A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE

Iránymutatás a nemzeti bíróságok számára a közvetett vevőre továbbhárított árnövekedés arányára vonatkozó becslések elvégzésének módjáról

(2019/C 267/07)

TARTALOMJEGYZÉK

1. BEVEZETÉS 7

1.1. Cél, hatály és az iránymutatás felépítése 7

1.2. Mit jelent az árnövekedés továbbhárítása? 8

2. JOGI KONTEXTUS 9

2.1. Az árnövekedés továbbhárítása és a teljes kártérítéshez való jog 9

2.2. Mely helyzetekben foglalkozhatnak a nemzeti bíróságok továbbhárítási ügyekkel 11

2.3. A bíróság hatásköre a továbbhárítás mértékének megbecsülésére 13

2.4. A bizonyíték szerepe 14

3. A TOVÁBBHÁRÍTÁS KÖZGAZDASÁGI ELMÉLETE 16

3.1. Áttekintés 16

3.2. Példák 19

4. A TOVÁBBHÁRÍTÁSSAL KAPCSOLATOS HATÁSOK ÉS A MENNYISÉGI HATÁSOK SZÁMSZERŰSÍTÉSE – ÁLTALÁNOS SZEMPONTOK 21

4.1. A továbbhárítási hatások számszerűsítéséhez szükséges adatok és információk 22

4.2. Gazdasági szakértők alkalmazása 23

5. A TOVÁBBHÁRÍTÁSSAL KAPCSOLATOS ÁRHATÁSOK SZÁMSZERŰSÍTÉSE ÉS MEGBECSÜLÉSE 24

5.1. Összehasonlító módszerek 24

5.1.1. Megközelítések 25

5.1.1.1. Az előtte-alatta-utána megközelítés 25

5.1.1.2. A keresztmetszeti megközelítés 26

5.1.1.3. A „különbségek közötti különbségek” megközelítés 26

5.1.2. Az összehasonlító megközelítések alkalmazása a gyakorlatban 28

5.1.3. Kihívások 30

5.2. Egyéb módszerek 31

5.2.1. A továbbhárítási arányon alapuló megközelítés 31

5.2.2. A továbbhárítási arányon alapuló megközelítés gyakorlati alkalmazása 32

5.2.3. A szimulációs megközelítés 33

6. A MENNYISÉGI HATÁSOK SZÁMSZERŰSÍTÉSE ÉS MEGBECSÜLÉSE 33

6.1. Bevezetés 33

6.2. Összehasonlító megközelítés 35

6.2.1. A szükséges információk 35

6.2.2. Módszerek és kihívások 35

6.3. Rugalmassági megközelítés 35

6.3.1. A szükséges módszerek és információk 35

6.3.2. Kihívások 36

7. A MÓDSZER KIVÁLASZTÁSA 36

8. 1. MELLÉKLET – KÖZGAZDASÁGTANI ELMÉLET 37

8.1. Bevezetés 37

8.2. Az inputköltségek és hatásuk az árképzési döntésekre 37

8.3. A kereslet jellemzői és az árakkal való kapcsolata 38

8.4. A vállalkozások árképzési döntése 40

8.5. A verseny intenzitása és a továbbhárítással való kapcsolata 40

8.5.1. A piacok versenyképességének folytonossága 40

8.5.2. Az egész ágazatra kiterjedő kontra vállalkozásspecifikus árnövekedés és továbbhárítás 41

8.6. A továbbhárítást befolyásoló néhány további tényező 41

9. 2. MELLÉKLET – GLOSSZÁRIUM 43

A HÁTTÉRMAGYARÁZATOK JEGYZÉKE

1. háttérmagyarázat: A rézáremelés továbbhárítása (hipotetikus példa) 8

2. háttérmagyarázat: A továbbhárítással kapcsolatban jellemző két forgatókönyv 11

3. háttérmagyarázat: Példa egy olyan ügyre, amelyben gazdasági szakértők szolgáltattak bizonyítékot 23

4. háttérmagyarázat: Példa egy olyan ügyre, amelyben a bíróság gazdasági szakértőket jelölt ki 23

5. háttérmagyarázat: Példa az előtte-alatta-utána megközelítésre 25

6. háttérmagyarázat: A keresztmetszeti megközelítés példája 26

7. háttérmagyarázat: A „különbségek közötti különbségek” megközelítés bemutatása 27

8. háttérmagyarázat: A gépjárműüveggel kapcsolatos német ügy 28

9. háttérmagyarázat: A továbbhárítás mértékének megbecsülése minőségi bizonyítékok alapján – Cheminova (2015) 29

10. háttérmagyarázat: A továbbhárítás mértékének megbecsülése minőségi bizonyítékok alapján – DOUX Aliments (2014) 29

11. háttérmagyarázat Mennyiségi hatás 34

12. háttérmagyarázat: A mennyiségi hatások megbecsülése – Cheminova (2015) 34

13. háttérmagyarázat: Példák a határköltségekre és az állandó költségekre 37

14. háttérmagyarázat: A szokásos keresleti függvény – Árhatás és mennyiségi hatás 38

15. háttérmagyarázat: A keresleti függvény egyéb görbületei 39

16. háttérmagyarázat: Az áremelkedés és a csökkent értékesítés közötti összefüggés 40

1. BEVEZETÉS

1.1. Cél, hatály és az iránymutatás felépítése

(1) Ez az iránymutatás gyakorlati útmutatást kíván nyújtani a nemzeti bíróságoknak, a bíróknak és az egyéb érdekelt feleknek az Európai Unió működéséről szóló szerződés 101. és 102. cikkének megsértése alapján indított kártérítési keresetekben az árnövekedés továbbhárítására vonatkozó becslések módját illetően. Meghatározza mindenekelőtt a továbbhárítással kapcsolatos közgazdasági elveket, módszereket és terminológiát, többek között számos példa segítségével. Ez az iránymutatás továbbá segítséget kíván nyújtani a releváns bizonyítékok forrásainak meghatározásához, annak eldöntéséhez, hogy arányos-e a felfedésre vonatkozó kérés, illetve a felek továbbhárítással kapcsolatos tanúvallomásainak, valamint a bíróság előtt esetlegesen bemutatandó gazdasági szakértői vélemények értékeléséhez.

(2) Az iránymutatás jogalapja a kártérítésekről szóló irányelv ( 1 ) 16. cikke. Nem kötelező érvényű, és nem változtat az uniós jog vagy a tagállami jog értelmében fennálló szabályokon. Ennek megfelelően a nemzeti bíróságok nem kötelesek követni ezt az iránymutatást. Az iránymutatás nem érinti továbbá az Európai Unió Bíróságának (a továbbiakban: EUB) ítélkezési gyakorlatát. Utal a kártérítésekről szóló irányelvben meghatározott harmonizált szabályokra, megjegyezve, hogy a nemzeti bíróságok a gyakorlatban a nemzeti szabályokat fogják alkalmazni, beleértve a kártérítésekről szóló irányelvet átültető szabályokat.

(3) A bevált gyakorlat referenciaforrásaként az iránymutatás jelzi, mely releváns paraméterek vehetők figyelembe az árnövekedés továbbhárításának értékelése szempontjából lényeges gazdasági bizonyítékok kezelésekor. Az iránymutatás a Bizottság által gyűjtött kapcsolódó gazdasági tanulmányokra épül, és kiegészíti a kártérítési keresetekben az antitröszt szabályok megsértésével okozott károk számszerűsítéséről szóló bizottsági közleményt ( 2 ) kísérő, az EUMSZ 101. és 102. cikkének megsértése alapján indított kártérítési keresetekben a károk számszerűsítéséről szóló gyakorlati útmutatót (a továbbiakban: gyakorlati útmutató) ( 3 ) . Míg a gyakorlati útmutató az árnövekedésre összpontosít, ez az iránymutatás kifejezetten az ilyen árnövekedés továbbhárításával foglalkozik részletesebben ( 4 ) . A gyakorlati útmutató és az iránymutatás együtt értelmezendő ( 5 )

(4) Az alábbi (17)–(19) bekezdésekben szereplő magyarázatnak megfelelően az iránymutatás hasznos lehet, amikor a jogsértő a kártérítési igény elleni védekezésként a továbbhárításra hivatkozik („pajzs”), vagy amikor a közvetett vevő kártérítési követeléssel él, mert a jogsértő állítólag továbbhárította az árnövekedést („kard”). Az azonban, hogy a bíróságnak milyen mértékben kell figyelembe vennie az eset tényeit, bármely más kártérítési keresethez hasonlóan itt is attól függ, hogyan indította meg a felperes a keresetét, illetve milyen módon védekezik az alperes. Egyes esetekben például a felperes nem indíthat keresetet a mennyiségi hatás következtében elmaradt haszon miatt, mivel ez tovább bonyolíthatná az ügyet ( 6 ) . Ugyanakkor a közvetett vevő jogsértő elleni keresete jellemzően a továbbhárítás figyelembevételével jár, mert ez alapvető a kereset szempontjából.

(5) Hasonlóképpen a kereset jellege és mérete, a beadvány megalapozottsága és az adatok elérhetősége valószínűleg befolyásolja, hogyan kívánja a nemzeti bíróság megközelíteni a továbbhárítás értékelését és a továbbhárítás mértékére vonatkozó becslést. Az információk közzétételére vonatkozó végzés arányosságának értékelésekor az ilyen bíróság figyelembe veheti a gazdasági módszer és a megközelítés kiválasztását az iránymutatásban ismertetett különböző lehetőségek közül. Ami megfelelő lehet a szükséges adatok körét és a szakértői elemzés költségeit illetően egy 20 millió EUR összegű kereset esetében, az egy 200 000 EUR összegű kártérítés iránti igény esetében nem feltétlenül arányos.

(6) Az iránymutatás a jogi elvekre, az állandó ítélkezési gyakorlatra és a kártérítésekről szóló irányelv rendelkezéseire hivatkozva meghatározza a továbbhárítás jogi kontextusát. Egy rövid jogi szakasz összefoglalja azokat az eljárási szabályokat és eszközöket, amelyek szerint a nemzeti bíróságok figyelembe vehetik az árnövekedés továbbhárítását a kártérítési keresetekben. A jogi kontextus az uniós jogra, a nemzeti jogra és a vonatkozó gyakorlatra vonatkozik. Ebben az összefüggésben a bíróknak különös figyelmet kell fordítaniuk a tényleges érvényesülés és az egyenértékűség elvére ( 7 ) . Ez elsősorban azt jelenti, hogy a nemzeti szabályokat oly módon kell alkalmazniuk, hogy az alkalmazás ne tegye gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az uniós versenyjog megsértésével okozott kár teljes körű megtérítéséhez való jog gyakorlását (a tényleges érvényesülés elve) ( 8 ) . Másodsorban a bíróknak szem előtt kell tartaniuk, hogy az EUMSZ 101. vagy 102. cikkének megsértésén alapuló kártérítési keresetekre vonatkozó nemzeti szabályok és eljárások nem lehetnek kedvezőtlenebbek az állítólagos károsult felekre nézve, mint a nemzeti versenyjog megsértése miatt indított hasonló kártérítési keresetekre irányadó szabályok és eljárások (az egyenértékűség elve).

(7) Az iránymutatás fő szakasza a továbbhárítás ökonómiájával foglalkozik, vagyis a továbbhárítás megbecsülése szempontjából lényeges közgazdasági elmélettel és számszerűsítési módszerekkel. A közgazdasági elméleti rész a továbbhárítás mögött húzódó elméleti fogalmakra összpontosít, és meghatározza, mely tényezők befolyásolhatják a továbbhárítást. A gazdasági számszerűsítéssel foglalkozó rész különböző megközelítéseket és módszereket ismertet a továbbhárítási hatás számszerűsítése tekintetében.

1.2. Mit jelent az árnövekedés továbbhárítása?

(8) Az árnövekedés továbbhárítására a szállítói lánc különböző szintjein kerülhet sor. Ezt mutatja be az alábbi 1. háttérmagyarázat egy hipotetikus példa alapján. Szemléltetésül és a továbbhárítással kapcsolatos további magyarázatok kiindulópontjaként az 1. háttérmagyarázatban szereplő példa ismertet egy viszonylag egyszerű gépjárműipari esetet a réz árának rögzítésére és a kapcsolódó árnövekedés továbbhárítására vonatkozóan. A gyakorlatban a továbbhárításra összetettebb szállítói láncban is sor kerülhet, és a kartell által érintett termék vagy szolgáltatás még kisebb inputot jelenthet, a végterméket pedig egynél több versenyellenes gyakorlat érintheti.

1. háttérmagyarázat

A rézáremelés továbbhárítása (hipotetikus példa)

Az A vállalkozás rézgyártó, amely kartellt hozott létre, és megállapodott a versenytársaival, hogy az EUMSZ 101. cikkét megsértve rögzítik a réz eladási árát. Ez a megállapodás lehetővé tette, hogy A vállalkozás a réz esetében magasabb árat határozzon meg a vevők, beleértve B vállalkozást, felé. A ténylegesen kifizetett ár és az egyébként, az uniós versenyjog megsértésének hiányában érvényes ár közötti különbség az árnövekedés (9). B vállalkozás autóalkatrészeket értékesít, és az A vállalkozástól vásárolt rezet használta a C autógyártónak eladott vezetékkötegek gyártásához. Miután a kartell miatt nőtt a réz ára, B a C felé értékesített vezetékkötegek eladási árát is emelte. Ez a magatartás az árnövekedés továbbhárítása, jelen esetben B részéről C felé. A kártérítésekről szóló irányelvben szereplő fogalommeghatározások szerint A jogsértő, B közvetlen vevő, C pedig közvetett vevő (10).

(9) A továbbhárításra összetettebb példák is vannak. Ezek közül néhány szerepel a további háttérmagyarázatokban. E háttérmagyarázatok célja, hogy kiemeljék a továbbhárítás bizonyos szempontjait, valamint azt, hogyan közelítették meg korábban a nemzeti bíróságok a közvetett vevőre továbbhárított árnövekedés arányára vonatkozó becsléseket.

(10) Ha a közvetlen vevő részben vagy egészben továbbhárítja az árnövekedést a közvetett vevőre, a közvetett vevő nemcsak árhatással néz szembe, de sok esetben csökkenti is a keresletét, így a közvetlen vevő kevesebbet értékesít. A kieső értékesítés értéke a továbbhárítás mennyiségi hatása. A mennyiségi hatás jogi és gazdasági következményeivel az iránymutatás későbbi részei foglalkoznak részletesebben.

(11) Az árnövekedés az egész szállítói láncban továbbhárítható, és termékeket vagy szolgáltatásokat érinthet. Például az előbbi 1. háttérmagyarázatban szereplő esetben elképzelhető, hogy az autógyártó (C) hasonlóképpen növelte a vevője, vagyis a független autókereskedő (D) felé felszámított árakat. Ennek következtében lehetséges, hogy D is emelte a kartell által érintett rezet tartalmazó autók végfogyasztói árát. A kártérítésekről szóló irányelvben szereplő fogalommeghatározás szerint C, D és a végfogyasztók mind közvetett vevők ( 11 )

2. JOGI KONTEXTUS

2.1. Az árnövekedés továbbhárítása és a teljes kártérítéshez való jog

(12) Az EUB ítélkezési gyakorlata és a kártérítésekről szóló irányelv egyaránt fontos a továbbhárítás értékeléséhez. Először, fontos emlékeztetni arra, hogy az EUB állandó ítélkezési gyakorlata alapján „bármely személy” kártérítést igényelhet az őt ért kárért, amennyiben ok-okozati összefüggés áll fenn az említett kár és az EUMSZ 101. és 102. cikkének megsértése között ( 12 ) . Különösen a kártérítésekről szóló irányelv 1. cikkének (1) bekezdése és 3. cikkének (1) és (2) bekezdése teszi egyértelművé, hogy minden, a 101. vagy 102. cikk megsértése következtében kárt szenvedett személy számára biztosítani kell, hogy hatékonyan élhessen a teljes körű kártérítési igény jogával ( 13 ) . Másodszor, a kártérítésekről szóló irányelvben szereplő, az árnövekedés továbbhárítására vonatkozó szabályok az ellentételezés elvében gyökereznek, amely a kártérítésekről szóló irányelv egészére jellemző, és ez úgy értendő, hogy a kártérítés követelésre jogosult személyt olyan helyzetbe kell hozni, amilyenbe a jogsértés hiányában feltételezhetően került volna.

(13) Az árnövekedés továbbhárítása szempontjából a kártérítésekről szóló irányelv 12. cikkének (1) bekezdése meghatározza, hogy a „bármely személy” magában foglalja a közvetett és a közvetlen vevőket is. Az 1. háttérmagyarázatban szereplő példában ez azt jelenti, hogy a vezetékköteg-gyártó (B) mint közvetlen vevő és az autógyártó (C) mint közvetett vevő egyaránt kártérítést követelhet a rézgyártótól (A) mint jogsértőtől. A szállítói lánc alacsonyabb szintjein álló további közvetett vevők is jogosultak kártérítést kapni a jogsértőtől. Ahogy a (11) bekezdésben szerepel, ezek a vevők az 1. háttérmagyarázat példájában említett független autókereskedő (D) és a végfogyasztók.

(14) beszállítóira is vonatkoznak. A kártérítésekről szóló irányelv példaként hivatkozik a vevői kartellre, és ebben az esetben a kár a jogsértők által a beszállítóknak fizetett alacsonyabb ár eredménye lehet Meg kell jegyezni, hogy a kártalanítás elvének elemei, vagyis az, hogy bármely személynek joga van teljes kártérítéshez az uniós versenyjog megsértésével ok-okozati összefüggésben álló kár esetében, a jogsértő közvetett és közvetlenis vonatkoznak. A kártérítésekről szóló irányelv példaként hivatkozik a vevői kartellre, és ebben az esetben a kár a jogsértők által a beszállítóknak fizetett alacsonyabb ár eredménye lehet ( 14 )

(15) (damnum emergens) és az elmaradt haszonért (lucrum cessans) járó kártérítést, valamint a kamatfizetést A teljes kártérítés magában foglalja a ténylegesen bekövetkezett vagyoni veszteségértés az elmaradt haszonértjáró kártérítést, valamint a kamatfizetést ( 15 ) . Általánosságban véve, a ténylegesen bekövetkezett vagyoni veszteség az adott személy eszközeiben való csökkenés, az elmaradt haszon pedig az ilyen eszközök olyan növekedésére utal, amely a káros cselekvés hiányában bekövetkezett volna ( 16 ) . A továbbhárítás szempontjából ez a megkülönböztetés különösen fontos szerepet játszik a jellemző gazdasági hatások és ezek jogi besorolása tekintetében. Az általános szabály az alábbiakban olvasható. — Az árhatás az árnövekedéshez kapcsolódik, ami a közvetett vagy közvetlen vevő által az adott termékért vagy szolgáltatásért fizetett ár növekedését jelenti az uniós versenyjog megsértése miatt (17). Idetartozik az árernyőhatás (18). Az árhatás tükröződhet a közvetlen vagy közvetett vevő által a ténylegesen bekövetkezett vagyoni veszteség esetében benyújtott keresetben. Ez része annak a kárnak, amely a kártérítésekről szóló irányelvben az árnövekedés miatt elszenvedett kárként szerepel (19). Ugyanakkor a közvetlen vagy közvetett vevő részben vagy egészben továbbháríthatja az árnövekedést a szállítói lánc alacsonyabb szintjein álló felek felé. Ezért amikor a nemzeti bíróságok becslés útján meghatározzák a kártérítési keresethez kapcsolódóan az árnövekedés részben vagy teljes egészében történő továbbhárításának mértékét, azonosítaniuk kell az árnövekedés miatt elszenvedett kárt, amely adott szinten marad a szállítói láncban. A jogrendszertől függően a nemzeti bíróság az ilyen továbbhárítást a ténylegesen elszenvedett kár csökkenésének tekintheti, vagy utalhat más szabályokra vagy elvekre, például a compensatio lucri cum damno (20) elvre. — A mennyiségi hatás általánosabban úgy jellemezhető, mint az amiatt elszenvedett kár, hogy az árnövekedés következtében kevesebb termék vagy szolgáltatás értékesítésére kerül sor (21). Ugyanakkor ez az iránymutatás a továbbhárításból származó alacsonyabb volumenű értékesítés miatt elmaradt haszonként értelmezett mennyiségi hatásra összpontosít. Ahogy a kártérítésekről szóló irányelvben szerepel, ez visszatéríthető elmaradt haszonként (22).

(16) Míg a kártérítésekről szóló irányelv alapján különbség tehető egyrészt az árnövekedés miatt ténylegesen bekövetkezett vagyoni veszteség, másrészt a csökkent mennyiségű értékesítés miatt elmaradt haszon között, elválaszthatatlan kapcsolat áll fenn az árhatás és a mennyiségi hatás között ( 23 ) . Ezért, ha a továbbhárítás relevánssá válik, mindkét hatást és a köztük lévő kapcsolatot is figyelembe kell venni. Az erre szolgáló gazdasági módszerek a dokumentum későbbi részében kerülnek meghatározásra.

2.2. Mely helyzetekben foglalkozhatnak a nemzeti bíróságok továbbhárítási ügyekkel

(17) Az uniós versenyjog megsértésén alapuló kártérítési keresetek esetében a nemzeti bíróságok általában két helyzetben foglalkoznak az árnövekedés továbbhárításával.

(18) Először, a jogsértő a kártérítési igény elleni védekezésként az árnövekedés továbbhárítására hivatkozhat, vagyis azzal érvelhet, hogy a közvetlen vagy közvetett vevő – részben vagy egészben – a saját vevőire hárította tovább az árnövekedést ( 24 ) . Ez a helyzet, amelyben a továbbhárítás pajzsként írható le, szerepel a 2. háttérmagyarázatban, egy közvetlen vevő keresetére utalva. Meg kell jegyezni, hogy a továbbhárításon alapuló védekezésre a szállítói lánc alacsonyabb szintjein álló közvetett vevők keresetei esetében is lehet hivatkozni.

(19) Másodszor, a közvetett vevők arra az érvre alapozhatják kártérítési keresetüket, hogy a jogsértők közvetlen vevői (részben vagy egészben) továbbhárították rájuk az árnövekedést, és ezért kárt szenvedtek. Ilyen helyzetben a továbbhárítás kardként jellemezhető. Ezt a forgatókönyvet a 2. háttérmagyarázat is bemutatja.

2. háttérmagyarázat

A továbbhárítással kapcsolatban jellemző két forgatókönyv

(20) Először meg kell jegyezni, hogy a kártérítésekről szóló irányelv 17. cikkének (2) bekezdése felállítja azt az általános vélelmet, hogy a kartell keretében elkövetett jogsértés kárt okoz. A kártérítésekről szóló irányelv 13. és 14. cikke emellett konkrét szabályokat tartalmaz a továbbhárítással összefüggő bizonyítási teherrel kapcsolatban.

(21) Az első forgatókönyv esetében, ha az árnövekedés továbbhárítása az uniós versenyjog megsértésén alapuló keresetben a védekezést szolgálja, az alperesnek kell bizonyítania, hogy a felperes továbbhárította az árnövekedést ( 25 ) . A bizonyítási teher az árnövekedés továbbhárításának megtörténtére és mértékére vonatkozik. Ha a továbbhárításon alapuló védekezés részben vagy egészben sikeres, a kártérítésekről szóló irányelv 12. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy – a nemzeti eljárásjog szerint – az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvének figyelembevételével a felperes továbbra is kártérítési keresetet nyújthat be az elmaradt haszon vonatkozásában ( 26 ) . Ebben az esetben a felperes viseli a bizonyítási terhet a továbbhárításra visszavezethető mennyiségi hatás tekintetében.

(22) A kártérítésekről szóló irányelv emellett szabályokat tartalmaz a második forgatókönyv vonatkozásában, amely szerint a közvetett vevő azt állítja, hogy kárt szenvedett az árnövekedés továbbhárítása miatt. E forgatókönyv szerint az ilyen továbbhárítás meglétére és mértékére vonatkozó bizonyítási teher a jogsértővel szembeni kártérítési igénnyel fellépő közvetett vevőt terheli.

(23) A kártérítésekről szóló irányelv ugyanakkor konkrétan foglalkozik a közvetett vevő akkor felmerülő problémáival, amikor kártérítésre tart igényt az árnövekedés továbbhárítása miatt elszenvedett kár vonatkozásában ( 27 ) . Először, a kártérítésekről szóló irányelv 14. cikkének (1) bekezdése és a kártérítésekről szóló irányelv (41) preambulumbekezdése utal arra a tényre, hogy az árnövekedés szállítói lánc mentén történő továbbhárítása a kereskedelmi gyakorlat részét képezheti. Ilyen kereskedelmi gyakorlat azonosítása esetén a nemzeti bíróságok a továbbhárítás prima facie bizonyítékaira támaszkodhatnak. E hivatkozás alapján a kártérítésekről szóló irányelv 14. cikkének (2) bekezdése rendelkezik a megdönthető vélelemről, amelynek értelmében úgy tekinthető, hogy a felperes (vagyis a közvetett vevő) bizonyította a közvetlen vevő által a közvetett vevőre való továbbhárítás megtörténtét, amennyiben a felperes bizonyítani tudja az alábbi feltételek teljesülését: (a) az alperes uniós versenyjogi jogsértést követett el (28); (b) az uniós versenyjogi jogsértés árnövekedést eredményezett az alperes közvetlen vevőjénél; és (c) a közvetett vevő az uniós versenyjogi jogsértés tárgyát képező termékeket vagy szolgáltatásokat, illetve az uniós versenyjogi jogsértés tárgyát képező termékeket vagy szolgáltatásokat tartalmazó vagy az ilyen termékekből vagy szolgáltatásokból származtatott termékeket vagy szolgáltatásokat vett.

(24) Ez a vélelem nem alkalmazható, amennyiben a jogsértő hitelt érdemlően és a bíróság számára elfogadhatóan bizonyítani tudja, hogy az árnövekedés nem vagy nem teljes egészében hárult tovább a közvetett vevőre ( 29 )

(25) A – fent említett – kártalanítás elvéből, az árnövekedés továbbhárításának gyakorlatából és a vélelmekből következően lehetséges, hogy a szállítói lánc különböző szintjein álló vevők párhuzamosan nyújtanak be keresetet. Ilyen helyzetekben a nemzeti bíróságoknak törekedniük kell a túlzott, illetve a nem elégséges kártérítés elkerülésére ( 30 ) . Ez megvalósítható többek között az ugyanazon uniós versenyjogi jogsértésre vonatkozó kártérítési keresetek, az ilyen kártérítési keresetek eredményeképpen hozott ítéletek és az uniós versenyjog közjogi jogérvényesítéséből származó, az adott ügy szempontjából releváns nyilvános információk lehetőség szerinti megfelelő figyelembevételével ( 31 ) . A kártérítési keresetben érintett felek érdeke, hogy felhívják a nemzeti bíróságok figyelmét az ilyen keresetekre, ítéletekre és információkra, illetve elmagyarázzák, miért relevánsak ezek a szóban forgó ügyben.

(26) Továbbá, ha az összefüggő eljárások különböző tagállamok bíróságai előtt vannak folyamatban, a nemzeti bíróságok alkalmazhatják az 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet ( 32 ) 30. cikkét, amelyre a kártérítésekről szóló irányelv hivatkozik ( 33 ) . E cikk értelmében az elsőként felhívottól eltérő nemzeti bíróság felfüggesztheti az eljárást, vagy bizonyos körülmények fennállása esetén megállapíthatja joghatóságának hiányát. Valamely tagállam bírósága a felfüggesztésre vonatkozó nemzeti szabályokat is használhatja, ha ezt a lehetőséget a nemzeti jog megengedi.

(27) Az egymáshoz kapcsolódó eljárásokban hozott ítéletek közötti következetesség érdekében a nemzeti bíróságoknak emellett mérlegelniük kell, illetve lehetővé kell tenniük a nemzeti jog értelmében rendelkezésükre álló megfelelő eljárási eszközök alkalmazását. Például a kártérítésekről szóló irányelv utal a perek egyesítésére ( 34 ) . Arra a lehetőségre is utal, hogy egy személy megszerezheti egy másik személy követelését ( 35 ) . A követelés megszerzése arra irányulhat, hogy az érintettek olyan közös keresetet indítsanak, amely hozzájárulhat a következetesség biztosításához a versenyjog ugyanolyan megsértéséhez kapcsolódó kártérítési keresetek esetében ( 36 )

(28) A nemzeti jogrendszertől függően egyéb eszközök is alkalmazhatók, például kollektív jogorvoslati mechanizmusok, a harmadik felek általi felszólítások és beavatkozások, valamint a felfüggesztésre vonatkozó szabályok. Például egy közvetlen vevő beavatkozhat egy közvetett vevő által a jogsértő ellen indított kártérítési keresetbe. Ilyen esetben a közvetlen vevő (a beavatkozó fél) és a jogsértő (az alperes) is azzal érvelhet, hogy az árnövekedés nem, vagy csak részben hárult tovább a közvetett vevőre (a felperesre).

(29) Az ilyen eljárási eszközök elérhetősége akkor is releváns lehet, ha a nemzeti bíróság határozatot hoz a közzétételre vonatkozó kérés arányosságáról. Például több kisebb kereset esetében a perek egyesítése olyan mértékben növelheti a bíróság előtt folyamatban lévő keresetek összértékét, hogy ez a bíróság arányosnak tarthatja a költségesebb szakértői elemzés érdekében bekért adatmennyiséget.

2.3. A bíróság hatásköre a továbbhárítás mértékének megbecsülésére

(30) A kártérítésekről szóló irányelv 12. cikkének (5) bekezdése kifejezetten előírja, hogy a tagállamok biztosítsák, hogy a nemzeti bíróságok hatáskörrel rendelkezzenek az árnövekedés továbbhárított mértékének a nemzeti eljárásokkal összhangban történő felbecslésére. Az ilyen hatáskörnek ki kell terjednie valamennyi továbbhárítási hatásra, vagyis az árhatásra és a mennyiségi hatásra. Ez a kártérítésekről szóló irányelv 17. cikkének (1) bekezdéséből is következik, amely általánosabban a kár számszerűsítésére vonatkozik.

(31) A nemzeti bíróságoknak a megbecsülésre vonatkozó hatáskör gyakorlásakor figyelembe kell venniük a kártérítésekről szóló irányelvben meghatározott szabályokat és elveket, valamint az EUB vonatkozó ítélkezési gyakorlatát. Ez azt jelenti, hogy amikor a bíróság megbecsüli az EUMSZ 101. vagy 102. cikke megsértésével ok-okozati összefüggésben álló kár mértékét, a kártérítés elve alapján kell eljárnia. Más szóval a kártérítés megítélése során azt kell figyelembe venni, hogy a károsult olyan helyzetbe kerüljön, amilyenbe a jogsértés hiányában feltételezhetően került volna (lásd a (12) bekezdést). A nemzeti bíróságoknak ezért ennek megfelelően kell használniuk az eljárásjogi eszközeiket is. Különösen a bizonyítási teherrel és a bizonyítási küszöbbel kapcsolatos szabályokat kell alkalmazniuk, hogy ne kerüljön veszélybe az EUMSZ 101. cikkének teljes körű érvényesülése.

(32) Kone- ügyben kimondta, hogy az árernyőhatás („umbrella pricing”) áldozata követelheti az uniós versenyjog megsértése következtében elszenvedett károk megtérítését, mert az EUMSZ 101. cikkének teljes érvényesülését kockáztatná, ha a nemzeti jog kategorikusan és az ügy sajátos körülményeitől függetlenül kizárná az elszenvedett károkért való kártérítés igényléséhez való jogukat. A Kone- ügy továbbá kiemeli, hogy az uniós versenyjog megsértése alapján indított kártérítési keresetekben az ok-okozati összefüggéssel kapcsolatban ténybeli és jogi kérdések merülhetnek fel. Ilyen kérdések a továbbhárítás összefüggésében is felmerülnek Például az EUB aügyben kimondta, hogy az árernyőhatás („umbrella pricing”) áldozata követelheti az uniós versenyjog megsértése következtében elszenvedett károk megtérítését, mert az EUMSZ 101. cikkének teljes érvényesülését kockáztatná, ha a nemzeti jog kategorikusan és az ügy sajátos körülményeitől függetlenül kizárná az elszenvedett károkért való kártérítés igényléséhez való jogukat. Aügy továbbá kiemeli, hogy az uniós versenyjog megsértése alapján indított kártérítési keresetekben az ok-okozati összefüggéssel kapcsolatban ténybeli és jogi kérdések merülhetnek fel. Ilyen kérdések a továbbhárítás összefüggésében is felmerülnek ( 37 )

(33) Hasonlóképpen, amikor a nemzeti bíróságok a nemzeti eljárásoknak megfelelően felbecsülik a kár és a továbbhárított árnövekedés mértékét a kártérítésekről szóló irányelvvel összhangban, be kell tartaniuk az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés fent említett elvét. A felbecsülési hatáskört illetően ez azt jelenti, hogy a nemzeti bíróságok nem utasíthatják el a továbbhárítással kapcsolatos beadványokat pusztán azért, mert a fél nem tudja pontosan számszerűsíteni a továbbhárítási hatásokat.

(34) Továbbá a felbecsülési hatáskör gyakorlásához a kártérítésekről szóló irányelv 12. cikkének (5) bekezdése és 17. cikkének (1) bekezdése értelmében a nemzeti bíróságoknak először az észszerűen elérhető információkra kell alapozniuk az értékelésüket, másodszor pedig törekedniük kell a továbbhárítás megalapozott összegének vagy mértékének megközelítésére. Ez a kártérítésekről szóló irányelvből következik, amely hangsúlyozza az információs aszimmetria meglétét, és elismeri, hogy a kárt nem igazán lehet tökéletesen pontosan számszerűsíteni ( 38 ) . A felbecslésre a nemzeti jog alkalmazandó. Valójában már számos tagállam rendelkezett a kártérítésekről szóló irányelvben előrevetített felbecslési hatáskörnek megfelelő szabályokkal ( 39 )

(35) A nemzeti bíróságoknak a gyakorlatban gyakran kell feltételezésekre támaszkodniuk, például a hipotetikus árak, az értékesítési volumen vagy a haszon vonatkozásában. Széles mérlegelési jogkörrel rendelkezhetnek a kiválasztandó számadatok és statisztikai adatok tekintetében, illetve mindenekelőtt azzal kapcsolatban, hogyan kerül sor ezek felhasználására a károk kiszámítása és értékelése tekintetében ( 40 ) . A feltételezések továbbá általában fontosak, amikor a továbbhárítás és a mennyiségi hatás számszerűsítése érdekében kontrafaktuális forgatókönyv kidolgozására kerül sor a 4. szakaszban foglaltaknak megfelelően. Emiatt tanácsos lehet kérni, hogy a bírósági beadványok minden típusa gondosan tüntesse fel a feltételezéseket, és legyen egyértelmű a feltételezések módosulására vonatkozó előrejelzések érzékenysége, ahogy azt a Bizottság Versenypolitikai Főigazgatósága előírja „Az EUMSZ 101. és 102. cikkének alkalmazásával, valamint az összefonódás-ellenőrzéssel kapcsolatos ügyekben a gazdasági bizonyítékok benyújtására és adatgyűjtésre vonatkozó legjobb gyakorlatok” (a továbbiakban: legjobb gyakorlatok) című dokumentumban ( 41 )

2.4. A bizonyíték szerepe

(36) A továbbhárítás jogi értékeléséhez általában összetett ténybeli és gazdasági elemzésre van szükség. Míg a szükséges bizonyítékok felvétele általában az EUMSZ 101. vagy 102. cikkének megsértésén alapuló minden kártérítési kereset fontos eleme, a továbbhárítással kapcsolatos bizonyítékok szerepe a fent említett két forgatókönyvtől és a vélelem fennállásának mértékétől függően eltér ( 42 ) . A ténylegesen releváns és elérhető tények minden esetben meghatározhatják a bizonyítékok elfogadását és végül a továbbhárítás értékelését.

(37) A továbbhárítás bizonyításához és számszerűsítéséhez szükséges bizonyíték fajtája függ az alkalmazott, az 5. és 6. szakaszban ismertetett gazdasági módszertől. A bizonyíték különféleképpen, de általában minőségi és mennyiségi bizonyítékként kategorizálható. A kártérítésekről szóló irányelv is egyértelművé teszi, hogy a „bizonyíték” a nemzeti bíróság által elfogadható valamennyi bizonyítéktípus ( 43 ) . Ez a következőket foglalhatja magában: — minőségi bizonyítékok egy vállalkozás üzleti magatartásának vagy árképzési stratégiájának megértéséhez, és ezek például az alábbiakból állnak: i) szerződések, ii) belső dokumentumok, iii) pénzügyi és számviteli jelentések, iv) tanúvallomások, v) szakértői vélemények, valamint vi) ipari jelentések és piaci tanulmányok; vagy — mennyiségi bizonyítékok, amelyek különösen az ökonometriai módszerek (44) használatával kapcsolatos adatokkal függnek össze, például i) a szóban forgó, illetve hasonló termék vagy szolgáltatás eladási ára, kiskereskedelmi ára és végfogyasztói ára, ii) pénzügyi jelentések, iii) szakértői vélemények, iv) rendeletileg meghatározott árak, v) mennyiségben kifejezett forgalom, vi) kedvezmények, valamint vii) egyéb inputköltségek és költségelemek. Ahogy a fenti nem kimerítő felsorolásból kiderül, néhány bizonyítéktípus, például a pénzügyi jelentés és a szakértői vélemény, minőségi és mennyiségi bizonyítéknak is minősülhet.

(38) Ahogy a gyakorlati útmutató általánosabban ismerteti, általában a szóban forgó ügy sajátosságai és a benyújtott bizonyítékok szolgálnak kiindulópontként annak megállapításához, hogy a jogsértés valóban károsan érintette-e a felperest, és amennyiben igen, a kár mértékének meghatározásához ( 45 ) . A releváns bizonyítékok közé tartozhatnak közvetlen bizonyítékok, amelyek – legalábbis a továbbhárítás összefüggésében – a közvetlen vagy közvetett vevő dokumentumai, valamint azzal kapcsolatos tanúvallomások, hogy megtörtént-e az árnövekedés továbbhárítása. Az ilyen bizonyítékok elérhetősége fontos szerepet játszhat akkor, amikor a bíróság eldönti, hogy a felek alkalmazhatják-e a hatályos jogszabályokban előírt bizonyítási küszöb elérése érdekében a lent ismertetett módszereket, és ha igen, mely módszereket.

(39) Továbbá a továbbhárítás értékelésekor a nemzeti bíróságok gyakran találkoznak gazdasági szakértői véleményekkel. A nemzeti jog által biztosított eszközök függvényében ezeket a véleményeket a fél által kijelölt szakértő, a bíróság által segítségnyújtás céljából kijelölt szakértő, vagy a felek és a bíróság által kijelölt szakértő nyújthatja be. A nemzeti bíróságok a lehető legnagyobb mértékben iránymutatást kívánnak nyújtani ezeknek a gazdasági szakértőknek, lehetőség szerint az eljárás korai szakaszában, amikor a felek kérik a bizonyítékok felfedését, és konkrétabb kérdéseket tesznek fel az alkalmazni kívánt számszerűsítési módszerrel és a szükséges adatokkal kapcsolatban. Az ilyen iránymutatás és kérdések fontosak lehetnek az ügykezelés szempontjából, ugyanakkor az érdemi értékelés tekintetében is. A fent említetteknek megfelelően a továbbhárítási hatásokra vonatkozó becslések elvégzésekor a nemzeti bíróságok megvizsgálhatják, hogy a gazdasági szakértő véleménye megfelel-e a bevált gyakorlatnak, például körültekintően ismerteti-e a releváns feltételezéseket és a feltételezések módosulására vonatkozó előrejelzések érzékenységét. Hasonlóképpen, és szintén a nemzeti jog szerint biztosított lehetőségektől függően, a nemzeti bíróságok felkérhetik a gazdasági szakértőket, hogy a megállapításaikkal kapcsolatban alternatív magyarázatokat adjanak, biztosítsanak válaszadási lehetőséget, és tegyék lehetővé a felek számára az észrevételezést.

(40) A kártérítésekről szóló irányelv célja a jogok hatékony gyakorlásának és az egyenlőségnek a biztosítása a bizonyítékok felfedésére irányuló kérésre vonatkozó szabályok előírásával. Az ilyen szabályok mindkét fent említett továbbhárítási forgatókönyv esetében alkalmazandók. A továbbhárításon alapuló védekezéssel kapcsolatos forgatókönyv tekintetében a kártérítésekről szóló irányelv 13. cikke kifejezetten említi, hogy az alperes észszerű mértékben bizonyítékfelfedést kérhet a felperestől vagy harmadik felektől. Annak a forgatókönyvnek az esetében, amely szerint a közvetett vevő kártérítést igényel, a kártérítésekről szóló irányelv 14. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy ez a közvetett vevő észszerű mértékben bizonyítékfelfedést kérhet az alperestől vagy harmadik felektől.

(41) A kártérítésekről szóló irányelv fent említett szabályai annyiban korlátozzák a bizonyítékfelfedést, hogy a továbbhárítás megtörténtével és mértékével kapcsolatos bizonyítási terhet viselő fél csak „észszerű mértékben” kérhet bizonyítékfelfedést. A kártérítésekről szóló irányelv 5. cikkében a bizonyítékfelfedéssel kapcsolatban előírt általános szabályoknak megfelelően a nemzeti bíróság előírhatja, hogy a kérelmező fél megalapozottan állítsa, hogy a közvetlen vevő továbbhárította a közvetett vevőre az árnövekedés miatt elszenvedett kárt. A kérelmező félnek emellett azokat a tényeket kell felhasználnia, amelyek már „észszerűen” elérhetők számára. A továbbhárítás összefüggésében ez magában foglalhatja a másik féllel való üzleti kapcsolat során összegyűjtött információkat vagy a harmadik felektől, például piackutató szolgáltatóktól észszerűen beszerezhető információkat.

(42) A kártérítésekről szóló irányelv 5. cikke (3) bekezdésének első mondata előírja az arányosság általános elvét, amikor megszabja, hogy a nemzeti bíróságok „az arányos mértékre korlátozzák a bizonyítékok felfedését”. Ez az elv fontos az EUMSZ 101. vagy 102. cikkének megsértésén alapuló kártérítési keresetek ügyvitele során. A fent említetteknek megfelelően a bírók a nemzeti eljárási szabályokat alkalmazzák, és különös figyelmet kell fordítaniuk a tényleges érvényesülés és az egyenértékűség elvére. Ugyanakkor e jogi szabályok hatályán belül a nemzeti bíróságok figyelembe vehetik a kért bizonyíték felfedéssel kapcsolatos költségeket és hasznot. Ez például azt jelenti, hogy a nemzeti bíróságok arra a következtetésre juthatnak, hogy a felek által bemutatott bizonyítékok további adatgyűjtés helyett már lehetővé teszik számukra a továbbhárított árnövekedés arányára vonatkozó becslések elvégzését.

(43) Bizonyítékok a nemzeti bíróságokon keresztül és a nemzeti bíróságok szigorú ellenőrzése mellett kérhetők a másik féltől vagy harmadik felektől. A kérésnek konkrét bizonyítási tételekre vagy kategóriákra kell vonatkoznia ( 46 ) . Amennyiben a nemzeti bíróság figyelembe veszi az arányosság általános elvét és a jogos érdekek védelmét, akár el is rendelheti a bizalmas információkat tartalmazó bizonyíték felfedését a továbbhárítási hatás bizonyításának terhét viselő fél számára. Ez az információ például a bevétellel, az árakkal vagy az árréssel kapcsolatos dokumentumokat vagy adatokat jelenthet. Ugyanakkor az ilyen bizonyítékok felfedésének elrendelése esetében fontos, hogy a nemzeti bíróság a bizalmas információk védelmére szolgáló intézkedéseket léptessen életbe ( 47 ) . Például a kártérítésekről szóló irányelv utal néhány intézkedésre, többek között a dokumentumok érzékeny szakaszainak törlésére vonatkozó lehetőségre, zárt üléseken történő meghallgatásra, a bizonyítékok megtekintésére jogosult személyek számának korlátozására, valamint a szakértők arra való utasítására, hogy az információkat összesített vagy egyéb módon nem bizalmas formában összesítsék ( 48 ) . A nemzeti jognak megfelelően a nemzeti bíróságok a legjobb gyakorlatokban említett intézkedések használatát is mérlegelhetik, így például az adatszoba-eljárást ( 49 ) és az üzleti titkokról szóló irányelv ( 50 ) 9. cikkének (2) bekezdését.

(44) A versenyhatóság ügyiratában szereplő bizonyítékok felfedése fontos lehet az árnövekedés számszerűsítése szempontjából, de általában kevésbé releváns a továbbhárítás összefüggésében (különösen azért, mert az árnövekedés továbbhárítása a vevők árképzési magatartásával foglalkozik, és a versenyhatóság ügyirata általában nem tartalmaz ezzel kapcsolatos információkat). Továbbá, a jogsértésről szóló határozat nyilvános változata általánosabb, potenciálisan releváns információkat tartalmazhat, például azzal kapcsolatos információkat, hogy mely termékek vagy szolgáltatások képezték versenyellenes magatartás tárgyát. Ahogy a kártérítésekről szóló irányelv 6. cikkének (10) bekezdése kimondja, a bizonyítékok versenyhatóság általi felfedése csak végső megoldásként használható.

(45) Végezetül, ahogy a kártérítésekről szóló irányelv 15. cikkének (1) bekezdésében szerepel, az ugyanarra az uniós versenyjogi jogsértésre vonatkozó kártérítési keresetek és a kapcsolódó ítéletek is lényeges információforrások lehetnek a továbbhárítás számszerűsítése szempontjából.

3. A TOVÁBBHÁRÍTÁS KÖZGAZDASÁGI ELMÉLETE

3.1. Áttekintés

(46) Az árnövekedés továbbhárítására és a kapcsolódó ár- és mennyiségi hatásra azért kerül sor, mert a vállalkozások az árak növelésével reagálnak a költségek növekedésére ( 51 ) . Az első többletár a közvetlen vevő inputköltségeinek növekedéseként értelmezhető. A továbbhárítási hatásokkal kapcsolatos becslések vonatkozásában a bíróságnak általában meg kell vizsgálnia, hogyan hatna egy ilyen költségnövekedés 1) a közvetlen vevő által meghatározott árakra az értékesítési piacon, illetve 2) a közvetlen vevő csökkent értékesítésének értékére.

(47) A nemzeti bíróságok az egyes esetek körülményei alapján becsülik meg a továbbhárítás mértékét. Ugyanakkor a továbbhárítás és a kapcsolódó hatások közgazdasági elméletének általános ismerete számos okból fontos lehet a bíróság számára. Először, a közgazdasági elmélet alapján született előrejelzések az olyan tényezők közé tartozhatnak, amelyek fontosak annak értékelésekor, hogy egy adott esetben teljesül-e az előírt bizonyítási küszöb. Például a közgazdasági elmélet olyan keretet biztosít a bíróság számára, amelyben értékelhetők a mennyiségi és minőségi bizonyítékok ( 52 ) . Másodszor, különösen a peres ügyek korai szakaszában a közgazdasági elmélet segíthet a bíróknak az adatok vagy információk felfedésével kapcsolatos döntéshozatalban azok relevanciájának értékelésével. Végezetül, az elméleti vagy koncepcionális megfontolások emellett alapot szolgáltatnak az árnövekedés és továbbhárítás közötti, a felek által felvetett kapcsolatot alátámasztó különböző gazdasági magyarázatok hihetőségének és megbízhatóságának értékeléséhez.

(48) A kártérítésekről szóló irányelv nem tesz különbséget egyrészt a megnövekedett árak (árhatások) és az árnövekedés továbbhárítása, beleértve a mennyiségi hatást, által okozott károk, másrészt az egyéb olyan lehetséges hatások által okozott károk között, mint a termékek rosszabb minősége vagy az elmaradt innováció (nem árhatások). Ez az iránymutatás az árnövekedés továbbhárítására és a kapcsolódó mennyiségi hatásokra összpontosít ( 53 )

(49) A közgazdasági elmélet szerint a továbbhárítási hatások, vagyis a kapcsolódó ár- és mennyiségi hatások meglétét és nagyságát számos tényező befolyásolja ( 54 ) . Ezek a tényezők egyidejűleg befolyásolják a továbbhárítási forgatókönyv végkimenetelét, és figyelembe kell venni ezek kölcsönös egymásrautaltságát.

(50) Az egyes tényezők relatív fontossága továbbá esetenként eltérő lehet. Ezért fontos lehet, hogy a bíró megértse, hogy valószínűleg mely tényezők fogják befolyásolni a továbbhárítás mértékét egy adott esetben. A nemzeti jogtól függően a bíró ehhez hivatkozhat a felek gazdasági szakértői vagy a bíróság által kijelölt gazdasági szakértő magyarázatára. Továbbá a gyakorlatban a vállalkozások nem feltétlenül hoznak mindig olyan árképzési döntéseket, amelyek teljes mértékben összhangban vannak a közgazdasági elmélet alapján tett előrejelzésekkel. Ezért a közgazdasági elmélet vonatkozó elképzeléseit is fontos értékelni a szóban forgó ügyben elérhető ténybeli bizonyítékok alapján. Az ilyen bizonyíték egyaránt lehet minőségi és mennyiségi, például a továbbhárítás mértékét ismertető belső dokumentumok és a 4. szakaszban kifejtett mennyiségi módszerek.

(51) Ahogy az 1. mellékletben részletesen szerepel, a közgazdasági elmélet szerint a továbbhárítási hatások meglétét és nagyságát befolyásoló legfontosabb tényezők közé tartoznak az alábbiak: i. az árnövekedés tárgyát képező inputköltségek (55) jellege (az ilyen költségek állandók vagy változó költségekről van-e szó, a jogsértés csak egy vevő vagy az adott piac valamennyi vagy legtöbb résztvevője esetében vezet-e e költségek emelkedéséhez); ii. a közvetlen vagy közvetett vevő esetében a termék iránti kereslet jellege (különösen a kereslet és az árszínvonal közötti összefüggés); iii. a verseny erőssége és intenzitása azon a piacon, amelyen a közvetett vagy közvetlen vevő tevékenykedik; és iv. egyéb olyan elemek, mint az áralkalmazkodás költségei, a vállalkozás árnövekedés által érintett költségeinek aránya, a vevői erő, a közvetett és közvetlen vevők vertikális integrációja, az árszabályozás vagy a szállítói lánc különböző szintjein hozott árképzési döntések időzítése.

(52) Először is, az árnövekedés tárgyát képező inputköltségek jellege befolyásolja, hogy ez az árnövekedés továbbhárítható-e, és ha igen, milyen mértékben. Amikor az árnövekedés hatással van a közvetlen vevő olyan költségeire, amelyek nem változnak az inputmennyiség függvényében (állandó költségek), kevésbé valószínű a továbbhárítása, mert az ilyen költségek általában nem befolyásolják a közvetlen vevő árképzését, legalábbis nem rövid távon. Ugyanakkor hosszú távon az állandó költségek hatással lehetnek a vállalkozások stratégiai döntéseinek elemzésére is, például a gyártási kapacitásra, ami viszont befolyásolhatja az ezt követő (rövid távú) árképzési mechanizmust. Ilyen forgatókönyv esetén az állandó költségek is továbbháríthatók. Ezzel szemben, amikor az árnövekedés a közvetlen vevő olyan költségeire van hatással, amelyek az inputmennyiség függvényében változnak (változó költségek), általában valószínűbb az árnövekedés továbbhárítása, legalább bizonyos mértékben. Ennek az az oka, hogy a határköltségek (a változó költségek alkategóriája, amely úgy határozható meg, mint egy további input által okozott költségnövekedés) ( 56 ) általában befolyásolják a közvetlen vevő árképzési döntéseit ( 57 )

(53) Másodszor, a termék iránti, a közvetlen vevő által tapasztalt kereslet befolyásolja a továbbhárítás mértékét. A szokásos árképzési mechanizmus arra épít, hogy a vállalkozás termékei vagy szolgáltatásai iránti kereslet (az értékesített mennyiség) az ár emelésével csökken. Az, hogy az árnövekedést tapasztaló közvetlen vevő milyen mértékben emeli a saját árait, attól függ, hogy a kereslet érzékenyen reagál-e az ilyen árváltozásra. Például, ha a közvetlen vevő monopolhelyzetben van, és a kereslet minden árszinten ugyanolyan érzékenyen reagál az árváltozásra és a közvetlen vásárlót állandó határköltségekkel szembesül, a közgazdasági elmélet szerint az árnövekedés fele kerül továbbhárításra. Ha a monopolhelyzetben lévő vevő esetében az áremeléskor a kereslet „egyre inkább” (vagyis növekvő mértékben) csökken, kevésbé valószínű, hogy az árnövekedés továbbhárul, összehasonlítva azzal a helyzettel, amelyben áremeléskor a kereslet „egyre kevésbé” (vagyis csökkenő mértékben) csökken, amennyiben minden más megegyezik ( 58 )

(54) Harmadszor, a vállalkozások között azon a piacon tapasztalható versenyhelyzet jellege és intenzitása is befolyásolja a továbbhárítás mértékét, ahol a közvetlen vevők tevékenykednek. Fontos tisztában lenni azzal, hogy a fokozott versenynek a továbbhárítás mértékére gyakorolt potenciális hatása attól függ, hogy az első többletár csak a közvetlen vevőt érinti-e (vállalkozásspecifikus árnövekedés) vagy a közvetlen vevő versenytársait is (az egész ágazatra kiterjedő árnövekedés). Ha az árnövekedés csak egy olyan közvetlen vevőt érint, amely erős versenyben van más közvetlen vevőkkel, kevésbé valószínű a továbbhárítás egy olyan helyzethez képest, amelyben az egyetlen érintett közvetlen vevő gyenge versenyt tapasztal. Ugyanakkor az egész ágazatra kiterjedő árnövekedés esetében a nagyszámú, egymással nagy versenyben lévő közvetlen vevők általában az árnövekedés nagyobb arányú továbbhárítását részesítik előnyben az ilyen közvetlen vevők közötti gyengébb versennyel jellemzett helyzetekhez képest ( 59 )

(55) A nemzeti bíróságok által a kártérítési keresetek ügyében hozott számos ítélet kiemeli, hogy milyen fontos megvizsgálni a kereslet árváltozásokra történő reagálását, a verseny intenzitását, és azt, hogy az árnövekedés hatással van-e a közvetlen vevő versenytársaira ( 60 )

(56) Negyedszer, ahogy az (51) bekezdésben és az 1. mellékletben szerepel, bizonyos körülmények között egyéb elemek fontos szerepet játszhatnak a közvetlen vevő árképzési mechanizmusában és ezáltal az árnövekedésnek a közvetlen vevő általi továbbhárításában. A továbbhárítás számszerűsítése érdekében például további fontos elem lehet, hogy az árnövekedés által érintett input a közvetlen vevő változó költségeinek nagy vagy kis részét képezi-e. A közvetlen vevőnek költségei merülhetnek fel az árai megváltoztatásakor, ezek az úgynevezett áralkalmazkodási költségek. Ha az árnövekedés csak kis részét képezi a változó költségeknek, a közvetlen vevő úgy találhatja, hogy az áralkalmazkodási költségek miatt nem nyereséges továbbhárítani egy ilyen árnövekedést. Továbbá, a továbbhárítás mértékét esetlegesen befolyásoló egyéb szempontok közé tartozik például a vevői erő mértéke vagy a szállítói lánc különböző szintjein hozott árképzési döntések időzítése. Az (51) bekezdésben említett tényezők közül néhányat a nemzeti bíróságok is figyelembe vettek a továbbhárítással kapcsolatos ügyekben ( 61 )

(57) A továbbhárítás megtörténte és mértéke összefügg az értékesítési veszteséggel, amely általában az áremelést kíséri. A fent leírtaknak megfelelően ez az értékesítési veszteség mennyiségi hatásként jellemezhető, amelynek vonatkozásában a vevő keresetet indíthat az elmaradt haszon miatt. A mennyiségi hatás azért jelentkezik, mert a vevő esetében a keresleti függvény meredeksége általában negatív. Ha sor kerül az első többletár továbbhárítására a szállítói lánc mentén, a mennyiségi hatás a vertikális lánc valamennyi szintjén jelentkezik. Ezért amikor a kereset mennyiségi hatással kapcsolatos kártérítésre vonatkozik, elképzelhető, hogy a bíróságoknak az ilyen hatás nagyságát is meg kell becsülniük.

(58) A fent említetteknek megfelelően az uniós versenyjog megsértése esetén a károsult teljes kártérítésre tarthat igényt a jogsértéssel ok-okozati összefüggésben elszenvedett kár vonatkozásában. A továbbhárításra való hivatkozáskor a kártérítési keresetekben az árnövekedésből származó károk számszerűsítése érdekében fontos lehet a mennyiségi hatás értékelése. Ilyen esetben azonban meg kell jegyezni, hogy ha a teljes kár nagyságára vonatkozó becsléshez egyszerűen kivonjuk a továbbhárítással kapcsolatos árhatást az árnövekedési hatásból, alulbecsüljük a közvetlen vagy közvetett vevő által elszenvedett kárt, ha nem vesszük figyelembe a mennyiségi hatást.

(59) Az árnövekedés miatti csökkenő mennyiséget befolyásolja a vevő termékei vagy szolgáltatásai iránti kereslet érzékenysége, valamint az, hogyan reagálnak az árnövekedésre a vevő versenytársai. Például, ha a vevő termékei vagy szolgáltatásai iránt rugalmatlan a kereslet, vagyis a vevői csak kis mértékben érzékenyek az áremelésre, az áremelés hatására viszonylag kis mértékben csökken az eladott mennyiség. Ha minden más megegyezik, ez kisebb mennyiségi hatáshoz vezet, mint rugalmasabb kereslet esetén. Ugyanakkor, ha egy árnövekedést követően a vevő versenytársai is emelik az áraikat, az szintén csökkentheti a vevő saját áremelésének az értékesített mennyiségre gyakorolt hatását ( 62 )

3.2. Példák

(60) Az alábbi hipotetikus példák be kívánják mutatni az ebben a szakaszban és az 1. mellékletben ismertetett közgazdasági elmélet szerinti elképzelések relevanciáját.

(61) Az 1. példa a vállalkozásspecifikus árnövekedést ismerteti egy erős versennyel jellemzett piacon.

1. példa Szituáció: Ugyanazon a piacon 10 almalégyártó működik. Az egyik gyártó olyan beszállítótól szerzi be az almát, amelyik árrögzítő kartellben érintett. Ez az almalégyártó kártérítésre tart igényt az árnövekedés miatt. Ugyanakkor az alperes (az alma beszállítója) továbbhárításon alapuló védekezésre hivatkozik, és azzal érvel, hogy az almalégyártó az árnövekedést teljes egészében a közvetett vevőkre hárította tovább. Elemzés: Az árnövekedést tapasztaló almalégyártó erős versenyben van kilenc másik vállalattal az almalé gyártása és értékesítése terén. A tíz vállalkozás által értékesített valamennyi termék meglehetősen azonos a fogyasztók számára. Amennyiben a többi gyártó nem a kartell tagjaitól szerzi be az almát, hanem alacsonyabb áron meg tudja venni máshol, a kartelltől vásárolni kényszerülő gyártó versenyhátrányban van a versenytársaival szemben. Az almalégyártó ezért korlátozottan tudná továbbhárítani a költségek emelkedését, mert ha továbbhárítaná, akár csak részben, az árnövekedést, az értékesítése (és a nyeresége) rendkívül nagy mértékben csökkenne a versenytársak javára. Minél nagyobb a verseny a 10 almalégyártó között, annál kevésbé képes továbbhárítani a költségek növekedését. Ezért ebben a forgatókönyvben a közvetlen vevő általában nem tudja továbbhárítani a költségek növekedését (árnövekedés).

(62) A 2. példa olyan helyzetet mutat be, amelyre az egész ágazatra kiterjedő árnövekedés és intenzív verseny jellemző.

2. példa Szituáció: Az 1. példában szereplő mind a tíz almalégyártó az árakat rögzítő kartelltől szerzi be az almát. A kartell tagjai azt állítják, hogy az árnövekedés továbbhárul a közvetett vevőkre. Elemzés: Az almalégyártók hasonlóképpen ki vannak téve az árnövekedésnek, és a piacra verseny jellemző. Mivel az árnövekedés az összes gyártót érinti, egyetlen vállalkozás sem lesz versenyhátrányban a többihez képest. Ezért valószínűbb, hogy mindegyik almalégyártó nagymértékben tovább fogja hárítani az árnövekedést, szemben az 1. példában részletezett esettel (ahol az árnövekedés vállalkozásspecifikus). Illusztrációképpen, egy abszolút versenypiacon az árak megegyeznek a határköltségekkel, és az inputköltségek emelkedése ezért közvetlenül ugyanakkora mértékű áremelkedéshez vezet.

(63) A 3. példa ismerteti az eltérő keresletet tapasztaló, monopolhelyzetben lévő vevők továbbhárítási arányának kérdését.

3. példa Szituáció: A almalégyártó az 1. tagállamban monopolhelyzetben van az almalégyártás piacán, míg B almalégyártó a 2. tagállamban van monopolhelyzetben ugyanazon a termékpiacon. Minden további egység almalé gyártási költsége állandó, és ugyanakkora A és B esetében. A két almalégyártó az árrögzítő kartellben érintett C beszállítótól szerzi be az almát. Ennek következtében A és B egyaránt 6 EUR/láda árnövekedést tapasztal, mert C-től szerzi be az almát. A és B az egyes tagállamok kiskereskedelmi láncai irányából eltérő keresletet tapasztal. Az 1. tagállamban a kereslet valamennyi árszinten ugyanolyan érzékenyen reagál az ár változásaira (vagyis a kereslet lineáris, lásd a 15. háttérmagyarázatot). A 2. tagállamban nem ez a helyzet. Ott az ár emelkedésével a kereslet „egyre kevésbé” (csökkenő mértékben) csökken (a kereslet konvex, lásd még a 15. háttérmagyarázatot). A és B kártérítést követel C-től (a kartell tagjától) az árnövekedés következtében elszenvedett kárért. C továbbhárításon alapuló védekezést alkalmaz, és azt állítja, hogy A és B továbbhárítja az árnövekedés felét. Elemzés: A 1. és 2. tagállamban a monopolhelyzetben lévő gyártók eltérő keresletet tapasztalnak az egyes tagállamok kiskereskedelmi láncai részéről. Minden további egység almalé gyártási költsége állandó. A ládánkénti 6 EUR árnövekedés mindkét gyártó esetében a határköltség emelkedésének tekinthető. A költségek ilyen emelkedését követően az áremelés lehetősége attól függ, hogy az egyes gyártóknak mekkora előállított mennyiséget kell feláldozniuk a költségbeli változás bizonyos részének továbbhárítása, vagyis az áremelés érdekében. Ennek az az oka, hogy ha az árak emelkedésével csökkenő mennyiség viszonylag kicsi, az áremelés vonzóbb lesz az olyan helyzethez képest, amelyben jelentősen csökken az értékesített mennyiség. A mennyiség áremeléskor tapasztalható csökkenése a monopolhelyzetben lévő gyártó által tapasztalt kereslet függvényének görbületével függ össze, vagyis azzal, hogy a kereslet lineáris, konvex vagy konkáv. A 15. háttérmagyarázat ezt is részletesebben ismerteti. Az 1. tagállamban monopolhelyzetben lévő A gyártót tekintve, a közgazdasági elmélet alapján elképzelhető, hogy az ilyen gyártó továbbhárítja az árnövekedés felét, vagyis 3 EUR nagyságú összeget. Mivel azonban a monopolhelyzetben lévő B gyártó esetében konvex a kereslet, a megmaradó kereslet kevésbé érzékenyen fog reagálni az árra áremelés esetén. A-hoz képest, amely lineáris keresletet tapasztal, B kisebb mennyiségi csökkenést fog tapasztalni, ha 3 EUR nagyságú összeggel emeli az árakat. Ez azt jelenti, hogy ez arra ösztönzi B-t, hogy több mint 3 EUR nagyságú összeget hárítson tovább.

(64) A 4. példa ismerteti az áralkalmazkodási költségek és a változó kontra állandó költségek kérdését rövid és hosszú távon.

4. példa Szituáció: Az 1. tagállamban csak A és B vállalkozás birtokol és lízingel toronydarukat. 2005–2015 között A és B vállalkozás részt vett egy kartellben, és megegyezett, hogy 80 %-kal növeli a toronydaru lízingelésének árát. C vállalkozás az 1. tagállam városaiban működő építőipari vállalkozás. Ez a vállalkozás lakásokat tervez, épít és értékesít felhőkarcolókban a végfelhasználók számára. A lakások árát számos különböző médiumban és helyszínen hirdeti, beleértve az internetet, újságokat és utcai posztereket. Az 1. tagállam nemzeti versenyhatósága megállapította, hogy az építőiparban az árak egyeztetése sérti a versenyjogot, és sem A, sem B vállalkozás nem fellebbezett a kartell tagjaira kirótt bírságról szóló határozat ellen. C vállalkozás a kartell közvetlen vevője. Kártérítést követel A-tól és B-től, a kartell tagjaitól. A és B vállalkozás azonban továbbhárításon alapuló védekezésre hivatkozik, és azt állítja, hogy C vállalkozás az árnövekedést teljes egészében a közvetett vevőkre, vagyis a felhőkarcolókban lakást vásárló végfelhasználókra hárította tovább. Elemzés: A toronydaruk lízingje egyike annak a sok inputköltségnek, amellyel C vállalkozásnak a felhőkarcolók tervezésekor és építésekor számolnia kell. Az egyéb inputköltségek közé tartoznak a nyersanyagok, például az acél és a beton költségei, valamint a munkaerőköltségek és a pénzügyi költségek. Ezért valószínű, hogy a toronydaruk lízingje csak kis részét képezi az összköltségnek. Mivel C vállalkozás széles körben hirdeti a lakások árát, jelentős áralkalmazkodási költségei merülhetnek fel. Mivel azonban a kartell 10 évre szól, az áralkalmazkodási költségek egy bizonyos idő után elhanyagolhatók lehetnek az árnövekedéshez képest, ami végül arra ösztönzi C vállalkozást, hogy a lakásárak meghatározásakor figyelembe vegye az árnövekedést. Ezért előfordulhat, hogy az áralkalmazkodási költségek miatt C vállalkozást semmi nem ösztönzi arra, hogy rövid távon továbbhárítsa az árnövekedést. Az árnövekedés továbbhárítására vonatkozó ösztönző azonban változhat a jogsértés időszakában. A releváns időszakban történő továbbhárítás tényleges mértékének értékeléséhez a bíróságnak ezért a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján, például a 4. szakaszban meghatározott egyik módszerrel meg kell becsülnie a továbbhárítási hatást.

4. A TOVÁBBHÁRÍTÁSSAL KAPCSOLATOS HATÁSOK ÉS A MENNYISÉGI HATÁSOK SZÁMSZERŰSÍTÉSE – ÁLTALÁNOS SZEMPONTOK

(65) Az elszenvedett kárért járó kártérítés célja, hogy a károsult olyan helyzetbe kerüljön, amilyenbe a jogsértés hiányában került volna. E helyzet értékeléséhez össze kell hasonlítani a megfigyelt helyzetet (azt a helyzetet, amelyben sor kerül a jogsértésre) egy hipotetikus helyzettel (egy olyan helyzettel, amelyben nem kerül sor jogsértésre). Ez a hipotetikus helyzet a „kontrafaktuális forgatókönyv”.

(66) A kontrafaktuális forgatókönyv kidolgozásának célja a jogsértés hatásának elkülönítése a termék vagy szolgáltatások árát befolyásoló többi olyan tényezőtől, amely akkor is befolyásolta volna az árakat, ha nem kerül sor jogsértésre ( 63 ) . Például a kereslet növekedése általában kartell hiányában is áremelkedéshez vezet. A közvetett vagy közvetlen vevőket nem kell kompenzálni ezért a hatásért. A kontrafaktuális forgatókönyv kidolgozásakor ezért ellenőrizni kell, hogy fennállnak-e olyan tényezők, amelyek nem függnek össze a jogsértéssel ( 64 )

(67) Mivel a kontrafaktuális forgatókönyv hipotetikus, közvetlenül nem tapasztalható meg. A lentieknek megfelelően a közgazdaságtanban és a jogi gyakorlatban különböző módszereket és technikákat fejlesztettek ki a kontrafaktuális forgatókönyv kidolgozására. Ezek a feltételezéseket és a szükséges adatok körét illetően eltérnek egymástól.

(68) Ezek a módszerek azt igyekeznek megállapítani, hogyan fejlődött volna a piac a jogsértés hiányában, ugyanakkor a felek és a bíróság számára elérhető közvetlen bizonyítékok (például azzal kapcsolatos belső dokumentumok, hogyan hárította tovább a közvetlen vevő az első árnövekedést egy adott helyzetben) – a vonatkozó nemzeti jogi szabályoknak megfelelően – szintén fontos információval szolgálhatnak a károk értékeléséhez egy adott esetben ( 65 )

(69) A versenyjog megsértése alapján benyújtott kártérítési keresetekben a továbbhárítás tekintetében a nemzeti bíróságoknak három olyan alkotóelemet kell figyelembe venniük, amelyek összefüggésben vannak azzal a kárral, amellyel kapcsolatban a közvetlen vagy közvetett vevő kártérítést követelhet, ezek pedig az árnövekedés, a továbbhárítással kapcsolatos árhatás és a továbbhárítással kapcsolatos mennyiségi hatás ( 66 ) . A nemzeti bíróságok és a gazdasági szakértők dönthetnek úgy, hogy ezt a három elemet egymást követően becslik meg, vagyis a lent ismertetett háromlépcsős eljárást alkalmazzák.

(70) Az első lépésben számszerűsíthető vagy megbecsülhető az árnövekedés. Ehhez több különböző módszer használható. Ugyanakkor a felek és a bíróságok által az első árnövekedés megbecslésére az úgynevezett összehasonlító módszerek a leginkább alkalmazott módszerek. A gyakorlati útmutató részletesen ismerteti az árnövekedés megbecslésére szolgáló különböző módszereket.

(71) A második lépés a továbbhárítással kapcsolatos árhatás nagyságára vonatkozó becslés elvégzése. Az ilyen hatás mértéke felbecsülhető közvetlenül az összehasonlító módszerek alkalmazásával, vagyis az árnövekedés számszerűsítése esetében használt módszerekhez hasonló módszerekkel. Bizonyos feltételezések teljesülése esetén e hatás mértéke közvetetten is megbecsülhető annak megbecslésével, hogy milyen arányban kellett volna az érintett inputköltség növekedését továbbhárítani, majd ennek a becsült aránynak az árnövekedéssel és az értékesítéssel kapcsolatos információkkal való együttes értékelésével. A 5.1–5.2. szakasz áttekintést nyújt az ilyen hatások számszerűsítésének különböző megközelítéseiről.

(72) A harmadik lépés a továbbhárítással kapcsolatos mennyiségi hatások megbecslése. A továbbhárítással kapcsolatos árhatás megbecslésére hasonlóan a mennyiségi hatás is közvetve vagy közvetlenül becsülhető meg. Az ilyen hatások számszerűsítésének különböző megközelítéseivel a 6.2. és 6.3. szakaszok foglalkoznak.

(73) A nemzeti bíróságok előtt az uniós versenyjog megsértése alapján benyújtott kártérítési keresetekben a kár számszerűsítésére egyéb megközelítések is alkalmazhatók, így például a továbbhárítással kapcsolatos árhatást és mennyiségi hatást egyidejűleg figyelembe vevő szimulációs megközelítés. Az 5.2. szakasz röviden ismerteti a szimulációs megközelítést.

4.1. A továbbhárítási hatások számszerűsítéséhez szükséges adatok és információk

(74) Ahogy a 2.2. szakaszban szerepel, a kártérítésekről szóló irányelv a bizonyítékok felfedésére vonatkozó szabályokat is tartalmaz. A felek vagy harmadik felek birtokában lévő adatok és információk fontos tényezők a továbbhárítási hatások megbízható közgazdaságtani elemzése szempontjából. Ezért a kontrafaktuális forgatókönyv kidolgozásához szükséges adatok szükségességének és elérhetőségének meghatározása lehet a továbbhárítással kapcsolatos árhatás számszerűsítésének első hasznos lépése.

(75) Annak eldöntésekor, hogy mely adattípusok és információk lényegesek egy adott esetben, hasznos lehet a bíró számára a 3. szakaszban ismertetett közgazdaságtani elmélet általános megállapításainak figyelembevétele. Ezek a megállapítások akkor is relevánsak lehetnek, ha a bírónak értékelnie kell a gazdasági szakértők egymással ütköző véleményét ( 67 ) . A továbbhárítás mértékére vonatkozó becslésekhez szükséges adatok típusát illetően továbbá általában jól kell ismerni a szóban forgó iparágat és az ügy tárgyát képező piac jellegzetességeit. Ezért hasznos lehet először az olyan dokumentumok (például meglévő bírósági határozatok, az ugyanazon a piacon a szállítói lánc ugyanazon vagy eltérő szintjén folyó párhuzamos bírósági eljárások, piaci tanulmányok vagy a versenyhatóságoknak a releváns piaci dinamikát ismertető határozatai) vizsgálata, amelyek elve jelzik a továbbhárítás valószínűségét ( 68 )

(76) Elképzelhető, hogy a bíróságnak minőségi és mennyiségi jellegű bizonyítékokat is meg kell vizsgálnia ( 69 ) . A minőségi bizonyítékok, például az árképzéssel, a stratégiával, a szerződésekkel és a pénzügyi beszámolókkal kapcsolatos belső dokumentumok elemezhetők a közgazdaságtani elmélet szempontjából. Továbbá információkkal szolgálhatnak arról, hogy van-e bizonyíték az értékesítési piacon történő árképzés és a beszerzési piacon bekövetkező, a jogsértésből eredő árnövekedés közötti kapcsolatra.

(77) A kontrafaktuális forgatókönyv kidolgozásához és a továbbhárítást befolyásoló különböző tényezők figyelembevételéhez sok esetben azonban a mennyiségi bizonyítékok is hasznosak lehetnek. Az ilyen bizonyítékok közé tartozhatnak a tényleges árakkal, a költségekkel vagy az árréssel kapcsolatos adatok, valamint olyan külső tényezők, amelyek befolyásolnák a vállalkozások árképzési döntéseit, például a gazdasági tevékenységgel kapcsolatos összesített mutatók (például a GDP növekedése, az infláció és a foglalkoztatási ráta). A gazdasági tevékenység regionális változói néhány esetben hasznosak lehetnek az olyan különböző regionális tendenciák figyelembevételéhez, amelyek nem függnek össze a jogsértéssel.

(78) A bíróság emellett figyelembe vehet több, az árképzést befolyásoló iparág- vagy vállalkozásspecifikus tényezőt. Például az 1. háttérmagyarázatban ismertetett példában, ha a műanyag is fontos alapanyag lett volna a vezetékkötegek gyártásához a jogsértés időszakában, amikor a rézgyártó (A) megállapodott a versenytársaival a réz árának rögzítésében, és a réz a vezetékköteg-gyártó (B) másik fő alapanyaga, akkor valószínű, hogy B továbbhárította volna a vevőire a műanyag árának emelkedését is, amely nem sértette az uniós versenyjogot. Ebben az esetben, ha a továbbhárítás mértékére vonatkozó becslés nem veszi figyelembe a műanyag árának emelkedésével kapcsolatos hatásokat, az árnövekedés továbbhárítására vonatkozó becslés túlzó lehet, mert helytelenül teljes egészében a jogsértésnek tulajdonítja az áremelést. Hasonló érvelés vonatkozik az egyéb inputköltségek potenciális csökkenésére, amely költségek – ha nem történik meg a figyelembevételük és a továbbhárítódásuk a szállítói láncban – mesterségesen csökkentenék a kartell miatti árnövekedés továbbhárításának becsült mértékét.

(79) A következő példákban a módszerek alkalmazása az árra összpontosít. Az adatok elérhetőségétől és az adott ügy körülményeitől függően a bíróság ugyanazokat a módszereket is figyelembe veheti az egyéb közgazdaságtani változók, például a haszonkulcs vagy a vállalkozás költségeinek felbecsüléséhez. Az érintett piacnak a kontrafaktuális piaccal való összehasonlításához használt adatok vonatkozhatnak az egész piacra (például a vezetékkötegek átlagára valamennyi vevő esetében más termékpiacokon vagy földrajzi piacokon) vagy egyes vevőkre/vevői csoportokra.

4.2. Gazdasági szakértők alkalmazása

(80) Az árnövekedés továbbhárításának vizsgálatakor sok esetben gazdasági szakértők bevonására kerülhet sor a nemzeti bíróságokon tárgyalt kártérítési keresetek vonatkozásában. A szakértői bizonyítékokra vonatkozó szabályok tagállamonként jelentősen eltérnek ( 70 ) . Ugyanakkor a nemzeti bíróságok számára hasznos lehet a gazdasági szakértők bevonására vonatkozó általános elvekre és eszközökre vonatkozó iránymutatás.

(81) Az eljárás korai szakaszában – amennyiben a nemzeti jogszabályok lehetővé teszik – a bíróság elősegítheti az érintett feleket képviselő szakértők közötti párbeszédet. Az ilyen párbeszéd arra irányulhat, hogy leszűkítse az ügy szempontjából lényeges kérdések – beleértve a felfedési kötelezettséggel kapcsolatos kérdéseket – vonatkozásában azokat a területeket, amelyekben a felek egyetértenek, illetve nem értenek egyet. A 3. háttérmagyarázat példát hoz egy ilyen megközelítésre.

3. háttérmagyarázat

Példa egy olyan ügyre, amelyben gazdasági szakértők szolgáltattak bizonyítékot (71)

Egy egyesült királysági bíróságon a két felet (a jogsértőt és a felperest) képviselő gazdasági szakértők eltérő módszert javasoltak a továbbhárítás mértékének felbecsülésére. A bíró aggodalmát fejezte ki a szakértői bizonyíték potenciális összetettsége miatt, és felkérte a felek szakértőit, hogy a bizonyítékok felfedésének elrendelése előtt egyezzenek meg a továbbhárítással kapcsolatos gazdasági bizonyítékok esetében javasolt megközelítésről. Amennyiben a szakértők nem állapodnának meg egy megközelítésben, a bíró meghallgatná az egyes megközelítésekről szóló előterjesztéseket, beleértve az egyes szakértők által javasoltak magyarázatát, a szükséges információkat és a megközelítés alkalmazásának költségeit, majd határozatot hozna az egyik megközelítés alkalmazásáról.

(82) Néhány joghatóság esetében a nemzeti bíróságok gazdasági szakértőket jelölhetnek ki, akik segítenek a bírónak a továbbhárítás mértékével kapcsolatos becslések elvégzésében, és hagyományosan ezt a megközelítést választották az első árnövekedés nagyságának megbecsülésére. A bíróság hasonló megközelítést alkalmazhat a továbbhárítás mértékének megbecsülésekor, például összehasonlító módszerek alkalmazásával. Ezért a továbbhárítás mértékére vonatkozó becslések elvégzésekor fontos lehet a bíróság által kijelölt szakértők által az árnövekedés mértékének megbecsülése terén szerzett tapasztalat is. A 4. háttérmagyarázat példát hoz egy olyan megközelítésre, amikor a bíróság gazdasági szakértőt jelölt ki.

4. háttérmagyarázat

Példa egy olyan ügyre, amelyben a bíróság gazdasági szakértőket jelölt ki (72)

Egy német bíróság előtti ügyben a bíróság kijelölt egy gazdasági szakértőt. Azzal a feladattal bízta meg a szakértőt, hogy javasoljon módszert, majd számszerűsítse az árnövekedést. A szakértő első lépésként empirikus módszert javasolt az árnövekedés mértékének megbecsülésére. Sor került a szakértő által javasolt megközelítés megvitatására írásbeli formában, illetve szóbeli meghallgatások formájában, majd a bíróság határozott arról, hogy melyik megközelítést alkalmazza. A következő lépésben a kiválasztott módszer alkalmazásával megtörtént az árnövekedés kiszámítása. Megtörtént a számításokhoz használt adatok benyújtása a bíróság és a felek felé. Harmadik lépésben sor került a megalapozottság vizsgálatára, amelynek során a felek lehetőséget kaptak az észrevételeik megtételére és a kérdésfeltevésre. A bíróság elé terjesztett végső értékelés figyelembe vette ezeket az észrevételeket. A végső értékelés emellett a becsült eredmények valószínűségét, a becsült hatások megalapozottságát és a felhasznált adatok minőségét is megvizsgálta.

(83) Az olyan esetekben, amikor a feleket képviselő gazdasági szakértők eltérő álláspontot képviselnek a továbbhárítás mértékére vonatkozó becslés céljából alkalmazandó megközelítéssel kapcsolatban, a nemzeti bíróság a nemzeti versenyhatóság tanácsát is kikérheti az alkalmazandó módszerről ( 73 ) . Továbbá, a továbbhárítás mértékének vizsgálatakor a nemzeti bíróság főszabály szerint a versenyhatóság valamely határozatában szereplő információkra is támaszkodhat, például az első árnövekedés vonatkozásában ( 74 )

5. A TOVÁBBHÁRÍTÁSSAL KAPCSOLATOS ÁRHATÁSOK SZÁMSZERŰSÍTÉSE ÉS MEGBECSÜLÉSE

(84) A továbbhárítással kapcsolatos árhatás mértékére vonatkozó becslések elvégzésekor a nemzeti bíróságok a számszerűsítéssel kapcsolatban különböző típusú közgazdaságtani megközelítésekre támaszkodhatnak, különösen az összehasonlító megközelítésre, de a továbbhárítási arányon alapuló megközelítésre ( 75 ) és a szimulációs megközelítésre is. Ezek az ebben a fejezetben ismertetett megközelítések mennyiségi adatok alapján becsülik meg a továbbhárítás hatását. A bíróság a továbbhárítási hatás megbecsülésekor sok esetben hasznosnak találhatja a minőségi bizonyítékok, például a belső dokumentumok vagy a szóbeli tanúvallomások vizsgálatát is. Az ilyen minőségi bizonyítékok elérhetősége fontos szerepet játszhat akkor, amikor a bíróság eldönti, hogy a felek alkalmazhatják-e a hatályos jogszabályokban előírt bizonyítási küszöb elérése érdekében a technikákat, és ha igen, mely technikákat ( 76 )

5.1. Összehasonlító módszerek

(85) A továbbhárítással kapcsolatos árhatás az első árnövekedés hatásaként bekövetkező áremelkedés vagy árrésváltozás közvetlen megbecsülésével kiszámítható a szállítói lánc különböző szintjein. Ez a módszer, annak értékelésekor, hogy a közvetlen vevő továbbhárítja-e az árnövekedést, összehasonlítja a közvetlen vevő által a jogsértés időszakában meghatározott árat a viszonyítási alapul szolgáló piac vagy piacok áraival.

(86) A továbbhárítással kapcsolatos árhatás megbecsülésekor a bíróság megbecsülheti a megfigyelt és a kontrafaktuális árak vagy árrés közötti különbségeket ( 77 ) ugyanazt az összehasonlító módszert alkalmazva, mint az első árnövekedés kiszámításakor. A gyakorlati útmutató részletesen ismerteti az említett módszerekhez kapcsolódó fogalmakat, de az alábbi szakaszok további útmutatással szolgálnak az ilyen módszereknek a továbbhárítás összefüggésében való végrehajtására vonatkozóan.

(87) Az összehasonlító módszerek előnye, hogy valós, ugyanarra vagy hasonló piacra vonatkozó adatokat használnak ( 78 ) . Azon a tényen alapulnak, hogy az összehasonlító forgatókönyv reprezentatív lehet a jogsértéssel nem érintett helyzetekben. Az európai versenyhatóságok is elismerik és alkalmazzák ezeket a módszereket, hogy a továbbhárítás mértékre vonatkozó becsléshez hasonló elemzéseket végezzenek, például a versenypolitika utólagos értékelésekor ( 79 )

(88) Az összehasonlító módszer alkalmazásakor ideális esetben a jogsértés időszakában érvényes ár vagy árrés kerül összehasonlításra az ugyanazon a piacon a jogsértés hiányában érvényes árral vagy árréssel. Ugyanakkor természetesen nem tudható pontosan, hogyan fejlődött volna a piac jogsértés nélkül. Például előfordulhat, hogy a közvetlen vevő által meghatározott árakat befolyásoló fontos tényezők, például a kereslet változása vagy egyéb inputok ára, nem ugyanolyan hatást fognak gyakorolni az árakra a jogsértés időszakában és a kontrafaktuális forgatókönyvben.

(89) E tényezők figyelembevétele rendkívül fontos annak meghatározásakor, hogy egy viszonyítási alapul szolgáló adott piac megfelelő-e kontrafaktuális forgatókönyvként. Ahogy a 5.1.1. szakasz részletesebben ismerteti, különböző módszerek állnak rendelkezésre a jogsértés által érintett piac és a viszonyítási alapul szolgáló piacok közötti különbségek figyelembevételére. A nemzeti jogrendszertől függ, hogy a jogsértéssel érintett piac és a viszonyítási alapul szolgáló piacok kellően hasonlítanak-e egymáshoz ahhoz, hogy az ilyen összehasonlítás eredménye felhasználható legyen a továbbhárítás mértékének megbecsülésére ( 80 )

5.1.1. Megközelítések

(90) Amikor a továbbhárítási hatás megbecsülése az összehasonlító módszerrel történik, a közvetlen vagy közvetett vevő által a jogsértés időszakában meghatározott ár a jogsértés nélküli, azaz kontrafaktuális forgatókönyvvel kerül összehasonlításra. A kontrafaktuális forgatókönyv az alábbiak alapján dolgozható ki ( 81 ) — az erre a piacra jellemző árral vagy árréssel kapcsolatos adatok a jogsértést megelőzően és/vagy követően, ez általában előtte-alatta-utána megközelítés néven ismert; — az ugyanarra a (termék)piacra vonatkozó adatok egy másik földrajzi területen, vagy egy másik olyan termékpiacra vonatkozó adatok, amely hasonlóan fejlődött, mint az a piac, amelyen a közvetett vagy közvetlen vevő jelen van, ez általában keresztmetszeti megközelítés néven ismert; vagy — az időbeli összehasonlítás és a piacok közötti összehasonlítás együttes alkalmazása, ez általában „különbségek közötti különbségek” megközelítés néven ismert.

5.1.1.1. Az előtte-alatta-utána megközelítés

(91) Az első árnövekedés megbecsülésekor gyakran alkalmazott megközelítés az árak időbeli alakulását hasonlítja össze ugyanazon a piacon, ez az előtte-alatta-utána összehasonlítás (amit az 5. háttérmagyarázat mutat be) ( 82 ) . E megközelítésnek a továbbhárítás mértékére vonatkozó becslések esetében való alkalmazásakor a viszonyítási alapul szolgáló piac pontosan ugyanaz a termékpiac, mint amelyen a közvetlen vagy közvetett vevő a jogsértés elkövetésekor jelen volt, csak más időpontok vonatkozásában kerül sor az elemzésére. Ezért feltételezhető, hogy a jogsértés által nem érintett időszakban az adott termékpiac jó megközelítésül szolgál a kontrafaktuális forgatókönyv, vagyis annak a helyzetnek a szempontjából, amely akkor jellemezte volna a termékpiacot, ha a jogsértés időszakában nem kerül sor jogsértésre. Ez a feltételezés téves lehet, mert gyakorlati szempontból a földrajztól vagy termékektől függetlenül nincs olyan viszonyítási alapul szolgáló piac, amely figyelembe venné az elszigeteltség egy további elemét a jogsértésből származó hatás vonatkozásában.

5. háttérmagyarázat

Példa az előtte-alatta-utána megközelítésre (83)

Vezetékkötegek ára

(92) Az 5. háttérmagyarázatban szereplő példa feltételezi, hogy a réziparban rögzített jogellenes ár öt éven keresztül, 2005 és 2010 között állt fenn. Ebben az időszakban ( 84 ) az első ártöbblet C autógyártóra hárult tovább. E módszer alkalmazásakor az autógyártó által a jogsértés időszakában fizetett ár kerül összehasonlításra az autógyártó által a jogsértés és a továbbhárítás által nem érintett időszakban, például 2003-ban és 2004-ben fizetett árral. A 8. háttérmagyarázat példát hoz egy olyan esetre, amelyben a felperes ezt a megközelítést alkalmazta.

5.1.1.2. A keresztmetszeti megközelítés

(93) Néhány esetben kihívást jelenthet az árak időbeli alakulásának megfigyelése a viszonyítási alapul szolgáló vagy a jogsértéssel érintett piacokon. Ilyen esetben egy másik összehasonlító módszer alkalmazható, amely a különböző földrajzi piacokat hasonlítja össze. Az e megközelítés mögött húzódó feltételezés szerint a másik földrajzi piac a jogsértési esemény kivételével minden szempontból hasonló a jogsértéssel jellemzett piachoz. Ez a feltételezés is túl messzire mehet.

(94) 1 autógyártó által a jogsértéssel érintett időszakban az 1. tagállamban fizetett árak ( p 1) és a hasonló autógyártók által a 2. tagállamban, vagyis a jogsértés által nem érintett önálló földrajzi piacon fizetett átlagos árak ( p 2) összehasonlítását. Ez a módszer a piacok közötti összehasonlítás Például, ahogy az alábbi 6. háttérmagyarázatban szerepel, a nemzeti bíróság megfontolhatja a Cautógyártó által a jogsértéssel érintett időszakban az 1. tagállamban fizetett árak (1) és a hasonló autógyártók által a 2. tagállamban, vagyis a jogsértés által nem érintett önálló földrajzi piacon fizetett átlagos árak (2) összehasonlítását. Ez a módszer a piacok közötti összehasonlítás ( 85 )

6. háttérmagyarázat

A keresztmetszeti megközelítés példája

Ha p1 nagyobb, mint p2, akkor az 1. tagállamban B1 vezetékköteg-gyártó C1 autógyártóra hárította tovább az árnövekedést, és továbbhárítással kapcsolatos árhatás jelentkezik. Ugyanilyen összehasonlítás elvégezhető más közgazdaságtani változók, például az árrés vagy az értékesített mennyiség vonatkozásában.

5.1.1.3. A „különbségek közötti különbségek” megközelítés

(95) Közgazdaságtani szempontból az összehasonlító módszerek közül az a legpontosabb, amelyik egyesíti az előtte-alatta-utána megközelítést és a keresztmetszeti megközelítést. Ez a módszer a „különbségek közötti különbségek” megközelítés ( 86 ) . Ez a módszer a releváns közgazdaságtani változó alakulására összpontosít a továbbhárítással érintett piacon egy adott időszakban (időbeli eltérés a továbbhárítással érintett piacon), és összehasonlítja ugyanezen változó alakulásával ugyanebben az időszakban egy nem érintett, viszonyítási alapul szolgáló piaccal (például egy másik földrajzi piaccal).

(96) A 7. háttérmagyarázat bemutatja a „különbségek közötti különbségek” megközelítést.

7. háttérmagyarázat

A „különbségek közötti különbségek” megközelítés bemutatása

(97) Egy olyan esetben, amelyen az 5. és a 6. háttérmagyarázat alapul, tételezzük fel, hogy az 1. tagállamban C 1 autógyártó (közvetett vevő) kártérítést követel A 1 rézgyártótól (a jogsértőtől). Ahogy a (8) bekezdésben szerepel, C 1 kára abból származik, hogy B 1 vezetékköteg-gyártó továbbhárítja az árnövekedést. A „különbségek közötti különbségek” megközelítés a C 1 autógyártó által az 1. tagállamban (a továbbhárítással kapcsolatos árhatás által érintett piacon) fizetett ár egy adott időszakban való alakulásának vizsgálatát is magában foglalja, és összehasonlítja a C 2 autógyártó által ugyanabban az időszakban a 2. tagállamban (amelyet nem befolyásolt a jogsértés, és ezért nem jelentkeznek továbbhárítással kapcsolatos árhatások) fizetett ár alakulásával. Az összevetés megmutatja a két idősor eltéréseit. Ezzel megbecsülhető az autógyártó által fizetett ár változása, kizárva azokat a tényezőket, amelyek az 1. és a 2. tagállamban ugyanúgy befolyásolták a piacokat. Ezért ez a módszer elkülöníti a továbbhárítással kapcsolatos árhatást a vezetékkötegek árát befolyásoló, mindkét piacra jellemző tényezőktől.

(98) Az ügy egy másik változata, amelyen a 6. és 7. háttérmagyarázat alapul, bemutathatja ezt a módszert. Tételezzük fel, hogy az előtte-alatta-utána összehasonlítás szerint a vezetékkötegek 100 eurós egységára 2005 és 2010 között az 1. tagállamban (ahol a jogsértésre és a továbbhárításra sor került) nőtt. Ha elemezzük az ugyanebben az időszakban jogsértéssel nem érintett piacot a 2. tagállamban, azt láthatjuk, hogy a vezetékkötegek egységára mindössze 10 EUR nagyságú összeggel nőtt, mert nőtt egy másik input, például a műanyag költsége. Feltételezve, hogy az input (a műanyag) magasabb költsége az 1. tagállamot is érintette, és minden egyéb feltétel megegyezik, a vezetékkötegek árának az 1. és 2. tagállamban való eltérő alakulását vizsgáló összehasonlítás azt mutatná, hogy a továbbhárítási hatás vezetett az áremelkedéséhez. Ebben az esetben ez 90 EUR lenne.

(99) A „különbségek közötti különbségek” megközelítésnek ezért az a jelentős előnye, hogy képes kiszűrni a továbbhárítással kapcsolatos árhatáshoz nem kapcsolódó változásokat, amelyekre ugyanakkor került sor, mint a továbbhárításra. Ugyanakkor azon a feltételezésen alapul, hogy egyéb tényezők, a fenti példában a műanyag ára, hasonlóképpen érintik a piacot. Ellenkező estben a „különbségek közötti különbségek” módszer ökonometriai alkalmazására lehet szükség. Az ilyen technikák alkalmazását a 5.1.2. szakasz ismerteti részletesebben.

5.1.2. Az összehasonlító megközelítések alkalmazása a gyakorlatban

(100) A továbbhárítással kapcsolatos árhatások összehasonlító megközelítés alapján történő megbecsülésére különböző technikák állnak rendelkezésre. Egyes tényezők, például a fenti példában a nyersanyagok költségének növekedése, csak a viszonyítási alapul szolgáló piacot vagy csak a továbbhárítás által érintett piacot befolyásolhatják. A fent ismertetetteknek megfelelően az ilyen hatások figyelembevétele érdekében ki kell igazítani a megfigyelt adatokat. Ezek lehetnek az adatok egyszerű kiigazításai olyan esetekben, amikor a hatást gyakorló tényező és az általa kiváltott hatás nagysága viszonylag könnyen meghatározható.

(101) Bizonyos esetekben, amikor az adatok elérhetősége és minősége azt lehetővé teszi, az összehasonlításhoz használt adatok kiigazítása történhet ökonometriai módszerek alapján, különösen regressziószámítással. A regressziószámítás olyan statisztikai módszer, amely segít elemezni a közgazdaságtani változók közötti kapcsolatokban rejlő mintákat.

(102) Regressziószámítás esetén a vizsgált változóra vonatkozó többféle adat és a valószínűsíthető befolyásoló változók vizsgálatára kerül sor. Az azonosított kapcsolat kifejezése általában egyenlet formájában történik. Ez az egyenlet lehetővé teszi a befolyásoló változók által a vizsgált változóra gyakorolt hatások megbecsülését, így azoknak a jogsértés hatásaitól való elkülönítését. A regressziószámítás alapján megbecsülhető, milyen szoros összefüggés van a releváns változók között, ami néhány esetben arra utalhat, hogy az egyik változó ok-okozati összefüggésben áll egy másik változóval ( 87 )

(103) Az összehasonlításhoz használt adatok kiigazítása céljából elérhető különböző módszerek részletesebb leírását a gyakorlati útmutató tartalmazza ( 88 ) . A gyakorlati útmutató példákkal és illusztrációkkal iránymutatást ad a különböző módszerek alkalmazásával kapcsolatos fogalmak, megközelítések és feltételek tekintetében. Az összehasonlító módszerek végrehajtása terén elérhető megközelítések vonatkozásában ez a problémamegoldás alapja.

(104) A bíróságnak tudnia kell, hogy a regressziószámítás alkalmazása növelheti a kárbecslés pontosságát, és így segíthet a szükséges bizonyítási küszöb elérésében ( 89 ) . A nemzeti bíróságok foglalkoztak a statisztikai bizonyítékok, például a regressziószámítás bizonyító erejével olyan esetekben, amikor kártérítés megítélésére került sor ( 90 )

(105) A statisztikai bizonyítékok bizonyító ereje általában attól függ, hogy képesek-e elkerülni az 1. típusú hibák (továbbhárítási hatás megállapítása akkor, amikor nem létezik ilyen hatás) és a 2. típusú hibák (a továbbhárítási hatás megállapításának elmulasztása akkor, amikor létezik ilyen hatás) kockázatát. E kockázatok kezelése érdekében egy statisztikai modell alkalmazhatja a statisztikai szignifikancia és a statisztikai teljesítmény fogalmát. A statisztikai szignifikancia fogalma magában foglalja, hogy magas az a küszöb, amely felett a továbbhárítási hatás meglévőnek tekinthető. Egy széles körben alkalmazott megközelítés az 1. típusú hibák esetében 5 %-os kockázatot állapít meg, 95 %-os konfidencia-intervallummal ( 91 ) . A regressziós modellek ugyanakkor a 2. típusú hibák kockázatát is csökkenthetik ( 92 ) . Egy adott esetben a továbbhárítás megbecsülésekor a bíróság feladata annak eldöntése, hogy az ismertetett regressziós modell olyan mértékben elkerüli-e az 1. és 2. típusú hibák kockázatát, hogy a modell bizonyító erővel bír.

(106) A viszonyítási alapul szolgáló adatok mennyiségi módszerekkel, például regressziószámítással történő kiigazításának lehetséges fontosságát mutatja például egy német bíróság ítélete, ahogy az a 8. háttérmagyarázatban szerepel.

8. háttérmagyarázat

A gépjárműüveggel kapcsolatos német ügy (93)

E kártérítési kereset ügyében a felperes a gépjárműüveg-kartell tagjaitól vásárló közvetett vevő volt. A kartell tagjai megsértették az EUMSZ 101. cikkét, és az Európai Bizottság 2008-ban bírságot rótt ki rájuk. A felperesek szakértői elemezték az árak alakulását az árkartell előtt, alatt és után. Regressziószámításra vagy korrelációs elemzésre nem került sor, a szakértők pusztán az árminták megfigyelésével próbálták meghatározni a gépjárműüveg ára (a kartell által érintett termék) és a helyettesítő gépjárműüveg ára közötti kapcsolatot. A bíróság azonban úgy ítélte meg, hogy ez az elemzés nem mutatta meg kielégítően, hogy közvetlen ok-okozati összefüggés áll fenn a fent említett két termék ára között. Ennek különösen a felperesek szakértői által készített elemzésben használt adatok és az a tény volt az oka, hogy nem vették kellőképpen figyelembe az árakra gyakorolt egyéb hatásokat és a piaci tendenciákat. A bíróság a szóban forgó ügyben a piaci feltételeket is figyelembe vette a továbbhárítási érvek elutasítására.

(107) Az ökonometriai elemzéseken alapuló módszerek bizonyos esetekben azonban jelentős költséggel járhatnak. Ilyen esetekben a bíróság elégségesnek találhatja a továbbhárítás mértékére vonatkozó becslést azáltal, hogy regressziószámítás nélkül, a minőségi bizonyítékok figyelembevételével párhuzamosan értékeli a mennyiségi adatokat. Továbbá, a bíróság a legtöbb esetben a minőségi bizonyítékok, például a továbbhárítással kapcsolatos közvetlen bizonyítékok vizsgálatát is hasznosnak találhatja az ebben a szakaszban ismertetett mennyiségi módszerek alkalmazásakor.

(108) A továbbhárítás mértékének minőségi bizonyítékok alapján való megbecsülése szempontjából különösen fontosak lehetnek a vállalkozások árképzési politikáját ismertető belső dokumentumok. A belső dokumentumok vizsgálatakor a bíróságnak tisztában kell lennie azzal, hogy az egyes iparágakban vagy akár ugyanabban az iparágban tevékenykedő vállalkozások eltérő árképzési politikát alkalmazhatnak. Néhány esetben elképzelhető, hogy a vállalkozás olyan egyértelmű árképzési politikával vagy állandó gyakorlattal rendelkezik, amely meghatározza a költségek konkrét változásaiból következő ármódosítást. A vevők például néhány esetben egyes olyan mutatók változásaihoz köthetik az áralkalmazkodást, amelyeket nem feltétlenül érint a jogsértők versenyellenes magatartása, ilyenek például a fogyasztói árindexek. Más esetekben a vevők bizonyos teljesítménykövetelmények teljesítésére törekedhetnek, például adott árrést alkalmaznak a szállított termékek árképzése tekintetében. Az előbbi politika főszabály szerint ellentmondhat a továbbhárítás megállapításának, míg az utóbbi arra utal, hogy a vevő továbbhárítaná a költségek változását.

(109) Az árképzési politikák vizsgálatakor a bíróságnak továbbá figyelembe kell vennie azt is, hogy az adott vállalkozás ténylegesen alkalmazta-e az árképzési politikáját, például az árra vonatkozó adatok vizsgálatával annak meghatározására, hogy ezek megfelelnek-e a szóban forgó árképzési politikának.

(110) Lent példák találhatók olyan ügyekre, amelyekben a nemzeti bíróságok minőségi bizonyítékokat vettek figyelembe.

9. háttérmagyarázat

A továbbhárítás mértékének megbecsülése minőségi bizonyítékok alapján – Cheminova (2015) (94)

Ebben az ítéletben a bíróság megállapította, hogy egy növényvédőszer-gyártó az első ártöbblet 50 %-át a közvetett vevőire hárította tovább. Ez a megállapítás a közgazdaságtani elméleten alapult. Ebben az esetben a bíróság olyan nyilvánosan hozzáférhető piaci tanulmányokra támaszkodhatott, amelyek monopolisztikus piacként írták le azt a piacot, amelyen a közvetlen vevő aktív volt. Egy, a közvetlen vevő által rendelkezésre bocsátott jelentés azzal érvelt, hogy ez a piac valójában inkább versenypiac, nem pedig monopolisztikus piac. A közvetlen vevő többek között azt állította, hogy nagyszámú termék versenyzett a piacon, és a mérsékelt piaci részesedés versenypiacra utal. Az adott ügy tényei miatt a bíróság azonban nem értett egyet ezzel a megközelítéssel.

10. háttérmagyarázat

A továbbhárítás mértékének megbecsülése minőségi bizonyítékok alapján – DOUX Aliments (2014) (95)

Ebben az ítéletben a bíróság megállapította, hogy a felperes bizonyította a továbbhárítás hiányát. Az árnövekedés ebben az esetben a lizint érintette, amely a csirketenyésztés egyik inputja. A bíróság megállapította, hogy a lizin költsége a csirketenyésztés költségének mindössze 1 %-át teszi ki. A költségek ilyen kis mértékű emelkedése nem elégséges bizonyíték a bíróság meggyőzésére azzal kapcsolatban, hogy ez a csirkék árát is emeli. A bíróság megállapította, hogy az árak megfeleltek más olyan tényezőknek, mint az egyéb hústermékekkel való verseny és a vevői erő. Amikor a bíróság megállapította, hogy az árnövekedés nem hárult tovább a közvetett kiskereskedőkre, utalt arra, hogy a csirkék értékesítése nemzetközi és versenypiacon történt, és a kiskereskedelmi láncok vevői ereje nagy.

(111) Az árnövekedés mértékének megbecsülése során az összehasonlító módszerek alkalmazásakor a bíróságok néha úgynevezett biztonsági levonással éltek. Ez azt jelenti, hogy kiigazították azt az összeget, amely megfelelően figyelembe venné a megfigyelt adatokból levont becslések bizonytalanságát ( 96 ) . Ha ökonometriai elemzés nem végezhető el, ilyen megközelítés is alkalmazható a továbbhárítás mértékének megbecsülésére. Az ilyen megközelítés célja az egyéb lehetséges tényezők által a vizsgált változóra – például a közvetett vevő által kínált árra – gyakorolt hatások kizárása.

5.1.3. Kihívások

(112) A továbbhárítással kapcsolatos árhatás megbecsülésekor a bíróság különösen olyan módszerek alkalmazását fontolhatja meg, amelyek – a lehető legnagyobb mértékben – figyelembe veszik a jogsértésből származó tényezőn kívül egyéb tényezőket is. A „különbségek közötti különbségek” módszer is ilyen. Ehhez egy viszonyítási alapul szolgáló piacról (például egy másik földrajzi piacról) származó információkra vagy adatokra, valamint a továbbhárítás által érintett piaccal kapcsolatos időbeli adatokra van szükség. Ugyanakkor a bíróságnak tisztában kell lennie azzal, hogy vannak olyan potenciális kihívások, amelyek befolyásolhatják, mennyire lehetnek érvényesek az összehasonlító módszerek.

(113) A viszonyítási alapul szolgáló piac ideális esetben hasonló a jogsértéssel érintett piachoz, csak nem érinti a jogsértés. Ugyanakkor a vevők mindkét piacon gyakran ugyanazt az inputot használják. Ilyen esetben nehéz lehet megtalálni a viszonyítási alapul szolgáló, nem érintett piacot. Különösen akkor valószínű, hogy a szóban forgó termékhez hasonló és az ugyanazt az inputot használó termékek is potenciálisan érintettek, ha a jogsértés széles földrajzi területet érint. Ez megnehezítheti a megfelelő viszonyítási alapul szolgáló piac megtalálását.

(114) 1 vezetékköteg-gyártó A 1 jogsértőtől vásárolja a rezet. Habár B 2 vezetékköteg-gyártó a viszonyítási alapul szolgáló piacon nem vásárol A 1 jogsértőtől, B 2 és B 1 vezetékköteg-gyártó versenytárs lehet ugyanazokon a földrajzi értékesítési piacokon. Ez azt jelenti, hogy ha B 1 vezetékköteg-gyártó a kezdeti jogsértésre reagálva emeli az árait, a versenytársai is emelhetik áraikat. Ebben az esetben a jogsértés közvetett hatással lehetett a B 2 vezetékköteg-gyártó által meghatározott árra, és így elképzelhető, hogy nem megfelelő összehasonlítási alap Más körülmények között a viszonyítási alapul szolgáló piacot közvetetten érintheti az első ártöbblet. A 6. háttérmagyarázatban szereplő rézkartell stilizált példájában Bvezetékköteg-gyártó Ajogsértőtől vásárolja a rezet. Habár Bvezetékköteg-gyártó a viszonyítási alapul szolgáló piacon nem vásárol Ajogsértőtől, Bés Bvezetékköteg-gyártó versenytárs lehet ugyanazokon a földrajzi értékesítési piacokon. Ez azt jelenti, hogy ha Bvezetékköteg-gyártó a kezdeti jogsértésre reagálva emeli az árait, a versenytársai is emelhetik áraikat. Ebben az esetben a jogsértés közvetett hatással lehetett a Bvezetékköteg-gyártó által meghatározott árra, és így elképzelhető, hogy nem megfelelő összehasonlítási alap ( 97 )

(115) Az időbeli összehasonlítást illetően kihívást jelenthet kellő pontossággal meghatározni azt a időszakot, amikor egy bizonyos jogsértés hatást gyakorolt a piacra. A felek bemutathatnak olyan, a versenyhatóság által hozott határozatot, amelyben szerepel a jogsértés időszaka, vagyis amely meghatározza, mikor kezdődött és ért véget a jogsértés. Ez az időszak azonban nem feltétlenül felel meg annak az időszaknak, amikor a jogsértés ténylegesen hatással volt a piacra. Azt is fontos megjegyezni, hogy bármelyik dátum (a jogsértés időszaka vagy az az időszak, amikor a piac érintett volt) meghatározása nagy hatást gyakorolhat az elemzés eredményére. A jogsértés hatása valójában nem feltétlenül korlátozódik az ilyen határozatban szereplő időszakra ( 98 ) . Egyrészt elképzelhető, hogy a versenyhatóság által meghatározott kezdő dátum későbbi, mint a jogsértés tényleges kezdete, például mert nem álltak rendelkezésre megbízható bizonyítékok ( 99 ) . Másrészről a jogsértésről szóló határozatban szereplő záró dátum korábbi lehet, mint a jogsértés megszűnésének tényleges dátuma.

(116) Az is elképzelhető, hogy a jogsértés hatásai nem korlátozódnak a jogsértés időtartamára. Lehetséges, hogy a jogsértés azután is érinteni fogja a szóban forgó piacot, hogy az uniós versenyjog értelmében tiltott magatartás megszűnt. Különösen ez lehet a helyzet az oligopolisztikus piacokon, ha a jogsértés során gyűjtött információk lehetővé teszik, hogy egy bizonyos termék szállítói – a jogsértés lezárultát követően fenntartható módon – azzal a céllal járjanak el, hogy magasabb áron értékesítsenek, mint a versenyképes ár, vagyis az az ár, amelyet a jogsértés hiányában felszámoltak volna az uniós versenyjog által tiltott gyakorlatok nélkül ( 100 )

(117) Az a lehetőség is jelentősen befolyásolhatja az összehasonlítást, hogy a szállítói lánc különböző szintjein álló vevők késedelmesen háríthatják tovább az árnövekedést ( 101 ) . Erre példa lehet a 1. háttérmagyarázatban szereplő rézkartell. Tegyük fel, hogy C autógyártó évente ártárgyalásokat folytat B vezetékköteg-gyártóval. B vezetékköteg-gyártó évente csak egyszer módosítja az árakat a C autógyártóval folytatott tárgyalásokat követően. Ha a rézpiacon az árat rögzítő kartell közvetlenül azután jön létre, hogy befejeződtek a tárgyalások a vezetékköteg-gyártó és az autógyártó között, a vezetékköteg-gyártónak csak a következő éves tárgyaláson nyílhat lehetősége a saját árában továbbhárítani a réz árának növekedését.

(118) Így a szállítói láncban való késedelmes továbbhárítás nehézségekhez vezethet annak eldöntésekor, hogy mely időszak vonatkozásában kerüljön sor az árak összehasonlítására: a jogsértés alatt és előtt vagy a jogsértés alatt és után (vagy mindkét esetben). A bíróság az egyes ügyek természetét figyelembe véve módosíthatja az elemzést, például a felek árképzési politikájának elemzésével, és ennek alapján bizonyos időbeli lemaradással számolhat az árképzési minták elemzésekor a szállítói lánc különböző szintjein.

(119) Az összehasonlító megközelítés alkalmazásakor a regressziószámítás használatával nőhet a becsült továbbhárítási hatás pontossága. A bíróknak tisztában kell lenniük azzal, hogy az ilyen típusú regressziós modellek közvetlenül becsülik meg a továbbhárítási hatásokat, viszont nem számszerűsítik azt, hogy a továbbhárítást befolyásoló egyes elméleti tényezők milyen mértékben járultak hozzá a hatáshoz, ahogy a 3. szakaszban szerepel (például az inputköltségek jellege és a termék iránti kereslet jellege). A regressziószámítás alkalmazásának erőssége, hogy kevésbé valószínűek a közgazdaságtani elmélettel kapcsolatos téves feltételezések. A továbbhárítási hatás megbecsüléséhez általában nincs szükség a becsült továbbhárítási hatások tényezőnkénti mennyiségi lebontására, de meg kell jegyezni, hogy a 5.2.3. szakaszban szereplő módszerek mennyiségi lebontásban ismertethetik az egyes tényezőket.

5.2. Egyéb módszerek

5.2.1. A továbbhárítási arányon alapuló megközelítés

(120) A fenti szakasz a továbbhárítással kapcsolatos árhatás megbecsülésére vonatkozó összehasonlító megközelítés során használt módszereket és technikákat ismerteti. Általában az összehasonlító megközelítést ajánlott használni, ha lehetséges és arányos az alkalmazása. Ennek oka a módszernek az az egyértelmű előnye, hogy lehetővé teszi a továbbhárítás mértékének megbecsülését a közvetett vagy közvetlen vevő által a jogsértés időszakában meghatározott tényleges árak alapján. Ez azonban többek között egy vagy több, viszonyítási alapul szolgáló piac árai mellett az ilyen árakkal kapcsolatos adatok elérhetőségén alapul. Sok esetben elérhetők lehetnek ilyen információk. Ha azonban a bíróság előtt nem lehet bemutatni a tényleges árakra vonatkozó, a jogsértéssel érintett piachoz vagy a viszonyítási alapul szolgáló piachoz/piacokhoz kapcsolódó információkat, például ha a bíróság megítélése szerint az ilyen információk felfedése az adott esetben aránytalan a követelés értékét tekintve, elképzelhető, hogy a továbbhárítás megbecsülhető egyéb módszerek, például a továbbhárítási arányon alapuló megközelítés alapján.

(121) Ez a továbbhárítási arányon alapuló megközelítés annak elemzésével alkalmazható, hogyan befolyásolták az árakat a vállalkozás költségeinek korábbi változásai a jogsértés időszakát megelőzően vagy követően. Például az 1. háttérmagyarázatban szereplő példában a továbbhárítás mértéke megbecsülhető annak elemzésével, hogyan befolyásolták a réz költségének korábbi változásai a vezetékkötegek árát. Egyszerűen fogalmazva, ha a réz költsége 10 EUR-val nő, majd ezt követően 5 EUR-val nő a vezetékkötegek ára, akkor a továbbhárítás becsült mértéke 50 %. A továbbhárítás mértékének a jogsértés időszakában való megbecsüléséhez a bír