Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE az Európai Unión belüli értékpapír-elszámolás javításáról és a központi értéktárakról, valamint a 98/26/EK irányelv módosításáról /* COM/2012/073 final - 2012/0029 (COD) */





INDOKOLÁS 1. A javaslat háttere A központi értéktárak („CSD-k”) a pénzügyi piacok szempontjából rendszerszintű jelentőséggel bíró intézmények. Az értékpapírtőzsdén vagy azon kívül zajló értékpapír-kereskedelmet az adott ügyletek elszámolásához – azaz az értékpapírok készpénz ellenében történő szállításához – vezető, kereskedés utáni folyamatok követik. A központi értéktárak azok a fő intézmények, amelyek úgynevezett értékpapír-elszámolási rendszerek üzemeltetése révén lehetővé teszik az elszámolást. A központi értéktárak ezenfelül biztosítják az értékpapírszámlák elsődleges rögzítését és központi vezetését, amelyeken megjelenik, ki és hány értékpapírt bocsátott ki, illetve rögzítik az ezen értékpapír-állományokban bekövetkező változásokat. A központi értéktárak monetáris politikai okokból is lényeges szerepet játszanak a fedezeti piacon. Az Európai Unióban és különösen az euróövezetben a központi banki monetáris politikai műveletek során elfogadható biztosítékok például szinte kivétel nélkül a központi értéktárak által üzemeltetett értékpapír-elszámolási rendszereken haladnak keresztül. 2010-ben az európai uniós értékpapír-elszámolási rendszerekben hozzávetőleg 920 billió EUR értékű ügylet elszámolására került sor és 2010 végén a rendszer közel 39 billió EUR összegű értékpapírt tartalmazott. Az Európai Unióban több mint 30, azaz általában országonként egy központi értéktár és két „nemzetközi” központi értéktár található („ICSD” – a Clearstream Banking Luxembourg és az Euroclear Bank), amely utóbbiak a központi értéktárak nemzetközi kötvények, közismert nevükön „eurókötvények” kibocsátására szakosodott alcsoportját alkotják. Míg a központi értéktárak a nemzeti határokon belül többnyire biztonságosak és hatékonyak, több tagállamot érintő egyesülésük és kommunikációjuk kevésbé biztonságos, ami azt jelenti, hogy a több tagállamra kiterjedő befektetéssel a befektető magasabb kockázatot és költségeket vállal. A meghiúsult elszámolások száma a több tagállamra kiterjedő ügyletek esetében például magasabb, mint a belföldi ügyleteknél, és a több tagállamot érintő elszámolás költsége a belföldi áraknak akár a négyszerese is lehet. Ezek a biztonsági problémák többek között az alábbi tényezőkből fakadnak: · Az elszámolási ciklus hossza. A kereskedés és az elszámolás között eltelt időszak az Európai Unióban nem harmonizált, ami zavarokat okoz a több tagállamra kiterjedő értékpapírügyletek elszámolásánál; · Az értékpapírok egy kisebb, de jelentős része továbbra is papíralapú. Ezek elszámolására jóval hosszabb elszámolási ciklust követően kerül sor, növelve a befektetői kockázatot; · A meghiúsult elszámolásokra, amikor az ügylet elszámolása nem történik meg a tervezett időpontban, nem vonatkoznak az összes piacon érvényes, visszatartó erejű bírságok, ahol pedig léteznek ilyenek, az elszámolásokkal kapcsolatos fegyelmi intézkedések piaconként rendkívül eltérők; · Míg a fizetési és értékpapír-elszámolási rendszerekben az elszámolások véglegességéről szóló 98/26/EK irányelv[1] csökkenti az értékpapír-elszámolási rendszerben részt vevő tag ellen indított fizetésképtelenségi eljárás azon hatását, amely az egész rendszerben zavarokat okozhat, a rendszert érintő egyéb kockázatokkal vagy az azt üzemeltető központi értéktár alkalmazkodóképességével nem foglalkozik. Az elszámoláshoz kapcsolódó kiegészítő banki szolgáltatások nyújtásából eredően több központi értéktár további hitel- és likviditási kockázatoknak van kitéve; · Noha a központi értéktárak összekapcsolódásáról szóló megállapodásokat az európai elszámolási piacok megszilárdítása felé tett első lépésnek tekintik, azok az ilyen kapcsolatokra vonatkozó célzott prudenciális szabályok hiányában biztonsági problémákat vetnek fel. Ezenfelül fokozzák a központi értéktárak összekapcsoltságát, ami még indokoltabbá teszi közös prudenciális keret bevezetését. A hatékony egységes belső elszámolási piac hiánya szintén fontos problémák forrása. A kereskedés utáni piac létrejöttét Európában továbbra is jelentős akadályok gátolják, úgymint az értékpapír-kibocsátók központi értéktárakhoz való hozzáférésének korlátozása, az Európai Unión belül a központi értéktárakra vonatkozó eltérő nemzeti engedélyezési rendszerek és szabályok, valamint az egyes nemzeti központi értéktárak közötti korlátozott verseny. Ezen akadályok igen széttagolt piacot eredményeznek. Következésképpen az ügyletek több tagállamot érintő elszámolása feleslegesen bonyolult „holdingláncok” keretében történik, gyakran több központi értéktár és számos más közvetítő közreműködésével. Mindez kedvezőtlenül befolyásolja a hatékonyságot, illetve a több tagállamra kiterjedő ügyletekhez kapcsolódó kockázatokat. Fontos problémákról van szó, ugyanis Európában a szokásos értékpapír-eladástól/-vásárlástól kezdve a biztosítékátruházásokig egyre nő a több tagállamra kiterjedő ügyletek száma, a központi értéktárak pedig egyre összekapcsoltabbá válnak. A Target2 Securities (T2S) megjelenésével ezek a tendenciák várhatóan erősödni fognak. A T2S projektet az eurórendszer indította útjára, amelynek célja, hogy 2015-től kezdődően határok nélküli közös értékpapír-elszámolási platformot biztosítson Európában. Ez a rendeletjavaslat kitér ezekre a problémákra. Kötelezővé teszi valamennyi átruházható értékpapír könyvelési tételként történő feltüntetését és ezek rögzítését a központi értéktárban, mielőtt azokat szabályozott helyszíneken eladásra felkínálják. Unió-szerte harmonizálja az elszámolási időszakokat és az elszámolásokra vonatkozó fegyelmi szabályokat. A központi értéktárak műveleteinek és szolgáltatásainak kockázatait kezelő nemzetközi szabványokon alapuló közös szabályrendszert vezet be. Mivel a központi értéktárakra az Európai Unió egészében azonos lényegi szabályok vonatkoznak majd, az egységes engedélyezési követelményeknek és egy uniós útlevélnek köszönhetően lehetőség nyílik a jelenlegi hozzáférési akadályok felszámolására. A rendeletjavaslat tehát erősíteni fogja a rendszer biztonságát és megnyitja a központi értéktárak szolgáltatásainak piacát, ezáltal javítja az értékpapír-elszámolások hatékonyságát. A rendeletjavaslat a kereskedési helyszínek tekintetében a pénzügyi eszközök piacairól szóló 2004/39/EK irányelvvel (MiFID-irányelv)[2], a központi szerződő felek tekintetében pedig a származtatott ügyletekről szóló (EMIR) rendeletjavaslattal együtt és azokat kiegészítve alkotja az értékpapír-piaci infrastruktúrák szabályozási keretét. A kezdeményezés széles körű politikai támogatást élvez. Az ECOFIN Tanács 2008. december 2-i ülésén hangsúlyozta, hogy meg kell erősíteni a központi értéktárak által üzemeltetett értékpapír-elszámolási rendszerek biztonságát és hatékonyságát, és egyetértett abban, hogy uniós szabályozásra van szükség a kereskedés utáni szakaszt érintő jogi akadályok, többek között a központi értéktárakhoz való hozzáférést gátló akadályok megszüntetéséhez. A központi értéktárakra vonatkozó megfelelő szabványok szükségességét nemzetközi szinten is elismerik. A világ banki és értékpapír-piaci szabályozói (CPSS-IOSCO) már 2001-ben egy sor ajánlást fogadtak el az értékpapír-elszámolási rendszerekre vonatkozóan. Ezeket az európai szabályozók (KBER – Európai értékpapír-piaci szabályozók bizottsága (CESR)) 2009-ben nem kötelező erejű iránymutatások formájában fogadták el. 2010 októberében a Pénzügyi Stabilitási Tanács megismételte a megbízhatóbb alapvető piaci infrastruktúrákat szolgáló naprakész szabványok iránti felhívását és a meglévő szabványok felülvizsgálatát és javítását kérte. 2. Az érdekeltekkel folytatott konzultáció eredményei és hatásvizsgálatok Ez a kezdeményezés a főbb érdekelt felekkel, köztük értékpapír-piaci és banki szabályozókkal, az EKB-val és különböző piaci szereplőkkel folytatott széles körű és folyamatos párbeszéd és konzultáció eredménye. Figyelembe veszi a 2011. január 13. és március 1. között zajlott nyilvános konzultáció során kifejtett észrevételeket és a 2010 nyara óta az érdekelti csoportok széles körétől érkezett javaslatokat. Ezenfelül az Oxera Consulting vállalat megbízást kapott egy, a kereskedés utáni ágazatban érvényes költségekről és árakról szóló tanulmány készítésére. Az Oxera első jelentését 2009-ben, a másodikat 2011-ben nyújtotta be. E jelentések hasznos adatokkal szolgálnak az Európában a több tagállamra kiterjedő és a belföldi kereskedés utáni költségek között tapasztalható különbségekről. A szabályozás javítására irányuló politikájával összhangban a Bizottság hatásvizsgálatot végzett a szakpolitikai alternatívákról. A szakpolitikai lehetőségeket az európai központi értéktárak szolgáltatásaira vonatkozóan a biztonság, a hatékonyság és az egyenlő feltételek javításának fő célkitűzései mentén vizsgálták. A vizsgálat során a fenti célkitűzések elérésének eredményességét és a különböző szakpolitikai lehetőségek végrehajtásának költséghatékonyságát mérték fel. A hatásvizsgálatról szóló jelentés tervezetét 2011. március 16-án nyújtották be a Bizottság hatásvizsgálati testületéhez, majd felülvizsgálatot követően 2011. augusztus 8-án új tervezetet nyújtottak be. A jelentéstervezet a hatásvizsgálati testület észrevételeit követően számottevően javult, mivel megbízhatóbb adatokkal támasztotta alá a feltárt problémákat és részletesebb elemzést nyújtott az egyes szakpolitikai lehetőségekről, különösen az elszámolást kiegészítő banki szolgáltatások tekintetében, valamint megbecsülte, milyen előnyökkel és hatással járnak az egyes szakpolitikai lehetőségek a különböző érdekelti csoportokra nézve, és megbízhatóbb nyomonkövetési és értékelési keretet biztosított. 3. A javaslat jogi elemei 3.1. Jogalap A javaslat az Európai Unió működéséről szóló szerződés 114. cikkén alapul, amely ezen a területen a legmegfelelőbb jogalap. A javaslat elsődleges célja a biztonságos és hatékony értékpapír-elszámolások hiányának és ebből eredően a belső piac működése előtt álló – az értékpapír-elszámolást és az értékpapír-elszámolási rendszereket üzemeltető központi értéktárak tevékenységét szabályozó eltérő nemzeti szabályokból eredő – akadályoknak a kezelése azáltal, hogy az elszámolási ciklus és fegyelem egyes szempontjaira vonatkozó közös szabályokat, illetve a központi értéktárak alkalmazkodóképességét és az ezekhez való hozzáférést érintő közös prudenciális követelményeket ír elő. Ilyen közös szabályok és követelmények hiányában a nemzeti szinten hozott, valószínűleg eltérő intézkedéseknek közvetlen negatív hatásuk lesz az uniós elszámolási piacok biztonságára, hatékonyságára és versenyére. A rendelet a legmegfelelőbb eszköz annak biztosítására, hogy az elszámolási ciklus és fegyelem tekintetében valamennyi piaci szereplőre egységes és közvetlenül alkalmazandó kötelezettségek vonatkozzanak, valamint hogy a központi értéktáraknak az Unión belül egységes és közvetlenül alkalmazandó prudenciális szabályoknak kelljen eleget tenniük, amelyek erősítik alkalmazkodóképességüket, valamint a könyvelési rendszerek vezetésében és az elszámolási folyamatban betöltött központi szerepüket. Mivel a rendeletjavaslat fő célja több, a piaci szereplőkre közvetlenül alkalmazandó jogi kötelezettségnek – többek között a lényegében valamennyi átruházható értékpapírnak a központi értéktárban könyvelési tétel formájában történő feltüntetésének és szigorúbb elszámolási időkeretnek – a bevezetése, illetve mivel az értékpapír-elszámolási rendszerek üzemeltetéséért és az Unión belüli időszerű elszámolásokat biztosító intézkedések alkalmazásáért a központi értéktárak felelnek, elengedhetetlen, hogy a központi értéktárak mindenkor folyamatosan eleget tegyenek a javaslatban szereplő egységes és szigorú prudenciális követelményeknek. A javaslatban ezért – a piaci szereplők számára előírt jogi kötelezettségekből következően – a központi értéktárak engedélyezése és folyamatos felügyelete tekintetében egységes és közvetlenül alkalmazandó szabályokról kell rendelkezni. 3.2. Szubszidiaritás és arányosság Az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkének (3) bekezdésében foglalt szubszidiaritás elve szerint uniós szintű intézkedésre csak abban az esetben kerülhet sor, ha a kitűzött célokat a tagállamok önállóan nem tudják kielégítően megvalósítani, így azok a tervezett intézkedés terjedelme vagy hatása miatt az EU szintjén jobban megvalósíthatók. E javaslat alapvető célja, hogy az Unión belül biztonságosabbá és hatékonyabbá tegye az európai értékpapírpiacokat, ami összehangolt uniós fellépést kíván. Az uniós fellépést továbbá a központi értéktárak rendszerjellege és azok fokozott összekapcsoltsága is indokolja, különösen a T2S bevezetését követően. Ami a központi értéktárak engedélyezését és felügyeletét illeti, a rendeletjavaslat célja, hogy egyensúlyt teremtsen a nemzeti hatóságok hatáskörei és a többi illetékes hatóság érdekei között. Az Európai Értékpapír-piaci Hatóság (EÉPH) a központi bankok európai rendszerének (KBER) tagjaival rendszeresen konzultálva kulcsszerepet fog játszani a viták rendezésében, a nemzeti hatóságok közötti együttműködési megállapodások előmozdításában és a technikai standardok kidolgozásában. Egyes kérdéseket meglévő uniós jogszabályok már tárgyalnak. Az értékpapír-elszámolási rendszerek fogalmát például a fizetési és értékpapír-elszámolási rendszerekben az elszámolások véglegességéről szóló 98/26/EK irányelv[3] határozza meg, míg a 2004/39/EK irányelv (MiFID-irányelv) a piaci szereplők által szabadon választott értékpapír-elszámolási rendszerhez való bizonyos hozzáférési szabályokról rendelkezik. A rendeletjavaslat összhangban áll ezekkel az uniós jogszabályszövegekkel. A javaslat ezenfelül teljes körűen figyelembe veszi az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkének (4) bekezdésében előírt arányosság elvét, azaz azt, hogy az uniós fellépésnek az elérni kívánt cél megvalósítására alkalmasnak kell lennie, és nem lépheti túl az ahhoz szükséges mértéket. A rendeletjavaslat összeegyeztethető ezzel az elvvel, és megfelelő egyensúlyt teremt a kockán forgó közérdek és a javasolt intézkedések költséghatékonysága között. A javaslat teljes körűen figyelembe veszi a biztonság, a piaci hatékonyság és az érdekelteket terhelő költségek közötti egyensúly szükségességét. 3.3. A javaslat részletes magyarázata A rendeletjavaslat a következő két fő részből áll: az értékpapír-elszámolásokkal összefüggésben a piaci szereplőket érintő intézkedések (II. cím) és a kifejezetten a központi értéktárakra vonatkozó intézkedések (III., IV. és V. cím). A hatályra és a fogalommeghatározásokra vonatkozó (I. cím), illetve az átmeneti és záró rendelkezéseket tartalmazó (VI. cím) többi cím a javaslat mindkét részére alkalmazandó. 3.3.1. A javaslat hatálya (I. cím) A rendeletjavaslat valamennyi központi értéktárra alkalmazandó, de az engedélyezési és felügyeleti követelmények alól mentességet élveznek a KBER tagjai és más, hasonló szolgáltatásokat nyújtó nemzeti vagy állami szervek, úgymint az államadósság kezelésével megbízott vagy abban részt vevő tagállami nemzeti szervek, amelyek ellenkező esetben központi értéktárnak minősülnének. A központi értéktárakra vonatkozó követelmények mindazonáltal továbbra is teljes körűen alkalmazandók ezekre az intézményekre. A mentesség a IV. cím esetében is él, amely különbséget tesz az elszámoláshoz kapcsolódó kiegészítő banki szolgáltatások és a központi értéktárak egyéb szolgáltatásai között, mivel ezek az intézmények jellegükből adódóan biztosítanak ilyen kiegészítő szolgáltatásokat. Ami a pénzügyi eszközöket illeti, a javaslat a központi értéktárakra vonatkozó követelmények tekintetében valamennyi pénzügyi eszközre alkalmazandó, elsősorban azonban az értékpapír-elszámolásokról szóló II. cím alkalmazásában a 2004/39/EK irányelv (MiFID-irányelv) 4. cikke (1) bekezdésének 18. pontjában meghatározott átruházható értékpapírok (lényegében a részvények és a kötvények) tartoznak a hatálya alá. 3.3.2. Értékpapír-elszámolások (II. cím) A rendeletjavaslat fő célja az elszámolás biztonságának növelése. A II. cím három intézkedéscsoportot javasol e célkitűzés eléréséhez. Elsőként kötelezővé teszi az értékpapírok úgynevezett dematerializációját/immobilizációját, amely az értékpapírok könyvelési tétel formájában történő kibocsátása. Ennek az intézkedésnek a célja az elszámolás hatékonyságának fokozása, az elszámolási időszakok lerövidítésének előmozdítása és az értékpapír-kibocsátások integritásának biztosítása az értékpapír-állományok könnyebb összeegyeztetésének lehetővé tételével. A könyvelési tétel formájában létező értékpapírokat nem minden esetben szükséges a kereskedés vagy biztosítékként történő felajánlás előtt a központi értéktárban rögzíteni. Nyilvántartásba vételüket például a részvénykönyvek vezetői is elvégezhetik. Amennyiben azonban azokkal a 2004/39/EK irányelv (MiFID-irányelv) által szabályozott helyszíneken kereskednek, fel kell tüntetni őket a központi értéktárban ahhoz, hogy részesülhessenek a 98/26/EK irányelv által az értékpapír-elszámolási rendszerek számára biztosított védelemben, valamint hogy megkönnyítsék az egyrészről a nyilvántartott értékpapírok és másrészről a kereskedésben részt vevő értékpapírok egyeztetését. A rendeletjavaslat kellően hosszú, 2018. január 1-jéig tartó átmeneti időszakot ír elő, hogy lehetővé tegye az említett intézkedésnek való megfelelést az olyan tagállamban működő piaci szereplők számára, ahol még jelentős papíralapú értékpapír-állomány van. Másodsorban, a II. cím Unió-szerte harmonizálja az értékpapírügyletekre vonatkozó elszámolási időszakot. A legtöbb európai értékpapírügyletet az egyes piacoktól függően a kereskedés napját követő két vagy három napon belül elszámolják. Az elszámolási időszakot harmonizálni fogják és a kereskedés napját követő két napban határozzák meg, ennél rövidebb elszámolási időszak azonban megengedett. Harmadsorban, a II. cím az Európai Unió egész területén összehangolja az elszámolásokkal kapcsolatos fegyelmi intézkedéseket. Ezek az elszámolások elmulasztását megakadályozó előzetes, illetve a meghiúsult elszámolások kezelését célzó utólagos intézkedéseket foglalnak magukban. A fő cél a meghiúsult elszámolások számának csökkentése és az elszámolási fegyelem szintjét csökkentő verseny visszaszorítása, például az eltérő szankciórendszereket alkalmazó piacok között. A javasolt rendelkezések túlmutatnak a központi értéktárak szintjén, és céljuk, hogy az értékpapíroknak az elszámolás tervezett napján történő szállítását elmulasztó piaci szereplőket harmonizált „fedezeti vételi eljárásnak” vessék alá, amelyet – elszámolt ügylet esetében – egy központi szerződő fél hajthat végre vagy az más módon beilleszthető a kereskedési helyszínek saját szabályaiba. 3.3.3. Központi értéktárak (III. cím) A központi értéktárak engedélyezése és felügyelete (I. fejezet) A 98/26/EK irányelv az értékpapír-elszámolási rendszereket olyan alakszerű megállapodásokként határozza meg, amelyek lehetővé teszik értékpapírok különböző részt vevő felek közötti átruházását. Az irányelv ugyanakkor az ilyen rendszerek üzemeltetéséért felelős intézményekre nem tér ki. Az ilyen rendszerek egyre összetettebb jellegét és az elszámoláshoz kapcsolódó kockázatokat figyelembe véve elengedhetetlen, hogy az értékpapír-elszámolási rendszereket üzemeltető intézményeket közös prudenciális szabályok mentén jogilag meghatározzák, engedélyezzék és felügyeljék. A központi értéktár olyan, értékpapír-elszámolási rendszert üzemeltető jogi személy, amely legalább egy másfajta alapvető szolgáltatást („hitelesítési” vagy központi számlavezetési szolgáltatást) nyújt. Ezenfelül a központi értéktárak csak bizonyos, többnyire az alapvető szolgáltatásokhoz kapcsolódó „kiegészítő” szolgáltatásokat nyújthatnak. Ha az említett kiegészítő szolgáltatások adóügyi szolgáltatásokat foglalnak magukban, a központi értéktáraknak biztosítaniuk kell, hogy azok megfeleljenek az érintett tagállam adójogszabályainak. Forrásadó-mentességhez kapcsolódó eljárás esetén a központi értéktárnak be kell tartania minden olyan követelményt, amelyet a forrásadó hatálya alá tartozó kifizetés forrása szerinti tagállam előír a pénzügyi közvetítőknek, hogy engedélyezze azoknak a forrásadó levonását és forrásadó-mentesség igénylését a kifizetés tényleges jogosultja nevében. Ez mindenekelőtt magában foglalhatja a befektetői adatszolgáltatás kötelezettségét közvetlenül a forrás szerinti tagállamnak (így válik lehetővé a forrásadó-mentesség forrásnál történő igénylése), ugyanakkor a forrás szerinti tagállam továbbítja azokat a pénzügyi eszközök tényleges tulajdonosának tartózkodási helye szerinti tagállamnak. A központi értéktárakat a letelepedésük helye szerinti illetékes nemzeti hatóságoknak engedélyezniük és felügyelniük kell. Tekintettel azonban tevékenységeik egyre több tagállamra kiterjedő jellegére, adott esetben a központi értéktár által üzemeltetett értékpapír-elszámolási rendszer(ek)hez vagy a csoporthoz tartozó más jogalanyokhoz kapcsolódó hatóságokkal is konzultálni kell. A EÉPH fontos szerepet játszik majd az engedélyezési folyamat harmonizálását és a hatóságok közötti együttműködés biztosítását célzó technikai standardtervezetek kidolgozásában. A javaslat az engedélyezett központi értéktárak részére „útlevelet” biztosít, amely feljogosítja őket arra, hogy egy másik tagállamban történő közvetlen szolgáltatásnyújtás vagy ottani fióktelep létrehozása útján szolgáltatást nyújtsanak. Uniós hozzáférés csak az EÉPH által elismert harmadik országbeli központi értéktárak részére adható. Ilyen elismerés csak akkor lehetséges, ha a Bizottság meggyőződött arról, hogy a harmadik ország jogi és felügyeleti keretrendszere egyenértékű az uniós keretrendszerrel, és hogy a harmadik ország az uniós szabályozói és felügyeleti keretrendszer megfelelő tényleges elismeréséről rendelkezik; hogy a központi értéktárat az adott harmadik országban hatályos engedélyezésnek és felügyeletnek vetik alá; és hogy az EÉPH és a harmadik ország hatóságai között együttműködési megállapodás van érvényben. A központi értéktárakra vonatkozó követelmények és kollíziós szabályok (II. és III. fejezet) Mivel a központi értéktárak az értékpapírpiac szempontjából rendszerszintű jelentőséggel bírnak és kritikus szolgáltatásokat nyújtanak, működőképességük és a bennük részt vevők védelmének biztosítása érdekében azokat szigorú prudenciális szabályoknak kell alávetni. A központi értéktárakra vonatkozó követelmények a II. fejezetben több kategóriába szerveződnek: szervezeti követelmények (1. szakasz), üzletviteli szabályok (2. szakasz), a központi értéktárak szolgáltatásaira vonatkozó követelmények (3. szakasz), prudenciális követelmények (4. szakasz) és a központi értéktárak összekapcsolódására vonatkozó követelmények (5. szakasz). Az 1. szakasz kötelezővé teszi a központi értéktárak számára, hogy megbízható irányítási rendszerrel, tapasztalt és alkalmas felső vezetőkkel, igazgatósággal és részvényesekkel rendelkezzenek, és hogy minden értékpapír-elszámolási rendszer esetében állítsanak fel a kibocsátókat és a résztvevőket képviselő felhasználói bizottságokat. A szolgáltatások vagy tevékenységek kiszervezése nem érintheti a központi értéktár résztvevőkkel vagy kibocsátókkal szembeni felelősségét, illetve a különböző hatóságokat megillető felügyeleti és ellenőrzési hatáskörök gyakorlását. Fontos kivételnek minősülnek az állami szervekkel létrejött kiszervezési megállapodások, például az eurórendszer által üzemeltetett T2S projekt, amelyek esetében az illetékes hatóságok által elfogadott célzott keretrendszer irányadó. A 2. szakasz fontos követelményként előírja a központi értéktárak számára, hogy az értékpapír-elszámolási rendszerek tekintetében megkülönböztetésmentes, átlátható és szigorúan kockázatalapú részvételi kritériumokat alkalmazzanak. Ezeket a követelményeket megerősítik a IV. fejezetben szereplő, hozzáférésre vonatkozó rendelkezések. A IV. fejezet ezenfelül fontos átláthatósági elveket vezet be az árak nyilvánosságra hozatala, valamint a nyújtott szolgáltatások költségeinek és az azokból származó bevételeknek az illetékes hatóságokkal történő közlése tekintetében. A 3. szakasz a központi értéktárak szolgáltatásaira vonatkozó követelményekről szóló 34. cikkben elismeri, milyen fontos szerepet játszanak a központi értéktárak az értékpapír-kibocsátás integritásának biztosításában, és a számlák napközbeni egyeztetésére vonatkozó kötelezettségeket tartalmaz. Ami a számláknak a résztvevők eszközeinek védelmét célzó elkülönítését illeti, a javaslat túllép a 2004/39/EK irányelvben (MiFID-irányelv) szereplő követelményeken, és előírja a központi értéktárak számára, hogy valamennyi résztvevő számláit különítsék el a többi résztvevő számláitól és tegyék lehetővé a résztvevők számára saját ügyfeleik számláinak elkülönítését. A készpénzzel történő teljesítés tekintetében a javaslat kötelezi a központi értéktárakat, hogy amikor ez lehetséges és megvalósítható, központi banki számlákon számoljanak el. Lehetőség van kereskedelmi banki számlán történő elszámolásra is, azonban néhány jelenlegi gyakorlattal ellentétben azt elszámoló ügynökként eljáró külön hitelintézetnek kell végeznie. A 4. szakaszban szereplő, magukra a központi értéktárakra vonatkozó prudenciális követelmények a működési kockázat csökkentését célzó fontos rendelkezéseket foglalnak magukban. Mivel a központi értéktárak számára nem engedélyeznék, hogy közvetlenül banki jellegű szolgáltatásokat nyújtsanak, elsősorban működési kockázatokkal néznek szembe. Ezek a rendelkezések megfelelő intézkedéseket írnak elő a műveletek, köztük az elszámolások folyamatosságának biztosítása érdekében. A működési kiadásokra hivatkozva egyúttal tőkekövetelményeket is meghatároznak – a központi értéktáraknak legalább hathavi működési költség fedezésére elegendő tőkével, felhalmozott eredménnyel és tartalékkal kell rendelkezniük. Mivel a központi értéktárak egyre inkább összekapcsolódnak és a folyamat a T2S közeledő bevezetésével várhatóan felgyorsul, a 45. cikk jelentős prudenciális követelményeket ír elő az összekapcsolt központi értéktárak számára, ideértve az elszámolások véglegességére vonatkozó azonos szabályok meghatározását. A III. fejezet célja az értékpapírügyletekkel összefüggő jogbiztonság megerősítése azáltal, hogy javaslatot tesz a központi értéktár birtokában lévő értékpapírok tulajdonjogát érintő kollíziós szabályokra. Hozzáférés a központi értéktárakhoz (IV. fejezet) A központi értéktárak által nyújtott szolgáltatások piacának megnyitása és a hozzáférési akadályok felszámolása a kezdeményezés egyik célkitűzése. A IV. fejezet a hozzáférés három típusát szabályozza: a) a kibocsátók és a központi értéktárak között, b) a központi értéktárak között, és c) a központi értéktárak és egyéb piaci infrastruktúrák között. A kibocsátóknak számos tagállamban törvényi kötelessége bizonyos típusú értékpapírok, többnyire részvények kibocsátása a nemzeti központi értéktárban. A 47. cikk értelmében a kibocsátók bármely engedélyezett uniós központi értéktárban nyilvántartásba vetethetik értékpapírjaikat, és jogukban áll egy másik tagállam jogának hatálya alá tartozó értékpapírokkal kapcsolatos szolgáltatásokat nyújtani. Annak elismerésével, hogy ez a jog nem sérti azt a társasági jogot, amelynek hatálya alá az adott értékpapírok tartoznak, a nemzeti sajátosságok tiszteletben tartása is megvalósul. A 2. és 3. szakasz a hozzáférés elveit határozza meg. A központi értéktárat fel kell jogosítani arra, hogy megkülönböztetésmentes és kockázatalapú elvek szerint részt vehessen egy másik központi értéktár értékpapír-elszámolási rendszerében. A központi értéktár számára ezenfelül ugyanezen elvek alapján engedélyezni kell, hogy egy másik központi értéktártól egyedi feladatkörök ellátását kérje, amelynek díjazása „költség plusz” alapon történik. Hasonlóképpen a központi értéktárat fel kell jogosítani arra, hogy a tranzakciókra vonatkozó adatokat fogadjon a központi szerződő felektől és a kereskedési helyszínektől, ezen infrastruktúrák részére pedig hozzáférést kell biztosítani a központi értéktárak által üzemeltetett értékpapír-elszámolási rendszerekhez. Az érintett illetékes hatóságok közötti viták vitarendezés céljából az EÉPH elé utalhatók. 3.3.4. Elszámoló ügynökként eljáró, kijelölt hitelintézetek (IV. cím) A fentiekkel összhangban, amikor a központi banki elszámolás nem lehetséges vagy nem megvalósítható, a központi értéktárak kereskedelmi banki számlán történő elszámolást kínálhatnak résztvevőiknek. Helyénvaló azonban, hogy az elszámoláshoz kapcsolódó kiegészítő banki szolgáltatásokat ne maguk a központi értéktárak nyújtsák, hanem az illetékes hatóságok felhatalmazása alapján elszámoló ügynökként eljáró hitelintézetet jelöljenek ki, amely pénzforgalmi számlát nyit és az elszámolást elősegítő hiteleszközöket kínál, kivéve, ha az illetékes hatóságok a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján megállapítják, hogy egyetlen hitelintézet esetén nem kellően mérsékelt a hitelkoncentrációnak és likviditási kockázatnak való kitettség. A központi értéktárak és az elszámoló ügynökök ilyen különválasztása fontos intézkedés a központi értéktárak biztonságának szavatolása és javítása szempontjából. Az elszámoláshoz kapcsolódó kiegészítő banki szolgáltatások növelik a központi értéktárakat érintő kockázatokat, és ezért annak a valószínűségét, hogy a központi értéktár nem teljesít vagy súlyos stresszhatás éri. Miközben a banki szolgáltatásokat egyes központi értéktárak általában napközbeni formában nyújtják és ezek kizárólag az elszámoláshoz kapcsolódó kiegészítő szolgáltatásokra korlátozódnak, az érintett összegek meglehetősen nagyok és az ilyen központi értéktárak nemteljesítése kedvezőtlenül befolyásolná az értékpapír- és fizetési piacokat. Az a követelmény, hogy a banki szolgáltatásokat a központi értéktár alaptevékenységeit nyújtó jogalanytól eltérő intézmény nyújtsa, megakadályozza, hogy a banki szolgáltatásokat érintő kockázatok átterjedjenek a központi értéktár alaptevékenységeinek biztosítására, különösen a banki szolgáltatásokból eredő fizetésképtelenség vagy súlyos stressz esetén. E követelménynek köszönhetően továbbá a központi értéktáraknak és a hatóságoknak több lehetőségük lesz arra, hogy megfelelő megoldást találjanak a banki szolgáltatásokat nyújtó elszámoló ügynök nemteljesítése esetén. Az intézkedéssel kapcsolatos főbb költségek a jelenleg banki szolgáltatásokat is kínáló központi értéktárak számára a banki szolgáltatásokat nyújtó önálló jogalany létrehozásával járó jogi költségek, míg a jövőben ilyen szolgáltatásokat nyújtani kívánó központi értéktárak esetében az önálló jogalany létrehozása nem jelent számottevő többletköltséget. A banki szolgáltatások elkülönítésére nincs olyan kevésbé szigorú alternatíva, amely teljesen kiküszöbölné azt a veszélyt, hogy a banki szolgáltatásokból eredő kockázatok átterjedhetnek az alapvető központi értéktári szolgáltatásokra. Annak biztosításához, hogy a központi értéktári és banki szolgáltatások ugyanazon vállalkozáscsoporton belül történő nyújtása hatékony legyen, indokolt, hogy a banki szolgáltatások különálló hitelintézet általi nyújtására vonatkozó követelmény ne zárja ki annak a lehetőségét, hogy a szóban forgó hitelintézet ugyanahhoz a vállalkozáscsoporthoz tartozzon, mint a központi értéktár. Azonban ha a központi értéktári és banki szolgáltatásokat azonos vállalkozáscsoporton belül nyújtják, a banki szolgáltatásokat nyújtó hitelintézet tevékenységének az elszámolást kiegészítő banki szolgáltatások nyújtására kell korlátozódnia. Az utóbbi korlátozás célja a hitelintézet csoporton belüli jelenlétével összefüggő, a csoport egészére vonatkozó kockázati profil csökkentése. Az illetékes hatóságnak adott esetben tudnia kell bizonyítani, hogy az ugyanazon jogalany által nyújtott központi értéktári és banki szolgáltatás esetén nem merül fel rendszerszintű kockázat. Ilyen esetben indokolással ellátott kérelmet lehetne benyújtani az Európai Bizottságnak, amely engedélyezheti az eltérést. Mindenesetre a hitelintézeti engedéllyel rendelkező központi értéktár tevékenységének az elszámolást kiegészítő banki szolgáltatásokra kell korlátozódnia. Az elszámoló ügynökként eljáró hitelintézetet a hitelintézetek tevékenységének megkezdéséről és folytatásáról szóló 2006/48/EK irányelv értelmében[4] engedélyezni kell. Mivel azonban a központi értéktárak által üzemeltetett értékpapír-elszámolási rendszereket a lehető legteljesebb mértékben óvni kell az elszámoló ügynökök által okozott lehetséges kockázatokkal szemben, az ilyen ügynököknek további követelményeknek is eleget kell tenniük, vállalva, hogy valamennyi általuk kiszolgált értékpapír-elszámolási rendszer tekintetében csökkentik a hitel- és likviditási kockázatokat. Tekintettel arra, hogy a 2006/48/EK irányelv nem tér ki kifejezetten az elszámoláshoz kapcsolódó kiegészítő banki szolgáltatások nyújtásából eredő napközbeni hitel- és likviditási kockázatokra, a hitelintézetek számára emellett szigorúbb egyedi hitel- és likviditásikockázat-csökkentést célzó követelményeket kell előírni, amelyeket minden olyan értékpapír-elszámolási rendszerre alkalmazni kell, amelyek esetében a hitelintézetek elszámoló ügynökként járnak el. Az elszámoló ügynököket érintő javasolt követelményeket a Fizetési és Elszámolási Rendszerek Bizottságának (CPSS) és az Értékpapír-felügyeletek Nemzetközi Szervezetének (IOSCO) pénzpiaci infrastruktúrákra vonatkozó nemzetközi standardjai, valamint a hatályos piaci gyakorlatok alapján fogalmazták meg. Ide értendő a hitelkockázati kitettségekre való teljes körű biztosítéknyújtás, a napközbeni fizetőképesség nyomon követése a két legnagyobb résztvevő nemteljesítéséből fakadó likviditási kockázatra is figyelemmel, valamint a likviditást biztosító felekre vonatkozó koncentrációs határértékek. 3.3.5. Szankciók (V. cím) A pénzügyi szolgáltatások ágazatában a szankciórendszerek megerősítéséről szóló bizottsági közleményben[5] sor került a szankcionálási hatáskörök és azok gyakorlati alkalmazásának felülvizsgálatára, amelynek célja az volt, hogy előmozdítsa a szankcióknak a felügyeleti tevékenységek skáláját átfogó konvergenciáját. A hatályos nemzeti rendszerek áttekintéséből például kiderült, hogy a pénzbeli szankciók szintje tagállamonként jelentősen eltér, hogy egyes illetékes hatóságok nem rendelkeznek bizonyos fontos szankcionálási hatáskörökkel, és hogy egyes illetékes hatóságok nem tudják szankcióval sújtani a természetes és jogi személyeket. Ennélfogva a Bizottság most azt javasolja, hogy a tagállamok gondoskodjanak arról, hogy a rendelet megsértése esetén megfelelő közigazgatási szankciókat és intézkedéseket lehessen alkalmazni. E célból az illetékes hatóságok számára biztosítani kell a közigazgatási szankciók és intézkedések minimális körét, ideértve az engedély visszavonását, a nyilvános figyelmeztetést, a vezetők elbocsátását, a rendelet megsértéséből származó nyereség visszakövetelését, ha megállapítható ilyen jogsértés, és a közigazgatási bírságokat. A közigazgatási bírságok legmagasabb összege nem lehet alacsonyabb a rendeletben előírt szintnél – ez a jogi személy éves forgalmának 10 %-a vagy 5 millió EUR vagy a természetes személy éves jövedelmének 10 %-a. A szankciók típusának és mértékének meghatározásakor az illetékes hatóságnak figyelembe kell vennie a rendeletben előírt különböző kritériumokat, ideértve a felelős személy méretét és pénzügyi erejét, a jogsértés hatását és a felelős személy együttműködő magatartását. A rendeletjavaslat nem tiltja, hogy az egyes tagállamok ennél magasabb szinteket írjanak elő. 3.3.6. Az EUMSZ 290. és 291. cikkének való megfelelés A Bizottság 2009. szeptember 23-án az EBH, az EBFH és az EÉPH létrehozásáról szóló rendeletjavaslatokat fogadott el. Ezzel kapcsolatban a Bizottság emlékeztetni kíván az európai felügyeleti hatóságokat létrehozó rendeletek elfogadásakor az EUMSZ 290. és 291. cikkével összefüggésben tett nyilatkozatokra, amelyek szerint: „A szabályozási standardok elfogadására vonatkozó eljárások tekintetében a Bizottság hangsúlyozza a pénzügyi szolgáltatási ágazatnak a Lámfalussy-rendszerből eredő egyedi jellegét, amelyet az EUMSZ-hez csatolt 39. nyilatkozat is kifejezetten elismer. A Bizottság azonban súlyos kétségeinek ad hangot azzal kapcsolatban, hogy a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok és a végrehajtási intézkedések elfogadásakor betöltött szerepének a korlátozása összhangban van-e az EUMSZ 290. és 291. cikkével.” 4. Költségvetési vonzatok A javaslat érinti az EÉPH-hoz rendelt feladatokhoz kapcsolódó európai uniós költségvetést, a javaslathoz csatolt pénzügyi kimutatás szerint. 2012/0029 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE az Európai Unión belüli értékpapír-elszámolás javításáról és a központi értéktárakról, valamint a 98/26/EK irányelv módosításáról (EGT-vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 114. cikkére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamentek számára való megküldését követően, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[6], tekintettel az Európai Központi Bank véleményére[7], rendes jogalkotási eljárás keretében mivel: (1) A központi értéktárak a központi szerződő felekkel együtt jelentősen hozzájárulnak a pénzügyi piacok védelmét biztosító, kereskedés utáni infrastruktúrák fenntartásához, és kellő bizalmat teremtenek a piaci szereplők körében abban a tekintetben, hogy az értékpapírügyleteket még a rendkívül stresszes időszakokban is megfelelően és időben hajtják végre. (2) Mivel az elszámolási folyamat végén helyezkednek el, a központi értéktárak által üzemeltetett értékpapír-elszámolási rendszerek rendszerszintű jelentőséggel bírnak az értékpapír-piacok működése szempontjából. Mivel azon értékpapírállomány-lánc végén találhatók, amelyen keresztül a résztvevők jelentést tesznek a befektetők értékpapír-állományairól, a központi értéktárak által üzemeltetett értékpapír-elszámolási rendszerek egyúttal a kibocsátás integritása ellenőrzésének nélkülözhetetlen eszközei, amelyek jelentős szerepet játszanak a befektetői bizalom fenntartásában. A központi értéktárak által üzemeltetett értékpapír-elszámolási rendszerek továbbá szorosan közreműködnek a monetáris politikai műveletekhez nyújtott fedezeti biztosításban, valamint a hitelintézetek közötti biztosítéknyújtási folyamatban, ezért a fedezeti piacok fontos szereplői. (3) Míg a fizetési és értékpapír-elszámolási rendszerekben az elszámolások véglegességéről szóló, 1998. május 19-i 98/26/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[8] csökkentette az értékpapír-elszámolási rendszerben részt vevő tag ellen indított fizetésképtelenségi eljárás azon hatását, amely az egész rendszerben zavarokat okozhat, az értékpapír-elszámolási rendszereket érintő egyéb kockázatok, illetve az ezeket üzemeltető központi értéktárak fizetésképtelensége vagy működési zavara jelentette kockázatok kezelésére is szükség van. Az elszámoláshoz kapcsolódó kiegészítő banki szolgáltatások nyújtásából eredően több központi értéktár további hitel- és likviditási kockázatoknak van kitéve. (4) A több tagállamot érintő elszámolásoknak a központi értéktárak közötti összekapcsolódási megállapodások következtében egyre növekvő száma – közös prudenciális szabályok hiányában – kérdésessé teszi, hogy a központi értéktárak mennyire lennének ellenállók a más tagállamok központi értéktárai által tapasztalt kockázatok átgyűrűző hatásával szemben. Továbbá, a több tagállamot érintő elszámolások számának gyarapodása ellenére az uniós elszámolási piac továbbra is széttagolt, és a több tagállamot érintő elszámolás az elszámolást szabályozó nemzeti előírások és a központi értéktárak tevékenységének különbségei, valamint a központi értéktárak közötti korlátozott verseny miatt költségesebb. Ez a széttagoltság akadályozza, valamint kockázatosabbá és költségesebbé teszi a több tagállamot érintő elszámolást. A piaci szereplőkre vonatkozó azonos kötelezettségek és a központi értéktárakra vonatkozó közös prudenciális szabályok hiányában a nemzeti szinten hozott, valószínűleg eltérő intézkedések az uniós elszámolási piacokon közvetlen káros hatást gyakorolnak a biztonságra, a hatékonyságra és a versenyre. Ezeket a belső piac működése előtt álló jelentős akadályokat fel kell számolni és kerülni kell a verseny torzulását, valamint meg kell előzni az ilyen akadályok és torzulások jövőbeli kialakulását. Ebből következően e rendelet megfelelő jogalapja az Európai Unió működéséről szóló szerződésnek az Európai Unió Bírósága állandó ítélkezési gyakorlata szerint értelmezett 114. cikke. (5) Rendeletben rögzített egységes szabályok megállapítására van szükség, amelyeket az elszámolási ciklus és fegyelem bizonyos szempontjait illetően a piaci szereplőknek be kell tartaniuk, valamint meg kell határozni az értékpapír-elszámolási rendszereket üzemeltető központi értéktárakra vonatkozó közös követelményeket. A rendeletben foglalt közvetlenül alkalmazandó szabályok gondoskodnak majd arról, hogy valamennyi piaci szereplőre és központi értéktárra azonos, közvetlenül alkalmazandó kötelezettségek és szabályok vonatkozzanak. A rendeletnek az irányelv átültetéséből fakadó eltérő nemzeti szabályok megelőzése révén javítania kell az uniós elszámolás biztonságát és hatékonyságát. A rendeletnek csökkentenie kell a szabályozásnak a piaci szereplők és a központi értéktárak által tapasztalt, a nemzeti szabályok közötti eltérésekből eredő bonyolultságát, és lehetővé kell tennie a központi értéktárak számára több tagállamra kiterjedő szolgáltatások nyújtását anélkül, hogy meg kellene felelniük a többek között a központi értéktárak engedélyezésével, felügyeletével, szervezésével vagy kockázataival kapcsolatos eltérő nemzeti követelményeknek. A központi értéktárak számára azonos követelményeket előíró rendeletnek ezen túlmenően a versenytorzulások kiküszöbölését is elő kell segítenie. (6) A Pénzügyi Stabilitási Tanács 2010. október 20-án[9] megbízhatóbb alapvető piaci infrastruktúrákat szorgalmazott és a meglévő standardok felülvizsgálatát és javítását kérte. A Nemzetközi Fizetések Bankjának (Bank of International Settlements – BIS) fizetési és elszámolási rendszerekkel foglalkozó bizottsága (CPSS) és az Értékpapír-felügyeletek Nemzetközi Szervezete (IOSCO) jelenleg véglegesíti a globális standardtervezeteket. Ezek a BIS 2001. évi ajánlásait hivatottak felváltani, amelyeket 2009-ben a Központi Bankok Európai Rendszere (KBER) és az európai értékpapír-piaci szabályozók bizottsága (CESR) nem kötelező erejű európai szintű iránymutatások formájában fogadott el. (7) A Tanács 2008. december 2-i következtetéseiben[10] hangsúlyozta, hogy meg kell erősíteni az értékpapír-elszámolási rendszerek biztonságát és rendezettségét, és meg kell szüntetni az Unióban a kereskedés utáni szakaszt érintő jogi akadályokat. (8) A KBER egyik alapvető feladata a fizetési rendszerek zavartalan működésének előmozdítása. E tekintetben a KBER tagjai a hatékony és rendezett elszámolási és fizetési rendszerek biztosítása révén ellenőrzést gyakorolnak. A KBER tagjai gyakran az értékpapírügyletek pénzlábának elszámoló ügynökeként járnak el. Emellett a központi értéktárak fontos ügyfelei is, amelyek sok esetben a monetáris politikai műveletek fedezeti biztosításáért felelnek. A KBER tagjait konzultáció révén szorosan be kell vonni a központi értéktárak engedélyezésébe és felügyeletébe, a harmadik országbeli központi értéktárak elismerésébe és a központi értéktárak közötti összekapcsolódások jóváhagyásába. Ezenfelül konzultáció keretében szervesen közre kell működniük a szabályozás- és végrehajtás-technikai standardok, valamint az iránymutatások és ajánlások meghatározásában. E rendelet rendelkezései nem érinthetik az Európai Központi Bank (EKB) és a nemzeti központi bankok azon feladatát, hogy biztosítsák az Unión belül és más országokban üzemeltetett klíring- és fizetési rendszerek hatékonyságát és megfelelő működését. (9) A tagállamok központi bankjai és az egyes tagállamokban hasonló feladatokat ellátó más szervek, például az államadósság kezelésével megbízott vagy abban részt vevő tagállami nemzeti szervek maguk is több olyan szolgáltatást nyújthatnak, amelyek alapján központi értéktárnak minősülnének. Ezeket az intézményeket mentesíteni kell az engedélyezési és felügyeleti követelmények alól, a központi értéktárakra vonatkozó prudenciális követelményeknek azonban továbbra is maradéktalanul eleget kell tenniük. Mivel a központi bankok az elszámolás során elszámoló ügynökként járnak el, azokat egyúttal az e rendelet IV. címében felsorolt követelmények alól is mentesíteni kell. (10) Ellenkező rendelkezés hiányában ez a rendelet a központi értéktárak valamennyi pénzügyi eszközét és tevékenységét érintő ügyletek elszámolására alkalmazandó. E rendelet továbbá nem érinti az egyes pénzügyi eszközökre vonatkozó egyéb uniós jogszabályokat, úgymint az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. október 13-i 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet[11] és az ezen irányelvvel összhangban elfogadott intézkedéseket. (11) Az értékpapírok könyvelési tétel formájában történő rögzítése fontos lépés az elszámolás hatékonyságának fokozása és az értékpapír-kibocsátás integritásának biztosítása felé, különösen az egyre összetettebb állománykezelési és átruházási módszerekkel összefüggésben. Biztonsági okokból ez a rendelet valamennyi átruházható értékpapír esetében előírja a könyvelési tétel formájában történő rögzítést. A rendelet nem ír elő meghatározott módszert a könyvelési tételként történő kezdeti rögzítésre vonatkozóan, amely történhet összevont címletű értékpapírok kibocsátása révén történő immobilizáció vagy azonnali dematerializáció formájában is. Nem írja elő továbbá, hogy mely típusú intézmény végezheti el a kibocsátott értékpapírok könyvelési tételként történő rögzítését, és több szereplő, többek között részvénykönyvek vezetői számára is engedélyezi e feladat végrehajtását. Amikor azonban ezekkel az értékpapírokkal a pénzügyi eszközök piacairól, a 85/611/EGK és a 93/6/EGK tanácsi irányelv, és a 2000/12/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról, valamint a 93/22/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 21-i 2004/39/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[12] által szabályozott kereskedési helyszíneken kereskednek vagy azokat a pénzügyi biztosítékokról szóló megállapodásokról szóló, 2002. június 6-i 2002/47/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[13] feltételei szerint biztosítékként kínálják, ezeket az értékpapírokat többek között az értékpapír-elszámolási rendszerben történő elszámolásuk biztosítása érdekében be kell vezetni egy központi értéktár könyvelési rendszerébe. (12) Az elszámolás biztonságának szavatolása érdekében az értékpapír-elszámolási rendszer bizonyos pénzügyi eszközökkel, azaz átruházható értékpapírokkal, pénzpiaci eszközökkel, kollektív befektetési vállalkozások befektetési jegyeivel és kibocsátási egységekkel kereskedő tagjainak az elszámolás tervezett napján ki kell egyenlíteniük tartozásukat. (13) Az átruházható értékpapírokat érintő ügyletek esetében a hosszabb elszámolási időszak bizonytalanságot és fokozott kockázatot teremt az értékpapír-elszámolási rendszerek résztvevői számára. Az eltérő tagállami elszámolási időszakok hátráltatják az egyeztetést és a kibocsátók, a befektetők és a közvetítők számára egyaránt hibaforrást jelentenek. Ezért indokolt közös elszámolási időszakot meghatározni, amely megkönnyíti az elszámolás tervezett időpontjának megállapítását és elősegíti az elszámolási fegyelemmel kapcsolatos intézkedések végrehajtását. A 2004/39/EK irányelv által szabályozott kereskedési helyszíneken folyó kereskedésbe bevont átruházható értékpapírokat érintő ügyletek elszámolásának tervezett időpontja legkésőbb a kereskedés napját követő második üzleti nap lehet. (14) A központi értéktáraknak és egyéb piaci infrastruktúráknak intézkedéseket kell hozniuk az elszámolás meghiúsulásának megelőzésére és kezelésére. Lényeges, hogy ezeket a szabályokat Unió-szerte egységesen és közvetlenül alkalmazzák. A központi értéktárakat és más piaci infrastruktúrákat különösen kötelezni kell olyan eljárások bevezetésére, amelyek lehetővé teszik, hogy megfelelő intézkedésekkel felfüggesszék azt a tagot, amely miatt az elszámolás rendszeresen meghiúsul, és személyazonosságát nyilvánosságra hozzák, feltéve, hogy az érintett tag az ilyen határozat meghozatala előtt benyújthatja észrevételeit. (15) Az elszámolás meghiúsulásának egyik leghatékonyabb kezelési módja, ha a nemteljesítő résztvevőt fedezeti vételre kötelezik, amelynek keretében az elszámolás tervezett időpontját követően a szállítandó értékpapírokat a piacon meg kell vásárolni és átadni a fogadó résztvevőnek. Ennek a rendeletnek egységes szabályokat kell előírnia az átruházható értékpapírokat, a pénzpiaci eszközöket, a kollektív befektetési vállalkozások befektetési jegyeit és a kibocsátási egységeket érintő fedezeti vételi ügylet bizonyos szempontjai, azaz az ütemezés, a felmondási idő, az árképzés és a szankciók tekintetében. (16) Mivel e rendelet fő célja, hogy a piaci szereplőkre közvetlenül alkalmazandó jogi kötelezettségeket vezessen be, többek között arra vonatkozóan, hogy amennyiben az átruházható értékpapírokkal a 2004/39/EK irányelv által szabályozott kereskedési helyszíneken kereskednek vagy azokat a 2002/47/EK irányelv feltételei szerint biztosítékként kínálják, az ilyen értékpapírokat könyvelési tétel formájában fel kell tüntetni egy központi értéktárban, illetve hogy kötelezettségeiket legkésőbb a kereskedés napját követő második üzleti napon teljesíteniük kell, és mivel az értékpapír-elszámolási rendszerek üzemeltetéséért és az Unión belüli időszerű elszámolásokat biztosító intézkedések alkalmazásáért a központi értéktárak felelnek, feltétlenül gondoskodni kell arról, hogy a központi értéktárak biztonságosak és megbízhatóak legyenek és folyamatosan eleget tegyenek az e rendeletben meghatározott szigorú szervezeti, üzletviteli és prudenciális követelményeknek. A központi értéktárak engedélyezésével és folyamatos felügyeletével kapcsolatos egységes és közvetlenül alkalmazandó szabályok tehát fontos velejárói az e rendelet által a piaci szereplők számára előírt jogi kötelezettségeknek, és azokkal szoros összefüggésben állnak. Ennélfogva a központi értéktárak engedélyezésével és folyamatos felügyeletével kapcsolatos szabályokról és a piaci szereplők számára előírt jogi kötelezettségekről egyazon jogi aktusban kell rendelkezni. (17) Tekintettel arra, hogy a központi értéktárakra vonatkozóan közös követelményeket kell megállapítani, illetve a több tagállamot érintő elszámolás előtt álló akadályok leküzdése érdekében az engedéllyel rendelkező központi értéktárak számára lehetővé kell tenni, hogy az Unió területén fióktelep létrehozása vagy közvetlen szolgáltatásnyújtás útján szabadon nyújthassák szolgáltatásaikat. (18) A határok nélküli uniós elszámolási piacon meg kell határozni az e rendelet alkalmazásában részt vevő különböző hatóságok hatásköreit. A tagállamoknak külön ki kell jelölniük az e rendelet alkalmazásáért felelős illetékes hatóságokat, amelyeket fel kell ruházni a feladataik ellátásához szükséges felügyeleti és vizsgálati jogkörökkel. A központi értéktárak engedélyezéséért és felügyeletéért a letelepedés helye szerinti illetékes hatóságnak kell felelnie, amely alkalmas arra – és erre fel is kell hatalmazni –, hogy megvizsgálja a központi értéktárak napi működését, rendszeres felülvizsgálatot végezzen és szükség esetén megtegye a megfelelő intézkedéseket. Az említett hatóságnak ugyanakkor a lehető legkorábbi szakaszban konzultálnia kell és együtt kell működnie más érintett hatóságokkal, többek között a központi értéktár által üzemeltetett egyes értékpapír-elszámolási rendszerek ellenőrzéséért felelős hatóságokkal és adott esetben az egyes értékpapír-elszámolási rendszerek elszámoló ügynökeként eljáró érintett központi bankokkal, illetve szintén adott esetben a csoporthoz tartozó más jogalanyok illetékes hatóságaival. Ez az együttműködés egyúttal azt is jelenti, hogy a központi értéktár vagy résztvevői letelepedési helye szerinti valamely tagállam pénzügyi rendszerének likviditását és stabilitását érintő válsághelyzetről haladéktalanul tájékoztatni kell az érintett hatóságokat. Amennyiben a központi értéktár – fióktelep létrehozása vagy közvetlen szolgáltatásnyújtás révén – a letelepedés helyétől eltérő tagállamban nyújtja szolgáltatásait, az adott központi értéktár felügyeletéért elsősorban a letelepedés helye szerinti illetékes hatóság felel. (19) A központi értéktár meghatározásának megfelelő bármely jogi személy kizárólag az illetékes nemzeti hatóságok előzetes engedélyével kezdheti meg tevékenységét. Több különböző üzleti modellt is figyelembe véve a központi értéktárakat azok bizonyos alapvető szolgáltatásaira hivatkozva kell meghatározni, amelyekbe beletartozik az értékpapír-elszámolási rendszer üzemeltetését magában foglaló elszámolás, a hitelesítési szolgáltatások, valamint a központi értékpapírszámla-vezetési szolgáltatások. A központi értéktárnak legalább egy értékpapír-elszámolási rendszert kell üzemeltetnie és egy további alapvető szolgáltatást kell nyújtania. Ki kell tehát zárni a meghatározás alkalmazási köréből az értékpapír-elszámolási rendszert nem üzemeltető jogalanyokat, azaz a részvénykönyvek vezetőit vagy a 2003/87/EK irányelv értelmében létrehozott nyilvántartási rendszerért felelős állami hatóságokat és szerveket. A központi értéktárak csak e feladatok együttes ellátása révén tölthetik be szerepüket az értékpapír-elszámolás területén, és csak így biztosíthatják az értékpapír-kibocsátások integritását. (20) Elkerülendő, hogy a központi értéktárak az e rendelet értelmében engedélyköteles tevékenységektől eltérő kockázatos tevékenységet végezzenek, az engedéllyel rendelkező központi értéktárak tevékenységét az engedélyükben foglalt szolgáltatások nyújtására kell korlátozni, és – a hasonló szolgáltatásokat nyújtó intézmények kivételével – más intézményben nem rendelkezhetnek a Szerződés 54. cikke (3) bekezdésének g) pontja alapján meghatározott jogi formájú társaságok éves beszámolójáról szóló, 1978. július 25-i 78/660/EGK negyedik tanácsi irányelv[14] szerinti részesedéssel, illetve e más intézmény szavazati jogai vagy tőkéje 20 %-ának vagy nagyobb részének közvetlen vagy közvetett tulajdonjogával. (21) Az értékpapír-elszámolási rendszerek biztonságos működésének szavatolása érdekében azokat kizárólag az e rendeletben foglalt szabályoknak megfelelő központi értéktárak vagy központi bankok üzemeltethetik. (22) A tagállami adójogszabályok egyedi követelményeinek sérelme nélkül a központi értéktárakat fel kell hatalmazni az alaptevékenységeikhez kapcsolódó olyan kiegészítő szolgáltatások nyújtására, amelyek javítják az értékpapírpiacok biztonságát, hatékonyságát és átláthatóságát. Amennyiben az említett szolgáltatások nyújtása forrásadóval kapcsolatos eljárásokra vonatkozik, azt az érintett tagállam jogszabályaival összhangban kell végezni. (23) Annak a központi értéktárnak, amelynek szándékában áll valamely alaptevékenységének harmadik félhez történő kiszervezése, új alapvető vagy kiegészítő szolgáltatás nyújtása, további értékpapír-elszámolási rendszer üzemeltetése, elszámoló ügynökként egy másik központi bank megbízása vagy központi értéktárak közötti kapcsolat létrehozása, a kezdeti engedélyezéshez előírttal megegyező eljárás keretében engedélyért kell folyamodnia, azzal az eltéréssel, hogy az illetékes hatóságnak három hónapon belül értesítenie kell a kérelmező központi értéktárat az engedély megadásáról vagy elutasításáról. (24) Harmadik országban letelepedett központi értéktárak az Unión belüli tevékenységeikhez kapcsolódóan fióktelepen keresztül vagy közvetlen szolgáltatásnyújtás révén kínálhatják szolgáltatásaikat az Unióban letelepedett kibocsátók és résztvevők számára, és az EÉPH elismerésétől függően kapcsolatokat alakíthatnak ki az Unióban letelepedett központi értéktárakkal. A pénzügyi piacok globális jellegére tekintettel az EÉPH a legalkalmasabb szerv a harmadik országbeli központi értéktárak elismerésére. Az EÉPH csak akkor ismerhet el egy harmadik országbeli központi értéktárat, ha a Bizottság megállapítja, hogy arra az e rendeletben foglalttal egyenértékű jogi és felügyeleti keretrendszer vonatkozik, ha saját országában tényleges engedéllyel rendelkezik és tényleges felügyelet alatt áll, és ha az EÉPH és a központi értéktár illetékes hatóságai között együttműködési megállapodás van érvényben. Az EÉPH általi elismerésnek feltétele az Unióban letelepedett és az e rendelet értelmében engedélyezett központi értéktárakra alkalmazandó prudenciális keretrendszer kölcsönös és tényleges elismerése. (25) Figyelembe véve a pénzügyi piacok globális jellegét és a központi értéktárak rendszerszintű jelentőségét, gondoskodni kell a rájuk vonatkozó prudenciális követelmények nemzetközi szintű összehangolásáról. Az e rendeletben foglalt rendelkezéseknek összhangban kell állniuk a CPSS–IOSCO és a KBER–CESR által kidolgozott ajánlásokkal. Az EÉPH-nak a szabályozás- és végrehajtás-technikai standardok, valamint az e rendeletben előírt iránymutatások és ajánlások kidolgozásakor vagy az ezek felülvizsgálatára irányuló javaslatban figyelembe kell vennie a meglévő standardokat és azok várható változásait. (26) Figyelembe véve a központi értéktárak és az általuk nyújtott szolgáltatások összetettségét és rendszerjellegét, átlátható irányítási szabályokkal kell biztosítani, hogy a felső vezetők, az igazgatósági tagok, az érdekeltek és a résztvevők, akik a Szerződés 54. cikke (3) bekezdésének g) pontja alapján az összevont (konszolidált) éves beszámolóról szóló, 1983. június 13-i 83/349/EGK hetedik tanácsi irányelv[15] szerint befolyást gyakorolhatnak a központi értéktár működésére, képesek legyenek biztosítani a központi értéktár stabil és prudens irányítását. (27) Az átlátható irányítási szabályoknak gondoskodniuk kell arról, hogy egyaránt figyelembe vegyék egyrészről a központi értéktár érdekelt feleinek, vezetőségének és alkalmazottainak, és másrészről a felhasználóinak az érdekeit. Ezek az irányítási elvek a központi értéktár által elfogadott tulajdonosi modell sérelme nélkül alkalmazandók. A központi értéktár által üzemeltetett minden értékpapír-elszámolási rendszer esetében felhasználói bizottságot kell létrehozni, amely a tagokat érintő legfontosabb kérdésekben tanácsokkal szolgál a központi értéktár igazgatótanácsa számára. (28) A központi értéktárakra ruházott feladatok jelentőségére figyelemmel ennek a rendeletnek elő kell írnia, hogy a központi értéktárak tevékenységeik kiszervezése révén kötelezettségeiket nem ruházzák át harmadik felekre. Az ilyen tevékenységek kiszervezése szigorú feltételekkel történhet, amelyek értelmében továbbra is a központi értéktár felel saját tevékenységeiért, és amelyek biztosítják a központi értéktárak megfelelő színvonalú felügyeletét és ellenőrzését. A központi értéktárak tevékenységeinek állami létesítményekhez történő kiszervezése bizonyos feltételekkel mentesíthető e követelmények alól. (29) Az üzletviteli szabályoknak átláthatóvá kell tenniük a központi értéktár és felhasználói közötti kapcsolatokat. A központi értéktárnak mindenekelőtt nyilvános, átlátható, objektív és megkülönböztetésmentes részvételi kritériumokat kell alkalmaznia az értékpapír-elszámolási rendszer tekintetében, amelyek kizárólag az érintett kockázatok alapján teszik lehetővé a résztvevők hozzáférésének korlátozását. Az illetékes hatóságok számára gyors és megfelelő jogorvoslatot kell biztosítani, amelyet akkor alkalmazhatnak, ha a központi értéktárak indokolatlanul megtagadják szolgáltatásaikat a résztvevőktől. A központi értéktárnak nyilvánosságra kell hoznia szolgáltatásai árait és díjait. A központi értéktárak szolgáltatásaihoz való nyílt és megkülönböztetésmentes hozzáférés biztosítása érdekében, valamint tekintettel arra, hogy saját tagállamuk területén a központi értéktárak továbbra is jelentős piaci befolyást élveznek, a központi értéktár nem térhet el közzétett árképzési politikájától. A központi értéktárnak elismert tájékoztatási eljárásokról kell rendelkeznie. Ezek a részvételi rendelkezések kiegészítik és megerősítik a piaci szereplőknek a 2004/39/EK irányelvben biztosított azon jogát, hogy igénybe vehetik a más tagállamok területén működő elszámolási rendszereket. (30) Tekintettel az értékpapír-elszámolási rendszerek pénzügyi piacokon betöltött központi szerepére, a központi értéktáraknak szolgáltatásaik nyújtásakor gondoskodniuk kell az időszerű elszámolásról, a kibocsátás integritásáról, az egyes résztvevők nevében vezetett értékpapírszámlák elkülönítéséről és annak lehetőségéről, hogy kérésre a résztvevők ügyfeleinek számláit is elkülönítsék. A központi értéktáraknak biztosítaniuk kell, hogy ezek a követelmények az általuk üzemeltetett valamennyi értékpapír-elszámolási rendszerre külön-külön vonatkozzanak. (31) Az elszámoló ügynök fizetésképtelenségéből eredő elszámolási kockázatok elkerülése érdekében a központi értéktáraknak, amennyiben ez lehetséges és megvalósítható, az értékpapírügylet pénzlábát központi banknál nyitott számlán kell elszámolniuk. Ha ilyen lehetőség nincs, vagy az nem megvalósítható, biztosítani kell, hogy a központi értéktár az elszámolást a hitelintézetek tevékenységének megkezdéséről és folytatásáról szóló, 2006. június 14-i 2006/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben[16] foglalt feltételek szerint létrehozott, valamint az e rendelet IV. címében szereplő célzott engedélyezési eljárás és prudenciális követelmények hatálya alá tartozó hitelintézetnél nyitott számlán végezhesse el. Utóbbinak elszámoló ügynökként eljárva biztosítania kell a központi értéktár résztvevői számára az e rendeletben meghatározott és az engedély hatálya alá tartozó szolgáltatások nyújtását, míg más szerepben az e rendeletben nem szereplő egyéb szolgáltatásokat is nyújthat. (32) Tekintettel arra, hogy a 2006/48/EK irányelv nem tér ki kifejezetten az elszámoláshoz kapcsolódó kiegészítő banki szolgáltatások nyújtásából eredő napközbeni hitel- és likviditási kockázatokra, az ilyen szolgáltatásokat nyújtó hitelintézetek számára emellett szigorúbb egyedi hitel- és likviditásikockázat-csökkentést célzó követelményeket kell előírni, amelyeket minden olyan értékpapír-elszámolási rendszerre alkalmazni kell, amelyek esetében a hitelintézetek elszámoló ügynökként járnak el. A hitel- és likviditási kockázat csökkentését célzó egyedi intézkedéseknek való teljes mértékű megfelelés biztosítása érdekében indokolt, hogy az illetékes hatóságok megkövetelhessék a központi értéktáraktól egynél több hitelintézet kijelölését, amennyiben a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján megállapítják, hogy egyetlen hitelintézet esetében nem kellően mérsékelt a hitel- és likviditási kockázatok koncentrációjának való kitettség. (33) Az a követelmény, amely szerint az értékpapírügylet pénzlábának elszámolását elszámoló ügynökként eljáró, önálló jogalanynak kell végeznie, a központi értéktárak biztonságát és alkalmazkodóképességét javító fontos intézkedés. A központi értéktárak alapvető szolgáltatásai és az elszámoláshoz kapcsolódó kiegészítő banki szolgáltatások ilyen elkülönítése a jelek szerint nélkülözhetetlen azon veszély kiküszöböléséhez, hogy a banki szolgáltatásokból eredő, például hitel- és likviditási kockázatok átterjedjenek a központi értéktárak alapvető szolgáltatásainak nyújtására. Az említett hitel- és likviditási kockázatok kevésbé beavatkozó intézkedésekkel nem küszöbölhetők ki, a központi értéktárak biztonsága és alkalmazkodóképessége kívánt szintjének biztosítása érdekében. Annak biztosításához azonban, hogy a központi értéktári és banki szolgáltatások ugyanazon vállalkozáscsoporton belül történő nyújtása hatékony legyen, indokolt, hogy a banki szolgáltatások különálló hitelintézet általi nyújtására vonatkozó követelmény ne zárja ki annak a lehetőségét, hogy a szóban forgó hitelintézet ugyanahhoz a vállalkozáscsoporthoz tartozzon, mint a központi értéktár. Amennyiben ugyanazon vállalkozáscsoporton belül központi értéktári és banki szolgáltatások nyújtására is sor kerül, a szolgáltatások biztonságának és hatékonyságának fokozása érdekében a banki szolgáltatásokat nyújtó hitelintézet tevékenységének az elszámolást kiegészítő banki szolgáltatások nyújtására kell korlátozódnia. Emellett indokolt lehetővé tenni az elszámolást kiegészítő banki szolgáltatásoknak az alapvető központi értéktári szolgáltatásoktól való elkülönítésére vonatkozó kötelezettségtől való eltérést, amennyiben nem áll fenn annak a veszélye, hogy a banki szolgáltatásokból eredő hitel- vagy likviditási kockázat átterjed a központi értéktár alapvető szolgáltatásnyújtására. Annak érdekében, hogy következetesen lehessen alkalmazni a központi értéktár számára előírt azon kötelezettségtől való eltérés lehetőségét, hogy ne nyújtson banki jellegű kiegészítő szolgáltatást, indokolt felhatalmazni a Bizottságot, hogy a nemzeti illetékes hatóság kérésére döntsön arról, engedélyezhető-e az eltérés a központi értéktári és banki szolgáltatások ugyanazon jogalany általi nyújtásából eredő rendszerszintű kockázat hiányára tekintettel. Mindenesetre az említett eltérésben részesülő és hitelintézeti engedéllyel rendelkező központi értéktár tevékenységének az elszámolást kiegészítő banki szolgáltatásokra kell korlátozódnia. (34) A központi értéktárak által nyújtott szolgáltatások megfelelő biztonsága és folyamatossága érdekében a központi értéktárakra vonatkozóan célzott, egységes és közvetlenül alkalmazandó prudenciális és tőkekövetelményeket kell előírni, amelyek csökkentik a jogi, működési és befektetési kockázatokat. (35) A központi értéktárak között létrejött összekapcsolódási megállapodások biztonságos jellegét különleges követelményekkel kell szabályozni, hogy az érintett résztvevők más értékpapír-elszámolási rendszerekhez is hozzáférhessenek. A banki jellegű kiegészítő szolgáltatások különálló jogalany általi nyújtására vonatkozó követelmény nem akadályozhatja meg a központi értéktárakat abban, hogy ilyen szolgáltatásokat vegyenek igénybe, különösen, ha egy másik központi értéktár által működtetett értékpapír-elszámolási rendszer résztvevői. Különösen fontos az összekapcsolódási megállapodásokból eredő, a központi értéktárakat érintő esetleges kockázat, például hitel-, likviditási, szervezeti vagy bármely egyéb releváns kockázat teljes körű kezelése. Az interoperábilis összekapcsolódásokban fontos, hogy az összekapcsolt rendszerekben azonos legyen az átutalási megbízások rögzítésének időpontja, az átutalási megbízásokat ne lehessen visszavonni és az értékpapír-átruházások és a készpénzátutalások véglegesek legyenek. Ugyanezeket az elveket kell alkalmazni a közös elszámolási informatikai infrastruktúrát használó központi értéktárak esetében is. (36) Az értékpapír-elszámolási rendszerek üzemeltetőiként a központi értéktárak kulcsszerepet játszanak az értékpapírok értékpapírszámlákra történő átutalásának folyamatában. A jogbiztonság erősítése érdekében, különösen több tagállamot érintő helyzetben, fontos, hogy a központi értéktár saját számláin tartott értékpapírok tulajdonlására alkalmazandó jogra vonatkozóan egyértelmű előírások szülessenek. A meglévő kollíziós szabályokban alkalmazott megközelítést követve az alkalmazandó jog a központi értéktári számlák vezetésének helye szerinti jog. (37) A kibocsátóknak számos tagállamban törvényi kötelessége bizonyos típusú értékpapírok, többnyire részvények kibocsátása a nemzeti központi értéktárban. A kereskedés utáni uniós piac zavartalan működését gátló ezen akadály felszámolása, valamint annak érdekében, hogy a kibocsátók az értékpapírjaik kezelésének leghatékonyabb módját választhassák, a kibocsátókat fel kell jogosítani arra, hogy értékpapírjaik könyvelésével az Unióban letelepedett bármely központi értéktárat szabadon megbízhassák és azok egyéb kapcsolódó szolgáltatásait is igénybe vehessék. Az illetékes hatóságok számára gyors és megfelelő jogorvoslatot kell biztosítani, amelyet akkor alkalmazhatnak, ha a központi értéktárak indokolatlanul megtagadják szolgáltatásaikat a kibocsátóktól. A részvényesek jogainak védelme érdekében a kibocsátók központi értéktár választására irányuló joga nem akadályozhatja azon nemzeti társasági törvények alkalmazását, amelyek hatálya alá az értékpapírok tartoznak, és amelyek a kibocsátók és a részvényeseik közötti kapcsolatot szabályozzák. (38) A klíring és elszámolás európai magatartási kódexe (2006. november 7.)[17] önkéntes keretet hozott létre, hogy lehetővé tegye a központi értéktárak és más piaci infrastruktúrák közötti kölcsönös hozzáférést. A kereskedés utáni ágazat azonban a nemzeti határok mentén továbbra is széttagolt, ami megnöveli a több tagállamra kiterjedő kereskedés költségeit. A központi értéktárak közötti kapcsolatokra és a központi értéktárak és más piaci infrastruktúrák közötti hozzáférésre vonatkozóan egységes feltételeket kell megállapítani. Annak érdekében, hogy a központi értéktárak biztosítani tudják résztvevőik számára a más piacokhoz való hozzáférést, jogot kell szerezniük arra, hogy egy másik központi értéktár résztvevőivé váljanak, vagy egy másik központi értéktártól a hozzáférés érdekében egyedi feladatkörök ellátását kérjék. Az illetékes hatóságok számára gyors és megfelelő jogorvoslatot kell biztosítani, amelyet akkor alkalmazhatnak, ha egy központi értéktár indokolatlanul megtagadja a hozzáférést egy másik központi értéktárhoz. Mivel a központi értéktárak összekapcsolódása további elszámolási kockázatokkal járhat, azt az érintett illetékes hatóságnak engedélyeznie és felügyelnie kell. (39) A központi értéktáraknak továbbá hozzáférést kell biztosítani a központi szerződő felektől vagy a kereskedési helyszínektől érkező ügyleti ajánlatokhoz, e piaci infrastruktúráknak pedig a központi értéktárak által üzemeltetett értékpapír-elszámolási rendszerekhez, kivéve, ha ez a hozzáférés veszélyezteti tevékenységeik végzését. Az illetékes hatóságok számára gyors és megfelelő jogorvoslatot kell biztosítani, amelyet akkor alkalmazhatnak, ha a központi értéktárak vagy a piaci infrastruktúrák indokolatlanul megtagadják a szolgáltatásaikhoz való hozzáférést. (40) A pénzügyi ágazatra vonatkozó rendezett prudenciális és üzletviteli keretrendszernek szilárd felügyeleti és szankciórendszereken kell alapulnia. E célból a felügyeleti hatóságoknak rendelkezniük kell az eljáráshoz szükséges hatáskörökkel és gondoskodni kell arról, hogy jogellenes magatartás esetén visszatartó erejű szankciórendszerekre támaszkodhassanak. A pénzügyi szolgáltatások ágazatában a szankciórendszerek megerősítéséről szóló, az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának címzett, 2010. december 8-i bizottsági közleményben sor került a szankcionálási hatáskörök és azok gyakorlati alkalmazásának felülvizsgálatára, amelynek célja az volt, hogy előmozdítsa a szankcióknak a felügyeleti tevékenységek skáláját átfogó konvergenciáját. (41) Ennélfogva, annak érdekében, hogy biztosítsák a központi értéktárak, az elszámoló ügynökként kijelölt hitelintézetek, ezek irányítási szerveinek tagjai és az üzleti tevékenységüket ténylegesen ellenőrző más személyek vagy bármely egyéb személyek e rendeletben foglalt követelményeknek való megfelelését, az illetékes hatóságoknak felhatalmazást kell kapniuk hatékony, arányos és visszatartó erejű közigazgatási szankciók és intézkedések alkalmazására. (42) A tagállamokban a szankciók visszatartó erejének és következetes alkalmazásának biztosítása érdekében ebben a rendeletben fel kell sorolni azokat a főbb közigazgatási szankciókat és intézkedéseket, amelyeket az illetékes hatóságok rendelkezésére kell bocsátani, az e szankciók és intézkedések valamennyi jogi vagy természetes személyre történő alkalmazásához szükséges hatásköröket, az e szankciók és intézkedések szintjének és típusának meghatározásakor alkalmazandó főbb kritériumokat, valamint a közigazgatási pénzbírságok mértékét. A közigazgatási bírságoknak figyelembe kell venniük olyan tényezőket, mint a jogsértésből eredő feltárt pénzügyi előnyök, a jogsértés súlyossága és időtartama, esetleges súlyosbító vagy enyhítő körülmények, a bírságok visszatartó erejének szükségessége és adott esetben az illetékes hatósággal való együttműködésért járó kedvezményt kell tartalmazniuk. A szankciók elfogadása és közzététele során tiszteletben kell tartani az Európai Unió Alapjogi Chartájában szereplő alapvető jogokat, különösen a magán- és a családi élet tiszteletben tartásához (7. cikk), a személyes adatok védelméhez (8. cikk), valamint a hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való jogot (47. cikk). (43) A potenciális jogsértések feltárásához hatékony mechanizmusokat kell életbe léptetni, amelyek az e rendelet feltételezett és tényleges megsértése eseteinek az illetékes hatósághoz történő bejelentésére ösztönöznek. E mechanizmusoknak megfelelő biztosítékokat kell nyújtaniuk az e rendeletet érintő feltételezett vagy tényleges jogsértéseket bejelentő és az ilyen jogsértés elkövetésével vádolt személyek számára. Megfelelő eljárásokat kell létrehozni, amelyek biztosítják a gyanúsított személy személyes adatai védelméhez való jogának, a védekezéshez való jognak és az adott személyt érintő végleges határozat elfogadása előtti meghallgatásra vonatkozó jognak, valamint az érintett azon jogának tiszteletben tartását, hogy az őt érintő határozat vagy intézkedés meghozatalát megelőzően a bíróság előtt hatékony jogorvoslattal élhessen. (44) Ez a rendelet nem sértheti a tagállamok büntetőjogi szankciókkal kapcsolatos jogának rendelkezéseit. (45) A személyes adatoknak e rendelet szerinti feldolgozása tekintetében a személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995. október 24-i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[18] alkalmazandó. A személyes adatok tagállami illetékes hatóságok közötti cseréjének vagy továbbításának meg kell felelnie a személyes adatok továbbítására vonatkozó szabályoknak, a 95/46/EK irányelvvel összhangban. A személyes adatoknak az EÉPH által, e rendelet szerint történő feldolgozását a személyes adatok közösségi intézmények és szervek által történő feldolgozása tekintetében az egyének védelméről, valamint az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 2000. december 18-i 45/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[19] szabályozza. A személyes adatok EÉPH által történő cseréjének vagy továbbításának meg kell felelnie a személyes adatok továbbítására vonatkozó szabályoknak, a 45/2001/EK irányelvvel összhangban. (46) Ez a rendelet tiszteletben tartja a különösen az Európai Unió Alapjogi Chartájában elismert alapvető jogokat és elveket, nevezetesen a magán- és a családi élet tiszteletben tartásához való jogot, a személyes adatok védelméhez való jogot, a hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való jogot, a kétszeres eljárás alá vonás és a kétszeres büntetés tilalmát, valamint a vállalkozás szabadságát, és azt az említett jogokkal és elvekkel összhangban kell alkalmazni. (47) Az európai felügyeleti hatóság (Európai Értékpapír-piaci Hatóság) létrehozásáról, a 716/2009/EK határozat módosításáról és a 2009/77/EK bizottsági határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2010. november 24-i 1095/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel[20] létrehozott Európai Értékpapír-piaci Hatóságnak (EÉPH) központi szerepet kell játszania e rendelet alkalmazásában és biztosítania kell, hogy az illetékes nemzeti hatóságok következetesen alkalmazzák az uniós előírásokat, valamint rendeznie kell a közöttük felmerülő vitás ügyeket. (48) Hatékony és helyénvaló megoldás az EÉPH-t, mint az értékpapírok és értékpapírpiacok területén kifejezetten specializált szakértelemmel rendelkező szervet, a Bizottsághoz benyújtandó azon szabályozás- és végrehajtás-technikai standardtervezetek kidolgozásával megbízni, amelyek nem igényelnek szakpolitikai döntéseket. Ennek előírása esetén az EÉPH-nak egyúttal szorosan be kell vonnia munkájába a KBER tagjait, illetve az európai felügyeleti hatóság (Európai Bankhatóság) létrehozásáról, a 716/2009/EK határozat módosításáról és a 2009/78/EK bizottsági határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2010. november 24-i 1093/2010/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel[21] létrehozott Európai Bankhatóságot (EBH). (49) A Bizottságot fel kell hatalmazni arra, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 290. cikkével és az 1095/2010/EU rendelet 10–14. cikkeiben ismertetett eljárással összhangban szabályozástechnikai standardokat fogadjon el a következők tekintetében: az elszámolással kapcsolatos fegyelmi intézkedések részletes elemei; a központi értéktárak által az engedélyre irányuló kérelemben feltüntetendő adatok és egyéb információk; az egyes hatóságok által a központi értéktárak felügyeletével összefüggésben egymásnak átadandó információk; a székhely szerinti és a fogadó hatóságok közötti együttműködési megállapodások részletei; a központi értéktárak irányítási rendszerének összetevői; a központi értéktárak által vezetett nyilvántartások részletes adatai; a központi értéktárak által a kibocsátások integritásának megőrzése érdekében hozandó intézkedések jellemzői; a résztvevők értékpapírjainak védelme; az elszámolás időben történő lebonyolítása; a működési kockázatok és a központi értéktárak közötti kapcsolatokból fakadó kockázatok csökkentése; a központi értéktárakra vonatkozó részletes tőkekövetelmények; valamint a kijelölt hitelintézeteket érintő hitel- és likviditási kockázatokra vonatkozó részletes prudenciális követelmények. (50) A Bizottságot továbbá fel kell hatalmazni arra, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 291. cikke szerinti végrehajtási aktusok révén, valamint az 1095/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 15. cikkében ismertetett eljárással összhangban végrehajtás-technikai standardokat fogadjon el a következők tekintetében: a központi értéktárak engedélyre irányuló kérelmeire vonatkozó szabványos űrlapok és sablonok; a központi értéktárak felügyeletének keretében az egyes illetékes hatóságok közötti tájékoztatás; a székhely szerinti és a fogadó hatóságok közötti vonatkozó együttműködési megállapodások; a központi értéktárak által vezetett nyilvántartási tételek formátuma; a résztvevők vagy kibocsátók központi értéktárhoz való hozzáférésének, a központi értéktárak egymáshoz való kölcsönös hozzáférésének vagy a központi értéktárak és más piaci infrastruktúrák közötti kölcsönös hozzáférésnek a megtagadása esetén alkalmazandó eljárások; valamint az elszámoló ügynök engedélyezését megelőző, különböző hatóságokkal folytatott konzultáció. (51) A Szerződés 290. cikkének megfelelően a Bizottságot fel kell hatalmazni felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására. Felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat kell elfogadni mindenekelőtt a következők tekintetében: a fogalommeghatározásokra vonatkozó konkrét részletek; azok a kritériumok, amelyek alapján a központi értéktár fogadó országban folytatott működése az adott tagállam számára lényeges fontosságúnak minősül; azok a szolgáltatások, amelyek esetében a harmadik országbeli központi értéktárnak az EÉPH általi elismerésért kell folyamodnia és a kérelmező központi értéktár által az elismerés iránti kérelemben feltüntetendő adatok; azok a kockázatok, amelyek indokolják a résztvevők hozzáférésének központi értéktárak általi megtagadását és a kérelmező résztvevők rendelkezésére álló eljárások összetevői; azon helyzetek értékelése, amelyekben a központi banki pénzben történő elszámolás nem lehetséges és nem megvalósítható; a kibocsátók központi értéktárakhoz való hozzáférését, a központi értéktárak egymáshoz való kölcsönös hozzáférését és a központi értéktárak és más piaci infrastruktúrák közötti kölcsönös hozzáférést érintő eljárás összetevői. (52) E rendelet egységes feltételek mellett történő végrehajtásának biztosítása érdekében a Bizottságra végrehajtási hatásköröket kell ruházni, hogy a harmadik országbeli központi értéktárak elismerése céljából a harmadik országbeli szabályok értékeléséről, és az elszámolást kiegészítő banki szolgáltatásoknak az alapvető központi értéktári szolgáltatásoktól való elkülönítésére vonatkozó kötelezettségtől való eltérésről szóló határozatokat hozzon. Ezeket a hatásköröket a Bizottság végrehajtási hatásköreinek gyakorlására vonatkozó tagállami ellenőrzési mechanizmusok szabályainak és általános elveinek megállapításáról szóló, 2011. február 16-i 182/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek megfelelően kell gyakorolni.[22] (53) Mivel e rendelet célját – nevezetesen az elszámolásra és a központi értéktárakra vonatkozó egységes követelmények meghatározását – a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ezért az léptékét tekintve az Unió szintjén jobban megvalósítható, az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az abban a cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez a rendelet nem lépi túl az e célok eléréséhez szükséges mértéket. (54) Indokolt a 98/26/EK irányelv módosítása, hogy összhangba kerüljön a 98/26/EK, 2002/87/EK, 2003/6/EK, 2003/41/EK, 2003/71/EK, 2004/39/EK, 2004/109/EK, 2005/60/EK, 2006/48/EK, 2006/49/EK és 2009/65/EK irányelvnek az európai felügyeleti hatóság (Európai Bankhatóság), az európai felügyeleti hatóság (Európai Biztosítás- és Foglalkoztatóinyugdíj-hatóság) és az európai felügyeleti hatóság (Európai Értékpapír-piaci Hatóság) hatásköre tekintetében történő módosításáról szóló, 2010. november 24-i 2010/78/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvvel[23], amelynek értelmében a kijelölt értékpapír-elszámolási rendszereket a továbbiakban nem a Bizottságnak, hanem az EÉPH-nak kell bejelenteni. (55) Az e rendeletben foglalt engedélyezési és elismerési követelmények alkalmazását el kell halasztani annak érdekében, hogy az Unióban vagy harmadik országokban letelepedett központi értéktáraknak megfelelő idő álljon rendelkezésére az e rendeletben szereplő engedély és elismerés kérelmezéséhez. (56) El kell továbbá halasztani az egyes átruházható értékpapírok könyvelési tétel formájában történő rögzítésére, valamint az értékpapír-elszámolási rendszerekben fennálló kötelezettségeknek a legkésőbb a kereskedés napját követő második üzleti napon történő teljesítésére vonatkozó követelmények alkalmazását annak érdekében, hogy a papíralapú értékpapírokkal rendelkező vagy hosszabb elszámolási időszakot alkalmazó piaci szereplőknek elegendő idő álljon rendelkezésére az e követelményeknek való megfeleléshez, ELFOGADTA EZT A RENDELETET: I. cím Tárgy, alkalmazási kör és fogalommeghatározások 1. cikk Tárgy és alkalmazási kör (1) Ez a rendelet egységes követelményeket állapít meg a pénzügyi eszközök Unión belüli elszámolására vonatkozóan, és szabályokat ír elő a központi értéktárak szervezése és irányítása tekintetében a biztonságos és zökkenőmentes elszámolás előmozdítása érdekében. (2) Hacsak e rendelet másképp nem rendelkezik, ez a rendelet a központi értéktárak valamennyi pénzügyi eszközének és tevékenységének elszámolására alkalmazandó. (3) E rendelet nem érinti az egyes pénzügyi eszközökre vonatkozó egyéb uniós jogszabályok rendelkezéseit, különösen a 2003/87/EK irányelvet. (4) A 9–18. és a 20. cikk, valamint a IV. cím rendelkezései nem vonatkoznak a Központi Bankok Európai Rendszerének (KBER) tagjaira, a tagállamok hasonló feladatokat ellátó más nemzeti szerveire, illetve az államadósság kezelésével megbízott vagy abban részt vevő állami szervekre. 2. cikk Fogalommeghatározások (1) E rendelet alkalmazásában: 1. „központi értéktár”: a melléklet A. szakaszának 3. pontjában szereplő értékpapír-elszámolási rendszert üzemeltető jogi személy, amely legalább egy további, a melléklet A. szakaszában felsorolt alapvető szolgáltatást nyújt; 2. „elszámolás”: értékpapírügylet teljesítése, amelynek célja a résztvevők kötelezettségeinek pénzeszközök vagy értékpapírok átruházása révén történő kiegyenlítése; 3. „értékpapír-elszámolási rendszer”: a 98/26/EK irányelv 2. cikke a) pontjának első és második francia bekezdése szerinti rendszer, amely üzleti tevékenysége keretében a 98/26/EK irányelv 2. cikke i) pontjának második francia bekezdése szerinti átutalási megbízások teljesítésével foglalkozik; 4. „elszámolási időszak”: a kereskedés időpontja és az elszámolás tervezett időpontja közötti időszak; 5. „üzleti nap”: a 98/26/EK irányelv 2. cikkének n) pontjában meghatározott üzleti nap; 6. „elszámolás meghiúsulása”: értékpapírügylet elszámolásának értékpapír- vagy pénzhiány miatti elmaradása az elszámolás tervezett időpontjában, a mögöttes okoktól függetlenül; 7. „elszámolás tervezett időpontja”: az a nap, amelyről az értékpapírügyletben részt vevő felek az elszámolás időpontjaként megállapodnak; 8. „központi szerződő fél”: olyan jogalany, amely az egy vagy több pénzügyi piacon kötött szerződésekben érintett ügyfelek között közvetít, azaz vevőként lép fel valamennyi eladóval szemben, illetve eladóként valamennyi vevővel szemben; 9. „illetékes hatóság”: az egyes tagállamok által a 10. cikkel összhangban kijelölt hatóság; 10. „részt vevő fél”: egy értékpapír-elszámolási rendszernek a 98/26/EK irányelv 2. cikkének f) pontjában meghatározott résztvevői, ideértve a központi szerződő felet is; 11. „részesedés”: a 78/660/EGK irányelv 17. cikkének első mondata szerinti részesedés, illetve egy vállalkozás szavazati jogainak vagy tőkéjének legalább 20 %-os közvetlen vagy közvetett tulajdonlása; 12. „székhely szerinti tagállam”: az a tagállam, amelyben a központi értéktár működését engedélyezték; 13. „fogadó tagállam”: az a székhely szerinti tagállamon kívüli tagállam, amelyben a központi értéktárnak fióktelepe van vagy központi értéktári szolgáltatásokat nyújt; 14. „fióktelep”: az üzleti tevékenység olyan helyszíne, amely a központi értéktár része, de nem a központi irodája, nem rendelkezik jogi személyiséggel, és amely olyan központi értéktári szolgáltatásokat nyújt, amelyekre a központi értéktár engedélyt kapott; 15. „ellenőrzés”: a 83/349/EGK irányelv 1. cikkében meghatározott, két vállalkozás közötti kapcsolat; 16. „részt vevő fél nemteljesítése”: olyan helyzetre utal, amelyben egy résztvevő ellen a 98/26/EK irányelv 2. cikkének j) pontjában meghatározott fizetésképtelenségi eljárás indul; 17. „szállítás fizetés ellenében (delivery versus payment)”: az értékpapírok átruházását és a pénzösszegek átutalását olyan módon összekapcsoló értékpapír-elszámolási mechanizmus, amelynek keretében az értékpapírok szállítása csak a megfelelő kifizetés feltételével történik meg; 18. „értékpapírszámla”: olyan számla, amelyen értékpapírok írhatók jóvá, illetve amelynek értékpapírok írhatók a terhére; 19. „központi értéktárak összekapcsolódása”: a központi értéktárak közötti olyan megállapodás, amelynek keretében egy központi értéktár számlát nyit egy másik központi értéktár értékpapír-elszámolási rendszerében annak érdekében, hogy megkönnyítse az értékpapíroknak a saját résztvevőiről a másik központi értéktár résztvevőire történő átruházását. A központi értéktárak közötti kapcsolat magában foglalja a szabványos összekapcsolt hozzáférést, az egyedi összekapcsolt hozzáférést és az interoperábilis kapcsolatokat; 20. „szabványos összekapcsolt hozzáférés”: a központi értéktárak közötti olyan kapcsolat, amelyben egy központi értéktár úgy kapcsolódik egy másik központi értéktárhoz, mint az utóbbi által üzemeltetett értékpapír-elszámolási rendszer többi résztvevője; 21. „egyedi összekapcsolt hozzáférés”: a központi értéktárak közötti olyan kapcsolat, amelyben egy központi értéktár az értékpapír-elszámolási rendszere többi résztvevőjének nyújtott szolgáltatásoktól eltérő szolgáltatásokat nyújt egy másik központi értéktár részére; 22. „interoperábilis kapcsolatok”: a központi értéktárak közötti olyan kapcsolatok, amelyek révén a központi értéktárak által üzemeltetett értékpapír-elszámolási rendszerek a 98/26/EK irányelv 2. cikkének o) pontja értelmében interoperábilissá válnak; 23. „átruházható értékpapírok”: a 2004/39/EK irányelv 4. cikkének 18. pontjában meghatározott átruházható értékpapírok; 24. „pénzpiaci eszközök”: a 2004/39/EK irányelv 4. cikkének 19. pontjában meghatározott pénzpiaci eszközök; 25. „kollektív befektetési vállalkozások befektetési jegyei”: kollektív befektetési vállalkozások befektetési jegyei a 2004/39/EK irányelv I. melléklete C. szakaszának 3. pontja szerint; 26. „kibocsátási egység”: bármely, a 2003/87/EK irányelv rendelkezései alapján elismert egység; 27. „szabályozott piac”: a 2004/39/EK irányelv 4. cikkének 14. pontjában meghatározott szabályozott piac; 28. „multilaterális kereskedési rendszer (MTF)”: a 2004/39/EK irányelv 4. cikkének 15. pontjában meghatározott multilaterális kereskedési rendszer; 29. „szervezett kereskedési rendszer (OTF)”: valamely befektetési vállalkozás vagy piacműködtető által működtetett rendszer, amely nem szabályozott piac és nem multilaterális kereskedési rendszer, és amelyen belül pénzügyi eszközökre irányuló több harmadik fél vételi és eladási szándéka találkozhat oly módon, hogy az szerződést eredményez a 2004/39/EK irányelv II. címének rendelkezéseivel összhangban; 30. „leányvállalat”: a 83/349/EGK irányelv 1. cikkének értelmében vett leányvállalat; 31. „elszámoló ügynök”: a 98/26/EK irányelv 2. cikkének d) pontjában meghatározott elszámoló ügynök. (2) A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 64. cikkel összhangban felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el az (1) bekezdés 17., 20., 21. és 22. pontjában szereplő fogalommeghatározások technikai elemeinek meghatározását, valamint a melléklet B. szakaszának 1–4. pontjában felsorolt kiegészítő szolgáltatások és a melléklet C. szakaszának 1. és 2. pontjában felsorolt szolgáltatások meghatározását célzó intézkedéseket érintően. II. cím Értékpapírok elszámolása I. fejezet Könyvelési tétel 3. cikk Könyvelési tétel (1) A szabályozott piacokon folyó kereskedésbe bevont átruházható értékpapírokat kibocsátó vállalat gondoskodik az ilyen értékpapírok könyvelési tétel formájában történő rögzítéséről a teljes kibocsátásnak megfelelő, összevont címletű értékpapírok kibocsátása révén történő immobilizációval vagy az értékpapírok dematerializált formában történő közvetlen kibocsátásával. (2) Amennyiben az (1) bekezdésben említett értékpapírokkal szabályozott piacokon, multilaterális vagy szervezett kereskedési rendszerben kereskednek, vagy azokat a 2002/47/EK irányelv 2. cikkének a) pontjában meghatározott pénzügyi biztosítékokról szóló megállapodást követően átruházzák, az értékpapírokat – ha ez még nem történt meg – a kereskedés időpontja előtt egy központi értéktárban könyvelési tétel formájában rögzítik. 4. cikk Végrehajtás (1) A 3. cikk (1) bekezdése alkalmazásának biztosítása tekintetében az értékpapírokat kibocsátó vállalat székhelye szerinti tagállam hatóságai rendelkeznek hatáskörrel. (2) A szabályozott piacok és a multilaterális és szervezett kereskedési rendszerek felügyeletéért felelős hatóságok biztosítják a 3. cikk (2) bekezdésének alkalmazását akkor, ha a 3. cikk (1) bekezdésében említett értékpapírokkal szabályozott piacokon, multilaterális vagy szervezett kereskedési rendszerekben kereskednek. (3) A 2002/47/EK irányelv alkalmazásáért felelős tagállami hatóságok rendelkeznek hatáskörrel e rendelet 3. cikke (2) bekezdése alkalmazásának biztosítására akkor, ha az e rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében említett értékpapírokat a 2002/47/EK irányelv 2. cikkének a) pontjában meghatározott pénzügyi biztosítékokról szóló megállapodást követően átruházzák. II. fejezet Elszámolási időszakok 5. cikk Az elszámolások tervezett időpontja (1) Az értékpapír-elszámolási rendszer bármely résztvevője, aki saját vagy harmadik fél nevében átruházható értékpapírokkal, pénzpiaci eszközökkel, kollektív befektetési vállalkozások befektetési jegyeivel és kibocsátási egységekkel kereskedik, az elszámolás tervezett időpontjában köteles az értékpapír-elszámolási rendszerben fennálló kötelezettségét kiegyenlíteni. (2) Az (1) bekezdésben említett, szabályozott piacokon, multilaterális vagy szervezett kereskedési rendszerekben folyó kereskedésbe bevont vagy ott kínált átruházható értékpapírok esetében az elszámolás tervezett időpontja legkésőbb a kereskedés napját követő második üzleti nap. (3) Az (1) és a (2) bekezdés alkalmazásának biztosítására azon tagállam érintett hatósága rendelkezik hatáskörrel, amelynek joga a központi értéktár által üzemeltetett értékpapír-elszámolási rendszerre alkalmazandó. III. fejezet Elszámolási fegyelem 6. cikk Az elszámolás meghiúsulásának megelőzését célzó intézkedések (1) A szabályozott piacok és a multilaterális vagy szervezett kereskedési rendszerek olyan eljárásokat hoznak létre, amelyek lehetővé teszik az 5. cikk (1) bekezdésében említett pénzügyi eszközökkel kapcsolatos ügyletek vonatkozó adatainak ellenőrzését azon a napon, amikor a megbízást az ilyen piacok vagy rendszerek részére elküldik. (2) A központi értéktár valamennyi általa üzemeltetett értékpapír-elszámolási rendszerre vonatkozóan olyan eljárásokat hoz létre, amelyek elősegítik az 5. cikk (1) bekezdésében említett pénzügyi eszközökkel kapcsolatos ügyletek tervezett időpontban történő elszámolását. A központi értéktár megfelelő mechanizmusokkal, például progresszív díjszerkezettel ösztönzi az elszámolás tervezett napján történő korai elszámolást. (3) A központi értéktár valamennyi általa üzemeltetett értékpapír-elszámolási rendszerre vonatkozóan nyomonkövetési eszközöket hoz létre, amelyek lehetővé teszik az 5. cikk (1) bekezdésében említett pénzügyi eszközökkel kapcsolatos olyan ügylet-elszámolások előzetes megállapítását, amelyek nagy valószínűséggel meghiúsulnak, és kötelezi a résztvevőket az ilyen ügyletek tervezett időpontban történő elszámolására. (4) Az Európai Értékpapír-piaci Hatóság (EÉPH) a Központi Bankok Európai Rendszerének (KBER) tagjaival egyeztetve szabályozástechnikai standardtervezeteket dolgoz ki, hogy meghatározza az ügyletek vonatkozó adatainak ellenőrzését lehetővé tevő és az elszámolást előmozdító, az (1) és (2) bekezdésben említett eljárások részletes jellemzőit, valamint az elszámolások várható meghiúsulásának azonosítására szolgáló, a (3) bekezdésben említett nyomonkövetési eszközök részletes jellemzőit. Az EÉPH az e rendelet hatálybalépésének napjától számított hat hónapon belül benyújtja a Bizottsághoz ezeket a szabályozástechnikai standardtervezeteket. A Bizottság felhatalmazást kap az első albekezdésben említett szabályozástechnikai standardoknak az 1095/2010/EU rendelet 10–14. cikkében megállapított eljárással összhangban történő elfogadására. 7. cikk Az elszámolás meghiúsulásának kezelését célzó intézkedések (1) A központi értéktár valamennyi általa üzemeltetett értékpapír-elszámolási rendszerre vonatkozóan olyan rendszert hoz létre, amely nyomon követi az 5. cikk (1) bekezdésében említett pénzügyi eszközökkel kapcsolatos ügyletek elszámolása meghiúsulásának eseteit. A meghiúsult elszámolások számáról és részleteiről, valamint minden egyéb vonatkozó információról rendszeresen beszámol az illetékes hatóságnak és más jogos érdekkel rendelkező személyeknek. Az illetékes hatóságok a meghiúsult elszámolásokkal kapcsolatos minden fontos információt megosztanak az EÉPH-val. (2) A központi értéktár valamennyi általa üzemeltetett értékpapír-elszámolási rendszerre vonatkozóan olyan eljárásokat hoz létre, amelyek elősegítik az 5. cikk (1) bekezdésében említett pénzügyi eszközökkel kapcsolatos ügyletek tervezett időpontban történő elszámolását. Ezek az eljárások kellően visszatartó erejű szankciórendszerrel sújtják az elszámolások meghiúsulását okozó résztvevőket. (3) Az értékpapír-elszámolási rendszer azon résztvevőjét, amely elmulasztja az 5. cikk (1) bekezdésében említett pénzügyi eszközöknek a fogadó résztvevő számára az elszámolás tervezett időpontjában történő szállítását, fedezeti vételre kötelezik, amelynek keretében az érintett eszközöket legkésőbb az elszámolás tervezett időpontját követő negyedik napon meg kell vásárolni a piacon és át kell adni a fogadó résztvevőnek, és a (4) bekezdésnek megfelelő egyéb intézkedések vonatkoznak rá. (4) A (3) bekezdésben említett intézkedések meghatározzák legalább az alábbiakat: a) a nemteljesítő résztvevő által az elszámolás tervezett időpontja és a tényleges elszámolás napja között üzleti naponként fizetendő bírság napi összege; b) a nemteljesítő résztvevő számára a fedezeti vételi ügylet megindítása előtt biztosított felmondási idő; c) a fedezeti vételi ügylet díjszabása; d) adott esetben a fedezeti vételt végrehajtó fél megnevezése; e) a fogadó résztvevő számára biztosított kártérítés összege, ha a fedezeti vétel végrehajtása nem lehetséges; (5) A (3) bekezdésben említett intézkedések biztosítják, hogy: a) a fogadó résztvevő számára a pénzügyi eszközökért legalább a kereskedés időpontjában elfogadott árat fizetnek; b) a nemteljesítő résztvevő által fizetendő napi bírság megfelelő visszatartó erővel bír a nemteljesítő résztvevő számára; c) amennyiben a fedezeti vétel nem végrehajtható, a fogadó résztvevő számára fizetett kártérítés összege meghaladja a pénzügyi eszközöknek a kereskedés időpontjában elfogadott árát, és az ilyen eszközök legutolsó nyilvánosan elérhető árát azon a kereskedési helyszínen, ahol a kereskedésre sor került, és kellően visszatartó erejű a nemteljesítő résztvevő számára; d) a (7) bekezdésben említett azon felek, köztük a központi szerződő felek, akik fedezeti vételt bonyolítanak, tájékoztatják a résztvevőket e szolgáltatás díjáról; e) ha a fedezeti vételt nem a mulasztást elkövető résztvevő hajtja végre, a mulasztást elkövető résztvevő maradéktalanul visszatéríti a végrehajtó fél által a (3) és (4) bekezdés értelmében kifizetett összegeket. (6) A központi értéktárak, a központi szerződő felek, a szabályozott piacok, valamint a multilaterális és szervezett kereskedési rendszerek olyan eljárásokat hoznak létre, amelyek lehetővé teszik számukra az olyan résztvevő felfüggesztését, aki rendszeresen elmulasztja az (1) bekezdésben említett pénzügyi eszközöknek vagy készpénznek az elszámolás tervezett időpontjában történő szállítását, és amelyek biztosítják, hogy az érintett résztvevő személyazonosságának nyilvánosságra hozatala előtt lehetőséget kapjon észrevételei benyújtására. (7) A (2)–(6) bekezdés az 5. cikk (1) bekezdésében említett, szabályozott piacokon folyó kereskedésbe bevont, multilaterális vagy szervezett kereskedési rendszerben kínált vagy egy központi szerződő fél által elszámolt eszközökkel kapcsolatos valamennyi ügyletre alkalmazandó. A központi szerződő fél által az értékpapír-elszámolási rendszerben történő kiegyenlítés előtt elszámolt ügyletek esetében a (3)–(5) bekezdésben említett intézkedéseket a központi szerződő fél hajtja végre. A szabályozott piacok, illetve a multilaterális és szervezett kereskedési rendszerek belső szabályainak elő kell írniuk, hogy olyan ügyletek esetén, amelyeknél nincs központi szerződő fél általi kiegyenlítés, a résztvevőket a (3)–(5) bekezdésben említett intézkedések alá kell vonni. (8) Az EÉPH a KBER tagjaival egyeztetve szabályozástechnikai standardtervezeteket dolgoz ki, hogy meghatározza az (1) bekezdésben említett, az elszámolások meghiúsulását nyomon követő rendszer és a meghiúsult elszámolásokról szóló jelentések, az elszámolások meghiúsulását követően az ügyletek elszámolását előmozdító, a (2) bekezdésben említett eljárások, valamint a (3)–(5) bekezdésben említett intézkedések részletes jellemzőit. Az EÉPH az e rendelet hatálybalépésének napjától számított hat hónapon belül benyújtja a Bizottsághoz ezeket a szabályozástechnikai standardtervezeteket. A Bizottság felhatalmazást kap az első albekezdésben említett szabályozástechnikai standardoknak az 1095/2010/EU rendelet