A Bizottság támogatja az intelligens szabályozási menetrendet, amelyet annak biztosítása érdekében terveztek meg, hogy szükség esetén az EU kiváló minőségű szabályozással rendelkezzen, és csak akkor tegyen lépéseket, a szubszidiaritás elvének teljes mértékű tiszteletben tartásával, amikor az uniós szintű fellépések a nemzeti szintű fellépéseknél jobb eredményt hoznak. E menetrend szerves része az a törekvés, mely a meglévő uniós jogszabályok egyszerűsítésére, valamint azok folyamatos felülvizsgálatára irányul, hogy e jogszabályok mindig korszerűek és a célnak megfelelőek legyenek. A Bizottság programjában ugyanilyen fontos szerepet tölt be az adminisztratív terhek és a bürokrácia csökkentése – a Bizottság már túllépte a 25%-os csökkentési célkitűzést olyan javaslatok benyújtása révén, amelyek – társ-jogalkotók általi elfogadásuk esetén – 31%-kal csökkentik az adminisztratív terheket. A Bizottság a közelmúltban javasolta a mikro- és kisvállalkozások számára kialakított új rendszert, amely tulajdonképpen mentesíti őket az új uniós szabályozás alól mindaddig, amíg meggyőző érvek nem szólnak amellett, hogy a szabályozást rájuk is kiterjesszék. Azokban az esetekben is, amikor a kkv-k egy új rendelet hatálya alá esnek, megvizsgálják egy könnyített rendszer kialakításának lehetőségét. Az érdekelt felekkel folytatott konzultáció terén mutatkozó folyamatos javulás, a bizonyítékokon alapuló hatásvizsgálatok és az uniós jogszabályok gyakorlati végrehajtására irányuló figyelem továbbra is a Bizottság napirendi pontjai közé tartozik.

A gazdasági történések az EU társadalmát is próbára tették. A válság aránytalanul sújtotta azokat, akik már így is kiszolgáltatott helyzetben voltak, és az leszegényedés határán lévők új kategóriái alakultak ki. Egyértelmű jelek utalnak a szegénységi küszöb alatt élők számának növekedésére, különösen a gyermekszegénységre, illetve a társadalmi kirekesztettségre, amely szélsőséges esetekben akut egészségügyi problémákkal és otthontalansággal járhat együtt. Azok az emberek is tarthatnak a jövedelmi jogosultságaikat és jövedelmük nagyságát veszélyeztető hatásoktól, akiknek nincs vagy csak korlátozottan van kapcsolatuk a munkaerőpiaccal, mint a nyugdíjasok, vagy a szociális ellátásra szoruló kiszolgáltatott emberek, például az egyedülálló szülők.

Különös figyelmet kell fordítani a fiatalokra. 2008 és 2010 között a (25 év alatti) munkanélküli fiatalok száma az EU-ban egy millióval növekedett – ők képviselik azon csoportok egyikét, amelyeket a válság leginkább érintett. Unió szerte a munkanélküliség aránya 20% fölé emelkedett, egyes tagállamokban ez eléri a több mint 40% is. A fiatalok csoportja más strukturális kihívásokkal is kénytelen szembenézni, és ez hátráltatja a munkaerőpiaci integrációjukat. Az alkalmazott fiatalok 40%-a például ideiglenes szerződéssel dolgozik. Ezen felül jelenleg hétből egy fiatal (14,4%) úgy hagyja el az oktatási rendszert, hogy csak alacsonyabb középiskolai végzettséggel rendelkezik, és nem vesz részt további oktatásban és képzésben.

Az idei éves növekedési jelentés nagy hangsúlyt fektet a végrehajtás szükségességére. Most, hogy egyetértés született a gazdasági kormányzás új módjairól, felismerve a tagállamok gazdaságai közötti kölcsönös függőséget, az elsődleges prioritás a megszületett megállapodások végrehajtása, egyértelmű hangsúlyt fektetve a növekedés fokozását szolgáló fellépésekre. A fellépések sorrendje és összehangolása – EU szerte is – éppúgy elengedhetetlen a sikerhez, mint a fellépések méltányosságának szemléltetése, valamint az a képesség, hogy a változások során vezető szerepet töltsünk be.

Európa jó külgazdasági kapcsolatokkal rendelkezik. E kapcsolatokat a jövőben is ápolni fogja valamennyi partnerével, különösen a fejlődő országokkal és azokat a változó körülményekhez igazítja. Az EU legnagyobb kereskedelmi partnere az Egyesült Államok és Kína. Az EU stratégiai partnereivel új és átfogó eszközöket hozott létre (az Egyesült Államokkal: például Transzatlanti Gazdasági Tanács – együttműködés az elektromos autók területén; Kínával: például magas szintű gazdasági és kereskedelmi párbeszéd – együttműködés az innováció területén). Az ázsiai régióban találhatóak a világ leggyorsabban növekvő gazdaságai. Ázsia regionális gazdasági integrációja nagyléptéken halad előre és az EU ki akarja használni az ottani potenciált, illetve élni kíván a lehetőségekkel. Az uniós stratégia egyik központi eleme a szabadkereskedelmi megállapodás Indiával. Ázsia nemcsak lényeges exportpiac, hanem fontos része az EU ellátási láncainak. Ami Oroszországot illeti, az EU érdeke az, hogy Oroszország lehorgonyozzon a globális gazdasági rendszerben, és esetlegesen szabadkereskedelmi megállapodást kössön. Jelenleg vizsgálják a szabadkereskedelmi megállapodás lehetőségét a Mercosurral és Japánnal. A közvetlen szomszédságunkban elhelyezkedő országokkal folytatott kereskedelem középpontjában nemcsak a növekedés és a munkahelyteremtés, hanem a biztonság és a szolidaritás áll. Mindazonáltal az EU-val határos régiók együttesen gazdasági tényezőnek számítanak, hiszen az Unió ötödik legnagyobb kereskedelmi partnerei. A dél-mediterrán térség tekintetében az EU szabadkereskedelmi megállapodásokra és rövid távú kezdeményezésekre összpontosított. Az Unió szoros kapcsolatokat ápol Ukrajnával (mély és átfogó szabadkereskedelmi térségről szóló megállapodás) és a keleti partnerség többi országával is.

–gyorsított eljárási lista felállítása azon prioritást élvező projektekhez, amelyek végrehajtásra készek és egyben közvetlenül hozzájárulnak a növekedéshez és a jóval a potenciál alatt teljesítő programok helyébe lépnek. A Bizottság kész segítséget nyújtani e folyamat során, ahogy azt Görögország és Románia esetében már most is teszi,

A 27 tagállamból eddig 24 fogadta el az összes szükséges jogszabályt. Ausztriában, Görögországban és Németországban a záró szakaszban vannak a munkák, néhány törvény azonban még mindig függőben van. 2011. október 27-én a Bizottság úgy határozott, hogy e tagállamokat illetően a Bírósághoz fordul az uniós jog tiszteletben tartásának elmulasztása miatt. A Bizottság 2011 során segítséget nyújtott azon tagállamoknak, amelyek esetében több jel is a szolgáltatási irányelv helytelen vagy nem teljes körű végrehajtására utalt. A Bizottság a továbbiakban is elemezni fogja valamennyi tagállamban a végrehajtás színvonalát és szükség esetén formális jogérvényesítő intézkedésekre is sor kerül.

Az irányelvben rejlő lehetőségek teljes mértékű kiaknázása érdekében, az irányelvvel való megfelelés helyett a versenyközpontúságot kell előtérbe helyezni. A Bizottság a továbbiakban is elemezni fogja a végrehajtás színvonalát és szükség esetén formális jogérvényesítő intézkedésekre is sor kerül. A Bizottság 2012-ben további fellépéseket terjeszt elő a szolgáltatások egységes piacának elmélyítéséhez.

A szegénység és a társadalmi kirekesztés elleni küzdelem érdekében az aktív befogadás közös elvei mentén kellene végrehajtani a szociális védelmi rendszer modernizációját. Különösképpen a közszolgáltatás az egyik lényegi eleme a munkaerő-piaci integráció és a társadalmi befogadás elősegítésének. Emellett alapvető szerepe van a hatékony és elérhető szolgáltatásokhoz való hozzáférésnek a magánkiadások csökkentésében és ennélfogva a rendelkezésre álló jövedelmek növelésében, valamint a jövedelmi szegénység és az egyenlőtlenségek csillapításában. A közszolgáltatásokról szóló egyik OECD-tanulmány azt mutatja, hogy jelentős mértékben csökkennének a szegénységgel kapcsolatos becslések, ha a közszolgáltatásokat a háztartások jövedelméhez számítanánk. Változó szegénységi küszöb esetén jelentősen, majdnem 40%-kal, fix szegénységi küszöb esetén pedig akár 80%-kal is csökkenne a szegénységi küszöb alatt élők aránya. A természetbeni juttatások tehát együttesen átlagban akár 80%-kal is csökkenthetnék a szegénységi szakadékot.

A Bizottság néhány ágazatspecifikus kezdeményezést is előterjesztett, például az európai űripar megerősítését célzó világűr-politikai stratégia elfogadását, valamint a CARS 21 folyamat újraindítását, amely a tiszta és energiahatékony járművekre vonatkozó európai stratégia megvalósításához is hozzájárul majd. Az elektromos járművek bevezetése szintén hatalmas piaci potenciált hordoz: 2020-ra a jelenlegi 100 000 jármű helyett akár 1 millió hibrid jármű is közlekedhet az utakon, míg a teljesen elektromos járműpiac 2020-ig várhatóan 750 000 járművet állít elő. A Bizottság emellett folytatja erőfeszítéseit az energiaigényes iparágakat övező aggályok eloszlatására, különösen az alacsony szén-dioxid-kibocsátású fenntartható iparra vonatkozó program (SILC) kezdeményezésével, valamint a rendkívül alacsony szén-dioxid-kibocsátású termelési technológiák előmozdításával és az energiaigényes folyamatiparokban végzett innováció ösztönzésére irányuló köz-magán társulás kifejlesztésével.

Az ipari innováció területén elmondható, hogy a kulcsfontosságú alaptechnológiákkal foglalkozó magas szintű csoport 2011 júniusában előterjesztette zárójelentését, amelyben konkrét ajánlásokat tett e technológiák fejlesztésére és alkalmazására. Ezek a technológiák hatalmas piaci potenciállal rendelkeznek: éves növekedés rátájuk 2020-ig évente 5 és 16 % között lehet, továbbá kulcsfontosságú átgyűrűző hatásokat is biztosíthatnak a legfontosabb downstream ipari szektorokban az innováció és a növekedés tekintetében. A Bizottság emellett júniusban javasolta az európai szabványosítási rendszer nagyszabású korszerűsítését is, amely kiterjed többek között a szolgáltatási szabványok európai rendszerbe való felvételére, valamint az IKT ipari specifikációk nagyobb elismerésére.

A gazdasági verseny fokozása nemcsak horizontális, ágazatspecifikus termék- és szolgáltatáspiaci reformokat, valamint a versenyszabályok hatékony végrehajtását igényli, hanem olyan általános intézményi keretet is, amely minden szinten (uniós, nemzeti, regionális és helyi) versenyhez vezet, és korlátozott költségeket ró a tagállamokra. Ebben hatékony szerepet kell játszaniuk a verseny védelméért és előmozdításáért felelős versenyhatóságoknak, ágazati szabályozó szerveknek és bírói hatóságoknak is. A jól működő polgári igazságszolgáltatási rendszer minden, versenyre és növekedésre törekvő intézményi keret létfontosságú eleme.

Nagy lehetőségek rejlenek a környezetvédelmi adóztatás előmozdításában is, amelynek segítségével jobban felvállalhatjuk az éghajlatváltozás, a vízhiány, az energiabiztonság és az általános erőforrás-korlátok területén fellépő jelenlegi és holnapi kihívásokat. A költségvetési szempontból semlegesen végzett – a munka adóztatásának csökkentésével ellensúlyozott – környezetvédelmi adóztatás javítja a forráskihelyezést, miközben fellendíti a foglalkoztatást. Ezt az elmozdulást meg fogja könnyíteni a Bizottság energiaadó-irányelvre vonatkozó 2011. évi javaslatának elfogadása is. Ráadásul az árak megfelelő kialakítása elősegítené az új iparágak és a környezetbarát technológiai beruházások ösztönzését is.

Emellett hatékonyabban ki lehetne használni az uniós strukturális finanszírozást is az energiahatékonyság, valamint a megújuló energiaforrások terén. A fenntartható energiára irányuló beruházásokat elősegítheti az ELENA (Európai helyi energiahatékonysági támogatás) és az EEE-F (európai energiahatékonysági eszköz) uniós támogatási mechanizmus is. Végül a közszférában az energetikai szolgáltatók bevonása fedezheti vagy sokszorosíthatja az épületfelújítások vagy az energiahatékonyság támogatásának elsődleges beruházási költségeit.

A Bizottság e kiemelt kezdeményezés keretében a tervezett 20 stratégiai kezdeményezésből 14-et már megvalósított. Az „Erőforrás-hatékony Európa” kiemelt kezdeményezés végrehajtásának támogatásához a Bizottság ütemtervet is közzétett, amelyben felsorolja a követendő konkrét lépéseket, és meghatározza azokat a gazdasági ágazatokat, amelyek a legtöbb erőforrást használják fel és a legnagyobb környezeti hatásokkal járnak, valamint az ütemterv segítségképpen eszközöket és mutatókat javasol az európai és nemzetközi szintű fellépésekhez. A Bizottság előterjesztette az energiahatékonyságról szóló irányelvjavaslat, amely a további energiamegtakarítás érdekében számos végrehajtandó energiahatékonysági intézkedést meghatároz. Elfogadásra került az energiaellátás biztonságáról és a nemzetközi együttműködésről szóló közlemény is, amely meghatározza az uniós az energetikai külkapcsolatok átfogó stratégiáját. A Bizottság ütemtervet indított el az alacsony szén-dioxid-kibocsátású, versenyképes gazdaság felé való elmozdulás érdekében, amely köztes mérföldköveket tüntet fel a 2050-ig tervezett 80–95 %-os célkitűzésnek megfelelő költséghatékony kibocsátáscsökkentés megvalósítására. Az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság felé való fokozatos átmenet javítaná az energiabiztonságot, és évente 175–320 milliárd EUR-val csökkentené az EU átlagos üzemanyagköltségét. További előnyként javulna a levegőminőség és a lakosság egészségi állapota, ami 2030-ig évente akár további 27 milliárd EUR-val is csökkentené a költségeket. A Bizottság emellett új közlekedési fehér könyvet is előterjesztett a versenyképes és erőforrás-hatékony közlekedési rendszer megvalósítása érdekében. Ez a fehér könyv nagyratörő célokat tűz ki a közlekedés széntelenítése, a valódi egységes európai közlekedési térség megvalósítása és az olajfüggőség csökkentése területén.

Az energiával/éghajlattal és az erőforrásokkal kapcsolatos kihívások orvoslásával Európa gazdasági előnyökre tehet szert. Az energiahatékonyságra vonatkozó uniós cél, amely szerint 2020-ig 20 %-os energiamegtakarítást kell elérni, háztartásonként évente akár 1 000 EUR-val is csökkentheti a fogyasztók számláját, és emellett az európai ipar versenyképességét is javíthatja, hiszen 2020-ig akár 2 millió új munkahely teremtéséhez járulhat hozzá. Az erőforrás-hatékonysági kilátások tágabb értelmezésében elmondható, hogy a Bizottság számára készített előzetes modellezési eredmények szerint a gazdaság teljes anyagszükségletének (TMR) 15 %-os csökkentése akár 3,6 %-kal is fellendítheti a GDP-t, és mintegy 2,5 millióval növelheti az uniós foglalkoztatást. A TMR minden egyes százalékponttal való csökkentése mintegy 25 milliárd EUR megtakarítást jelent a vállalkozásoknak, és akár 150 000 új munkahelyet teremthet. A vállalkozások az erőforrás-hatékony intézkedésekkel jelentős megtakarításokat érhetnek el (csak az Egyesült Királyságban évente mintegy 25 milliárd EUR), hiszen vagy költségmentesek, vagy alacsony költségekkel járnak, a nyersanyagokat hatékonyabban használják fel, és kevesebb hulladékot termelnek. A legnagyobb potenciállal a megállapítások szerint a vegyi anyagok, az ásványok, a fémek, az energia, a közszolgáltatások, az építőipar és a hulladékkezelés ágazata rendelkezik. A gazdasági válság következtében csökkenő széndioxid-kibocsátás ellenére több tagállamban az előrejelzések szerint további szakpolitikákra lesz szükség a nemzeti 2020 kibocsátáscsökkentési célkitűzések eléréséhez. A megújuló energiára és az energiahatékonyságra vonatkozó fennmaradó célok eléréséhez szintén hatékony intézkedésekre lesz szükség. Ezzel kapcsolatban jelentősen növelni kell az energetikai infrastruktúrába, az energiaszállító hálózatokba, a megújuló energiákba és az épületek energiahatékonyságába eszközölt beruházásokat.

Az elektronikus kereskedelem növekedési potenciálját az EU még csak csekély mértékben aknázta ki. Az elektronikus kereskedelem fontos szerepet játszik a vállalkozások közötti (B2B) kereskedelemben, mivel a vállalkozások 27 %-a az interneten szerzi be a szükséges eszközeit, és 13 %-uk interneten forgalmazza termékeit. A kiskereskedelemben ugyanakkor az e-kereskedelem aránya nem haladja meg a 3,4 %-ot. Bár 2010-ben a polgárok 40,4 %-a vásárolt az interneten, csak 9 %-uk vásárolt külföldről (Eurostat). A legutóbbi adatok szerint az elektronikus árukereskedelem – az alacsonyabb internetes árak és a szélesebb választék miatt – már jelenleg is mintegy 11,7 milliárd EUR előnyt jelent a fogyasztói jólét szempontjából, ami az uniós GDP 0,12 %-ának felel meg. Amennyiben az elektronikus kereskedelem eléri a teljes kiskereskedelemi szektor 15 %-át, és megszűnnek az egységes piac előtt álló akadályok, ez a becslések szerint összesen mintegy 204 milliárd EUR előnyt jelenthet a teljes fogyasztói jólét szempontjából, ami az uniós GDP 1,7 %-ának felel meg. A zene és a könyvek internetes forgalma terén szembeötlő a különbség az Egyesült Államok és az EU között. 2010-ben a zenei felvételek piacának 19 %-át tette ki a digitális zeneeladás az EU-ban, míg ugyanez az arány az Egyesült Államokban 49 % volt. Mindössze két olyan internetes zeneszolgáltató van, amelyik mind a 27 tagállamban hozzáférhető, míg az internetes zeneszolgáltatók többsége csak egy vagy néhány tagállamban érhető el. Az Egyesült Államokban 2011 első negyedében a papírkötésű tömegpiaci könyveknél jóval több elektronikus könyv fogyott, miközben az uniós elektronikus könyvpiac még igencsak lábadozik.

A mobilinternet-forgalom növekedéséhez a spektrumsávok fokozott rendelkezésre állására van szükség. Ezt jelzi az okostelefonok elterjedése (amely globálisan 2020-ra akár a népesség 100 %-ához is eljuthat), valamint a táblagépek forradalma (2011-ben várhatóan 62 millió darab). A videó fokozott használata – amely mára már a mobilforgalom kétharmadát teszi ki – emellett nagyobb kapacitásokat is igényel. A rádióspektrumon alapuló szolgáltatások az uniós GDP 2 %–2,5 %-át teszik ki (mintegy 250 milliárd EUR). Az európai vezeték nélküli elektronikus hírközlési iparág 3,5 millió munkahelyet támogat, évente mintegy 130 milliárd EUR adóbevételt generál, és közvetlenül 140 milliárd EUR-val járul hozzá az európai GDP-hez. Az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak minél előbb, még 2012 elején el kell fogadnia az ötéves rádióspektrum-politikai programot, amelyről az intézmények elvi szinten már megállapodtak.

A Bizottság emellett az üzleti és a tudományos körök együttműködését is támogatni fogja az oktatási és az üzleti szféra közötti „tudásfejlesztési szövetségek” létrehozásával, amelynek célja olyan új interdiszciplináris tantervek kidolgozása, amelyek orvosolják az innovációs készségek hiányával és a vállalkozói készségekkel kapcsolatos problémákat. E célból 2011-ben kísérleti projekt indult. 2012-ben a Bizottság a mobilitás és a tagállamközi együttműködés előtti akadályok felszámolása érdekében javaslatot tesz az Európai Kutatási Térségre vonatkozó szabályozási keret és a támogató intézkedések kidolgozására, amelynek tervezett végrehajtása 2014 végére várható. A Bizottság emellett 2012-ben elindítja az „U-Multirank” kezdeményezést is: ez egy olyan, egyetemeket jellemző teljesítményalapú besorolási és információs eszköz, amelynek első eredményei 2013-ban lesznek elérhetők.

A Bizottság emellett azt is vizsgálja, miként lehetne javítani a szellemi tulajdon vállalkozások általi kihasználását. A Bizottság európai szinten több lehetőséget is megvizsgált a szellemi tulajdonjogok értékének növelésére. A Bizottság 2012-ben megbeszéléseket készül elindítani a tagállamokkal a további fellépések kialakítására. A tudományos kutatók és az üzleti szféra közötti kapcsolatok megerősítése érdekében 2008-ban létrejött az Európai Innovációs és Technológiai Intézet (EIT). Ennek célja a felsőoktatási intézmények, a kutatóhelyek és a vállalkozások újfajta partnerségben – úgynevezett tudományos és innovációs társulásokban (TIT) – való egyesítése. Ilyen társulások eddig három területen jöttek létre: a fenntartható energia, az éghajlatváltozás és az IKT területén. Az eredmények egyelőre igen biztatóak. A Bizottság továbbra is figyelemmel kíséri és értékeli az EIT keretében elindult TIT-ek teljesítményét, és a Horizont 2020 alapján javaslatokat fog előterjeszteni az EIT 2014-től való kiterjesztésére.

A 2011. évi kulcsfontosságú fellépések keretében sor került az aktív és egészséges időskor témájára vonatkozó kísérleti európai innovációs partnerség elindítására is, amelynek célja, hogy két évvel emelkedjen az egészséges életévek száma, következésképpen fokozódjon a foglalkoztathatóság, és csökkenjen a munkaerő-piaci veszteség. A fellépés mozgósítja az innovációs ciklus és az ágazatok szereplőit annak érdekében, hogy felgyorsuljanak a társadalmi kihívásokat orvosló innovatív megoldások. A KAP-reformjavaslatok keretében javaslat született a mezőgazdasággal és vidékfejlesztéssel foglalkozó európai innovációs partnerségre is. Ez a partnerség várhatóan fel fogja számolni a kutatás és a tökéletesebb gazdálkodási gyakorlat közötti jelenlegi jelentős szakadékot. Előrelépés történt a Kutatási Infrastruktúrák Európai Stratégiai Fórumának 2010. évi ütemtervében meghatározott 48 kiemelt európai kutatási infrastruktúra létrehozása tekintetében is. 10 infrastruktúra létrehozása már folyamatban van, további 16 esetében pedig 2012-ben kezdődhet el a fejlesztés.

Európának gyorsabb és korszerűsített szabványosításra, megfizethetőbb szabadalmakra, a közbeszerzések keretében több innovatív termék és szolgáltatás beszerzésére, a tőkéhez való jobb hozzáférésre és valódi európai tudáspiacra van szüksége. A szabadalmaztatás egyszerűsítése és költségeinek csökkentése érdekében a Bizottság már több javaslatot is előterjesztett egy egységes szabadalmi rendszer létrehozására. A Bizottság fontosnak tartja, hogy ezekről a javaslatokról, valamint az egységes szabadalmi bíróságról még 2011-ben politikai megállapodás szülessen. A Bizottság emellett jogszabálycsomagot terjesztett elő a szabványosításról is annak érdekében, hogy a szabványosítás korszerűbbé váljon, és 50 %-kal felgyorsuljon.

Európa kutatási és innovációs teljesítménye az elmúlt években nem fejlődött kielégítő mértékben, így tovább szélesedik a bennünket az Egyesült Államoktól, valamint Japántól elválasztó, már most is jelentős innovációs szakadék. Az innovációs teljesítmény terén több fontos versenytárs – köztük Kína és Brazília – is szorosan a nyomunkban jár. Az uniós átlag mögött azonban igen különböző teljesítmények húzódnak meg: egyes tagállamok (Svédország, Dánia, Finnország és Németország) globális mércével mérve is jól teljesítenek.

A növekedés fellendítése érdekében teljes mértékben igénybe kell venni az Európa 2020 kiemelt kezdeményezéseket és más, növekedést elősegítő uniós eszközöket. Miután már mind a hét kiemelt kezdeményezés működik, a hangsúlyt ezentúl a megvalósításra kell helyezni. Összességében a fejlődés kielégítőnek mondható. 2010-ben és 2011-ben több kulcsfontosságú fellépés is lezárult már az egyes kiemelt kezdeményezéseken belül. Számos fellépés azonban még javaslati stádiumban van, és a Tanács és az Európai Parlament elfogadására vár. A helyzet sürgető jellegére való tekintettel a Bizottság kiemelt több, jelentős növekedési potenciált hordozó javaslatot is, amelyek elfogadását a növekedés beindítása érdekében fel kívánja gyorsítani.

Szegénységcsökkentési cél: A jelenlegi nemzeti célkitűzések alapján nem fog megvalósulni 2020-ig a legalább 20 millió fő szegénységből és társadalmi kirekesztettségből való kiemelése. A tagállami törekvések első előzetes összesített becslése szerint 2020-ig mintegy 12 millió embert sikerül majd kiemelni a szegénységből és a társadalmi kirekesztettségből. Ha ehhez hozzászámítjuk például a gyermekszegénység leküzdésére vagy a hosszú távú munkanélküliség csökkentésére irányuló stratégiák tovagyűrűző hatásait is, ez a szám még 25 %-kal növekedhet. Még így is hiányzik azonban az uniós kiemelt célhoz képest legalább 5 millió fő vagy 25 %.

Foglalkoztatási cél: Ha valamennyi tagállam elérné nemzeti célkitűzését, az EU egésze még akkor is elmaradna 1,0–1,3 százalékponttal a 75 %-os céltól. 2011-ben semmilyen jelentős előrelépés nem történt. Mivel az év első felében a gazdaságélénkülés lelassult, és a foglalkoztatás összességében csak csekély mértékben növekedett, a 27 uniós tagállam foglalkoztatási rátája 2011-ben várhatóan alig fogja meghaladni a 2010. évi 68,6 %-ot, és mindenképpen jóval alulmúlja a válság előtti 70,3 %-os csúcsot. A kihívást továbbra is az jelenti, hogy mostantól 2020-ig további 17,6 millió munkavállalót kell bevonni a foglalkoztatásba.

A növekedést elősegítő szerkezeti reformoknak a politikai napirend előterébe kell kerülniük. Európa hosszú távú növekedési potenciálja elmaradt a versenytársaiéval szemben, és azt a pénzügyi válság még tovább gyengítette. A rövid távú növekedési kilátások is csökkentek, de a növekedés támogatását szolgáló makrogazdasági eszközök – kiváltképpen a fiskális politika eszközei – nagyrészt kimerültek, és a hangsúlyt most a stabilitás biztosítására kell helyezni az előző szakaszokban leírtaknak megfelelően. Egy merész strukturális reformokból álló ambiciózus program ezeket a kilátásokat kedvezőbbé alakíthatja a növekedési potenciál növelése, a versenyképességbeli különbségek kezelése és a kiigazítások megkönnyítése révén. Szükséges, hogy a tagállamok szerkezeti reformokat hajtsanak végre, csakúgy, mint az EU egésze (ez utóbbiról részletesebb adatok az I. mellékletben találhatók az Európa2020 alakulásáról).

A megerősített Európai Pénzügyi Stabilitási Eszköz (EFSF) korlátozni fogja a válság továbbterjedését az államadósság és a pénzügyi szektor területén. Az elmúlt egynéhány évben egyértelműen bebizonyosodott, hogy a válság pusztán nemzeti megközelítés alapján történő kezelése nem hatékony, és az EU magas fokú pénzügyi és gazdasági integrációjával összeegyeztethetetlen, és ez még inkább így van az euróövezeten belül. Ezért a kormányok és a bankok számláinak megerősítésén kívül - ami az első védelmi vonal - uniós szintű eszközökkel is védeni kell a pénzintézetek és a kormányok fizetőképességét. Ezt szem előtt tartva 2011. július 21-én az euróövezeti állam-, illetve kormányfők először az Európai Pénzügyi Stabilitási Eszköz hatékonyságának javításáról állapodtak meg, és később pedig az európai stabilitási mechanizmuséról, amelyet az alábbiakat lehetővé tevő új eszközökkel látják el: i. elővigyázatossági program alapján történő intézkedés; ii. pénzintézetek feltőkésítésének finanszírozása kormányoknak nyújtott kölcsönök révén, a nem programországokra kiterjedően is, és; iii. fellépés az elsődleges és másodlagos államkötvény-piacokon. Ezenfelül 2011. október 26-án az Európai Tanács az Európai Pénzügyi Stabilitási Eszköz kapacitásbővítéséről döntött a forrásai növelése révén, két egymást nem kizáró opció megjelölésével: i. hitelminőség-javítás biztosítása új államadósságnak és, ii. magán és állami pénzintézetektől és befektetőktől származó források ötvözése.

Az állami és magánszektor számos intézkedést hozott a pénzügyi szektor működőképességének helyreállítására az EU-ban. Az állami segítség – az EU állami támogatásra vonatkozó jogszabályi keret maradéktalan tiszteletben tartásával – főleg tőkeinjekciók formáját öltötte a múltbeli veszteségek fedezésére és a bankok stressztűrő képességének javítására. Garanciák nyújtására is sor került a szektor bizalmának helyreállítására és a bankközi finanszírozási piac felélesztésére. A szükséges állami támogatás – a belső piaccal összeegyeztethető feltételek melletti – rendelkezésre állását könnyítették meg a pénzintézetekre vonatkozó, állami támogatással kapcsolatos különleges válságszabályok, amelyeket a Bizottság 2008-2009. évben vezetett be. Az említett politikai intézkedések eredményeként némi előrelépés volt megfigyelhető, a helyzet azonban továbbra is törékeny maradt, és a bizalmat azóta sem sikerült maradéktalanul helyreállítani. A 2009. óta uniós szinten lefolytatott három egymást követő stressz teszt sem tudta meggyőzni a befektetőket az uniós bankok mérlegének minőségéről, még úgy sem, hogy a teszteket megelőzendő vagy azokra adott válaszként a bankok jelentősen javították a tőke mennyiségét és minőségét. A bankszektor jelenlegi törékenysége láttán a Bizottság 2011 utánra szándékozik meghosszabbítani az állami támogatásra vonatkozó válságszabályok alkalmazhatóságát.

Ugyanakkor az adózás szerkezetét és formáját úgy kell kialakítani, hogy jobban ösztönözze a növekedést. Az adóreformok két célt szolgálhatnak: először is azokban a tagállamokban, ahol lehetőség van adóbevételek növelésére elősegíthetik az államháztartási konszolidációt, valamint a kiadások ellenőrzésének kiegészítéseként is szolgálhatnak, másodszor elősegíthetik a növekedést az adózás szerkezetének megváltoztatása vagy az egyedi típusú adók – pl. amelyek jobban ösztönöznek munkára, termelésre, befektetésre, vagy a forráshatékonyság növelésére – jobb kialakítása révén. Az adózás szerkezetét illetően:

A pénzügyi segítségnyújtási programban részesülő tagállamoknak és a gondos piaci vizsgálat alá vetett tagállamoknak továbbra is teljesíteniük kell a megállapított költségvetési célkitűzéseket a valószínűleg változó makrogazdasági feltételek ellenére is.

A világgazdaság súlypontja fokozatosan a nagyon dinamikus gazdaságokra helyeződik át, ami a globális környezetben még jobban kiélezi a versenyt. A feltörekvő gazdaságok világgazdaságban betöltött szerepe gyorsan növekedett és előreláthatólag ez a tendencia továbbra is folytatódik. Jóllehet néhány nyitott feltörekvő gazdaságot is súlyosan érintett a válság, azonban ezek a gazdaságok gyorsan helyreálltak (7. grafikon). Ezek a fejlődési modellek jelenleg erősen az export ágazat felé tolódtak el és jóllehet ezt a modellt nem lehet a végtelenségig fenntartani, valamint hosszú távon valamennyi fokozatos kiegyenlítődés várható, a belátható jövőben a világgazdaságban zajló verseny tovább fokozódik. Különösen a feltörekvő piacok export kerültek feljebb a technológiai ranglétrán, néhány esetben olyan ágazatokba is sikerrel bejutottak, ahol eddig Európának hagyományosan versenyelőnye volt. Az előre jelzett világgazdasági lassulással együtt ez azt jelenti, hogy a külső környezet rövid és hosszú távon egyaránt nehezebb lesz, hacsak az EU nem növeli versenyképességét.

Súlyosbodtak a pénzügyi feszültségek. Az euróövezetben lévő néhány tagállam államadósságának fenntarthatóságával kapcsolatos kétségek egyre jobban aláásták a befektetők bizalmát kora nyár óta. Ez megnövekedett volatilitású időszakokat eredményezett a pénzügyi piacokon és további emelkedést idézett elő a sérülékeny euróövezeti tagállamok államkötvényeinek hozamkülönbségeiben a referenciaértékhez képest. (3. grafikon). A közelmúltban a feszültségek más tagállamokra is átterjedtek és néhány három A besorolású államkötvény hozamai elkezdtek növekedni. A feszültségek átterjedtek a bankszektorra, mivel az európai államkötvények legfőbb tulajdonosai az európai bankok. Végül pedig az euróövezetben és az USA-ban hozott politikai lépésekkel kapcsolatos bizonytalanság nyáron egy erős korrekciót idézett elő a pénzügyi piacokon, ami azóta is tartó nagy feszültségekhez vezetett. (4. grafikon).

A pénzügyi egyensúlytalanságok továbbra is fennállnak. A pénzügyi konszolidáció 2011-ben kezdődött, ahogy arról a tagállamok 2009 októberében megállapodtak: az EU összesített pénzügyi deficitje majdnem 2 százalékponttal javult: 2010-ben a GDP 6,6%-ról 2011-ben a GDP 4,7%-ra. Az adósság jelentette kihívás azonban továbbra is fenyegetően jelen van. A GDP-arányos államadósság az EU-ban több mint 20 százalékponttal javult 2007 óta, és 2011-ben túllépte a 82 százalékot – ez az eddigi mért legmagasabb szint. Az előrejelzések szerint 2012-ben továbbnövekszik a GDP 85%-ig, mielőtt ezen a szinten stabilizálódna.

EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2011.11.23. COM(2011) 815 végleges VOL. 4/5 - ANNEX III MELLÉKLET A KÖZÖS FOGLALKOZTATÁSI JELENTÉS TERVEZETE



amely a következő dokumentumhoz kapcsolódik:



A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK



2012. évi éves növekedési jelentés



Az ez évi közös foglalkoztatási jelentés, melyről az EUMSZ 148. cikke rendelkezik, a 2012-es európai szemeszter elindítását célzó bizottsági csomag részét képezi. A megerősített gazdasági iránymutatáshoz való kulcsfontosságú hozzájárulásként a közös foglalkoztatási jelentés az éves növekedési jelentésben foglalt, a foglalkoztatással kapcsolatos kulcsfontosságú következtetéseket támasztja alá és fejti ki. A jelentésben foglalt elemzés és következtetések az európai foglalkoztatási és szociális helyzeten, a foglalkoztatási iránymutatások végrehajtásán, továbbá a nemzeti reformprogramok országonkénti – a Tanács által 2011 júliusában tett országspecifikus ajánlások elfogadásához vezető – vizsgálatának eredményein, és az ajánlások eddigi végrehajtásán alapulnak. 1.Munkaerő-piaci és társadalmi tendenciák A lassuló növekedés a már egyébként is gyenge foglalkoztatási fellendülés ellen hat, és gátolja a foglalkoztatási ráta növekedését Az általános foglalkoztatási fellendülés lassú és határozatlan, a foglalkoztatási növekedés pedig 2010 legnagyobb részében negatív (-0,5%) maradt az EU-27-ben, és csak az év vége felé fordult enyhén pozitívba. A 2011 közepéig regisztrált 1,5 millió új munkahely nem tudta kiegyenlíteni a munkahelyek számának jelentős csökkenését, mivel a válság során 6 millió munkahely szűnt meg. A GDP-növekedésre a foglalkoztatás által adott gyenge és késlekedő reakciót részben a kiigazító mechanizmusként alkalmazott munkaerő-megtartás és az ehhez kapcsolódó termelékenységcsökkenés okozta. Mivel a GDP-növekedés 2011-ben lassult, a foglalkoztatási kilátások bizonytalanok. Az uniós foglalkoztatási ráta a 2008–2010-es időszakban 1,8 százalékponttal csökkent, eltekintve attól a néhány figyelemre méltó kivételtől, ahol a foglalkoztatási ráta egyes tagállamokban (Lengyelországban, Németországban, Luxemburgban és Máltán) emelkedett. A foglalkoztatási rátát meghatározó változások egyenlőtlenül oszlottak el a munkaerőpiac különböző szegmensei között. A helyzet 2010-ig leginkább a gépiparban és építőiparban dolgozó férfiak, az alacsony végzettségűek, valamint különösen a fiatalok foglalkoztatási rátáját érintette, ahol a negatív tendencia 2011-ben is folytatódott. A nők foglalkoztatási rátájára a válság fokozatosabban fejtette ki hatását. Ezzel szemben az idősebbek foglalkoztatási helyzete javult. A foglalkoztatás növekedése elsősorban a határozott idejű munkaszerződéseknek és a részmunkaidős foglalkoztatásnak köszönhető, … A foglalkoztatottsági szintek nemrégiben bekövetkezett növekedéseit főként a határozott idejű szerződések számának növekedése váltotta ki, eltérően a válság előtti helyzettől, amikor a növekedés főként a határozatlan időre szóló szerződések terén volt tapasztalható. Emellett a foglalkoztatottság terén 2011-ben tapasztalt növekedések nagyban betudhatók a részmunkaidős foglalkoztatás terjedésének is, míg a válság előtt a foglalkoztatás főként a teljes munkaidős állások számának növekedése miatt bővült. Ez azt jelzi, hogy a vállalkozásoknak alkalmazkodniuk kell a gyenge és bizonytalan gazdasági feltételekhez és kilátásokhoz. A határozatlan idejű munkaszerződés alapján foglalkoztatott idősebb munkavállalók száma 2010-ben tovább növekedett, az egy évvel korábbi adathoz képest 4,7%-kal, a két évvel korábbihoz képest pedig 7,9%-kal (ami 1,4 millióval több munkavállalót jelent). Ugyanakkor a határozatlan idejű munkaszerződés alapján foglalkoztatott, aktív keresőképes korú munkavállalók számának csökkenése 2011 első negyedévében megállt, míg a határozatlan idejű munkaszerződés alapján foglalkoztatott fiatal munkavállalók száma továbbra is csökken. 1. ábra: Az állandó munkahelyek változása korcsoportonként Az ideiglenes és a részmunkaidős állások terjedése is főként az aktív keresőképes korú, és bizonyos mértékig az idősebb munkavállalók számára előnyös. Viszont a fiatalok a részmunkaidős állások terjedéséből is kimaradnak. Az ideiglenes állások terén a nők aránya valamivel meghaladja a férfiakét, míg a részmunkaidőben foglalkoztatottak körében a nők aránya sokkal magasabb, mint a férfiaké. 2. ábra: Az ideiglenes állások változása korcsoportonként …miközben a fiatalok helyzete romlott A fiatalkori munkanélküliségi ráta 2008 és 2010 között 15,5%-ról 20,9%-ra, az inaktivitási ráta pedig 55,6%-ról 56,9%-ra nőtt. A fiatalok megnövekedett inaktivitását részben az okozhatja, hogy a rossz munkaerő-piaci kilátások miatt több fiatal tért vissza az oktatás vagy a képzés rendszerébe. Ez önmagában nem lenne kedvezőtlen, különösen amíg az oktatás és képzés javítani tudja a fiatalok jövőbeli munkaerő-piaci lehetőségeit. Viszont a 15 és 24 év közötti, nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő személyek (NEET-fiatalok) aránya a 2008–2010-es időszakban 2 százalékponttal nőtt. A fiatalok körében tapasztalható munkanélküliség és inaktivitás magas aránya – a fiatalok számára folyamatos bizonytalansággal járó időszakban az iskolából a munkahelyre való, minden eddiginél nehezebb átmenettel együtt – hosszú távon elkerülhetetlenül a munkaerőpiacról való kiesés és a humántőke-veszteség kockázatával jár. 3. ábra: A 15 és 24 év közötti népesség körében a NEET-fiatalok %-os arányában bekövetkezett változás Forrás: Eurostat, Az EU munkaerő-piaci felmérése A tartós munkanélküliség és az alacsony képzettségűek körében tapasztalható munkanélküliség az egész Unióban növekszik, …

Az uniós munkanélküliségi ráta 2010 közepén 9,7%-ig emelkedett, majd egy kisebb, 2011 első félévében tapasztalt csökkenés után ismét elérte a 9,7%-ot. A nők körében az egész időszakban magasabb a munkanélküliségi ráta, mint a férfiaknál; szeptemberben a nők körében 9,9%, a férfiak körében pedig 9,5% volt. A helyzet az egész EU-ban nagyon változó. Egyes tagállamokban már most olyan munkanélküliségi szintet tartanak nyilván, amely alacsonyabb, mint a válság előtt, míg máshol ez az arány még mindig 12% fölött van. A 2007–2010-es időszakban az unióbeli munkanélküliek számában bekövetkezett növekedésnek csaknem háromnegyede mindössze négy tagállamnak – Spanyolországnak, az Egyesült Királyságnak, Olaszországnak és Franciaországnak – tudható be. Azonban más tagállamokban – például a balti államokban, Írországban, Görögországban, Portugáliában, Szlovákiában és Bulgáriában – is drámai mértékben nőtt a munkanélküliség. Ezzel szemben ugyanezen időszakban Ausztriában, Hollandiában és Luxemburgban alacsony maradt a munkanélküliségi ráta, Németországban pedig csökkent. A tartós (12 hónapig vagy hosszabb időn át fennálló) munkanélküliség a recesszió korai szakaszában átmenetileg csökkent, majd a legtöbb tagállamban növekedésnek indult, és 2011 második negyedévében már a teljes munkanélküliség 43%-át tette ki. Ez azt jelzi, hogy a munkanélküliségből való kitörés üteme lassul. Az alacsony képzettségűek munkanélküliségi rátája a 2008-ban mért 11,6%-ról 2011 első felében átlagosan 16,6%-ra nőtt. Ez azt jelzi, hogy az alacsony képzettségű munkavállalók iránti munkaerő-piaci kereslet folyamatosan csökken. Ez egyrészt a gazdaságban zajló, a fejlettebb technológiájú és a tudásintenzív területek felé irányuló ágazati változásnak tudható be. Ehhez azonban a válság utóhatása mellett még az is társul, hogy alacsonyabb munkahely-teremtési ráta esetén nagyobb a verseny, és az alacsonyabban képzett személyek helyére magasabb képzettségűek kerülnek. Ezek a fejlemények alapvetően hozzájárulnak az uniós munkaerő-piacon tapasztalható strukturális problémákhoz, és növelik a szociális kockázatokat, elsősorban azáltal, hogy a veszélyeztetett csoportokat különösen fenyegeti a szegénység és a társadalmi kirekesztés, mivel egyre gyakrabban kell szembenézniük a marginalizálódással vagy a munkával töltött felnőtt élet megfelelő megkezdésének nehézségeivel. … ami nyomást gyakorol a szociális védőhálókra, … A munkanélküliséggel kapcsolatos nagy megrázkódtatások következtében jelentősen nőtt azok száma, akik álláskeresési járadékra vagy szociális segélyre szorulnak. 2010 júniusa és 2011 júniusa között a szociális támogatási rendszerekre nehezedő nyomás sok országban nőtt, mivel a válság mélypontján elbocsátott munkavállalóknak fizetett ellátások kimerítik az álláskeresési járadék címén kifizethető összegeket. A magas tartós munkanélküliség fennmaradása valószínűleg tovább súlyosbítja ezt a tendenciát. A legtöbb európai országban automatikus stabilizáló tényezők, valamint a válság kezdetén elfogadott ösztönző csomagok segítették a háztartások rendelkezésére álló jövedelem általános szintentartását. A középosztálybeli háztartások rendelkezésére álló jövedelem azonban jelentős csökkenésnek indult a 2009-es adatokkal rendelkező országok felében, és fennáll annak veszélye, hogy ez az aggregált keresletre is hatással lesz. Ez bizonyos mértékig a munkaerőpiac fokozódó polarizálódásának eredménye, amely a válság előtt kezdődött és 2008–2009-ben erősödött, amikor a munkahelyek elvesztése kiemelten érintette a gépiparban és az építőiparban dolgozó, közepes jövedelmi szintű személyeket. Ráadásul az új munkaerő-piaci struktúrában egyre magasabbak az iskolai végzettséggel és a készségekkel kapcsolatos követelmények, ami az alacsony képzettségűek esetében rontja az újbóli elhelyezkedés és egy megfelelően fizetett állás megszerzésének esélyeit. A munkanélküliség és a részmunkaidős foglalkoztatás növekedése, valamint a bérekből fizetett járulékok stagnálása következtében a nyugdíjrendszerek bevételei jelentősen csökkentek. Emellett a nemek közötti egyenlőtlenségek munkaerőpiacon tapasztalható tartós fennállása valódi akadályát jelenti annak, hogy a nők nyugdíjjárulékot fizessenek. Ez növelte az általános bevételekből fizetett kereszttámogatás iránti igényt, valamint szükségessé tette a figyelemfelhívást a járulékfizetésen alapuló társadalombiztosítási nyugdíjrendszerekben előforduló tartósabb deficitek veszélyeire. Ezért olyan erőfeszítésekre kerül sor, amelyek célja, hogy a járulékfizetés időkeretét és mértékét a tőkefedezeti nyugdíjrendszerről a jövőbeni nyugdíjak megfelelőségéhez igazítsák, vagy az adókedvezmény költségeinek felülvizsgálatával – költségvetési konszolidációs intézkedések részeként – második és harmadik pillérbeli kiegészítő nyugdíjakat ösztönözzenek. Ennek következtében a kiegészítő nyugdíjak a jövőben valószínűleg mindkét esetben kisebb mértékben és később tudják enyhíteni az állami nyugdíjakra nehezedő nyomást. …és amihez a hosszú távú kirekesztődés új veszélyei kapcsolódnak A válság következtében nőtt a munkaerőpiacról és a társadalomból való hosszú távú kirekesztődés veszélye. 2009 és 2010 között az aktív kereső nélküli háztartásban (vagyis nulla vagy nagyon alacsony munkaintenzitású háztartásban) élő gyermekek és felnőttek aránya az EU egészében 9%-ról 9,9%-ra nőtt. A helyzet jelentősen romlott, a tagállamok mintegy felében legalább 1 százalékpontos növekedés volt tapasztalható. 2010-ben az aktív kereső nélküli háztartásban élők aránya hét tagállamban meghaladta a 10%-ot. Az ilyen aktív kereső nélküli háztartások közül az egyedülálló szülőket – főként a nőket – és gyermekeiket különösen fenyegeti a hosszú távú kirekesztődés. A szociális transzferek a közelmúltig a legtöbb országban lehetővé tették a jövedelemelosztás alacsonyabb kategóriáiban lévők védelmét a bevételcsökkenéssel szemben. A 2009–2010-es időszak vonatkozásában rendelkezésre álló adatok azonban több országban a növekvő szegénység és nélkülözés jeleit mutatják. 2010-ben a szegénység vagy a kirekesztődés általános kockázata a három alapvető mutató – relatív szegénység, anyagi nélkülözés és aktív kereső nélküli háztartások – alapján több évi csökkenés után ismét növekedésnek indult. 2010-ben a szegénységi küszöb alatt élők aránya három tagállamban több mint 0,5 százalékponttal nőtt. 2008 és 2010 között a súlyos anyagi nélkülözés négy tagállamban legalább 3 százalékponttal, két tagállamban pedig legalább 1 százalékponttal nőtt. Emellett a népesség körében általánosságban megfigyelhető a szükséges kiadások fedezésével kapcsolatos nehézségek növekedése. A válság által leginkább sújtott csoportok némelyikét fokozottan érinti a marginalizálódás (migránsok, hajléktalanok, romák). Ezek a csoportok az elkövetkező években is a legveszélyeztetettebbek közé fognak tartozni. Figyelembe véve a válság folytatódását, a tartós munkanélküliség kockázatának növekedését, valamint az anyagi nélkülözésre és a szegénységre gyakorolt várható hatásokat, továbbra is fenn fog maradni az igény a szociális automatikus stabilizáló tényezők alkalmazására. Ezek a rendszerek azonban maguk is egyre növekvő nyomásnak vannak kitéve a költségvetési konszolidációs programokkal összefüggésben. A munkaerő-piaci részvételi arányok alapvetően nem változtak, … A munkaerő-piaci pangás ellenére a részvételi arányok általánosságban nem csökkentek, és a munkanélkülivé váló személyek legtöbbje kapcsolatban marad a munkaerőpiaccal. Mindazonáltal a részvételi arányok átfogó stabilitása eltérő irányú változásokat takar a nők és a férfiak, valamint a különböző korcsoportok esetében. A nők részvételi aránya növekszik, elsősorban az „added worker effect” (a házastársuk vagy élettársuk munkanélkülivé válása következtében munkaerőpiacra lépő nők hatása) miatt, míg a férfiaké csökken. Az idősebb munkavállalók (mind a férfiak, mind a nők) részvétele nőtt, ami a nyugdíjkorhatár emelkedésének, valamint az előrehozott öregségi nyugdíjrendszerek fokozatos megszüntetésének hatásait tükrözi, míg a fiatalok munkaerő-piaci részvétele folyamatosan csökkent. … de a gyengén működő munkaerőpiac tovább késleltetheti a munkahelyteremtést, … Az ún. Beveridge-görbe (amely a 4. ábrán szereplő munkerőhiány-mutató segítségével a munkanélküliségi rátákat és a megüresedett álláshelyeket veti egybe) azt mutatja, hogy 2010-ben és 2011-ben a megüresedett álláshelyek növekedése nincs hatással a munkanélküliségre, ami azt jelzi, hogy a munkaerő-piacon a készségekkel kapcsolatos kereslet és kínálat közötti eltérések növekedhettek. A munkaerő-piaci kereslet és kínálat egymáshoz igazítása, valamint a munkahelyteremtés terén bekövetkezett kapacitáscsökkenés az európai munkaerőpiacok hatékonyságának határait jelzi, különösen egy olyan helyzetben, ahol – a gazdasági és pénzügyi válság által kiváltott, nagyobb külső megrázkódtatásokra válaszul – nőtt az igény az erőforrások zökkenőmentes átcsoportosítására és a gyors alkalmazkodásra. Ez közvetetten a megfelelő aktív munkaerő-piaci intézkedések, valamint a készségprofilokkal kapcsolatos és a mobilitást ösztönző megfelelő intézkedések hiányára utal, ami növelhette a strukturális munkanélküliséget. 4. ábra: A megüresedett álláshelyek és a munkanélküliség közötti kapcsolatot jelző, uniós Beveridge-görbe … és az oktatási eredmények nem tudnak igazodni a munkaerő-piaci igényekhez Az oktatáspolitikának alapvető szerepe van abban, hogy az emberek a munkaerőpiacon szükséges készségeket sajátítsák el. 2000-ben az uniós foglalkoztatottak 22%-a rendelkezett magas, 29%-a pedig alacsony szintű képzettséggel. 2010-ben fordított volt a helyzet. 2020-ra az álláshelyek 35%-ában lesz szükség magas szintű képzettségre, és csak 15%-ukban lesz elegendő az alacsony képzettség. Az oktatási eredmények azonban elmaradnak a készségekkel kapcsolatos, növekvő munkaerő-piaci igényektől. 2010-ben az EU-ban minden hetedik (14,1%) 18 és 24 év közötti fiatal került ki az oktatási rendszerből mindössze alsó középfokú végzettséggel úgy, hogy nem vesz részt további oktatásban és képzésben (korai iskolaelhagyók), sokuk pedig olyan képzettséggel rendelkezik, amely nem felel meg a munkaerő-piaci követelményeknek. Munkanélküliségi rátájuk 2010-ben 53% volt, ami kétszer olyan magas, mint a fiatalok átlagos munkanélküliségi rátája. Ezenfelül az összes gyermek több mint egyötöde alapszinten sem tanul meg írni, olvasni és számolni (15 éves korban végzett mérések alapján). A nominális fajlagos munkaerőköltségek jelentősen csökkentek, …

A nominális munkaerőköltségek 2009-ben bekövetkezett mérsékelt növekedése után e növekedés a legtöbb tagállamban 2010-ben is enyhén pozitív maradt. Említésre méltó kivételt jelentettek e tendencia alól a balti államok, Írország és Magyarország, ahol 2009-ben és 2010-ben is negatív volt a növekedési ráta, valamint néhány új tagállam, ahol a bérek jelentősen növekedtek, mivel a gazdaság még felzárkózóban van. 2011 közepére a nominális munkaerőköltség néhány más tagállamban – különösen Németországban – is növekedésnek indult, míg sok más tagállamban a lassú ütemű növekedés folytatódott. A fajlagos munkaerőköltségek terén a „nyereséges” és „veszteséges” tagállamok közötti ilyen aszimmetrikus változások – fennmaradásuk esetén – uniós szinten a makrogazdasági egyensúlyhiány csökkenése felé mutathatnak. A 2009-es, csaknem általános negatív termelékenységi növekedés, amely nagyban tükrözte a gazdasági lassulást és a rövid időre szóló munkaszerződéseket (aminek következtében a GDP a foglalkoztatásnál nagyobb mértékben csökkent), 2010-ben megállt. Tavaly az egy munkavállalóra jutó éves munkatermelékenység valamennyi tagállamban nőtt, Görögország kivételével (-2,4%). Figyelemre méltó Németország eredménye, ahol az éves munkatermelékenységi növekedés mértéke a 2009-es -5,2%-ról 2010-ben +3,2%-ra emelkedett. Noha 2011 első negyedévében a termelékenységi növekedés minden tagállamban erőteljes maradt (Görögország kivételével, ahol a termelékenység tovább csökkent), 2011 második negyedévében a legtöbb tagállamban lassulni kezdett, ami a gazdaság gyengülését jelzi. E fejlemények következtében 2010-ben az euróövezet egészében 2001 óta először csökkent a nominális fajlagos munkaerőköltség. A legfigyelemreméltóbb csökkenés Németországban volt tapasztalható, ahol a 2009-es 5,5%-os növekedést 2010-ben 1,1%-os csökkenés követte, ami elsősorban a munkatermelékenység jelentős emelkedését jelzi. Hasonló a helyzet Dániában és Hollandiában, míg Görögországban a 2010-es csökkenés azt jelzi, hogy a munkabérek a termelékenységnél nagyobb mértékben estek. További jelentős csökkenés tapasztalható Írországban, Litvániában és Lettországban, ahol erősödött a 2009-ben kezdődött csökkenő tendencia. Mindazonáltal a 2011 második negyedévében tapasztalt lassuló termelékenységnövekedés miatt a nominális fajlagos munkaerőköltség euróövezetben mért növekedése a második negyedévben (+1,2%) meghaladta az első negyedévi növekedést (+0,2%). 2010-ben a reálértéken mért fajlagos munkaerőköltség, amely a munkatermelékenységhez viszonyított reálbért (azaz a munkából származó jövedelem arányát) méri, ismét negatív növekedési lendületet mutatott (vagyis a munkából származó jövedelem aránya csökkent), ami a gazdasági visszaesés során a termelékenység jelentős csökkenésével röviden megszakadt. Ez a munkajövedelmek arányával kapcsolatos csökkenő tendencia 2011 első felében a legtöbb tagállamban megmaradt. Jelentős kivétel ez alól a Cseh Köztársaság és Lengyelország esete, ahol a reálbér-növekedés meghaladta a termelékenység növekedését. … míg a nem bérjellegű munkaerőköltségek továbbra is gátolják a munkahelyteremtést A gazdasági tevékenységet terhelő nem bérjellegű munkaerőköltségek – különösen egyes tagállamok munkaerőpiacának alacsony jövedelmű szegmenseiben – akadályozzák a munkahelyteremtést, jóllehet ezek között az egész EU-ban jelentősek az eltérések. Ezek a költségek, amelyek a munkahelyteremtés lényegi velejáróinak tekinthetők, a gazdasági tevékenységek komoly akadályait jelentik, és különösen az alacsony képzettségű munkavállalók munkaerő-piaci kilátásaira vannak negatív hatással. Emellett a magas adóteher, valamint ezen adóteher és a szociális ellátórendszer kölcsönhatása következtében ezekben a csoportokban romlik a munkavállalási hajlandóság. Forrás: OECD (Bulgária, Észtország, Lettország, Litvánia, Málta és Románia adatai 2009-re vonatkoznak.) …és a be nem jelentett munkavégzés továbbra is jelen van A formális gazdaságban tapasztalható nehézségek ellenére a be nem jelentett munka továbbra is létező jelenség (sőt akár növekedhetett is), és a becslések szerint egyes tagállamokban a gazdaság több mint 20%-át képviseli. Természetesen az ezzel együtt járó adóbevétel-kiesés különösen kedvezőtlen a súlyos költségvetési hiányok idején, de a be nem jelentett munkavégzés kihat az általános munkaerő-piaci szegmentációra, a munkavállalók jogainak csökkenésére és a társadalmi kirekesztettség veszélyére is. 2.Strukturális munkaerő-piaci szakpolitikák végrehajtása Az Európai Tanács 2011. március 24–25-i ülése szakpolitikai iránymutatást határozott meg a tagállamoknak arra vonatkozóan, hogy a foglalkoztatási iránymutatásokban meghatározott kiemelt uniós célok elérése érdekében nyújtsák be a munkaerő-piaci reformokra vonatkozó tervüket tartalmazó nemzeti reformprogramjukat. A Bizottság javaslatai alapján a Tanács országspecifikus ajánlásokat fogadott el, amelyekben kiemelte azokat a területeket, ahol a tagállamoknak – a foglalkoztatási politikákról szóló iránymutatások általános keretén belül – számos területen szakpolitikai reformokat kell végrehajtaniuk. Ezek közé tartoznak a következők: a munkavállalás vonzóbbá tétele, a munkanélküliek újbóli munkába állításának elősegítése, a szegénység elleni küzdelem és a társadalmi befogadás elősegítése, az oktatásba és a képzésbe való beruházás, a rugalmasság és a biztonság közötti egyensúly elősegítése, a nyugdíjrendszerek reformja, valamint az oktatási eredmények és a veszélyeztetett csoportok aktív befogadásának javítása. 2.1.A munkavállalás vonzóbbá tétele (7. iránymutatás) Több tagállam foglalkozott az adó- és szociális juttatási rendszereikben felmerülő kihívásokkal annak érdekében, hogy e rendszerek jobban elősegítsék a foglalkoztatás bővítését; igaz, a korlátozott költségvetési mozgástér korlátozhatta a reformtörekvéseket is. Ami a szociális juttatásokat illeti, az elfogadott intézkedések általában a rendszerek ésszerűsítésére irányultak; a foglalkoztatás adóterhe egyes tagállamokban csökkent. Nyolc tagállam kapott országspecifikus ajánlást az alacsony/közepes bérezésű munkavállalókat terhelő adók csökkentésére, vagy – a foglalkoztatás fellendítése érdekében – a munkát terhelő adók csökkentésére vonatkozóan. A kevés elfogadott intézkedés tárgya a meghatározott csoportok foglalkoztatását hátráltató fiskális tényezők célzott megszüntetése (BE), valamint olyan kezdeményezések, amelyek 2012-ben az alacsony jövedelmű munkavállalók számára biztosított adójóváírás fokozatos csökkentésének ellentételezését kívánják meghosszabbítani (HU). A tagállamok kis csoportja már elfogadott a munka adóterheinek általános csökkentését célzó intézkedéseket, vagy kötelezettséget vállalt erre (DK, EE). További erőfeszítéseket kell tenni a munka adóterheinek csökkentése érdekében, különös tekintettel a veszélyeztetett csoportokra, az alacsony képzettségű munkavállalókra és/vagy a második keresőkre, és a kevésbé hátrányos adótípusok irányába vagy a munkát terhelő adók felülvizsgálata felé kell lépéseket tenni. Hét tagállam kapott országspecifikus ajánlást a bérekkel kapcsolatban. Ezek többségének tárgyát a béralkuval kapcsolatos reformok képezték annak biztosítása érdekében, hogy a bérek növekedése összhangban legyen a termelékenység alakulásával. Egyes ajánlások a bérindexálási rendszerek konkrét kérdését érintették. Az elfogadott szakpolitikai intézkedések közé tartoznak a béralku decentralizálására vonatkozó kötelezettségvállalások (IT, ES), míg más intézkedések a bérindexálási mechanizmus felülvizsgálatára irányuló kötelezettségvállalásokat tartalmaztak (MT, CY), a mechanizmus átmeneti és részleges felfüggesztésével együtt (CY). A be nem jelentett munkavégzés elleni küzdelemre irányuló ajánlások eredményeképpen új szakpolitikai válaszok születtek, a jogellenes munkaszerződések elleni fellépést célzó jogi aktusok formájában (IT). Más tagállamok az ellenőrzések szerepét növelő végrehajtási intézkedéseket fogadtak el (PL, CZ, BG), egy tagállam pedig az Európai Szociális Alap (ESZA) forrásait vette igénybe az illegális foglalkoztatás elleni küzdelemben. Más tagállamok saját kezdeményezésük alapján a be nem jelentett munkavégzés legalizálását állították a középpontba, a házfelújításra vonatkozó adókedvezmények formájában (ES). További erőfeszítésekre van szükség az informális vagy be nem jelentett munka legalizálásának támogatásához, ideértve a be nem jelentett munka felderítésének javítására, valamint az informális munkavégzés pénzügyi ösztönzőinek csökkentésére irányuló kezdeményezéseket. A költségvetési nyomás, továbbá a munkaerő-piaci kötődés növelése és az ellátásoktól való függőség kialakulásának megakadályozása iránti igény több tagállamban a juttatások további ésszerűsítéséhez vezetett. Az intézkedések közé tartozik a kormányok azon szándéka, miszerint a jogosultak közérdekű munkavégzésbe történő beleegyezését szabják a juttatások feltételéül (CZ, HU). Más intézkedések a szociális juttatások célzottabb biztosításával kapcsolatos terveket tartalmaznak (CY, SI). Megint más jóléti reformok célja a munka ösztönzése és kifizetődőségének biztosítása, amit a levont társadalombiztosítási járulékok csökkentésével, valamint magasabb adómentes jövedelemsáv segítségével kívánják elérni (UK).

Egyes tagállamok lépéseket tettek az álláskeresési járadékok csökkentése érdekében (HU, LT), míg mások a gyermekgondozási létesítményeknek nyújtott támogatások terén jelentettek be költségvetési megvonásokat (NL). A célzottabbá tétel, valamint a munkába állást ösztönző intézkedésekkel való összekapcsolás segítségével továbbra is erősíteni kell a munkanélküliségi és a szociális ellátórendszerek struktúráját, hatékonyságát és összhangját. Nyolc tagállam kapott országspecifikus ajánlást a nemek közötti egyenlőség javítására vagy a munka és a magánélet közötti egyensúly elősegítésére vonatkozóan. Ezek tárgya legtöbbször a megfelelő és megfizethető ellátások nyújtása, másodsorban pedig a második keresők adózási helyzetének javítása volt. A szakpolitikai válaszok körében több tagállam jelentette be a gyermekgondozási szolgáltatások (UK, PL, AT, CZ, NL) és az egész napos iskolai férőhelyek helyzetének (AT) javítását vagy reformját annak érdekében, hogy az inaktív egyedülálló szülők munkába állását ösztönözzék, illetve hogy a részmunkaidőben dolgozó szülők lehetőséget kapjanak a hosszabb munkaidőben történő munkavállalásra. Az egyéb intézkedések közé tartoznak a nők és a férfiak közötti egyenlő bánásmóddal kapcsolatos figyelemfelhívó kezdeményezések, például jövedelemkalkulátor vagy nemi index bevezetése segítségével (AT). Két tagállam fogadott el a második keresők adózási helyzetének javítását célzó intézkedéseket, például az állam által fizetett gyermeknevelési hozzájárulásnak a kevesebbet dolgozó házastárs vagy élettárs munkaidejéhez kötése révén (NL) vagy – a második keresők számára kedvezőtlen adózási tényezők csökkentésének elősegítése érdekében – a gyermeknevelés költségeihez történő állami hozzájárulás bevezetésével. További erőfeszítéseket kell tenni a kedvezőtlen adózási tényezők, valamint az adó- és szociális juttatási rendszerek, a hosszú szülői szabadságok és a nem megfelelő vagy nem megfizethető ellátások együttes hatásának kezelése érdekében. 2.2.A munkanélküliek újbóli munkába állásának elősegítése (7. iránymutatás) Célzottabb aktív munkaerő-piaci intézkedésekre van szükség, hogy megakadályozható legyen a strukturális munkanélküliség kialakulása és a társadalmi kirekesztés fokozódása. Tizenkét tagállam kapott országspecifikus ajánlást aktív munkaerő-piaci intézkedések végrehajtására és terjedelmére vonatkozóan. Ezek döntő részének tárgyát olyan reformok képezték, amelyek növelnék az aktív munkaerő-piaci intézkedések hatékonyságát, ideértve a konkrét csoportokra irányuló intézkedéseket is. Az ajánlások egy kisebb csoportja az állami foglalkoztatási szolgálatok kapacitásának növelésére vonatkozott, jobb és koherensebb szolgáltatás nyújtása érdekében. A fentiekkel összhangban egyes tagállamok az aktív munkaerő-piaci intézkedések reformját tervezik, a kormány munkaprogramjában foglaltaknak megfelelően (FI, PT, DE). Mások a fiatalokat érintő fellépések irányába mutató intézkedéseket fogadtak el ún. szociális garanciára irányuló javaslat formájában, amely munkát, szakmai gyakorlatot vagy képzést kínál a fiatalok számára (FI), avagy a fiataloknak szóló, átfogó gyakornoki programokon keresztül (BG), a fiatal munkavállalók képzésére vonatkozó szerződéses rendelkezések megreformálásával (ES) vagy – a tanulószerződéses gyakorlati képzések számának növelése érdekében – a munkáltatók számára kínált új pénzügyi ösztönzők bevezetésével (LU). Mások lépéseket tettek a tartósan munkanélküliek (SK, EE, ES) helyzetének rendezése érdekében, az ESZA által finanszírozott projektek (EE, EL, PL) vagy az idősebb munkavállalók munkanélküliségi járulék alóli mentességének eltörléséből származó források (AT) jobb kihasználásával. Egyes tagállamokban a tartós munkanélküliséget a tervek szerint köztes munkaerőpiacok létrehozásával fogják kezelni (SK). Egyes tagállamok megnyitották a munkaerő-közvetítési szolgáltatásokat a magántulajdonú foglalkoztatási szolgálatok előtt (ES), mások a saját állami foglalkoztatási szolgálatuk működésének és szolgáltatásainak háromoldalú újratárgyalását tervezik, megint mások pedig olyan tanulmányi „utalványokat” vezetnek be, amelyek lehetővé tennék az álláskeresők számára a képzési szolgáltatók megválasztását (LT). Ami a fiatalkori munkanélküliség elleni küzdelmet, valamint a fiatalok munkavállalásával kapcsolatos helyzet javítását illeti, több tagállam támogatta a fiatalok számára kidolgozott, váltakozó szakmai gyakorlatok továbbfejlesztését. 2.3A szegénység elleni küzdelem és a társadalmi befogadás elősegítése (10. iránymutatás) A tagállamok felügyeleti eszközöket vezettek be a válság társadalmi hatásainak értékelésére, és különleges intézkedésekre került sor a válság negatív hatásainak korlátozása érdekében, egyebek mellett a szociális jóléti és segélyezési rendszerek egyszerűsítése, valamint a szociális ellátásokkal és/vagy azok igénybevételével kapcsolatos feltételek kiigazítása útján. A különböző országokban a költségvetési konszolidációs intézkedések negatív hatásának megelőzésére irányuló – gyakran előzetes társadalmi hatásvizsgálatokon alapuló – konkrét reformintézkedések is nagyon hasznosak voltak. Egyes tagállamok azt is megvizsgálták, hogy hogyan lehetne mozgósítani a többi szakpolitikai területet (energiaügy, lakhatás, közlekedés stb.) a válság hatásainak enyhítése érdekében. Ezt ki kell terjeszteni az egészségügyi szolgáltatásokra, hogy ezekhez megfizethető áron lehessen hozzáférést biztosítani az alacsony jövedelmű és a veszélyeztetett csoportoknak, különös tekintettel az alapellátásra, valamint a krónikus betegségekkel és a mentális egészséggel kapcsolatos szolgáltatásokra, figyelemmel arra is, hogy a közegészségügy terén elfogadott költségvetési intézkedések milyen hatással lehetnek a szegénységi rátákra. Figyelmet kell fordítani a felelős hitelezési gyakorlatokra is, különösen a veszélyeztetett csoportok esetében. Több tagállamban fogadtak el meghatározott veszélyeztetett célcsoportok (köztük a fiatalok, a bevándorlók és az etnikai kisebbségek) munkaerő-piaci részvételének növelését célzó intézkedéseket, hogy megelőzzék a munkaerőpiacról való tartós kiszorulásukat. Kilenc tagállam kapott országspecifikus ajánlást a szegénység elleni küzdelemre és a társadalmi befogadás előmozdítására vonatkozóan. Ezek többségének tárgya meghatározott csoportok jobb munkaerő-piaci integrálása volt, közülük kevesebb pedig közvetlenül a szegénységnek vagy a szegénység kockázatának szintjével foglalkozott. Ebben az összefüggésben különleges figyelmet kell fordítani az európai szegény munkavállalók helyzetének javítására (az EU népességének 8,4%-a), különösen olyan, az aktív befogadást elősegítő szakpolitikák révén, amelyek megkönnyítik a változáshoz való alkalmazkodást, egyúttal megőrzik a munkavállalók készségeit és termelékenységét. A szakpolitikai válaszlépések között találunk olyan javaslatokat, amelyek célja a meghatározott célcsoportok számára kialakított, „mindenki számára előnyös” terv alapján fizetett munkáltatói juttatások növelése (BE). Egyes tagállamok integrált műveletekbe (ESZA és ERFA) kezdtek az intézményi gyermekgondozásról a közösségi alapú gyermekgondozásra történő átállás, valamint a szociális lakáshoz jutás terén a romáknak biztosított új lehetőségek kialakítása érdekében (BG). Más tagállamok az újonnan érkezett bevándorlók munkaerőpiacra történő bevezetését szolgáló megreformált rendszer javításával (különösen a nyelvoktatás terén) lépéseket tettek a bevándorlók helyzetének megoldására (SE). Mások a diplomák elismerésének megkönnyítését célzó intézkedéseket fogadtak el, amelyek második esélyt kínálnak a fiatal felnőttek iskoláztatására, emellett mentorálási és képzési programokat vezettek be a nők számára (AT). 2.4Az oktatásba és a képzésbe való beruházás (8. és 9. iránymutatás) Számos tagállamban fogadtak el az oktatás és a képzés megreformálására irányuló általános intézkedéseket, amelyek célcsoportjai különösen a fiatalok, a munkanélküliek és a bevándorlók voltak. Más reformok célja a készségekkel kapcsolatos igények előrejelzése vagy a szakképzés minőségének javítása, illetve a szakképzéshez való hozzáférés könnyítése. Tekintettel a fiatalkori munkanélküliség jelenlegi problémájára, sürgősen korszerűsíteni kell az oktatási és képzési rendszereket annak érdekében, hogy hatékonyan biztosíthassák a fiatalok számára a megfelelő készségeket és kompetenciákat. Számos országban kell biztosítani azt, hogy a középfokú oktatási és képzési rendszer hatékony feltételeket teremt a tanulók számára a felsőoktatásba való bekerülésre, vagy biztosítja azokat a speciális készségeket, amelyek lehetővé teszik a munkaerőpiacra való közvetlen bejutást. A felsőoktatási rendszerben ösztönzőkkel kell jutalmazni a hallgatókat, az oktatókat és a kutatókat, a tanterveket megfelelően a változó munkaerő-piaci szükségletekhez kell igazítani, és erősíteni kell a kutatás és az üzleti környezet közötti kapcsolat alapjait. Ez megköveteli továbbá a jövőbeli képzettségi igények előrejelzésének javítását, valamint az oktatási intézmények, vállalkozások és foglalkoztatási szolgálatok közötti együttműködés erősítését is, a készségekkel foglalkozó ágazati tanácsok nemzeti és uniós szintű munkájára építve. Az intelligens költségvetési konszolidáció keretében az oktatásba és a készségek fejlesztésébe történő beruházásoknak kell elsőbbséget adni, egyúttal fokozni kell az oktatási és képzési rendszerek hatékonyságát és eredményességét, és biztosítani kell, hogy a reformok következtében az oktatás jobban igazodik majd a munkaerő-piaci igényekhez. A korai iskolaelhagyás elleni küzdelem érdekében egyes tagállamok a megelőző intézkedéseket erősítették, és kötelező iskola előtti évet vezettek be (AT, BG, CY, DK, EL, HU, PL, RO), míg nagy többségük a személyek – például mentorálás vagy konzultálás révén megvalósuló – támogatását célzó beavatkozási intézkedéseket fogadott el. A korai iskolaelhagyás csökkentését célzó szakpolitikákról szóló, 2011. évi tanácsi ajánlásnak megfelelően ilyen intézkedésekkel kell kiegészíteni az olyan kompenzációs intézkedéseket, mint amilyen az oktatásból és képzésből lemorzsolódók számára második esélyt kínáló oktatás. Sok tagállam kívánja növelni a felsőfokú végzettséggel rendelkezők számát olyan különböző intézkedéseken keresztül, amelyek gyakran a jelenleg alulreprezentált csoportok számára biztosított hozzáférés bővítésére összpontosítanak. Az intézkedések között megtalálható a közvetlen pénzügyi támogatás, az iránymutatás és tanácsadás, vagy az előkészítő tanfolyamok, amelyek esetében sok ország kínál célzott támogatást az alacsony jövedelmű csoportoknak (BE, FR, PL, CY, RO) vagy a migráns háttérrel rendelkező hallgatóknak (BG, BE, NL, DK, EE, FI, GR). Egyes tagállamok konkrét intézkedéseket fogadtak el a végzettség megszerzési arányának növelése érdekében, és például iránymutatással és tanácsadással segítik a veszélyeztetett hallgatókat (FR, LU, NL, SE, SI). A reformoknak foglalkozniuk kell azzal a kétszeres kihívással, miszerint az oktatás és a kutatás minőségének fenntartásával és javításával egyidejűleg kell növelni a sikeres végzősök számát.

Néhány ország reformokat fogadott el a szakoktatás és szakképzés (PL, SK, CY, EE) területén, hogy oktatási és képzési rendszerük jobban igazodjék a készségekkel kapcsolatos jelenlegi, valamint jövőben várható igényekhez (BE, FR, EL, ES, FR, HU, IE, IT, RO, SK, SI, UK). A szakképzés terén erősebb munkaerő-piaci orientáció szükséges, és a szociális partnerekkel együttműködve elegendő szakképzési programot kell kialakítani, különös tekintettel a tanulószerződéses gyakorlati képzésekre. A 16 tagállamnak címzett, az oktatás és képzés terén eszközölt beruházásokkal és reformokkal kapcsolatos országspecifikus ajánlásokra adott válaszként számos szakpolitikai kezdeményezésre sor került. Azon tagállamok közül, amelyek esetében kiemelték a korai iskolaelhagyást, az elfogadott kezdeményezések célja egyebek mellett az iskolai lemorzsolódások megelőzése, például a fiatalokat segítő tanácsadási projektek kezdeményezésével (AT), az „új középiskola” további kiterjesztésével (AT) vagy – a lemaradás ledolgozása és a szükséges bizonyítványok megszerzése érdekében – a korai iskolaelhagyók támogatásával (AT, BG). Olyan intézkedésekre is tettek javaslatot, amelyek célja, hogy a lemorzsolódással fenyegetett tanulókat szakképzéssel, valamint az iskolák és a programok sokszínűbb kínálatának segítségével vonzó karrierlehetőségek felé tereljék (MT). Mások olyan szociális záradékoknak a közbeszerzési szerződésekbe foglalását javasolták, amelyek tanulószerződéses gyakorlati képzéseket garantálnának a szakképzési rendszerben résztvevő fiatalok számára (DK). Lehetséges azonban az olyan prevenciós és korai intervenciós jellegű szakpolitikák további kidolgozása, amelyek célcsoportját a veszélyeztetett tanulók alkotják, egyebek mellett a koragyermekkori nevelési és gondozási intézmények kapacitásának és minőségének javításával, egyénre szabottabb tanulási módszerek biztosításával, a veszélyeztetett tanulók célzottabb támogatásával, korai előrejelző rendszerekkel és iskolán kívüli tevékenységekkel, a tanulás és a személyes fejlődés lehetőségeinek kiszélesítése érdekében. . Emellett fokozott figyelmet kell fordítani a migráns gyermekek oktatási eredményeinek a munkaerő-piaci igényekhez történő hozzáigazítására is. A szakpolitikai válaszok további területét jelenti a kínálat munkaerő-piaci igényeknek való jobb megfeleltetését célzó felsőoktatási reform. Az intézkedések közé tartozik például a „Partnerség a tudásért” elnevezésű felsőoktatási reformprogram (PL) vagy a „university technical colleges” (UTC-k; egyetemi szakképző intézetek) bevezetése a munkáltatókkal és az egyetemekkel együttműködésben (UK). Más tagállamok a szakképzésbe való bekerülés megkönnyítését célzó intézkedéseket fogadtak el (ES). Egyes államokban az egész életen át tartó tanulással kapcsolatban mutattak be új stratégiákat (AT, PL, SK), másokban megújították ezeket (EE), megint másokban pedig nemzeti párbeszédet kezdtek és fehér könyvet készítettek (LU). Fontos tovább népszerűsíteni a készségek fejlesztését és az egész életen át tartó tanulást, különös hangsúlyt fektetve a munkanélküli fiatalokra és az alacsony képzettséggel vagy elavult készségekkel rendelkező felnőttekre, továbbá fontos a partnerségek kialakítása a vállalkozásokkal és a helyi hatóságokkal annak érdekében, hogy a készségek fejlesztése a helyi munkaerőpiac sajátosságaihoz igazodjék. Az ESZA hozzájárulása az Európa 2020 stratégia prioritásaihoz Az ESZA az Európa 2020 stratégiát támogató egyik legfontosabb pénzügyi eszköz. Az Európa 2020 stratégia prioritásai közül sokra terjed ki olyan, folyamatban lévő operatív program, amelyet a jelenlegi programozási időszakban az ESZA finanszíroz. Az utóbbi években a programok elég rugalmasnak bizonyultak ahhoz, hogy igazodjanak a változó társadalmi-gazdasági feltételekhez; adott esetben sor került a szükséges módosításokra. A 2014–2020-as időszakban az ESZA teljes mértékben meg fog felelni az Európa 2020 stratégiának és annak kiemelt céljainak, és ezekre fog összpontosítani. A támogatások középpontjában az integrált iránymutatásokhoz, az országspecifikus ajánlásokhoz és a nemzeti reformprogramokhoz szorosan kapcsolódó tagállami szakpolitikák fognak állni. A 2014 és 2020 közötti időszakra vonatkozó ESZA-rendelet tervezete szerint az ESZA négy tematikus célkitűzésre összpontosít: – foglalkoztatás és a munkavállalói mobilitás ösztönzése, – az oktatásba, készségekbe, és az egész életen át tartó tanulásba történő beruházás, – a társadalmi befogadás erősítése és a szegénység elleni küzdelem, – az intézményi kapacitás növelése és a közigazgatás hatékonyságának fokozása. Az Alap különösen fontos szerepet játszik a stratégia több kiemelt kezdeményezésének támogatásában, ilyen például az „Új készségek és munkahelyek menetrendje”, „A szegénység elleni küzdelem európai platformja” és a „Mozgásban az ifjúság”. Emellett az ESZA hozzájárul majd egyéb fontos prioritásokhoz is, például a kutatási és innovációs beruházások támogatásához, az információs és kommunikációs technológiákhoz való hozzáférés elősegítéséhez és e technológiák használatának előmozdításához, a kis- és középvállalkozások versenyképességének növeléséhez, a kis szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való áttérés támogatásához, valamint az erőforrások fenntartható felhasználásának népszerűsítéséhez. 2.5A biztonság és a rugalmasság közötti egyensúly (7. iránymutatás) A biztonság és a rugalmasság közötti egyensúly megteremtését célzó általános intézkedéseket számos tagállamban fogadtak el; ezek célja közé tartozott különösen a munkanélküli és szociális ellátások felülvizsgálata, a munkaerőpiac szegmentációja elleni küzdelem és a minimálbérre vonatkozó hatályos jogszabályok reformja, illetve a minimálbérre és a be nem jelentett munkavégzésre vonatkozó előírások betartásának erősítése. A rugalmas biztonság átfogó megvalósításának javítása a legtöbb tagállam munkaerőpiaca számára prioritás marad. Öt tagállam kapott országspecifikus ajánlást a munkaerőpiac működésére és a szegmentáció elleni küzdelemre vonatkozóan. Az ajánlások hangsúlyos pontjai között jelentős eltérések voltak; a leglényegesebb elem az állami foglalkoztatási szolgálatok reformja volt, a határozott, illetve határozatlan időre szóló munkaszerződés alapján foglalkoztatott személyek közötti szegmentáció csökkentése érdekében. Két tagállamban született jogalkotási reformokat is tartalmazó szakpolitikai válasz; ezek a munkaerő-piaci dualitás csökkentését, a belső rugalmasság erősítését és a munkanélküliek elhelyezkedési esélyeinek javítását célozták (ES), illetve – a kollektív alku második szintjének erősítése céljából – a foglalkoztatást támogató intézkedésekről szóló törvény elfogadásában nyilvánultak meg (IT). Más országokban elfogadták az ideiglenes munkaközvetítő ügynökségek működését szabályozó jogalapot (LT) vagy a Munka Törvénykönyvének reformja révén növelték a munkaerőpiac rugalmasságát (SK). Biztosítani kell, hogy az ideiglenes jelleggel és a részmunkaidőben foglalkoztatottak megfelelő szociális védelemben részesüljenek; ehhez különösen lehetővé kell tenni, hogy tisztességes nyugdíjjogosultságot szerezzenek, a keretfeltételeket pedig úgy kell meghatározni, hogy ezek a személyek előre tudjanak lépni a munkaerőpiacon, ideértve a teljes munkaidős foglalkoztatásba való visszatérés, a karrierépítés és a képzéshez való hozzáférés lehetőségét is. 2.6A nyugdíjrendszerek reformja (10. iránymutatás)