank tagja lesz a rendszernek; ii) csak a határokon átnyúló bankok lesznek tagok (azaz olyan bankok, amelyek más tagállamban is rendelkeznek fiókkal); iii) csak a nagy, a rendszer szempontjából fontos bankok válnak taggá.

Egy páneurópai betétbiztosítási rendszer költséghatékony lenne, mivel évente körülbelül 40 millió EUR-nyi igazgatási költséget takarítana meg. Ez gazdaságilag hatékony megoldás lenne a széttagoltság problémájának megoldására, de egyes jogi kérdéseket részletesebben meg kell vizsgálni. Ezért az egységes páneurópai rendszer hosszabb távú projektként képzelhető el, és 2014-ig további felülvizsgálat tárgyát fogja képezni. A rendszernek összhangban kell állnia az EU új felügyeleti rendszerével kapcsolatos fejlődéssel és előrelépéssel, valamint a bankok szanálásával kapcsolatos fejleményekkel is (lásd a következő fejezetet).

A „28. rendszer ” kevésbé tűnik hatékonynak, mivel növeli a komplexitást és nem oldja meg az EU mintegy 40 különböző rendszeréből adódó következetlenségek problémáját. A meglévő rendszerek hálózata (betétbiztosítási rendszerek európai rendszere) viszonylag könnyen létrehozható, mivel nem teszi szükségessé a nemzeti rendszerek jogi alapjainak módosítását. Ezenkívül egy rendszerek közötti kölcsönnyújtási lehetőség tovább erősítené a betétesek bizalmát, csökkentve a kormányzati beavatkozás iránti igény felmerülésének kockázatát.

A jelenlegi helyzetben a betétbiztosítási rendszerek hálózatát és az egymás közötti kölcsönnyújtási rendszert (lásd a mellékletet) kellene a jövőbeni páneurópai betétbiztosítási rendszer létrehozása felé vezető első lépésnek tekinteni. Meg kell jegyezni, hogy a páneurópai rendszer bevezetését meg kell előznie a betétbiztosítási rendszerek teljes harmonizációjának, és csak akkor léphet életbe, ha rendszer pénzügyi eszközei elérik a biztosítható betétek 1,5%-ának megfelelő célszintet.

Bármilyen struktúrájú páneurópai betétbiztosítási rendszernek minden bankot magában kell foglalnia. Minden más megoldás torzító hatással járhat és összeegyeztethetetlen lenne a belső piaccal.

4. Sürgősségi kifizetés

A Bizottság a kifizetési határidő hét napra történő csökkentését javasolja. A sürgősségi kifizetés azonban nem szerepel a legelőnyösebbként meghatározott lehetőségek között.

Ahhoz, hogy sor kerülhessen egy bizonyos összeg előlegként történő gyors kifizetésére (pl. 10 000 EUR három napon belül), a 10 000 EUR fölötti összegek esetén a jelenlegi kifizetési határidő (azaz 4–6 hét) megtartásával, a betétbiztosítási rendszereknek kétszer kellene kifizetést végezniük, és így a költségek (az emberi és műszaki erőforrások használata) valószínűleg megduplázódnának. Az igények megfelelő igazolása nélküli (sürgősségi) gyors kifizetés a hibás kifizetések normál szintet meghaladó arányához vezethet. Ez a hibásan kifizetett összegek behajtásához szükséges erőforrások miatt további költségeket róna a betétbiztosítási rendszerekre. A behajtás a gyakorlatban igen bonyolult és időigényes lehet, mivel valószínűleg bírósági eljárás során kellene megtámadni a kifizetési igényeket. A „sürgősségi kifizetés” a betétesek bizalmára is rossz hatással lehet, mivel nagyon negatív piaci jelzést adna a betétesek számára. Azok a betétesek, akik betétjük egy részét rövid határidőn belül megkapják, úgy gondolhatják, hogy a betétbiztosítási rendszer nem rendelkezik elég tőkével a teljes összeg kifizetéséhez, és teljes betétjük felvételének céljából megrohanhatják a bankokat.

Ezért a „sürgősségi kifizetés” a költségek szempontjából nem lenne hatékony és alááshatja a betétesek bizalmát. Ha egy betétbiztosítási rendszer három napon belül ki tud fizetni 10 000 EUR-t, és szilárd pénzügyi hátérrel rendelkezik, akkor rövid határidővel 100 000 EUR-t is kell tudni fizetnie. Sokkal hatékonyabb a Bizottság jogalkotási javaslatában is szereplő jóval gyorsabb rendes kifizetési időtartam megvalósításához szükséges feltételeket biztosítani.

5. Betétbiztosítási rendszerek és bankszanálás (kifizetési alternatívák)

A betétbiztosítási rendszerek aktiválásának és a bank felszámolásának alternatívája lehet a bank szanálása (azaz a fizetésképtelenség rendezett módon történő kezelése), ami biztosítja a banki szolgáltatások folytonosságát, így a betétesek folyamatosan hozzáférhetnek betétjeikhez. A betétek át is helyezhetők más bankba.

A betétbiztosítási rendszerekről szóló irányelvnek azonban nem szabad túl előíró jellegűnek lennie a kifizetési alternatívákkal kapcsolatban, mivel a bankszanálással külön közlemények[2] foglalkoznak, amelyek egy jövőbeni jogalkotási javaslatot készítenek elő. A betétbiztosítási rendszerekre vonatkozó javaslat ne építsen a bankok szanálásával kapcsolatban folyó munkára, de az ezen a téren bekövetkező fejlemények ne is lassítsák a betétbiztosítási rendszerek terén elért előrehaladást. A megfelelő megoldás annak biztosítása lenne, hogy a betétbiztosítási rendszerekről szóló irányelvet a bankszanálással kapcsolatos munka eredményeként bekövetkező változásokhoz lehessen igazítani. Következésképpen a Bizottság azt javasolja, hogy betéttranszferek, mint bankszanálási intézkedések által a betétbiztosítási rendszerekre terhelt költségek ne haladják meg a betétesek kifizetésének költségét.

Ha a betétbiztosítási rendszerek szélesebb hatáskörrel rendelkeznének, azaz korai beavatkozási intézkedésekre (pl. feltőkésítés, likviditási segítségnyújtás, kezességvállalások) is kiterjedően, megfelelő finanszírozási kapacitásra lenne szükségük. További forrásokat kellene gyűjteniük a célszinten felül. Ennek oka, hogy a bankszanálás a kifizetés alternatívája, viszont a korai beavatkozás nem mindig teszi szükségtelenné a későbbi kifizetést. Ezért indokolt a betétbiztosítási rendszerek számára korlátozott mértékben engedélyezni, hogy pénzügyi eszközeiket banki fizetésképtelenség elkerülésére használják fel anélkül, hogy a betéttranszfer finanszírozására lennének korlátozva.

* * *

Melléklet: A betétbiztosítási rendszerek európai rendszerének finanszírozási elemei, egymás közötti kölcsönnyújtási rendszerrel

[pic]

Forrás: A Bizottság szolgálatai.

[1] Norvégiában az (átszámított) fedezeti szint több mint 240 000 EUR.

[2] Lásd COM(2009) 561 és COM(2010) 254.