A BIZOTTSÁG JELENTÉSE

A SZUBSZIDIARITÁSRÓL ÉS AZ ARÁNYOSSÁGRÓL (a jogalkotás minőségének javítása 2010. – 18. jelentés)

BEVEZETÉS

E jelentés a tizennyolcadik éves jelentés a szubszidiaritás és az arányosság elvének a jogalkotásban történő alkalmazásáról. Az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez (EUMSZ) csatolt, a szubszidiaritás és az arányosság elvének alkalmazásáról szóló (2.) jegyzőkönyv értelmében a Bizottságnak évente jelentést kell készítenie az Európai Tanács, az Európai Parlament, a Tanács és a nemzeti parlamentek számára[1].

A jelentés egyrészt bemutatja, hogy az egyes intézmények – a Bizottság, az Európai Parlament, a Tanács és a Régiók Bizottsága – hogyan alkalmazzák az említett elveket, másrészt olyan kezdeményezéseket ismertet, amelyekkel kapcsolatban szubszidiaritási problémák merültek fel. A jelentés kitér a Lisszaboni Szerződés által bevezetett[2] egyik nagy újítás, a nemzeti parlamentek szubszidiaritás-ellenőrzési mechanizmusának alkalmazására is.

A SZUBSZIDIARITÁS ÉS AZ ARÁNYOSSÁG ELVE

A szubszidiaritás és az arányosság elvét az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 5. cikkébe foglalták.

A szubszidiaritás az irányadó elv a tagállami és uniós hatáskörök határának meghatározása során – vagyis annak megállapításakor, hogy kinek kell eljárnia ? Ha egy adott területen az Unió hatásköre kizárólagos[3], akkor egyértelmű, hogy az Uniónak kell eljárnia. Amennyiben az Unió és a tagállamok megosztott hatáskörrel rendelkeznek[4], akkor ez az elv a tagállamok eljárási jogkörének vélelmezését támasztja alá. Az Unió csak akkor járhat el, ha a tagállamok nem tudják megfelelően elérni a célokat, amelyeket – terjedelmük vagy hatásuk miatt – az Unió jobban meg tud valósítani.

Az arányosság az irányadó elv annak meghatározása során, hogy az Uniónak hogyan kell gyakorolnia hatásköreit a kizárólagos és a megosztott hatáskörök esetében – milyen formát és jelleget kell öltenie az uniós fellépésnek ? Az EUSZ alapján az Unió intézkedése sem tartalmilag, sem formailag nem terjedhet túl azon, ami a Szerződések célkitűzéseinek eléréséhez szükséges. Minden döntésnél a legkevésbé korlátozó lehetőséget kell választani.

AZ ELVEK INTÉZMÉNYEK ÁLTALI ALKALMAZÁSA

Az intelligens szabályozáshoz1 alapvető annak eldöntése, hogy javasoljuk-e az uniós szinten történő fellépést (szubszidiaritás), illetve, hogy milyen mértékű fellépésről legyen szó (arányosság). A fellépés megfelelő szintje gyakran a politikaalkotás és az intézményközi jogalkotási folyamat során rajzolódik ki.

Mindenképpen átlátható módon kell érvelni a szubszidiaritással és az arányossággal kapcsolatban, mivel így az egyes szereplők mérlegelhetik álláspontjaik érvényességét. Ennek érdekében – a kezdeményezés kiindulási pontjától függetlenül – a jogalkotási aktus tervezetének egy külön feljegyzésben részletesen tartalmaznia kell azokat az adatokat, amelyek a két elvvel való összhang megítéléséhez szükségesek. A jegyzőkönyv szerint a feljegyzésnek adatokat kell tartalmaznia a tervezet előrelátható pénzügyi hatásairól, figyelembe kell vennie a pénzügyi vagy igazgatási terheket, továbbá – irányelv esetében – a nemzeti, illetve a regionális szabályokra vonatkozó hatásairól. A következtetéseket minőségi és – ahol csak lehetséges – mennyiségi mutatókkal kell alátámasztani.

A szubszidiaritás elvének betartása nehezen vizsgálható csak operatív szempontok alapján. A jegyzőkönyv Lisszaboni Szerződés által módosított formájában már nem tartalmazza a megfelelőségi teszteket, például a „szükségesség” és az „uniós hozzáadott érték” vizsgálatát. Tesztek helyett az alkalmazás az eljárásra helyeződött, biztosítva, hogy minden fontos szereplő kifejthesse a véleményét. A Bizottság az elemzés során továbbra is alkalmazza a „szükségesség” és az „uniós hozzáadott érték” tesztjét, és a többi szereplőnek is ezt ajánlja.

A jogalkotást megelőző szakaszban nagyon fontos az egyértelmű politikai megítélés ahhoz, hogy a javaslatok a kezdetektől kezdve megfelelően foglalkozzanak a szubszidiaritási kérdésekkel, mivel a jogalkotás utáni szakaszban kérelmezhető a Bíróságnál az elfogadott jogszabály jogszerűségének vizsgálata. A Bíróság előtt van még egy ügy, amelyben a testületnek a szubszidiaritás megsértése miatt meg kell semmisítenie az intézkedést.

A Bizottság

A Bizottságnak – amely kezdeményezési jogkörénél fogva a jogalkotási javaslatok fő kezdeményezője – kell biztosítania, hogy a politikaalkotás korai szakaszában helyesen döntsenek arról, hogy fellépjenek-e európai szinten és milyen módon.

A Bizottság valamennyi fontos kezdeményezés esetében ütemtervet készít[5]. Az ütemtervek felvázolják a Bizottság szándékait, és tartalmazzák a szubszidiaritás és arányosság elvével kapcsolatos kezdeti indokolást. Az ebben szereplő érveket később az érdekelt felekkel tartott konzultáció és hatásvizsgálat során ellenőrzik. A jogalkotási javaslatokhoz mellékelt szubszidiaritási feljegyzés bekerül az indokolásba, és az abban szereplő érveket megismétlik a javaslat preambulumbekezdéseiben. A jelentős hatással járó javaslatokhoz készített hatásvizsgálatokban alaposan elemzik a szubszidiaritás és az arányosság érvényesülését: az elemzés eredményét a hatásvizsgálati testület még egyszer megvizsgálja.

2010-ben a testület a vizsgált esetek több mint felében talált szubszidiaritási és arányossági problémákat[6]. Ennek alapján három fő területen van szükség javításra:

- Jobban alá kell támasztani az uniós hozzáadott érték meglétét. A sport európai dimenziója kezdeményezés[7] esetében a testületet például aggasztotta a szükséges finanszírozási program hiányos dokumentációja. A testület hasonlóképpen megkérdőjelezte az uniós szintű intézkedés hozzáadott értékét a hegyvidéki termékek címkézésével kapcsolatban (amely eredetileg a mezőgazdasági termékek minőségére vonatkozó csomagban [8] szerepelt). Az illetékes szolgálatok mindkét esetben úgy döntöttek, hogy az uniós intézkedésre vonatkozó javaslat beterjesztése előtt további elemzést végeznek.

- Szükség van arra, hogy alapos szubszidiaritási elemzésnek vessék alá az uniós beavatkozás hatókörét szélesítő kezdeményezéseket. A pénzügyi válság hátszelében több ilyen kezdeményezés is született: a betétbiztosítási rendszerekről[9] és a befektetővédelmi rendszerekről szóló irányelvek módosítása[10], a short ügyletekkel és a hitel-nemteljesítési csereügyletekkel kapcsolatos kezdeményezés[11], valamint a biztosítási garanciarendszerekről szóló fehér könyv[12].

- A testület az országok közötti eltérésekre hivatkozva több esetben is megkérdőjelezte a harmonizáció javasolt szintjét . Így történt ez a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról szóló rendelet módosítása[13], valamint a bejegyzett élettársi közösségek vagyonjogi hatásairól szóló rendeletjavaslat[14] esetében is.

Nemzeti parlamentek

A Lisszaboni Szerződés által bevezetett szubszidiaritás-ellenőrzési mechanizmus fokozott szerepet biztosít a nemzeti parlamenteknek, amelyek kifejthetik véleményüket azzal kapcsolatban, hogy a jogalkotási javaslatok tervezetei szerintük megfelelnek-e a szubszidiaritás elvének. A szubszidiaritás elvének a javaslattal történő megsértését megállapító indokolt vélemények számától függően a Szerződés kettő – az ún. sárga, ill. narancssárga lapos – eljárást tesz lehetővé[15]. Mindkét mechanizmus a jogszabálytervezet felülvizsgálatát irányozza elő, és a javaslat módosításához vagy visszavonásához vezethet.

A Bizottság a politikai párbeszéd keretében 2006 óta minden új javaslatot megküldött a nemzeti parlamenteknek[16], és válaszolt a tőlük érkezett véleményekre[17]. 2009. december 1-jétől kezdődően a politikai párbeszéd keretét párhuzamosan alkalmazták a szubszidiaritás-ellenőrzési mechanizmussal. 2010 végéig a Bizottság 82, a jegyzőkönyv hatáskörébe eső jogszabálytervezetet küldött ki, amelyekkel kapcsolatban 211 vélemény érkezett. Bár a vélemények többsége a javaslat tartalmára összpontosított, 34 vélemény szubszidiaritási aggályokat fogalmazott meg. A Bizottság öt jogalkotási javaslat esetében kapott egynél több indokolt véleményt[18], az ilyen vélemények száma azonban minden esetben jóval alatta maradt a sárgalapos eljárás küszöbértékének.

A nemzeti parlamentektől beérkezett válaszok közül néhány szerint a szubszidiaritási indokolás számos bizottsági javaslat esetében hiányos vagy nem létezik. Ez főleg a hatályos jogszabályok kisebb módosításaira irányuló javaslatokban fordul elő. A Bizottság intézkedéseket tesz annak érdekében, hogy a jogalkotási javaslatok indokolása megfelelő szubszidiaritási indokolást tartalmazzon, például annak révén, hogy utal egy korábbi szubszidiaritáselemzésre, és megerősíti annak eredményeit.

Az Európai Parlament és a Tanács

A jogalkotók – az Európai Parlament és a Tanács – a jogalkotást megelőző szakasz végén jutnak szerephez. Meg kell erősíteniük, hogy a javaslat összhangban áll a szubszidiaritás és az arányosság elvével, és amennyiben az általuk elfogadott módosítás kiterjeszti az uniós intézkedés hatókörét, akkor indokolniuk kell azt[19].

A Tanácsban az Állandó Képviselők Bizottsága (Coreper) biztosítja az elvek tiszteletben tartását[20]. Az Európai Parlamentben az egyes jogalkotási dossziékért felelős bizottságok – a Jogi Bizottsággal közösen – ellenőrzik a megfelelést.

A Tanács és az Európai Parlament a szubszidiaritás-ellenőrzési mechanizmus végrehajtása érdekében saját eljárásokat dolgozott ki. Módosították a Parlament eljárási szabályzatát annak biztosítása érdekében, hogy a nemzeti parlamentek által küldött indokolt véleményeket figyelembe vegyék a parlamenti vitában[21]. A Tanács biztosítja, hogy a tagállamok egy csoportjától érkező kezdeményezések esetében is konzultáljanak a nemzeti parlamentekkel[22].

A Régiók Bizottsága

A Régiók Bizottsága kétféleképpen fejtheti ki véleményét: konzultáció esetén vagy saját kezdeményezésre. A Lisszaboni Szerződés felhatalmazza a bizottságot, hogy utólag megtámadja a szubszidiaritás elvét esetleg megsértő jogszabályt. A bizottság azonban csak azokon a területeken tehet így, amelyeken kötelezően konzultálni kell vele. A bizottság 2010-ben úgy módosította eljárási szabályzatát[23], hogy valamennyi véleményében kifejezetten utalnia kell a szubszidiaritás és az arányosság elvére.

A bizottság szubszidiaritási ellenőrzési hálózata (a továbbiakban: a hálózat) 2010 végén 113 regionális partnerrel rendelkezett. A hálózat 2010-ben öt célzott konzultációt folytatott le. Nekikezdett első cselekvési terve végrehajtásának is, amely arra irányul, hogy összegyűjtse a legjobb példákat a szubszidiaritási elv európai régiókban és városokban történő alkalmazásával kapcsolatban. Ezenfelül a bizottság fejlesztené a hálózat szerepét, amely támogatná a regionális parlamentek szubszidiaritás-ellenőrzési mechanizmusban való részvételét.

A bizottság közzétette első éves szubszidiaritási jelentését is[24].

A Bíróság

Az Európai Unió Bírósága az EUMSZ 263. cikke értelmében hatáskörrel rendelkezik arra, hogy megvizsgálja a jogalkotási aktusok jogszerűségét, konkrétan a szubszidiaritás elvének való megfelelést. A jegyzőkönyv kimondja, hogy a Régiók Bizottsága vagy a tagállamok – saját nevükben, illetve a nemzeti parlamentjük képviseletében – keresetet nyújthatnak be a Bírósághoz.

A barangolási rendeletről szóló ítéleten[25] kívül (amellyel már foglalkozott a 2009-es jelentés), nem született egyéb említendő ítélet.

FONTOS ESETEK, AMELYEKBEN AGGÁLYOK MERÜLTEK FEL A SZUBSZIDIARITÁSSAL ÉS AZ ARÁNYOSSÁGGAL KAPCSOLATBAN

Ez a szakasz azokkal a bizottsági javaslatokkal foglalkozik, amelyek a legtöbb vitát váltották ki a jogalkotók és az érdekelt felek között a szubszidiaritás és az arányosság vonatkozásában.

A korábbi jelentésekben említett ügyek nyomon követése

Néhány korábban említett esetben – a légiközlekedés-védelmi díjakról[26], a talajvédelemről[27], az egyenlő bánásmódnak a foglalkoztatáson kívül való megvalósításáról[28], valamint a fogyasztói jogokról szóló irányelvvel [29] kapcsolatban – nem történt jelentős előrelépés a folyamatban lévő jogalkotási eljárás során.

A 2009-es jelentésben már említett, a határokon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó betegjogok [30] tárgyában hosszas tárgyalásokat követően 2011 elején megegyezés született második olvasatban. Az eljárás során az okozta a fő problémát, hogy megteremtsék egyrészt az egészségügy szervezésére és finanszírozására vonatkozó nemzeti kompetenciák, másrészt a Bíróság által megfogalmazott betegjogok jogszabályba foglalása közötti kényes egyensúlyt.

A 2008-as jelentésben említett, a szülési szabadságról szóló irányelvvel [31] kapcsolatban a jogalkotók még mindig nem jutottak közös nevezőre. Az európai szociális partnerekkel folytatott konzultációt követően, 2008-ban a Bizottság javasolta, hogy a szülési szabadság időtartamát hosszabbítsák meg 14-ről 18 hétre, teljes fizetéssel. A Parlament 2010 októberében elfogadott állásfoglalása még ambiciózusabb célt javasolt: a 100 %-ban fizetett szülési szabadság időtartamának 20 hétre való emelését, valamint két hét apasági szabadságot. A szubszidiaritás elvét szem előtt tartva a képviselők túlnyomó többsége „áthidaló záradékot” szavazott meg, amely a nemzeti kormányok megítélésére bízza e politika saját társadalombiztosítási rendszerhez való igazítását. A tanácsi küldöttek azonban rugalmasabb megközelítés mellett érveltek, mivel a gazdasági megszorítások közepette túl drágának találták az intézkedést. A belga elnökség kikérte a szociális partnerek véleményét.

További vitás esetek a szubszidiaritásra vonatkozóan

Idénymunkások

A Bizottság a legális bevándorlási csomag keretében terjesztette elő az idénymunkás-irányelvet [32]. Mindezidáig ez a javaslat kapta a legtöbb indokolt véleményt a nemzeti parlamentektől[33] – összesen kilenc parlament fejezte ki aggályait a szubszidiaritással kapcsolatban[34]. A parlamentek úgy vélték, hogy ez a terület már kellően szabályozott nemzeti szinten, és hogy az EU nem tudja megfelelően kezelni a nemzeti sajátosságokat. Ezenkívül ha a tagállamok képesek kezelni a befogadott harmadik országbeli állampolgárok tömegét, akkor a javaslat nem éri el a megfogalmazott célt, a migrációs áramlások kezelését. Ezzel egy időben kilenc parlament[35] pozitívan nyilatkozott, megjegyezve, hogy a javaslat segítségével egységesíthető a védelem, valamint közös befogadási szempontrendszer és tartózkodási feltételek alakíthatók ki. Pozitívnak ítélték azt is, hogy a tagállamok bevándorlási kvótákat határozhatnának meg.

Néhány parlament (azok közül is, akik aggályosnak ítélték a szubszidiaritást, és azok közül is, akik nem) úgy találta, hogy a javaslat sérti az arányosság elvét, mivel hatással lehet a nemzeti társadalombiztosítási rendszerekre. Ez okból két parlament[36] elutasította a javaslatot.

A Bizottság válaszaiban[37] hangsúlyozta, hogy a migrációs áramlások torzulásának és az illegális belépéseknek az elkerülése, a harmadik országbeli idénymunkások védelme és a szociális dömping megelőzése érdekében szükséges a közös uniós keret megteremtése. A Bizottság hangsúlyozta azt is, hogy a javaslat olyan rendelkezéseket tartalmaz, amelyek lehetővé tennék a tagállamok számára, hogy azokat saját munkaerőpiacuk sajátosságaihoz igazítsák.

A Régiók Bizottsága véleményében figyelembe vette a nemzeti parlamentek véleményét és érvelését, azonban úgy ítélte meg, hogy a javaslat összeegyeztethető a szubszidiaritás elvével, mivel megelőzi, hogy a nemzeti rendszerek a minimálisra szorítsák az idénymunkások védelmét. A javaslat jogalkotók általi vizsgálata egyelőre nagyon korai szakaszban van.

Betétbiztosítási rendszerek

2010 júliusában a Bizottság a pénzügyi válság miatt felszínre került hiányosságok kezelése érdekében javasolta a betétbiztosítási rendszerekre vonatkozó keret megerősítését[38].

A javaslatra 11 nemzeti parlamenttől érkezett vélemény, melyek közül öt[39] kifejezetten szubszidiaritási aggályokat tartalmazott. Az elsődleges érv az volt, hogy az irányelv nem veszi kellőképpen figyelembe a nemzeti rendszerek sajátosságait, és csökkentheti a védelem jelenlegi szintjét. Szintén vitatott pont a betétbiztosítási rendszerek közötti hitelnyújtási eszköz létrehozására irányuló javaslat, amely a vélemények szerint növelné az erkölcsi kockázatot, és nem ösztönözne megfelelő nemzeti fedezet kialakítására. Hat parlament[40] viszont ezzel egyidejűleg kifejtette, hogy a javaslat összhangban áll a szubszidiaritás elvével, mivel segítene megszüntetni a nemzeti szabályozások töredezettségét.

Válaszaiban a Bizottság megjegyezte, hogy a harmonizáció elősegítené a pénzügyi piacok integrációját. A bankokat a fizetésképtelenség ellen védő, nem a betéteket garantáló rendszerek (a kölcsönös garanciatársaságok) folytathatnák működésüket. A rendszerközi hitelnyújtási eszköz vonatkozásában a Bizottság egyértelművé tette, hogy csakis végső esetben lehetne igénybe venni, az erkölcsi kockázat elkerülése érdekében lennének biztosítékok, végső soron pedig csökkentené annak a kockázatát, hogy az adófizetők pénzét kell igénybe venni.

A javaslatot jelenleg tárgyalja az Európai Parlament és a Tanács.

Élelmiszerosztás a leginkább rászorulóknak

2008-ban a Bizottság kezdeményezte a leginkább rászoruló személyeknek való élelmiszerosztás 1987 óta létező programjának felülvizsgálatát[41]. Az Európai Parlament támogatta a javaslatot, és számos – többnyire technikai – módosítást javasolt. A Tanácsban azonban megfeneklett a vita, mivel a tagállamok blokkoló kisebbséget alkotva úgy érveltek, hogy a program nem a közös agrárpolitikához tartozik, mivel az élelmiszerosztás a nemzeti hatáskörbe tartozó jóléti politika része.

2010-ben a Bizottság módosított javaslatot[42] fogadott el annak érdekében, hogy a 2008-as javaslat végrehajtási mechanizmusai megfeleljenek a Lisszaboni Szerződés előírásainak. A javaslat több nemzeti parlament szerint nem tartja tiszteletben a szubszidiaritás elvét. A tanácsi vitához hasonlóan azzal érveltek, hogy a célkitűzések már nem az agrárpolitikára, hanem a szociálpolitikára irányulnak. Néhány nemzeti parlament azt is megjegyezte, hogy a 2010-es javaslat nem tartalmazott szubszidiaritási feljegyzést.

Válaszaiban a Bizottság kifejtette, hogy a javaslat két célra irányul: természetesen a Szerződés élelmezésbiztonsági célkitűzésének megvalósítására irányul, ugyanakkor azonban elsődleges fontosságú a mezőgazdasági termékek állami intervenciós készleteinek szétosztása is. A Bizottság rámutatott, hogy a 2008-as javaslatot követően végzett hatásvizsgálat során alaposan elemezték a szubszidiaritást is.

A javaslatot a Régiók Bizottsága és a Gazdasági és Szociális Bizottság is elfogadhatónak ítélte. A javaslatot jelenleg tárgyalják a jogalkotók.

A vidékfejlesztés EMVA-rendelet révén történő támogatása és a mezőgazdasági termelők közvetlen támogatási rendszerére vonatkozó közös szabályok kidolgozása

A javaslatok célja az volt, hogy az 1698/2005/EK rendelet és a 73/2009/EK rendelet által a Bizottságra ruházott hatásköröket hozzáigazítsa a Lisszaboni Szerződés rendelkezéseihez[43]. A Bizottság ezenfelül egyszerűsítéseket javasolt.

Több nemzeti parlament úgy vélte, hogy az indokolásban a szubszidiaritással kapcsolatban megfogalmazott érvelés hiányos. Néhány parlament szerint a felhatalmazáson alapuló és a végrehajtó hatáskörök ténylegesen bővítenék a Bizottság hatáskörét. Válaszaiban a Bizottság egyértelműsítette a Lisszaboni Szerződés felhatalmazáson alapuló és végrehajtási aktusokra vonatkozó rendelkezéseiben foglalt elveket, és elmagyarázta, hogy a javaslatok pusztán technikai módosításokat és egyszerűsítéseket céloznak: emiatt nem vizsgálta újból kimerítően a szubszidiaritás kérdését.

A Bizottság 2011-re számos ilyen kiigazító jogi aktust tervez. A nemzeti parlamentek aggályainak orvoslása érdekében a Bizottság mindent megtesz azért, hogy javítsa a javaslatokhoz mellékelt szubszidiaritási feljegyzéseket.

Géntechnológiával módosított szervezetek (GMOk) termesztése

A Bizottság 2010 júliusában fogadta el az egy közleményből, egy ajánlásból és egy rendeletjavaslatból álló csomagot [44] . A csomag a Bizottság válasza a tagállamok ismételt kéréseire arra vonatkozóan, hogy tegyék lehetővé az engedélyezett GMOk termesztésére vonatkozó nemzeti határozathozatalt, miközben az egészségügyi és a környezetvédelmi kockázatok értékelésén alapuló uniós engedélyezési rendszer is fennmaradna. Bár a tanácsi küldöttek közül néhány üdvözölte a szöveget, mások kritizálták ezt a fajta megközelítést. Ezek a küldöttek a teljesen központosított európai megoldás hívei, amely mögött általában a témával kapcsolatos érzékenység húzódik meg.

Egységes európai vasúti térség

2010 szeptemberében a Bizottság előterjesztette a vasúti ágazat újjáélesztését célzó, az egységes európai vasúti térségről szóló irányelvjavaslatot [45] . A luxemburgi Chambre des Députés indokolt véleményt nyújtott be, mely szerint bár e területen van tere az uniós fellépésnek, néhány konkrét rendelkezés sérti a szubszidiaritás és az arányosság elvét.

A Tanács első alkalommal 2010 decemberében vitatta meg a javaslatot, és néhány szubszidiaritási aggályra hívta fel a figyelmet. Egy tagállam azzal a javaslattal kapcsolatban intett óvatosságra, hogy többéves nemzeti vasútiinfrastruktúra-stratégiákat kellene kidolgozni és közzétenni, mivel e tagállam a hosszú távú infrastrukturális tervezést nemzeti hatáskörnek tekinti. Az európai vonatbefolyásoló rendszerrel ellátott vonatok pályahasználati díjainak átmeneti csökkentése vonatkozásában néhány küldöttség azt hangsúlyozta, hogy meg akarják tartani a díjkivetés, illetve a díjnövelés jogát annak érdekében, hogy ellensúlyozzák az e csökkentés következtében kieső bevételeket.

A javaslat egyelőre arra vár, hogy az Európai Parlament tárgyalja első olvasatban. A Régiók Bizottsága még nem fogalmazta meg véleményét a szubszidiaritás kérdésében, azt azonban már jelezte, hogy a kérdés elsősorban a helyi és a regionális hatóságokat érinti[46].

Az autóbusszal közlekedő utasok jogai

2008-ban a Bizottság javasolta, hogy a szolgáltatás minőségének és az utasok jogainak biztosítását célzó rendelet hatályát terjesszék ki valamennyi buszszolgáltatásra, azaz a regionális, a városi és az elővárosi buszközlekedésre is[47]. Az Európai Parlament osztotta a Bizottság nézetét, a Tanácsban azonban a tagállamok túlnyomó többsége a szubszidiaritásra hivatkozva ragaszkodott ahhoz, hogy a regionális, a városi és az elővárosi szolgáltatásra ne terjedjen ki a rendelet hatálya. Az egyeztetőbizottságban 2010. novemberben elért végső megegyezés szerint az Európai Parlament végül beleegyezett, hogy a rendeletet általánosságban csak a 250 kilométert meghaladó távolságon nyújtott szolgáltatásokra alkalmazzák. Cserébe a Tanács beleegyezett, hogy bizonyos rendelkezések minden szolgáltatásra vonatkozzanak.

A földgázellátás biztonságának megőrzését szolgáló intézkedések

A 2009. januári orosz-ukrán gázválságra válaszul a Bizottság javasolta, hogy a megelőző intézkedések és a hirtelen gázkimaradásra való reagálás javítási érdekében vizsgálják felül a földgázellátás biztonságára vonatkozó jogszabályokat[48]. A Tanács elvben üdvözölte a javaslatot, bár néhány küldöttség kérte, hogy fejtsék ki egyértelműen a piaci szereplők, a tagállamok és a Bizottság szerepét és határolják el a hatásköröket. A Tanács ahhoz is ragaszkodott, hogy a tagállamok dönthessék el, hogy gázhiány esetén milyen prioritások alapján szolgálják ki az ügyfeleket. A Tanácsban kifejtett aggályokat végül az Európai Parlamenttel a 2010. októberi első olvasat során elért megegyezésben belevették a szövegbe.

KÖVETKEZTETÉSEK

A szubszidiaritás és az arányosság az uniós intézmények politikaalkotási folyamatának alapvető elemei. A nemzeti parlamentek számára a Lisszaboni Szerződés által biztosított szubszidiaritás-ellenőrzési mechanizmus átláthatóbbá tette a folyamatot, és gazdagította a vitát.

Az a tény, hogy a bizottsági javaslatok többsége nem váltott ki szubszidiaritási aggályokat a nemzeti parlamentek körében, valamint hogy ezeket nagy szubszidiaritási vita nélkül elfogadták a jogalkotók, azt mutatja, hogy a politikaalkotás korai szakaszában végzett szubszidiaritásellenőrzés általában véve hatékony. Néhány esetben azonban nagy vitát váltott ki az Európai Parlament és a Tanács között az a kérdés, hogy hogyan értelmezzék a szubszidiaritást. Az alapos politikai viták hozzájárultak az uniós és a tagállami hatáskörök közötti megfelelő egyensúly eléréséhez.

MELLÉKLET

Azon bizottsági kezdeményezések jegyzéke, amelyekkel kapcsolatban a nemzeti parlamentek indokolt véleményt adtak a szubszidiaritás elvére vonatkozóan

Cím | Indokolt véleményt[49] benyújtó nemzeti parlamentek (kamarák) |

1. | Idénymunkás-irányelv, COM(2010) 379 | Nationalrat és Bundesrat – Ausztria Senát és Poslanecká sněmovna – Cseh Köztársaság Eerste Kamer és Tweede Kamer – Hollandia Senat – Lengyelország House of Commons és House of Lords – Egyesült Királyság |

2. | A betétbiztosítási rendszerekről szóló irányelv, COM(2010) 368 | Bundesrat és Bundestag – Németország Riksdag – Svédország Folketinget – Dánia House of Commons – Egyesült Királyság |

3. | Élelmiszerosztás az Unióban a leginkább rászoruló személyek részére, COM(2010) 486 | House of Lords – Egyesült Királyság Sénat – Franciaország Folketinget – Dánia Riksdag – Svédország Eerste Kamer és Tweede Kamer – Hollandia |

4. | A vidékfejlesztés EMVA-rendelet révén történő támogatása, COM(2010) 537 | Sejm és Senat – Lengyelország Seimas – Litvánia Chambre des Députés – Luxemburg |

5. | Mezőgazdasági termelők közvetlen támogatási rendszere, COM(2010) 539 | Sejm és Senat – Lengyelország Seimas – Litvánia Chambre des Députés – Luxemburg |

6. | Befektetővédelmi rendszerek, COM(2010) 371 | Riksdag – Svédország House of Commons – Egyesült Királyság |

7. | Európai Örökség cím, COM(2010) 76 | Sénat – Franciaország |

8. | Frontex-rendelet, COM(2010) 61 | Senat – Lengyelország |

9. | Büntetőeljárás során igénybe vehető tolmácsolás és fordítás, COM(2010) 82 | Bundesrat – Ausztria |

10. | Grönlandi halászati termékek EU-ba történő behozatala, COM(2010) 176 | Senato della Repubblica – Olaszország |

11. | Rádióspektrum-politikai program, COM(2010) 471 | Sénat – Franciaország |

12. | Egységes európai vasúti térség, COM(2010) 475 | Chambre des Députés – Luxemburg |

[1] Az intelligens szabályozás témakörével kapcsolatban felmerülő általánosabb kérdésekkel az intelligens szabályozásról szóló bizottsági közlemény (COM(2010) 543) foglalkozik.

[2] A Lisszaboni Szerződés 2009. december 1-jén lépett hatályba.

[3] Az EUMSZ 3. cikke értelmében ezek a területek a következők: vámunió, a belső piac működéséhez szükséges versenyszabályok, az euróövezet monetáris politikája, a tengeri erőforrások megőrzése és a közös kereskedelempolitika.

[4] Az EUMSZ 4. cikke értelmében ezek a területek a következők: belső piac, szociálpolitika, kohézió, mezőgazdaság és halászat, környezet és fogyasztóvédelem, közlekedés, transzeurópai hálózatok, energiaügy, szabadság, biztonság és jogérvényesülés, valamint bizonyos közegészségügyi kérdések.

[5] Az ütemtervek hozzáférhetők a Bizottság hatásvizsgálati weboldalán: http://ec.europa.eu/governance/impact/index_en.htm.

[6] http://ec.europa.eu/governance/impact/key_docs/docs/sec_2011_126_en.pdf.

[7] COM(2011) 12, a hatásvizsgálatok és az azokhoz kapcsolódó testületi vélemények megtalálhatók a Bizottság hatásvizsgálati weboldalán: http://ec.europa.eu/governance/impact/ia_carried_out/cia_2011_en.htm.

[8] COM(2010) 733.

[9] COM(2010) 368.

[10] COM(2010) 371.

[11] COM(2010) 482.

[12] COM(2010) 370.

[13] COM(2010) 748 (átdolgozás).

[14] COM(2011) 127.

[15] Lásd a jegyzőkönyv 7. cikkét.

[16] COM(2006) 211. Lásd még a nemzeti parlamentekkel való kapcsolatokról szóló 2010-es bizottsági jelentést.

[17] Lásd a http://ec.europa.eu/dgs/secretariat_general/relations/relations_other/npo/index_en.htm oldalon.

[18] A további részleteket lásd a mellékletben, illetve az IPEX-en (a parlamentközi eszmecsere honlapja): http://www.ipex.eu/ipex/.

[19] Lásd a szubszidiaritásról szóló intézményközi megállapodást, HL C 329., 1993.12.6., 132. o.

[20] A Tanács 2009/937/EU határozata, HL L 325., 2009.12.11., 35. o.

[21] Az Európai Parlament eljárási szabályzata, http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+RULES-EP+20100705+TOC+DOC+XML+V0//HU.

[22] 2010-ben: Irányelv a büntetőeljárás során igénybe vehető tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogról (2010/0801 (COD)), Irányelv az európai védelmi határozatról (2010/0802 (COD)) és Irányelv az európai nyomozási határozatról (2010/0817 (COD)).

[23] HL L 6., 2010.1.9., 14. o.

[24] http://portal.cor.europa.eu/subsidiarity/SiteCollectionDocuments/annual%20report%202010/ Subsidiarity%20Annual%20 Report%202010_cdr57_11_hu.pdf.

[25] A 717/2007/EK rendeletre vonatkozó C-58/08. sz., Vodafone Ltd, Telefónica O2 Europe plc, T-Mobile International AG, Orange Personal Communications Services Ltd kontra Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform ügy.

[26] COM(2009) 217. Erre és a többi ügyre vonatkozóan az intézményközi vitával kapcsolatos adatok a PreLex adatbázisban férhetők hozzá: http://ec.europa.eu/prelex/apcnet.cfm.

[27] COM(2006) 232.

[28] COM(2008) 426.

[29] COM(2008) 614.

[30] COM(2008) 414.

[31] COM(2008) 637.

[32] COM(2010) 379.

[33] Erre és a többi ügyre vonatkozóan a nemzeti parlamentek véleményeivel kapcsolatos adatok az IPEX-adatbázisban férhetők hozzá:

http://www.ipex.eu/ipex/cms/home/Documents/dossier_COD20100210/lang/en.

[34] A részleteket lásd a mellékletben.

[35] A lett Saeima , a litván Seimas , a német Bundesrat , az olasz Senato és a Camera dei Deputati , a finn Eduskunta , a portugál Assembleia és a spanyol Congreso de los Diputados és a Senado.

[36] A lett Saeima és a litván Seimas.

[37] Erre és a többi ügyre vonatkozóan a Bizottság nemzeti parlamenteknek adott válaszaival kapcsolatos adatok az alábbi címen hozzáférhetők:

http://ec.europa.eu/dgs/secretariat_general/relations/relations_other/npo/index_hu.htm.

[38] COM(2010) 368 (átdolgozás).

[39] A részleteket lásd a mellékletben.

[40] A portugál Assembleia , az olasz Camera dei Deputati és a Senato , az osztrák Nationalrat és Bundesrat , valamint a cseh Senát.

[41] COM(2008) 563.

[42] COM(2010) 486.

[43] COM(2010) 537 és COM(2010) 539.

[44] COM(2010) 380 és COM(2010) 375.

[45] COM(2010) 475 (átdolgozás).

[46] COR/2010/297. sz. vélemény.

[47] COM(2008) 817.

[48] COM(2009) 363.

[49] Ide számítva azt a négy véleményt is, amelyek a nyolchetes határidő lejártát követően érkeztek, illetve amelyeket a kamarák nem fogadtak el a belső szabályoknak megfelelően.