Továbbra is valószínű azonban, hogy közép- és hosszú távon folyamatosan érkeznek majd migránsok az Unió külső határaira. A nemzetközi védelmet nem igénylő személyeket vissza kell küldeni. Hatékonyan fel kell dolgozni a menedékkérők kérelmeit, valamint az e kérelmek kezelésért felelős tagállamban méltányos befogadó létesítményeket és támogatást kell biztosítani a kérelmek feldolgozása során, és azt követően is, ha a kérelmeket megalapozottnak találták.

A személyes meghallgatás majdnem az összes tagállamban szabványos eljárás a felelősség meghatározásakor, azonban néhány túlterhelt országban a kapacitáshiány miatt a hatóságok nem tudtak rutinszerűen meghallgatásokat végezni. Ha személyes meghallgatásra nem kerül sor, általában lehetővé teszik a kérelmező számára, hogy más formában nyújtson be információkat. Sok tagállam arról számolt be, hogy a jelenlegi hatalmas áramlás következtében a meghallgatásokra komoly késésekkel kerül sor.

Minden tagállamban rendelkezésre állnak jogorvoslatok az átadási határozattal szemben. A tagállamok előnyben részesítik a bírósági jogorvoslatokat, a leggyakrabban közigazgatási bíróságok előtt. Minden tagállam bevezetett határidőket a fellebbezési eljárás során a kérelmező hatékony jogorvoslathoz való jogának gyakorlására nézve, habár jelentős – háromtól 60 napig terjedő – szóródást mutat, hogy mi minősül „ésszerű határidőnek”. Ha az ügyben fellebbezést nyújtanak be, egyes tagállamok automatikusan elhalasztják az átadást, mások pedig a 27. cikk (3) bekezdésének c) pontját alkalmazzák, amely szerint ezt a kérelmezőnek kell kérnie.

A visszavétel iránti kérelmek száma jelentősen meghaladja az átvétel iránti kérelmekét. 2008 és 2014 között a kimenő dublini kérelmek 72 %-a visszavétel, 28 %-a pedig átvétel iránti kérelem volt. Hasonlóképpen, a beérkező dublini kérelmek 74 %-a visszavétel, 26 %-a pedig átvétel iránti kérelem volt. Minden tagállam túlnyomórészt betartotta a kérelmek benyújtására és megválaszolására előírt határidőket, azonban a nagy számú migráns beáramlása fokozott nyomást gyakorolt a menekültügyi hivatalokra, és így egyes tagállamokban meghosszabbodott a válaszadási idő. Ennek következtében a hiányos kérelmek száma is növekedett, ami pedig elutasításokat és jogvitákat okozhat. Ez a hallgatólagos elfogadás gyakorlatát is érintette, egyes tagállamok ugyanis a hatalmas ügyszámot úgy kezelik, hogy szándékosan nem válaszolják meg a kérelmeket a határidőn belül.

Annak megakadályozása, hogy a kérelmezők több kérelmet nyújtsanak be, és ezáltal a szabálytalan továbbutazások mérséklése

A szabálytalan továbbutazások mérséklésére vonatkozó cél ellenére a több menedékjog iránti kérelem benyújtása továbbra is általános problémát jelent az EU-n belül. A 2014-es kérelmezők 24 %-a már korábban nyújtott be kérelmeket más tagállamokban, ami arra utal, hogy a rendelet kevés vagy semmilyen hatást gyakorolt erre a célkitűzésre. Az is elhangzott továbbá, hogy a jogszabály a szándék ellenére növelhette a szabálytalan továbbutazásokkal kapcsolatos, más típusú incidensek számát, ugyanis a nemzeti befogadási és menekültügyi rendszerek továbbra is eltérő minőségűek, ami folyamatosan ösztönzi a szabálytalan továbbutazásokat.

A nemzetközi védelmet kérelmező és abban részesülő személyek tagállamok közötti méltányos elosztásának biztosítása

A Dublin III. Rendelet csekély hatást gyakorolt a kérelmezők EU-n belüli eloszlására, mivel a dublini eljárások keretében a nettó átadások száma a nullához közelített. Amennyiben a tagállamok hasonló számú kérelmezőt fogadnak és adnak át, a beérkező és a kimenő kérelmek semlegesítik egymást, ami azt jelzi, hogy a Dublin III. Rendelet semmilyen vagy rendkívül csekély újraelosztási hatást gyakorolt. A jelek szerint ez az alábbiak miatt alakult így: a kritériumok sorrendje, amely nem veszi figyelembe a tagállamok kapacitását; a külső határon elhelyezkedő tagállamokra nehezedő aránytalan felelősség, főként az első belépés helye szerinti ország kritériuma alapján; valamint a tényleges átadások alacsony száma, ami arra utal, hogy a kérelmezők tetszés szerint nyújthatnak be kérelmeket, ami nagyobb felelősséget ró a kívánatos célországokra. Ez nyilvánvalóan kiderül a 2014-es adatokból, amikor az első menedékjog iránti kérelmek 70 %-át mindössze öt tagállamban nyújtották be.

A Dublin III. Rendelet végrehajtása keretében mozgósított pénzügyi és emberi erőforrások ésszerű költsége

A dublini rendszerrel kapcsolatban 2014-ben végzett munka közvetlen és közvetett költségét mintegy 1 milliárd euróra becsülték. E mechanizmus hiánya még magasabb költségeket okozott volna az uniós tagállamoknak és az EGT-államoknak, az értékelés azonban megállapította, hogy a Dublin III. Rendelet általában véve nem volt hatékony. Hosszú az átadás jogilag előírt határideje, és csekély a tényleges átadások aránya: mindennek jelentős pénzügyi vonzata van a közvetett költségek; valamint a rendszer általános hatékonysága tekintetében. A szökés megakadályozására irányuló próbálkozás során egyes tagállamok rendkívül magas fogvatartási költséget viselnek. A szökés más közvetett költségeket is okoz és csökkenti a rendszer hatékonyságát. Az irreguláris migrációhoz kapcsolódó, magas társadalmi költségeket idéz elő, hogy a gyakorlatban nem kerül sor átadásokra és az elutasított kérelmezők visszatérésére. Becslések szerint a ténylegesen át nem adott dublini kérelmezők maximum 42 %-a irreguláris migránsként továbbra is az Unió területén tartózkodhat.

Nagy valószínűség szerint a jelenlegi rendszer továbbra sem lesz fenntartható a folytatódó migrációs nyomásra tekintettel. A rendszer rendkívül súlyos hiányosságát támasztotta alá az, hogy 2011-től ténylegesen felfüggesztették a Görögországba irányuló, a dublini rendszer szerinti átadásokat, különös tekintettel az elmúlt hónapokban Görögországba érkező nagyszámú migránsra.

3.4Az érdekelt felekkel folytatott konzultációk

A külső értékelés mellett a Bizottság célzott konzultációkat folytatott az Európai Parlament Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottsága politikai csoportjainak LIBE-koordinátoraival, a tagállamokkal és egyéb érdekeltekkel.

Az Európai Parlament Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottsága politikai csoportjainak LIBE-koordinátorainak véleményét egy vitaanyag és a Dublin Rendelet külső értékelésének előzetes eredményei alapján kérték ki. Általában véve széles körű támogatás övezte a dublini rendszer reformját, valamint elismerték, hogy a meglévő helyzet nem tartható fenn. Míg egyesek támogatták a felelősség meghatározására vonatkozó objektív kritériumok kialakítását, többek között elosztási kulcsok formájában, mások annak fontosságát említették, hogy figyelembe vegyék a kérelmezők preferenciáit/jellemzőit, annak ellenére is, hogy ezt nehéz tárgyilagos, tisztességes és megvalósítható módon kivitelezni.

A tagállamokkal ugyanezen dokumentumok alapján konzultáltak. Egyetértettek abban, hogy a hatályos rendelet túl bonyolult és túlszabályozott, és ezért a közigazgatások nagyon nehezen tudják alkalmazni. A Dublin III. Rendelet 2013-as reformjával bevezetett módosítások következtében erősödtek a kérelmezők jogai, amivel vissza lehetett élni az egész rendszer működésének megbénítása céljából A legsürgetőbb végrehajtási problémaként a szabálytalan továbbutazásokat említették. Az alábbi két fő álláspont kristályosodott ki annak a vitának a során, hogy a jelenlegi, tisztán felelősség-elosztási jellegűből felelősség-megosztási eszközzé kell-e átalakítani a Dublin III. Rendeletet, vagy sem: egyes tagállamok azt sürgették, hogy elosztási kulcs segítségével hozzanak létre állandó tehermegosztási rendszert, mások pedig a jelenlegi rendszer megtartását és korszerűsítését támogatták, többek között a jogellenes beutazás kritériumának bevezetésével.

Eltértek az álláspontok azt illetően, hogy figyelembe kell-e venni a kérelmezők preferenciáit: Míg egyesek amellett érveltek, hogy a preferenciákat nem lehet teljesen figyelmen kívül hagyni, mivel ez csaknem elkerülhetetlenül szabálytalan továbbutazásokat okozna, mások határozottan ezzel szemben emeltek szót, mivel egyértelmű, objektív kritériumokra van szükség, és a preferenciák figyelembevétele bonyolult, eseti értékelést eredményezne. Továbbá a tagállamok emlékeztettek arra, hogy a kérelmezők nemzetközi védelmet igényelnek/üldözés elől menekülnek, és ezért nem szabad túl sok lehetőséget kínálni a végleges menedék országának megválasztása tekintetében, ugyanis a dublini rendszer nem egy (gazdasági) migrációs rendszer.

Kikértük más érdekeltek, pl. az UNHCR és a menekültügy területén tevékenykedő nem kormányzati szervezetek véleményét is. Egyetértettek abban, hogy a hatályos Dublin III. Rendelet fontos hiányosságokat mutat az alapjául szolgáló megfontolások – a jogellenes beutazás kritériuma mint elsődleges alapkritérium – tekintetében, valamint hogy az elmúlt hónapok során nyilvánvalóvá vált az alapvető reform szükségessége. Az általános nézet szerint a kérelmező preferenciáit vagy jellemzőit figyelembe kell venni egy felelős tagállamhoz való hozzárendelésekor, tekintetbe véve az integráció lehetőségeit és a szabálytalan továbbutazások csökkentését. Ugyanezen célból ki kell bővíteni a családdal kapcsolatos kritériumot. Sokan hangsúlyozták, hogy előrelépést kell elérni a tagállamok közötti egyenlő feltételek kialakítása terén, különösen a befogadási feltételek és eljárások tekintetében.