[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 24.1.2007

SEC(2006) 1689

A BIZOTTSÁG SZOLGÁLATAINAK MUNKADOKUMENTUMA

Kísérődokumentum az Európai Parlament és a Tanács irányelvjavaslata a repülőtéri illetékekről Hatásvizsgálat összefoglalása {COM(2006) 820 végleges}{SEC(2006) 1688}

Összefoglalás

Bevezetés

A repülőtéri illetékekről szóló irányelvtervezethez kapcsolódó hatásvizsgálat az EU repülőtereinek hatékony működését célzó bizottsági kezdeményezéscsomag részét képezi. Az EU-n belül a repülőtérrendszerek különféle díjszabásai használatosak; ezek nem minden esetben jogosak, és az azokra vonatkozó információk nem feltétlenül megfelelőek. Egyfelől az EU légifuvarozói, másfelől a repülőterek számos alkalommal nézeteltérésbe kerülnek az illetékszabási rendszerek formájának és az illetékek meghatározásának tekintetében. E hatásvizsgálat több lehetőséget is megvizsgál e szempontból, valamint értékeli hatásaikat.

Célkitűzések

Az irányelvtervezet általános célkitűzéseit olyan más kezdeményezések határozzák meg, mint amilyen a Bizottságnak a 2005–2009-es időszakra szóló stratégiai célkitűzéseiben[1] meghatározott stratégiai célkitűzések és kihívások, vagyis az, hogy a versenyképesség és a dinamizmus fokozása révén Európa ismét a jólét útjára lépjen. A javasolt irányelv különleges célkitűzései az irányelven keresztül elérendő célokat foglalják magukban az általános célkitűzések megvalósulása érdekében. A különleges célkitűzések a következőképpen foglalhatók össze:

- az EU repülőterei közötti tisztességes versenyhez való hozzájárulás közös illetékszabási alapelvek bevezetésével;

- a repülőtérrendszerek használói számára átláthatóbb illetékrendszerek elősegítése;

- kielégítő bevételek megteremtése a repülőtérrendszerek megfelelő infrastrukturális szintjének fenntartására és kialakítására.

A működési célkitűzések az irányelv várható eredményeihez kapcsolódnak. A legfőbb működési célkitűzés az EU repülőtereinek illetékeire alkalmazandó közös alapelvek kialakítása.

Konzultáció és szakértelem

Konzultáció

E javaslat előkészítését konzultáció előzte meg az érdekelt felek hozzászólásainak és tanácsainak egybegyűjtése érdekében. A konzultáció során figyelembe vették a Bizottság 2002. december 11-i közleményében (COM(2002) 704) az érdekelt felekkel való konzultáció tekintetében meghatározott minimumkövetelményeket.

A 2006. április 7-i meghallgatáson a legfőbb érdekelt felek szövetségei és szervezetei lehetőséget kaptak álláspontjuk kifejtésére. A képviselt szervezetek a következők voltak:

ACI, AEA, CANSO, ECA, EEA, ELFAA, ERA, ETF, IACA, IAHA és IATA.

A konzultációs folyamat során a felszólalásokból a következő fő csapások alakultak ki:

A légiközlekedési ipar fő szereplőinek (repülőterek és légifuvarozók) álláspontja a korábbiaknál kevésbé ellentétes, és a legtöbb érdekelt fél egyetért abban, hogy szükséges a repülőtéri illetékek EU-szintű szabályozása.

A légifuvarozói szervezetek a légifuvarozóknak a repülőtér-üzemeltetőkhöz képest nehéz helyzetére hívták fel a figyelmet. 2001 óta a légifuvarozóknak csökkenteniük kellett a működési költségeiket. Ezzel egy időben a repülőtéri költségek utasonként átlagosan 13 %-kal emelkedtek, egyes repülőtereken pedig jóval 20 % feletti a növekedés. A huszonöt legdrágább repülőtérből tizennégy az EU területén található. A szervezetek határozottan támogatják a közösségi szintű szabályozást, amely ideális esetben bizonyos „aranyszabályokat” is magában foglalna, így a megkülönböztetésmentességet, a kötelező konzultációt, a repülőterek költségeinek és bevételeinek áttekinthetőségét és egy független nemzeti szabályozó létrehozását. A diszkont légitársaságok ettől eltérő nézetet vallanak, mivel megjegyzésük szerint a főbb repülőterek a másodlagos és regionális repülőterek jelentette egyre nagyobb verseny fényében csökkentik illetékeiket, és ez a fejlődési irány jóformán szükségtelenné teszi a repülőtéri illetékek szabályozását. A regionális légifuvarozók üdvözlik a gazdasági szabályozást.

A repülőterek újabb repülőtéri kapacitás kialakításának szükségét, valamint 2025-ig a bővítések 45 milliárd eurós finanszírozásának igényét hangsúlyozzák. Arra is rámutatnak, hogy a légifuvarozók nem fizetik a repülőtérrendszer összes költségét. A repülőterek megállapítják, hogy a repülőtéri illetékek az ICAO alapelvei mentén kielégítően szabályozottak nemzeti szinten. Ezenfelül a repülőterek szerint a légi fuvarozók legfőbb óhaja a repülőtéri illetékek és a repülőtér kereskedelmi tevékenységeinek kereszttámogatása. Mindazonáltal a repülőterek aláhúzzák a légifuvarozók és a repülőterek közötti partnerség megvalósításának szükségét, valamint hogy készen állnak az építő jellegű kötelezettségvállalásra.

A fenti leírás jól mutatja, hogy az ipar különféle szereplői különböző álláspontot képviselnek azzal kapcsolatban, hogy a közösségi jogszabálynak milyen különleges előírásokat kellene tartalmaznia. A Bizottság szolgálatai több lehetőséget is kidolgoztak a közösségi jogszabály különféle módjait illetően.

Szakértelem

A hatásvizsgálat nyílt versenyből származó külső tanácsadói szerződés tárgyát képezte. A tanácsadó megvizsgálta a repülőtéri illetékekről szóló irányelvjavaslat gazdasági és környezeti hatását.

Politikai lehetőségek

A Bizottság szolgálatai a következő lehetőségeket alakították ki a közösségi jogszabály különféle módjait illetően:

1. lehetőség:

Nincs EU-fellépés, így a jelenlegi helyzet továbbra is fennáll.

2. lehetőség:

Olyan forgatókönyv, amelyben a főbb szereplők (így a légifuvarozók és a repülőterek) kialakítják és elfogadják az önkéntes, EU-szintű önszabályozási intézkedéseket az egyes felek problémáinak megoldására, amelyek okai a felek közötti egyetértés és közös értelmezés hiánya annak kapcsán, hogy miképpen oldhatók meg a viták legfontosabb pontjai.

3. lehetőség:

Közösségi jogi aktus bevezetése, amely általános keretet biztosít annak megszabásával, hogy milyen módon határozzák meg és szedik be a repülőtéri illetékeket, amelyek bizonyos számú közös alapelvet tükröznek; a repülőtér-üzemeltetőknek ezeket be kell tartaniuk. Az illetékek meghatározásának alapvető kereteit nemzeti szinten határozzák meg, de e keretnek és alkalmazásának összhangban kell állnia a közösségi szinten meghatározott közös alapelvekkel.

A közös alapelveknek többek között magukban kell foglalniuk a kötelező konzultációt, a megkülönböztetésmentességet a repülőtéri illetékek alkalmazásában a légifuvarozók közötti egyenlő bánásmód biztosítására, a repülőtéri könyvvitel átláthatóságát, amely éves alapon nyújt betekintést a költségekbe és a bevételekbe, annak lehetőségét, hogy a repülőtéri illetékek az eltérő minőségi szintek szerint különbözőféleképpen alakulhassanak, valamint az alapelvek egységes alkalmazásának felügyeletéért felelős nemzeti szintű szerv létrehozását. Ez a lehetőség magában foglalja annak lehetőségét, hogy az illetékeket az alkalmazott légi jármű környezeti teljesítményével összefüggésben változhasson.

A lehetőség azt is számításba veszi, hogy milyen küszöb alkalmazása lenne a legszerencsésebb, azaz vajon az irányelvet csak bizonyos méretűnél nagyobb repülőterekre alkalmazzák-e, és ha igen, milyen méret jelentené a küszöböt.

4. lehetőség:

Közösségi jogi aktus bevezetése, amely EU-szintű jogi keretet nyújt annak követelményével, hogy a repülőtéri illetékeket egy, az EU-ban egységes módon alkalmazott szabályozási rendszer alapján határozzák meg és szedjék be egységesen meghatározandó számítási módszer alapján. Ezt az egységes módszert a tagállamok különféle illetékszabási rendszereinek egyikéből választanák ki; ezen illetékszabási rendszerek (elemeinek) összekapcsolása is elképzelhető. A lehetőség esetleg magában foglalja a fenti 3. lehetőségben ismertetett környezetvédelmi megfontolást.

A fenti lehetőségek mindegyikét átgondolták.

A hatások elemzése

A közösségi fellépés hiánya az illetékszabási rendszerek és a kapcsolódó elvek további sokféleségét eredményezi a tagállamokban. Ez idővel növeli a repülőterek és felhasználóik közötti feszültségeket. A folyamatos privatizációval – és az azzal járó növekvő illetékekkel – a feszültségek várhatóan tovább fokozódnak.

A repülőtéri illetékek szintje várhatóan nem fog alapvetően változni, ha a fő érdekelt felek határoznak meg közös alapelveket a költségek átláthatóságára, mint azt a 2. lehetőségben láthattuk. EU-szerte nagyobb következetesség várható a szerkezet tekintetében. Ugyanakkor akadályok merülhetnek fel a közös alapelvek önkéntes alapon történő megteremtésében. Bizonyos tagállamok rendkívül vonakodnának attól, hogy a már létező, nemzeti politikai célokat szolgáló gazdasági szabályozó rendszerüket olyan önkéntes, EU-szintű keret váltsa fel, amely adott esetben korlátozná a költségekhez kapcsolódó illetékeket.

A 3. lehetőség szerint közösségi jogszabályban határoznának meg közös alapelveket. A kötelező konzultáció elve várhatóan nem fejt ki jelentős hatást, hiszen a legtöbb tagállamban már most is alkalmazzák. Ugyanez érvényes a megkülönböztetésmentesség elvére is; a közösségi jognak köszönhetően a repülőterek általi megkülönböztetés lehetőségei már most is korlátozottak. A minőségi szintek differenciálásának lehetősége a repülőterek számára szintén nem fejt ki jelentős hatást a repülőtéri illetékekre. Ugyanakkor az átláthatóság elve várhatóan a repülőtéri illetékek szintjének leszorítását váltja ki, különösen a hálózati rendszerben működő repülőterek esetében. E lehetőség alkalmazása esetében az adminisztratív költségek növekednek ugyan a független felügyeleti szerv létrehozása miatt, másfelől azonban javulni fog az alacsonyabb repülőtéri illetékkel működő repülőtér-ágazat működése. A környezetvédelmi illetékek bevezetése várhatóan korlátozott mértékben gyakorol hatást a környezetre.

Bizonytalan, hogy a 3. lehetőség a repülőtéri illetékek emelkedését vagy csökkenését vonja maga után, de összhatása az illetékek szintjének leszorításával jár. Ugyanakkor az illetékek leszorítása várhatóan kevésbé jelentős, mint a 4. lehetőség esetében, mivel több mód nyílik a nemzeti különbségtételre.

A repülőterek költséghatékony működése érdekében a 4. lehetőségnek részét képezi egy EU-szinten kötelező érvényű kitűzött szint, amely az európai repülőterek repülőtér-költséghatékonysági szintjén alapul. Az adminisztratív költségek jelentősnek mutatkoznak e lehetőség alkalmazása esetén. A repülőtereknek költségelszámolási rendszereket kell kialakítaniuk; ezek minden egyes repülőtéren egységes könyvviteli rendszer bevezetését követelnék meg. Több repülőtér várhatóan a 4. lehetőséget szorgalmazza majd. A légiforgalmi kereslet növekedése negatív keresleti hatással fog járni a többi közlekedési mód iránti kereslet tekintetében, így a kis távolságú légi és közúti szállítmányozással versenyben álló középtávú vasúti forgalomra. Az illetékcsökkenés a légiközlekedés használói számára is tapasztalható. Egyes, különösen a kis távolságú járatok tarifái csökkenni fognak. Ugyanakkor ezt a hatást visszaveti az alacsony költségű repülőterek illetékeinek növekedése.

A lehetőségek összehasonlítása

A fenti megfontolások alapján arra lehet következtetni, hogy a 3. lehetőség („Közös alapelvek általános uniós keretszabályozása”) a leginkább végrehajtható. Várhatóan mindegyik lehetőség növeli a költségek átláthatóságát; ez kedvez a használóknak, és elősegítené az állami támogatások alapelveinek nyomon követését.

Az 1. lehetőség nyomán nagyobb feszültségre kell számítani a repülőterek és használóik között, különösen az uniós repülőterek jelenlegi privatizációs folyamatának fényében. A 2. lehetőség nehezen végrehajtható.

Nem a 3. lehetőség jelenti a legnagyobb hatást a repülőterek költséghatékonyságának szempontjából, hiszen ebben a tekintetben a 4. lehetőség felülmúlja a 3-at. Mindazonáltal a 4. lehetőség komoly végrehajtási nehézségeket szül, és magas adminisztrációs költségeket eredményez. Mindez nem tenné jogossá a Bizottság efféle közvetlen beavatkozását, és a használók érdekeit sem szolgálná, akik számára nem csak a költségek jelentenek fontos szempontot.

Az NOx-kibocsátásra kiszabott környezetvédelmi illetékek bevezetése várhatóan nehézségeket eredményez. Ugyanakkor rendkívül jótékony lenne jobban felhívni a légi fuvarozók figyelmét a helyi légminőségi problémákra, különösen az illeték EU-szintű bevezetése során, mivel ellentétet szülhet más környezetvédelmi célkitűzésekkel (nevezetesen a széndioxid-kibocsátás és a zajártalom területén).

Nyomon követés és értékelés

A Bizottság folyamatos jelleggel nyomon fogja követni a belső légiközlekedési piac alakulását, és rendszeresen értékeli az új jogszabály hatását. Az irányelvnek a repülőterek és a légi fuvarozók kapcsolatára vonatkozó hatását főként a következő szempontok alapján értékelik:

i) a Bizottság által kezdeményezett vizsgálatok;

ii) a nemzeti szinten létrehozandó független felügyeleti szervek éves jelentései. E jelentések az irányelv fontos hatásmutatói lesznek a repülőtéri illetékek kivetési folyamatának tekintetében.

[1] Stratégiai célkitűzések 2005–2009; Európa 2010: Partnerség az európai megújulásért; Jólét, Szolidaritás és Biztonság. COM(2005) 12.