[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 2009.6.30

COM(2009) 296 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

2009. évi jelentés az Európai Közösség fejlesztéspolitikájáról és külső segítségnyújtási politikájáról, valamint ezek 2008. évi végrehajtásáról

{SEC(2009)831}

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

2009. évi jelentés az Európai Közösség fejlesztéspolitikájáról és külső segítségnyújtási politikájáról, valamint ezek 2008. évi végrehajtásáról

A 2008-as év kihívások elé állította az Európai Uniót és fejlesztési partnereit világszerte. A magasba szökő élelmiszer- és energiaárak, valamint a globális pénzügyi válság próbára tette az EU-t azzal kapcsolatban, hogy eleget tud-e tenni a folyamatban lévő támogatási kötelezettségvállalásainak, miközben új szükségletekre is választ kell adnia. Az Európai Bizottság gyorsan reagált a magas élelmiszerárak szegény országokra gyakorolt hatásának csillapítása érdekében. Az Európai Unió megbízhatóságáról adott számot azzal, hogy december végéig 1 milliárd EUR összegű élelmezésfinanszírozási eszközt különített el az EU költségvetéséből a 2008–2010-es időszakra. Eközben a Bizottság a gyorssegélyre képzett tartalékából 140 millió EUR-val növelte a humanitárius élelmiszersegélyek költségvetését, és az élelmezésbiztonságra szánt pénzeket a leginkább veszélyeztetett népesség felé irányította. Ezen túlmenően 200 millió EUR-t vett igénybe a 10. Európai Fejlesztési Alap (a továbbiakban: EFA) fel nem osztott tartalékából. A Bizottság azt is vállalta, hogy eseti alapon növeli a rászoruló országok makroszintű pénzügyi támogatásának szintjét. A gazdasági válság ellenére az EU és a tagországok megerősítették, hogy a következő években növelni fogják fejlesztési támogatásaikat. A kibontakozó helyzetre történő rugalmas és hatékony reagálás 2009-ben is kulcsfontosságú célkitűzés marad.

Valóban globális dimenzió

Az EU külső politikáinak globális természete teljes bizonyosságot nyert 2008-ban, hiszen az EU mélyítette a partnereihez fűződő kapcsolatait világszerte, és együttműködésre törekedett velük az olyan globális kérdésekben, mint például az éghajlat és az energiaügy, a kereskedelemliberalizáció, valamint a 2000-ben megfogalmazott millenniumi fejlesztési célok megvalósítása a 2015-ös céldátumig.

Májusban az EU új alapokra helyezte a Latin-Amerikához fűződő kapcsolatait a limai csúcstalálkozón. A két fél vezetői ütemtervet fogadtak el a következő két területen való együttes fellépéssel kapcsolatban: társadalmi kohézió és fenntartható fejlődés. Júliusban sor került az EU és Dél-Afrika közötti első csúcstalálkozóra. Grúziára az Oroszországgal kirobbant konfliktus következtében nem várt figyelem összpontosult augusztusban. A Bizottság gyorsan összeállított egy hároméves, mintegy 500 millió EUR-s csomagot. Az első 60 millió EUR-s kifizetésre, amelyet az országon belül lakhelyüket elhagyni kényszerült személyek kaptak, még az év vége előtt sor került.

Az EU 2008-ban nagy figyelmet fordított kelet-európai és a Földközi-tenger medencéjében élő szomszédaira. Déli partnereivel júliusban beindult az Unió a Mediterrán Térségért című kezdeményezés, míg a keleti szomszédoknak a Bizottság decemberben új keleti partnerséget javasolt. A novemberi EU-Oroszország csúcstalálkozón újraindultak az Oroszországgal kötendő új partnerségi megállapodásról folytatott tárgyalások, amelyeket az EU a grúziai konfliktus miatt fagyasztott be. Az év folyamán az EU összesen 498 millió EUR támogatást nyújtott a palesztinoknak főként a Palesztin Hatóság fenntartási költségeinek fedezésére, valamint a palesztin reform- és fejlesztési terv támogatására.

Az év folyamán az EU és afrikai partnerei megkezdték a nyolc tematikus partnerséggel kapcsolatos munkát, amelyek a 2007. decemberi lisszaboni csúcstalálkozójukon elfogadott ambiciózus közös stratégia részét képezik. A két fél az olyan globális kérdések tekintetében is erősítette párbeszédét, mint például a pénzügyi válság hatása, az éghajlatváltozás és a nemzetközi intézményekben való kormányzás. Kína Afrikában való egyre nagyobb szerepvállalása nyomán a Bizottság EU–Kína–Afrika háromoldalú együttműködésre tett javaslatot, hogy a közös kihívásokra közös válaszok születhessenek.

A Bizottság ösztönözte a nagyobb mértékű regionális együttműködést és az afrikai, karib-tengeri és csendes-óceáni (AKCS) partnerek közötti gazdasági integrációt a növekedés, a kereskedelem és a fejlődés előmozdításának eszközeként. A Szaharától délre fekvő afrikai országok csoportjaival és a karibi és csendes-óceáni térség AKCS-országaival kapcsolatos erőfeszítéseit a regionális gazdasági partnerségi megállapodásokról (EPA) szóló tárgyalásokra összpontosította. Az AKCS-országok az új EFA regionális komponenséből is részesültek. Az afrikai békefenntartási mechanizmus például 300 millió EUR-s hozzájárulásban részesült, de támogatást kaptak az AKCS-intézmények, valamint az AIDS, a tuberkulózis és a malária elleni küzdelem globális alapja is.

Az év során a Bizottság folytatta hivatalos megállapodások megkötésére irányuló erőfeszítéseit az ázsiai stratégiai partnerekkel, Kínával és Indiával, valamint Dél-Koreával és az ASEAN (Délkelet-ázsiai Nemzetek Szövetsége) tagjaival. Az ASEAN-nak nyújtott támogatás a szervezet integrációs erőfeszítéseire koncentrál az ASEAN gazdasági közösségről szóló tervezetében foglaltak alapján, és a regionális integráció eszközeivel kapcsolatos európai tapasztalatokra épít például a statisztika, a vámügyek és a közös szabványok terén. A Bizottság átfogó társulási megállapodásokról (politikai párbeszéd, fejlesztési együttműködés és preferenciális kereskedelem) szóló tárgyalásokat folytatott az Andok Közösséggel és Közép-Amerikával is.

Megfelelő szakpolitikák

A 2008-as év előre nem látott eseményei nem térítették el az EU-t és az Európai Bizottságot fejlesztési célkitűzéseiktől. 2008-ban, félidőnél, a Bizottság áttekintette a haladást a millenniumi fejlesztési célok (MFC) felé. A nyolc MFC fényében értékelte az EU technikai és pénzügyi segítségnyújtását. A Bizottság júniusban elkészítette az EU millenniumi fejlesztési célokkal kapcsolatos menetrendjét, amely 2010-re vonatkozóan olyan mérföldköveket határoz meg, amelyek új alapot teremthetnek az alapvető szociális (különösen egészségügyi) és környezetvédelmi célkitűzéseknek. Az alacsony és közepes jövedelmű országok esetében az együttműködés főként a szegénység csökkentését támogató politikákra koncentrál.

Ezek az események valóban erősítették a nagyobb szakpolitikai koherencia iránti igényt, különösen az olyan jelentős kérdésekben mint az éghajlatváltozás, ahol az EU oroszlánrészt vállal a folyamatban, valamint a világkereskedelem. A legszegényebb és a leginkább sebezhető fejlődő országoknak közvetlen előnye származik abból, hogy az EU nagy hangsúlyt fektet az éghajlatváltozásra: ezt jól mutatja az alkalmazkodási alap operatív beindítása, melyről a 2008 decemberében a lengyelországi Poznanban rendezett, éghajlatváltozásról szóló ENSZ-konferencián született megállapodás. A FLEGT-kezdeményezés (az erdészeti jogszabályok végrehajtása, irányítás és kereskedelem) keretében 2008 szeptemberében sor került az első önkéntes partnerségi megállapodás megkötésére Ghánával.

2008-ban a Bizottság fokozta erőfeszítéseit az olyan kérdések fejlesztési folyamatba történő teljes mértékű bevonására, mint például a nemekkel kapcsolatos szempontok, a környezetvédelem, valamint a gyermekek és az őslakos népesség jogai. Februárban a Bizottság olyan intézkedéscsomagra tett javaslatot, amely a gyermekekre összpontosít a külső fellépések során. A csomag számos prioritást fogalmaz meg regionális és globális szinten a gyermekmunkával, a gyermekkereskedelemmel, a fegyveres konfliktusok által érintett gyermekekkel, valamint a gyermekek elleni erőszakkal kapcsolatban. Az év folyamán a Bizottság lépéseket tett annak biztosítására, hogy ha a többi uniós politika kihat a fejlesztési együttműködésre és a támogatásokra, ez a hatás pozitív legyen. Ezek közé a szakpolitikák közé nemcsak a kereskedelem tartozik, hanem a mezőgazdaság, az energiaügy, a kutatás-fejlesztés, a migráció, az adó- és a biztonságpolitika is. 2008 folyamán számos karibi és csendes-óceáni ország kötelezettségvállalást tett azzal kapcsolatban, hogy végrehajtja a felelősségteljes kormányzás elveit az adózás területén, hiszen ez volt a figyelembe vett kritériumok egyike a 10. EFA „kormányzáshoz kötődő ösztönző keretének” allokációja során.

A Bizottság reflektorfénybe állította a demokratikus kormányzást: ez jelzésként és referenciaként szolgál a technikai és pénzügyi segítségnyújtás tervezése és végrehajtása során. A demokratikus kormányzást önmagában támogatandó politikaterületnek tekinti, valamint olyan kérdésnek, amelyet az összes ágazat valamennyi segélyezési programjába be kell építeni. Ez minden szakpolitikai párbeszéd esetében is központi téma. 2008 folyamán a Bizottság módszertant határozott meg a kormányzás kérdésének elemzése és kezelése céljából az ágazati műveletek során. A kihívást az jelenti, hogy a demokratikus kormányzás ösztönzése nagyon érzékeny folyamat, és minden egyes ország esetében nagyon speciális.

2008-ban a Bizottság komoly erőfeszítést tett annak érdekében, hogy hatékonyabbá tegye segélyeit: koherenciát és szinergiákat teremtett azon földrajzi és tematikus eszközök között, amelyek a demokrácia és az emberi jogok előmozdítását ösztönzik. Ebben az összefüggésben a földrajzi programok főként az olyan intézményfejlesztési és demokratikus folyamtokra irányulnak, mint például a választások. Ezek a programok segítséget nyújtanak a választások lebonyolításához, támogatják a parlamenteket, az emberi jogokkal foglalkozó és civil társadalmi intézményeket, valamint a médiát. Az EU legfontosabb tematikus eszközeként a demokrácia és az emberi jogok európai eszköze (EIDHR) mutatja kézzelfoghatóan, hogy mekkora fontosságot tulajdonít az EU ennek a szakpolitikának. Az EIDHR olyan területeken képes fellépni, ahol az EU általában nincs jelen, sőt még fontosabb, hogy a fellépésre akár harmadik országok beleegyezése nélkül is sor kerülhet. Legfontosabb kedvezményezettjei olyan csoportok és egyének, akik a civil társadalmon belül küzdenek a demokráciáért, valamint az emberi és alapvető jogokért.

Az első uniós választási megfigyelők kiküldése óta (1993-ban Oroszországba) az EU választási megfigyelési missziói az európai diplomácia előtérben lévő eszközévé váltak. 2008-ban az Európai Bizottság Ázsia, Afrika és Latin-Amerika 10 országába küldött uniós választási megfigyelési missziót a parlamenti választások felügyeletére: Pakisztánba, Bhutánba, Nepálba, Kambodzsába, Ruandába, Angolába, Ecuadorba, Bissau-Guineába, Ghánába és Bangladesbe. Az Európai Bizottság 2009-ben is folytatja a választási megfigyelők számára létrehozott képzési programját.

Több és jobb támogatás

A Bizottság (és küldöttségei) által kezelt támogatások összege folyamatosan és lényegesen nőtt az elmúlt évek során. A 2008-ban lekötött alapok értéke elérte a 9,33 milliárd EUR-t, amely 2001 óta több mint 90 %-os növekedést jelent. A 10. EFA késői ratifikálása ellenére a Bizottságnak sikerült 4,89 milliárd EUR-t lekötnie ebből a forrásból az év végéig. E törekvés részeként a Bizottság különböző pénzügyi eszközöket mozgósít: az EFA-t az AKCS-országok részére, a fejlesztési együttműködési eszközt Ázsia és Latin-Amerika vonatkozásában, valamint az Európai Szomszédsági és Partnerségi Támogatási Eszközt Kelet-Európa és a dél-mediterrán országok részére.

Az Európai Unió vitte előre azokat az erőfeszítéseket, amelyek a támogatások hatékonyságának növelésére irányulnak. A helyi résztvevők felelősségvállalásának erősítése és a partnerországok tranzakciós költségeinek csökkentése érdekében igyekeznek e támogatásokat a célországok struktúráin keresztül folyósítani. A szeptemberben Accrában (Ghána) tartott, segélyhatékonysággal foglalkozó harmadik magas szintű fórum különös hangsúlyt fektetett a donorok közti munkamegosztásra, a kedvezményezett országok struktúráinak használatára, a támogatások kiszámíthatóságára, az eredményekért való kölcsönös elszámoltathatóságra és a támogatások feltételességének csökkentésére.

A fórum által elfogadott dokumentum, az Accra cselekvési program nagy mértékben egybevág az EU saját törekvéseivel. Az Accra cselekvési program partnerek, donorok és kedvezményezettek nagyobb körét vonja be, mint valaha. Maguk a partnerországok, a donorszerepben megjelenő feltörekvő országok, a közepes jövedelmű országok és a nem állami szereplők mind egyre fontosabb szerepet játszanak. Az Accra cselekvési programon túlmutatva a Bizottság folytatja majd a vitát a tagállamokkal arról, hogy európai és nemzetközi szinten hogyan lehetne előre vinni a segélyhatékonysági menetrendet. Itt a pénzek felhasználása forog kockán – a kedvezményezett országok és az európai adófizetők szempontjából egyaránt.

A partnerországok struktúráinak használatával és a támogatások kiszámíthatóságával kapcsolatos kötelezettségvállalásaira válaszul a Bizottság véglegesítette az MFC-szerződésekre vonatkozó javaslatát. Az MFC-szerződés valójában egy hosszabb távú, kiszámíthatóbb általános költségvetés-támogatási forma, amely azokat a jól teljesítő országokat célozza, amelyek igazolni tudják korábbi költségvetés-támogatásaik sikeres felhasználását. Az MFC-szerződéseket eredetileg hét AKCS-ország vonatkozásában hagyták jóvá (Burkina Faso, Ghána, Mali, Mozambik, Ruanda, Uganda és Zambia), és ez a 10. EFA keretében programozott összes általános költségvetés-támogatás több mint 40 %-ának felel meg.

2008 folyamán a Bizottság intenzív munkát végzett a technikai együttműködés és a projekt-végrehajtási egységek reformja terén. Júliusban ún. keretstratégiát fogadott el, amely egy sor olyan elvet rögzít, mint például a helyi kapacitások fejlesztésére való fókuszálás, a keresletvezérelt megközelítés, erős eredményorientáltság, valamint hogy a partnerországok érezzék magukénak a műveletek igazgatását a teljes projektciklus során.

A Bizottság tovább növelte a költségvetés-támogatás formájában nyújtott fejlesztési segélyének arányát. A megfelelő feltételek fennállása esetén a Bizottság ezt a segítségnyújtási módszert részesíti előnyben. A költségvetés-támogatás, melynek során a forrásokat közvetlenül a kedvezményezett állam nemzeti költségvetésébe folyósítják, fokozatosan a projektekhez közvetlenül kapcsolódó finanszírozás helyébe lép. Az év folyamán a költségvetés-támogatási kötelezettségvállalások a közösségi költségvetésből és az EFA-ból származó összes kötelezettségvállalás 39 %-át tették ki (3,86 milliárd EUR).

A forrásokat általános költségvetés-támogatás vagy ágazati költségvetés-támogatás formájában nyújtják. Az utóbbi esetében egy adott ágazat kap hangsúlyt. 2008-ban az általános költségvetés-támogatási kötelezettségvállalások az új költségvetés-támogatási műveletek 60 %-át tették ki, összesen 2,3 milliárd EUR értékben. A legnagyobb kedvezményezettek az AKCS- (21 ország), az ázsiai (Laosz és Vietnám), valamint a latin-amerikai (Honduras) térségből kerültek ki. Az ágazati költségvetés-támogatások tekintetében 2008-ban nemcsak a támogatási eszköz használatának gyakorisága nőtt, de a támogatott ágazatok spektruma is szélesedett, különösen a nem AKCS-országokban[1]. Az ágazati költségvetés-támogatási kötelezettségvállalások összege 1,5 milliárd EUR volt, amely a 2008-ban lekötött új költségvetés-támogatási műveletek kb. 40 %-a. Az ágazati költségvetés-támogatások az összes új költségvetés-támogatási kötelezettségvállalás 18 %-át tették ki az AKCS-régióban, közel 60 %-át Ázsiában, és majdnem 100 %-ot az EU keleti és déli szomszédai, valamint Dél-Afrika esetében. Az utóbbi esetekben a költségvetés-támogatási műveletek olyan területekre koncentrálnak, mint például az igazságszolgáltatás, a jogalkotási támogatás, az energiaügy, a kereskedelem és a versenyképesség. Ázsiában a legtöbb kötelezettségvállalást a szociális ágazatban tették. Latin-Amerikában a legfontosabb ágazatok közé a vízgazdálkodás, az oktatás és a foglalkoztatás tartozott. Bár az AKCS-országokban az ágazati költségvetés-támogatás a hagyományos ágazatokra koncentrált (utak, egészségügy és oktatás), néhány olyan új ágazat is kezd teret nyerni, mint például az igazságszolgáltatás, a szakképzés és a decentralizáció.

A Bizottság – a többi donorral konzultálva – éppen azon dolgozik, hogy átfogó módszert fejlesszen ki az általános és az ágazati költségvetés-támogatás országszinten történő értékelésére. Ezt a módszert 2009–2010 folyamán fogják tesztelni, majd azt követően finomítani. 2008 folyamán a közösségi általános költségvetés-támogatási programok átfogó felülvizsgálatára került sor, amely során 46 programot vizsgáltak meg. A vizsgálat azt mutatja, hogy a kifizetések meghatározott teljesítménymutatók alapján megítélt opcionális részének átlagosan 70 %-át fizették ki. Ez azt mutatja, hogy a megcélzott eredményeket meglehetősen nagy arányban sikerült elérni.

A közpénzek megfelelő kezelése az egyik olyan kritérium, amelyet a kedvezményezett országoknak a költségvetés-támogatásra való jogosultsághoz igazolniuk kell. Az államháztartás hatékony irányítása alapvető annak biztosítására, hogy a kormányok elszámoltathatóak legyenek az európai adófizetőknek a lakosságuk javára rájuk bízott pénzével.

A legtöbb másik donorhoz (köztük az IMF-hez és a Világbankhoz) hasonlóan az Európai Bizottság is felállít egy indulási diagnózist az államháztartás irányításáról, amihez képest az idővel bekövetkezett fejlődést mérheti. 2005 júniusa és 2008 vége között 55 AKCS-országban végeztek ún. PEFA[2]-értékeléseket. Az összes AKCS-országban és világszerte szinte az összes olyan országban elvégezték 2008 végéig a PEFA-értékelést, amely közösségi költségvetés-támogatásban részesül.

A Bizottság kötelezettséget vállalt arra, hogy hatékonyabbá és átláthatóbbá teszi a költségvetés-támogatást azáltal, hogy megerősíti az államháztartás irányításának értékelését, javítja a finanszírozási megállapodások szerkezetét és szövegezését, tovább finomítja a költségvetés-támogatás támogathatósági feltételeit és kockázatértékelését, valamint javítja a jelentési rendszereket.

A jövőben a költségvetés-támogatási műveleteket egyre inkább arra fogják használni, hogy megfeleljen a fejlődő országok finanszírozási szükségleteinek. A Bizottság továbbra is figyelmet fordít a törékeny helyzetű országok speciális szükségleteire.

Eredményekre összpontosítás

Az eredmény-orientált monitoring rendszer (Results-Oriented Monitoring – ROM) a legtöbb bizottsági program végrehajtásának szerves részévé vált. A rendszer átlátható, gyors és átfogó áttekintést ad arról, hogy egy adott projekt hogyan halad egy bizonyos időpontban. A monitoringot független szakértők végzik a külső együttműködés minden területén. A jól strukturált és szilárd módszertan lehetővé teszi, hogy a nemzetközileg megállapított kritériumoknak[3] megfelelően lehessen közzétenni a megállapításokat. Nyolc év elteltével a ROM nemcsak projektszinten bizonyult hasznosnak a projekt teljesítményével kapcsolatos információk viszonylatában, hanem makroszinten is az irányítási döntések támogatása terén, valamint a programozás szintjén az elemzéshez szükséges minőségi adatok szolgáltatásával.

2006–2008-ban több mint 530 lezárt projekt monitoringját végezték el a ROM ex post módszerrel. Egy 2007-es tanulmány megvizsgálta az ex post ROM potenciális előnyeit, és megállapította, hogy költséghatékony és rugalmas eszközről van szó. A folyamatban lévő projektek esetében egyszerűsítették és javították a ROM módszertanát, hogy jobban kitérhessen olyan fontos projektekre, mint például a nemekkel kapcsolatos és a környezetvédelmi témák. 2008-ban arra a szükségletre is választ adtak, hogy a ROM adatainak elemzése a tisztán mennyiségi szempontoktól a minőségibb elemzés felé tolódjon el.

Ezen kívül 2008-ban nyolc értékelési jelentés készült: négy földrajzi, egy tematikus és három segítségnyújtási módszerekről szóló. Tizenkét új értékelést kezdeményeztek. Tíz vonatkozik országokra, míg a másik kettő konfliktusmegelőzésre és béketeremtésre, valamint foglalkoztatásra és társadalmi integrációra koncentrál. A Bizottság a külső segítségnyújtása minőségének és hatásának javítása érdekében figyelembe veszi ezen értékelések eredményeit. Általában véve az értékelések jó teljesítményt mutattak a közösségi programozás és végrehajtás relevanciáját és hatékonyságát illetően. A következők tartoznak azok közé a területek közé, ahol több erőfeszítésre van szükség: a tevékenységek közti szinergiák; a különböző segítségnyújtási módszerek kombinációja; valamint az országos és regionális szintű segélyek közötti koherencia. Az Európai Bizottság tevékenységei ismertebbé tétele érdekében is tett erőfeszítéseket különösen azokban az esetekben, amikor a támogatások nemzetközi szervezeteken keresztül vagy költségvetés-támogatás formájában jutnak el a kedvezményezettekhez.

Közös munka

A segélyek hatékonyságának növelése érdekében fontos a donorok közötti koordináció fokozása, különös tekintettel a szakértelem megosztása és a tevékenységek koncentrálása (munkamegosztás) révén. A donorkoordináció ma már számos országban működik. A Szaharától délre fekvő afrikai országok közül Tanzánia, Mozambik, Uganda, Ghána, Burkina Faso és Mali jó példa a magas szintű koordináció és az egyértelmű munkamegosztás megvalósítására. 2008 decemberében a Bizottság és a francia EU-elnökség az uniós donorkoordinációról szóló konferenciát szervezett Latin-Amerikában. Afganisztánban együttes uniós hozzájárulás készült segélyhatékonyság témakörben az afgán nemzeti fejlesztési stratégiára adott válasz részeként. A megszállt palesztin területeken az Európai Bizottság létrehozott egy PEGASE nevű hatékony eszközt a segélyek, köztük a tagállami hozzájárulások célba juttatására. 2008. februári indítása óta a PEGASE (a 2009. január 31-ig tartó 12 hónap folyamán) 409,2 millió EUR közvetlen pénzügyi támogatást folyósított. 14 EU tagállam 131 millió EUR értékű támogatását is e rendszeren keresztül kezelték, melynek 78 %-át folyósították a fent említett időszakban.

A Bizottság fejlesztési segélyeinek egy részét továbbra is az ENSZ-en, a Világbankon és más nemzetközi szervezeteken keresztül folyósította azokban az esetekben, amelyekben ez volt a leghatékonyabb. Irakban 2003 óta a 785 millió EUR összegű közösségi támogatást az IRFFI (the International Reconstruction Fund Facility in Iraq) nevű, 2004-ben létrehozott multilaterális mechanizmuson keresztül folyósították. A 2008-ban lezárult két nagyobb értékelés arra a következtetésre jutott, hogy a Bizottság, a Világbank és az ENSZ ügynökségei számára előnyös volt a fokozott együttműködés, amelyet pénzügyi és adminisztratív keretmegállapodások segítettek. Ezek lehetővé tették a Bizottság számára, hogy olyan országokban is segítséget nyújtson, ahol a helyi feltételek túl nehezek vagy kockázatosak voltak ahhoz, hogy saját segély-célbajuttatási csatornákat hozzon létre. Ugyanakkor új stratégiai megközelítést kell kidolgozni, és fokozni kell a Bizottság láthatóságát.

Ezen túlmenően a Bizottság egy 2008. szeptember 25-én aláírt együttes nyilatkozattal megerősítette az ENSZ-szel és a Világbankkal folytatott együttműködését a válság utáni helyzetekre való reagálás és az újjáépítési műveletek tervezése terén. A kezdeményezés közös alapot teremt arra, hogy hatékony és fenntartható nemzetközi választ lehessen adni a katasztrófákkal és konfliktusokkal kapcsolatos válságokat követő helyzetekre. Minden donor és partner csatlakozhat ehhez a törekvéshez.

A 2008-ban létrejött szomszédsági beruházási eszköz (NIF) összegyűjti a Bizottság és a tagállamok erőforrásait, amelyek segítségével az európai közfinanszírozási intézmények hajtanak végre beruházásokat a partnerországokban. A hitelnyújtási műveletek főként a következő három prioritást élvező ágazatra koncentrálnak: energiaügy, közlekedés és környezetvédelem. Az eszköz 15 projekt finanszírozását hagyta jóvá, melyekhez összesen 70,95 millió EUR-val járult hozzá. Ezt 1,65 milliárd EUR európai pénzügyi intézményektől származó kölcsön egészítette ki. A közösségi költségvetés hozzájárulásán túlmenően a tagállamok eddig 37 millió EUR közvetlen hozzájárulást ajánlottak fel a NIF vagyonkezelő alapjába a 2008–2010-es időszakra.

Végezetül a Bizottság „Helyi önkormányzatok: a fejlesztés szereplői” címmel szakpolitikai dokumentumot adott ki azon stratégia első elemeként, amely a helyi önkormányzatok fejlesztési partnerekként szerzett tapasztalataira épít.

Kétségtelen, hogy 2009-ben a gazdasági válság miatt számos ország még sérülékenyebb helyzetbe kerül. A millenniumi fejlesztési célok elérése nehezebb lesz. Az EU külső segítségnyújtási politikája ezért konkrét eredmények elérésére, a segélyezés eszközei rugalmasságának növelésére, valamint a regionális integrációra irányuló fellépések ösztönzésére összpontosít.

[pic]

A szegénység csökkentésére vonatkozó adatok igazolják a korábbi évek trendjét: a hivatalos fejlesztési támogatások (ODA) 35 %-át a legkevésbé fejlett országok kapják. Az egyéb alacsony jövedelmű országoknak (OLIC) folyósított ODA csökkenése elsősorban annak köszönhető, hogy az OECD Fejlesztési Segítségnyújtási Bizottsága (DAC) felülvizsgálta az ODA-ban részesülő országok listáját. A DAC új listáján, amely 2008 óta hatályos, számos OLIC-ot minősítettek át alacsonyabb közepes jövedelmű országgá: ide tartozik Kamerun, a Zöld-foki-szigetek, India, Moldovai Köztársaság, Mongólia, Nicaragua és a Kongói Köztársaság.

[pic]

[pic]

[1] E dokumentum tekintetében Dél-Afrikát az AKCS-régiótól elkülönülten kezelik.

[2] A közkiadások és pénzügyi elszámoltathatóság (Public Expenditure & Financial Accountability) módszerét alkalmazza az Európai Bizottság és a többi vezető donor a kedvezményezett országok államháztartási irányításának értékelésére.

[3] Relevancia és tervezés, hatékonyság, eredményesség, hatás és fenntarthatóság.