[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 2009.11.23.

COM(2009)639 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE

Az európai foglalkoztatásról szóló 2009. évi jelentés legfontosabb üzenetei

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE

Az európai foglalkoztatásról szóló 2009. évi jelentés legfontosabb üzenetei

1. Bevezetés

A nemzetközi pénzpiacok példa nélküli válsága, amely tavaly ősszel gyorsult fel, a második világháborút követő legsúlyosabb recesszióhoz vezetett , amely hatást gyakorolt a világgazdaság egészére, és amelynek következményei az Európai Unió munkaerőpiacain is egyre inkább érezhetővé válnak. A viszonylag magas gazdasági növekedés és munkahelyteremtés éveit követően után, melyek során az európai foglalkoztatási adatok történelmi csúcsot értek el (csak 2005–2008 között 9,7 millió új munkahely jött létre), a globális válság súlyosan érinti a vállalkozásokat, a munkahelyeket és a háztartásokat, és egyre inkább befolyásolja az uniós polgárok megélhetését és kilátásait. A foglalkoztatás növekedésében bekövetkezett váratlan negatív fordulat új kihívásokat jelent a politikaalkotásban . A munkanélküliség növekedésével előtérbe került a társadalmi hatások mérséklése és olyan kedvező feltételek megteremtése, amelyek a gazdaság fellendülésekor elősegítik a munkába való gyors visszatérést.

Az EU összehangolt válaszában több jelentős lépést tett a válság hatásainak kezelésére. Tavaly ősszel az Unió meghozta a szükséges intézkedéseket a pénzpiacok összeomlásának megakadályozására és a válságra adott átfogó válasz biztosítására. 2008 decemberében az Európai Tanács megerősítette Az európai gazdasági fellendülés tervét[1], amelynek célja a recesszió hatásainak enyhítése; majd 2009. tavaszi ülésszakán az alábbi fő prioritásokat határozta meg a foglalkoztatáspolitika területén:

- a foglalkoztatás szintjének fenntartása, munkahelyteremtés és a mobilitás elősegítése;

- a készségek fejlesztése és a munkaerő-piaci igények kielégítése;

- valamint a munkavállalási lehetőségek növelése.

A közös erőfeszítésekre, valamint a 2009. május 7-i rendkívüli foglalkoztatási csúcstalálkozóra építve a Bizottság júniusban közleményt bocsátott ki „Közös elkötelezettség a foglalkoztatás mellett” címmel, célul tűzve ki, hogy megerősítse a három fő prioritás tekintetében az együttműködést az Unió és a tagállamok, valamint a szociális partnerek között, a rendelkezésre álló összes közösségi eszköz (különösen az Európai Szociális Alap és az Európai Globalizációs Alkalmazkodási Alap) által támogatott konkrét lépésekre összpontosítva .

A nemzetközi válság által befolyásolt új gazdasági környezet nem csupán a munkaerő-piaci helyzet aktualizáltabb nyomon követésének és elemzésének szükségességére hívta fel a figyelmet – melyre a Bizottság új, havonta megjelenő, munkaerőpiac-figyelő jelentése[2] részben választ is ad –, hanem arra is, hogy további kutatások szükségesek arra vonatkozóan, hogy mely módszerekkel enyhíthető a válságnak a munkaerőpiacokra gyakorolt negatív hatása, illetve a munkaerőpiacokat hogyan lehet megfelelően felkészíteni a majdani fellendülésre , illetve jövőbeni válságokra.

Ebben az összefüggésben az európai foglalkoztatásról szóló jelentés immár 21., ez évi kiadása két olyan témára koncentrál, melyek alapvetően fontosak a jövőbeni európai foglalkoztatási stratégia iránymeghatározásairól szóló vita szempontjából (bár korántsem merítik ki azt): az európai munkaerőpiacok dinamikájára és az éghajlatváltozás munkaerő-piaci következményeire .

A munkaerő-piaci folyamatok elemzése válság idején rendkívül fontos, mivel lehetővé teszi az időben adott politikai válaszlépéseket, különösen a munkába való visszatérés elősegítésére, valamint a tartós munkanélküliség – amely a humán erőforrás értéke romlásának kockázatát jelenti, és állandósult jóléti veszteséghez vezethet – megakadályozására irányuló intézkedéseket. A legrosszabb lehetőségek bekövetkezésének megelőzése e tekintetben tehát nem csupán a jelenlegi válság sikeres kezelésének előfeltétele, hanem a szilárd szerkezetű és nemzetközileg versenyképes, jövőbeni európai gazdaság felépítésének is alapja.

Ugyanakkor a versenyképes, alacsony szén-dioxid-kibocsátású, tudásalapú gazdaság irányába történő eltolódás azonnali cselekvést kívánó, sürgető prioritássá vált. Az új, környezetbarát munkahelyek[3] kialakítására és a meglévő európai álláshelyek környezetbaráttá tételére komoly lehetőség nyílik minden munkahelytípus esetében . Ennek ellenére e lehetőségek eredményes kiaknázása érdekében megfelelő politikákat kell kialakítani, melyek az éghajlatváltozás hatásaihoz való alkalmazkodás, illetve hatásainak mérséklése mögötti legfontosabb tendenciák megértésén alapulnak.

2. legfontosabb tendenciák, megállapítások és politikai vonzatok

A válság súlyos csapást mér az uniós munkaerőpiacokra, elsöpörve a foglalkoztatás növekedésében 2000 óta elért eredményeket

A jelenlegi recesszió várhatóan jelentős hatást gyakorol az uniós munkaerőpiacokra, és jelentékenyen növeli a munkanélküliséget, habár egyes tagállamokban mindeddig sikerült visszafogni a munkahelyek megszűnésének ütemét olyan intézkedéseknek köszönhetően, mint a rövidebb munkaórák vagy az átmeneti, részleges munkanélküliség[4].

Még ha egyes munkaerőpiacok ellenállóképesebbnek is mutatkoznak, várható, hogy Európában 2009-2010 folyamán több mint hétmillió munkahely szűnik meg, és 2010-re a munkanélküliség aránya elérheti a 10%-ot .[5] Mivel a foglalkoztatás bizonyos késéssel reagál a gazdasági körülmények változására, a munkaerő-piacon még akkor is hanyatló tendenciák mutatkoznak majd, amikor a gazdaság már visszaáll a fellendülés útjára.

Mindez jelentősen visszaveti a lisszaboni célkitűzések 2010-re tervezett elérését. A lisszaboni stratégia kezdetétől fogva jelentős haladás történt a foglalkoztatáspolitika területén – a teljes foglalkoztatási arány közel négy százalékponttal nőtt, 2008-ban elérve a 65,9%-ot, míg a nőkre és az idősebbekre vonatkozó foglalkoztatási adatok szintén számottevően nőttek, 2008-ban 59,1%-ot, illetve 45,6%-ot érve el[6]. Sajnos várható, hogy a jelenlegi gazdasági recesszió alapvetően megfordítja az említett növekedést[7], ami azzal jár, hogy a foglalkoztatási ráták egyre távolabb kerülnek a 2008 és 2010 közötti időszakra kitűzött célértékektől.

A jelenlegi válság jellemző vonása, hogy bizonyos munkavállalói csoportokat súlyosabban, míg másokat kevésbé érint. A határozott idejű vagy ideiglenes munkaszerződéssel foglalkoztatottakat sújtotta leginkább a munkaerőpiac beszűkülése, míg a fiatalok munkanélkülisége az elmúlt hónapokban új történelmi csúcsot ért el. E tendenciák rávilágítanak a megerősített fellépés szükségességére a fiatalok munkanélküliségének és a munkaerőpiac szegmentáltságának csökkentése érdekében.

Az EU munkaerőpiacai magas fokú dinamizmusról tesznek tanúbizonyságot, ami szerkezeti javulás felé mutat…

Az elmúlt években az EU munkaerőpiacai figyelemre méltó dinamizmusról tettek tanúbizonyságot. 2002 és 2007 között az átlagos éves munkaerő-vándorlás[8] elérte a 22 %-ot, ami azt jelzi, hogy évente az európai munkavállalók mintegy egy ötöde – egy negyede vált munkahelyet .

A munkaerőpiac dinamizmusa nemcsak a rendszerint „rugalmasnak” tekintett országokra – mint az Egyesült Királyság vagy Dánia – vonatkozik, hanem valamennyi tagállamra, habár a teljes foglalkoztatáshoz viszonyított éves munkaerő-vándorlás aránya a görögországi 14%-tól és a svédországi 16%-tól az egyesült királyságbeli, finnországi, spanyolországi és dániai 25-30%-ig terjed.

A munkaerő-vándorlás mértéke a munkavállalói csoportok szerint jelentős különbséget mutat. Kevés kivételtől (Észtország, Lengyelország és Svédország) eltekintve a váltás nők esetében rendszerint gyakoribb, mint férfiaknál (az összesített uniós szintű adatok öt százalékpontnyi különbséget mutatnak). A munkaerő-vándorlási ráták a fiatal munkavállalók (15-24 év közöttiek) esetében foglalkoztatási szintjükhöz viszonyítva 70%-os értéket mutatnak, vagyis sokkal magasabbak, mint az aktív keresőképes korú és idősebb munkavállalók esetében. Ugyanakkor a munkaerő-vándorlási ráták magasabb végzettség esetén általában alacsonyabbak, habár tagállamonként eltérő mértékben.

Az EU foglalkoztatási rátájában az ágazati különbségek jóval nagyobb arányban felelősek az eltérésekért, mint a tagállamok közötti vagy a gazdasági ciklus hatásai szerinti különbségek, ami hangsúlyozza az ágazatspecifikus technológiai, szervezeti és keresleti tényezők fontosságát a munkaerő-piac dinamizmusában.

Nehéz végleges következtetést levonni a munkaerő-vándorlás elvárt vagy „optimális” szintjeiről . Habár a kevésbé rugalmas munkaerő-piaci intézmények általában akadályozzák a munkaerő áramlását a hanyatló gazdasági tevékenységekből a fejlődő tevékenységek felé, a munkaerő-vándorlás magas szintje összefüggésbe hozható jóléti költségekkel is, mint például a magas súrlódásos munkanélküliség, az állásközvetítéshez kapcsolódó költségek, meghatározott humántőke-veszteség, valamint a munkanélküli ellátáshoz kapcsolódó esetlegesen magasabb kiadások.

A munkaerő-vándorlásra vonatkozó tények alapján a munkanélküliek összetétele nem változatlan, hanem állandó, nagymértékű ki- és beáramlás alakítja. A 2002-2007 közötti időszak során a munkanélküliek közel egy harmada és az inaktívak mintegy 10%-a talált munkát egy éven belül . A munkanélküliségből a munka világába való visszatérés aránya az Egyesült Királyságban, Spanyolországban, Portugáliában és Hollandiában 40% körüli, azonban Németországban, Görögországban, Lengyelországban és Belgiumban 25% vagy az alatti; míg az inaktivitásból a munkába visszatérők aránya Svédországban, az Egyesült Királyságban és Dániában 15%, addig Görögországban és Olaszországban 3%, illetve 4,5%.

A munkanélküliségből a munkába, illetve az inaktivitásból a munkába való visszaállás rátáinak (melyeket pozitív munkaerő-piaci átmeneteknek tekintenek) trendkomponenseiben az 1990-es évek második felétől az EU-ban bekövetkezett folyamatos emelkedés azt jelzi, hogy ez alatt az időszak alatt munkaerőpiacaink szerkezetében alapvető kedvező változások mentek végbe [9].

A munkavállalókkal kapcsolatos jellemző adatok esetében az idősebb (55-64 év közötti) munkavállalók munkanélküliségből a munkába való visszatérésre vonatkozó rátái kevesebb mint egy harmadát teszik ki az aktív keresőképes korú (24-54 éves) munkavállalók ugyanerre vonatkozó rátáinak. A magasabban képzett munkanélküliek vagy inaktívak is lényegesen nagyobb eséllyel rendelkeznek, hogy visszatérjenek a munka világába (az alacsonyan képzett, illetve középszintű képzettséggel rendelkező munkavállalókhoz viszonyítva).

…ugyanakkor a tartós munkanélküliség továbbra is problémát jelent

Habár az EU-ban az 1990-es évek közepe óta a tartós munkanélküliség rátája csökkent, a tartós munkanélküliség előfordulása és időtartama továbbra is megoldandó problémát jelent. Európában a 2005-2007 közötti időszakban az összes eset csaknem 45%-ában a munkanélküliség átlagos időtartama meghaladta az egy évet , míg az Egyesült Államokban ez az arány csak 10% körüli volt; ez pedig aggodalomra ad okot az európai rendszer méltányosságát és hatékonyságát illetően.

A munkanélküliség időtartamának átlagos hosszát tekintve alig kimutatható a különbség a nemek között: a nők esetében 12 hónap, férfiaknál pedig 11,7 hónap. Az életkor előrehaladtával azonban a munkanélküliség időtartama általában nő, a végzettségi szint növekedésével pedig csökken (az alacsonyan képzettek esetében 12,3 hónap, míg szakképzett munkaerő esetében 8,1 hónap).

A recesszió felhívta a figyelmet a munkanélküliség megfelelő mérésével kapcsolatos kérdésekre is (vagyis szakpolitikai célú mutatóként nem elég csupán a munkanélküliségi rátára hagyatkozni).

Habár további kutatás szükséges a téren, az előzetes eredmények azt mutatják, hogy a nem befejezett (vagyis a megfigyelés időpontjában még tartó) időszakokon alapuló, a munkanélküliség időtartamára vonatkozó szokásos statisztikák általában nem veszik figyelembe a munka nélkül töltött rövid időszakokat két megfigyelési szakasz között, és ez a befejezett időszakok átlagos tartamának túlbecsléséhez vezet. Az EU-ban a 2005–2008 közötti időszakban a munkanélküliség lezárult időszakainak átlagos hossza körülbelül a fele volt annak, mint amit a még le nem zárult időszakok (vagyis a hivatalos statisztikák) alapján kiszámítottak.

Habár a lezárult időszakokon alapuló mérés megfelelőbb lenne a munkanélküliség jóléti vetületeinek értékeléséhez, a munkanélküliség időtartamára vonatkozó szokásos statisztika számos gyakorlati előnnyel bír az időszerűség, átláthatóság, az adatok rendelkezésre állása és az egyszerű számítás miatt, ezek pedig a lehetséges torzítások ellenére megfelelően indokolják további alkalmazását.

Emellett a munkanélküliség időtartamával összefüggő szempontok értékelésekor, mint például a munka nélkül töltött időszakok ismétlődésének vetületei, longitudinális adatokra van szükség[10]. A munkanélküliség időtartamának mérésére szolgáló longitudinális adatok használatához három speciális szempont kapcsolódik. Először is alkalmazásuk lehetővé teszi a munka nélkül töltött rövidebb időszakok átfogóbb lefedését. Másodsorban elősegítik a tartós munkanélküliség alternatív mutatóinak kiszámítását, amelyek hitelesebben tükrözik a munkanélküliség időtartamának rövid megszakításait, mint például azon munkanélküliek arányát, akik több év alatt 12 vagy több hónapot töltenek munka nélkül. Harmadszor pedig az adatok felhasználhatók az ismétlődő munkanélküliség időtartamának figyelemmel követésére, lehetővé téve, hogy az ilyen időszakok száma szerint számítsák ki a munkanélküliség időtartamát.

A fenti szempontok egyértelműen jelzik, hogy a munkanélküliség időtartama tekintetében többféle mutató kiszámítása szükséges, melyek viszonylagos előnyeit mérlegelni kell. Ez különösen fontos súlyos recesszió idején, mely során a munka nélkül töltött időszakok hossza rendszerint jelentősen megnő, ami számottevő kedvezőtlen és tartós hatást gyakorolhat az érintettek foglalkoztathatóságára.

A pozitív munkaerő-piaci átmenetek elősegítése – kulcs a munkanélküliség időtartamának csökkentéséhez és a foglalkoztathatóság megtartásához

A munkanélküliségből való kitörés valószínűsége annak hosszával arányosan csökken (fordítottan arányos)[11] részben azért, mert a foglalkoztathatóság rendszerint annál inkább romlik, minél több időt tölt valaki munka nélkül. Így a gazdasági visszaesést követő munkanélküliség időtartamának növekedése hatására a ciklikus problémából szerkezeti probléma válhat . Ebben az összefüggésben a megfelelő szakpolitikai válaszok közé tartozik többek között az is, hogy az aktív munkaerő-piaci politikákra fordított kiadásokkal irányítottabban (beleértve profilalkotó eljárások alkalmazását[12]) kell megcélozni azokat, akiket leginkább fenyeget a tartós munkanélküliség vagy az inaktívvá válás kockázata. Ez a befektetés vonatkozó oktatási és képzési programokon keresztül segítheti a leginkább veszélyeztetetteket, hogy elsajátítsák azokat a kulcskompetenciákat és készségeket, amelyek a munkaerő-piaci boldoguláshoz szükségesek.

A jelentésben bemutatott, a különböző típusú szakpolitikáknak a tartós munkanélküliség előfordulására gyakorolt hatásával foglalkozó, több országot magában foglaló ökonometriai elemzés azt jelzi, hogy a munkavállalókat védő szigorú jogszabályok inkább elősegítik a tartós munkanélküliség bekövetkeztét, míg a munkaerő-piaci politikákra fordított kiadások általában csökkentik annak előfordulását[13] .

A rugalmas biztonság elvei értelmében a figyelem középpontjában a munkahelyek megtartása helyett annak kell állnia, hogy a munkavállalók védelmet és támogatást kapjanak a kedvező munkaerő-piaci átmenetekhez . Az ökonometriai eredmények alátámasztják e megközelítést, különösen a tartós munkanélküliség csökkentésének kilátásba helyezésével.

Az alacsony szén-dioxid-kibocsátásra irányuló politikák jelentős mértékben ösztönözni fogják az EU foglalkoztatási szerkezetének megváltoztatását

Az EU arra irányuló politikai erőfeszítései[14], hogy a jövőben versenyképes, alacsony szén-dioxid-kibocsátású, tudásalapú gazdaság jöjjön létre, munkaerő-piaci szempontból a változások motorjává fognak válni. Ez a gazdaság szerkezetére is hatással lesz, mivel befolyásolja majd, hogy mely termékeket és szolgáltatásokat miként állítanak elő, importálnak és exportálnak, továbbá mivel mindez érinteni fogja az áruk és szolgáltatások keresletét is azáltal, hogy hatást gyakorol a fogyasztók, munkavállalók és munkaadók, valamint a hatóságok magatartására.

A mögöttes szerkezeti változások maguk után vonják a munkaerő újraelosztását, és különböző hatást fejtenek ki a gazdasági ágazatokban, a szakképzettségek típusainál és a különféle régiókban. Ugyanakkor összességében a foglalkoztatási szintre gyakorolt hatás korlátozott és kismértékben akár kedvező lehet (legalábbis hosszú távon, a megfelelő politikák végrehajtásával).

Ez leginkább a foglalkoztatás ágazati összetételében nyilvánul majd meg. Új, környezetbarát munkahelyek jönnek létre, a meglévők is környezetbaráttá válnak, míg egyes munkahelyek megszűnnek. Emellett a változások közvetett dominóhatása az egész gazdaságra kihat, és a foglalkoztatást az árak, bérek és a jövedelemre gyakorolt hatás tekintetében is érinteni fogja.

A foglalkoztatásra gyakorolt hatások közül nem mind lesz tartós : az új termékek és gyártási folyamatok munkaigényessége csökkenni fog a technológiák fejlődésével, és a foglalkoztatás növekedésének jelentős része eltűnik majd az új infrastruktúrák létrehozásának befejeződését és üzembe helyezését követően. Ugyanakkor a versenypiacoknak biztosítaniuk kell, hogy a vállalatok folytassák az innovációt, az új technológiákba és gyártási folyamatokba való beruházást, tehát megtartják az új infrastruktúrák létrehozásához és üzembe helyezéséhez kapcsolódó munkahelyeket, illetve újakat hoznak létre.

Az alacsony szén-dioxid-kibocsátású, tudásalapú gazdaság előnyben részesítheti – legalábbis kezdetben – a magasan képzett munkaerőt . A kezdeti szakaszban a magasan képzett munkaerő részesül jobban az előnyökből, mivel az új tevékenységekre való átállás olyan fejlett technológiák alkalmazását fogja szükségessé tenni, melyekhez csak a magasan képzett munkaerő rendelkezik a szükséges készségekkel; a környezetbarát technológiák bevezetése növelni fogja az alkalmazásukhoz szükséges készségek és képzettség iránti keresletet, míg más készségek elavulttá válnak. Az új technológiák piaci bevezetésével azonban megfelelő képzést követően az alacsonyabban képzett munkavállalók is be tudják tölteni e munkahelyeket.

Az átállás foglalkoztatási hatásai regionális vetületet is magukban foglalnak majd, amely tükrözi a különböző kiindulási pontokat az időjárási feltételek, a helyi gazdaság jellegzetességei, valamint a helyi munkaerőpiac egyes jellemzői tekintetében.

Az éghajlatváltozásra adott munkaerő-piaci válasz: az átállások elősegítése; központban a készségek és végzettségek, valamint a szociális párbeszéd

A gazdaság szerkezetében bekövetkező várható változások fényében különösen fontos a munkaerő-piaci politikák támogatása, melyek elősegítik az átállást, ösztönözve és támogatva a munkavállalókat, hogy mutassanak nyitottságot az innovatív kísérletekre a kevésbé szennyező tevékenységekre való áttérés során. A készséghiányok kialakulásának megelőzése érdekében megfelelő képzési és oktatási programokra van szükség (munkahelyeken belül és azokon kívül). Az „új munkahelyekhez szükséges új készségek” elnevezésű kezdeményezés mozgósította a közösségi eszközöket a munkaerő-piaci készségszükségletek előrejelzése és összehangolása érdekében. Ennek keretében az Európai Szociális Alap (2007 – 2013) költségvetésében 13,5 milliárd EUR-t irányzott elő az alkalmazkodást elősegítő intézkedésekre. E politikákat megfelelő intézkedéseknek kell kísérniük annak érdekében, hogy a szerkezetváltás előrejelzését és kezelését társadalmi felelősség vállalásával, a fő érdekelt felek bevonásával végezzék. E tekintetben alapvető fontosságú, hogy a hatályos uniós irányelvekkel összhangban biztosítva legyen a munkavállalók joga a tájékoztatáshoz és konzultációhoz[15]. Megfelelő eszközöket kell biztosítani az olyan szociális kiadások számára, amelyek az átállás folyamatát aktívan támogató és elősegítő intézkedésekre koncentrálnak.

Olyan munkaerő-piaci politikák támogatása érdekében, melyek elősegítik a fenntartható gazdaságban több és jobb munkahely létrehozását minden munkavállaló számára, további kutatás szükséges az alacsony szén-dioxid-kibocsátású, tudásalapú gazdaságba való átmenet foglalkoztatási hatásainak értékelésére szolgáló uniós kapacitás megerősítéséhez , és fokozni kell a szociális párbeszédet annak biztosítása érdekében, hogy az éghajlatváltozással összefüggő szerkezeti változás mind gazdasági, mind szociális szempontból hatékony és elfogadható legyen.

A jelenlegi gazdasági visszaesés nem befolyásolhatja az átmenet sebességét és irányát, mivel az éghajlatváltozás és más környezeti kihívások kezelése hatalmas lehetőséget jelent új munkahelyek teremtéséhez .

3. Következtetések

A válság súlyos hatást gyakorolt az EU gazdasági növekedésére. Habár a munkaerő-piacra kifejtett hatás kezdetben korlátozott volt – amely részben annak tulajdonítható, hogy a gazdasági változások hatásai általában legalább hat hónapos késéssel érik el a foglalkoztatás területét, de annak is, hogy a munkaerő-kereslet rugalmas munkavállalási szabályozások (pl. rövidebb munkaórák), nem pedig elbocsátások révén alkalmazkodott a körülményekhez –, az utóbbi negyedévek során a kedvezőtlen hatás nyilvánvalóbbá vált, és ez a tendencia az elkövetkező hónapokban valószínűleg folytatódni fog. A gazdasági fellendülés elősegítésére és a foglalkoztatásban bekövetkezett visszaesés mérséklésére irányuló szakpolitikák különösen középtávon váltak fontossá, mivel a munkaerőpiac talpra állása nem követi majd azonnal a gazdasági fellendülést.

Európának nem csupán kezelnie kell a recessziót, hanem ki is kell használnia a benne rejlő lehetőséget annak érdekében, hogy termelékenyebb, innovatívabb, képzettebb munkaerővel rendelkező és környezetbarátabb gazdaságot hozzon létre, amely nyitott és befogadó munkaerőpiacokkal rendelkezik, és amely több és jobb álláslehetőséget kínál nőknek és férfiaknak egyaránt. Ez nem egyszeri erőfeszítést, hanem folyamatos és megfelelően összehangolt folyamatot jelent, melybe nem csupán a munkaerő-piaci szerkezeti politikákat, hanem a lisszaboni folyamat más szakpolitikai területeinek fellépéseit is be kell vonni.

Az európai munkaerőpiacok mélyreható változásokon mennek keresztül a válság, illetve az alacsony szén-dioxid-kibocsátású, tudásalapú gazdaságra való átállás hatására, ezért – a befogadást, a méltányosságot és a társadalmi igazságosságot előnyben részesítő módon – a munkavállalók és vállalatok rendelkezésére kell bocsátani a szükséges eszközöket és ösztönzőket ahhoz, hogy sikeresen alkalmazkodjanak a változásokhoz . A rugalmas biztonság, átfogó, aktív integrációs szakpolitikákkal ötvözve, továbbra is a megfelelő megközelítés a munkaerőpiacok korszerűsítéséhez és a sikeres fellendülés biztosításához.

Az európai foglalkoztatásról szóló 2009. évi jelentés az alábbi internetcímen érhető el:

http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=119&langId=en

[1] COM(2008)800

[2] A jelentés a Foglalkoztatási, Szociális és Esélyegyenlőségi Főigazgatóság weboldalán olvasható: http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=120&langId=en

[3] Szem előtt tartva a „környezetbarát munkahelyek” fogalommeghatározási problémáit, melyeket a jelentés részletesen tárgyal.

[4] Hasonló megfigyelések olvashatók pl. a következő kiadványban: Labour market and wage developments in 2008, European Economy 8/2009.

[5] Az Európai Bizottság gazdasági előrejelzései, 2009. ősz, European Economy 10/2009.

[6] Jóllehet el kell ismerni, hogy ezek az eredmények gyakran bizonytalan foglalkoztatási formákkal és az aktív keresők szegénységi rátájának állandósult szintjével jártak együtt.

[7] Meg kell azonban jegyezni, hogy a 2000 óta történt előrelépések nagyobbrészt szerkezeti jellegűek voltak, míg a jelenlegi visszafejlődés bizonyos mértékig ciklikus természetű.

[8] A munkaerő-vándorlás számadatai azon munkavállalók számát jelentik, akik alkalmazotti helyzete megváltozik vagy akik munkahelyet váltanak.

[9] A „kedvezőtlen” átmenetekben (vagy nettó átmenetekben) bekövetkezett változások is ezt erősítik meg.

[10] Jövedelmekre és életkörülményekre vonatkozó közösségi statisztikák (EU SILC).

[11] Az egyedi jellemzők ellenőrzésekor azonban e hatás hatóköre korlátozottnak tűnik.

[12] Az egyéni profilalkotás a tartós munkanélküliség kockázatával leginkább fenyegetett személyekre terjed ki, akik esetében aktív munkaerő-piaci politikák alkalmazását javasolják

[13] Ez az elemzés nem állapított meg az adókedvezmény rendszereihez kapcsolódó ösztönzők esetében jelentős, a tartós munkanélküliségre gyakorolt hatást

[14] Ezekbe a következők tartoznak: kezdeményezések az energiahatékonyságra, megújuló energiaforrások fejlesztésére, a szén-dioxid és más káros anyagok befogására, tárolására és feldolgozására, az európai infrastruktúra korszerűsítésére (beleértve a közlekedési és ellátási hálózatot), a környezetvédelmi felelősségnek az üzleti modellekbe való beemelésére, a környezetbarát földhasználat és mezőgazdaság elősegítésére, valamint az éghajlattal összefüggő kutatást és innovációt ösztönző feltételek megteremtésére

[15] Lásd többek között: az Európai Parlament és a Tanács 2002/14/EK irányelve (2002. március 11.) az Európai Közösség munkavállalóinak tájékoztatása és a velük folytatott konzultáció általános keretének létrehozásáról, valamint az Európai Parlament és a Tanács 2009/38/EK irányelve (2009. május 6.) az Európai Üzemi Tanács létrehozásáról