2019-ben a Bizottság folytatta a megerősített minőségi jogalkotási programját, valamint a szubszidiaritás és az arányosság elvének saját politikai döntéshozatala minden szakaszában történő alkalmazását. Az „Ossza meg velünk véleményét” internetes portál hatékony egységes hozzáférési pontnak bizonyult a polgárok és az érdekelt felek számára ahhoz, hogy részt vehessenek a Bizottság szakpolitika-előkészítő munkájában. A Bizottság szintén folytatta a meglévő jogszabályok és szakpolitikai keretek értékelését, mielőtt javaslatokat nyújtott volna be azok felülvizsgálatára. Ezekben az értékelésekben azt vizsgálják, hogy a meglévő szakpolitikai intézkedések továbbra is a „célnak megfelelőek-e”, vagy a szubszidiaritás és az arányosság elvének fényében azokat vissza kell-e vonni vagy felül kell-e vizsgálni.

Bár a legtöbb kezdeményezés nem jogalkotási jellegű, a Bizottság 2019-ben is fenntartotta az „aktív szubszidiaritás” megközelítésének végrehajtására irányuló kötelezettségvállalását, mivel a nem jogalkotási javaslatokra vonatkozó számos vélemény magában foglalta az adott szakpolitikai területtel kapcsolatos szubszidiaritási és arányossági értékelést, valamint az esetleges problémák kezelésére irányuló konstruktív ajánlásokat. Erre példa a közbeszerzésről szóló végrehajtási jelentésre vonatkozó vélemény. A Régiók Bizottsága regionális központok hálózatának első konzultációja alapján a vélemény részletes áttekintést ad azokról a fő kihívásokról, amelyek a helyi és regionális hatóságokat érik a közbeszerzésről szóló 2014. évi irányelvek végrehajtásakor, valamint ismerteti a nem megfelelő alkalmazás leggyakoribb okait. A regionális és helyi szintekről származó empirikus adatokra támaszkodva a vélemény rámutat a lényeges problémákra is, megállapítva például, hogy „...a határokon átnyúló közbeszerzések nem teremtettek hozzáadott értéket a helyi és regionális önkormányzatok számára. Annak ellenére, hogy rendszeresen zajlottak uniós szintű – költséges és időigényes – közbeszerzési eljárások, határon átnyúló ajánlatok nem, vagy csak elhanyagolható mennyiségben kerültek elfogadásra”. A vélemény szakpolitikai ajánlásokat tartalmaz e problémák leküzdésére.

2019-ben az Európai Unió Bírósága (a Bíróság) ítéletet adott ki egy ügyben, amely az uniós jogalkotás szubszidiaritás elvének való megfeleléséről szólt. A C-264/18. sz. ügyben 2019. június 6-án hozott ítéletében a Bíróság megállapította, hogy az uniós jogalkotó nem sértette meg a szubszidiaritás elvét azzal, hogy kizárta a jogi szolgáltatásokat a közbeszerzésről szóló 2014/24/EU irányelvből, mivel ennek során a jogalkotó úgy vélte, hogy a nemzeti jogalkotók feladata volt meghatározni, hogy ezek a szolgáltatások a közbeszerzési szabályok hatálya alá tartozzanak-e.

A Bíróság ezenkívül egyértelműsítette az arányosság elvének alkalmazását két esetben, amelyek során a tagállamok megtámadták az Európai Parlament és a Tanács által elfogadott jogalkotási aktust.

Az ezen elvnek való megfelelés felülvizsgálatára vonatkozó szabvány tekintetében a Bíróság emlékeztetett arra, hogy az uniós jogalkotónak széles körű mérlegelési jogkört kell biztosítani azokon a területeken, amelyeken a fellépése politikai, gazdasági és szociális döntésekkel jár, és amelyeken összetett vizsgálatokat és értékeléseket kell végeznie. A Bíróság szerint ezért nem azt a kritériumot kell alkalmazni, amely szerint az ezen a területen elfogadott intézkedés az egyetlen vagy a lehető legjobb intézkedés-e, mivel az intézkedés jogszerűsége csak akkor érintett, ha az az elérni kívánt célkitűzés tekintetében bizonyíthatóan nem megfelelő.

Ennek megfelelően a Bíróság úgy vélte, hogy nem volt bizonyított, hogy az uniós jogalkotó nyilvánvaló hibát követett volna el az egyes légköri szennyező anyagok nemzeti kibocsátásainak csökkentéséről szóló (EU) 2016/2284 irányelv elfogadása során. E tekintetben a Bíróság egyértelművé tette, hogy az uniós jogalkotó nem köteles figyelembe venni az adott tagállam konkrét helyzetét, ha az érintett uniós intézkedés minden tagállamra kihat, és az intézkedés célkitűzéseit figyelembe véve a különböző érdekek közötti egyensúly megteremtését teszi szükségessé. Az egyensúly megteremtésére tett kísérlet ezért, ha nem egyetlen tagállam, hanem az összes uniós tagállam helyzetét vesszük figyelembe, nem tekinthető az arányosság elvével ellentétesnek.

A másik ítéletben a Bíróság az arányosság elvének fényében fenntartotta az (EU) 2017/853 irányelv egyes rendelkezéseinek érvényességét, amely irányelvvel az Európai Parlament és a Tanács módosította a fegyverek megszerzésének és tartásának ellenőrzéséről szóló 91/477/EGK tanácsi irányelvet. Ítéletében a Bíróság úgy vélte, hogy az uniós jogalkotó széles körű mérlegelési jogköre nem csupán a megtámadott intézkedés jellegére és hatályára vonatkozik, hanem bizonyos mértékben az alapvető tényállás megállapítására is. Azonban még ha széles körű mérlegelési jogköre is van, az uniós jogalkotónak a döntését objektív kritériumokra kell alapoznia, és meg kell vizsgálnia, hogy a választott intézkedés által kitűzött célok még azt is indokolttá teszik-e, ha egyes gazdasági szereplőket jelentős negatív gazdasági következmények érnek. A Bíróság úgy vélte, hogy az uniós intézményeknek, amelyek elfogadták a kérdéses intézkedést, képesnek kell lenniük arra, hogy a Bíróság előtt bizonyítsák, hogy az intézkedés elfogadása előtt mérlegeltek. Ez előfeltételezi azt, hogy figyelembe vették az összes tényezőt és körülményt, amely az intézkedéssel célzott helyzet szempontjából releváns. Ebből következik, hogy ezeknek az intézményeknek legalábbis világosan és egyértelműen be kellene tudniuk nyújtani és tudniuk kellene ismertetni azokat az alapvető adatokat, amelyeket figyelembe kellett venniük a vitatott intézkedések megalapozásához, és amelyektől mérlegelési jogkörük gyakorlása függött. Ebben az esetben a Bíróság elutasította azt a jogalapot, amely szerint az uniós jogalkotó nem rendelkezett elegendő információval a vitatott irányelv lehetséges hatásáról ahhoz, hogy értékelni tudja az arányosság elvének való megfelelést. A Bíróság úgy vélte, hogy a jogalkotási eljárás során az uniós intézmények figyelembe vették a rendelkezésre álló tudományos adatokat és az egyéb, elérhetővé vált megállapításokat. Ez magában foglalta a Bizottság által végzett REFIT-értékelésből származó adatokat és megállapításokat, számos tanulmányt, egy nyilvános konzultációt, a tagállamokkal és az érdekelt felekkel folytatott konzultációkat és a tagállamok által benyújtott hatásvizsgálatokat.

3. A szubszidiaritás-ellenőrzési mechanizmus nemzeti parlamentek általi alkalmazása

A szubszidiaritás-ellenőrzési mechanizmus bevezetése óta 2019 volt az első év, amely során a Bizottság nem kapott indokolt véleményt a nemzeti parlamentektől. Ez elsősorban azzal magyarázható, hogy a két Bizottság közötti átmeneti évben jelentősen visszaesett a Bizottság jogalkotási tevékenysége. 2019-ben a Bizottság a szubszidiaritás-ellenőrzés hatálya alá tartozó 28 jogalkotási javaslatot küldött a társjogalkotóknak és a nemzeti parlamenteknek, ez a szám 2018-ban 139 volt. A 28 javaslat alapján a nemzeti parlamentek 39 véleményt fogadtak el. Ez megerősíti az előző éves jelentésben említett tendenciát: az indokolt vélemények aránya csökkent a vélemények teljes számához képest (2016-ban 10,5 %; 2017-ben 9 %; 2018-ban 6,5 %; 2019-ben nulla), és a szubszidiaritás-ellenőrzés hatálya alá eső bizottsági javaslatokra vonatkozó vélemények számához képest (2016-ban 17,6 %; 2017-ben 16 %; 2018-ban 10,5 %; 2019-ben nulla).

Ez annak lehet az eredménye, hogy a Bizottság jobban megerősített minőségi jogalkotási programot alkalmaz, valamint annak, hogy a Bizottság elkötelezte magát amellett, hogy egyrészt integrálja a szubszidiaritás és az arányosság elvét saját politikai döntéshozatalának minden szakaszába, másrészt értékelje a meglévő szakpolitikai kereteket a jogszabály-felülvizsgálatok benyújtása előtt, harmadrészt pedig csak akkor kezdeményezzen európai szintű fellépést, ha egyértelmű annak hozzáadott értéke.

4. A nemzeti parlamentekkel folytatott politikai párbeszéd

Általános észrevételek az írásbeli véleményekkel kapcsolatban

2019-ben a nemzeti parlamentek 159 véleményt küldtek a Bizottságnak. Ez sokkal kevesebb, mint a korábbi években (2017-ben 576, 2018-ban pedig 569), és még az előző átmeneti évhez, 2015-höz (350) képest is visszaesés. Ez a politikai párbeszéd 2007-es elindítása óta a legalacsonyabb szám.

Ezen 159 vélemény közül csupán 39 (25 %) vonatkozott a szubszidiaritás-ellenőrzési mechanizmus hatálya alá tartozó bizottsági javaslatokra. A fennmaradó 120 vélemény (75 %) vagy nem jogalkotási kezdeményezésekre, például közleményekre vonatkozott, vagy saját kezdeményezésű vélemény volt. Ez a kivételesen magas arány tükrözi a Bizottság által benyújtott jogalkotási javaslatok mennyiségében bekövetkezett ideiglenes visszaesést, valamint rámutat arra is, hogy a nemzeti parlamentek mennyire érdekeltek abban, hogy ismertessék a Bizottsággal a véleményüket a döntéshozatali folyamat korai szakaszában

Részvétel és az érintett kérdések köre

Az előző évekhez hasonlóan a Bizottságnak megküldött vélemények száma jelentős eltéréseket mutatott a nemzeti parlamentek között. A 10 legaktívabb kamara 116 véleményt adott ki, azaz az összes vélemény 73 %-át, ami 2018-hoz képest kevesebb (83 %), azonban a korábbi évekhez képest hasonló (2017-ben 74 %, 2016-ban 73 % és 2015-ben 72 %). 17 kamara nem adott ki véleményt (2018-ban 10).

2019-ben a legtöbb véleményt benyújtó kamara a cseh Senát volt (21 vélemény). A többi 10 nemzeti parlament vagy kamara, amely a legtöbb véleményt küldte 2019-ben, az alábbiakat foglalta magában: a román Camera Deputaților (15 vélemény), a portugál Assembleia da República (14 vélemény), a cseh Poslanecká sněmovna (13 vélemény), a francia Sénat (12 vélemény), a német Bundesrat (11 vélemény), a spanyol Cortes Generales (8 vélemény), az Egyesült Királyság Felsőháza (8 vélemény), az olasz Senato della Repubblica (7 vélemény), a román Senat (7 vélemény) és a svéd Riksdag (7 vélemény). Ezek a kamarák voltak a legaktívabbak 2018-ban is (bár más sorrendben).