C 33/1

A Natura 2000 területek kezelése

Az élőhelyek védelméről szóló 92/43/EGK irányelv 6. cikkének rendelkezései

(2019/C 33/01)

TARTALOM

ELŐSZÓ 4

1. Bevezetés 5

1.1. A cikk szerepe az élőhelyvédelmi irányelv és a madárvédelmi irányelv általános rendszerében, valamint tágabb összefüggésben 5

1.2. Kapcsolat a fajok védelméről szóló fejezettel 7

1.3. A 6. cikk átültetése a nemzeti jogba: az átültetési kötelezettség 7

1.4. A 6. cikk alkalmazásának ideje: Mikortól alkalmazandóak a 6. cikkben előírt kötelezettségek? 8

1.4.1. Az uniós madárvédelmi irányelv értelmében kijelölt különleges madárvédelmi területek 8

1.4.2. Az élőhelyvédelmi irányelv hatálya alá tartozó területek 9

2. A 6. cikk (1) bekezdése 10

2.1. A bekezdés szövege 10

2.2. Hatály 10

2.3. Mit tartalmazzanak a „szükséges természetvédelmi intézkedések”? 11

2.3.1. Területi szintű természetvédelmi célkitűzések megállapítása 11

2.3.2. A szükséges természetvédelmi intézkedések megállapítása 13

2.3.3. Ökológiai szükségletek 14

2.4. Milyen formát ölthetnek a szükséges természetvédelmi intézkedések? 15

2.4.1. Intézkedési tervek 15

2.4.2. Törvényi, közigazgatási vagy szerződéses aktusok 16

3. A 6. cikk (2) bekezdése 17

3.1. A bekezdés szövege 17

3.2. Hatály 17

3.3. Mit jelent az, hogy „megteszik a szükséges intézkedéseket […] megakadályozására”? 19

3.4. Különbözik a végrehajtás a károsodás és a megzavarás esetén? 20

3.5. A károsodás és a megzavarás mutatói 20

3.5.1. Az élőhelytípusok és a fajok élőhelyeinek károsodása 21

3.5.2. Fajok megzavarása 22

4. A 6. cikk (3) bekezdése 22

4.1. A bekezdés szövege 22

4.2. Hatály 23

4.3. A 6. cikk (2) bekezdésének és a 6. cikk (3) bekezdésének viszonya 23

4.4. Mi értendő az olyan terv vagy projekt alatt, „amely nem kapcsolódik közvetlenül, illetve nem nélkülözhetetlen a természeti terület kezeléséhez”? 24

4.4.1. Projekt 25

4.4.2. Terv 25

4.4.3. […] Kezeléséhez közvetlenül nem kapcsolódó vagy nem nélkülözhetetlen 26

4.5. Hogyan állapítható meg, hogy egy terv vagy projekt „valószínűleg jelentős hatással lesz” egy területre, „akár önmagában, akár pedig más terv vagy program részeként”? 27

4.5.1. Valószínűleg 27

4.5.2. Jelentős hatás 29

4.5.3. akár önmagában, akár pedig más terv vagy program részeként 29

4.6. Mit kell érteni azalatt, hogy „Figyelembe véve az adott természeti terület védelmével kapcsolatos célkitűzéseket, megfelelő vizsgálatot kell folytatni”? 30

4.6.1. Mit kell „megfelelő vizsgálat” alatt érteni? 30

4.6.2. A megfelelő vizsgálat tartalma 32

4.6.3. Figyelembe véve az adott természeti terület védelmével kapcsolatos célkitűzéseket […] 33

4.6.4. A „terület épségének” fogalma 33

4.6.5. A természeti területre gyakorolt hatások vizsgálata 34

4.6.6. Megfelelő mérséklő intézkedések megfontolása a következmények elkerülése vagy csökkentése céljából 35

4.7. Döntéshozatal 36

4.7.1. Az „illetékes nemzeti hatóságok” 36

4.7.2. Mikor helyénvaló kikérni a lakosság véleményét? 37

4.7.3. Döntéshozatal a megfelelő vizsgálat alapján 37

5. A 6. cikk (4) bekezdése 38

5.1. A bekezdés szövege 38

5.2. Hatály 38

5.3. Kezdeti megfontolások 39

5.3.1. Az alternatív megoldások vizsgálata 39

5.3.2. Kiemelten fontos közérdek vizsgálata 40

5.4. Kiegyenlítő intézkedések alkalmazása 42

5.4.1. Mit kell „kiegyenlítő intézkedések” alatt érteni, és mikor kell megfontolni ilyen intézkedések meghozatalát? 42

5.4.2. A Natura 2000 hálózat „általános egységessége” 43

5.4.3. A kiegyenlítő intézkedések célja és általános tartalma 44

5.4.4. Kulcsfontosságú szempontok a kiegyenlítő intézkedések megállapítása kapcsán 46

5.5. Kritériumok a kiegyenlítő intézkedésekkel szemben 46

5.5.1. Célzott kiegyenlítés 46

5.5.2. Eredményes kiegyenlítés 47

5.5.3. Műszaki megvalósíthatóság 47

5.5.4. A kiegyenlítés mértéke 48

5.5.5. A kiegyenlítő intézkedések célterülete 48

5.5.6. A kiegyenlítés időzítése 49

5.5.7. Hosszú távú megvalósítás 49

5.6. Ki viseli a kiegyenlítő intézkedések költségeit? 50

5.7. A Bizottság tájékoztatása az elfogadott kiegyenlítő intézkedésekről 50

5.8. Mi történik az elsődleges fontosságú élőhelyeket magukban foglaló és/vagy veszélyeztetett fajoknak otthont adó területekkel? 51

5.8.1. Az érintett területek 51

5.8.2. Az „emberi egészség”, a „közbiztonság” és „a környezet szempontjából elsődlegesen fontos előnyök” fogalma 51

5.8.3. A Bizottság véleményének elfogadása és következményei 52

I. melléklet A megfelelő vizsgálat és a környezeti hatásvizsgálat, illetve a stratégiai környezeti hatásvizsgálat eljárásainak összehasonlítása 53

II. melléklet A Natura 2000 területeket érintő tervek és projektek megfontolása 56

III. melléklet Űrlap az Európai Bizottság felé teljesítendő adatszolgáltatáshoz a 6. cikk (4) bekezdése alapján 57

ELŐSZÓ

A JELEN DOKUMENTUM CÉLJA ÉS JELLEGE

A természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló (92/43/EGK) irányelv 6. cikke központi szerepet játszik a Natura 2000 hálózatot alkotó területek kezelése szempontjából. Az integrálás szellemében megjelöli a területek természetvédelmi érdekeinek védelméhez szükséges feladatokat.

E dokumentum célja, hogy iránymutatásul szolgáljon a tagállamok részére az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikkében használt főbb fogalmak értelmezéséhez.

A „Cselekvési terv a természetért, az emberekért és a gazdaságért” (1) című közlemény keretében a Bizottság kötelezettséget vállalt „az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikkének a Natura 2000 területek védelmére és kezelésére vonatkozó rendelkezéseihez értelmezési céllal készített iránymutatás frissítésére”. Jelen dokumentum tehát a 2000 áprilisában kiadott eredeti változat (2) helyébe lép.

E naprakésszé tett változat magában foglalja az évek során az Európai Unió Bírósága által a 6. cikk kapcsán elfogadott tekintélyes mennyiségű ítéletet (3). Támaszkodik továbbá a Natura 2000 hálózat kezelésével foglalkozó számos bizottsági feljegyzésre, valamint a 6. cikkre vonatkozó egyéb bizottsági útmutató dokumentumokra, amelyek kiegészítik e dokumentumot (4).

A dokumentum elsősorban a tagállami hatóságok részére készült. Ugyanakkor remélhetőleg elősegíti az élőhelyvédelmi irányelv működésének jobb megértését a Natura 2000 területek kezelésében és a 6. cikk szerinti engedélyezési eljárásban résztvevők körében.

A dokumentum a tagállamok természetvédelmi hatóságaival és érdekelt felekkel folytatott konzultációk után született meg. Célja, hogy segítségül szolgáljon a tagállamok hatóságai részére, valamint mindenkinek, aki részt vesz az élőhelyvédelmi irányelv alkalmazásának keretében a Natura 2000 területek kezelésében vagy a 6. cikk szerinti engedélyezési eljárásban. Az uniós jog hitelt érdemlő értelmezése az Európai Unió Bírósága kizárólagos hatáskörébe tartozik.

A Bizottság értelmezése nem haladhatja meg az irányelvben meghatározottakat. Ez különösen vonatkozik erre az irányelvre, amely messzemenően tükrözi a szubszidiaritás elvét, és nagy mozgásteret biztosít a tagállamoknak a Natura 2000 hálózat különböző területeivel kapcsolatos konkrét intézkedések gyakorlati végrehajtásához. Hiszen a tagállamok szabadon választhatják meg a gyakorlati intézkedések megvalósítására legalkalmasabb módot, feltéve, hogy az eléri az irányelvben elvárt eredményeket.

Bár jelen dokumentum értelmező jellegű, nem célja, hogy egyértelmű választ adjon az egyes konkrét területekre vonatkozó kérdésekben. Ilyen kérdésekkel eseti alapon kell foglalkozni, az e dokumentumban nyújtott iránymutatások szem előtt tartásával.

A DOKUMENTUM SZERKEZETE

A 6. cikk tartalmát és logikáját leíró bevezető megjegyzések után az egyes bekezdések (6. cikk (1), (2), (3) és (4) bekezdése) részletes bemutatása következik, azonos felépítést követve. Ez azt jelenti, hogy a bekezdés és annak hatályának leírása után a bekezdésben tárgyalt főbb fogalmak és kérdések ismertetése következik a Bizottság ismeretei, az Európai Unió Bírósága jelenlegi ítélkezési gyakorlata és adott esetben egyéb uniós jogszabályok alapján.

A lényeges következtetések gyors olvasását elősegítendő a Bizottság elemzéséből leszűrt főbb pontokat az egyes szakaszok végén összefoglaljuk (félkövér betűkkel kiemelve).

1. BEVEZETÉS

A 6. cikk tágabb összefüggései

1.1. A CIKK SZEREPE AZ ÉLŐHELYVÉDELMI IRÁNYELV ÉS A MADÁRVÉDELMI IRÁNYELV ÁLTALÁNOS RENDSZERÉBEN, VALAMINT TÁGABB ÖSSZEFÜGGÉSBEN

Mielőtt a 6. cikkel részletesen foglalkoznánk, érdemes felidézni, milyen szerepet tölt be a 92/43/EGK irányelv (5) (a továbbiakban: élőhelyvédelmi irányelv) és a 2009/147/EK irányelv (6) (a továbbiakban: madárvédelmi irányelv) általános rendszerében, valamint tágabb jogi összefüggésben.

Az élőhelyvédelmi irányelv első fejezete, amely az 1. és 2. cikkből áll, a „Fogalommeghatározások” címet viseli. Felvázolja az irányelv célját, amely „hogy a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelmével hozzájáruljon a biológiai sokféleség biztosításához a Szerződésben érintett tagállamok európai területén belül.” (7). Továbbá általános iránymutatást nyújt az irányelv végrehajtásához, amikor kimondja, hogy az irányelv értelmében hozott intézkedéseket úgy kell kialakítani, hogy azok fenntartsák, illetve helyreállítsák egyes élőhelyek és fajok „kedvező védettségi helyzetét” (8), ugyanakkor azt is kimondja, hogy az irányelv értelmében hozott intézkedések „figyelembe veszik a gazdasági, társadalmi és kulturális igényeket, valamint a regionális és a helyi sajátosságokat is” (9).

Az élőhelyvédelmi irányelvben megfogalmazott legfőbb konkrét követelményeket a következő két fejezet tartalmazza. Az első a „Természetes élőhelyek és fajok élőhelyeinek védelme” címet viseli, és a 3–11. cikkeket öleli fel. A második a „Fajok védelme” címet viseli, és a 12–16. cikkeket tartalmazza.

A „Természetes élőhelyek és fajok élőhelyeinek védelme” fejezet az irányelv I. és II. mellékletében felsorolt, közösségi jelentőségű élőhelytípusok és fajok részére kijelölt területek létrehozásával és védelmével foglalkozik. A madárvédelmi irányelv alapján besorolt területekkel együtt e területek alkotják a Natura 2000 hálózatot (3. cikk (1) bekezdés). E fejezeten belül a 6. cikk rendelkezései vonatkoznak a Natura 2000 területek védelmére és kezelésére. Ebben az összefüggésben az irányelv 24 cikke közül az egyik legnagyobb jelentőségű a 6. cikk, mivel ez határozza meg leginkább a természetvédelem és az egyéb társadalmi-gazdasági tevékenységek közötti kapcsolatot.

A cikk rendelkezései három csoportra oszthatók. Az 6. cikk (1) bekezdése a védelemhez szükséges intézkedések megállapításával foglalkozik, valamint pozitív és megelőző intézkedésekre összpontosít a vadon élő állat- és növényfajok természetes élőhelyei és populációi kedvező védettségi helyzetének fenntartása, illetve helyreállítása érdekében. A 6. cikk (2) bekezdése az élőhelyek károsodásának és a fajok számottevő megzavarásának megakadályozását írja elő. A hangsúly itt tehát a megelőzésen van. A 6. cikk (3) és (4) bekezdései több eljárási és érdemi biztosítékról rendelkeznek a Natura 2000 területekre valószínűleg jelentős hatást gyakorló tervek és programok [helyesen: projektek] tekintetében.

E felépítésben látható, hogy különbség van egyrészről a 6. cikk általános rendszert meghatározó (1) és (2) bekezdései, másrészről a sajátos körülményekre vonatkozó eljárást meghatározó (3) és (4) bekezdései között.

Összességében a 6. cikk rendelkezései a 2. cikkben, valamint az irányelv preambulumbekezdéseiben felvázolt általános megközelítést tükrözik. Ez magában foglalja a biológiai sokféleség előmozdításának szükségességét egyes élőhelyek és fajok „kedvező védettségi állapotának” fenntartásával vagy helyreállításával az EU-ban található teljes természetes előfordulási területükön belül, figyelembe véve a gazdasági, társadalmi, kulturális és regionális követelményeket mint a fenntartható fejlődés elérésének eszközét.

A 6. cikk által az élőhelyvédelmi irányelv keretében betöltött szereptől eltekintve ugyancsak fontos megemlíteni e cikknek a madárvédelmi irányelv rendszerével fennálló kapcsolatát:

— Egyrészt a madárvédelmi irányelv rendszere nagy mértékben hasonlít az élőhelyvédelmi irányelv rendszerére. Az élőhelyvédelmi irányelv „Természetes élőhelyek és fajok élőhelyeinek védelme” című fejezete különösen hasonló a madárvédelmi irányelv 3. és 4. cikkéhez.

— Másrészt a két irányelv rendszerei napjainkra jelentős mértékben összefonódtak vagy egybeolvadtak. Először is a madárvédelmi irányelv keretében besorolt különleges madárvédelmi területek (KMT-k) ma már a Natura 2000 hálózat szerves részét képezik (10). Másodszor az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikkének (2), (3) és (4) bekezdése a különleges madárvédelmi területekre is vonatkozik (11).

A 6. cikk az EU biológiai sokféleséggel kapcsolatos politikájának tágabb összefüggésében is releváns (12), és kulcsfontosságú a biodiverzitási politika céljainak eléréséhez. A 6. cikk végrehajtása szempontjából az ebben az összefüggésben hozott más intézkedések is előnyösek lehetnek. Az ökoszisztémák és szolgáltatásaik feltérképezése és értékelése (MAES) (13) keretében az ökoszisztémák állapotának felmérésére vonatkozóan elkezdett munka különösen hasznos és releváns iránymutatást, közte ágazatspecifikus iránymutatást nyújt az olyan kérdések megoldásához mint az élőhelyvédelmi irányelv által érintett főbb élőhelytípusoknak megfelelő ökoszisztéma-típusok állapotának felmérése és értékelése; az ökoszisztémákra nehezedő nyomások számbavétele; az ökológiai szükségletek, valamint a területek károsodásának és ökológiai épségének számszerűsítése.

Az Európai Unióról szóló szerződés tágabb összefüggésében vizsgálva a 6. cikk lényeges keretül szolgál az integrálás elvének érvényre juttatása szempontjából, mivel a tagállamokat a Natura 2000 területek fenntartható kezelésére ösztönzi, továbbá korlátokat szab a védett területekre esetleg káros hatást gyakorló tevékenységeknek, bár bizonyos körülmények között lehetővé teszi az előírásoktól való eltérést. A 6. cikknek megfelelően hozott intézkedések szempontjából előnyös lehet a kapcsolódó más uniós környezetvédelmi politikákkal, úgymint a vízpolitikával, a tengervédelmi politikával és a halászati politikával kialakuló szinergiák is.

Az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikke értelmében hozott intézkedések a közös halászati politika hatálya alá tartozó intézkedések elfogadását is szükségessé tehetik (1380/2013/EU rendelet). Alkalmazhatóak lehetnek különösen a közös halászati politika 11. cikkének az uniós környezetvédelmi jogszabályok szerinti kötelezettségek teljesítéséhez szükséges állományvédelmi intézkedésekre vonatkozó rendelkezései. Ezeket a rendelkezéseket a Bizottság szolgálatainak „Védelmi intézkedések megállapítása a közös halászati politika keretében a Natura 2000 területek és a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv céljaira” című munkadokumentuma (SWD(2018)288 final) egyértelműsíti. A Bizottság már több felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadott el a közös halászati politika 11. cikkének értelmében (itt érhető el: https://ec.europa.eu/fisheries/cfp/fishing_rules_en).

Nemzetközi összefüggésben vizsgálva a 6. cikk hozzájárul a vonatkozó nemzetközi természetvédelmi egyezmények, úgymint a Berni Egyezmény (14) és a biológiai sokszínűségről szóló egyezmény (15) céljainak eléréséhez, ugyanakkor maguknál az egyezményeknél részletesebb kereteket teremt a területek megőrzése és védelme érdekében.

A 6. cikk az élőhelyvédelmi irányelv „Természetes élőhelyek és fajok élőhelyeinek védelme” című fejezetének lényeges elemét képezi. Biztosítja a természeti területek megőrzésének és védelmének kereteit, és proaktív, megelőző és eljárási követelményeket ír elő. A madárvédelmi irányelv értelmében besorolt különleges madárvédelmi területekre és az élőhelyvédelmi irányelv értelmében kijelölt területekre egyaránt vonatkozik. E keretek lényeges szerepet töltenek be a két irányelv általános célkitűzéseinek támogatásában, valamint az EU biodiverzitási politikája célkitűzései és a környezetvédelem más uniós politikákba történő integrálása elve, így végső soron a fenntartható fejlődés megvalósításában.

1.2. KAPCSOLAT A FAJOK VÉDELMÉRŐL SZÓLÓ FEJEZETTEL

Mint fentebb említettük, az élőhelyvédelmi irányelv „Fajok védelme” című fejezete a 12–16. cikkeket tartalmazza, és az irányelv IV. mellékletében (16) felsorolt szigorúan védett, illetve az V. mellékletben felsorolt különleges kezelési intézkedéseket igénylő állat- és növényfajokkal foglalkozik.

A 12., 13. és 14. cikkek egyes növény- és állatfajokkal foglalkoznak, amelyek az irányelv II. mellékletében is szerepelhetnek, ezáltal az ezeknek otthont adó Natura 2000 területeken keresztül a 6. cikk rendelkezései is vonatkoznak rájuk (17). Következésképpen egyes tevékenységekre egyszerre mindkét fejezet vonatkozhat.

Például a barnamedve (Ursus arctos) pihenőhelyének megsemmisítése a 12. cikk (1) bekezdésének d) pontjában megfogalmazott tilalomba ütközhet, ezzel egyidejűleg megsértheti a 6. cikket is, amennyiben a pihenőhely a faj miatt kijelölt Natura 2000 területen található.

Bár ez látszólag párhuzamosságokhoz vezet, a következőket kell kiemelni:

— Egyrészt bizonyos, a 12., 13. és 14. cikkben érintett növény- vagy állatfajokat a II. melléklet nem tartalmaz, így ezekre nem vonatkozik közvetlenül a Natura 2000 keretében biztosított természeti terület megőrzés és védelem.

— Másrészt az olyan sebezhető fajok esetében, mint a nagytestű húsevők, amelyekre a természetes élőhelyek és a fajok élőhelyeinek védelméről szóló fejezet és a fajok védelméről szóló fejezet egyaránt vonatkozik, a 6. cikk által nyújtott védelem csak a Natura 2000 hálózat részét képező területekre korlátozódik, ezzel szemben a fajok védelméről szóló fejezet által biztosított védelem nem korlátozódik egyes területekre. Így a 6. cikk a fajok számára a Natura 2000 hálózaton belül kijelölt területek megőrzését és védelmét írja elő, míg a fajok védelméről szóló fejezet az egyes fajok egészére vonatkozik az EU-ban található természetes előfordulási területükön belül (ideértve a Natura 2000 hálózaton kívül eső területeket, ahol a faj előfordul, különösen az érintett állatok párzási, költő- és pihenőhelyeit).

Míg egyes növény- és állatfajokra egyaránt vonatkozik a természetes élőhelyek és a fajok élőhelyeinek védelméről, illetve a fajok védelméről szóló fejezet, a vonatkozó rendelkezések alkalmazási köre és jellege eltérő.

1.3. A 6. CIKK ÁTÜLTETÉSE A NEMZETI JOGBA: AZ ÁTÜLTETÉSI KÖTELEZETTSÉG

Lényeges megjegyezni, hogy a 6. cikk rendelkezéseit át kell ültetni a nemzeti jogba (vagyis követelményeik érvényesítéséhez nemzeti jogszabályi rendelkezésekbe kell foglalni őket). E tekintetben az irányelv 23. cikke kimondja: „A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek az értesítéstől számított két éven belül megfeleljenek”. Tagállamtól függően az átültetés határideje 1994. június 10. vagy a tagállam EU-hoz való csatlakozásának napja volt.

Ez megfelel az alkalmazott jogi eszköz típusának, vagyis az irányelvnek. Az irányelv az elérendő célokat illetően kötelező, azonban ennek eléréséhez a forma és az eszközök megválasztását a tagállamokra hagyja.

Az állandó ítélkezési gyakorlat egyértelművé teszi, hogy az átültetésnek világosnak és pontosnak kell lennie, és vitathatatlan kötelező erővel kell rendelkeznie (lásd az Európai Unió Bírósága (továbbiakban: Bíróság) által a C-363/85. számú ügyben, a C-361/88. sz. ügyben, a C-159/99. számú ügyben (32. pont), a C-415/01. számú ügyben (21. pont), a C-58/02. számú ügyben, a C-6/04. számú ügyben (21., 25., 26. pont), és a C-508/04. számú ügyben (80. pont) hozott ítéleteket) (18).

Az érintett tagállamtól függően a 6. cikk nemzeti jogba történő átültetésének határideje az első 12 tagállam esetében 1994. június 10., a többi tagállam esetében az EU-hoz való csatlakozás napja volt.

1.4. A 6. CIKK ALKALMAZÁSÁNAK IDEJE: MIKORTÓL ALKALMAZANDÓAK A 6. CIKKBEN ELŐÍRT KÖTELEZETTSÉGEK?

Általában különbséget kell tenni a 6. cikk rendelkezéseinek nemzeti jogba való átültetésére vonatkozó határidő és a rendelkezések egyes területek tekintetében történő alkalmazásának kezdőpontja között.

Az egyes területek kapcsán meg kell különböztetni a madárvédelmi irányelv értelmében kijelölt különleges madárvédelmi területeket (KMT) és az élőhelyvédelmi irányelv alá tartozó egyéb területeket (közösségi jelentőségű természeti területeket (KJTT) és különleges természetmegőrzési területeket (KTT).

1.4.1. Az uniós madárvédelmi irányelv értelmében kijelölt különleges madárvédelmi területek

A különleges madárvédelmi területekre vonatkozó védelmi követelményeket a madárvédelmi irányelv 4. cikke (4) bekezdésének első mondata határozza meg, amely kimondja, hogy e területek vonatkozásában „a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket az élőhelyek szennyezésének vagy károsodásának, illetve a madarak bármiféle zavarásának elkerülése érdekében, amennyiben azok jelentősek e cikk céljai szempontjából […]”.

Az élőhelyvédelmi irányelv hatálybalépését követően a fenti kötelezettségek helyébe az élőhelyvédelmi irányelv 7. cikkéből eredő kötelezettségek kerülnek, az alábbiak szerint:

„A 4. cikk (1) bekezdése alapján besorolt vagy a 4. cikk (2) bekezdése értelmében annak megfelelően elismert területek tekintetében ezen irányelv alkalmazásának napjától, illetve – amennyiben az későbbi időpontra esik – azon időponttól számítva, amikor a tagállam a 79/409/EGK irányelv értelmében végrehajtja, illetve elismeri a besorolást, a 79/409/EGK irányelv 4. cikke (4) bekezdésének első mondatából eredő kötelezettségek helyébe ezen irányelv 6. cikkének (2), (3) és (4) bekezdéséből eredő kötelezettségek lépnek.”

Ekként a 6. cikk (1) bekezdésének rendelkezései nem vonatkoznak a különleges madárvédelmi területekre. Ugyanakkor a madárvédelmi irányelv 3. cikke, illetve 4. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében hasonló rendelkezések vonatkoznak a különleges madárvédelmi területekre. Ezen hasonló rendelkezések különleges madárvédelmi területekre történő alkalmazásának elvi kezdőpontja a madárvédelmi irányelv adott tagállam vonatkozásában történő hatálybalépésének napja (C-355/90. számú, Bizottság kontra Spanyolország, ún. „Santoña-mocsarak” ügy, C-166/97. számú, Bizottság kontra Franciaország, ún. „Szajna-torkolat” ügy).

Ami a 6. cikk (2), (3) és (4) bekezdéseinek rendelkezéseit illeti, a 7. cikk megfogalmazásából egyértelmű, hogy ezek az élőhelyvédelmi irányelv hatálybalépésének idején már különleges madárvédelmi területként besorolást kapott területekre is vonatkoznak. Ugyanakkor a 7. cikk megfogalmazására tekintettel felmerül a kérdés, hogy a madárvédelmi irányelv 4. cikke (4) bekezdése első mondatának rendelkezései „jelen irányelv végrehajtási határideje” (az akkori tagállamoknak 1994. június 10., későbbi tagállamoknak csatlakozásuk napja) után is vonatkoznak-e azon területekre, amelyeknek különleges madárvédelmi területként kellene besorolást kapniuk, ám a besorolás még nem történt meg.

A Santoña-mocsarak ügyében (C-355/90. sz. ügy, 22. pont) a Bíróság megállapította, hogy a madárvédelmi irányelv 4. cikke (4) bekezdésének első mondata egy nem besorolt területre is vonatkozik, amelyet a madárvédelmi irányelv végrehajtási határidejétől (azaz az akkori tagállamoknak 1981. április 7., illetve későbbi tagállamoknál a csatlakozás napjától) kezdve különleges madárvédelmi területként kellett volna besorolni.

A Basses Corbières ügy (C-374/98. számú ügy, 43–57. pont; lásd még a C-141/14. számú ügyben) alapján azon területek, amelyeket nem minősítettek különleges madárvédelmi területté, noha fennállt ilyen kötelezettség, továbbra is a madárvédelmi irányelv 4. cikke (4) bekezdése első mondatának sajátos rendszere alá tartoznak, ami szigorúbb kötelezettségeket jelent, mint az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikke (2)–(4) bekezdései által előírtak, mivel kivételeket nem tesz lehetővé. A kettős rendszer a tagállamokat a területek minősítésére ösztönzi, mivel ezáltal olyan eljárást vehetnek igénybe, amely kiemelkedően fontos közérdeken alapuló kényszerítő indok, beleértve társadalmi vagy gazdasági jellegű indok miatt bizonyos feltételek fennállása esetén lehetővé teszi számukra, hogy olyan tervet vagy projektet fogadjanak el, amely egy különleges madárvédelmi területet hátrányosan érint.

Az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikkének (1) bekezdése nem vonatkozik a különleges madárvédelmi területekre. Ugyanakkor a madárvédelmi irányelv 3. cikke, illetve 4. cikkének (1) és (2) bekezdése hasonló rendelkezéseket tartalmaz, amelyeket az irányelv végrehajtási határidejétől kezdve alkalmazni kell. Ami az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikke (2), (3) és (4) bekezdéseinek a különleges madárvédelmi területekre történő alkalmazását illeti, ezek a madárvédelmi irányelv 4. cikke (1) és (2) bekezdései szerint különleges madárvédelmi területté minősített területekre is vonatkoznak az élőhelyvédelmi irányelv alkalmazásának kezdőnapjától. Azon területek, amelyeket nem minősítettek különleges madárvédelmi területté, noha fennállt ilyen kötelezettség, továbbra is a madárvédelmi irányelv 4. cikke (4) bekezdése első mondatának sajátos rendszere alá tartoznak, ami szigorúbb kötelezettségeket jelent, mint az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikke (2)-(4) bekezdései által előírtak.

1.4.2. Az élőhelyvédelmi irányelv hatálya alá tartozó területek

A 6. cikk (1) bekezdése a különleges természetmegőrzési területekre vonatkozik. Az irányelv 4. cikkének (4) bekezdése értelmében a különleges természetmegőrzési területek azáltal jönnek létre, hogy a tagállamok kijelölik azokat ilyenné. Erre csak azt követően kerülhet sor, hogy az adott területet az irányelv 4. cikke (2) bekezdése szerint közösségi jelentőségű természeti területté nyilvánították. A közösségi jelentőségű természeti területet különleges természetmegőrzési területté kell nyilvánítani „a lehető leghamarabb – de legkésőbb hat éven belül”.

A közösségi jelentőségű természeti területek különleges természetmegőrzési területté nyilvánítása a 6. cikk (1) bekezdésének végrehajtását vonja maga után, mivel a 6. cikk szerinti többi intézkedés – többek között a további károsodás megelőzésének feladata (6. cikk (2), (3) és (4) bekezdés) – eleve vonatkozik a közösségi jelentőségű természeti területekre.

Az élőhelyvédelmi irányelv 4. cikke (5) bekezdése értelmében:

„Amint egy természeti terület felvételre kerül a (2) bekezdés harmadik albekezdésében említett jegyzékbe, a 6. cikk (2), (3) és (4) bekezdését kell rá alkalmazni.”

Így a 6. cikk (1) bekezdésének rendelkezéseivel ellentétben, amelyek csak akkor alkalmazhatók, ha a közösségi jelentőségű természeti területet különleges természetmegőrzési területté nyilvánították, a 6. cikk (2), (3) és (4) bekezdéseinek rendelkezései azonnal alkalmazhatók, amint a terület közösségi jelentőségű természeti területté válik (vagyis mielőtt különleges természetmegőrzési területté minősítik). A 6. cikk (1) bekezdése azon közösségi jelentőségű természeti területekre is vonatkozik, amelyek esetében letelt a hatéves időtartam és a 4. cikk (4) bekezdésében foglalt kötelezettséget megszegve még nem került sor különleges természetmegőrzési területté nyilvánításukra. Más szóval a szükséges természetvédelmi intézkedések megállapításának kötelezettsége legkésőbb addig tart, amíg a hatéves időtartam le nem jár.

A közösségi jelentőségű természeti területeket jóváhagyó bizottsági határozat egyértelműen megállapítja, hogy: […] ki kell azonban emelni, hogy a 92/43/EGK irányelv 4. cikkének (4) bekezdésében és 6. cikkének (1) bekezdésében meghatározott kötelezettségek a biogeográfiai régió közösségi jelentőségű természeti területeit tartalmazó alapjegyzék, illetve a frissített jegyzék elfogadását követően a lehető leghamarabb, de legkésőbb hat éven belül alkalmazandók, attól függően, hogy az egyes közösségi jelentőségű természeti területek mely jegyzékben kerültek először felvételre.

Ez azt jelenti, hogy a hatéves időtartam azon a napon kezdődik, amikor a területet először felvették a bizottság határozatába. Ha a későbbi határozatok módosítanak egyes részleteket a területtel kapcsolatban, az nem szolgálhat ürügyként a különleges természetmegőrzési területté történő kijelölés elhalasztására. Ezeket a módosításokat azonban bele kell foglalni a különleges természetmegőrzési területek kijelölésének folyamatába, és figyelembe kell venni őket a szükséges természetvédelmi intézkedések megállapításakor.

A Draggagi ügyben (C-117/03. sz. ügy, 29. pont) a Bíróság kimondta, hogy „a közösségi jelentőségű területeknek a Bizottság számára megküldött javasolt nemzeti jegyzékében szereplő területek vonatkozásában – amelyek között szerepelnek különösen az elsődleges fontosságú élőhelyeket magukban foglaló vagy veszélyeztetett fajok élőhelyéül szolgáló területek is – a tagállamoknak az irányelv alapján az említett ökológiai érdek védelmére megfelelő intézkedéseket kell hozniuk”.

A Bund Naturschutz ügyben (C-244/05. sz. ügy, 47. pont) a Bíróság továbbá úgy vélte, hogy „a Bizottsághoz benyújtott, az irányelv 4. cikkének (1) bekezdése szerinti nemzeti jegyzékben szereplő természeti területek esetében alkalmazandó megfelelő védelmi rendszer megtiltja a tagállamok számára, hogy olyan beavatkozást engedélyezzenek, amely komolyan veszélyeztetheti e természeti területek ökológiai jellemzőit”.

A fentiekre tekintettel a tagállami hatóságoknak gondoskodnia kell arról, hogy a nemzeti jegyzékben szereplő közösségi jelentőségű területnek javasolt természeti területek állapota ne károsodjon, és ökológiai jelentőségük megőrizése érdekében védelemben részesüljenek már a közösségi jelentőségű területek uniós listájának elfogadása előtt is. Amennyiben a nemzeti jegyzék nem teljes, javasolt, hogy a tagállamok azon területek ökológiai jelentőségét is védelmezzék, amelyeknek az élőhelyvédelmi irányelv III. mellékletében foglalt feltételeken alapuló tudományos adatok alapján a nemzeti jegyzékben szerepelnie kellene. Ebben az értelemben a gyakorlatban célszerű a környezetre valószínűleg jelentős hatást gyakorló projektek esetében a 2011/92/EU irányelvben (19) előírt környezeti hatásvizsgálatot (KHV) megfelelően alkalmazni (amennyiben a projekt az irányelv hatálya alá tartozik). A Bíróság már megerősítette, hogy az érzékeny természeti területeknek jelentőséget kell tulajdonítani annak eldöntése során, hogy egyes projekteket a fenti irányelv értelmében környezeti hatásvizsgálatnak kell-e alávetni (C-392/96. sz. ügy, 66. pont).

A fenti megfontolások az alábbi táblázatban foglalhatók össze:

Terület helyzete KJTT-nek javasolt KJTT KTT KMT Terület, amelyet KMT-vé kellett volna minősíteni A 6. cikk (1) bekezdése Nem kötelező Nem kötelező (kötelező, ha a hatéves időtartam letelt) Kötelező Nem alkalmazható, de a madárvédelmi irányelv 3. cikke, 4. cikke (1) és (2) bekezdésének hasonló rendelkezéseit kell alkalmazni. Nem alkalmazható. 6. cikk (2), (3) és (4) bekezdés Nem kötelező, de a tagállamoknak a területek ökológiai érdeke védelmére megfelelő védőintézkedéseket kell hozniuk (20). Kötelező Kötelező Kötelező Nem alkalmazható, de ezekre a területekre továbbra is a madárvédelmi irányelv 4. cikke (4) bekezdése első mondatának sajátos rendszere vonatkozik.

A 6. cikk (2), (3) és (4) bekezdése az élőhelyvédelmi irányelvnek megfelelően kijelölt közösségi jelentőségű természeti területekre és különleges természetmegőrzési területekre vonatkozik. A 6. cikk (1) bekezdése az élőhelyvédelmi irányelvnek megfelelően kijelölt különleges természetmegőrzési területekre vonatkozik. Nem vonatkoznak olyan területekre, amelyek a Bizottsághoz az irányelv 4. cikke (1) bekezdésnek megfelelően benyújtott nemzeti jegyzékben szerepelnek. A tagállamoknak ugyanakkor a területek ökológiai érdeke védelmére megfelelő védőintézkedéseket kell hozniuk. Ide értendő az is, hogy nem engedélyezhetnek olyan beavatkozást, amely komolyan veszélyeztetheti a szóban forgó természeti területek ökológiai jellemzőit. Amennyiben a tagállamok nem nyújtottak be teljes nemzeti jegyzéket, javasolt hasonlóképpen eljárniuk azon területek kapcsán, amelyeknek az irányelvben foglalt tudományos feltételek alapján nyilvánvalóan szerepelnie kellene a nemzeti jegyzékben.

2. A 6. CIKK (1) BEKEZDÉSE

A szükséges természetvédelmi intézkedések, a természetvédelmi célkitűzések, az ökológiai szükségletek, az intézkedési tervek, valamint törvényi, közigazgatási és szerződéses aktusok, fogalmak magyarázata

2.1. A BEKEZDÉS SZÖVEGE

„A tagállamok megállapítják a különleges természetvédelmi területek védelméhez szükséges intézkedéseket, megfelelő esetben beleértve a kifejezetten az egyes természeti területekre kidolgozott vagy más fejlesztési tervek részét képező intézkedési terveket, továbbá olyan törvényi, közigazgatási, vagy szerződéses aktusokat is, amelyek az adott természeti területen megtalálható, I. mellékletben szereplő természetes élőhelytípusok, illetve II. mellékletben szereplő fajok ökológiai szükségleteinek megfelelnek.”

2.2. HATÁLY

A 6. cikk (1) bekezdése általános természetvédelmi rendszert ír elő, amelyet a tagállamok valamennyi különleges természetmegőrzési terület (KTT) vonatkozásában kötelesek létrehozni.

A 6. cikk (1) bekezdése:

— pozitív természetvédelmi intézkedéseket ír elő, megfelelő esetben ideértve intézkedési terveket, továbbá olyan törvényi, közigazgatási, vagy szerződéses aktusokat is, amelyek az adott természeti területen megtalálható, I. mellékletben szereplő természetes élőhelytípusok, illetve II. mellékletben szereplő fajok ökológiai szükségleteinek megfelelnek. E tekintetben a 6. cikk (1) bekezdése különbözik a 6. cikk másik három bekezdésétől, amelyek megelőző intézkedéseket írnak elő a Natura 2000 területek károsodása, megzavarása vagy a területet érő jelentős hatások megakadályozása érdekében;

— hivatkozási alapul szolgál a 6. cikk és annak másik három bekezdésének logikájához és általános értelmezéséhez;

— általános természetvédelmi rendszert hoz létre, amely a Natura 2000 hálózat részét képező valamennyi különleges természetmegőrzési területre kivétel nélkül vonatkozik, valamint az adott területen előforduló, az I. mellékletben szereplő valamennyi természetes élőhelytípusra és a II. mellékletben szereplő fajokra alkalmazandó, azok kivételével, amelyek a Natura 2000 hálózat egységes űrlapja szerint nem szignifikánsak (21);

— kifejezetten a különleges természetmegőrzési területekre vonatkozik: a 6. cikk (1) bekezdése nem vonatkozik a különleges madárvédelmi területekre, a 6. cikk (2), (3) és (4) bekezdéseivel ellentétben. Ezáltal a jogalkotó létrehozott: — egy „különleges védelmi intézkedéseket” előíró rendszert a madárvédelmi irányelvnek megfelelően minősített különleges madárvédelmi területekre, az irányelv 3. cikke, illetve 4. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében; — egy „szükséges védelmi intézkedéseket” előíró rendszert az élőhelyvédelmi irányelvnek megfelelően kijelölt különleges természetmegőrzési területekre, az irányelv 6. cikkének (1) bekezdése alapján;

— vonatkozik továbbá azon közösségi jelentőségű természeti területekre is, amelyek esetében letelt a hatéves időtartam, és amelyeket a 4. cikk (4) bekezdésébe ütköző módon mégsem nyilvánítottak különleges természetmegőrzési területté. Más szóval a szükséges védelmi intézkedések megállapításának kötelezettsége legkésőbb addig tart, amíg a hatéves időtartam le nem jár;

— kapcsolódik az 1. cikk (a) pontjához, amely a védelmi intézkedéseket ekként határozza meg: valamennyi, a vadon élő állat- és növényfajok természetes élőhelyei és populációi kedvező védettségi helyzetének fenntartásához, illetve helyreállításához szükséges intézkedés;

— kapcsolódik a 2. cikk (2) bekezdéséhez, amely rögzíti, hogy az irányelv alapján hozott intézkedéseket úgy kell kialakítani, hogy azok révén a vadon élő, közösségi jelentőségű állat- és növényfajok természetes élőhelyeinek kedvező védettségi helyzete megmaradjon vagy helyreálljon;

— kapcsolódik a 2. cikk (3) bekezdéséhez, amely rögzíti, hogy az intézkedéseknek figyelembe kell venniük a gazdasági, társadalmi és kulturális igényeket, valamint a regionális és a helyi sajátosságokat.

A tagállamok valamennyi különleges természetmegőrzési terület vonatkozásában kötelesek természetvédelmi intézkedéseket megállapítani, továbbá megfelelő törvényi, közigazgatási vagy szerződéses aktusokat elfogadni. Ezen intézkedéseket legkésőbb a közösségi jelentőségű területeket tartalmazó uniós jegyzékek elfogadását követő hat éven belül meg kell hozni. Ezek az intézkedések pozitívak és adott területekre vonatkoznak; az adott területen előforduló, az I. mellékletben szereplő valamennyi természetes élőhelytípusra és a II. mellékletben szereplő fajokra vonatkoznak, azok kivételével, amelyek jelenléte a Natura 2000 hálózat egységes űrlapja szerint nem szignifikáns. Céljuk, hogy a vadon élő, közösségi jelentőségű állat- és növényfajok természetes élőhelyeinek kedvező védettségi helyzete megmaradjon vagy helyreálljon; továbbá figyelembe veszik a gazdasági, társadalmi és kulturális igényeket, valamint a regionális és helyi sajátosságokat.

2.3. MIT TARTALMAZZANAK A „SZÜKSÉGES TERMÉSZETVÉDELMI INTÉZKEDÉSEK”?

2.3.1. Területi szintű természetvédelmi célkitűzések megállapítása (22)

Az irányelv preambulumában számos utalás található a „természetvédelmi célkitűzések” kifejezésre, illetve explicit módon a 6. cikk (3) bekezdésében is szerepel. A fogalom indokoltságát az irányelv 4. cikkének (4) bekezdése és 6. cikkének (1) bekezdése is hangsúlyozza. Célszerű tehát megvizsgálni, mit is értünk „természetvédelmi célkitűzések” alatt, és ezek miként kapcsolódnak a különleges természetmegőrzési területekre a 6. cikk (1) bekezdése értelmében megállapítandó szükséges természetvédelmi intézkedésekhez.

Az 1. cikk megállapítja, hogy az irányelv alkalmazásában a „védelem: valamennyi, a vadon élő állat- és növényfajok természetes élőhelyei és populációi […] kedvező védettségi helyzetének fenntartásához, illetve helyreállításához szükséges intézkedés”.

Miként a 2. cikk fogalmaz, az élőhelyvédelmi irányelv átfogó célja, hogy a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelmével hozzájáruljon a biológiai sokféleség biztosításához. Az irányelv értelmében hozott intézkedések célja az érintett fajok és élőhelytípusok „kedvező védettségi állapotának” biztosítása, azaz hosszú távú fennmaradásuk biztosítása az EU területén található teljes természetes előfordulási területen.

A kedvező védettségi állapot (KVÁ) eléréséhez ugyan valamennyi terület hozzájárul, ez az általános célkitűzés csak egy faj vagy egy élőhelytípus természetes elterjedési területének szintjén határozható meg és érhető el (lásd az irányelv 1. cikke e) és i) bekezdéseit). A kedvező védettségi állapot elérésére irányuló általános természetvédelmi célkitűzést ezért csak megfelelő szinten lehet alkalmazni, például országos, biogeográfiai vagy európai szinten.

Ugyanakkor az élőhelyvédelmi irányelv I. és II. mellékletében felsorolt valamennyi élőhelytípus és faj kedvező védettségi állapotának elérésére irányuló általános célkitűzést területszintű természetvédelmi célkitűzésekre kell lefordítani. Fontos különbséget tenni az egyes területek természetvédelmi célkitűzései és a kedvező védettségi állapot elérésének általános célkitűzése között.

A területi szintű természetvédelmi célkitűzések meghatározott célkitűzések összességét jelentik, amelyeket a szóban forgó területen annak biztosítása érdekében kell teljesíteni, hogy az adott terület a lehető legjobban hozzájáruljon a kedvező védettségi állapot megfelelő szintű eléréséhez (figyelembe véve az adott fajok, illetve élőhelytípusok természetes előfordulási területeit).

Területi szintű természetvédelmi célkitűzéseket nem csak az élőhelyvédelmi irányelv alapján kijelölt különleges természetmegőrzési területekre vonatkozóan kell meghatározni, hanem a madárvédelmi irányelv alapján minősített különleges madárvédelmi területekre vonatkozóan is az utóbbi irányelv 2. és 3. cikkében, valamint 4. cikkének (1), (2) és (4) bekezdésében meghatározott követelmények teljesítése érdekében.

Főszabályként a területi szintű természetvédelmi célkitűzéseket az élőhelyvédelmi irányelv hatálya alá tartozó valamennyi közösségi jelentőségű fajra és élőhelytípusra, valamint a madárvédelmi irányelv I. mellékletében feltüntetett madárfajokra vagy rendszeresen előforduló vonuló madárfajokra meg kell állapítani, amelyek az adott területen jelentős számban megtalálhatóak. Ugyanakkor nem szükséges konkrét természetvédelmi célkitűzéseket vagy természetvédelmi intézkedéseket hozni azon fajokra vagy élőhelytípusokra, amelyek jelenléte a Natura 2000 hálózat egységes űrlapja szerint nem szignifikáns (23).

A területi szintű természetvédelmi célkitűzéseknek az adott területen található természetes élőhelytípusok és fajok ökológiai szükségletein kell alapulniuk (lásd alább a 2.3.3. pontban), és meg kell határozniuk a területen kívánatos védettségi állapotukat. Tükrözniük kell az adott terület jelentőségét a területen található élőhelytípusok és fajok fenntartása vagy helyreállítása, illetve a Natura 2000 hálózat egységessége szempontjából. Tükrözniük kell továbbá, hogy milyen mértékben fenyegeti a károsodás vagy a pusztulás veszélye az adott területen található élőhelyeket és fajokat, beleértve az éghajlatváltozás hatásai által előidézett károsodást és pusztulást.

A területi szintű természetvédelmi célkitűzéseknek a területen található fajok és élőhelyek kívánatos védettségi állapotát kellene meghatároznia annak érdekében, hogy az a lehető legnagyobb mértékben hozzájáruljon a megfelelő szinten a kedvező védettségi állapot eléréséhez. Néha adott idő alatt elérendő célokként határozzák meg őket. Ezeket a célokat a területen található egyes fajok és élőhelytípusok tekintetében a Natura 2000 hálózat egységes űrlapján rögzített védelmi értékelés függvényében kell megállapítani.

A természetvédelmi célkitűzések tükrözhetik az adott területre érvényes prioritásokat. A C-241/08. számú ügyben a Bíróság arra a következtetésre jutott, hogy „a védelmi és helyreállítási célkitűzések meghatározása a Natura 2000 keretében – amint arra a főtanácsnok is rámutatott indítványának 71. pontjában – megkövetelheti a különböző célkitűzések közötti összeütközés feloldását”.

Fontos, hogy egyértelmű különbséget tegyünk a célkitűzések és az intézkedések között. Például a természetvédelmi célkitűzésekkel kapcsolatban elvárható, hogy azok az idő előrehaladtával is észszerű mértékben állandóak legyenek, és lényegében a legtöbb esetben hosszú távú céloknak kell lenniük. Ugyanakkor a célkitűzések eléréséhez szükséges természetvédelmi intézkedések valószínűleg megváltoznak, többek között a területeket fenyegető veszélyek változása, valamint természetesen a már meghozott intézkedések remélhetőleg pozitív hatásai miatt.

Attól kezdve, hogy az adott Natura 2000 terület vonatkozásában meghatározták a természetvédelmi célkitűzéseket, a természetvédelmi intézkedések meghatározása és megállapítása során van lehetőség némi rugalmasságra. Több lehetőséget is meg lehet fontolni (közigazgatási, szerződéses vagy törvényi aktusok elegyéből válogatva), amelyek figyelembe veszik a területeken folytatott egyéb társadalmi-gazdasági tevékenységet.

Példák területi szintű védelmi célkitűzésekre 1. X területet az alábbi élőhelytípus szempontjából megítélt jelentőségére tekintettel jelölték ki: féltermészetes gyepek (6210). Az egységes űrlap szerint az élőhelytípus védettségi helyzete gyenge (az űrlapon C osztályként jelölve). E területre nézve tehát azt a természetvédelmi célkitűzést lehetne megállapítani, hogy az élőhelytípus védettségét tíz éven belül A osztályra (kiváló) kell javítani, tekintve hogy az élőhelytípus védettségi állapota igen kedvezőtlen a térségben. A 6. cikk (1) bekezdése szerint megállapított szükséges védelmi intézkedéseket úgy alakították ki, hogy ezt a célkitűzést elérjék. 2. Az Y területet azért jelölték ki, mert nagy kiterjedésű aktív dagadólápnak (7110) ad otthont. Az egységes űrlap szerint az élőhelytípus kiváló helyzetben van (az űrlapon A osztályként jelölve). E területre megállapított védelmi célkitűzés tehát az, hogy ezt az állapotot fenn kell tartani annak ellenére, hogy a térségben az élőhelytípus védettségi állapota kedvezőtlen. A 6. cikk (1) bekezdése alapján nem állapítottak meg védelmi intézkedéseket, mivel a terület nem kíván aktív kezelési intézkedést az állapot fenntartása érdekében. Főszabályként a természetvédelmi célkitűzéseket az egyes területek szintjén, illetve az adott területen jelentős számban megtalálható minden egyes fajra és élőhelytípusra kell meghatározni. A célkitűzéseknek a jelen lévő fajok és élőhelyek ökológiai szükségletein kell alapulniuk, és e fajok és élőhelytípusok e természeti területen kívánatos védettségi állapotát kell meghatározniuk. A célkitűzéseket az egyes fajokra és élőhelytípusokra vonatkozó, az egységes űrlapon rögzített védelmi értékelés függvényében kell megállapítani. A természetvédelmi célkitűzéseknek tükrözniük kell az adott terület jelentőségét a Natura 2000 hálózat egységessége szempontjából is, annak érdekében, hogy az adott fajok vagy élőhelytípusok természetes elterjedési területén belül a megfelelő földrajzi szinten minden terület a lehető legjobban hozzájáruljon a kedvező védettségi állapot eléréséhez.

2.3.2. A szükséges természetvédelmi intézkedések megállapítása (24)

A természetvédelmi intézkedések azokat a tényleges mechanizmusokat és tevékenységeket jelentik, amelyeket egy Natura 2000 terület vonatkozásában kell alkalmazni a terület természetvédelmi célkitűzéseinek eléréséhez, valamint a területen jelen lévő fajokra és élőhelyekre nehezedő nyomások és veszélyek kiküszöbölése érdekében.

A 6. cikk (1) bekezdése értelmében „a tagállamok megállapítják a különleges természetvédelmi területek védelméhez szükséges intézkedéseket”, amelyek az adott természeti területen megtalálható és közösségi jelentőségű élőhelyek és fajok ökológiai szükségleteinek megfelelnek. Ez alatt azt is kell érteni, hogy minden szükséges természetvédelmi intézkedést meg kell hozni .

Ezt a Bíróság is megerősítette, amikor megállapította: „Az irányelv tehát előírja a szükséges védelmi intézkedések megállapítását, amely e tekintetben a tagállamok mindenfajta mérlegelési mozgásterét kizárja, és a nemzeti hatóságok esetleges szabályozási vagy döntéshozatali lehetőségeit az alkalmazandó eszközökre és az említett intézkedések keretében meghozandó technikai döntésekre korlátozza. A közösségi jogalkotó a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló 92/43 irányelv 6. cikkének (1) bekezdésében használt kifejezésekkel a tagállamok számára azt a kötelezettséget kívánta előírni, hogy hozzák meg azokat a szükséges védelmi intézkedéseket , amelyek megfelelnek az irányelv I. és II. mellékletében meghatározott természetes élőhelytípusok, illetve fajok ökológiai szükségleteinek” (C-508/04. sz. ügy, 76. és 87. pont).

A Bíróság megállapította továbbá, hogy „az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikkének (1) bekezdése és a madárvédelmi irányelv 4. cikkének (1) és (2) bekezdése – a hatékony érvényesülése elveszítésének terhe mellett – nem csak az érintett területen belül az élőhelyek és a védett fajok kedvező védettségi állapotának fenntartásához szükséges védelmi intézkedések elfogadását követeli meg, de kiváltképp azok tényleges végrehajtását is” (C-441/17. sz. ügy, 213. pont).

A szükséges természetvédelmi intézkedéseket attól függetlenül meg kell állapítani, hogy azokat önálló területeken alkalmazzák-e, vagy néhány esetben a területek határain kívül vagy több területen. Bizonyos esetekben lehetséges, hogy egy tagállam a 6. cikk (1) bekezdésében foglalt kötelezettségeit jórészt szélesebb körű intézkedések révén teljesíti, amelyek mindazonáltal hozzájárulnak a területre vonatkozó természetvédelmi célkitűzésekhez, és megfelelnek a KTT területén megtalálható védett élőhelyek és fajok ökológiai szükségleteinek. Ez különösen a tengeri területek esetében lehet érvényes, ahol példának okáért a 6. cikk (1) bekezdése tiszteletben tartásának jelentős elemét a halászati tevékenységek átfogó szabályozása (25) képezheti.

Kulcsfontosságú szempontok a szükséges természetvédelmi intézkedések megállapítása során (26) Kellően alapos ismeretek az adott terület aktuális viszonyairól, a fajok és élőhelyek állapotáról és az őket esetlegesen befolyásoló fő tényezőkről és fenyegetésekről, a jelenlegi földhasználati módokról és az érdekeltek szempontjairól. Ennek az információnak tartalmaznia kell a főbb természeti jellemzők (élőhelytípusok és fajok) pontos elhelyezkedését; az adott élőhelyek és fajok védettségi állapotát esetlegesen befolyásoló fő földhasználati módokat és tevékenységeket; azonosítania kell valamennyi érintett érdekelt felet, akiket az intézkedési terv kidolgozásának folyamatába be kell vonni, illetve akiknek a véleményét ki kell kérni; az esetleges konfliktusokat és ezek megoldásának lehetséges módjait és eszközeit. A részvétel, konzultáció és kommunikáció a Natura 2000 területek természetvédelmi kezelésének tervezésében és kidolgozásában lehetővé teszi az adott területen élő, dolgozó vagy az azt használó emberek véleményének figyelembevételét, és a különböző érdekeltek ráébresztését a területek kezelésében való részvétel fontosságára, ami által növelhető a siker esélye. A részvétel az intézkedési terv kidolgozásának teljes folyamata során megvalósítható, kezdve már a korai konzultációval és az érdekeltek bevonásával, hogy tájékoztatást kapjanak az adott területre vonatkozó természetvédelmi célkitűzésekről és a terület jelentőségéről, valamint a megfelelő kezeléshez szükséges lépésekről. Ez megoldható például irányító csoportok vagy bizottságok felállítása révén, amelyekben az érintett helyi hatóságok, valamint a Natura 2000 területen található földterületek tulajdonosai, használói és fő üzemeltetőinek képviselői vesznek részt. Ehhez szükség van a folyamat hatékony megszervezésére és a különböző szakpolitikai szintek közötti együttműködésre, továbbá megfelelő nagyságú személyzetre és költségvetésre, valamint hatékony kommunikációs eszközök alkalmazására; igen hasznosak lehetnek továbbá a célirányos képzések és hatékony konfliktusmegoldási módszerek is, valamint az egész folyamat előmozdítása egy erre a célra kinevezett „területfelelős” által. A szükséges természetvédelmi intézkedések kellően részletes meghatározása (ki mit csinál, mikor és hogyan) elősegíti a végrehajtást és megelőzheti az esetleges konfliktusokat. Az intézkedések legyenek reálisak, számszerűek, kezelhetőek, megfogalmazásuk pedig legyen egyértelmű; támaszkodjanak megfelelő szintű szakértelemre, amely lehetővé teszi a lényeges intézkedések, valamint az olyan intézkedések azonosítását, amelyek esetében több alternatív lehetőség kínálkozik a végrehajtásra, a helyi érdekekhez igazodva. Meg kell határozni a pontos helyszínt, és ismertetni kell a végrehajtáshoz szükséges eszközöket és módszereket, pl. egy rugalmas ütemtervvel, amely szükség esetén lehetővé teszi a felülvizsgálatot és átdolgozást. Emellett fontos meghatározni a végrehajtott természetvédelmi intézkedések abból a szempontból történő felülvizsgálatának időbeli menetét, hogy mennyire alkalmasak a természetvédelmi célkitűzések teljesítésére, és milyen eredményeket értek el. A természetvédelmi intézkedések végrehajtásához szükséges erőforrásokat figyelembe kell venni a Natura 2000 területek kezelése során használt jogi aktusokban, többek között a végrehajtásra és nyomon követésre, az adminisztrációra, a kártérítési kifizetésekre stb. vonatkozó becsült költségeket, valamint az igényelt emberi erőforrásokat és képességeket, továbbá a lehetséges pénzügyi eszközöket. Ennek megfelelően kellő mértékben figyelembe kell venni a Natura 2000 hálózatba történő befektetésekkel az ökoszisztéma-szolgáltatások révén biztosítható előnyök sokaságát. A társadalmi-gazdasági tevékenységeket és ezek természeti környezettel fennálló kölcsönhatásait ugyancsak elemezni kell, hogy a terület kezelésével járó lehetséges költségeket és előnyöket, valamint a ténylegesen szükséges pénzügyi támogatást meg lehessen határozni. A hatékony végrehajtásról és kommunikációról olyan mechanizmus révén kell gondoskodni, amely tanúsítja, hogy a szükséges természetvédelmi intézkedéseket nem csak kidolgozták, hanem végre is hajtották; az intézkedéseket továbbá nyilvánosan elérhetővé kell tenni (pl. honlap vagy hivatalos nyilvántartás útján), hogy valamennyi érdekelt számára információul szolgálhassanak.

Az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikkének (1) bekezdése a tagállamok részére azt a kötelezettséget írja elő, hogy az irányelv I. és II. mellékletében meghatározott természetes élőhelytípusok, illetve fajok ökológiai szükségleteinek megfelelő szükséges védelmi intézkedéseket kell megállapítaniuk és végrehajtaniuk, és e tekintetben a tagállamok bármiféle mérlegelési mozgástere kizárt.

2.3.3. Ökológiai szükségletek

A 6. cikk (1) bekezdése rögzíti, hogy a védelemhez szükséges intézkedések „az adott természeti területen megtalálható, I. mellékletben szereplő természetes élőhelytípusok, illetve II. mellékletben szereplő fajok ökológiai szükségleteinek megfelelnek”.”. A tagállamoknak tehát a természetes élőhelytípusok és fajok ökológiai szükségleteire figyelemmel kell meghatározniuk a természetvédelmi intézkedéseket.

Bár az irányelv nem tartalmazza az „ökológiai szükségletek” definícióját, a 6. cikk (1) bekezdésének célja és tágabb összefüggésrendszere arra utal, hogy ezek az élőhelytípusok és fajok megőrzésének biztosításához szükségesnek tartott valamennyi ökológiai szükségletet, többek között az abiotikus és a biotikus tényezőket is magukban foglalják, ideértve a fizikai környezettel (levegő, víz, talaj, vegetáció stb.) való kapcsolatukat is (27).

Ezek a szükségletek tudományos ismereteken alapulnak, és egyedi elbírálás alapján kell meghatározni őket az I. mellékletben szereplő természetes élőhelytípusoknak, a II. mellékletben szereplő fajoknak és az ezeknek otthont adó területeknek megfelelően. Az ilyenfajta ismeretek elengedhetetlenek ahhoz, hogy a természetvédelmi intézkedéseket minden egyes területre külön ki lehessen alakítani.

Az ökológiai szükségletek fajok szerint eltérhetnek, de akár ugyanazon faj esetében is lehet különbség az egyes területek között. Így például az irányelv II. mellékletében szereplő denevérek ökológiai szükségletei eltérőek az áttelelés idején (amikor is föld alatti környezetben, üreges aknákban vagy lakóépületekben pihennek) és az aktív időszakban tavasztól kezdve (amikor téli szállásukat elhagyják és újra elkezdenek rovarokra vadászni). A II. mellékletben szereplő Triturus cristatus (tarajos gőte) kétéltű esetében az ökológiai szükségletek az életciklus során változnak. A faj egyedei a földben telelnek át (üregekben, repedésekben), majd tavasszal és nyár elején a tavakban petét raknak. Ekkor elhagyják a vízi környezetet és a szárazföldön élnek tovább a nyár és az ősz során. Az ökológiai szükségletek tehát egyazon fajra nézve is változhatnak az adott (vízi vagy szárazföldi) területtől függően. Ez a faj egész Európában sok helyen előfordul, ami azt jelenti, hogy ökológiai szükségletei az elterjedési terület egyes részei között eltérhetnek.

A területen megtalálható, az I. mellékletben szereplő természetes élőhelytípusok és a II. mellékletben szereplő fajok ökológiai szükségleteinek azonosítása a tagállamok feladata. Utóbbiak e téren szerzett tudásukat megoszthatják egymással, amihez az Európai Bizottság és az Európai Környezetvédelmi Ügynökség Biológiai Sokféleség Európai Témaközpontjának támogatást nyújt.

A természetvédelemi intézkedéseknek meg kell felelniük az adott természeti területen előforduló, az I. mellékletben szereplő természetes élőhelytípusok, illetve a II. mellékletben szereplő fajok ökológiai szükségleteinek. Ezen természetes élőhelytípusok és fajok ökológiai szükségletei az élőhelytípusok és fajok megőrzésének biztosításához szükségesnek tartott valamennyi ökológiai szükségletet jelentik. Csak eseti alapon, tudományos ismeretek felhasználásával határozhatóak meg.

2.4. MILYEN FORMÁT ÖLTHETNEK A SZÜKSÉGES TERMÉSZETVÉDELMI INTÉZKEDÉSEK?

A természetvédelmi intézkedések „megfelelő törvényi, közigazgatási vagy szerződéses aktusok […]”, illetve „megfelelő esetben”„intézkedési tervek” formáját ölthetik.

A döntés a szubszidiaritás elvével összhangban a tagállamokra van bízva. Az irányelv az elérendő célokat rögzíti, a tagállamokra bízva annak eldöntését, ezt miként kívánják elérni a gyakorlatban. A 6. cikk (1) bekezdésében említett különböző lehetőségeket gyakran együttesen használják a Natura 2000 területek kezelése során.

A természetvédelmi intézkedések végrehajtásával kapcsolatos felelősségi köröket, továbbá a vonatkozó pénzügyi forrásokat valamennyi esetben egyértelműen meg kell határozni.

2.4.1. Intézkedési tervek

A szükséges védelmi intézkedések között szerepelnek „megfelelő esetben […] a kifejezetten az egyes természeti területekre kidolgozott vagy más fejlesztési tervek részét képező intézkedési tervek”. Az intézkedési terveknek minden létező tevékenységgel foglalkozniuk kell, így az olyan folyamatos, rendszeres tevékenységekkel is mint a mindennapi mezőgazdasági tevékenységek; ezzel szemben az új tervekkel és projektekkel a 6. cikk (3) és (4) bekezdése foglalkozik.

Általában a területi szintű intézkedési terveket a terület természetvédelmi célkitűzéseinek kialakításához használják, a területen megtalálható fajok és élőhelyek természetvédelmi helyzete, valamint a rájuk nehezedő nyomások és veszélyek elemzése alapján, az ezen célkitűzések eléréséhez szükséges intézkedésekkel együtt. Az intézkedési terveket gyakorta használják annak eszközéül, hogy útmutatóul szolgáljanak a vezetés és más érdekelt felek számára a Natura 2000 területek védelmével kapcsolatos ügyekben; az azonosított szükséges természetvédelmi intézkedések végrehajtásába továbbá bevonják a különböző társadalmi-gazdasági érdekelteket és hatóságokat, így a helyi közösségeket, földtulajdonosokat, mezőgazdasági gazdálkodókat, halászokat és egyéb érdekcsoportokat.

Az intézkedési tervek hasznos eszközül szolgálnak annak biztosítására, hogy a 6. cikk (1) bekezdésében foglalt rendelkezések végrehajtása egyértelműen és átláthatóan történjék, ami valamennyi érdekelt számára lehetővé teszi, hogy a Natura 2000 hálózat céljairól tájékozódjon, és ezek megvitatásában aktívan részt vegyen. Az intézkedési tervek emellett hozzájárulhatnak az intézkedésekhez szükséges támogatási forrásigények meghatározásához és az intézkedések jobb integrálásához más tervekbe.

A „megfelelő esetben” kifejezés azt jelzi, hogy nem mindig van szükség intézkedési tervre. Amennyiben a tagállam intézkedési terv mellett dönt, ezt általában érdemes még azelőtt kialakítani, hogy a 6. cikk (1) bekezdésében említett egyéb intézkedésekre, különösen a szerződéses aktusokra sor kerülne. A szerződéses aktusok gyakorta az illetékes hatóságok és az egyes földtulajdonosok közötti kapcsolatot jelentenek, és az egyes birtokokra korlátozódnak, amelyek rendszerint az érintett természeti területnél kisebbek. Ilyen körülmények között a természeti területre kidolgozott intézkedési terv tágabb kereteket nyújt, a benne foglaltak pedig hasznos kiindulópontul szolgálhatnak az egyes szerződéses aktusok konkrét elemeihez.

Az intézkedési terveknek „megfelelőnek” és „kifejezetten az egyes természeti területekre kidolgozottnak” kell lenniük, azaz a Natura 2000 hálózat területeire kell irányulniuk. A más védett területi kategóriákra (pl. nemzeti vagy természetvédelmi park) kidolgozott, már meglévő intézkedési tervek nem minden esetben elegendőek a Natura 2000 területek gondozásához, ezért ezeket további intézkedésekkel kell átdolgozni vagy támogatni a területen megtalálható közösségi jelentőségű fajokra és élőhelytípusokra megfogalmazott természetvédelmi célkitűzések eléréséhez. Emellett az egyéb típusú védett területek és a Natura 2000 területek határa nem mindig esik egybe.

Az intézkedési tervek lehetnek önálló dokumentumok vagy „más fejlesztési tervek részét is képezhetik”, a természetvédelem egyéb EU-szakpolitikákba történő integrálása elvének megfelelően. Integrált terv esetében fontos, hogy egyértelmű természetvédelmi célkitűzések és intézkedések kerüljenek meghatározásra az adott területen található érintett élőhelyekre és fajokra vonatkozóan.

A Natura 2000 területekre vonatkozó intézkedési tervek hasznos eszközként szolgálnak ahhoz, hogy a 6. cikk (1) bekezdésében foglalt rendelkezések egyértelmű és átlátható végrehajtása biztosítható legyen valamennyi érdekelt részvételével. Nem minden esetben van szükség intézkedési tervre, ám amennyiben alkalmaznak ilyet, a tervet kifejezetten a szóban forgó természeti területre kell kidolgozni, vagy ha létezik más fejlesztési terv, akkor ennek részét kell képeznie. A tervnek minden már ismert emberi tevékenységre ki kell terjednie, míg az újonnan javasolt tervekkel és projektekkel a 6. cikk (3) és (4) bekezdése foglalkozik.

2.4.2. Törvényi, közigazgatási vagy szerződéses aktusok

A „megfelelő esetben” kifejezés csak az intézkedési tervekre vonatkozik, a törvényi, közigazgatási vagy szerződéses intézkedésekre nem, ezek minden esetben szükségesek (C-508/04. sz. ügy, 71. bekezdés). Így ha a tagállam intézkedési tervet nem is tart szükségesnek, ezeket az intézkedéseket akkor is meg kell hoznia.

Az intézkedések besorolása e három kategóriába tágabb értelmezést igényel. Számos intézkedés tekinthető megfelelőnek az egyes területekre megfogalmazott természetvédelmi célkitűzések eléréséhez. Gyakran aktív kezelési intézkedésekre van szükség, de néhány esetben passzívabb, megelőző intézkedések is elképzelhetők (például a beavatkozás kerülése). Másrészről nem feltétlenül van szükség új intézkedésekre, mivel a már meglévő intézkedések is elegendőek lehetnek, amennyiben a céloknak megfelelnek.

— A törvényi intézkedések általában egy, a jogban meghatározott rendszert követnek, és az adott területen engedélyezhető, korlátozható és tiltható tevékenységekre vonatkozó konkrét követelményeket írhatnak elő.

— A közigazgatási intézkedések a természetvédelmi intézkedések végrehajtásával vagy az adott területen folytatott egyéb tevékenységek engedélyezésével kapcsolatos rendelkezéseket állapíthatnak meg.

— A szerződéses intézkedések közé tartoznak általában a kezeléssel foglalkozó hatóságok és a földterületek tulajdonosai vagy használói közötti szerződések vagy megállapodások.

Az agrár-környezetvédelmi, illetve az erdészeti-környezetvédelmi intézkedések jól mutatják, hogyan lehet figyelembe venni a társadalmi-gazdasági igényeket a Natura 2000 területek érdekeit szolgáló megállapodások megkötésekor. Az adott területre megállapított természetvédelmi intézkedéseknek megfelelően, a természetvédelmi célkitűzések elérésének céljával kell kialakítani őket. — A vidékfejlesztési programok értelmében a gazdálkodókkal kötöttagrár-környezetvédelmi megállapodások szerződéses intézkedésként használhatók, amelyek célja egyes élőhelytípusok (például mezők, legelők) és fajok védettségi állapotának fenntartása vagy helyreállítása több területen. — Erdészeti-környezetvédelmi intézkedések is használhatók arra, hogy erdőgazdálkodási szerződéseket és megállapodásokat kössenek az erdők tulajdonosaival az élőhelyek és fajok védelme érdekében.

Ebből a szempontból minden alkalmas uniós alap (pl. vidékfejlesztési és regionális alapok, valamint a LIFE program (28)) számba vehető az intézkedések végrehajtásának eszközeként (29).

A törvényi, közigazgatási vagy szerződéses intézkedések között a tagállamok döntenek. Ez a megközelítés megfelel a szubszidiaritás elvének. A tagállamoknak ugyanakkor legalább az egyik kategóriát választaniuk kell (törvényi, közigazgatási, szerződéses).

A három kategória között nincs hierarchikus viszony. Így a tagállamok eldönthetik, hogy egy adott Natura 2000 területen csak egy intézkedéskategóriát (pl. kizárólag szerződéses aktusokat) használnak-e, vagy vegyes intézkedéseket (pl. törvényi, közigazgatási és szerződéses aktusokat vegyesen, a területen megtalálható, I. mellékletben szereplő természetes élőhelytípusok, illetve II. mellékletben szereplő fajok megőrzése érdekében). A kiválasztott kötelező intézkedéseken túl a tagállamok megállapíthatnak és végrehajthatnak intézkedési terveket is.

Mindhárom intézkedési kategória „megfelelőnek” minősül. Magát a jelzőt az irányelv nem határozza meg. Ugyanakkor a 6. cikk (1) bekezdése esetében a törvényi, közigazgatási vagy szerződéses intézkedések beletartoznak a természetvédelmi intézkedések fogalmába. A „megfelelő” jelző célja egyedül annyi, hogy emlékeztessen rá: bármilyen típusú intézkedést válasszon is a tagállam, köteles gondoskodni arról, hogy az illeszkedjen az egyes Natura 2000 területek megcélzott jellemzőinek ökológiai szükségleteihez, és tiszteletben tartsa az irányelv 2. cikkének (1) és (2) bekezdésében meghatározott általános célját.

A tagállamok a különleges természetmegőrzési területekre kötelesek megfelelő törvényi, közigazgatási vagy szerződéses intézkedéseket megállapítani és végrehajtani. Ezeknek az intézkedéseknek a) meg kell felelniük a területen megtalálható és az I. mellékletben szereplő élőhelytípusok, illetve a II. mellékletben szereplő fajok ökológiai szükségleteinek, és b) teljesíteniük kell az irányelv közösségi jelentőségű természetes élőhelyek, illetve növény- és állatfajok kedvező védettségi állapotának fenntartására vagy helyreállítására vonatkozó általános célját.

3. A 6. CIKK (2) BEKEZDÉSE

A megfelelő megelőző lépések megtétele, a károsodás, és a megzavarás fogalmak magyarázata

3.1. A BEKEZDÉS SZÖVEGE

„A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket a különleges természetvédelmi területeken található olyan természetes élőhelytípusok és olyan fajok élőhelyei károsodásának és megzavarásának megakadályozására, amelyek céljára az egyes területeket kijelölték, amennyiben a zavarás mértéke ezen irányelv céljaira tekintettel jelentős hatással lehet.”

3.2. HATÁLY

A cikk kiindulási alapja a megelőzés elve: „A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket a különleges természetvédelmi területeken található olyan természetes élőhelytípusok és olyan fajok élőhelyei károsodásának és megzavarásának megakadályozására…” .

Ezek az intézkedések túlmutatnak a természetmegőrzési szempontból szükséges kezelési intézkedéseken, mivel ezeket a 6. cikk (1) bekezdése már lefedi. A „megakadályozás” és a „jelentős hatással lehet” kifejezések a meghozandó intézkedések megelőző jellegét emelik ki. Nem elfogadható mindaddig várni az intézkedések bevezetésével, amíg a károsodás vagy megzavarás be nem következik (C-418/04. sz. ügy – lásd még a 4.4.1. pontban a 6. cikk (3) bekezdésében szereplő „valószínűleg” kifejezés értelmezését).

A 6. cikk (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az a tagállamok számára előírja minden olyan megfelelő lépés meghozatalát, amely biztosítja, hogy nem következik be károsodás vagy jelentős megzavarás. A természetes élőhelyek és a fajok élőhelyeinek mind ember által okozott, mind előrelátható természetes károsodását kerülni kell.

A 6. cikk (2) bekezdésének alkalmazási köre szélesebb a (3) és (4) bekezdéseknél, amelyek csak tervekre és programokra vonatkoznak. A (2) bekezdés valamennyi folytatólagosan végzett tevékenységre is vonatkozik, úgymint a mezőgazdaság, halászat vagy vízgazdálkodás, amelyekre a 6. cikk (3) bekezdése esetleg nem alkalmazható (30), az olyan tervekkel és projektekkel együtt, amelyeket korábban engedélyeztek, de később valószínűleg károsodáshoz vagy megzavaráshoz vezetnek (31). Ugyancsak vonatkozik azokra a tervekre vagy projektekre, amelyeket a 6. cikk (3) bekezdésének hatálybalépését megelőzően engedélyeztek (C-399/14. sz. ügy, 33. pont).

A 6. cikk (2) bekezdése:

— Tartósan érvényes a különleges természetmegőrzési területeken, közösségi jelentőségű természeti területeken és különleges madárvédelmi területeken. Múltbeli, jelen idejű vagy jövőbeli tevékenységekre vagy eseményekre vonatkozik. Ha egy már létező tevékenység egy különleges természetmegőrzési területen vagy különleges madárvédelmi területen valószínűleg a terület kijelölésének alapját jelentő természetes élőhelyek károsodását vagy fajok megzavarását okozza, az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikkének (2) bekezdésében vagy a madárvédelmi irányelv 4. cikkének (4) bekezdésében előírt megfelelő intézkedéseket kell alkalmazni. Ez adott esetben azzal is járhat, hogy a negatív következményeknek a tevékenység leállításával kell véget vetni és/vagy mérséklő vagy helyreállító intézkedéseket kell alkalmazni. Ez utólagos értékeléssel is megtehető. Mindezt az Owenduff-ügy (C-117/00. sz. ügy, 28–30. pont) (32) támasztja alá, amelyben a Bíróság kimondta, hogy a 6. cikk (2) bekezdése sérült, mert a különleges madárvédelmi területen nem fogadtak el intézkedéseket a terület kijelölésének alapját jelentő fajok élőhelyei károsodásának megelőzésére. A Bíróság azt is kimondta: a tagállam azáltal, hogy általánosságban írta elő, hogy a hatályban lévő törvények és rendeletek által engedélyezett feltételek mellett és területeken bizonyos tevékenységek nem minősülnek zavaró vagy ilyen hatással járó tevékenységeknek, nem teljesítette az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikke (2) bekezdése által előírt kötelezettségét (C-241/08. sz. ügy, 76. pont).

— Nem csak a szándékosan elkövetett cselekedetekre vonatkozik, hanem bármely véletlenszerűen bekövetkező eseményre is vonatkozhat (tűz, árvíz stb.), amennyiben az előrelátható – például pár évente rendszeresen előfordul (33). Katasztrófák esetében a kötelezettség (relatív) elővigyázatossági intézkedések meghozatalát jelenti az ilyenfajta katasztrófák kockázatának csökkentésére, amennyiben az irányelv célját veszélyeztethetik. — Nem csak az emberi tevékenységekre vonatkozik. A C-6/04. sz. ügyben (34. pont) a Bíróság úgy vélte, hogy „az élőhelyekről szóló irányelv 6. cikke (2) bekezdésének végrehajtásához szükséges lehet mind az ember által okozott külső veszélyeztetések és zavarások elhárítását célzó, mind pedig a KTT-ken belüli fajok és természetes élőhelyek védettségi állapotának károsítására alkalmas természetes folyamatok megfékezésére szánt intézkedések megtétele”. Például a természetes utánpótlás vagy az éghajlatváltozás hatásainak esetében intézkedésekre van szükség e folyamatok megállításához vagy ellensúlyozásához, ha úgy ítélhető meg, hogy negatív következményekkel járnak azokra a fajokra és élőhelytípusokra, amelyek megalapozták a kérdéses terület kijelölését. Következésképpen a természetes okokból dinamikusan változó helyzeteket, illetve az éghajlatváltozáshoz köthető módosulásokat (pl. a tengerszint emelkedése, fajok eltűnése vagy új fajok megjelenése) egyedileg kell mérlegelni (34).

A jogalkotó a tagállamok felelősségviselésének bizonyos korlátait állapította meg:

— Területi korlát: az intézkedések kizárólag „a különleges természetmegőrzési területeken belül” található fajokra és élőhelyekre irányulnak. Másrészről elképzelhető, hogy az intézkedéseket a különleges természetmegőrzési területen kívül kell végrehajtani, ha külső események a KTT-n belül található fajokra és élőhelyekre hathatnak. Például egy vizes élőhelyet fenyegető mérgező anyag kiömlése esetén a 6. cikk (2) bekezdésének alkalmazása azt kívánná meg, hogy minden megelőző intézkedést meg kell tenni a kiömlés elkerülése érdekében, még akkor is, ha arra a vizes élőhelytől messze kerül sor. A bekezdés nem úgy rendelkezik, hogy az intézkedéseket a KTT-n belül kell végrehajtani, hanem a KTT-n belüli károsodás megakadályozására. Ugyanez vonatkozik a különleges madárvédelmi területekre is.

— Korlát az érintett élőhelyek és fajok tekintetében: a megfelelő intézkedések csak azokra az élőhelyekre és fajokra vonatkoznak, „amelyek céljára az egyes területeket kijelölték”. A tervezett intézkedésekkel érintett élőhelyek és fajok a Natura 2000 hálózat egységes űrlapján azonosított élőhelyek és fajok lehetnek (lásd a 2.2. és 4.6.3. pontot). A cél tehát nem az, hogy általános védőintézkedéseket kell hozni, hanem hogy az adott terület kiválasztását megalapozó (pl. az egységes űrlapon szignifikánsnak jelzett és a terület kijelöléséről szóló aktusban megadott) fajokra és élőhelyekre irányuló intézkedésekre kerüljön sor. A zavarást és/vagy a károsodást tehát a tagállamok által közölt és az érintett fajok és élőhelyek vonatkozásában a Natura 2000 hálózat egységességének biztosításához használt információ alapján lehet megállapítani.

A tagállamok kötelesek megelőző intézkedéseket hozni az előre jelezhető eseménnyel, tevékenységgel vagy folyamattal kapcsolatos károsodás és megzavarás megakadályozása érdekében. Ezeket az intézkedéseket minden olyan fajra és élőhelyre alkalmazni kell, amelyek céljára az egyes területeket kijelölték, és szükség esetén a területeken kívül is végre kell őket hajtani.

3.3. MIT JELENT AZ, HOGY „MEGTESZIK A SZÜKSÉGES INTÉZKEDÉSEKET […] MEGAKADÁLYOZÁSÁRA”?

A 6. cikk (2) bekezdése a tagállamok számára előírja, hogy „megteszik a szükséges intézkedéseket […] megakadályozására”. Több bírósági ügy tisztázta, hogy az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikke (2) bekezdésének alkalmazásában milyen típusú jogi védelmi rendszert kell kialakítani. A Bíróság ítéletei különösen hangsúlyozzák, hogy a jogi rendszernek egyedinek, koherensnek és teljesnek kell lennie, és képesnek az érintett területekkel való fenntartható gazdálkodás és a területek hatékony védelmének biztosítására (C-293/07. sz. ügy, 26–29. pont) (35).

A Bíróság emellett jogsértést állapított meg olyan ügyekben is, ahol a kialakított rendszer „túl általános és nem kifejezetten a különleges madárvédelmi területtel vagy az ott élő fajokkal foglalkozik” (C-166/04. sz. ügy, 15. pont), ahol a rendelkezések „azt követően jöhetnek szóba, hogy az említett tevékenységek már megkezdődtek, tehát azután, hogy az esetleges károsodások már bekövetkeztek” (C-418/04. sz. ügy, 208. pont) vagy ahol a különleges madárvédelmi területekre „heterogén jogi szabályozások [vonatkoztak], amelyek a különleges madárvédelmi területek számára nem biztosítottak elégséges védelmet” (C-293/07. sz. ügy, 26. pont).

Bizonyos esetekben a tagállam 6. cikk (2) bekezdéséből eredő kötelezettségének teljesítéséhez nem feltétlenül elegendő a károsodásért vagy zavarért felelős fél ellen büntetőeljárást indítani vagy pénzbírságot kiszabni (C-504/14. sz. ügy, 55. és 56. pont).

A Bíróság véleménye szerint „az élőhelyirányelv 6. cikkének (2) bekezdésében foglalt »megfelelő intézkedések« kifejezés ugyanis azt feltételezi, hogy a tagállamok e rendelkezés alkalmazásakor mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek. Emlékeztetni kell azonban arra, hogy valamely tevékenység csak akkor felel meg az élőhelyirányelv 6. cikke (2) bekezdésének, ha biztosított, hogy az nem okoz semmiféle olyan zavart, amely alkalmas arra, hogy jelentősen sértse az említett irányelv célkitűzéseit, különösen az irányelv által követett megőrzési célokat” (a C-404/09. számú, Bizottság kontra Spanyolország ügyben hozott ítélet 126. pontja és az abban idézett esetjog). A Bíróság megállapítja továbbá, hogy „amennyiben az utólagos vizsgálat az élőhelyirányelv 6. cikkének (2) bekezdése alapján a jelen ügyben az e rendelkezés értelmében vett »megfelelő intézkedésnek« bizonyulna, e vizsgálatnak részletesen meg kell határoznia, hogy az érintett tervnek vagy projektnek a végrehajtása az említett rendelkezés értelmében esetlegesen jelentős hatást gyakorló károsodásnak vagy megzavarásnak milyen kockázataival jár, és az ezen irányelv 6. cikkének (3) bekezdésében foglalt követelményeknek megfelelően kell elvégezni” (C-399/14. sz. ügy, 40., 41. és 54. pont).

A 6. cikk (2) bekezdése értelmében létrehozandó jogi rendszernek egyedinek, koherensnek és teljesnek kell lennie, és képesnek az érintett területekkel való fenntartható gazdálkodás és a területek hatékony védelme biztosítására. A tagállamok mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek a 6. cikk (2) bekezdésének végrehajtása céljából hozott megfelelő intézkedések vonatkozásában, feltéve, hogy a károsodás és a megzavarás megakadályozása biztosított. Ha a 6. cikk (2) bekezdésében foglalt rendelkezéseknek történő megfelelés érdekében egy terv vagy projekt felülvizsgálata szükséges, azt a 6. cikk (3) bekezdésében foglalt követelményeknek megfelelően kell elvégezni.

3.4. KÜLÖNBÖZIK A VÉGREHAJTÁS A KÁROSODÁS ÉS A MEGZAVARÁS ESETÉN?

Ami a fajok megzavarását illeti, a 6. cikk (2) bekezdése rögzíti, hogy ennek megakadályozása érdekében megfelelő lépéseket kell tenni, „amennyiben a zavarás mértéke ezen irányelv céljaira tekintettel jelentős hatással lehet”.

A kérdéses megzavarásnak az irányelv célja szempontjából relevánsnak kell lennie a fajok védettségi helyzetére nézve (következménnyel jár). A tagállamnak tehát e célok ismeretében kell eldöntenie, hogy a megzavarás jelentős-e.

Az élőhelyek károsodását illetően (ami a természetes élőhelyekre és a fajok élőhelyeire egyaránt vonatkozik) ugyanakkor a 6. cikk (2) bekezdésének megfogalmazása nem utal kifejezetten az irányelv céljának szempontjából mért hatásra. Egyszerűen az áll benne, hogy el kell kerülni az élőhelyek károsodását.

Nehéznek tűnhet a károsodást abszolút értékben mérni anélkül, hogy mérhető határértékekre lehetne támaszkodni. Ugyanakkor a károsodást a területi szintű természetvédelmi célkitűzésekhez kötve, amelyek hozzájárulnak az irányelv céljának eléréséhez, lehetővé válhat azon határok értelmezése, hogy mi jelent károsodást (lásd a 3.5.1. pontot).

Az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikk (2) és (3) bekezdéseit koherens egységként kell értelmezni, céljuk, hogy ugyanolyan szintű védelmet biztosítsanak élőhelytípusoknak és fajoknak egyaránt (C-258/11. sz. ügy, 32. pont; a C-521/12. sz. ügyben hozott ítélet 19. pontja; C-387. és 388. sz. ügy). Ennek értelmében a károsodás vizsgálatánál, amennyiben erre szükség van, hasonló kritériumokat és módszereket kell alkalmazni, mint a 6. cikk (3) bekezdésének alkalmazása esetén (lásd még a C-399/14. sz. ügy 54. pontját).

Az adott területen megtalálható élőhelytípus vagy fajok élőhelye védettségi állapota a Natura 2000 egységes űrlapon közölt védettségi helyzethez képest mérhető, feltéve, hogy az naprakész információkat tartalmaz.

Egy adott terület védettségi állapotának az érintett élőhelyek és fajok dinamikus jellegét kell tükröznie.

A fajok megzavarását el kell kerülni, amennyiben a megzavarás az irányelv célja szempontjából jelentős lehet. Másrészről egy természetes élőhely vagy egy faj élőhelyének károsodásának nem feltétlenül kell jelentősnek lennie az irányelv célja szempontjából, azt egész egyszerűen el kell kerülni. A károsodást és a zavarást az adott terület természetvédelmi célkitűzéseihez és az azon megtalálható fajok és élőhelytípusok védettségi állapotához képest kell vizsgálni, a 6. cikk (3) bekezdése szerinti eljárásban használt kritériumokkal megegyező kritériumok alapján. A fogalom dinamikusan értelmezendő, az adott területen megtalálható élőhely vagy fajok védettségi állapotának alakulása szerint.

3.5. A KÁROSODÁS ÉS A MEGZAVARÁS MUTATÓI

A tagállamoknak megfelelő védelmi intézkedéseket kell hozniuk a Natura 2000 területek ökológiai jellemzőinek fenntartása érdekében attól kezdve, hogy az adott területet közösségi jelentőségű természeti területként javasolják kijelölni.

A Bíróság ezt a Bund ügyben (C-244/05. sz. ügy, 45. pont) erősítette meg: „emlékeztetni kell arra, hogy az irányelv III. melléklete 1. szakaszának értelmében az illetékes nemzeti hatóságok által kijelölt területek ökológiai jellemzői az ott szereplő értékelési szempontokat – azaz az érintett természetes élőhelytípus reprezentativitási fokát, az általa elfoglalt területet, struktúráját és funkcióját, az érintett faj vizsgált területen élő populációjának nagyságát és sűrűségét, az érintett faj szempontjából fontos jellegzetességeit, a területen élő populáció elszigeteltségének fokát, valamint a terület értékét az érintett természetes élőhelytípus és fajok védelmének szempontjából – tükrözik”.

Ebből következik, hogy nem szabad hagyni, hogy károsodás miatt egy adott terület ökológiai jellemzői a kijelölés idején mért szint alá essenek. Ha időközben jobb állapotot sikerült elérni, ezt a kedvezőbb állapotot kell referenciának tekinteni. Főszabályként egy adott területen a megzavarás vagy károsodás értékelése eseti alapon történik, az értékváltozás jelentőségére utaló mutatók (lásd alább) felhasználásával (36).

3.5.1. Az élőhelytípusok és a fajok élőhelyeinek károsodása

Károsodás alatt egy élőhelyen bekövetkező bármely jellegű romlást kell érteni. A tagállamnak az adott élőhelynek otthont adó környezetre ható valamennyi környezeti hatást figyelembe kell vennie (tér, víz, levegő, talaj). Amennyiben ezek a környezeti hatások ahhoz vezetnek, hogy az adott élőhely védettségi mutatói romlanak a korábbiakhoz képest, úgy lehet tekinteni, hogy a károsodás bekövetkezett.

Lényeges emlékeztetni arra, hogy a károsodás elkerülésének követelménye nem csak az élőhelyvédelmi irányelv I. mellékletében felsorolt és a terület kijelölésének alapját jelentő élőhelytípusokra vonatkozik, hanem az élőhelyvédelmi irányelv II. mellékletében és a madárvédelmi irányelv I. mellékletében felsorolt fajok, valamint a madárvédelmi irányelv 4. cikkének (2) bekezdése által lefedett, a kérdéses terület kijelölését megalapozó vonuló fajok élőhelyeire is.

E károsodás értékeléséhez támaszkodni lehet az adott terület természetvédelmi célkitűzéseire, valamint a terület azon ökológiai jellemzőire, amelyek megalapozták a terület kiválasztását közösségi jelentőségű természeti területként (az irányelv III. mellékletében rögzített kiválasztási szempontoknak megfelelően) vagy különleges madárvédelmi területként.

Az élőhelytípusok ezen ökológiai jellemzőit az egységes űrlapon tüntetik fel, az alábbi paramétereket felhasználva (37):

— Az élőhelytípus reprezentativitásának foka – azt mutatja, hogy az élőhelytípus „mennyire tipikus”. Ez az I. mellékletben szereplő élőhelytípusok értelmező kézikönyvéhez (38) kötendő, mivel ez a kézikönyv valamennyi élőhelytípus meghatározását tartalmazza, a jellemző fajok és egyéb lényeges elemek jelölésével. Károsodásként értékelhető minden esemény, tevékenység vagy folyamat, amely az élőhelytípus reprezentativitásának elvesztését okozza.

— Az élőhely területe az adott Natura 2000 területen belül, illetve relatív felszíne az élőhelytípus adott ország területén megtalálható teljes területéhez viszonyítva. Károsodásnak tekinthető minden esemény, tevékenység vagy folyamat, amely hozzájárul a kérdéses terület kijelölését megalapozó élőhelytípus vagy fajok élőhelye adott területen belüli méretének csökkenéséhez.

— Az érintett természetes élőhelytípus struktúrájának és funkcióinak védettségi foka , továbbá helyreállításának lehetőségei.

Hasonló megfontolásokat lehet alkalmazni a fajok élőhelyei, pl. vizes madárélőhelyek esetében. Az élőhelyek és a fajok élőhelyeinek hosszú távú fenntartásához szükséges tényezők bármilyen veszélyeztetése károsodásnak tekinthető, pl. a károsodást nem csak az élőhely fizikai méretének csökkenése, hanem a terület szaporodási, táplálkozó-, pihenő- vagy gyülekezőhely-minőségének elvesztése is okozhatja.

A hosszú távú fenntartáshoz szükséges funkciók értelemszerűen mindig a kérdéses élőhelytől függenek. A tagállamoknak ismerniük kell ezeket a követelményeket (tanulmányok, adatgyűjtés stb. révén), mivel a 6. cikk (1) bekezdése kimondja, hogy olyan intézkedéseket kell hozniuk, „amelyek az adott természeti területen megtalálható, I. mellékletben szereplő természetes élőhelytípusok, illetve II. mellékletben szereplő fajok ökológiai szükségleteinek megfelelnek”.

Az élőhelyek károsodása akkor következik be egy területen, amikor a kérdéses területen belül csökken az élőhelytípus vagy a fajok élőhelye által lefedett terület, vagy az élőhely vagy az élőhelyhez társított fajok állapotának hosszú távú fenntartásához szükséges konkrét struktúrák és funkciók csökkennek eredeti vagy helyreállított állapotukhoz képest. Ennek értékelését az adott terület természetvédelmi célkitűzéseinek, valamint a hálózat egységességéhez való hozzájárulásának alapján kell elvégezni.

3.5.2. Fajok megzavarása

A károsodással ellentétben a megzavarás nem hat közvetlenül egy terület fizikai állapotára; a fajokra vonatkozik, és időben korlátozott lehet (zaj, fényforrás stb.) A megzavarás intenzitása, időtartama és az ismétlődés gyakorisága ezért fontos paraméternek számít.

Annak értékeléséhez, hogy egy adott megzavarás jelentős-e az irányelv céljának szempontjából, a kedvező védettségi helyzet 1. cikk i) bekezdésében megadott definíciójára lehet hivatkozni, amely az alábbi tényezőkön alapszik:

— „Az érintett faj populációinak dinamikájára vonatkozó adatok azt mutatják, hogy a faj képes hosszú távon fenntartani magát természetes élőhelyének életképes alkotórészeként.” Jelentős károsodásnak tekinthető minden esemény, tevékenység vagy folyamat, amely hozzájárul a faj populációjának hosszú távú hanyatlásához az adott területen belül.

— „A faj természetes előfordulási területe nem csökken , és valószínűleg a belátható jövőben sem fog csökkenni” Jelentős károsodásnak tekinthető minden esemény, tevékenység vagy folyamat, amely hozzájárul a faj természetes előfordulási területének csökkenéséhez vagy a csökkenés kockázatához az adott területen belül.

— „ Kellő nagyságú élőhely áll rendelkezésre jelenleg és valószínűleg a jövőben is a faj populációinak hosszú távú fennmaradásához”. Jelentős károsodásnak tekinthető minden esemény, tevékenység vagy folyamat, amely hozzájárul a fajok számára rendelkezésre álló élőhely méretének csökkenéséhez.

E tekintetben az olyan hatások mint a zaj, a vibráció és a faj részsokaságainak elszigetelődése mind jelentős zavart okozhatnak egy fajra nézve. Ezért ha egy tagállam nem hoz megfelelő intézkedéseket ezek megakadályozására, az azt jelenti, hogy a tagállam nem teljesíti az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikkének (2) bekezdéséből eredő kötelezettségeit (C-404/09. sz. ügy).

Az olyan tényezők, mint a zavarás intenzitása, gyakorisága és időtartama, figyelembe vehetők annak eldöntéséhez, hogy mekkora a zavarás jelentősége, amely fajonként, valamint különböző időpontokban és körülmények között eltérő mértékű lehet (pl. táplálékforrások, vagy a közelben található elegendő zavartalan terület).

Adott területen egy faj megzavarása olyan események, tevékenységek vagy folyamatok hatására következik be, amelyek hozzájárulnak a faj populációjának hosszú távú csökkenéséhez a területen, a természetes elterjedési terület csökkenéséhez vagy ennek kockázatához, és a rendelkezésre álló élőhely csökkenéséhez. Ennek értékelését az adott terület természetvédelmi célkitűzései, valamint a hálózat egységességéhez való hozzájárulása alapján kell elvégezni.

4. A 6. CIKK (3) BEKEZDÉSE

A terv vagy projekt, jelentős hatások valószínűsége, megfelelő vizsgálat, a természeti terület védelmével kapcsolatos célkitűzések; kumulatív hatások, illetékes hatóság, lakosság véleménye, terület integritása fogalmak magyarázata

4.1. A BEKEZDÉS SZÖVEGE

„Figyelembe véve az adott természeti terület védelmével kapcsolatos célkitűzéseket, megfelelő vizsgálatot kell folytatni minden olyan terv vagy program [helyesen: projekt] hatásait illetően, amely nem kapcsolódik közvetlenül, illetve nem nélkülözhetetlen a természeti terület kezeléséhez, de akár önmagában, akár pedig más terv vagy program részeként valószínűleg jelentős hatással lesz arra. A természeti területre gyakorolt hatások vizsgálatának eredményét figyelembe véve, továbbá a (4) bekezdés rendelkezéseinek értelmében az illetékes nemzeti hatóságok csak azután hagyják jóvá az érintett tervet vagy programot, ha megbizonyosodtak arról, hogy az nem fogja hátrányosan befolyásolni az érintett természeti terület épségét, és miután – adott esetben – kikérték a lakosság véleményét is.”

4.2. HATÁLY

A bekezdés célja és tágabb összefüggései szempontjából a 6. cikk harmadik és negyedik bekezdésének szerepét a cikk első bekezdéséhez (különleges madárvédelmi területek esetén a madárvédelmi irányelv 3. és 4. cikkének első és második bekezdéséhez), valamint a 6. cikk második bekezdéséhez viszonyítva kell mérlegelni. Lényeges emlékeztetni különösen arra, hogy még ha egy kezdeményezésről vagy tevékenységről meg is állapítják, hogy az nem tartozik a 6. cikk (3) bekezdésének hatálya alá, a fent említett egyéb rendelkezéseknek attól még meg kell felelnie.

Érdemes megjegyezni, hogy a terület védelméhez kapcsolódó célkitűzésekhez hozzájáruló vagy azokkal kompatibilis tevékenységek esetleg már eleget tesznek a 6. cikk (1) és (2) bekezdésének (például az egyes élőhelytípusokat és fajokat fenntartó hagyományos gazdálkodási módszerek). A 6. cikk (3) és (4) bekezdése egyfajta engedélyezési rendszert alkot, rögzítve azokat a körülményeket, amelyek mellett a Natura 2000 területekre valószínűleg jelentős negatív hatással járó tervek és projektek engedélyezhetőek vagy nem. Ezáltal biztosítják, hogy a gazdasági és egyéb nem ökológiai szükségletek teljes mértékben figyelembe vehetők a terület természetvédelmi célkitűzéseinek fényében.

A 6. cikk (3) bekezdése a tervek és projektek mérlegeléséhez lépcsőzetes eljárást ír elő (39).

a) Az eljárás első része egy előzetes értékelési fázis („előszűrés”) annak eldöntésére, hogy egyrészről a terv vagy projekt közvetlenül kapcsolódik-e vagy szükséges-e a terület gondozásához, másrészről valószínűleg jelentős hatással lenne-e a területre; erre a 6. cikk (3) bekezdésének első mondata vonatkozik.

b) Az eljárás második része, amelyet a 6. cikk (3) bekezdésének második mondata szabályoz, a megfelelő értékeléshez és az illetékes nemzeti hatóságok döntéséhez kapcsolódik.

Az eljárás harmadik része (a 6. cikk (4) bekezdése szerint) akkor esedékes, ha a kedvezőtlen értékelés ellenére azt javasolják, hogy a tervet vagy projektet ne kerüljön elutasításra, hanem további mérlegelés tárgyává kívánják tenni. Ebben az esetben a 6. cikk (4) bekezdése bizonyos feltételek fennállása esetén lehetővé teszi az eltérést a 6. cikk (3) bekezdésétől.

Az eljárás alkalmazhatósága, valamint alkalmazásának mértéke több tényezőtől függ, és az egymást követő lépéseket befolyásolja az azt közvetlenül megelőző lépés. A lépések egymást követő rendje tehát a 6. cikk (3) bekezdése helyes alkalmazásához elengedhetetlen.

Ami a földrajzi hatályt illeti, a 6. cikk (3) bekezdésének rendelkezései nem csak a kizárólag a védett területen megvalósuló vagy arra vonatkozó tervekre vagy projektekre vonatkoznak, hanem olyan tervekre és projektekre is, amelyek a területen kívül helyezkednek el, de valószínűleg jelentős hatással lennének rá, attól függetlenül, hogy milyen távolságra vannak a kérdéses területtől (C-98/03. sz. ügy, 51. pont és C-418/04. sz. ügy, 232. és 233. pont).

A Bíróság továbbá kimondta, hogy az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikkének (3) bekezdése nem zárja ki eleve a szigorúbb nemzeti védőintézkedéseket, amelyek például kimondhatják egy bizonyos fajta tevékenység teljes tilalmát anélkül, hogy az egyes projektek vagy tervek a környezetre gyakorolt hatásának elemzését megkövetelnék az érintett Natura 2000 terület tekintetében (C-2/10. sz. ügy, 39–75. pont).

A 6. cikk (3) bekezdése lépcsőzetes eljárást ír elő a Natura 2000 területre esetleg jelentős hatást gyakorló tervek és projektek mérlegelésére. Azon tevékenységeknek, amelyek nem tartoznak a 6. cikk (3) bekezdésének hatálya alá, ettől függetlenül meg kell felelniük a madárvédelmi irányelv 6. cikkének (1) bekezdése (a különleges madárvédelmi területek esetében pedig a madárvédelmi irányelv 3. cikke és a 4. cikk (1) és (2) bekezdése), valamint a 6. cikk (2) bekezdése rendelkezéseinek.

4.3. A 6. CIKK (2) BEKEZDÉSÉNEK ÉS A 6. CIKK (3) BEKEZDÉSÉNEK VISZONYA

A 6. cikk (2) bekezdése és a 6. cikk (3) bekezdése egyaránt az adott területet érő káros hatások megelőzését szolgálja. A 6. cikk (2) bekezdése esetében a cél a „károsodás […] vagy jelentős megzavarás” megakadályozása. A 6. cikk (3) bekezdése esetében a cél az olyan tervek vagy projektek engedélyezésének elkerülése, amelyek képesek „hátrányosan befolyásolni az érintett természeti terület épségét”. A célkitűzések tehát nagyjából hasonlók. Ugyanakkor emlékeztetni kell arra, hogy a 6. cikk (2) bekezdésének rendelkezései a természeti területre mindenkor vonatkoznak, ezzel szemben a 6. cikk (3) bekezdésének rendelkezései csak akkor irányadóak, ha terv- vagy projektjavaslatot nyújtanak be, amely jelentős hatással lehet a területre. Mivel mindkét bekezdés ugyanazt az általános célkitűzést szolgálja, logikus a következtetés, hogy a 6. cikk (3) bekezdésének megfelelően jóváhagyott terv vagy projekt a 6. cikk (2) bekezdésének rendelkezéseinek is meg fog felelni, kivéve, ha később kiderül, hogy valószínűleg károsítaná az élőhelyet és/vagy megzavarná a fajt, amely megalapozta a kérdéses terület kijelölését.

Ezt a Bíróság is megerősítette (C-127/02. sz. ügy, 35-37. pont): „Amennyiben valamely tervet vagy projektet az »élőhely«-irányelv 6. cikkének (3) bekezdésben foglalt eljárás szerint engedélyeztek, ezen tervnek vagy projektnek a védett természeti területre gyakorolt hatása tekintetében már szükségtelen az ugyanezen cikk (2) bekezdésében foglalt általános védelmi kötelezettséget tartalmazó norma egyidejű alkalmazása. Valamely tervnek vagy projektnek az »élőhely«-irányelv 6. cikke (3) bekezdése alapján történő engedélyezése ugyanis szükségképpen azt feltételezi, hogy a tervet vagy projektet úgy minősítették, hogy az nem befolyásolja hátrányosan az érintett természeti terület épségét, és következésképpen a 6. cikk (2) bekezdés értelmében azt nem károsítja vagy zavarja meg jelentősen.

Nem zárható ki azonban, hogy az ilyen terv vagy projekt megvalósulása később mégis a természet károsítását vagy megzavarását vonja maga után anélkül, hogy ezzel kapcsolatban az illetékes nemzeti hatóságokat bármiféle mulasztás terhelné. Az »élőhely«-irányelv 6. cikkének (2) bekezdése ilyen esetekre vonatkozóan biztosítja az irányelv első preambulumbekezdésében meghatározott, a környezet minőségének megőrzésére és védelmére – ideértve a természetes élőhelytípusok, valamint az állat- és növényvilág védelmét is – vonatkozó fő cél megvalósulását.”

Másrészről amennyiben egy tervre vagy projektre vonatkozóan az engedélyt az irányelv 6. cikke (3) bekezdésének a megsértésével adták meg, a 6. cikk (2) bekezdésének megsértése is vélelmezhető abban az esetben, ha megállapított valamely élőhely károsítása, vagy azon fajok zavarása, amelyek védelmének céljára a kérdéses területet kijelölték (C-304/05., C-388/05., C-404/09. és C-141/14. sz. ügy).

Ugyanez vonatkozik valamennyi tervre és projektre, amelyekre vonatkozóan azelőtt adtak ki engedélyt, hogy a területeket a közösségi jelentőségű természeti területek jegyzékére vették volna vagy különleges madárvédelmi területként minősítették volna, és amelyekre nem vonatkozik a 6. cikk (3) bekezdése értelmében az élőhelytípusokra és fajokra gyakorolt következmények vizsgálatának kötelezettsége, ugyanakkor hatásaik hátrányosan érintheti a területek épségét. Az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikkének (2) és (3) bekezdéseit koherens egységként kell értelmezni; céljuk, hogy ugyanolyan szintű védelmet biztosítsanak a természetes élőhelyeknek és a fajok élőhelyeinek egyaránt (C-258/11., C-521/12., C-399/14., C-387/15. és 388/15 sz. ügyek).

Ennek értelmében amennyiben a 6. cikk (2) bekezdése alapján utólagos vizsgálatot kell végezni a tervnek vagy projektnek az érintett területre gyakorolt hatásait illetően, a vizsgálatot a 6. cikk (3) bekezdésében foglalt követelményeknek megfelelően kell elvégezni (C-399/14. sz. ügy, 54. pont).

A 6. cikk (3) bekezdése nem alkalmazható egyetlen olyan tevékenység vonatkozásában sem, amelynek végzése engedélyhez van kötve, ám amelyet ilyen engedély hiányában, vagyis jogellenesen végeztek. Ugyanakkor ezen tevékenységeknek lehet a 6. cikk (2) bekezdését megsértő következménye, és a tagállam köteles e jogszabályi rendelkezéssel összhangban cselekedni (C-504/14. sz. ügy).

4.4. MI ÉRTENDŐ AZ OLYAN TERV VAGY PROJEKT ALATT, „AMELY NEM KAPCSOLÓDIK KÖZVETLENÜL, ILLETVE NEM NÉLKÜLÖZHETETLEN A TERMÉSZETI TERÜLET KEZELÉSÉHEZ”?

Mivel az élőhelyvédelmi irányelv nem határozza meg a „terv” vagy a „projekt” fogalmát, kellően figyelembe kell venni az általános értelmezési elveket, különösen azt, mely szerint az uniós jog egyedi rendelkezéseinek értelmezését a rendelkezés megfogalmazása és szándéka, valamint a tágabb összefüggéseinek alapján kell végezni.

Két érv szól amellett, hogy a „terv” és „projekt” kifejezésnek tág értelmezést adjunk:

— Először is az irányelv nem írja le sem a „terv”, sem a „projekt” szó terjedelmét azzal, hogy egyes kategóriáikra utalna. Ehelyett a fő korlátozó tényezőt az jelenti, hogy egy területre jelentős hatást gyakorolnak-e vagy sem.

— Másodszor, az egyik következménye annak, hogy a 6. cikk (3) és (4) bekezdéseinek hatálya alá nem tartozó tevékenységekre a 6. cikk (2) bekezdése folyamatosan alkalmazható, az, hogy minél szűkebb a „terv” és a „projekt” meghatározása, annál korlátozottabban lehet a természetvédelmi érdeket egy ártalmas nem-természetvédelmi érdekkel szemben figyelembe venni, és így a 6. cikk (2) bekezdésének megfelelő alkalmazását – azaz a károsodás és megzavarás elkerülését – biztosítani.

4.4.1. Projekt

A „projekt” tágabb értelmű meghatározása mellett szól az is, ha az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló 2011/92/EU irányelvre (40) (a továbbiakban: környezetvédelmi hatásvizsgálatokról szóló irányelv) hagyatkozunk. Ez az irányelv hasonló kontextusban működik, a környezetre valószínűleg jelentős hatást gyakoroló projektek értékelésének szabályait rögzíti. A környezetvédelmi hatásvizsgálatokról szóló irányelv 1. cikkének (2) bekezdése szerint a „projekt” szó jelentése:

„— épületek vagy egyéb létesítmények kivitelezése, – egyéb beavatkozások a természetes környezetbe és tájba, beleértve az ásványkincsek kiaknázását is.”

Ez rendkívül tág meghatározás (C-72/95. sz. Kraaijeveld ügy, 30. és 31. pont), amely nem korlátozódik fizikai építkezésre, hanem a természetes környezetbe történő egyéb beavatkozásokat is fedi, ideértve a természeti erőforrások felhasználására irányuló rendszeres tevékenységeket is (41). Például beleférne a mezőgazdaság jelentős intenzifikációja, amely egy terület félig természetes tulajdonságainak károsításával vagy elpusztításával fenyeget (42).

A Bíróság számos ítéletet hozott a 6. cikk (3) bekezdésének alkalmazását szükségessé tevő beavatkozás-típusokkal kapcsolatban.

A Waddenzee-ügyben (C-127/02. számú ügy, 25-29. pont) tisztázódott az is, hogy az élőhelyvédelmi irányelv hatálya alatt önálló tervnek vagy programnak minősül minden olyan tevékenység, amelyet az érintett területen már több éve folytatnak, de amelyre vonatkozóan minden évben korlátozott időre szóló engedélyt adnak ki, amelynek kiadásakor minden esetben újból értékelik, hogy ezt a tevékenységet lehet-e folytatni, és ha igen, akkor mely területen.

A Papenburg ügyben (C-226/08. sz. ügy, 50-51. pont) a Bíróság továbbá úgy vélte, hogy „[…] a tölcsértorkolatok hajózható medervonalában zajló azon folytatólagos karbantartási munkálatokat, amelyek nem kapcsolódnak közvetlenül, illetve nem nélkülözhetetlenek a természeti terület kezeléséhez […], amennyiben projektnek minősülnek, és az érintett területre jelentős hatással lehetnek, […] alá kell vetni az említett rendelkezések [a 6. cikk (3) bekezdése] szerinti hatásvizsgálatnak”.

Ugyanakkor „[…] amennyiben a munkálatok – figyelemmel többek között azok gyakoriságára, jellegére vagy elvégzésének feltételeire – egységes műveletnek tekinthetők, különösen amikor a céljuk a hajózható meder bizonyos mélységének azonos állapotban tartása az e célból végzett rendszeres és szükséges kotrások által, e karbantartási munkálatok az élőhely-irányelv 6. cikke (3) bekezdésének értelmében vett egy és ugyanazon programnak (helyesen: projektnek) tekinthetők.”

A Bíróság azt is kimondta, hogy bizonyos tevékenységek általános felmentésének lehetősége nem felel meg a 6. cikk (3) bekezdése rendelkezéseinek (C-256/98., C-6/04., C-241/08., C-418/04. és C-5