Brüsszel, 25.02.2005

COM(2005)59 végleges

Tervezet

INTÉZMÉNYKÖZI MEGÁLLAPODÁS

az európai szabályozási ügynökségek keretszabályáról

(előterjesztő: a Bizottság)

INDOKOLÁS

1. KERETRENDSZER ÉS CÉLKITŰZÉSEK

Az európai ügynökségeket egymást követő hullámokban hozták létre, hogy azok minden egyes esetben a sajátos igényeknek megfeleljenek. Jellemzőjük a sokféleség. Ezeknek az ügynökségeknek a felkeresése azok szétszórtsága esetén – ha nincs egy közös keret meghatározva – azzal a kockázattal jár, hogy az állampolgár egy számára kevéssé átlátható és kevéssé érthető helyzetbe kerül, de ez mindenképpen aggályos a jogbiztonság szempontjából.

Az európai kormányzásról szóló fehér könyvében[1] a Bizottság azt javasolta, hogy minden úgynevezett szabályozási ügynökségre, amely a közösségi szabályok végrehajtásához és alkalmazásához hozzájárul, vonatkozzon egy keretszabály a létrehozásuk, működésük és ellenőrzésük feltételeivel, a felelősségteljes kormányzás elveinek megfelelően[2].

Összhang: a horizontális megközelítés ezeknek az ügynökségeknek a létrehozása, működése és ellenőrzése során alkalmazandó elvek és szabályok egy közös minimális alapjának tiszteletbentartását célozza. Ezek részvételét a végrehajtó funkció gyakorlásában koherens és kiegyensúlyozott módon kell megszervezni, tiszteletben tartva ennek a funkciónak az egységességi és integritási követelményeit közösségi szinten.

Hatékonyság: ezeknek az ügynökségeknek a hitelessége nagyrészt a hatékonyságukon múlik. Ezeknek az ügynökségeknek a megszervezése során lehetővé kell tenni, hogy hatékony módon végezzék el a rájuk bízott feladatokat. A hatékonyság elve nevezetesen megköveteli a döntéshozatali folyamat egyszerűsítését, a költségek csökkentését és bizonyos szervezeti, jogi és pénzügyi autonómia biztosítását ezeknek az ügynökségeknek a számára.

Felelősség: ez az autonómia együtt jár a feladatok elvégzésével ezeknél az ügynökségeknél. A közösségi cselekvés jogszerűségének erősítése érdekében fontos az intézmények és ezen ügynökségekre vonatkozó felelősségeinek világos meghatározása és elhatárolása. Egyrészt az ezekhez az ügynökségekhez való folyamodás rendszerét az óvatosság elvével kell megvalósítani, a Bizottság által végzett, a lehető legátfogóbb és legszigorúbb hatáselemzés alapján. Másrészt a felelősség elve megköveteli, hogy világos ellenőrzési rendszert alakítsanak ki.

Részvétel és nyitás: ezen ügynökségek belső szervezetének garantálnia kell az érdekelt felek részvételét és a magas szintű átláthatóságot is. Az ezeknek az ügynökségeknek a létrehozására vonatkozó aktusoknak elő kell írniuk, hogy ezeknek – az intézmények példájára – alá kell vetniük magukat a felelősségteljes igazgatás követelményeinek.

2. KONZULTÁCIÓK A TÖBBI INTÉZMÉNNYEL ÉS MÁS ÉRDEKELT FELEKKEL

2002 decemberében a Bizottság elfogadott egy közleményt, amely ezeknek az elveknek az alapján lefekteti a vezérelveket az európai szabályozási ügynökségek jövendő keretszabálya számára[3]. Ezt kedvezően fogadta a Parlament[4] és a Tanács[5]. Konzultációkra került sor a meglévő intézmények igazgatóival is.

3. AZ ESZKÖZ MEGVÁLASZTÁSA: AZ INTÉZMÉNYKÖZI MEGÁLLAPODÁS

A Bizottság intézményközi megállapodást javasol annak érdekében, hogy a három intézmény társuljon az ágazati ügynökségek létrehozására vonatkozó aktusok végső elfogadásakor tiszteletben tartandó alapfeltételek meghatározásához. A Bíróság joggyakorlata szerint az intézményközi megállapodás kötelező jogi erővel bírhat, feltéve, hogy tartalma a három intézmény összekapcsolódási akaratát fejezi ki[6]. Ennek az eszköznek a megválasztása nem zárja ki azt, hogy egy második szakaszban részletesebb módozatok meghatározására kerüljön sor egy keretszabályozáson belül.

4. ALKALMAZÁSI KÖR

A feladatok és a meglévő ügynökségek saját struktúráinak sokfélesége miatt a Bizottság közleményében azt javasolta, hogy először egy keretszabályt kell kidolgozni az EKSz.-ből eredő jövőbeli európai szabályozási ügynökségek számára. Nehéznek, ha ugyan nem lehetetlennek tűnik az, hogy valóban mind a majdani ügynökségek, mind a sokféle meglévő ügynökség bekerüljenek egy közös keretszabályba. Ez azzal a kockázattal jár, hogy jelentősen késik az elfogadási folyamat és hogy veszélyezteti a jogbiztonságot, különösen a nemrégiben létrehozott ügynökségek esetében. Ugyanezekből az okokból kifolyólag a megállapodásnak nem célja, hogy azt összességében alkalmazzák az EKSz. keretein kívül létrehozott ügynökségekre.

A Tanács és a Parlament támogatta ezt az időben szelektív megközelítést. A Parlament egyébként emlékeztetett arra, hogy a meglévő ügynökségeket és az EU ügynökségeit is át kellene gondolni, és javaslatokat kellene ezekkel kapcsolatosan megfogalmazni.

Az intézményközi megállapodás következésképpen előirányozza azt is, hogy az intézmények megvizsgálják majd egy második lépcsőben, hogy milyen módozatok szerint lehetne alkalmazási területüket kiterjeszteni a meglévő európai szabályozási ügynökségekre, és szükség esetén más ügynökségekre. Addig semmi nem szól az ellen, hogy esetleg minden vonatkozó alap-jogiaktus felülvizsgálatával ne lehetne a keretszabály elveiből, szabályaiból és eljárásaiból egyeseket felhasználni, vagy akár integrálni.

5. JOGALAP

Figyelembe véve azt a tényt, hogy az európai szabályozási ügynökség a közösségi politika megvalósítási eszközét jelenti, alap-jogiaktusának az EKSz. azon rendelkezésén kell alapulnia, amely ennek a politikának a jogalapját alkotja. Ez az a megközelítési mód, amelyet a létrehozott utóbbi ügynökségeknél követtek.

Mindenesetre a megállapodás előírja az EKSz. 308. cikkére való utalást.

6. AZ ÜGYNÖKSÉGEK SZÉKHELYEI

A Tanács, miközben következtetéseiben emlékeztet arra, hogy a gyakorlatban minden tagállamnak az állam- és kormányfők szintjén kell megállapodnia, elismerte, hogy a székhely kiválasztását az első adandó alkalommal el kell dönteni.

Eddig valójában szinte minden, az ügynökségek székhelyével kapcsolatos döntést együttesen hoztak meg, tízéves időszakonként az állam- és kormányfők, az Európai Tanács ülései alkalmával. Ezek a csomagonkénti tárgyalások jelentősen késleltették egyes ügynökségek tényleges megvalósítását, amelyek ideiglenesen Brüsszelben jöttek létre, egy eleve nem meghatározott időszakra. Ez a gyakorlat az alapja bizonyos adminisztrációs és anyagi nehézségeknek az indulási fázisban: a személyzet toborzásának problémája, többletköltségek és gyakorlati nehézségek a földrajzi megközelítéssel, hozzáférési nehézségek stb.

Egyébként a Bizottság úgy véli, a Parlamenthez hasonlóan, hogy a székhely megválasztása az alap-jogiaktus alkotóeleme, és ezért abban szerepelnie kell.

Anélkül, hogy megfosztaná a tagállamokat attól a jogtól, hogy az ügynökség székhelyét a legmagasabb politikai szinten döntsék el, a Bizottság azt javasolja, hogy ezt a döntést időben meg kell hozni, hogy az beépüljön az alap-jogiaktusba. Ennek hiányában a Bizottság azt javasolja, hogy a döntést legkésőbb hat hónapon belül meg kell hozni.

7. FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK ÉS FELADATOK

Különféle elemeket kell figyelembe venni a szabályozási ügynökségek munkadefiníciójának meghatározásához:

7.1. A szabályozás fogalma

A szabályozás megkülönböztetendő a szabályalkotástól vagy az általános érvényű, kötelező erejű jogi normák elfogadásától. Valójában a szabályozás nem szükségképpen rendelkező jellegű normatív jogi aktusok elfogadásával történik. Folyamodhat más, ösztönzőbb eszközökhöz is, amilyenek az együttes szabályozás, az önszabályozás, az ajánlások, a tudományos szaktekintélyekhez való folyamodás, a hálózatépítés és a jó módszerek konvergenciája, a szabályok alkalmazásának és végrehajtásának értékelése stb. Ebből következik, hogy egy európai szabályozási ügynökség nem rendelkezik szükségképpen azzal a hatáskörrel, hogy kötelező erejű jogi normákat bocsásson ki.

7.2. Az ügynökségekre háruló feladatok

A szabályozásnak a fentiekben megadott fogalmával összhangban ezeket az ügynökségeket meg lehet bízni az alábbi feladatok közül eggyel vagy többel:

a) egyedi határozatok elfogadása, amely harmadik személyekkel szemben kötelező jogi erővel rendelkeznek;

b) közvetlen segítségnyújtás a Bizottságnak, és szükség esetén a tagállamoknak a Közösség érdekeinek megfelelően, műszaki és tudományos véleményadás és/ vagy vizsgálati jelentések formájában;

c) hálózatépítés és az együttműködés megszervezése az illetékes nemzeti hatóságok között, a közösségi érdek szerint, az információk és a jó módszerek gyűjtése, kicserélése és összehasonlítása céljából.

Minden európai szabályozási ügynökség egyébként meg van bízva azzal, hogy összegyűjtse az objektív, szavahihető és könnyen hozzáférhető információkat saját tevékenységi ágazatában.

7.3. Végrehajtási felelősség

Ezeknek a feladatoknak az elvégzésével ezek az ügynökségek közösségi szinten, aktívan részt vesznek a végrehajtási funkció ellátásában.

Azok az ügynökségek, amelyek egyedi döntéseket hoznak, normatív végrehajtói hatáskörrel bírnak. Ez a hatáskör azonban a származtatott jog szabályainak a konkrét esetekre való alkalmazására korlátozódik, az intézményi rendszernek és a Bíróság joggyakorlatának megfelelően[7].

A többi, az ügynökségekhez kihelyezett feladatnak biztosítania kell a Bizottság számára a szükséges tapasztalatot és szaktudást, hogy a közösségi végrehajtó feladatkört teljes mértékben el tudja látni.

7.4. Strukturális autonómia

Egy európai szabályozási ügynökség autonómiája kulcsfontosságú annak hosszú távú hatékonysága és szavahihetősége szempontjából. Lehetővé kell tenni az ügynökség számára, hogy környezetének összes adatát figyelembe vegye, függetlenítve magát a külső befolyásoktól, amennyire csak lehet. Nevezetesen a műszaki és tudományos értékeléseknél, amelyeket végez, fontos, hogy az ügynökség kapjon egy nem elhanyagolható autonómiát, amely nemcsak az EU intézményeivel szemben érvényesül, de a tagállamokkal és magukkal a piaci szereplőkkel szemben is.

7.5. Következtetés

Egy európai szabályozási ügynökséget úgy kell meghatározni, mint autonóm jogalanyt, amelyet a jogalkotó azért hozott létre, hogy részt vegyen egy ágazat európai szintű szabályozásában és egy közösségi politika megvalósításában. Feladatai révén valójában hozzájárul ahhoz, hogy javuljon a szabályok érvényesítésének és alkalmazásának módja az EU egészében. Ezáltal aktívan részt vesz a végrehajtási funkció gyakorlásában közösségi szinten.

8. AUTONÓMIA ÉS ELLENőRZÉS

Az intézményközi megállapodás rendelkezései az autonómia és az ellenőrzés közötti kényes egyensúlyon alapulnak.

8.1. Autonómia

Ez a szükséges autonómia (ld. 7.4) többféle formát ölthet: jogi személyiség megadása, költségvetési önállóság, közös irányítás és igazgatótanácsi (a továbbiakban: IT) jogkörök , az igazgató, a tudományos bizottságok és a fellebbezési kamarák függetlensége stb.

8.2. Értékelések és ellenőrzés

Ez az autonómia együtt jár a feladatok elvégzésével ezeknél az ügynökségeknél és az intézményeknél, saját felelősségi körükben. Ezek az ügynökségek, amelyek autonóm felelősséggel rendelkeznek a végrehajtási szférában, ezáltal közvetlenül az intézményeknek, a tagállamoknak és az állampolgároknak tartoznak felelősséggel. A felelősségvállalás elve megköveteli azt is, hogy ezekre az ügynökségekre ne csak előzetes és utólagos értékelések készüljenek, hanem legyenek világos ellenőrzési mechanizmusok is.

Értékelések

Ami ezeknek az ügynökségeknek a létrehozását illeti, a Bizottság minden javaslatot szigorú hatáselemzés alapján végez majd el. Minden, az alternatív opciókhoz képest alternatív opciót meg kell vizsgálni ennek keretében: a Bizottság által tervezett tevékenységek felvállalása, egy meglévő ügynökség feladatainak kiterjesztése, iroda, végrehajtó ügynökség és/vagy alvállalkozás kialakítása az egyedi feladatokra.

Amint az ügynökség létrejött, az a Bizottsággal együtt megkezdi tevékenységei és működés rendszeres értékelését. Ezen az alapon a Bizottság javaslatot tehet arra, hogy az alap-jogiaktust felülvizsgálják, vagy szükség esetén visszavonják.

Ellenőrzés

A költségvetési ellenőrzés, a belső vizsgálat, a Számvevőszék éves jelentése, a közösségi költségvetés éves áttekintése és az OLAF által elvégzett vizsgálatok ugyanis lehetővé teszik, hogy az ügynökségek rendelkezésére álló erőforrásokat jól használják fel.

Az igazgatási ellenőrzés bizonyos eljárási garanciákat biztosít arra, hogy az érdekelt felek érdekeit és a kimenet minőségét figyelembe lehessen venni.

A politikai ellenőrzést egyfelől a jogalkotó hatóság, másfelől a Bizottság végzi.

A joghatósági ellenőrzést a Bíróság gyakorolja (miután az erre előirányzott belső csatornák kimerültek – ld. 9.4.).

9. FELÉPÍTÉS

Az ügynökségek felépítése nemcsak azt teszi lehetővé számukra, hogy a rájuk bízott feladatokat hatékonyan elvégezzék, de azt is, hogy tiszteletben tartsák az autonómia és az ellenőrzés közötti kényes egyensúlyt is.

9.1. Igazgatótanács

Az IT feladatai a program elkészítését és felügyeletét végző szervre hagyományosan háruló feladatok.

A Parlamenttel és a Tanáccsal folytatott egyeztetések a közleménnyel kapcsolatban a következő megállapításhoz vezettek: nem létezhet egységes képlet az IT összetételét illetően. A felelősségteljes kormányzás elveit azonban feltétlenül alkalmazni kell:

1. A felelősség és az összhang elvei megkövetelik, hogy az IT összetétele attól függően változzon, hogy az ügynökség hol helyezkedik el az illetékességek megosztásában a közösségi szint és a végrehajtási szint között.

2. A hatékonyság és a költségcsökkentés olyan IT-t szorgalmaznak, amely csökkentett létszámmal működik;

3. A részvétel és a nyitás elvei megkövetelik, hogy az érdekelt felek társuljanak egymással.

A végrehajtók arányossága

Az ügynökség részvétele a végrehajtási funkció közösségi szintű megvalósításában a két ág arányos képviseletét tesz szükségessé az IT keretében. Ez az arányos képviselet a helyes egyensúlyt képviseli a közösségi célkitűzések követése és a nemzeti érdekek figyelembevétele között.

A tagállamok képviselete

Az ügynökségre bízott feladatok elvben nem követelik meg, hogy minden tagállam képviselve legyen az IT keretén belül. Ez azonban indokolt lehet, ha a Közösség érdekében az ügynökség részt vesz a tagállamok végrehajtói hatáskörének gyakorlásában is. Az EKSz. 10. cikkének megfelelően az ügynökség így lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy elvégezzék a közösségi jogból fakadó kötelezettségeiket.

Ebben az esetben a Tanács kijelöl minden tagállamnak egy képviselőt. Minden képviselő egy szavazattal rendelkezik. A végrehajtók arányosságának megőrzésére az IT keretén belül az intézmények megállapodnak arról, hogy a Tanács által és a Bizottság által kinevezett tagok számára azonos számú szavazatokat biztosítanak.

Parlament

Ezzel szemben nincs tervbe véve a Parlament által kinevezett tagok részvétele, mert az kétségessé tenné a Parlament külső ellenőrzési szerepkörének objektivitását, nevezetesen azt, hogy felülbíráló hatóság legyen.

Az érdekelt felek részvétele

Az átláthatóság magas szintjének biztosítása érdekében az érdekelt felek számára engedélyezhető, hogy tagokként részt vegyenek, de szavazati jog nélkül, az IT határozathozatalában.

9.2. Végrehajtási iroda

Az ügynökség hatékonyságának növelése érdekében egy csökkentett létszámú iroda hozható létre abban az esetben, ha az IT mérete nem tenné lehetővé, hogy hatékonyan végezze el a rábízott feladatokat. A feladatok végrehajtási irodának történő kiadását ebben az esetben az alap-jogiaktusban szigorúan szabályozni kell.

9.3. Igazgató

Az ügynökség hatékonyságának és függetlenségének biztosítása érdekében napi működése és tevékenységei során az igazgató viseli az ügynökségre háruló működési feladatokért a teljes felelősséget, és annak jogi képviselőjeként szerepel.

Mint azt említettük, az IT összetétele tükrözi az ügynökség elhelyezkedését a közösségi végrehajtó és a nemzeti végrehajtók közötti hatásköri megosztásban. Ennek során az igazgató kinevezésére különleges eljárás irányozható elő: az IT nevezi ki az igazgatót a Bizottság által javasolt jelöltek listája alapján.

Kinevezését megelőzően az IT által kiválasztott jelölt meghívható egy meghallgatásra a Parlament illetékes bizottsága elé.

9.4. Más szervek

Annak érdekében, hogy az ügynökség hatékony módon teljesíthesse a rábízott feladatokat, más szervek is szükségessé válhatnak: koordinációs szerv(ek), tudományos és/vagy szakértői bizottság(ok) és fellebbezési testület(ek).

Tervezet

INTÉZMÉNYKÖZI MEGÁLLAPODÁS

az európai szabályozási ügynökségek keretszabályáról

AZ EURÓPAI PARLAMENT, AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA ÉS AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,

emlékeztetve a Bizottságnak az európai kormányzásról szóló 2001. július 25-i fehér könyvére[8] és az európai szabályozási ügynökségek keretszabályáról szóló 2002. december 11-i bizottsági közleményre[9],

tudomásul véve az Európai Parlament 2004. január 13-i állásfoglalását[10] és a Tanács 2004. június 28-i következtetéseit[11],

mivel:

(1) Az európai kormányzásról szóló fehér könyv szerint az európai szabályozási ügynökségek hozzájárulnak a közösségi szabályok alkalmazásának megvalósításához. Létrehozásuk, működésük és ellenőrzésük tehát számottevő politikai és intézményi jelentőséggel bír.

(2) Közös keret hiányában a kinevezések, a feladatok, a struktúrák és az ellenőrzési mechanizmusok sokszorozódása ezeknél az ügynökségeknél egy kevéssé átlátható, kevéssé érthető és a jogbiztonság szempontjából aggályos helyzetet teremt. Nagyobb átláthatóságra és összhangra van tehát szükség annak elkerülése érdekében, hogy a törvényhozó hatóság ne egyre heterogénebb ügynökségeket hozzon létre, a végrehajtói funkció egységességének kárára.

(3) A keretszabálynak eleinte a kialakítandó kezdeményezésekhez kell alkalmazkodnia az európai szabályozási ügynökségeknek az EK-Szerződés keretében történő létrehozásához, és azok összhangjára kell törekednie. Egy második szakaszban az intézmények vállalják annak megvizsgálását, hogy milyen módon terjeszthető ki a keretszabály azokra az európai szabályozási ügynökségekre, amelyeket előzőleg hoztak létre az EK-Szerződés keretében, illetve szükség esetén más ügynökségekre.

(4) A keretszabálynak tiszteletben kell tartania a felelősségteljes kormányzás elveit, amelyeket a fehér könyv javasol: nyitottság, részvétel, felelősség, hatékonyság és összhang. A nyitottság és a részvétel célkitűzései az EK-Szerződés 255. cikkében előirányzott feltételek alkalmazását jelentik annak érdekében, hogy a nagyközönség hozzáférjen az ügynökségek birtokában lévő dokumentumokhoz, valamint hogy ezeken belül az érdekelt felek képviseltetve legyenek. A hatékonyság elve nevezetesen megköveteli a döntéshozatali folyamat egyszerűsítését, a költségek csökkentését és bizonyos szervezeti, jogi és pénzügyi autonómia biztosítását ezeknek az ügynökségeknek a számára. Ez az autonómia együtt jár azzal, hogy ezek az ügynökségek világosan definiált felelősségeket gyakorolnak, a végrehajtói funkció egységességének tiszteletbentartásával. A felelősség célkitűzése következésképpen megköveteli, hogy egy egyszerű és hatékony ellenőrzési rendszert alakítsanak ki. Az összhang az intézmények és az ügynökségek közötti, illetve az ügynökségek közötti világos felelősségmegosztáson keresztül valósul meg, az integrált megközelítés garantálása érdekében.

(5) Minden, egy európai szabályozási ügynökség létrehozását célzó javaslatot szigorú vizsgálatnak kell alávetni, amely tartalmazza nem csupán a szubszidiaritás és az arányosság elveinek alkalmazását, hanem egy előzetes, minél teljesebb értékelést is.

(6) Fontos hangsúlyozni, hogy a jelen megállapodás meghatároz egy közös minimális alapot azokra az elvekre, szabályokra és eljárásokra, amelyeket egy európai szabályozási ügynökségek létrehozásának törvényhozó aktusa során tiszteletben kell tartani, nem érintve mindazt, amit az egyes esetekben ehhez még hozzá kell tenni a kijelölt célkitűzésektől, a megadott jogköröktől és a konkrét feladatoktól függően, amelyeket az egyes ügynökségek kapnak,

ELFOGADTÁK EZT A MEGÁLLAPODÁST:

1. TÁRGY

A jelen megállapodás tárgya egy horizontális keret létrehozása az európai szabályozási ügynökségek létrehozására, struktúrájára, működésére, értékelésére és ellenőrzésére.

Az Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa és az Európai Közösségek Bizottsága megállapodnak abban, hogy tiszteletben tartják a jelen megállapodásban meghatározott elveket, szabályokat és eljárásokat, amikor törvényhozó aktusokat fogadnak el az európai szabályozási ügynökségek létrehozásáról (a továbbiakban: alap-jogiaktusok).

2. ALKALMAZÁSI TERÜLET

A három intézmény egyetért abban, hogy a jelen megállapodás azokra az európai szabályozási ügynökségekre vonatkozik, amelyekre javaslattételre ennek hatálybalépése után kerül sor.

Az intézmények egyetértenek abban, hogy a jelen megállapodás szerint irányozzák elő az EK-Szerződés keretében létrehozandó összes európai szabályozási ügynökséget.

A három intézmény vállalja annak mielőbbi megvizsgálását a jelen megállapodás hatálybalépését követően, hogy ennek a megállapodásnak az alkalmazási területét miként lehetne kiterjeszteni az ezt megelőzően létrehozott európai szabályozási ügynökségekre, és szükség esetén más ügynökségekre, nem érintve azok fokozatos alkalmazkodását az alap-jogiaktusok tervezett felülvizsgálatainak keretében.

3. FOGALOMMEGHATÁROZÁS

A jelen megállapodás céljaira európai szabályozási ügynökségnek (a továbbiakban: ügynökség) az olyan önálló jogi személy tekintendő, amelyet egy törvényhozó hatóság hozott létre, annak érdekében, hogy részt vegyen egy ágazatnak európai méretekben történő szabályozásában és a közösségi politika megvalósításában.

Az ügynökséget közszolgálati jogkörrel ruházzák fel. Feladatai révén hozzájárul ahhoz, hogy javuljon a szabályok érvényesítésének és alkalmazásának módja az Európai Unió egészében.

Ez a fogalommeghatározás kizárja az ún. végrehajtó ügynökségeket, amelyeket a Bizottság hozott létre, hogy ellenőrzése és felelősségvállalása mellett elvégezzenek bizonyos feladatokat, kizárólag közösségi programok irányításában. A végrehajtó ügynökségek a 2002. december 19-i 58/2003/EK tanácsi rendelet[12] tárgyát képezik, amely meghatározza jogállásukat.

4. FELADATOK

Az ügynökség megbízható a következő feladatok közül eggyel vagy többel:

a) a közösségi normák alkalmazása a konkrét esetekre. Ennek érdekében az ügynökség hatáskört kap arra, hogy egyedi határozatokat hozzon, amelyek kötelező jogi erővel bírnak harmadik személyekkel szemben;

b) közvetlen segítségnyújtás a Bizottságnak, és szükség esetén a tagállamoknak a Közösség érdekeinek megfelelően, műszaki és tudományos véleményadás és/ vagy vizsgálati jelentések formájában;

c) hálózatépítés és az együttműködés megszervezése az illetékes nemzeti hatóságok között, a közösségi érdek szerint, az információk és a jó módszerek gyűjtése, kicserélése és összehasonlítása céljából.

Minden európai szabályozási ügynökség egyébként meg van bízva azzal, hogy összegyűjtse az objektív, szavahihető és könnyen hozzáférhető információkat saját tevékenységi ágazatában . Az ilyen tájékoztatás jellegét és címzettjeit az alap-jogiaktusban kell megnevezni.

5. VÉGREHAJTÁSI FELELőSSÉG

Ezeknek a feladatoknak az elvégzésével ezek az ügynökségek aktívan részt vesznek a végrehajtási funkció ellátásában, közösségi szinten.

A 4 a) pontban előirányzott feladatokhoz az ügynökség közvetlen végrehajtói felelősséggel rendelkezik, azoknak a hatásköröknek a korlátai között, amelyeket a származtatott jog számukra megadott, az EK-Szerződés szabályainak betartásával.

Különösen, ezeknek a feladatoknak a keretében, egy ügynökség:

a) nem hozhat általános szabályozási intézkedéseket;

b) nem kaphat döntési jogkört olyan területeken, ahol közérdekek közötti konfliktusokat kellene rendeznie, vagy politikai értékelési jogkört kellene gyakorolnia;

c) nem kaphat olyan feladatköröket, amelyekre az EK-Szerződés a Bizottság közvetlen döntési jogkörét írta elő.

A törvényhozó hatóság részéről minden jogkörátadásnak pontosan meghatározott és szigorúan ellenőrzött jogkörökre kell vonatkoznia.

A 4 b) és c) pontokban előirányzott feladatoknál az ügynökségek különösen a szükséges szaktudást adják át a Bizottságnak, hogy azt képessé tegyék a közösségi végrehajtó feladatkörével való foglalkozásra.

6. JOGÁLLÁS

Az ügynökség jogi személyiséggel bír. Minden tagállamban az elismert legnagyobb jogképességgel rendelkezik, ami a nemzeti jogrendben a jogi személyek számára biztosítható. Nevezetesen ingó és ingatlan javakat szerezhet és elidegeníthet, és bíróság előtt eljárhat. Ebben a tekintetben az igazgatója képviseli.

I. LÉTREHOZÁS

7. HATÁSELEMZÉS

A Bizottság vállalja, hogy minden, egy európai szabályozási ügynökség létrehozását célzó javaslatot szigorú vizsgálatnak vet alá, amely tartalmazza nem csupán a szubszidiaritás és az arányosság elveinek alkalmazását, hanem egy előzetes, minél teljesebb értékelést is. Ez a hatáselemzés több tényezőt is figyelembe vesz, mint például:

a) a megoldandó probléma és annak rövid vagy hosszú távon történő megoldása;

b) a közösségi cselekvés hozzáadott értéke;

c) az alternatív lehetőségek egy európai szabályozási ügynökség létrehozásával szemben, mint például a betervezett tevékenységek felvállalása Bizottság által, egy meglévő ügynökség feladatainak kiterjesztése, iroda, végrehajtó ügynökség és/vagy alvállalkozás kialakítása az egyedi feladatokra.

d) az elérendő célkitűzések általános, konkrét és működési szinten, az értékelésükhöz szükséges paraméterek;

e) minden nem szándékolt hatás és kölcsönös engedmény, amit figyelembe kell venni;

f) az áthárítandó feladatok;

g) az esetleges nyereségek, a szakértelem, a közfigyelem, az átláthatóság, a rugalmasság és a reakcióképesség, az összhang, a szavahihetőség és a hatékonyság terén a nyilvános akcióknál;

h) az ellenőrzés, a koordináció ás az emberi erőforrásokra gyakorolt hatás kapcsán felmerült költségek és más igazgatási ráfordítások;

i) a korábbi hasonló tapasztalatokból nyert tanulságok;

j) a kialakítandó nyomonkövetési és időszakos értékelési rendszer.

A Bizottság a hatáselemzéséből származó információkat szerepelteti javaslatának indoklásában.

Az Európai Parlament és a Tanács vállalja, hogy a Bizottság javaslatának minden jelentős módosításával kapcsolatban elvégzik az előzetes értékelést.

8. JOGALAP

A három intézmény megállapodik abban, hogy az alap-jogiaktus az EK-Szerződésen alapul, amely a tervezett politika jogalapját képezi.

Az intézmények megegyeznek abban, hogy az EK-Szerződés 308. cikke csak akkor szolgáltat jogalapot, ha az EK-Szerződés semmilyen más rendelkezése nem teszi lehetővé a közösségi hatáskör gyakorlását.

9. CÉLKITűZÉSEK ÉS MANDÁTUM

A három intézmény úgy jár el, hogy az ügynökség célkitűzései és mandátuma világosak és pontosak legyenek, és tiszteletben tartsák az Európai Unió általános politikai irányvonalait és a Bizottság stratégiai célkitűzéseit.

10. SZÉKHELY

A három intézmény elismeri, hogy a székhely az ügynökség egyik lényeges eleme. A hatékonyságot és az átláthatóságot szem előtt tartva a székhelynek ismertnek kell lennie az alap-jogiaktus elfogadásakor. A három intézmény megegyezik abban, hogy a székhelyre vonatkozó rendelkezés szerepel majd ebben a jogi aktusban. Abban az esetben, ha a székhely nem ismert az alap-jogiaktus elfogadásakor, határozatot kell erről hozni, legkésőbb hat hónapon belül.

II. STRUKTÚRA ÉS MŰKÖDÉS

Az intézmények által az ügynökség struktúrájába és működésébe történő beavatkozásnak különösen az Európai Unió intézményi rendszerében játszott szerepüket kell tükröznie.

STRUKTÚRA

11. IGAZGATÓTANÁCS

11.1. Az igazgatótanács feladatai

Az igazgatótanács felügyel arra, hogy az ügynökség elvégezze az alap-jogiaktusban rábízott feladatokat. Ez az ügynökség iránymutató és felügyeleti szerve. Különösen a következő feladatok tartoznak hozzá:

a) az ügynökség igazgatójának és az ügynökség egyes szerveiben a tagoknak a kinevezése és szükség esetén visszahívása, a 13. pont (2) bekezdésében és a 14. pontban leírt eljárások szerint;

b) a munkáltatói jogkör gyakorlása az igazgatóval szemben;

c) az ügynökség éves munkaprogramjának elfogadása az igazgató által benyújtott tervezet alapján és a Bizottság véleménynyilvánítását követően, a 20. pontban előirányzott feltételek szerint;

d) minden évben elkészíti az ügynökség tervezett bevételeinek és kiadásainak kimutatását, és azt eljuttatja a Bizottsághoz;

e) megállapítja az ügynökség végleges költségvetését és a létszámtáblát az éves költségvetési eljárás eredményeként, a 28. pont (2) bekezdésében előirányzott feltételek szerint;

f) elfogadja az ügynökség tevékenységéről szóló éves jelentést, a 21. pontban előirányzott feltételek szerint, és azt eljuttatja az intézményeknek és a tagállamoknak;

g) az ügynökség belső szabályzatának és saját belső szabályzatának elfogadása, az igazgató által benyújtott tervezet alapján és a Bizottság véleménynyilvánítását követően;

h) az ügynökségre alkalmazandó pénzügyi szabályozás megállapítása, az igazgató által benyújtott tervezet alapján és a Bizottság véleménynyilvánítását követően, a 28. pont (1) bekezdésében előirányzott feltételek szerint;

i) a nyilvánosságnak az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való hozzáféréséről szóló 2001. május 30-i 1049/2001/EK európai parlamenti és tanácsi határozat[13] alkalmazási módjainak megállapítása, a 16. pont (6) bekezdésében előirányzott feltételek szerint.

11.2. Az igazgatótanács összetétele és kinevezése

A három intézmény megegyezik abban, hogy nem lehetséges egyetlen képletet alkalmazni az igazgatótanács összetételére.A három intézmény mindenesetre vállalja, hogy az igazgatótanács méretét oly módon korlátozza, hogy előnyben részesítse a magasszintű hatékonyságot a határozatok meghozatalában, és csökkentse a működési költségeket.

Az intézmények egyébként elismerik, hogy az ügynökség részvétele a végrehajtási funkció közösségi szintű megvalósításában a két közösségi végrehajtási ág arányos képviseletét teszi szükségessé az igazgatótanács keretében. Következésképpen a Bizottság és a Tanács azonos és korlátozott számú tagot jelölhetnek az igazgatótanácsba.

Az ügynökségre bízott feladatok nem követelik meg, hogy minden tagállam képviselve legyen az igazgatótanácsban, kivéve, ha az ügynökség, a Közösség érdekében részt nem vesz abban, ahogyan a tagállamok a végrehajtó hatásköröket gyakorolják a tervezett politika keretében. Az ügynökség ebben az esetben megengedi a tagállamoknak, hogy az EK-Szerződésből vagy a származtatott jogból adódó kötelezettségeket teljesítsék, az EK-Szerződés 10. cikkének megfelelően.Ebben az esetben a Tanács kijelöl minden tagállam esetében egy képviselőt. Minden képviselő egy szavazattal rendelkezik. A végrehajtók arányosságának megőrzésére az igazgatótanács keretén belül az intézmények megállapodnak arról, hogy a Tanács által és a Bizottság által kinevezett tagok számára azonos számú szavazati jogokat biztosítanak.

Az átláthatóságra törekedve az intézmények megegyeznek abban, hogy a Bizottság kijelöli az érdekelt felek képviselőit is, hogy az igazgatótanács tagjai legyenek. Ezek a képviselők szavazati joggal nem rendelkeznek. Az érintett ágazatokat az alap-jogiaktus világosan megnevezi

Az igazgatótanács minden tagját az érintett ágazattal kapcsolatos tapasztalataik alapján nevezik ki. A Bizottság és a Tanács ügyel arra, hogy az igazgatótanács összetétele tiszteletben tartsa a férfiak és nők méltányos arányát. A tagok mandátuma öt évre szól. Egy alkalommal meghosszabbítható.

Az intézmények végül ügyelnek arra, hogy az igazgatótanács összetételét időszakonként felülvizsgálják az ügynökség működésére, célkitűzéseire és rábízott hatásköreinek és feladatainak alakulására is figyelemmel, a 27. pont (2) bekezdésében előirányzott eljárásnak megfelelően.

12. VÉGREHAJTÓ IRODA

Ha az igazgatótanács mérete nem tenné lehetővé, hogy hatékonyan végezze el a rábízott feladatokat, egy csökkentett létszámú iroda hozható létre. Az igazgatótanács akkor csak évente egyszer ül össze, a rendkívüli, kiegészítő összejövetelek sérelme nélkül.

A végrehajtó iroda feladata az előkészítő és nyomonkövetési feladatok elvégzése az igazgatótanács összejöveteleivel kapcsolatban, ami nem érinti az igazgatónak a 13. pont (1) bekezdésében ismertetett feladatait.

A végrehajtó iroda annyi tagból áll, ahány képviselője a Tanácsnak és a Bizottságnak van. Az érdekelt felek képviselői, akiket a Bizottság jelölt ki, ebben is szavazati jog nélkül vesznek részt. A végrehajtó iroda mérete semmiféleképpen nem haladhatja meg a 8 főt.

13. IGAZGATÓ

Az ügynökség hatékonyságának és függetlenségének biztosítása érdekében napi működése és tevékenységei során az igazgató viseli az ügynökségre háruló működési feladatokért a teljes felelősséget.

13.1. Az igazgató feladatai

Az igazgató különösen a következőkért felel:

a) elkészíti az éves munkaprogramot, a tervezett bevételek és kiadások kimutatás-tervezetét, a belső szabályzatot és az igazgatótanácsi ügyrendet, pénzügyi szabályzatának tervezetét és az igazgatótanács határozatainak tervezetét;

b) részt vesz, szavazati jog nélkül, az igazgatótanács összejövetelein;

c) megvalósítja az ügynökség éves munkaprogramját és válaszol a Bizottság segítségnyújtás iránti megkereséseire;

d) gyakorolja a rendelkezési jogokat, az Európai Közösségek általános költségvetésére alkalmazandó költségvetési rendeletről szóló 1605/2002/EK, Euratom tanácsi rendelet 185. cikkében említett szervekre vonatkozó költségvetési keretrendeletről szóló 2343/2002/EK, Euratom költségvetési rendelet 33–42. cikkeinek megfelelően([14]);

e) végrehajtja az ügynökség költségvetését;

f) hatékony nyomonkövetési rendszert valósít meg, amely lehetővé teszi, hogy a 27. pont (12) bekezdésében említett rendszeres értékeléseket el lehessen végezni és ezek alapján elkészíti az ügynökség tevékenységeiről szóló éves jelentést;

g) benyújtja ezt a jelentést az Európai Parlamentnek;

h) foglalkozik minden, az alkalmazottakkal kapcsolatos kérdéssel, és különösen gyakorolja a 23. pont (2) bekezdésében előirányzott hatásköröket;

i) meghatározza az ügynökség szervezeti struktúráját és azt benyújtja jóváhagyásra az igazgatótanácsnak;

j) minden szükséges intézkedést megtesz annak biztosítására, hogy az ügynökség az alap-jogiaktusnak megfelelően működjön;

k) képviseli az ügynökséget az Európai Parlamenttel és a Tanáccsal szemben, a 29. pont (1) bekezdésében előirányzott feltételeknek megfelelően.

13.2. Az igazgató kinevezése és visszahívása

Az igazgatót az igazgatótanács nevezi ki, a Bizottság által javasolt jelöltek listája alapján. Mielőtt kinevezése megtörténik, az igazgatótanács által kiválasztott jelölt behívható meghallgatásra az Európai Parlament illetékes bizottsága(i) elé, hogy válaszoljon a tagok kérdéseire.

Az igazgató kinevezése érdemei és igazgatási képességei alapján történik, valamint szakértelme és az érintett ágazattal kapcsolatos tapasztalatai alapján. Az igazgató megbízatásának időtartama elvben öt év. A Bizottság javaslatára és az értékelés után az igazgató megbízatása egy alkalommal hosszabbítható meg, az első megbízatás időtartamát nem meghaladó időtartamra.

Az értékelés keretében a Bizottság nevezetesen a következőket értékeli:

a) az első megbízatás időszakában elért eredmények és azok elérésének módja;

b) az ügynökség küldetése és igényei a következő évekre;

Az igazgatótanács megszüntetheti az igazgató funkcióit megbízatásának lejárta előtt, a Bizottság javaslata alapján.

14. MÁS SZERVEK

14.1. Koordinációs szervek az illetékes nemzeti hatóságok között

Azoknak az ügynökségeknek, amelyeknek az a funckiója, hogy az illetékes nemzeti hatóságokat koordinálja vagy hálózatot építsen ki (a 4. pont (c) bekezdésében említett feladat), rendelkezniük kell egy vagy több koordinációs szervvel, amelyek ezeknek az egységeknek a képviselőiből állnak.

14.2. Tudományos és/vagy szakértői bizottságok

Azoknak az ügynökségeknek, amelyek műszaki és tudományos véleményt kell szolgáltatniuk a Bizottság és szükség esetén a tagállamok számára (a 4. b) pontban jelzett feladat), egy vagy több tudományos és/vagy szakértői bizottsággal kell rendelkezniük.

A tudományos bizottságok tagjainak tudományosan függetleneknek kell lenniük, és őket az igazgatótanács nyilvános pályáztatás alapján választja ki. A szakértői bizottságok tagjait az igazgatótanács nevezi ki egy világos és átlátható, az alap-jogiaktusban meghatározott eljárás alapján.

14.3. Fellebbezési kamarák

Azoknak az ügynökségeknek, amelyek olyan egyedi határozatokat hoznak, amelyek sérelmesek lehetnek harmadik személyek számára (a 4. a) pontban jelzett feladat) rendelkezniük egy vagy több fellebbviteli kamarával, amelyeknek az a feladata, hogy ellenőrizzék helyesen alkalmazták-e a szabályokat a rájuk bízott feladatok és nekik átadott jogkörök korlátain belül.

A kamarák tagjait az igazgatótanács nevezi ki a Bizottság által javasolt jelöltlista alapján, egy ötéves időszakra.

MŰKÖDÉS

15. KÖZÉRDEK ÉS FÜGGETLENSÉG

Az igazgatótanács tagjai, az igazgató, az illetékes nemzeti hatóságok közötti koordinációt szolgáló szervek, a tudományos bizottságok és a fellebbviteli kamarák tagjai kötelezik magukat arra, hogy a közérdeket szolgálják.

Az igazgató, a tudományos bizottságok és a fellebbviteli kamarák tagjai emellett vállalják, hogy minden külső befolyástól mentesen fognak cselekedni. Ebből a célból minden évben írásos kötelezettségvállalási nyilatkozatot, valamint egy érdeknyilatkozatot tesznek.

16. ÁTLÁTHATÓSÁG

Az ügynökség úgy jár el, hogy tevékenységeinek végzése magasszintű átláthatóság mellett történjen, és nevezetesen a következő rendelkezéseknek kell megfelelniük:

Késedelem nélkül nyilvánosságra hozza:

a) belső szabályzatát, valamint az igazgatótanács ügyrendjét;

b) a tevékenységeiről szóló éves jelentést;

Az igazgatótanács, az igazgató javaslata alapján, megengedheti az érdekelt felek képviselőinek, hogy a megfelelő alkalmakkor részt vegyenek megfigyelőként az ügynökség szerveinek határozathozatalakor.

A 6. bekezdés sérelme nélkül, az ügynökség nem hoz harmadik személyek tudomására olyan bizalmas információkat, amelyeket megkap, vagy amelyekre nézve bizalmas kezelést kértek, és az indokolt.Az igazgatótanács tagjai, az igazgató, az illetékes nemzeti hatóságok közötti koordinációt szolgáló szervek, a tudományos bizottságok és a fellebbviteli kamarák tagjai kötelesek az EK-Szerződés 287. cikkében jelzett titoktartási kötelezettségnek alávetni magukat.

Az ügynökség, alap-jogiaktusának megfelelően, információkat gyűjt a személyes adatok közösségi intézmények és szervek által történő feldolgozása tekintetében az egyének védelméről, valamint az ilyen adatok szabad áramlásáról a 2000. december 18-i 45/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek megfelelően[15].

Az 1049/2001/EK rendelet alkalmazandó az ügynökség birtokában lévő dokumentumokra.Az igazgatótanács állapítja meg az 1049/2001/EK rendelet alkalmazásának gyakorlati módjait, az ügynökség felállításától számított hat hónapon belül.

17. NYELVI RENDSZER

Az igazgatótanács belső nyelvi rendszert hoz létre az ügynökségnél.

Az Európai Közösségen belüli nyelvi rendszer meghatározásáról szóló 1. sz., 1958. április 15-i tanácsi rendelet[16] rendelkezései a külső nyelvi rendszerre alkalmazandók.

Az ügynökség működéséhez szükséges fordítási munkákat az Európai Unió szerveinek Fordítószolgálata végzi el.

18. A FELELőSSÉGTELJES IGAZGATÁS KÖTELEZETTSÉGE

Az alap-jogiaktusnak garantálnia kell, hogy az ügynökség tiszteletben tartja a felelősségteljes közigazgatás elveit és szabályait, amilyen a szóbeli meghallgatás és az érintett piaci szereplők jogai, a jogi aktusok megindoklásának kötelezettsége, a nyelvi rendszer, a dokumentumokhoz való hozzáférés, a személyes adatok védelme és az ügyek titoktartási vonatkozásai, a felelősségteljes pénzügyi irányítás, a csalással szembeni harc és a Közösségek pénzügyi érdekeinek védelme.

19. AZ ÜGYNÖKSÉG BEVÉTELEI

Az ügynökség finanszírozása a következő módokon történhet:

a) az Európai Közösségek általános költségvetését terhelő szubvenció (a továbbiakban: „közösségi szubvenció”), és/vagy

b) a piaci szereplőknek nyújtott szolgáltatások fejében kapott javadalmazások és illetékek. Az alap-jogiaktus megnevezi az ellátmányokat.

Bizonyos esetekben, amikor az ügynökség közvetlen segítségnyújtást biztosít a tagállamoknak, ez utóbbiak hozzájárulása is betervezhető. Ugyanúgy, az alap-jogiaktus előirányozhatja az ügynökség munkáiban résztvevő harmadik ország hozzájárulását, a 24. pontban jelzett feltételeknek megfelelően. Ezek a hozzájárulások kiegészítőek az a) és/vagy b) pontban jelzett bevételekhez képest.

Önfinanszírozónak tekintendő minden olyan ügynökség, amely semmiféle közösségi szubvenciót nem kap.

20. ÉVES MUNKAPROGRAM

Az éves munkaprogramnak tiszteletben kell tartania az ügynökségnek az alap-jogiaktusban meghatározott célkitűzéseit, megbízatását és feladatait.Az intézmények azt ajánlják, hogy az éves munkaprogram bemutatása a Bizottság által a tevékenységi irányítás (ABM) keretében kifejlesztett módszertanra támaszkodjon.

Az éves munkaprogramot az igazgatótanács fogadja el, az igazgató által benyújtott tervezet alapján és a Bizottság véleménynyilvánítását követően.Az intézmények megegyeznek abban, hogy a Bizottság által az éves munkaprogramról alkotott vélemény joghatásának az ügynökség hozzájárulásával és a végrehajtási felelősség gyakorlásával arányban kell állnia.Azoknál az ügynökségeknél, amelyek közvetlenül segítséget nyújtanak a Bizottság számára, az utóbbinak meg kell győződnie arról, hogy a munkaprogram megfelel-e végrehajtói felelősségvállalásának. Abban az esetben, ha a Bizottság egyet nem értésének ad hangot az éves munkaprogrammal kapcsolatban, az igazgatótanács újból megvizsgálja azt, és az esetleges módosításokkal fogadja el azt, az alap-jogiaktusban meghatározott mértékű többségi szavazattal.

21. A TEVÉKENYSÉGEKRőL SZÓLÓ ÉVES JELENTÉS

A tevékenységekről szóló éves jelentés beszámol arról, hogy hogyan teljesítette az ügynökség éves munkaprogramját.

A jelentés jelzi, hogy milyen tevékenységeket folytatott az ügynökség, és értékeli annak eredményeit a kijelölt célkitűzésekkel és a megadott határidőkkel kapcsolatban, az elvégzett műveletekkel kapcsolatos kockázatokat, valamint az erőforrások felhasználását és általában az ügynökség működését.

A jelentést az ügynökség igazgatója készíti el, és az igazgatótanács fogadja el.

22. KIVÁLTSÁGOK ÉS MENTESSÉGEK

Az Európai Közösségek kiváltságairól és mentességeiről szóló 1965. április 8-i jegyzőkönyvet[17] kell alkalmazni az ügynökség személyzetére.

23. SZEMÉLYZET

Az Európai Közösségek személyzeti szabályzata, az Európai Közösségek egyéb alkalmazottainak alkalmazási feltételei és az Európai Közösségek intézményei által ennek a szabályzatnak és ezeknek a feltételeknek az alkalmazásában közösen elfogadott szabályok alkalmazandók az ügynökség személyzetére. Az igazgatótanács, a Bizottsággal egyetértésben, meghatározza a szükséges alkalmazási módokat, tiszteletben tartva az Európai Közösségek tisztségviselőire és az Európai Közösségek más alkalmazottaira alkalmazandó szabályzat 110. cikkében előírt rendelkezéseket. Az igazgatótanács elfogadhat olyan rendelkezéseket, hogy a tagállamoktól függetlenített nemzeti szakértőket alkalmaz az ügynökségnél.

Az ügynökség ezekkel az alkalmazottakkal szemben gyakorolja azokat a hatásköröket, amelyeket a kinevezési jogkörrel rendelkező hatóság rá átruház.

24. HARMADIK ORSZÁGOK RÉSZVÉTELE

Az ügynökség nyitott arra, hogy olyan harmadik országok vegyenek részt a működésében, amelyek az Európai Közösséggel a közösségi jog elfogadásáról és ezen országok által történő alkalmazásáról szóló megállapodásokat kötöttek, az alap-jogiaktus által érintett területen. Ezeknek a megállapodásoknak a keretében megegyezések kidolgozására kerül sor, amelyek konkretizálják ezeknél az országoknál a részvétel módjait az ügynökség munkáiban, beleértve az egyes belső szervekben való részvétellel kapcsolatos rendelkezéseket, a pénzügyi hozzájárulásokat és az alkalmazottak foglalkoztatását. Ezek a megállapodások azonban nem írhatják elő azt, hogy ezeknek az országoknak a képviselői az igazgatótanácsban szavazati joggal rendelkezhetnek, és mindenképpen tiszteletben kell tartaniuk az Európai Közösségek tisztségviselőire és a más alkalmazottaira vonatkozó szabályzatot.

25. EGYÜTTMűKÖDÉS MÁS ÜGYNÖKSÉGEKKEL

Más ügynökségekkel kötött munkamegállapodások keretében az ügynökség együttműködhet ezekkel az alap-jogiaktus által szabályozott területeken, annak érdekében, hogy bármilyen párhuzamosságot elkerüljenek, és hogy szinergiákat teremtsenek.

26. NEMZETKÖZI TEVÉKENYSÉGEK

Abban az esetben, ha az ügynökségre bízott feladatok miatt hasznos, hogy az nemzetközi szinten tevékenykedjen, az alap-jogiaktus előírhatja (az összes vagy néhány feladatra) az együttműködést harmadik országok illetékes hatóságaival, valamint olyan nemzetközi szervezetekkel, amelyek hasonló feladatokkal foglalkoznak, olyan munkamegállapodások alapján, amelyeket a fent nevezett hatóságokkal és szervezetekkel kötnek meg.

Ezeknek a munkamegállapodásoknak összhangban kell lenniük a közösségi joggal és az igazgatótanács fogadja el ezeket, az igazgató által benyújtott tervezet alapján és a Bizottság véleményezését követően. Abban az esetben, ha a Bizottság egyet nem értésének ad hangot, az igazgatótanács újból megvizsgálja azt, és az esetleges módosításokkal fogadja el azt, az alap-jogiaktusban meghatározott mértékű többségi szavazattal.

III. ÉRTÉKELÉSEK ÉS ELLENŐRZÉS

27. ÉRTÉKELÉSEK ÉS FELÜLVIZSGÁLAT

27.1. Az ügynökség értékelése

A 2343/2002/EK, Euratom pnzügyi szabályzat 25. cikkének (4) bekezdésével összhangban, az ügynökség rendszeres előzetes és utólagos értékelést végez programjairól vagy akcióiról, amennyiben ezek jelentős kiadásokkal járnak. Ezeknek az értékeléseknek az eredményét közölni kell az igazgatótanáccsal.

Az ügynökség minden szükséges intézkedést megtesz annak érdekében, hogy az esetlegesen megállapított problémákat orvosolja.

27.2. Értékelés a Bizottság részéről és felülvizsgálat

A Bizottság vállalja, hogy elvégzi az alap-jogiaktus megvalósulásának, az ügynökség által elért eredményeknek és munkamódszereinek időszakos értékelését, azoknak a célkitűzéseknek, megbízatásoknak és feladatoknak a függvényében, amelyeket az alap-jogiaktus meghatároz, és azok szerint a mutatók szerint, amelyeket az előzetes értékelés rögzített és az ügynökség éves munkaprogramja átvett.

Ennek az értékelésnek a lezárultával a Bizottság – szükség szerint – felülvizsgálati javaslatot tesz az alap-jogiaktus rendelkezéseit illetően. Ha a Bizottság azt állapítja meg, hogy magának az ügynökségnek a létezése nem indokolt többé a kijelölt célkitűzésekre való tekintettel, javasolhatja a kérdéses jogi aktus visszavonását.

Az Európai Parlament és a Tanács a bizottsági javaslat alapján megvizsgálja, hogy az alap-jogiaktust módosítani kell-e vagy visszavonni.

28. KÖLTSÉGVETÉSI, PÉNZÜGYI ELLENőRZÉSEK, KÖNYVVIZSGÁLATOK ÉS A CSALÁS ELLENI KÜZDELEM

28.1. Költségvetési szabályalkotás

Minden ügynökségnek el kell fogadnia saját költségvetési szabályzatát.

Ha az ügynökség közösségi szubvenciót kap, az Európai Közösségek általános költségvetésére alkalmazandó költségvetési rendeletről szóló 2002. június 25-i 1605/2002/EK, Euratom pénzügyi szabályzat[18] 185. cikkének (1) bekezdését kell alkalmazni. Az ügynökség költségvetési szabályzatának ebben az esetben meg kell felelnie a 2343/2002/EK, Euratom költségvetési rendeletnek. Ettől a rendelettől csak akkor térhet el, ha működésének konkrét igényei azt szükségessé teszik, és ahhoz a Bizottság előzetes hozzájárulása szükséges.

Ha az ügynökség önfinanszírozó, pénzügyi szabályozása a fent említett költségvetési rendeleteken alapul, miközben tiszteletben kell tartani az ügynökség sajátos jellegét.

28.2. Költségvetés

Azoknál az ügynökségeknél, amelyek közösségi szubvenciót kapnak, az alkalmazott személyzet létszámtábláját minden évben a költségvetési hatóság állapítja meg, a költségvetési folyamat keretében, az 1605/2002/EK, Euratom költségvetési rendelet 46. cikke (3) bekezdésének d) pontja szerint. Egyébként a költségvetési hatóság engedélyezi a jóváírásokat az ügynökség számára előirányzott szubvenció címén.

Minden ügynökség esetében az igazgatótanács állapítja meg minden évben a végleges költségvetést és a létszámtáblát.

28.3. Számviteli szabályok

Az 1605/2002/EK, Euratom költségvetési rendelet 185. cikkének (4) bekezdése értelmében az ügynökség a Bizottság könyvvizsgálója által megállapított számviteli szabályokat alkalmazza, a hivatkozott rendelet 133. cikkében előírt eljárásnak megfelelően.

28.4. Könyvvizsgálat

Az 1605/2002/EK, Euratom költségvetési rendelet 185. cikkének (3) bekezdésével összhangban a Bizottság belső könyvvizsgálója azzal az ügynökséggel kapcsolatban, amely közösségi szubvenciót kap, ugyanazokat a jogköröket gyakorolja, mint amelyekkel a Bizottság esetében fel van ruházva.

28.5. Külső ellenőrzés és mentesítés

Az EK-Szerződés 248. cikkének megfelelően a Számvevőszék megvizsgálja minden olyan ügynökség könyveit, amelyek közösségi szubvenciót kapnak.

Az 1605/2002/EK, Euratom költségvetési rendelet 185. cikkének (2) bekezdése értelmében azoknál az ügynökségeknél, amelyek közösségi szubvenciót kapnak, a költségvetés végrehajtásának mentesítése minden évben megtörténik az Európai Parlament részéről, a Tanács ajánlása alapján.

Ha az ügynökség önfinanszírozó, a mentesítést az ügynökség igazgatótanácsa adja meg saját igazgatójának. Az igazgatótanács ekkor tájékoztatja az Európai Parlamentet, a Tanácsot, a Bizottságot és a Számvevőszéket a mentesítésről szóló határozatáról.

Az igazgató mindent elkövet annak érdekében, hogy figyelembe vegyék a mentesítésről szóló határozatot kísérő észrevételeket.

28.6. Csalás elleni küzdelem és a Közösség pénzügyi érdekeinek védelme

A csalás, a korrupció és más illegális cselekmények elleni küzdelem érdekében az Európai Csaláselleni Hivatal (OLAF) által lefolytatott vizsgálatokról szóló, 1999. május 25-i 1073/1999/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[19] teljes egészében alkalmazandó az ügynökségre.

Az alaprendelet előírja, hogy az ügynökség, létrejöttétől fogva csatlakozik az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság közötti, az OLAF által lefolytatott belső vizsgálatokról szóló 1999. május 25-i intézményközi megállapodáshoz[20]. Az igazgatótanács ad formát ennek a csatlakozásnak, és elfogadja a szükséges rendelkezéseket ahhoz, hogy megkönnyítse az OLAF által lefolytatott belső vizsgálatokat.

29. ELLENőRZÉSI POLITIKÁK

29.1. Az Európai Parlament és a Tanács

A korábban idézett ellenőrzések, és nevezetesen a költségvetési eljárás és a mentesítés sérelme nélkül az Európai Parlament vagy a Tanács bármikor kérheti az igazgató meghallgatását az ügynökség tevékenységeivel összefüggő témában, és különösen az ügynökség tevékenységeiről szóló éves jelentés megjelentetésekor.

29.2. Bizottság

A Bizottság részéről megvalósuló ellenőrzés előjogain keresztül valósul meg:

A Bizottság kezdeményezési jogkörét gyakorolja, amikor szükség esetén az alap-jogiaktus felülvizsgálatát vagy visszavonását javasolja, a 27. pont (2) bekezdésének megfelelően.A Bizottság minden évben javaslatot tesz a költségvetési hatóságnak is a szubvenciós összegre és a létszámra azoknál az ügynökségeknél, amelyeket saját maga számára szükségesnek ítél, a tervezett kiadások és bevételek tervezetének alapján, amelyet az igazgatótanács készít el, a 11. pont (1) bekezdésének d) pontja értelmében.

A Bizottság végrehajtói felelősségét a következő közvetítéssel gyakorolja:

a) az igazgatótanácsban lévő képviselőin keresztül;

b) jelöltlista állításával az igazgató és a fellebbviteli kamarák tagjainak posztjaira, a 13. pont (2) bekezdésének 1) pontja és a 14. pont (3) bekezdésének megfelelően;

c) az igazgató megbízatásának meghosszabbítására tett javaslattal, annak értékelésétől függően, a 13. pont (2) bekezdés 2) szerint;

d) véleménynyilvánítás az éves munkaprogrammal kapcsolatban, a 20. pont (2) bekezdésének megfelelően, a belső szabályzatról a 11. pont (1) bekezdés g) szerint és a harmadik országok illetékes hatóságaival és/vagy nemzetközi szervezetekkel kötött munkamegállapodásokról, a 26. pont (2) bekezdése szerint.

30. IGAZGATÁSI ELLENőRZÉSEK

Az Európai Unió alapjogi chartájának 43. cikkével összhangban az intézmények megegyeznek abban, hogy az ügynökség az európai ombudsman igazgatási ellenőrzése alá tartozik, az EK-Szerződés 195. cikkében előírt feltételeknek megfelelően.

31. BÍRÓSÁGI ELLENőRZÉSEK

A Bírósághoz lehet fordulni nemcsak azoknak a jogi aktusoknak a semmissé nyilvánítása kapcsán, amelyek egy ügynökségetől származnak és kötelező jogi erejű hatással vannak harmadik személyekre, de fellebbezéssel és kártalanítási igényekkel is, amelyeket valamely ügynökség által tevékenységeinek végzése során okozott károkkal kapcsolatban nyújtanak be.

A semmissé nyilvánítás iránti kérelmet a 4. pont a) szerinti feladatok keretében elfogadott jogi aktusoknál a Bíróság csak akkor fogadhatja be, ha az ügynökségeknek a 14. pont (3) bekezdésben előírt belső fellebbezési útjait már kimerítették.

IV. A MEGÁLLAPODÁS HATÁLYBALÉPÉSE, MEGVALÓSÍTÁSA ÉS NYOMONKÖVETÉSE

32. HATÁLYBALÉPÉS

Ez a megállapodás az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.

Minden európai szabályozási ügynökség létrehozására alkalmazandó, amelynek létrehozását a hatálybalépése után kezdeményezték.

33. MEGVALÓSÍTÁS ÉS NYOMONKÖVETÉS

A három intézmény vállalja, hogy minden megfelelő intézkedést megtesz annak érdekében, hogy a jelen megállapodás koordinálását és figyelembevételét megfelelő ügynökségeinél elősegítse.

A jelen megállapodás megvalósítását az intézményközi együttműködéssel foglalkozó magas szintű technikai munkacsoport kíséri figyelemmel.

az Európai Parlament részéről az elnök | a Tanács részéről az elnök | a Bizottság részéről az elnök |

[1] COM(2001) 428, HL C 287, 2001.10.12., 1. o.

[2] A „végrehajtó” ügynökségeknél, amelyek igazgatási feladatokat látnak el, vagyis a Bizottságot segítik a pénzügyi programok megvalósításában, egy keretszabályt már elfogadtak (a 2002.12.19-i 58/2003/EK tanácsi rendelet, HL L 11, 2003.1.16.).

[3] 02.12.11-i közlemény az európai szabályozási ügynökségek keretszabályáról (COM(2002)718).

[4] 94.1.13-i állásfoglalás, P5_TA(2004)0015.

[5] 04.6.28-i következtetés, 17046/04. sz. dokumentum

[6] 96.3.19-i ítélet, C-25/94. sz. Bizottság kontra Tanács ügy, EBHT. I-1469.

[7] 1958.6.13-i ítélet, a 9/58 sz. Meroni-ügy, EBHT. 1958, 11. o.; 1981.5.14-i ítélet, a 98/80. sz. Romano-ügy, EBHT. 1981, 1241. o.

[8] COM(2001) 428, HL C 287, 2001.10.12., 1.o.

[9] COM(2002) 718.

[10] P5_TA(2004)0015. sz. dokumentum

[11] 17046/04. sz. dokumentum

[12] HL L 11, 2003.1.16, 1.o.

[13] HL L 145, 2001.5.31., 43.o.

[14] HL L 357, 2002.12.31., 72.o.

[15] HL L 8, 2001.1.12, 1.o.

[16] HL 17, 1958.10.6., 385.o.

[17] szóló, a Szerződésekhez csatolt jegyzőkönyv, HL 152, 1967.7.13., 13.o.

[18] HL L 248, 2002.9.16., 1.o.

[19] HL L 136m, 1999.5.31., 1.o.

[20] HL L 136, 1999.5.31, 15.o.