EURÓPAI BIZOTTSÁG Strasbourg, 2016.1.19. COM(2016) 6 final A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK A bűnügyi nyilvántartásból származó információk tagállamok közötti cseréjének megszervezéséről és azok tartalmáról szóló, 2009. február 26-i 2009/315/IB tanácsi kerethatározat végrehajtásáról



Bevezetés A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségben minden erőfeszítést meg kell tenni a bűnözéssel – különösen a határon átnyúló súlyos bűnözéssel és a terrorizmussal – szembeni hatékony európai reagálás biztosítására. Az európai biztonsági stratégia kiemeli annak szükségességét, hogy maximalizálják az információcserére és az operatív együttműködésre vonatkozó uniós intézkedéseket. Fontos, hogy az illetékes tagállami hatóságok gyorsan és hatékonyan kicseréljék bűnügyi nyilvántartásokból kivonatolt információkat, ha el akarjuk kerülni, hogy a nemzeti bíróságok kizárólag a nemzeti bűnügyi nyilvántartásokban nyilvántartott korábbi büntető ítéletek alapján, a más tagállamokban hozott büntető ítéletek ismerete nélkül hozzanak ítéleteket, így lehetővé téve a bűnözőknek, hogy a tagállamok között mozogva kibújjanak büntetőjogi felelősségük alól. A 2008/675/IB kerethatározat annak biztosítására kötelezi a tagállamokat, hogy vegyék figyelembe a korábbi büntető ítéleteket a büntetőeljárás során. A bűnügyi nyilvántartásból származó információk tagállamok közötti cseréjének megszervezéséről és azok tartalmáról szóló 2009/315/IB tanácsi kerethatározat (a továbbiakban: a kerethatározat) e hiányosságok orvoslására törekszik előírva, hogy az Unión belüli büntetőbíróságok által, uniós polgárokkal szemben hozott ítéletek álljanak rendelkezésre valamennyi tagállami bíróság és bűnüldöző hatóság számára a büntetőeljárás tárgyalást megelőző és tárgyalási szakaszában, valamint az ítélet végrehajtása céljából. Annak révén, hogy egy sor kötelezettséget állapít meg az ítélethozatal szerinti tagállam és az állampolgárság szerinti tagállam számára, a kerethatározat gondoskodik arról, hogy egy másik tagállam megkeresésére minden tagállam átfogó és teljes körű információkat tudjon szolgáltatni állampolgárai bűnügyi előéletéről. A kerethatározat arra az elvre épül, hogy minden tagállam megőrzi az állampolgáraival szembeni összes ítéletet, így azokat is, amelyek más tagállamokban hoztak. A büntetőeljárás céljából vagy a nemzeti jog szerinti egyéb célokból folytatott információcsere decentralizáltan, a tagállamok által kijelölt központi hatóságok között kerül megszervezésre. Így elősegíti a büntetőügyekben hozott ítéletek kölcsönös elismerése elvének megvalósítását, továbbá lehetővé teszi a nemzeti hatóságok számára olyan bűnügyi nyilvántartási információk beszerzését, amelyek relevánsak lehetnek bizonyos tevékenységek (pl. a gyermekgondozásban történő foglalkoztatás) szempontjából. A kerethatározat megteremtette az alapot a büntető ítéletekre vonatkozó információk gyorsabb és könnyebb továbbítását lehetővé tévő számítógépes rendszer számára. Az Európai Bűnügyi Nyilvántartási Információs Rendszert (ECRIS) a 2009/316/IB tanácsi határozat hozta létre, és 2012 áprilisa óta működik. Jelenleg 25 tagállam cserél információkat az ECRIS-en keresztül. 2015 végére a kicserélt információ éves mennyisége meghaladta az 1,8 millió üzenetet (beleértve az értesítéseket, a megkereséseket és a megkeresésekre adott válaszokat). Havonta átlagosan több mint 24 000 megkeresést küldtek, amelyek több mint 30 %-a eredményezett „pozitív találatot”. A végrehajtás értékelése A kerethatározat 13. cikkének megfelelően a Bizottság az alábbi 22 tagállamtól kapott értesítést a nemzeti átültető jogszabályokról: AT, BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SI, SK és UK. Ez a jelentés az említett tagállamok átültető rendelkezésein alapszik. Hat tagállam (DK, EL, IE, IT, MT és RO) még nem küldött értesítést a kerethatározat szerinti kötelezettségeket átültető intézkedésekről, azonban közülük öt (DK, EL, IE, IT és RO) kicseréli a bűnügyi nyilvántartási információkat az ECRIS rendszeren keresztül. A tagállamok különféle megközelítéseket alkalmaztak a kerethatározatnak a nemzeti jogszabályaikba történő átültetéséhez. AT, BG, CZ, DE, FR, HU, SE és SK módosított több nemzeti jogi aktust; EE, NL, PL és PT módosította a nemzeti bűnügyi nyilvántartásról szóló jogi aktust. Az említett módosításokon túl FI és BE külön végrehajtási aktusokat fogadott el vagy módosított. ES és LU csupán külön végrehajtási aktust fogadott el. HR, LT és LV a bűnügyi nyilvántartásokkal kapcsolatos kérdések általános szabályozására vonatkozó új jogszabályokat, és bizonyos konkrét másodlagos jogi aktusokat fogadott el. Két tagállam fogadott el tágabb hatályú új jogszabályt (SI: a büntetőügyekben folytatott nemzetközi együttműködésről szóló törvényt; UK: a büntetőjogról és az adatvédelemről szóló törvényt). CY a kerethatározat szövegét közvetlenül beépítette a nemzeti jogba. 1. Az „ítélet” fogalommeghatározása Az „ítéletnek” a kerethatározat 2. cikkének a) pontjában szereplő fogalma kizárólag a büntetőbíróság által egy természetes személy ellen bűncselekmény elkövetése miatt hozott jogerős határozatokra terjed ki, amennyiben e határozatokat az ítélethozatal szerinti tagállam bűnügyi nyilvántartásába felveszik. A „bűnügyi nyilvántartás” az ezen ítéleteket nyilvántartó nemzeti nyilvántartás; a tagállamok több nyilvántartással is rendelkezhetnek. A tagállamok a kerethatározat 12. cikke (5) bekezdésének megfelelően két- vagy többoldalú megállapodásokat köthetnek arról, hogy szélesebb körben cserélnek információkat. Egyes tagállamok (AT, CY, CZ, FI, PL, PT, SK és UK) elfogadták a kerethatározatba foglalt fogalommeghatározást; BG és HU esetében ez a jogszabály általános szövegkörnyezetéből következtethető ki. Úgy tűnik, hogy jelentős számú tagállamban (BE, DE, EE, HR, LU, NL, SE és SI) az „ítélet” nem korlátozódik csupán a büntetőbíróságok által hozott határozatokra. Például NL kicserélné az ügyészség által hozott határozatokat, és bizonyos esetekben a nyomozásokra vagy folyamatban lévő ügyekre vonatkozó igazságügyi adatokat is. Több tagállam (ES, FR, LT és LV) nem határozta meg kifejezetten, hogy a kerethatározat alkalmazásában mit tekint „ítéletnek”. 2. Központi hatóságok A bűnügyi nyilvántartások 17 tagállamban (BE, BG, CZ, DE, EE, EL, ES, FI, FR, HR, IT, LU, NL, PL, PT, SI és SK) az igazságügyi minisztérium, 11-ben (AT, CY, DK, HU, IE, LT, LV, MT, RO, SE és UK) pedig a belügyminisztérium felügyelete alá tartoznak. Az igazságügyi minisztériumon belül a tagállamok többsége a bűnügyi nyilvántartási hivatalt jelölte ki központi hatóságnak a kerethatározat alkalmazásában. LU és SK a főügyészi hivatalt jelölte ki. A belügyminisztériumon belül a tagállamok a rendőrség illetékes szervezeti egységét jelölték ki. A kerethatározat 3. cikke (1) bekezdésének megfelelően két tagállam több nemzeti szintű központi hatóságot jelölt ki: CY négyet, CZ pedig kettőt. 3. Az ítélethozatal szerinti tagállam kötelezettségei 3.1. Az elítélt személy állampolgárságára vonatkozó információ nyilvántartásba vétele A kerethatározat 4. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy minden tagállamnak biztosítania kell, hogy valamennyi ítéletet, azok nemzeti bűnügyi nyilvántartásba történő felvétele alkalmával, kiegészítik az elítélt személy állampolgárságára vagy állampolgárságaira vonatkozó információkkal is. Különben az ítélethozatal szerinti tagállam nem tudná továbbítani az információkat a személy állampolgársága szerinti tagállamnak, és nem működne az információk egy helyre való központosításának elve. Majdnem minden tagállam (AT, BE, BG, CY, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SI, SK és UK) az állampolgárságra vonatkozó közvetlen hivatkozást foglalt bele nemzeti bűnügyi nyilvántartásába azáltal, hogy az „állampolgárságot” felvette az elítélt azon személyazonosító adatainak listájára, amelyeket fel kell venni a bűnügyi nyilvántartásba és/vagy annak révén, hogy kifejezetten ilyen kötelezettséget megállapító rendelkezést vezetett be. CZ és SE esetében ez a kötelezettség a jogalkotási aktusok általános szövegkörnyezetéből következtethető ki. HU, LU és NL a korábbi állampolgárságokat is nyilvántartásba veszi. NL előírja, hogy abban az esetben is továbbítani kell az adatokat a tagállamok között, ha az elkövető megváltoztatta az állampolgárságát.

3.2. Az ítéletekre vonatkozó értesítések A kerethatározat arra kötelezi az ítélethozatal szerinti tagállamot, hogy a lehető legkorábban küldjön tájékoztatást az elkövető állama szerinti tagállamnak a területén hozott ítéletekről („értesítések”). Ha az adott személy több állampolgársággal rendelkezik, az értesítést valamennyi szóban forgó tagállamnak meg kell küldeni abban az esetben is, ha az elítélt személy az ítélethozatal szerinti tagállamnak is állampolgára. Csaknem az összes tagállam (AT, BE, BG, CY, CZ, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SI, SK és UK) teljes körűen átültette az értesítési kötelezettséget. Míg a legtöbb tagállam azt jelezte, hogy értesítést „azonnal”, „haladéktalanul”, a „lehető leghamarabb” vagy a „bűnügyi nyilvántartásba való felvételt követően” kell megküldeni, három ország konkrét továbbítási határidőt vezetett be. E határidő a „legkésőbb a következő munkanap”-tól és az információnak „a bűnügyi nyilvántartásba való bevitelétől számított 10 napon belül”-től (CZ) a beviteltől számított két hónapig (ES) terjed. Úgy látszik, hogy DE és PT nem határozták meg nemzeti jogukban, hogy mikor kell elküldeni ezeket az értesítéseket; a gyakorlatban azonban DE megfelel a kerethatározat 4. cikkének (2) bekezdésébe foglalt követelménynek. A kerethatározat 11. cikkének (1) bekezdése értelmében az ítélethozatal szerinti tagállamnak az elítélt személyre, az ítélet jellegére, az ítélet alapjául szolgáló bűncselekményre és az ítélet tartalmára vonatkozó „kötelező” információkat kell belefoglalnia az állampolgárság szerinti tagállamnak küldött értesítésébe. Emellett továbbítania kell „nem kötelező” információkat is, amennyiben felvette azokat a bűnügyi nyilvántartásba, továbbá „kiegészítő” információkat, ha azok a központi hatóság rendelkezésére állnak. Bár a tagállamok nagy többsége (AT, BE, BG, CY, DE, EE, ES, FR, HR, HU, LT, LU, NL, PL, PT, SI, SK és UK) valamennyi kötelező információt nyilvántartásba veszi és továbbítja, négy esetben (CZ, FI, LV és SE) a végrehajtási rendelkezések általánosabb jellegűek vagy bizonyos konkrét feltételeket tartalmaznak. Például FI csak akkor foglalja bele az értesítésbe a „születési időt, helyet és országot”, ha „nincs személyazonosító kód”, LV pedig csak ilyen kód hiányban tünteti fel a „születési időt”. Csupán néhány tagállam vezetett be olyan jogi rendelkezéseket, amelyek kifejezetten lehetővé teszik a „nem kötelező” és a „kiegészítő” információk nyilvántartásba vételét és továbbítását. Annak érdekében, hogy az ítéletekre vonatkozó információk mielőbb továbbíthatók legyenek a személy állampolgársága szerinti tagállamnak, azonnal rendelkezésre kell állniuk a bűnügyi nyilvántartásban. Ennek érdekében a kerethatározat szerinti jogi kötelezettségeiken túl egyes tagállamok (pl. CZ, DE, EE, LU és LV) azt a kiegészítő kötelezettséget rótták a bíróságokra, hogy azok jutassák el az ítéletekre vonatkozó információkat a bűnügyi nyilvántartásba. 3.3. Frissítések Az információk átfogó jellegének és naprakészségének megőrzése érdekében a kerethatározat 4. cikkének (3) bekezdése arra kötelezi az ítélethozatal szerinti tagállamot, hogy haladéktalanul értesítse az állampolgárság szerinti tagállamot a korábbi értesítésekben szereplő információk későbbi módosításairól vagy törléséről. Csaknem az összes tagállam (AT, BE, BG, CY, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, PL, PT, SE, SI, SK és UK) végrehajtotta ezt a rendelkezést, kifejezetten utalva a frissítések továbbítására. CZ esetében a kötelezettség a szövegkörnyezetből következtethető ki. NL a korábbi értesítésekben szereplő „pontatlan adatok” helyesbítésére és törlésére vonatkozó rendelkezést írt elő. 3.4. Kiegészítő információk szolgáltatása Az állampolgárság szerinti tagállam kérésére és egyedi esetekben az ítélethozatal szerinti tagállam köteles elküldeni az ítéletek és a későbbi intézkedések egy példányát, valamint minden egyéb ezzel kapcsolatos lényeges információt. A tagállamok további központi hatóságot jelölhetnek ki az ilyen információk továbbítására. A tagállamok többsége (AT, BE, BG, CY, CZ, FI, HR, LT, LU, LV, NL, SI, SK és UK) teljes egészében átültette a kerethatározat 4. cikkének (4) bekezdését. BG a jelek szerint nem kérésre, egyedi esetekben küldi el az ítéletek átiratát, hanem automatikusan minden értesítés esetében. Sok tagállamban az ítéletek egy példánya nem áll közvetlenül rendelkezésre a központi hatóságok számára vagy a bűnügyi nyilvántartásban. Egyes tagállamok (CZ, LT, LV és SK) ezért kifejezetten arra kötelezték bíróságaikat vagy az illetékes állami hatóságokat, hogy közöljék a központi hatósággal a kért információkat. AT további intézkedés céljából a bíróságainak továbbítja az ilyen kéréseket. CZ és CY további központi hatóságokat jelölt ki, amelyek a 4. cikk (4) bekezdése szerinti kérelmek ügyintézése céljából közvetlen hozzáféréssel rendelkeznek az ítéletek egy példányához. PT nem utal kifejezetten az ilyen kérelmek megválaszolására vonatkozó kötelezettségre, azonban központi hatósága a más tagállamokból származó kérelmek megválaszolása céljából igényelheti az ítéletek egy példányát a kibocsátó bíróságoktól. Jelentős számú tagállam (DE, EE, ES, FR, HU, PL és SE) nem fogadott el vonatkozó rendelkezéseket. FR és PL arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy a kölcsönös jogsegélyről szóló egyezmény csatornáin keresztül továbbítják az ilyen információkat, mivel központi hatóságaik nem rendelkeznek közvetlen hozzáféréssel az ítéletek példányaihoz. 4. Az állampolgárság szerinti tagállam kötelezettségei 4.1. Az információk megőrzése ismételt továbbítás céljából A kerethatározat 5. cikkének (1) bekezdése előírja a személy állampolgársága szerinti tagállamnak, hogy ismételt továbbítás céljából őrizze meg az összes hozzá továbbított információt, azonban az egyes tagállamokra bízza annak eldöntését, hogy hogyan őrzik meg az információkat. Mivel a más tagállamokban hozott ítéletekre vonatkozó információkat kizárólag ismételt továbbítás céljából őrzik meg, ezeket attól függetlenül kell megőrizni, hogy egyes bűncselekmények az állampolgárság szerinti tagállam joga szerint is büntetendők-e vagy sem. Csaknem az összes tagállam (AT, BE, BG, CZ, CY, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SK és UK) bevezetett a jogszabályaiba kifejezetten a megőrzési kötelezettségre vonatkozó rendelkezést. A legtöbb ország előírta, hogy a más tagállamoktól kapott összes információt meg kell őrizni a bűnügyi nyilvántartásban, vagyis függetlenül attól, hogy a bűncselekmény a nemzeti jog alapján is büntetendő-e. AT, LT és PT ezt kifejezetten meghatározta a rendelkezéseiben. Úgy látszik, hogy SI nem vezetett be a jogába a megőrzési kötelezettségekre vonatkozó rendelkezést. A kerethatározat 11. cikkének (2) bekezdése meghatározza, hogy az állampolgárság szerinti tagállamnak az ítélethozatal szerinti tagállamtól kapott mely adatkategóriákat kell megőriznie a külföldön elítélt személy vonatkozásában. Jóllehet a tagállamok nagy többsége (AT, BE, BG, CY, DE, EE, FI, FR, HR, HU, LT, LU, NL, PL, SK és UK) megőriz minden szükséges információt, három ország (CZ, LV és SE) olyan végrehajtási rendelkezéseket fogadott el, amelyek nem határozzák meg, hogy mely információkat kell megőrizni, hanem általánosabban fogalmaznak vagy különös feltételeket vezetnek be. ES és PT nem állapította meg a megőrzött információk felsorolását, hanem általános kötelezettséget létesített a más tagállamok által továbbított összes információ megőrzésére. Csaknem az összes tagállam nyilvántartásba veszi a meglévő bűnügyi nyilvántartási adatbázisaiban a más tagállamoktól kapott, állampolgárai külföldi ítéleteire vonatkozó információkat. Négy ország (BG, FI, HU és PT) döntött úgy, hogy különálló nyilvántartást hoz létre az ilyen ítéletek ismételt továbbítás céljából történő megőrzése érdekében. A tagállamok túlnyomó többségében egyetlen bűnügyi nyilvántartási hivatal létezik egy vagy több bűnügyi nyilvántartással. Egyes országok (pl. BG) decentralizált struktúrával rendelkeznek az adatok megőrzéséért felelős jogalanyok tekintetében. 4.2. Az információk frissítése A kerethatározat 5. cikkének (2) és (3) bekezdése értelmében, amennyiben az állampolgárság szerinti tagállam értesítést kap az ítélethozatal szerinti tagállam által korábban bejelentett információk módosításáról vagy törléséről, köteles ennek megfelelően módosítani vagy törölni az információkat.

Ez azonban nem vezethet olyan eredményre, hogy az adott személyeket kedvezőtlenebb bánásmódban részesítik, mintha a nemzeti bíróságuk hozott volna ítéletet velük szemben. Például, amennyiben az információk megőrzésére és törlésére vonatkozó nemzeti szabályok egyes ítéletek azonnali törlését írták volna elő, a személy állampolgársága szerinti tagállam a továbbiakban nem használhatja fel ezeket az információkat a nemzeti eljárásban; ugyanakkor minden esetben képesnek kell lennie arra, hogy kérelemre továbbítsa az említett információkat egy másik tagállamnak. A kerethatározat tehát kettős jogrendszert hoz létre attól függően, hogy az információkat belföldön, az állampolgárság szerinti tagállamban használják fel, vagy továbbítják azokat egy másik tagállamba. A tagállamok nagy többsége (AT, BE, BG, CY, CZ, DE, ES, FI, FR, HR, HU, LV, NL, PL, PT, SK és UK) végrehajtotta ezeket a rendelkezéseket, kifejezetten utalva a frissítések nyilvántartásba vételére. Egyes országok (pl. BE, HR, HU és UK) úgy rendelkeztek, hogy a továbbiakban kizárólag a frissített információk továbbíthatók újra. FR és PT részletesebben kidolgozta a kettős jogrendszert, és olyan rendelkezést hozott, miszerint az, hogy a nemzeti szabályoknak megfelelően törölnek egy külföldi ítéletet a nemzeti nyilvántartásaikból, nem akadályozza meg az adott ítélet más tagállamba történő továbbítását, kivéve ha az ítélethozatal helye szerinti tagállamban törölték az ítéletet. Jóllehet LT rendelkezéseiben nem szerepel kifejezetten a frissítési kötelezettség, az kikövetkeztethető a szövegkörnyezetből. SE a módosítások nyilvántartásba vételéről nem tesz említést, csupán a törlésekéről. EE esetében kizárólag a törlési kötelezettség következtethető ki a vonatkozó jogszabályra történő utalásból, módosítási kötelezettség viszont nem. Két tagállam írja elő az állampolgáraikkal szembeni külföldi ítéletek kötelező törlését az ítélet meghozatalától számított legfeljebb öt év (DE) vagy 20 év (SE) elteltével, ha időközben nem érkezett törlési információ az ítélethozatal szerinti tagállamtól. LU és SI a jelek szerint nem szabályozta a frissítéseket. A megőrzött információk frissítése mellett NL külön formanyomtatványt vezetett be a másik tagállam kérelmére válaszul korábban szolgáltatott információ frissítésére, ha az említett információ az annak nyújtásától számított egy éven belül megváltozott. 5. Az információ iránti megkeresésekre adott válaszok 5.1. Büntetőeljárás céljából történő megkeresések A kerethatározat előírja, hogy az állampolgárság szerinti tagállamnak meg kell válaszolnia a többi tagállamnak az állampolgáraira vonatkozó, büntetőeljárás céljából történő, információ iránti megkereséseit. A büntetőeljárás felöleli a tárgyalást megelőző és a tárgyalási szakaszt, valamint az ítélet végrehajtását. A válasz magába foglalja a nemzeti ítéletekre vonatkozó információkat, a más tagállamokban hozott és 2012. április 27-ét követően számára kötelezően továbbított, vagy az említett időpont előtt továbbított és a bűnügyi nyilvántartásba felvett információkat. E kötelezettségek kiterjednek továbbá a harmadik országokban hozott, és az állampolgárság szerinti tagállam bűnügyi nyilvántartásába felvett ítéletekre. Minden tagállam (AT, BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SI, SK, UK) teljes egészében átültette nemzeti jogába a kerethatározat 7. cikkének (1) bekezdését. A többség átvette a cikkben előírt információkategóriák pontos felsorolását. Mások azt a kötelezettséget írták elő, hogy a nyilvántartásukba foglalt (DE, EE, FI, HU, LV, NL és PL), vagy a bűnügyi célokból kiállított nemzeti kivonatban szereplő (FR és LU) releváns információkat kell válaszként elküldeni. EE az ítélet egy példányát is elküldené. 5.2. A büntetőeljárástól eltérő célból történő megkeresések A kerethatározat 7. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy amennyiben a büntetőeljárástól eltérő célból intéznek információ iránti megkeresést (ez az összes megkeresés mintegy 20 %-ára vonatkozik), a központi hatóságok a nemzeti jognak megfelelően válaszolhatnak. A válaszba belefoglalható információk potenciálisan megegyeznek a büntetőeljárás céljából történő megkeresések esetében küldendőkkel, a nemzeti jogtól függően, amely eltérően szabályozhatja az információk körét vagy az azok nyújtására vonatkozó szabályokat. A kerethatározat ezenfelül különös szabályokat állapít meg azon információk továbbítására nézve, amelyek tekintetében az ítélethozatal szerinti tagállam azt közölte, hogy nem továbbíthatók a büntetőeljárástól eltérő célokból. Ilyen esetekben az állampolgárság szerinti tagállamnak tájékoztatnia kell a megkereső tagállamot, hogy közvetlenül az ítélethozatal szerinti tagállammal vegye fel a kapcsolatot. Ez magas szintű védelmet biztosít az ítélethozatal szerinti tagállamból az állampolgárság szerinti tagállamba továbbított személyes adatok számára. Minden tagállam átültette nemzeti jogába a kerethatározat 7. cikkének (2) bekezdését, a részletes szabályok azonban jelentősen eltérnek egymástól. A többség (BE, BG, CZ, CY, DE, EE, ES, FR, HR, LT, NL, SE, SI és UK) a nemzeti szabályainak megfelelően válaszolna az eltérő célú megkeresésekre; pontosabban: BE a belga büntető eljárásjogi törvénykönyvnek megfelelően válaszolna; CZ és DE nem küldene el más tagállamokban hozott egyes ítéleteket, amelyeket nemzeti bíróságai nem tekintenének ítéleteknek; DE és ES ugyanazon célokból és mértékben küldene információkat, mint a megfelelő nemzeti hatóságaik számára; EE akkor válaszolna, ha a bűnügyi nyilvántartási törvénye alapján ez megengedett; FR a büntetőeljárástól eltérő célokból kiállított nemzeti kivonatba foglalt információkra utalt; HR bizonyos konkrét helyzetekben válaszolna; LT az elítélt személy hozzájárulása nélkül válaszolna, ha nemzeti jogszabálya a konkrét ügyben korlátozza az adott személy jogait és szabadságait az elítélése miatt; egyébként az érintett személy hozzájárulása szükséges; NL úgy rendelkezik, hogy a válaszadás az egyes ügyek gondos mérlegelését követően lehetséges; a továbbított információk köre ettől az értékeléstől függene; SE akkor adna információkat, ha SE szintén jogosult ilyen információkat kapni a megkereső tagállamtól; emellett egyes információkategóriák nem továbbíthatók a büntetőeljárástól eltérő célból; SI kizárólag a nemzeti büntető ítéletekre vonatkozó és a harmadik országokban hozott ítéleteket cserélné ki, de a más tagállamokban hozott, és számára továbbított ítéleteket nem; UK előírta, hogy csupán a nemzeti jogszabályainak meghatározása szerinti, végrehajtott ítéletek továbbíthatók.

Három tagállam emellett előírja az érintett személy hozzájárulását, ha választ kell adni: ES-ban mindig ez a helyzet, kivéve, amennyiben a törvény arra kötelez egy személyt, hogy nyújtsa be a bűnügyi nyilvántartás kivonatát; LT-ban azokban az esetekben írnak elő hozzájárulást, amikor a lett jogszabályok nem korlátozzák az adott személy jogait és szabadságait az ítéletből kifolyólag; LU-ban kizárólag a gyermekekkel való munkavégzés céljából történik információcsere, és minden esetben szükség van hozzájárulásra. AT, LV, PL és SK nem foglalt bele a nemzeti jogba olyan utalást, amely az egyéb célokból történő megkeresésekre való válaszadásra vonatkozik, és egyéb tájékoztatási korlátozást sem írt elő, ily módon lehetővé téve a büntetőeljárás céljából történőhöz hasonló információtovábbításokat. Négy tagállam nem cserél információt a büntetőeljárástól eltérő célból, kivéve ha ezt egy magánszemély kéri (FI, HU és PT) vagy gyermekekkel való munkavégzés céljából (így hajtva végre a gyermekek szexuális bántalmazása, szexuális kizsákmányolása és a gyermekpornográfia elleni küzdelemről szóló 2011/93/EU irányelvet) (LU). Az említett országok közül kettő (HU és LU) – SI-vel együtt, amely nem továbbítja a más tagállamokban hozott ítéleteket – nem foglalt korlátozásokat a rendelkezéseibe az információk ismételt továbbítása tekintetében, az ítélethozatal szerinti tagállam által meghatározott szabályoknak megfelelően. FI, HU, LU, SI, EE, FR és NL nem tette kötelezővé annak az ítélethozatal szerinti tagállamnak a megjelölését, amelytől a korlátozott információk beszerezhetők. Míg egyes tagállamok (pl. BG, EE és SE) úgy rendelkeztek, hogy – amennyiben értesítést küldenek a területükön hozott ítéletekről – kizárólag bűnüldözési célokra korlátozhatják ezen információk ismételt továbbítását, az ES-ból és PT-ból származó értesítéseket mindig ilyen módon korlátoznák. 5.3. A harmadik országoktól érkező megkeresések A kerethatározat 7. cikkének (3) bekezdése értelmében, a harmadik országoktól érkező megkeresések megválaszolásakor az állampolgárság szerinti tagállam a 7. cikk (1) és (2) bekezdésében foglalt feltételek mellett továbbíthatja a más tagállamoktól kapott, ítéletekre vonatkozó információkat. A tagállami jogrendszerekben a bűnügyi nyilvántartási információk harmadik országok részére történő továbbítását a kölcsönös jogi segítségnyújtásról szóló egyezmények, egyéb nemzetközi megállapodások vagy a bűnügyi nyilvántartási törvény különös rendelkezései szabályozzák. A tagállamok nagy többsége (BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, FI, HR, HU, LV, NL, PL, SE, SI, SK és UK) kifejezetten belefoglalta jogszabályaiba a 7. cikk (3) bekezdése szerinti feltételt. LT esetében ez a szövegkörnyezetből következtethető ki. PT előírja, hogy a harmadik országoktól érkező megkereséseket az alkalmazandó nemzetközi megállapodások feltételei szerint, viszonosság esetén kell megválaszolni. AT, FR és LU nem fogadott el rendelkezéseket ezen a területen. 5.4. Az állampolgárság szerinti tagállamtól eltérő tagállamhoz intézett megkeresés Előfordulhat, hogy az információ iránti megkeresést az állampolgárság szerinti tagállamtól eltérő tagállamhoz intézik. Például az ítélethozatal szerinti tagállamtól információt kérhetnek a kerethatározat hatálybalépése előtti ítéletekről, amelyeket esetleg nem továbbítottak az állampolgárság szerinti tagállamnak, vagy a megkeresés olyan harmadik országbeli állampolgárra vonatkozhat, aki nem rendelkezik uniós állampolgársággal. A kerethatározat 7. cikkének (4) bekezdése arra kötelezi a megkeresett tagállamot, hogy a bűnügyi nyilvántartásában szereplő, a területén hozott ítéletekkel és harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek ellen hozott ítéletekkel kapcsolatos információk megadásával válaszoljon. A válaszra a kölcsönös bűnügyi jogsegélyről szóló európai egyezmény 13. cikkében előírtakkal azonos feltételek vonatkoznak, vagyis az kötelező és minden információt tartalmaznia kell (a büntetőeljárás céljából történő megkeresések esetében), vagy a nemzeti jognak megfelelően kell megadni (az egyéb célú megkeresések esetében). A harmadik országbeli állampolgárok esetében komoly adminisztratív terhet jelent minden tagállam, többek között a kért információkkal nem rendelkező tagállamok (a többség) számára az az ECRIS-mechanizmus, amely révén általános megkereséseket küldenek minden tagállamnak annak érdekében, hogy meghatározzák az adott személy elítélésének helyét, azzal együtt, hogy a kerethatározat 7. cikkének (4) bekezdése kötelezővé teszi a válaszadást. Ezért a Bizottság javaslatot tesz a bűnügyi nyilvántartási információk cseréjéről szóló irányelvnek az Unió területén elítélt harmadik országbeli állampolgárok tekintetében történő módosítására. A tagállamok nagy többsége (AT, BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LV, NL, PL, PT, SE és UK) teljes egészében átültette a kerethatározat 7. cikkének (4) bekezdését. A legtöbb ország (AT, CZ, DE, EE, ES, FI, FR, LT, NL, PL és SE) nem tett különbséget a saját állampolgárai, más tagállamok állampolgárai és a harmadik országbeli állampolgárok tekintetében, büntetőeljárás céljából vagy egyéb célokból hozzá intézett megkeresések megválaszolása között; mindezekre ugyanazok az általános rendelkezések irányadók. Az ilyen rendelkezések mellett két tagállam konkrétabban előírja, hogy milyen információkat kell nyújtani a kölcsönös bűnügyi jogsegélyről szóló európai egyezmény (HU), vagy a nemzetközi szerződések (LV) alapján. FI, HU és PT kizárólag a büntetőeljárás céljából hozzájuk intézett megkeresésekre válaszolna. BE, BG, CY, HR és UK különálló rendelkezést fogadott el – nagyrészt átvéve a kerethatározat 7. cikke (4) bekezdésének tartalmát – kifejezetten a más tagállamok állampolgárai tekintetében hozzájuk intézett megkeresések megválaszolásra vonatkozóan. Két másik tagállam hasonlóképpen külön rendelkezést alkalmaz, azonban SI esetében ez csupán a harmadik országbeli állampolgárokkal és hontalan személyekkel (nem pedig más tagállamok állampolgáraival) kapcsolatos válaszadásra vonatkozik, SK-ban pedig csupán arról tesz említést, hogy az információkat a nemzetközi megállapodásban előírt mértékig kell megadni. LU a jelek szerint nem ültette át ezt a rendelkezést. 5.5. A válaszadás határideje A büntetőeljárás céljából és egyéb célból történő megkereséseket haladéktalanul, de legkésőbb tíz munkanapon belül, illetve egy személynek a bűnügyi nyilvántartásban a rá vonatkozó információ közlésére irányuló kérelme estén 20 munkanapon belül meg kell válaszolni. Amennyiben a megkeresett tagállamnak további tájékoztatásra van szüksége a megkeresés tárgyának azonosításához, haladéktalanul konzultál a megkereső tagállammal és az információk kézhezvételétől számított tíz munkanapon belül válaszol. Csaknem az összes tagállam (AT, BE, CY, CZ, BG, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, SI, SK és UK) átültette a határidőkre vonatkozó rendelkezéseket. HU és PL nem fogadott el részletes előírásokat a további információkérés tekintetében. CZ, NL és SK a magánszemélyektől érkező kérelmekre is alkalmazza a tíznapos határidőt. SE szabályozta a büntetőeljárás céljából történő megkeresések megválaszolását, az egyéb célból hozzá intézett megkeresésekét viszont nem. DE nem említette a kerethatározat 6. cikkének (1) bekezdése szerinti kérelmek megválaszolásának határidejét, csupán a magánszemélyektől érkezőkét. Úgy látszik, hogy PT nem állapított meg határidőket a jogszabályában. 6. Információ iránti megkeresés Amennyiben büntetőeljárás céljából vagy eltérő célból, információkra irányuló nemzeti szintű megkeresés érkezik, az adott tagállam központi hatósága a nemzeti jogának megfelelően megkeresheti egy másik tagállam központi hatóságát az információk kiadása céljából (a kerethatározat 6. cikkének (1) bekezdése. Csaknem az összes tagállam (AT, BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, FI, HR, HU, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SI, SK és UK) elfogadott olyan rendelkezést, amely lehetővé teszi, hogy a központi hatóság információ iránti megkeresést küldjön, amennyiben a belföldi hatóságoknak erre szükségük van. Egyes országok (BG, EE, FI, HR, HU, LV, PL, PT, SE és SI) pontosan megjelölték, hogy nemzeti szinten ki és milyen körülmények között kérhet információt a központi hatóságtól. CZ, FI és HU kizárólag büntetőeljárás céljából kérne információt. PL saját joga helyett a címzett tagállam joga szerint kér információt. FR és LT nem fogadott el kifejezett rendelkezéseket a 6. cikk (1) bekezdése szerinti megkeresésekről.