A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK A tengeri madarak halászeszközökkel történő véletlen befogásának visszaszorítására irányuló cselekvési terv /* COM/2012/0665 final */





A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK A tengeri madarak halászeszközökkel történő véletlen befogásának visszaszorítására irányuló cselekvési terv 1. BEVEZETÉS A halászat és a tengeri madarak találkozása gyakori és általános jelenség. Sajnálatos következménye a tengeri madarak elpusztulása, ami számos faj állományát már jelentősen veszélyezteti, és a halászat sikerességét és nyereségességét is kedvezőtlenül befolyásolja. Jelenleg különféle halászati és környezetvédelmi szabályok, valamint nemzetközi egyezmények és megállapodások rendelkeznek a tengeri madarak védelmére vonatkozó intézkedésekről. Ezek azonban általában nem hoztak eredményt a tengeri madarak járulékos befogásának visszaszorításában, kivéve talán egyes elszigetelt eseteket az Unión kívüli vizeken. Az ebben a közleményben ismertetett cselekvési terv célja irányítási keretet teremteni a tengeri madarak véletlen befogásának a lehető legalacsonyabb szintre történő visszaszorításához. Ez a törekvés összhangban áll a megreformált közös halászati politika (KHP) céljaival, nevezetesen az ökoszisztéma-alapú szemlélet felé való elmozdulással, amely az ökoszisztémák minden elemére, így a madarakra is figyelemmel van. Úgyszintén illeszkedik az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezetének (FAO) Halászati Bizottsága (COFI) által 1999-ben elfogadott, a horogsoros halászat során a tengeri madarak véletlen befogásának csökkentését szolgáló nemzetközi cselekvési tervhez.[1] 2. A járulékos befogás és visszaszorításának módjai Az ICES 2008-ban kiadott[2] (és 2009-ben, majd 2010-ben frissített[3]) szakvéleménye szerint kevés adat áll rendelkezésre a tengeri madárfajok elterjedéséről, veszélyeztetettségéről, általános védelmi állapotáról, valamint a véletlen befogások nagyságrendjéről. Így nehéz megítélni a halászat által e fajokra gyakorolt hatást, mivel a tengeri madarak járulékos befogására sem rendszeres monitoring, sem jelentéstételi kötelezettség nem vonatkozik. A rendelkezésre álló adatokból az szűrhető le, hogy az uniós halászatban a tengeri madarak pusztulása számos területen jelentős. A legújabb becslések szerint2 az uniós halászflotta által az uniós vizeken járulékosan befogott tengeri madarak száma évi 200 000 egyed körül alakul, míg a BirdLife International a horogsoros halászatban elpusztult tengeri madarak számát világszinten legalább 160 000, de akár 320 000 példány körülire teszi.[4] Legalább 49 faj (ebből 25 az uniós vizeken, 24 pedig a nem uniós vizeken él) veszélyeztetett vagy világszinten, vagy helyi állományok szintjén. Az adatokból kitűnik, hogy a tengeri madarakra legnagyobb veszélyt jelentő halászeszközök a horogsorok[5] és a rögzített hálók[6], de jelentettek véletlen madárfogást a vonóhálós[7] és az erszényes kerítőhálós[8] halászat során is. 2.1. Horogsorok Az ICES jelentése szerint legalább 20 tengeri madárfajt érint az uniós vizeken folytatott horogsoros halászat, elsősorban a Földközi-tengeren és az Atlanti-óceán északkeleti részén folytatott nyíltvízi és tengerfenéki horogsoros halászat – de szinte minden típusú horogsoros halászatnál beszámolnak tengeri madarak járulékos befogásáról.2 Négy faj emelhető ki, amelyek a leginkább veszélyeztetettek és állományméretükre való tekintettel a leggyakrabban akadnak be a horogsorokba: a baleári vészmadár a Természetvédelmi Világszövetség (IUCN) besorolása szerint súlyosan veszélyeztetett faj, vagyis vadon élő állományát komolyan fenyegeti a kipusztulás; másik három faj, a szürke vészmadár, a bukdosó vészmadár és a korallsirály a mérsékelten fenyegetett kategóriában szerepel, vagyis populációik világszinten mérsékelt ütemben csökkennek. Ezeken a fajokon kívül további öt szerepel a madárvédelmi irányelvben[9] kedvezőtlen védettségi helyzetűként, vagyis e fajok egyes populációinak megfogyatkozása miatt különleges védelmi intézkedésekre van szükség. Ezek a Földközi-tengeren a mediterrán vészmadár és a szerecsensirály, valamint az Atlanti-óceán észak-keleti részén a csüllő, a fekete lumma és az atlanti vészmadár.[10] Az említett fajok mindegyikénél jelentős a járulékos befogások száma.2,10 Számos más faj – a Földközi-tengeren a sárgalábú sirály, az Atlanti-óceán északkeleti részén pedig az északi sirályhojsza, a nagy vészmadár és a szula – esetében magas a véletlen befogások aránya, és az ICES szerint a horogsoros halászat során járulékosan elpusztított madarak száma akkora, hogy az már önmagában is aggasztó, jóllehet e fajok állományai viszonylag stabilak.2,3 2.2. Rögzített hálók A rögzített hálók, vagyis kopoltyúhálók, állítóhálók és tükörhálók használata az uniós vizeken igen elterjedt. A rögzített hálókat használó halászat általában szezonális jellegű. Számos tengeri madárfajt érinthet, de a leggyakrabban olyan tengerparti fajok akadnak ezekbe a hálókba, amelyek vagy a tengerfenéken keresik táplálékukat vagy kevéssel a vízfelszín alatt üldözik prédájukat. A Balti-tengeren és az Északi-tengeren található halászterületek nagy része a tengeri madarak szempontjából is fontos táplálkozó-, pihenő-, vedlő-, vagy telelőhely, melyet e madarak a szaporodási időszakon kívül (vagyis télen) használnak. Ebből adódóan a tengeri madarak véletlen befogása az állományok szempontjából akkor jelentős, amikor a rögzített hálós halászat és a madárfajok jelenléte időben egybeesik. A rögzített hálókkal véletlenül befogott tengeri madarakról nem áll rendelkezésre annyi adat, amennyiből képet lehetne alkotni az e fajok uniós állományaira gyakorolt hatás nagyságrendjéről. A Balti-tengeren és az Északi-tengeren (elsősorban annak keleti részén) nemrégiben vizsgálták a tengeri madarak járulékos befogását[11], és a régióban folytatott rögzített hálós halászat esetében évi 90 000 és 200 000 példány közöttire becsülték a befogott madarak összesített számát. Ez főleg búvárfajokból, vöcskökből, bukókból, bukórécékből, alkafélékből és kormoránokból tevődött össze. Az érintett fajok közül több is ritka a régióban, és nemzetközi védettséget élvez. A Steller pehelyréce természetvédelmi státusza a Természetvédelmi Világszövetség szerint sebezhető, és a faj szerepel az uniós madárvédelmi irányelv I. mellékletében. Ugyanez a helyzet az északi búvár, a sarki búvár, a füles vöcsök vagy a kis bukó esetében. A madárvédelmi irányelv és a BirdLife más érintett fajokat is európai jelentőségű fajokként tart számon.10 A Balti-tengeren és az Északi-tengeren kívül természetesen máshol is folyik olyan rögzített hálós halászat, amely a tanulmányok szerint jelentős madárpusztulást okoz. A megfigyelések szerint Spanyolország északnyugati partjainál az ICES IX alkörzetben igen magas az elpusztult üstökös kárókatonák és ibériai lummák2 aránya, míg a Földközi-tenger vizein kihelyezett rögzített hálók az üstökös kárókatona egyik alfaja és több vészmadárfaj2 fennmaradását veszélyeztetik. 2.3. Egyéb halászfelszerelések A vonóhálók és erszényes hálók esetében kevés megbízható becslés készült az uniós vizeken járulékosan befogott madarak számáról. Egy tanulmány megállapításai szerint Skócia északi és északkeleti partjainál körülbelül 780 szula esett áldozatul nyíltvízi vonóhálóknak3, és nem hivatalos beszámolók szerint mindig van járulékos madárfogás a vonóhálós halászatban is. Egyre több bizonyíték kerül napvilágra arról, hogy az erszényes kerítőhálókba jelentős számú madár akad, például vészmadarak. Egy, a portugál kikötőkben 2008/2009-ben végzett felmérés szerint a legtöbb baleári vészmadár (45%) az erszényes kerítőhálókba akadt, az egyéb halászeszközök, így a horogsorok és a rögzített hálók kisebb számú madarat fogtak be ebben a régióban.3 2.4. Járulékos madárfogás a nem uniós vizeken Az Unión kívüli vizeken folytatott horogsoros és a vonóhálós halászat jelentős járulékos madárpusztulásért okolható, ezért széles körben bírálják e tevékenységeknek az egyes fajok állományaira gyakorolt hosszú távú hatását. A halászattal érintettként nyilvántartott 61 fajnak csaknem a felét fenyegeti jelenleg a kipusztulás, köztük 17 albatroszfajt. Szakmai becslések szerint a halászat következtében világszerte évi 100 000 albatrosz pusztul el4. További hét viharmadár- és óriáshojszafaj érintett az albatroszok és a viharmadarak védelméről szóló megállapodás (ACAP)[12] keretében. Említésre méltó kivétel az Antarktisz vidéke, ahol az Antarktisz Tengeri Élővilágának Védelmével Foglalkozó Bizottság[13] évente teljes körű felmérést végez, és az intézkedések bevezetése óta a járulékos madárfogások száma több mint 99%-kal csökkent. Más horogsoros halászatok esetében, noha javult a helyzet, és a jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászatot is visszaszorították, még mindig fenntarthatatlan mértékű a tengeri madarak járulékos elpusztítása. Az Atlanti Tonhal Védelmére Létrehozott Nemzetközi Bizottság[14] és az Indiai-óceáni Tonhalbizottság[15] nemrégen olyan ajánlásokat fogadott el, amelyek a tonhalra irányuló halászat során fokozzák az óvintézkedéseket. Ez örvendetes, és más regionális halászati gazdálkodási szervezetek számára is követendő példa. Egyre több jelentés hívja fel a figyelmet a vonóhálós halászat során elpusztított madarakra. A probléma mindkét féltekén jelentkezik. A szürke tőkehalra halászó dél-afrikai flottánál 2004–2005-ben gyűjtött adatok szerint a flotta által járulékosan befogott madarak száma hozzávetőleg évi 18 000 egyed volt.2 Az Unión kívüli vizeken használt egyéb halászeszközök, például erszényes kerítőhálók által okozott madárpusztulásról nem állnak rendelkezésre adatok. 2.5. Óvintézkedések A járulékos madárpusztulás csökkentésére számos intézkedést alakítottak ki. Némelyik igen hatékonynak bizonyult. Ezek az intézkedések részben konkrét halászati módszerekhez kapcsolódnak, részben általános érvényűek és többféle halászeszköz mellett is alkalmazhatók. A legtöbb óvintézkedést a horogsoros halászat járulékos madárfogásának csökkentésére fejlesztették ki. Négy fő típust különböztethetünk meg: (1) Egyes területek elkerülése vagy a halászat időszakos korlátozása, amennyiben vélhetően sok madár fordul elő a kérdéses területen vagy időben (éjszakai halászat, időszakos és területi tilalmak). (2) A madarak akadályozása a csalival ellátott horgokhoz való hozzáférésben (a horogsor lesúlyozása, a horogsornak a hajó oldalánál történő leeresztése). (3) A madarak elijesztése a csalival ellátott horgoktól (szalagokkal felszerelt kötél és riasztóhangok használata). (4) A csalival ellátott horgok láthatóságának vagy vonzerejének csökkentése (szerves hulladék vagy belsőségek tengerbe dobása, mesterséges csalik). Egyes kutatások[16] kimutatták, hogy a horogsoros halászatban alkalmazott madárvédelmi intézkedések előnyökkel járnak: kevesebb csalit esznek meg a tengeri madarak, ugyanakkor nem dézsmálják meg a halzsákmányt és nem rongálják meg a halászeszközöket, ezáltal csökkenek a halászok közvetlen költségei. Közvetett hatásként pedig azokkal a horgokkal is lehet halat fogni, amelyeken a tengeri madarak különben fennakadtak volna. A rögzített hálós halászatban egyelőre kevesebb óvintézkedést teszteltek. Két módszer merült fel és került kipróbálásra, amelyekkel a madarakat figyelmeztetik a hálók jelenlétére, hogy elkerülhető legyen az ütközés:[17] az egyik lehetőség a háló jelenlétére figyelmeztető vizuális inger használata, a másik a hálóra szerelt akusztikus riasztóberendezés. A rögzített hálókkal való véletlen befogás elkerülését az is segíti, ha e hálókat mélyebbre merítik, mint ahová a tengeri madarak le tudnak bukni. A gyakorlatban e módszerek egyike sem mondható elterjedtnek. A vonóhálós halászatban bizonyítottan hatékonyan csökkenti a madarak befogását és elpusztítását a szalagokkal felszerelt kötelek használata, valamint a belsőségek és szerves hulladékok kellő módon történő kidobása a háló kivetése és behúzása során. A madaraknak a vontatott hálóba való beakadását nehezebb befolyásolni, de a CCAMLR sikereket könyvelt el olyan egyszerű óvintézkedések alkalmazásával is, mint a háló összekötése.[18] 2.6. A szakpolitikai keret 2.6.1. A KHP Az uniós cselekvési terv összhangban van a közös halászati politika azon általános céljával, hogy a lehető legkisebbre kell csökkenteni a halászat által a tengeri ökoszisztémákra gyakorolt hatást, és a halászati gazdálkodást egyre inkább ökoszisztéma-alapú szemlélet alapján kell irányítani.[19] A KHP folyamatban lévő reformja[20] során a Bizottság újra elkötelezte magát emellett, és a reformcsomag számos elemét ennek a célnak rendelte alá. Például: · A technikai intézkedéseket regionális szinten kell meghatározni, hogy az adott halászati tevékenységeknek legjobban megfelelő óvintézkedések kerüljenek bevezetésre. E rendszer kidolgozásához időre van szükség, és részletei a reform sikerének függvényében fognak kikristályosodni, de 2016-ig be kell vezetni. Addig a sürgős intézkedést igénylő esetekben a lehetőségek szerint a már ismert és kipróbált óvintézkedéseket kell használni a többéves gazdálkodási tervek keretében. · Új többéves uniós adatgyűjtési program kerül bevezetésre (DCMAP), várhatóan 2014-ben. Jelenleg még folynak az egyeztetések arról, hogy mely egyéb ökoszisztéma-elemek (pl. madarak) megfigyelésére terjedjen ki. A szakértői vélemények és a jelenlegi adatgyűjtési keret kiterjesztésével járó költségek számításai még nem készültek el. Mindazonáltal elengedhetetlen a tengeri madarak járulékos befogásának szisztematikus megfigyelése és az adatok jelentése a probléma kezeléséhez. · Az új intézkedéseket támogatni kell a jelenleg hatályos Európai Halászati Alap (EHA) és az új Európai Tengerügyi és Halászati Alap (ETHA)[21] forrásaiból. Az új Európai Tengerügyi és Halászati Alap a tervek szerint 2014-ben kerül bevezetésre, és támogatást nyújtana a természetvédelmi óvintézkedések kidolgozásához és végrehajtásához, kísérleti projektekhez és alternatív megfigyelési módszerek, pl. a zárt láncú videokamerás rendszer (CCTV) teszteléséhez. · A közös halászati politika külpolitikai vetületéről szóló közleményben[22] a Bizottság kötelezettséget vállalt arra, hogy aktívabb szerepel vállal a regionális halászati gazdálkodási szervezetekben, és fellép a természetvédelmi és gazdálkodási intézkedések betartásával kapcsolatban jelenleg tapasztalható hiányosságok ellen. 2.6.2. Környezetvédelmi jogszabályok Az uniós cselekvési terv alapja az uniós jog, nevezetesen a madárvédelmi és az élőhelyvédelmi irányelv[23], valamint a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv[24]. Ezen irányelvek teljes körű végrehajtása elengedhetetlen az ENSZ biológiai sokféleségről szóló egyezménye[25] értelmében vállalt kötelezettségek Unió általi teljesítéséhez, ahogy az EU államfői által tett, a biodiverzitás csökkenésének 2010-re való megállítására vonatkozó ígéret betartásához is. Jelentőségét csak fokozza a biológiai sokféleséggel kapcsolatos, 2020-ig teljesítendő uniós stratégia[26]. A madárvédelmi irányelv átfogó rendszert hoz létre minden vadon élő madár védelmére. Többek között tiltja – a halászat esetében is – a madarak bármely módszerrel végzett szándékos elpusztítását vagy befogását.[27] A madárvédelmi és az élőhelyvédelmi irányelv létrehozta a védett területek Natura 2000 hálózatát, melybe a madárvédelmi irányelv értelmében kijelölt különleges madárvédelmi területek és az élőhelyvédelmi irányelv értelmében kijelölt különleges természetmegőrzési területek egyaránt beletartoznak. 2011 februárjában a madárvédelmi irányelv értelmében a tengereken összesen 936 különleges madárvédelmi területet tartottak számon, melyek összterülete 122 000 km². A tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv igyekszik összhangot teremteni a különböző szakpolitikák között, és támogatja a környezetvédelmi megfontolások érvényesülését más szakpolitikákban, így a közös halászati politikában is. A tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv a tengeri madarak védelmét a jó környezeti állapot elérését szolgáló követelményként kezeli. Végrehajtása az EUMSZ értelmében kötelező, és az irányelv implicit módon megköveteli a tengeri madarak védelmére vonatkozó célzott intézkedések hozatalát. A tengervédelmi stratégia és a cselekvési terv mellett a regionális tengeri környezetvédelmi egyezmények is foglalkoznak a tengeri madarak járulékos befogásának csökkentésével, pl. az OSPAR[28], a HELCOM[29] vagy a Barcelonai Egyezmény[30]. 2.6.2.1. Külpolitika Az Unión kívüli vizeken a regionális halászati gazdálkodási szervezetek kulcsfontosságúak a tengeri madarak megőrzése és kezelése szempontjából is, mivel az ENSZ halállományokról szóló megállapodása (UNFSA)[31] értelmében e szervezetek közvetlenül felelősek a halászat során járulékosan befogott madáregyedek számának csökkentéséért. Az ilyen gazdálkodási szervezetek többsége a horogsoros halászat tekintetében el is rendelt valamilyen óvintézkedést a tengeri madarak védelmére. Mivel az EU szerződő fele sok regionális halászati gazdálkodási szervezetnek, köteles alkalmazni ezeket az intézkedéseket. Az Unió számos kötelezettségvállalást tett a fenntartható fejlődés és fejlesztés elve, valamint a közös tengeri erőforrások kezelése kapcsán, többek között a veszélyeztetett és a cselekvési tervben szereplő fajok vonatkozásában is. Szerződő fele a következőknek: – az ENSZ Tengerjogi Egyezménye (UNCLOS)[32], – az ENSZ biológiai sokféleségről szóló egyezménye (CBD)[33], – a vándorló, vadon élő állatfajok védelméről szóló egyezmény (Bonni Egyezmény)[34]. Az utóbbi keretében jött létre az albatroszok és viharmadarak védelméről szóló megállapodás (ACAP)[35]. Ez egy olyan kötelező erejű nemzetközi szerződés, amelynek célja elérni és fenntartani az albatroszok és viharmadarak kedvező védettségi állapotát mind a szárazföldi, mind a tengeri környezetben jelentkező veszélyek csökkentésével, és e veszélyek között vitathatatlanul első helyen szerepel a véletlen befogás. 3. Az uniós cselekvési terv Az uniós cselekvési terv célja csökkenteni, és ha csak lehet, megszüntetni a tengeri madarak véletlen befogását az uniós halászhajók által az uniós és nem uniós vizeken, valamint harmadik országok hajói által az uniós vizeken, elsősorban arra a legalább 49 fajra összpontosítva, amelyek veszélyeztetettek. A stabil állományokkal rendelkező, de aggasztó arányban befogott tengeri madárfajok esetében első lépésként a járulékos befogás csökkentésére kell törekedni. A terv további konkrét céljai a következők: (1) Azonosítani és kiküszöbölni a jelenleg alkalmazott gazdálkodási intézkedések hiányosságait és következetlenségeit mind az uniós, mind a nem uniós vizeken. (2) Konzisztens adatokat gyűjteni a tengeri madarak járulékos fogásának nagyságrendjéről és az állományokra gyakorolt hatásának jelentőségéről, különösen a veszélyeztetett fajok esetében. (3) A megfelelő óvintézkedések segítségével olyan szintre csökkenteni a veszélyeztetett tengeri madárfajok véletlen befogását, ami már nem jelent veszélyt e fajok állományaira nézve. (4) Elfogadtatni a halászokkal, hogy a tengeri madarak járulékos befogása probléma, és ösztönözni a halászokat az óvintézkedések alkalmazására. (5) Megszüntetni a horogsoros halászatban jelenleg használt óvintézkedésekkel kapcsolatos nehézségeket, és megtalálni az egyéb halászeszközökkel, különösen a rögzített hálókkal összefüggésben hatékonyan alkalmazható óvintézkedéseket. 3.1. Hatály és felépítés Az uniós cselekvési terv a rugalmas irányítás jegyében készül, azon területek és azon halászati tevékenységek vonatkozásában fog fellépéseket ajánlani, ahol ismert jelenség a tengeri madarak járulékos befogása. Lehetőséget teremt az uniós halászati tevékenységek során keletkező járulékos madárfogás pontos feltérképezésére, valamint meghatározza azokat az óvintézkedéseket és gazdálkodási lépéseket, amelyek az e probléma elleni összehangolt és hatékony fellépéshez szükségesek. Az uniós cselekvési terv hatálya az uniós vizeken közlekedő valamennyi uniós hajóra és az Unión kívüli vizeken uniós tagállami lobogó alatt közlekedő hajókra terjed ki. A cselekvési terv alapján az uniós vizeken megvalósuló fellépést segíteni fogja, hogy a madárvédelmi irányelv (4. cikke) alapján kijelölt különleges madárvédelmi területeken szigorúbb halászati gazdálkodási intézkedések kerülnek bevezetésre. A tagállamokat ösztönözni fogják arra, hogy hasonló intézkedéseket fogadjanak el a fontos madárélőhelyek (IBA)[36] hálózata kapcsán. A madárkímélő halászeszközök bizonyítható használata előfeltétele kell, hogy legyen az olyan halászati területekre való belépésnek, ahol a tengeri madarak védelme szempont, és ahol a madarak véletlen befogása veszélyezteti kedvező védettségi helyzetüket. A tengeri madarakkal kapcsolatos külső és belső halászati politikája összehangolása érdekében az Unió szorgalmazni fogja, hogy a megfelelő nemzetközi szervek segítsék és javítsák a madárvédelmi intézkedések végrehajtását a halászok körében, illetve hogy a járulékos madárfogás nyomon követését építsék be a megfigyelési programokba (amennyiben ez még nem történt meg), emellett pedig az Unión kívüli országok flottái körében népszerűsítsék a helyes gyakorlatokat. Mindenképpen számítunk a távolsági flottával foglalkozó regionális tanácsadó testület (LDRAC) segítségére ebben a kérdésben. 3.2. A probléma meghatározása Az uniós cselekvési terv végrehajtása tekintetében az egyik legnagyobb kihívás az, hogy a tengeri madarak járulékos befogását problémaként meg kell határozni. A jelenleg rendelkezésre álló adatok, például a Természetvédelmi Világszövetség jegyzékei vagy a madárvédelmi irányelv alapján tett jelentések eléggé megbízhatóak azon halászati tevékenységek azonosításához, ahol sürgősen intézkedni kell, de önmagukban nem elegendőek. Nem festenek pontos képet a tengeri madárpopulációk helyzetéről és a járulékos befogás valós következményeiről. Emiatt a halászati tevékenységek többségénél eleve nehéz a konkrét gazdálkodási célok meghatározása. Az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezete által a tengeri madarak védelme érdekében elfogadott cselekvési terv1 sem határozza meg, hogy mikor jelent problémát a járulékos befogás, hanem a következő tényezők alapján történő értékelést javasolja: a) a tengeri madarak járulékos befogásának mértéke (arány vagy szám); b) a véletlenül befogott fajok és azok védettségi helyzete; c) a halászat és a madarak térbeli és időbeli találkozásai; valamint d) a járulékos befogással vélhetően érintett tengeri madarak állományainak alakulása. Az értékeléshez minden rendelkezésre álló adatot figyelembe kell venni, többek között a tengeri megfigyelők által a járulékos fogásokról gyűjtött adatokat, a tengeri madarakra vonatkozó adatokat, és nem hivatalos beszámolókat is, amelyek gyakran az első figyelmeztető jelek egy általános probléma fennállásáról. Noha általában a megfigyelési programok a legjobb adatforrások, nem volna realisztikus külön megfigyelési programokat létesíteni a tengeri madarak uniós halászati tevékenységek általi járulékos befogásának nyomon követésére, kivéve talán az Unión kívüli vizeken folytatott olyan halászati tevékenységeket, amelyek vonatkozásában ez már kötelező. Más megközelítésre van szükség, és meg kell határozni azokat a kritériumokat, amelyek alapján a járulékos madárfogás problémának tekinthető. Az uniós cselekvési terv keretében a Bizottság fel fogja kérni az illetékes tudományos testületet, hogy tegye naprakésszé a már ismert adatokat, valamint vizsgálja meg, hogy milyen kritériumok jönnek szóba, és esetleg nem volna-e megfelelő egyes biológiai mutatók (PBR[37], BPUE[38]) alkalmazása a probléma meghatározásához és a gazdálkodási célok kitűzéséhez. 3.3. Kutatás, oktatás, képzés és tudatosságnövelés A legjobb gyakorlatokat ismertető műszaki ajánlásában[39] a FAO nagy hangsúlyt helyez a kutatásra, különösen az óvintézkedések kialakítása terén, bármely cselekvési terv keretében. E kutatás során a halászati ágazat, a kutatók, a természetvédő szervezetek és az erőforrások kezelői közötti együttműködés révén elő kell mozdítani az innovációt. Tudományos szempontból megbízható munkát kell végezni, de figyelemmel kell lenni arra, hogy miként lehet a kutatási eredményeket hatékonyan alkalmazható óvintézkedésekké alakítani. A FAO arra is rávilágított, hogy képzési és oktatási programokat kell létrehozni annak érdekében, hogy a halászok, az ágazati szakképviseletek és egyéb érintett csoportok figyelmét felhívják arra, mennyire fontos megoldani a tengeri madarak járulékos befogásának problémáját. E képzési programok kidolgozásában uniós szinten a regionális tanácsadó testületek kapnak főszerepet, nemzetközi szinten pedig az Uniónak kell támogatnia az olyan halászokat célzó oktatási és tudatosságnövelő kampányok létrehozását, akik a tengeri madarak járulékos befogása szempontjából problémás halászati területeken dolgoznak. A kutatás, a képzés és a tudatosságnövelés mind szerepelnek az uniós cselekvési terv fellépései között. 3.4. Az uniós cselekvési terv elemei Az I. melléklet sorolja fel az uniós cselekvési terv elemeit konkrét célok szerinti bontásban. Megnevezi az egyes fellépésekért felelős szereplőket, valamint határidőt javasol a feladatok elvégzésére. 3.5. Jelentéstétel és értékelés Az uniós cselekvési terv értelmében a tagállamoknak kétévente jelentést kell tenniük a Bizottság felé a tengeri madarak megfigyelt járulékos befogásáról halászati tevékenységek és eszköztípusok szerinti bontásban, valamint az alkalmazott óvintézkedésekről és azok hatékonyságáról. A Bizottság a tagállamok jelentési feladatainak és az adatok nyilvánosságra hozatalának megkönnyítése érdekében az illetékes tudományos testület segítségével kialakítja a jelentéstétel formátumát. E jelentések alapján a második jelentéstétel után a Bizottság elvégzi a cselekvési terv időközi értékelését, és közleményt ad ki az Európai Parlament és a Tanács részére a terv végrehajtásáról. Az értékelés az illetékes tudományos testület megállapításait is figyelembe venné. Az ICES felkérést kapna arra, hogy az aggodalomra okot adó fajok vonatkozásában becsülje meg az állományok állapotát és a járulékos befogások mértékét. Az állományadatokat az ICES tengeri madarakkal foglalkozó munkacsoportja (WGSE) rendszeresen áttekinti. Ezek az adatok viszonyítási alapként szolgálhatnak az állományok méretének és a járulékos befogások mennyiségének értékeléséhez, vagyis megmutatnák fajonként és halászati tevékenységenként a probléma jelentőségét. A negyedik jelentés után a Bizottság elvégezné a cselekvési terv teljes körű értékelését és felülvizsgálatát, és az eredményeknek megfelelően frissítené a tervet. A felülvizsgálat egybeesne a jó ökológiai állapot elérésére a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv értelmében kitűzött 2020-as határidővel. A madárvédelmi irányelv 12. cikke értelmében a tagállamok háromévente jelentést tesznek az irányelv alapján hozott nemzeti jogszabályok végrehajtásáról. Adott esetben ezek a jelentések is szolgáltathatnak adatokat (pl. a tengeri madarak állományaival kapcsolatos becsléseket) a tengeri madarak halászeszközökkel történő véletlen befogásának visszaszorítására irányuló cselekvési terv hatékonyságának értékeléséhez. 4. KÖVETKEZTETÉSEK A tengeri madarak halászeszközökkel történő véletlen befogásának visszaszorítására irányuló cselekvési terv sokféle elemet tartalmaz: javasolt fellépésekre, a meglévő előírások szigorítására és egyes intézkedések jövőbeni rendeletekben való előírására is kiterjed. Egyes intézkedései uniós szinten hajthatók végre, mások tagállami fellépést vagy a regionális halászati gazdálkodási szervezetek általi elfogadást tesznek szükségessé. Az uniós cselekvési terv az azonnali hatállyal bevezethető intézkedések mellett olyan fellépéseket is előrevetít, amelyekhez tudományos bizonyítékokon és szakvéleményeken alapuló hosszú távú elkötelezettség szükséges. A cselekvési terv végrehajtásának ütemezése ezért nagymértékben függ majd az egyes felek hozzájárulásától. A Bizottság az Európai Parlament és a Tanács elé terjeszti ezt a cselekvési tervet, és teljes támogatásukat kéri. I. melléklet Az uniós cselekvési terv elemei 1. sz. célkitűzés: Azonosítani és kiküszöbölni a jelenleg alkalmazott gazdálkodási intézkedések hiányosságait illetve következetlenségeit mind az uniós, mind a nem uniós vizeken. Tennivaló || Felelős || Ütemezés Meghatározni azokat a kritériumokat, amelyek alapján a tengeri madarak járulékos befogása problémának tekinthető. || Bizottság, tudományos testületek közösen || 2013 első negyedévében Előmozdítani a különleges madárvédelmi területek kijelölését, többek között a fontos madárélőhelyek (IBA) figyelembevételével. || Tagállamok, Bizottság || Folyamatosan Kialakítani és végrehajtani a tengeri madarak védelmét szolgáló halászati intézkedéseket a madárvédelmi irányelv értelmében kijelölt különleges madárvédelmi területeken, valamint az egyéb tengeri védett területeken, beleértve a tengerentúli országokat és területeket, valamint a fontos madárélőhelyeket (IBA), és szükség esetén kiterjeszteni ezeket az intézkedéseket más tengeri területekre. || Tagállamok, Bizottság || Folyamatosan Felülvizsgálni a jelenlegi megfigyelést és a regionális halászati gazdálkodási szervezetek által a tengeri madarak védelme érdekében alkalmazott óvintézkedéseket, és értékelni az intézkedések végrehajtásának megvalósulását. || Tagállamok, Bizottság, regionális halászati gazdálkodási szervezetek, a távolsági flottával foglalkozó regionális tanácsadó testület || Folyamatosan Ösztönözni a regionális halászati gazdálkodási szervezeteket (közvetlenül és a FAO keretében is) saját nemzeti vagy regionális cselekvési tervek elfogadására a FAO legjobb gyakorlatokra vonatkozó műszaki útmutatása alapján || Bizottság, regionális halászati gazdálkodási szervezetek || Folyamatosan A lehetséges mértékben biztosítani, hogy az uniós hajók által az Unión kívüli vizeken foganatosított óvintézkedéseket a nem uniós tagállami lobogó alatt közlekedő, de valamely tagállamban letelepedett tulajdonossal vagy üzemeltetővel rendelkező hajók is alkalmazzák. || Bizottság, tagállamok, regionális halászati gazdálkodási szervezetek, a távolsági flottával foglalkozó regionális tanácsadó testület || Folyamatosan A parti államok közötti megállapodás keretében javasolni, hogy az uniós vizeken tevékenykedő nem uniós hajók is alkalmazzanak madárvédelmi óvintézkedéseket és tegyenek jelentéseket a tengeri madarak járulékos befogásáról. || Bizottság || Legkésőbb 2013 végére 2. sz. célkitűzés: Adatokat gyűjteni a tengeri madarak járulékos befogása nagyságrendjének megállapításához, különösen olyan uniós és nem uniós vizek/halászati tevékenységek kapcsán, amelyekről kevés adat áll rendelkezésre (csupán nem hivatalos beszámolók vannak vagy egyáltalán nincs adat). Tennivaló || Felelős || Ütemezés Áttekinteni a járulékos madárfogásról rendelkezésre álló adatokat, ellenőrizni a források hitelességét, azonosítani azokat a halászati tevékenységeket, ahol további, részletesebb vizsgálatokra van szükség. || Tagállamok, Bizottság, tudományos testületek || Legkésőbb 2013 végére Elővigyázatossági megközelítést alkalmazni a tengeri madarak járulékos befogásával kapcsolatos adatok hiánya vagy bizonytalansága esetén, megszervezni az érintett halászati tevékenységek alaposabb megfigyelését (rövid távon a tevékenységek legalább 10%-ának megfigyelésére kell törekedni). || Tagállamok || Az előzetes értékelésnek megfelelően Biztosítani, hogy az Unión kívüli vizeken tevékenységet folytató hajókra kirendelt megfigyelők pontos adatokat rögzítsenek a tengeri madarak járulékos befogásáról. || Tagállamok, regionális halászati gazdálkodási szervezetek || Folyamatosan Gondoskodni arról, hogy a megfigyelési adatokat rendszeresen benyújtsák a megfelelő szervezet titkárságának és a Bizottságnak, hogy elemezni lehessen a megfigyelési program eredményeit. || Tagállamok, regionális halászati gazdálkodási szervezetek, Bizottság || Folyamatosan Létrehozni egy szabványos űrlapot a tengeri madarak járulékos befogásának önkéntes jelentéséhez, valamint a tagállamok által továbbított adatok alapján fenntartani egy adatbázist az uniós halászat során jelentkező járulékos befogásokról. || Bizottság és ICES || 2012 végére Megvizsgálni, hogy a tengeri madarak megfigyelése beépíthető-e az új adatgyűjtési keretrendszerbe. || Bizottság || 2014 eleje 3. sz. célkitűzés: Óvintézkedések alkalmazása ott, ahol van adat a tengeri madarak járulékos befogásáról Tennivaló || Felelős || Ütemezés A kipróbált óvintézkedések kötelezővé tétele a horogsoros halászatban a Gran Sol flotta, a Földközi-tenger és a nem uniós vizek vonatkozásában (ahol még nem történt meg). Az alábbi intézkedések közül legalább kettőt kell alkalmazni: – éjszakai halászat minimális fedélzeti világítással – szalagokkal felszerelt kötelek (a madarak elijesztésére), – a kötél lesúlyozása. Az óvintézkedéseket a Birdlife és az ACAP által meghatározott műszaki minimumkövetelményeknek[40] megfelelően kell alkalmazni. || Bizottság, tagállamok, regionális halászati gazdálkodási szervezetek || Legkésőbb 2013 végére Előmozdítani az óvintézkedések térnyerését nemzetközi szinten, ahol még nem történt meg || Bizottság || Folyamatosan Értékelni és végrehajtani a rögzített hálós halászatban a Balti-tengeren, az Északi-tenger keleti részén és nyugati vizeken alkalmazandó óvintézkedéseket, ahol jól dokumentált a véletlen madárfogás. || Tagállamok || Legkésőbb 2013 végére Javasolni, hogy minden hajón a legjobb gyakorlatoknak megfelelően végezzék a belsőségek és a szerves hulladék kezelését[41] || Tagállamok || Legkésőbb 2013 végére A regionális halászati gazdálkodási szervezetek felülvizsgálata alapján további óvintézkedéseket és fokozott megfigyelést javasolni. || Bizottság, tagállamok, regionális halászati gazdálkodási szervezetek, a távolsági flottával foglalkozó regionális tanácsadó testület || Folyamatosan Javasolni, hogy a közös halászati politika keretében kidolgozás alatt lévő, technikai intézkedésekről szóló új rendeletben szerepeljenek a megfelelő óvintézkedések, valamint biztosítani, hogy a többéves gazdálkodási tervek konkrét intézkedéseket írjanak elő, megfelelő és sürgős esetben prioritásként. || Bizottság || 2016-tól, a technikai intézkedésekről szóló új rendelet elfogadása és a többéves tervek kidolgozása után Ösztönözni a tagállamokat, arra, hogy az uniós cselekvési tervet átültessék a nemzeti jogba. || Bizottság, tagállamok || Legkésőbb 2013 végére Biztosítani a megfelelő forrásokat az óvintézkedések kialakításához, teszteléséhez és végrehajtásához, nevezetesen az EHA-ból és az új ETHA-ból nyújtott támogatással. || Tagállamok || Az EHA esetében azonnal, Az ETHA esetében legkésőbb 2014 végétől. 4. sz. célkitűzés: A halászok oktatása és képzése az óvintézkedések előnyeivel kapcsolatban, valamint a jelentéstétel céljára a tengeri madarak helyes felismerése érdekében. Tennivaló || Felelős || Ütemezés Találkozókat szervezni az uniós cselekvési tervről az érdekeltek tájékoztatására. || Bizottság || 2013 első negyedéve Támogatni a tengeri madarak járulékos befogását csökkentő intézkedések alkalmazását, a halászok és halászati megfigyelők képzési programjainak kidolgozását, valamint a tengeri madarak meghatározását segítő kézikönyvek és egyéb segédanyagok összeállítását és terjesztését. || Tagállamok, civil szervezetek, regionális tanácsadó testületek || Folyamatosan Biztosítani a megfelelő forrásokat a képzési programokhoz és tudatosságnövelő kampányokhoz, nevezetesen az EHA-ból és az új ETHA-ból nyújtott támogatással. || Tagállamok || Folyamatosan Folytatni a képzési, oktatási és tudatosságnövelő munkát az Unión kívüli vizeken tevékenységet folytató hajók kapcsán. || Nem kormányzati szervezetek, regionális halászati gazdálkodási szervezetek || Folyamatosan Kiterjeszteni a tudatosságnövelő intézkedéseket az egyéb érdekeltekre és a lakosságra. || Bizottság, civil szervezetek || Folyamatosan 5. sz. célkitűzés: Felderítő kutatás a tengeri madarakra káros hatással lévő halászeszközök semlegesítésére szolgáló hatékony, gyakorlati megoldások azonosítására Tennivaló || Felelős || Ütemezés Ösztönözni a hatékony gyakorlati óvintézkedések kidolgozására és értékelésére, valamint a már alkalmazott technológiák és gyakorlatok hatékonyságának fokozására irányuló kutatást uniós források (7. kutatási keretprogram, LIFE eszközök) igénybevételével. Rövid távon a rögzített hálós halászatban alkalmazható óvintézkedések kidolgozására kell koncentrálni. || Bizottság, tagállamok, regionális tanácsadó testületek, civil szervezetek || Folyamatosan Folytatni az alternatív, kíméletes halászeszközök kialakítását célzó kutatást, hogy a különleges madárvédelmi területeken is ki lehessen használni a halászati lehetőségeket. || Tagállamok, regionális tanácsadó testületek, civil szervezetek || Folyamatosan Amennyiben a tengeri madarak járulékos befogása bekerül a 2014–2020-ra vonatkozó többéves adatgyűjtési programba, felmérni, hogy milyen újszerű elektronikus eszközök használhatóak a tengeri madarak járulékos befogásainak megfigyelésére, és adott esetben gondoskodni ezek alkalmazásáról. || Tagállamok, regionális tanácsadó testületek, civil szervezetek || 2014 Biztosítani a megfelelő forrásokat az óvintézkedések teszteléséhez és elterjesztéséhez, valamint a vélhetően a tengeri madarak járulékos befogásával járó halászati tevékenységek megfigyelés alá vonásához, nevezetesen az EHA-ból és az új ETHA-ból nyújtott támogatással. || Tagállamok || Az EHA esetében azonnal, az ETHA esetében legkésőbb 2014 végétől. II. melléklet Az említett tengeri madárfajok latin neve baleári vészmadár || Puffinus mauretanicus szürke vészmadár || Puffinus griseus bukdosó vészmadár || Puffinus yelkouan korallsirály || Larus audouinii mediterrán vészmadár || Calonectris diomedea szerecsensirály || Larus melanocephalus csüllő || Rissa tridactyla fekete lumma || Cepphus grylle atlanti vészmadár || Puffinus puffinus sárgalábú sirály || Larus michahellis északi sirályhojsza || Fulmarus glacialis nagy vészmadár || Puffinus gravis szula || Morus bassanus búvárok || Gaviidae spp. vöcskök || Podicipedidae spp. bukók || Merginae spp. bukórécék || Aythyinae spp. aklafélék || Alcidae spp. kormoránok || Phalacrocoracidae spp. Steller pehelyréce || Polysticta stelleri északi búvár || Gavia stellata sarki búvár || Gavia arctica füles vöcsök || Podiceps auritus kis bukó || Mergellus albellus lumma (ibériai alfaj) || Uria aalge ibericus üstökös kárókatona || Phalacrocorax aristotelis albatroszfélék || Diomedeidae spp. viharmadárfélék és óriáshojszák || Procellaria and Macronectes spp. [1] FAO, 1999. International Plan of Action for reducing incidental catches of seabirds in longline fisheries. Róma, FAO. 1999. 1–11. o. [2] ICES Advice 2008, Book 1, 1.5.1.3 Interactions between fisheries and seabirds in EU waters ICES, 2008. Report of the Working Group on Seabird Ecology (WGSE), ICES CM 2008/LRC:05., 99 o. [3] ICES, 2009. Report of the Working Group on Seabird Ecology (WGSE), 23-27 March 2009, Bruges, Belgium. ICES CM 2009/LRC: 10., 91 o. ICES, 2010. Report of the Working Group on Seabird Ecology (WGSE), 15-19 March 2010, Copenhagen, Denmark. ICES CM 2010/LRC: 10, 77 o. [4] Anderson O.R.J., Small C.J., Croxall J.P., Dunn E.K., Sullivan B.J., Yates O. és Black A. 2011. Global seabird bycatch in longline fisheries. Endangered Species Research, 14. kötet 91–106. o. [5] Több, egymással összekapcsolt zsinór, amelyeket vagy a tengerfenéken rögzítenek, vagy a vízfelszínen úsztatnak, és mindegyiken több, csalival ellátott horog van. [6] A rögzített hálók olyan hálók, amelyek esetében a halfogáshoz nem szükséges a háló aktív mozgatása. Az ilyen hálók egy vagy több külön hálóból állnak, amelyeket felső, alsó és összekapcsoló kötél tart, továbbá rögzítő, úsztató és navigációs eszközökkel lehetnek felszerelve. [7] A vonóháló egy vagy több halászhajó által aktívan vontatott halászeszköz, amely egy kúp vagy piramis alakú hálótestből és egy azt lezáró zsákvégből áll. [8] A kerítőháló alja összehúzható egy szorítózsinór segítségével, amely az alín mentén több gyűrűn van átfűzve, és ez teszi lehetővé a háló zárását. [9] Az Európai Parlament és a Tanács 2009/147/EK irányelve (2009. november 30.) a vadon élő madarak védelméről [10] http://ec.europa.eu/fisheries/documentation/studies/indez_en.htm [11] Žydelis, R., Bellebaum, J., Österblom, H., Vetemaa, M., Schirmeister, B., Stipniece, A., Dagys, M., van Eerden, M. és Garthe, S. 2009. Bycatch in gillnet fisheries- An overlooked threat to waterbird populations. Biological Conservation, 142: 1269-1281. [12] ACAP 2009. Species Assessments. Lásd: www.acap.aq/acap-species. [13] Commission for the Conservation of Antarctic Marine Living Resources, CCAMLR [14] International Commission for the Conservation of Atlantic Tunas, ICCAT [15] Indian Ocean Tuna Commission, IOTC [16] http://ec.europa.eu/fisheries/documentation/studies/indez_en.htm [17] Melvin, E.F., Parrish, J.K. és Conquest, L.L. 1999. Novel tools to reduce seabird bycatch in coastal gillnet fisheries. Cons. Biol. 13: 1386-1397. [18] Sullivan, B. J., Clark, J. Reid, K, Reid E (2009). Development of effective mitigation to reduce seabird mortality in the icefish (Champsocephalus gunnar) trawl fishery in Subarea 48.3. WG-IMAF-09-15. CCAMLR, Hobart, Ausztrália [19] HL L 358., 2002.12.31., 59. o. [20] COM(2011) 425. [21] COM(2011) 804. [22] COM(2011) 424. [23] HL L 206., 1992.7.22., 7–50. o. [24] HL L 164., 2008.6.25., 19–40. o. [25] HL L 309., 1993.12.13., 1. o. [26] COM(2011) 244. [27] Az Európai Unió Bíróságának ítélkezési gyakorlata szerint, lásd C-221/04. sz. ügy, 71. bekezdés. [28] http://www.ospar.org/ [29] http://www.helcom.fi/ [30] http://www.unepmap.org/index.php?module=content2&catid=001001004 [31] http://www.tuna-org.org/Documents/TRFMO2/19%20ANNEX%205.11%20ENG.pdf [32] HL L 179., 1998.6.23., 3–134. o. [33] HL L 309., 1993.12.13., 1. o. [34] http://www.cms.int/about/intro.htm [35] https://www.acap.aq/ [36] Birdlife International (2011). Important Bird Areas ismertetők. http://www.birdlife.org [37] Azon példányok száma, amelyet a természetes halálozáson felül el lehet távolítani az állományból úgy, hogy az elérje vagy fenntartsa az optimális szintet. [38] Járulékos madárfogás erőkifejtési egységenként. [39] FAO 2008. Report of the Expert Consultation on Best Practice Technical Guidelines for IPOA/NPOA-Seabirds. Bergen, Norvégia, 2008. szeptember 2–5., 46 o. [40] http://www.rspb.org.uk/ourwork/policy/marine/international/advocacy/mitigationfactsheets.aspx [41] http://www.birdlife.org/seabirds/downloads/FS_13_Trawl_fisheries_warp_strike_final.pdf