[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 11.4.2008

COM(2008) 181 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

Az Európai Bizottság éves jelentésea Stabilitási Eszközről – 2007 – Összefoglalás{SEC(2008) 446}

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

Az Európai Bizottság éves jelentésea Stabilitási Eszközről – 2007 – Összefoglalás

BEVEZETÉS

Ezt a jelentést a Stabilitási Eszköz létrehozásáról szóló 2006. november 15-i 1717/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (a továbbiakban: Stabilitási Eszközről szóló rendelet) 23. cikkében előírt jelentéstételi kötelezettségnek megfelelően terjesztjük az Európai Parlament és a Tanács elé. Az említett cikk a következőképpen rendelkezik:

„A Bizottság megvizsgálja az e rendeletnek megfelelően hozott intézkedések végrehajtásával elért fejlődést, és éves jelentést terjeszt az Európai Parlament és a Tanács elé a támogatás megvalósításáról. A jelentést megkapja az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság és a Régiók Bizottsága is. A jelentés tájékoztatást tartalmaz az előző évre vonatkozóan a finanszírozott intézkedésekről, a megfigyelő és értékelő tevékenységről, valamint a költségvetési kötelezettségek és kifizetések végrehajtásáról, országra, régióra és együttműködési ágazatra lebontva.”

Az itt előterjesztett jelentés a Stabilitási Eszközről szóló rendelet 6. cikkének (6) bekezdésében előírt jelentéstételi kötelezettség értelmében már korábban szolgáltatott információk kiegészítéseként is szolgál. A rendelet 6. cikkének (6) bekezdése szerint:

„A rendkívüli támogatási intézkedések elfogadása utáni lehető leghamarabb, de legkésőbb hét hónapon belül a Bizottság jelentés formájában tájékoztatja az Európai Parlamentet és a Tanácsot a folyamatban lévő és a tervezett közösségi fellépésekről, beleértve az egyéb közösségi finanszírozási eszközöket, a meglévő országonkénti és több országra kiterjedő stratégiai dokumentumokat, valamint a Közösségnek a szélesebb körű nemzetközi és többoldalú fellépések keretén belül betöltött szerepét. Ennek a jelentésnek azt is tartalmaznia kell, hogy a Bizottság mennyi ideig szándékozik, illetve szándékozik-e egyáltalán fenntartani a rendkívüli támogatási intézkedéseket.”

A Bizottság által 2007 folyamán létrehozott jelenlegi gyakorlat értelmében rendszeresen tájékoztatjuk az Európai Parlamentet és a Tanácsot azokról a rendkívüli segítségnyújtási intézkedésekről, amelyeket – a válsághelyzetekre tett uniós válaszlépések részeként – a Stabilitási Eszköz keretében támogatni készülünk. Mivel az egyes programokkal kapcsolatos jelentéstételi kötelezettségeket kezelhető szinten kell tartani, javasoljuk, hogy az idei és a jövőben előterjesztendő éves jelentések nyújtsanak átfogó áttekintést valamennyi korábban ismertetett, folyamatban lévő intézkedés végrehajtásáról, ideértve az intézkedések azon szempontjait is, amelyekről közvetlenül a végrehajtás megkezdésekor még nem lehetett információkkal szolgálni.

I. A STAILITÁSI ESZKÖZ HÁTTERE

A különböző uniós válságkezelési intézkedésekhez a Bizottság évek óta az Európai Közösség külső eszközein keresztül járult hozzá – legyen szó akár természeti katasztrófákról, akár harmadik országbeli politikai válságokra adott válaszintézkedésekől, amely utóbbiak gyakran a közös kül- és biztonságpolitika (KKBP) vagy az európai biztonság- és védelempolitika (EBVP) keretében megvalósított közös uniós fellépésekkel párhuzamosan zajlottak. A nem humanitárius válságkezelési intézkedések esetében 2000 és 2006 között ezt a feladatot különösen a közösségi gyorsreagálási mechanizmus látta el. A gyorsreagálási mechanizmusból finanszírozott projektek a szerény pénzügyi lehetőségek (hozzávetőleg 30 millió eurós éves keret) és a programok rövid időtartama (legfeljebb hat hónap) ellenére jelentős szerepet játszottak a az EU számos válságkezelő fellépésében: sok esetben a földrajzi eszközök programok beindítására szolgáltak, illetve a KKBP- és EBVP-fellépéseket egészítették ki. A mechanizmust sikerrel alkalmazták többek között az afganisztáni válsággal kapcsolatban, a cunamira adott válaszlépések során, az acehi békefolyamatban, a moldovai köztársasági és ukrajnai uniós határőrizeti segítségnyújtó misszióban, valamint számos egyéb afrikai, latin-amerikai, nyugat-balkáni és közel-keleti válsághelyzetben hozott intézkedésnél.

A Stabilitási Eszköz 2007-es elindítása nagymértékben növelte a Bizottság válságkezelési lehetőségeit, mivel az új eszköz legjelentősebb eleme (a hét évre biztosított, két milliárd eurót meghaladó összegből több mint másfél milliárd EUR)[1] pontosan erre a területre irányul. A Stabilitási Eszköz válságkezelési eleme a gyorsreagálási mechanizmushoz képest jóval nagyobb pénzügyi keretet (2007-ben 93 millió eurót, a 2007 és 2013 közötti időszakban pedig válságkezelésre évente átlagosan 230 millió eurót), valamint a programok számára jóval hosszabb (18 hónapos, bizonyos feltételek esetén meg is hosszabbítható) időtartamot biztosít. A Stabilitási Eszközről szóló rendelet „Támogatás válsághelyzetben vagy kialakulóban lévő válsághelyzetben” című 3. cikke értelmében elfogadott intézkedéseket a jelentés II. része és a bizottsági szolgáltok mellékletként csatolt munkadokumentuma mutatja be. A Stabilitási Eszköz válságkezelési eleméért közvetlenül az Európai Bizottság Külkapcsolati Főigazgatóságának (DG RELEX) A. Igazgatósága felel, de a végrehajtás szakaszában egyre inkább szerepet vállalnak a Bizottság harmadik országban működő küldöttségei is.

A Stabilitási Eszköz részét képezi a „ Támogatás az együttműködés stabil feltételeinek keretein belül ” cím alatt meghatározott hosszabb távú célkitűzés is. A Stabilitási Eszköz keretében támogatható intézkedések közé tartoznak az alábbiak:

1. Hosszabb távú, több régiót érintő biztonsági fenyegetések esetében alkalmazott intézkedések a Stabilitási Eszközről szóló rendelet 4. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében. A Bizottság a Stabilitási Eszközről szóló, a 2007–2013-as időszakra vonatkozó stratégiai dokumentumban meghatározta a 4. cikk (1) és (2) bekezdése szerinti hosszú távú fellépések elsőbbséget élvező területeit. Ezek közül első a tömegpusztító fegyverek elterjedésének megakadályozására tett nemzetközi erőfeszítések támogatása azáltal, hogy javítják a vegyi, biológiai, radiológiai és nukleáris anyagok ellenőrzésének hatékonyságát, ellenőrzik a kettős felhasználású árukat, valamint a fegyverekkel foglalkozó szakemberek tudását inkább békés tevékenységekre próbálják felhasználni (a 2007–2008-as időszakban 53 millió EUR). A második ilyen terület a tiltott kereskedelem, a terrorizmus és a szervezett bűnözés által okozott fenyegetések kezelésére tett világszintű és több régiót átfogó erőfeszítések támogatása (a 2007–2008-as időszakban 19 millió EUR). A Stabilitási Eszköz hosszú távú eleme néhány korábbi költségvetési tételt hatályon kívül helyez (pl. a kábítószerekre vonatkozóan).

A 4. cikk (1) bekezdése alapján meghatározott prioritások között szerepelnek továbbá az alapvető infrastruktúra és a közegészség elleni olyan jelentős fenyegetések, amelyeknek határokon átnyúló vonzataik is lehetnek. Mivel ezek új területek, konkrét programok tervezésére csak mélyreható előkészítő munkálatok elvégzése után kerülhet sor. A Bizottság azt tervezi, hogy e két területre egy későbbi időpontban, indikatív programok formájában tér majd vissza.

A 2007–2011-es időszakra vonatkozó stratégia és a 2007-2008-ra vonatkozó indikatív program a Stabilitási Eszközzel foglalkozó munkacsoportban egyhangúlag kedvező, az Európai Parlamentben pedig kedvező fogadtatásra talált, és 2007 augusztusában hivatalosan is elfogadták. A válságkezelés programjait a DG RELEX dolgozza ki, de irányításuk a EuropeAid Együttműködési Hivatal (DG AIDCO) közvetlen feladatkörébe tartozik. Erről a jelentés IV. részében lesz szó.

2. A Stabilitási Eszközről szóló rendelet 4. cikkének (3) bekezdése értelmében „válságmegelőzési és válságkezelési kapacitások kiépítése” céljából hozott intézkedések (a továbbiakban: válsághelyzetekre való felkészültség). Erre az elemre a 2007–2008-as időszakra vonatkozóan 15 millió eurót irányoztak elő, amelyből 2007-re 7 millió eurót szántak. Az intézkedéseket, amelyek központi irányításáért szintén a DG RELEX A. Igazgatósága felel, a jelentés III. részében ismertetjük.

II. VÁLSÁGHELYZETEKRE VALÓ REAGÁLÁS A STABILITÁSI ESZKÖZ (3. CIKK, 19 06 01. KÖLTSÉGVETÉSI MEGNEVEZÉS) ÉRTELMÉBEN

II.1. A Stabilitási Eszköz mint a válsághelyzetekre való uniós reagálás szélesebb eszköztárának része

Ahhoz, hogy az EU a kül- és biztonságpolitika terén jelentősebb szerepet játszhasson, tudnia kell hatékonyan reagálni a harmadik országokban felmerülő válsághelyzetekre , és segíteni ezeket országokat abban, hogy visszataláljanak a fenntartható fejlődést útjára. A világban tapasztalható válsághelyzetekre adott uniós reagálás hathatósabbá tétele érdekében meg kell erősíteni az Unió rendelkezésére álló különböző eszközöket (a polgári és katonai válságkezelési eszközöket, a diplomáciát, valamint a fejlesztési segélyekkel kapcsolatos, illetve kereskedelmi politikát), és biztosítani kell, hogy ezek az eszközök együttesen, koherens módon működjenek . A Stabilitási Eszköz fontos kiegészítője a válsághelyzetek kezelésére alkalmazott közösségi eszközöknek: a humanitárius segítségnyújtásnak[2], a megfigyelési és tájékoztatási központ (MIC) által koordinált polgári védelemnek[3] és a többi külső pénzügyi eszköznek, amelyeket válsághelyzetek kezelésére sürgősséggel át lehet csoportosítani[4]. A KKBP és EBVP keretében megvalósított közös uniós fellépésekkel együtt ezek a közösségi eszközök alkotják az Unió válságkezelési kapacitásának központi magját.

Már a Lisszaboni Szerződés hatályba lépése előtt gyakorlat volt, hogy a harmadik országokban kialakuló válságok kezelésénél egymást kiegészítő módon, szoros koordináció mellett alkalmazzák a közösségi és a KKBP keretében létrehozott eszközöket . Amellett, hogy a Szerződés kötelezi az Uniót a külső fellépések koherenciájának biztosítására, az európai polgárok és a külvilág is az Unió egészétől várja az eredményeket. Az ilyen eszközök legszemléletesebb példáját éppen a Stabilitási Eszköz válságkezelési eleme szolgáltatja: annak ellenére, hogy továbbra is a Bizottság hatáskörébe tartozó, első pilléres eszközként működik, az uniós tagállamokkal (különösen a Politikai és Biztonsági Bizottságban, de úgyszintén a földrajzi területek szerinti munkacsoportokban) folytatott szoros politikai egyeztetés gyakorlata révén politikailag rugalmasan alakítható közösségi eszközzé vált.

II.2. A Stabilitási Eszköz válságkezelési programjainak létrehozása

A Stabilitási Eszköz válságkezelési programjait – természetükből adódóan – nem lehet előre megtervezni. Meglévő vagy kialakulóban lévő válsághelyzetekre adott válaszként alakítják ki őket olyan esetekben, amikor más közösségi pénzügyi eszközökből nem lehet a segítségnyújtást elég gyorsan megoldani. A Stabilitási Eszközt jellemzően az alábbi esetekben lehet mozgósítani: ha súlyos politikai válság vagy természeti katasztrófa alakul ki, ha válság elkerülésére nyílik általa lehetőség, ha konfliktus megoldását segítheti elő, illetve ha a közösségi segítségnyújtás feltételeinek biztosításához van rá szükség. A Stabilitási Eszköz keretében politikai válsághelyzetek kezelésére hozott válaszintézkedéseket számos esetben a KKBP- vagy EBVP-fellépésekkel párhuzamosan dolgozták ki és valósították meg.

A Stabilitási Eszközt nem lehet egyetlen adott válsághelyzetre vonatkozóan sem automatikusan mozgósíthatóvá tenni . Esetről esetre mérlegelik, vajon a harmadik országban olyan „meglévő vagy kialakulóban lévő” válságról van-e szó, amely indokolja az eszköz bevetését. Előfordulnak olyan, hosszan tartó válságok, amelyek elhúzódása eleve nem indokolja a Stabilitási Eszköz keretében újonnan létrehozott kezdeményezések finanszírozását, és amelyek kezelésére inkább a földrajzi jellegű közösségi eszközök alkalmasak. Vannak viszont olyan helyzetek, ahol már a válság kialakulásának puszta lehetősége is indokolhatja az eszköz alkalmazását.

Bár a Stabilitási Eszköz keretében megvalósítandó új válságkezelési intézkedésekre a Bizottság Külkapcsolati Főigazgatósága tesz javaslatot, a Stabilitási Eszköz programjairól és végrehajtásáról pedig kizárólagos hatáskörben a Bizottság határoz, a programokra vonatkozó elképzeléseket gyakorta rugalmasan, számos más szereplő bevonásával alakítják ki . Ennek keretében konzultációkat folytatnak mind az Unión belül (a Bizottság egyéb főigazgatóságaival és szolgálataival, a képviseletekkel, valamint a Tanáccsal, az egyes tagállamokkal, az Európai Parlamenttel stb.), mind a szélesebb nemzetközi közösséggel (a kedvezményezett országok hatóságaival, az ENSZ ügynökségeivel, kétoldalú felekkel) és a civil társadalom képviselőivel. Az egyes programok elemeit a szükségletek felmérése és az adott válsághelyzetben megoldandó főbb kérdések alapján határozzák meg. Vannak olyan projektek, amelyeket kezdettől fogva a Bizottság munkatársai terveznek meg, és előfordul az is, hogy nem kormányzati vagy nemzetközi szervezetektől érkeznek részletesen kidolgozott projektjavaslatok. A javaslatokat a jogszabályoknak való megfelelés és a gyakorlati megvalósíthatóság szempontjából előzetesen szűrik, de ezenfelül rendszerint szükség van a szükségletek további meghatározására és a végrehajtó partnerekkel folytatott tárgyalásokra is.

A Stabilitási Eszköz esetében a jóváhagyási eljárásokat úgy alakították ki, hogy biztosítsák a programok gyors elfogadását , de emellett legyen idő a döntéshozatal alsóbb szintjein folytatott konzultációra és koordinációra is. A napokon van heteken belül foganatosítható humanitárius közösségi beavatkozásokkal ellentétben a Stabilitási Eszköz programjainak átfutási ideje – a szükségletek kezdeti felmérésétől az első helyi fellépésekig – általában két-három hónap körül mozog. Ez érthető is: míg a humanitárius fellépések politikailag semlegesek, tehát sürgősséggel megvalósíthatók, addig a Stabilitási Eszköz keretében létrehozott fellépések nagyon is függnek a politikai tényezőktől, ezért csakis kellő megfontolással, az Unión belül, az ország hatóságaival és az egyéb nemzetközi szereplőkkel folytatott, megfelelő politikai konzultációt követően lehet végrehajtani őket.

II.3. A Stabilitási Eszköz keretében 2007 folyamán elfogadott válságkezelési programok

A 19 06. cím költségvetésének legnagyobb hányadát (2007-ben 91 millió EUR) a Stabilitási Eszköz válságkezelési eleme teszi ki [5]. Ezt az előirányzatot 2007-ben csaknem teljesen felhasználták: A teljes kötelezettségvállalási előirányzat 99%-át lekötötték, míg a kifizetési előirányzatok esetében a rendelkezésre álló teljes összeg 68%-át használták fel[6] (a részleteket lásd a mellékletben). Bár az ilyen jellegű eszközök esetében nem feltétlenül alapvető cél, hogy a rendelkezésre álló költségvetési előirányzatokat teljes mértékben felhasználják, a kötelezettségvállalási előirányzatok ilyen nagy mértékű kiaknázása arra utal, hogy nagyobb összegre is lett volna igény. Ezért néhány, már kidolgozott program elfogadását át kellett ütemezni 2008 elejére. Az eset is példázza, hogy e költségvetési jogcímcsoportot illetően helyénvalóak voltak a pénzügyi tervben végrehajtott emelések.

A 2007 során elfogadott intézkedések mind földrajzi, mind témák szerinti megoszlásukat tekintve különbözőek voltak: a projektek leírásának összefoglalása és táblázatba foglalt áttekintése a mellékletekben található. A 2007 folyamán elfogadott programok közül néhánynak már kézzelfogható eredményei is mutatkoznak.

Témájukat tekintve a támogatott intézkedések igen változatosak , mivel az egyes konfliktushelyzetek vagy konfliktushelyzetek utáni állapotok konkrét szükségleteire irányulnak: rövid távú tanácsok a konfliktus utáni helyzetben alkalmazott biztonsági rendszert érintő reform kidolgozásához és beindításához (Bissau-Guinea, Kongói Demokratikus Köztársaság, Libanon), kiegészítő intézkedések azokban az országokban, ahová EBVP-misszókat telepítettek (pl. Afganisztán, Csád, Kongói Demokratikus Köztársaság), regionális békeépítő kapacitásokhoz nyújtott támogatások (az Afrikai Unió szomáliai missziója (AMISOM), az Afrikai Unió és az ENSZ dárfúri közvetítő missziója), jogállamiság és átmeneti igazságszolgáltatás (Afganisztán, Haiti, Kolumbia), ideiglenes kormányzatoknak nyújtott segítség (a koszovói nemzetközi polgári hivatal (ICO)), konfliktuskezelés és megbékélés (Uganda, Zimbabwe, Burma/Mianmar, Dél-Thaiföld), a konfliktushelyzet utáni szükségletek felmérése és rehabilitáció (libanoni menekülttábor), valamint konfliktushelyzetekben használt erőforrások (a kimberley-i folyamat az erre a célra létrehozott eszközön keresztül).

Jelentősebb katasztrófa-elhárítási program finanszírozására 2007-ben nem került sor , de a Stabilitási Eszköz keretében 2007 végén és 2008 elején lehetőség nyílt számos, katasztrófahelyzet utáni szükségletfelmérés elvégzésére, amelyek eredményeképpen idén valószínűleg katasztrófa-elhárítási programok születnek majd.

Földrajzi megoszlásukat tekintve a pénzeszközök legnagyobb hányadát (38,9 millió EUR, a teljes összeg mintegy 43%-a) a Szaharától délre fekvő afrikai területekre, nevezetesen Csádra, Dárfúrra, Szomáliára, a Kongói Demokratikus Köztársaságra, Ugandára, Bissau-Guineára és Zimbabwére irányuló intézkedésekre fordították (a részleteket lásd a mellékletben).

A Közel-Kelet esetében hozzávetőleg 19,7 millió eurót, azaz a pénzeszközök 22%-át irányozták elő Libanonnal , a megszállt palesztin területekkel , valamint a Szíriában tartózkodó iraki menekültekkel kapcsolatos programokra.

A Nyugat-Balkán államait illetően 10 millió eurót fogadtak el a koszovói nemzetközi polgári hivatal (ICO) működési költségeinek támogatására (a részleteket lásd a mellékletben).

Latin-Amerika és a Karib-tengeri térség esetében 9 millió eurót (a pénzeszközök mintegy 10%-át) használták fel kolumbiai, haiti és bolíviai programokra (a részleteket lásd a mellékletben).

Végezetül pedig az ázsiai–csendes-óceáni térségben 5,9 millió eurót, a teljes összeg körülbelül 6%-át bocsátották a Stabilitási Eszköz keretében Afganisztánban, Dél-Thaiföldön és Burmában/Mianmarban megvalósított programok rendelkezésére (a részleteket lásd a mellékletben).

Az itt felsorolt, elfogadott programokon és támogatott intézkedéseken túl 2007 során számos olyan előkészítő intézkedést (pl. szakértői helyzetfeltáró missziókat) is finanszíroztak, amelyek hozzájuk kapcsolódó, a Stabilitási Eszköz keretében 2008 folyamán valószínűleg javasolandó programok alapját vetették meg (a részleteket lásd a mellékletben).

A Stabilitási Eszköz programjainak részletes, rendszeres nyomon követését a kedvezményezett országokban működő közösségi képviseletek biztosítják Sok esetben a képviseletek közvetlenül felelősek a segítségnyújtási programok végrehajtásáért is. Tekintettel arra, hogy a Stabilitási Eszköz első programjai csak néhány hónapja indultak be, értékelések még nem születtek .

II.4. A 2007-es év első tanulságai

A Stabilitási Eszköz válságkezelési eleme működésének első évét sikerrel zárta. Az optimálisnak nem mondható erőforrások és szerkezeti adottságok ellenére a 2007-es válságkezelési költségvetést teljesen felhasználták (lásd a mellékletben). Az elfogadott programok hozzájárultak a világszerte felmerült válságok kezelésére tett erőfeszítésekhez azáltal, hogy hasznos (helyenként döntő) módon egészítették ki az egyéb uniós válságkezelési intézkedéseket.

Témájuk tekintetében a támogatott programok közül többnek is hasznára váltak a közösségi vagy uniós szinten párhuzamosan kifejlesztett szakpolitikák és fogalmak, különösen a biztonsági ágazatok reformjáról, illetve a lefegyverzésről, leszerelésről és újrabeilleszkedésről nemrégiben kiadott közlemény és iránymutatás, az integrált határrendészetre vonatkozó iránymutatás, a bizonytalan helyzetű államok stb.

A földrajzi eloszlás tekintetében fontosnak tartják, hogy a válságokat kialakulásuk helyén kezeljék anélkül, hogy törekednének a régiók közti különbségek kiegyenlítésére. A volt Szovjetunió újonnan függetlenné vált utódállamainak régiójában 2007-ben például egyáltalán nem finanszíroztak programot, de a múltban a térség jelentős segítséget kapott (az EUBAM program Moldovában), és nagy valószínűséggel 2008-ban is részesül majd finanszírozásban (a Kirgiz Köztársaság igazságszolgáltatási és alkotmányos reformja). Úgyszintén viszonylag keveset költöttek Ázsiára 2007-ben, de 2008 folyamán jelentős programokat készítenek elő Banglades, Nepál és más országok megsegítésére.

III. A STABILITÁSI ESZKÖZ (A 4. CIKK (3) BEKEZDÉSE, 19 06 01. KÖLTSÉGVETÉSI MEGNEVEZÉS) „VÁLSÁGHELYZETEKRE VALÓ FELKÉSZÜLTSÉG” MEGNEVEZÉSű ELEME

A fent ismertetett, nagyságrendjét tekintve jelentős, egyre növekvő válságkezelési elemen túl a Stabilitási Eszközben most újításként bevezetik a „válsághelyzetekre való felkészültség” elemet is (2007-ben 7 millió EUR, 2008-ban pedig további 8 millió EUR). Az új, békeépítési partnerségként meghatározott elem célja, hogy a békeépítő tevékenységek érdekében mozgósítsa és erősítse a civil társadalomban meglévő szakértelmet. Alapvetően az érintett partnereknek a válsághelyzetekre való gyors reagáláshoz szükséges, eleve meglévő kapacitásainak közvetlen megerősítésére fog összpontosítani, és különösen a civil társadalmi szervezeteket, valamint a nemzetközi szervezeteket és a tagállamok érintett ügynökségeit fogja bevonni. A békeépítési partnerség keretében végzett munka témájában jelenleg gyümölcsöző párbeszéd folyik az Európai Parlament Külügyi Bizottságának illetékes alcsoportjával.

A békeépítési partnerség keretében létrehozott első (2007-re vonatkozó) éves cselekvési program többek között az alábbi tevékenységekhez nyújt majd (mintegy 7 millió EUR összegű) finanszírozást: kapacitásépítő és korai figyelmeztető tevékenységek, valamint a civil társadalmi szervezetek bevált gyakorlataival kapcsolatos tapasztalatcsere; a korai figyelmeztetés és korai helyreállítás tárgyában az Egyesült Nemzetek Fejlesztési Programjával és az Afrikai Unióval közösen végzett munka; valamint a stabilizációs civil missziókra felkészítő képzések. A tagállamok és a Parlament éppen most hagyták jóvá a második (2008-ra vonatkozó), 8 millió eurós éves cselekvési programot, amelyet március 31-ig el is fogadnak.

IV. A STABILITÁSI ESZKÖZ HOSSZÚ TÁVÚ RÉSZE (A 4. CIKK (1) ÉS (2) BEKEZDÉSE, 19 06 02. ÉS 19 06 03. KÖLTSÉGVETÉSI MEGNEVEZÉS)

A 2007–2008-as időszakra kidolgozott stratégia és indikatív program alapján 2007 decemberében elfogadták a 2007-re vonatkozó éves cselekvési programot, amely a következő fellépésekre összpontosít:

19 06 02 01. – INTÉZKEDÉSEK A VEGYI, NUKLEÁRIS ÉS BIOLÓGIAI ANYAGOKKAL KAPCSOLATOS KOCKÁZATCSÖKKENTÉS ÉS KÉSZÜLTSÉG TERÉN

1. A moszkvai Nemzetközi Tudományos és Technológiai Központ és az ukrajnai (kijevi) Tudományos és Technológiai Központ ) részére nyújtott támogatás – Összeg: 15 millió EUR

2. Tudáskezelő rendszer a vegyi, biológiai, radiológiai és nukleáris anyagok tiltott kereskedelmére vonatkozó információk kezelésének céljára – Összeg: 1 millió EUR

3. A volt szovjetunió utódállamaiban nukleáris és radioaktív anyagokkal folytatott tiltott kereskedelem elleni küzdelem – Összeg: 5 millió EUR

4. A kettős felhasználású termékek exportja ellenőrzéséhez nyújtott segítség – Összeg: 5 millió EUR

19 06 03 01. – RÉGIÓK KÖZÖTTI INTÉZKEDÉSEK A SZERVEZETT BűNÖZÉS, CSEMPÉSZET, A LÉTFONTOSSÁGÚ INFRASTRUKTÚRÁK VÉDELME, A KÖZEGÉSZSÉGÜGYET ÉRINTő FENYEGETÉSEK ÉS A TERRORIZMUS ELLENI KÜZDELEM TERÉN

5. Szakértői támogatási eszköz – Összeg: 3,8 millió EUR

6. A Afganisztánból kifelé, illetve Afganisztánba irányuló tiltott kereskedelem elleni küzdelem – Összeg: 2007-ban 5,2 millió EUR.

A fenti programokkal és a programok célkitűzéseivel kapcsolatos részletesebb információkat bizottsági szolgálatok mellékletben csatolt munkadokumentumában találja. A programok végrehajtása 2008-ban kezdődik, ezért még túl korai lenne hatékonyságukat megbecsülni.

A 2008-ra vonatkozó éves cselekvési program előkészítésén az AIDCO főigazgatóság jelenleg is dolgozik.

IV.1. Aknamentesítés és a Stabilitási Eszköz

Le kell szögezni, hogy e téren a Stabilitási Eszköznek nem célja, hogy akár jogi, akár pénzügyi értelemben a hatályát kívül helyezett „gyalogsági aknák elleni fellépés” elnevezésű tematikus költségvetési tétel helyébe lépjen . Az aknamentesítésre szánt főbb pénzeszközöket a földrajzi és a fejlesztési eszközökből (Európai Fejlesztési Alap/EFA, továbbá fejlesztési együttműködési eszköz/DCI, előcsatlakozási támogatási eszköz/IPA, Európai Szomszédsági és Partnerségi Támogatási Eszköz/ENPI) vagy a válsághelyzetekre létrehozott humanitárius segélyezési eszközből kell biztosítani.

A Stabilitási Eszköz az aknamentesítést csak a rövid távú feladatok keretében (a 3. cikk (2) bekezdésének h) pontja), és ott is bizonyos megszorításokkal irányozza elő. A Stabilitási Eszköz hosszú távú része ilyen irányú segítségnyújtási lehetőségről nem rendelkezik (a „stabil feltételekre” alkalmazandó 4. cikk). Ez utóbbi viszont kiterjed a lőfegyverekre és a lőszerekre is. A „gyalogsági aknák elleni fellépés” tematikus költségvetési tétel hatályon kívül helyezése után az érintett bizottsági szolgálatok számba vették az aknamentesítésre szánt pénzeszközökkel kapcsolatos programokat, és egyértelműen megállapították, hogy ezek összege egyharmaddal csökkent. Ez pontosan az hányad, amelyet a „gyalogsági aknák elleni fellépés” horizontális költségvetési tétel a földrajzi és fejlesztési eszközökhöz képest képviselt (az utóbbiak teszik ki a maradék kétharmadot). A Külkapcsolati Főigazgatóság A. Igazgatósága a Bizottságon belüli koordináció erősítésén dolgozik annak biztosítása érdekében, hogy a gyalogsági aknák elleni fellépések megfelelő figyelmet kapjanak, és mostantól kezdve hatékonyan beépülhessenek a nemzeti programokba.

[1] A Stabilitási Eszköz számára a 2007–2013-as időszakra elkülönített teljes pénzügyi keret 2,062 milliárd EUR. A rendelet előírja, hogy ebből az összegből legfeljebb 7, 15, illetve 5 százalékot lehet a 4. cikk (1), (2), illetve (3) bekezdése szerinti eszközökre fordítani. A 3. cikk szerinti, a válsághelyzetek kezelését célzó eszközökre tehát összesen 73%, azaz 1505, 26 millió euró marad.

[2] 2007. december 18-án az Európai Bizottság, az Európai Parlament, valamint az Európai Unió Tanácsának elnöke a 27 uniós tagállam nevében aláírta a humanitárius segítségnyújtással kapcsolatos európai konszenzust, amely közös uniós elképzelést vázol fel, és gyakorlati megközelítést mutat be arra vonatkozóan, hogyan lehet hatékonyan elérni azt a világszerte több millió embert, akik alapvető, életmentő segélyezésre szorulnak.. A konszenzusban vállalt uniós szintű kötelezettségek végrehajtásáról szóló ötéves cselekvési tervet most készíti a Bizottság. A humanitárius válságokra adott uniós reagálást a cselekvési terv elfogadása és ezt követő végrehajtása is tovább erősíti és fejleszti.

[3] Az Unión belül és kívül a megfigyelési és tájékoztatási központon (MIC) keresztül alkalmazható közösségi polgári védelmi mechanizmust 2007 során ismételten megerősítették – többek között azért, hogy a Bizottság számára lehetővé tegyék a katasztrófasújtott országoknak nyújtott polgári védelmi segélyek szállításának megkönnyítését, illetve bizonyos esetekben (legfeljebb 50%-os) társfinanszírozását.

[4] Dolgoznak a Bizottság válságkezelési kapacitásának további javításán is. A Barnier-jelentésben korábban felvetett javaslatok alapján – különösen a válságkezelés koordinálása / megkönnyítése terén – erősítik a Bizottság harmadik országokban működő több mint 130 képviseletének hálózatát annak érdekében, hogy fokozatosan kiépülhessen néhány olyan regionális központ, ahol a több ágazatra is kiterjedő válságkezelési szakértelem összpontosulhat. Tovább folyik a munka annak érdekében is, hogy a sürgősségi segélyek terén mind központi, mind helyi szinten még inkább megerősítsék a humanitárius reagálások, a polgári védelem és egyéb válságkezelési módok közötti koordinációt.

[5] A 19 06 01. jogcímcsoportra eredetileg 100 millió eurót irányoztak elő, amelyből 7 millió eurót a „válsághelyzetekre való felkészültség” céljaira elkülönítettek (lásd később), tehát válságkezelésre maradt 93 millió EUR. Az eredetileg rendelkezésre álló 93 millió eurós előirányzat és a végül is rendelkezésre álló 91 millió eurós előirányzat közötti különbség oka, hogy 2 millió eurót – a Stabilitási Eszköz hosszabb távú intézkedéseire – kivételesen áthelyeztek a 19 06 03. költésvetési tételbe. Erre azért volt szükség, mert az Európai Közösségek Bíróságának ítéletét követően a Bizottságnak lehetőséget kívántak biztosítani arra, hogy az Ázsiára és Latin-Amerikára vonatkozó rendeletnél megfelelőbb jogalap, azaz a Stabilitási Eszköz hosszú távú eleme értelmében fogadhasson el előre nem látható finanszírozási határozatot a Fülöp-szigeteken folyamatban lévő határrendészeti projekt folytatásának támogatására.

[6] A kifizetéseknek a tervezettnél némileg kisebb aránya azzal magyarázható, hogy számos 2007-es program esetében az előlegeket csak a szerződések aláírása után, 2008 elején folyósították.