Számos tagállamban a legális migráció tetemes részét a családegyesítés teszi ki. 2008-ban a Bizottság kiadta az irányelv alkalmazásáról szóló első jelentését , amelyben kiemelte a tagállamok által azzal kapcsolatban hozott különböző szakpolitikai döntéseket, hogy hogyan kezeljék hatékonyan a migránsok családegyesítés címén történő nagyszámú beáramlását. Az elmúlt években számos tagállam vezetett be kimondottan menekültekre (valamint oltalmazottakra, akik nem tartoznak az irányelv hatálya alá) vonatkozó családegyesítési szabályokat, illetve vizsgálta felül e tekintetben meglévő szabályait. A közelmúltbeli migrációs kihívások és a nemzetközi védelmet kérelmező személyek nagy száma miatt a nemzetközi védelemre jogosult személyekre továbbra is kedvezőbb családegyesítési szabályok vonatkoznak, mint a harmadik országbeli állampolgárok egyéb kategóriáira, és a nemzetközi védelemre jogosult személyek összességében a menekültekhez hasonló szintű jogilag biztosított védelemben részesülnek .

Másodszor, a tagállamok előírhatják, hogy a gyermekek családegyesítésével kapcsolatos kérelmeket a gyermek 15. életévének betöltése előtt be kell nyújtani (4. cikk (6) bekezdés). Egyetlen tagállam sem hajtotta végre ezt a korlátozást. Mivel ez a rendelkezés felfüggesztési záradék, most már tilos a nemzeti jogszabályokban ilyen korlátozások szerepeltetése.

Ebben az ítéletben a Bíróság elemezte a minimumkorhatárra vonatkozó követelmény célját és arányosságát, és kimondta, hogy: „E tekintetben fontos megjegyezni, a tagállamok által a 2003/86 irányelv 4. cikkének (5) bekezdése alapján meghatározandó minimális életkor végső soron azon életkornak felel meg, amelynek betöltésekor az adott személyről az érintett tagállam szerint feltételezhető, hogy kellő érettséggel rendelkezik nemcsak a kényszerházasság elutasítása, hanem a házastársával egy másik országban annak érdekében történő önkéntes letelepedés eldöntése terén is, hogy a házastársával ott családi életet éljen, és oda beilleszkedjen. (….) Ezenkívül az ilyen intézkedés nem kérdőjelezi meg a kényszerházasságok megelőzésére irányuló célkitűzéseket, ennélfogva vélelmezhető, hogy nagyobb érettség esetén kevésbé könnyű az érintetteket a kényszerházasság megkötésének és a családegyesítés elfogadásának irányába befolyásolni, ha az előírás arra vonatkozik, hogy a 21. életévüket már a kérelem benyújtásának időpontjában be kell tölteniük, mintha abban az időpontban 21 évesnél fiatalabbak lennének.”

A legtöbb tagállam nem alkalmazta ezt a lehetőséget, bár néhány esetben az ilyen intézkedéseket vizsgálják, sőt javaslatokat is tesznek rájuk. Ahol a családegyesítési célú beutazás előtt is léteznek beilleszkedési intézkedések, a tagállamok rendszerint kötelezően előírják a családtagok számára, hogy igazolják az alapszintű nyelvismeretet; kivételek vonatkoznak a menekültek vagy (egyes esetekben) az oltalmazottak családtagjaira.

A Khachab–ügyben a Bíróság megerősítette, hogy a pénzügyi források korábbi jövedelemszintek alapján történő előrejelző értékelését előíró nemzeti rendelkezések összeegyeztethetők az uniós joggal. A Bíróság megállapította, hogy az irányelv 7. cikke (1) bekezdésének c) pontját úgy kell értelmezni, hogy az illetékes nemzeti hatóságok elutasíthatják a családegyesítési kérelmet egy olyan előremutató értékelés alapján, amely annak valószínűségét vizsgálja, hogy a családegyesítő a szóban forgó kérelem benyújtásának keltétől számított év folyamán továbbra is rendelkezni fog-e a szükséges állandó és rendszeres forrásokkal. A Bíróság hozzáfűzte, hogy az értékelésnek a családegyesítő adott dátumot megelőző hat hónapban szerzett jövedelmén kell alapulnia.

A Chakroun–ügyben a Bíróság korlátozta a tagállamok mozgásterét a forrásokra vonatkozó követelmény megállapítása tekintetében. Kimondta, hogy a tagállamok nem utasíthatják el olyan családegyesítő családegyesítési kérelmét, aki saját maga és családtagjai eltartásához elégséges állandó és rendszeres forrásokkal rendelkezik, azonban jövedelmének szintjére tekintettel a rendkívüli körülményekből adódóan szükséges, egyénileg megállapított megélhetési költségek fedezéséhez rendkívüli szociális segély igénybevételére jogosult, a helyi önkormányzatok által kivetett adók alól jövedelemfüggő mentesítésekre jogosult, vagy az alacsony jövedelműekre vonatkozó települési politika keretében jövedelemtámogató intézkedéseket vehet igénybe. A Bíróság ezen túl azt is kimondta, hogy az irányelvet úgy kell értelmezni, hogy e rendelkezéssel ellentétes az olyan nemzeti rendelkezés, amely a 7. cikk (1) bekezdésének c) pontjában szereplő jövedelmi feltétel alkalmazása során különbséget tesz aszerint, hogy a családi kapcsolatok a családegyesítő személynek a fogadó tagállam területére történő beutazása előtt vagy azt követően jöttek létre.

A 7. cikk lehetővé teszi a tagállamok számára két külön típusú követelmény előírását. Először is, az irányelv alapján a tagállamok megkövetelhetik annak bizonyítását, hogy a családegyesítő rendelkezik szálláshellyel, betegségbiztosítással, valamint állandó és rendszeres forrásokkal. Másodszor, az irányelv azt is lehetővé teszi, hogy a tagállamok megköveteljék azt, hogy a harmadik országok állampolgárai tegyenek eleget a beilleszkedési intézkedéseknek.

Ugyanezen ítéletben (az ítélet 56–58. pontjában) a Bíróság ugyanakkor a beilleszkedési feltételek megállapítása tekintetében fennálló tagállami mérlegelési jogkör korlátait is jelezte: „Az arányosság kritériuma ... megköveteli, hogy az ilyen kötelezettség alkalmazási feltételei ne haladják meg az említett cél eléréséhez szükséges mértéket. (...) Ugyanis a 2003/86 irányelv 7. cikke (2) bekezdésének első albekezdése szerinti beilleszkedéssel kapcsolatos intézkedések célja nem lehet az, hogy kiválasszák azon személyeket, akik gyakorolhatják családegyesítési jogukat, hanem az, hogy a tagállamokban megkönnyítsék az ő beilleszkedésüket. Ezenkívül az olyan sajátos egyedi körülményeket, mint a családegyesítő érintett családtagjainak életkorát, iskolázottsági szintjét, anyagi helyzetét vagy egészségi állapotát is figyelembe kell venni (...).”.

A tagállami beilleszkedési programok a nyelvismeret mellett az ország kultúrájáról és értékeiről, a társadalmi orientációról szóló tanfolyamokat, illetve szakmai iránymutatást is tartalmazhatnak. További beilleszkedési intézkedések a beilleszkedési központnak való beszámolás, beilleszkedési nyilatkozat vagy állampolgári képzést és nyelvi képzést előíró beilleszkedési szerződés aláírása formájában is megvalósulhatnak. Az említett beilleszkedési intézkedések be nem tartása olykor a tartózkodási engedély visszavonását/megújításának megtagadását vagy a hosszú távú engedélyek megadásának elutasítását vonhatja maga után .

Az irányelv előírja, hogy a családtag a kérelem benyújtásakor a tagállam területén kívül tartózkodjon, és csak megfelelő körülmények mellett enged meg eltérést. Valamennyi tagállam helyesen ültette át ezt a rendelkezést, és az összes tagállam (Románia és Bulgária kivételével) alkalmazta azt az eltérést, amely megengedi, hogy a családtagok benyújtsák kérelmüket a tagállam területén, ha már jogszerűen ott tartózkodnak, vagy ha rendkívüli körülmények indokolják ezt , pl. ha a származási országban a kérelem benyújtása akadályba ütközik.

Igazoló okmányok – 5. cikk (2) bekezdés első albekezdése

A megkövetelt okmányok listája tagállamonként eltérő: néhányuk részletes listával rendelkezik, míg mások csak általános követelményekre utalnak, és ezzel jelentős mozgásteret engednek a hatóságoknak. Az irányelv különös rendelkezéseket határoz meg a menekültek vonatkozásában: A tagállamoknak más bizonyítékokat kell figyelembe venniük, amikor egy menekült nem tud a családi kapcsolatot igazoló hivatalos okmányt szolgáltatni (11. cikk (2) bekezdés). A tagállamok általában rugalmas megközelítést alkalmaznak (megbízható) okmányok hiányában, különösen a nemzetközi védelemre jogosult személyek és családtagjaik vonatkozásában. Gyakori, hogy számos más bizonyítási módot is elfogadnak, feltéve, hogy ellenőrizni tudják a kérelmezők személyazonosságát és a családi kapcsolat meglétét . Ezek közé tartoznak a menekültügyi meghallgatásokról készült okiratok, a fellebbezési tárgyaláson elhangzott tanúvallomások, közjegyzőileg hitelesített vagy írásbeli nyilatkozatok, eseményekről készült fényképek, valamint az elismervények.

A tagállamok DNS-vizsgálatot is kérhetnek vagy javasolhatnak – általában végső esetben, olyankor, amikor a kétségek továbbra is fennállnak, és megbízhatóbb igazolásra van szükség. E rugalmas megközelítés ellenére, a 2017. évi EMH-tanulmány kimutatta, hogy a kérelem feldolgozásával kapcsolatos egyik leggyakoribb problémaként az okmányok hiányát említették. Ez egyes, a Bizottsághoz érkezett panaszokban is megjelent, amely az egyik esetben az érintett tagállammal folytatott információcseréhez is vezetett.

Meghallgatások és vizsgálatok – 5. cikk (2) bekezdés második albekezdése

A legtöbb tagállam él azzal a lehetőséggel, hogy meghallgatásokat végezzen és szükség esetén más vizsgálatokat folytasson le azzal a céllal, hogy bizonyítékot szerezzen a családi kapcsolat meglétéről. Csak néhány tagállam nem alkalmazza ezt a lehetőséget.

Ahhoz, hogy a közösségi jog alapján e meghallgatások és/vagy egyéb vizsgálatok megengedhetőek legyenek, azoknak arányosaknak kell lenniük – tehát nem tehetik a családegyesítési jogot hiábavalóvá –, továbbá tiszteletben kell tartaniuk az alapvető jogokat, különösen a magán- és családi élethez való jogot. Mindeddig a Bizottság nem azonosított semmilyen problémát e rendelkezés végrehajtásával kapcsolatban.

Csalás, névleges házasság, élettársi kapcsolat vagy örökbefogadás – 16. cikk (4) bekezdés

Ez a rendelkezés lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy különleges ellenőrzéseket és vizsgálatokat végezzenek, amennyiben indokoltan gyanítható, hogy csalás vagy névleges házasság, élettársi kapcsolat vagy örökbefogadás jött létre. Minden nemzeti rendszer tartalmaz a családegyesítés abban az esetben történő megakadályozására irányuló szabályokat, ha a kapcsolat meglétének kizárólag a tartózkodási engedély megszerzése a célja. A lehetőséget a legtöbb tagállam nemzeti joga tartalmazza. Mások részben alkalmazzák a rendelkezést, ezt azonban a Bizottság nem tartja aggályosnak.

Egy újabb keletű előzetes döntéshozatali kérelemben azzal a kéréssel fordultak az EUB-hoz, hogy mondja ki, hogy a 16. cikk (2) bekezdésének a) pontját úgy kell-e értelmezni, hogy a tartózkodási engedély visszavonása kizárt, ha a tartózkodási engedélyt hamis információk alapján szerezték meg, de a családtag nem tudott a csalásról.

Díjak

A kérelmezőknek majdnem minden tagállamban díjat kell fizetniük. A teljes összeg tagállamonként változik: a díjak általában 50 euró és 150 euró közé esnek. Az irányelv nem szabályozza az eljárásban fizetendő közigazgatási díjak kérdését. Azonban, ahogy ezt a 2008. évi bizottsági jelentés kimondja, a tagállamok nem határozhatják meg a díjakat oly módon, ami a családegyesítési jog gyakorlásakor veszélyeztetheti az irányelv érvényesülését.

Az „állampolgári beilleszkedési vizsgák” költségeivel kapcsolatban az EUB megállapította, hogy bár a tagállamok szabadon kötelezhetik harmadik országok állampolgárait az irányelv 7. cikkének (2) bekezdése alapján elfogadott beilleszkedési intézkedésekkel kapcsolatos különböző díjak megfizetésére, az arányosság elvével összhangban a díjak mértékének meghatározása nem irányulhat arra vagy nem járhat azzal a hatással, hogy a családegyesítés lehetetlenné vagy túlzottan nehézzé válik.

Ez lenne a helyzet, ha az állampolgári beilleszkedési vizsga díja annyira magas lenne, hogy jelentős hatással lenne az érintett harmadik országbeli állampolgárok pénzügyi helyzetére .

Írásos értesítés és az eljárás időtartama – 5. cikk (4) bekezdés

Az 5. cikk (4) bekezdésének első albekezdése értelmében az illetékes nemzeti hatóság köteles a lehető legkorábban, de mindenesetre legkésőbb a kérelem benyújtásának időpontjától számított kilenc hónapon belül írásban értesíteni a kérelmezőt a határozatról. A legtöbb tagállam eleget tesz ennek a rendelkezésnek, a kilenc hónapos követelménynél rövidebb határidőket alkalmaz. A második albekezdés értelmében a kérelem elbírálásának bonyolultsága miatti kivételes körülmények között a határidő meghosszabbítható. A Bizottság szerint e rendelkezés végrehajtása nem vet fel aggályokat.

A gyermek érdeke – 5. cikk (5) bekezdés

Az 5. cikk (5) bekezdése értelmében a kérelem elbírálása során a tagállamoknak megfelelő figyelmet kell fordítaniuk a kiskorú gyermekek érdekeire. Az EUB az O. és S., a Maahanmuuttovirasto és a Parlament/Tanács ügyben is hangsúlyozta ezt. A legtöbb tagállam eleget tett ennek a kötelezettségnek, de nem mindegyik ültette át kimondottan a családegyesítési kérelem felülvizsgálata céljából. A gyermek érdekének figyelembevételére vonatkozó kötelezettség ugyanakkor – úgy tűnik – a nemzeti jog egyik általános jogelve.

A megfelelő figyelembevétellel kapcsolatos horizontális rendelkezés – 17. cikk