E javaslat tehát az Unió által önállóan kezelt állományokon kívül a következőkre is kiterjed:

Ez a javaslat olyan halászati lehetőségeket tartalmaz, amelyeket az Unió saját hatáskörben állapít meg. A javaslatban azonban olyan halászati lehetőségek is szerepelnek, amelyek két- vagy többoldalú halászati konzultációk nyomán kerültek meghatározásra. E konzultációk eredményeit a tagállamok közötti, a viszonylagos stabilitás elve szerinti belső elosztás előírásával kell végrehajtani.

3 teljes kifogható mennyiség előterjesztése hosszú távú állománygazdálkodási stratégiákkal összhangban történik, például meghatározott hatályos KHP-rendeletekből eredő állománygazdálkodási tervekkel, az állománygazdálkodási tervekről szóló, még el nem fogadott bizottsági javaslatokkal, illetve olyan, a tanácsadó testületek által előterjesztett állománygazdálkodási megközelítéssel, amelyet a tudományos tanácsadó testületek elővigyázatosnak értékeltek.

51 teljes kifogható mennyiség olyan, adathiánnyal jellemzett állományokra vonatkozik, amelyek esetében nem áll rendelkezésre teljes körű értékelés. Ezek közül a javaslat szerint 26 teljes kifogható mennyiség nem változott 2015-höz képest – a Bizottság és a Tanács közös nyilatkozatot adott ki arról, hogy a halászati lehetőségeken nem változtatnak, hacsak nem jelenik meg olyan szakvélemény, amely szerint az adott állomány állapota romlik. E döntés hátterében az áll, hogy ezen állományok többségét vegyes halászat keretében járulékosan fogják ki, valamint hogy a TAC változásának nincs gyakorlati hatása ezen állományok állapotára, ráadásul a TAC többszöri csökkentése a szabályozási célú visszadobások fokozódásához vezethet.

A fennmaradó teljes kifogható mennyiségek p.m. (pro memoria) formában szerepelnek, mivel a kapcsolódó tudományos szakvélemények még nem állnak rendelkezésre, vagy mert a szakvélemények további elemzésre szorulnak, vagy azért, mert az év során még nemzetközi tárgyalásokat kell lezárni, illetve megállapodásokat kell megkötni (ilyenek például a regionális halászati gazdálkodási szervezetek keretében tartott találkozók). Ezen állományok esetében a javaslatot naprakésszé kell tenni, amint a vonatkozó szakvélemények és információk rendelkezésre állnak.

Valamennyi javasolt halászati lehetőség követi az állományok állapotára vonatkozóan a Bizottsághoz beérkezett tudományos szakvéleményekben megfogalmazott iránymutatásokat; a szakvélemények felhasználása a közleményben foglaltak szerint történt.

Az 1380/2013/EU rendelettel bevezetett kirakodási kötelezettség

A KHP alaprendelete által bevezetett kirakodási kötelezettség 2015 és 2019 között fokozatosan válik alkalmazandóvá. 2019-ben a TAC szerinti állománygazdálkodás tárgyát képező valamennyi állományra vonatkozni fog a kirakodási kötelezettség. 2016. január 1-jétől az Északi-tengeren, valamint az Atlanti-óceán északnyugati és délnyugati vizein a tengerfenéken folytatott egyes halászati tevékenységek a kirakodási kötelezettség hatálya alá fognak tartozni. A tagállamok által az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének megfelelően benyújtott közös ajánlások alapján a Bizottság felhatalmazáson alapuló rendeleteket fogadott el, amelyek egyedi visszadobási terveket határoznak meg.

A kirakodási kötelezettség bevezetésével a javasolt halászati lehetőségeknek – az 1380/2013/EU rendelet 16. cikkének (2) bekezdésével összhangban – tükrözniük kell a kirakodott és a kifogott mennyiség közötti eltéréseket, figyelembe véve, hogy a halak visszadobása már nem engedélyezett. Ezt úgy kell megvalósítani, hogy a halászati lehetőségek meghatározásakor az új KHP-alaprendelet 15. cikkének (1) bekezdésében említett halászati tevékenységek által érintett halállományok vonatkozásában a kapott tudományos szakvéleményeket kell alapul venni. A halászati lehetőségeket ezenkívül más releváns intézkedéseknek, nevezetesen a 16. cikk (1) bekezdésének (a viszonylagos stabilitás elve) és 16. cikk (4) bekezdésének (a közös halászati politika céljai és a többéves tervekben előírt szabályok) megfelelően kell megállapítani.

Következésképpen a Bizottság a TAC növelését fogja javasolni olyan állományok esetében, amelyek halászata 2016-ban a kirakodási kötelezettség hatálya alá kerül. Olyankor, ha egy 2016-tól a kirakodási kötelezettség hatálya alá vont halászatban egy adott állomány bizonyos fogásait ki kell rakodni, ugyanennek az állománynak más fogásait (a 2017 és 2019 között a kirakodási kötelezettség hatálya alá kerülő halászati tevékenységek keretében ejtett fogásokat) azonban továbbra is vissza lehet dobni, a Bizottság a lehető legjobb rendelkezésre álló adatok alapján a teljes kifogható mennyiségek olyan mértékű növelését fogja javasolni, amely megfelel azoknak a mennyiségnek, amelyeket kötelező lesz kirakodni.

A Bizottság részletes visszadobási adatok küldésére kérte fel a tagállamokat, és ennek nyomán ilyen adatok érkeztek hozzá az Északi-tenger vonatkozásában. Az északnyugati és délnyugati vizek tekintetében a tagállamok átlagos visszadobási rátákon alapuló adatokat küldtek. A Bizottság ezért tudományos szakvéleményt kért arról, hogy a kirakodási kötelezettség hatálya alá tartozó egyes flottaszegmensek milyen mértékben járulnak hozzá az érintett állományok összes fogásához és egyedeik visszadobásához, valamint arról, hogy az említett flottaszegmensek milyen arányban dobják vissza az érintett állomány egyedeit.

Ezzel párhuzamosan a Bizottság arról is kért tudományos szakvéleményt, hogy az átlagos visszadobási ráta mennyiben képezheti a TAC-kiigazítások alapját. A szóban forgó szakvélemény beérkezéséig a kirakodási kötelezettség 2016-os bevezetése miatt megnövelt teljes kifogható mennyiségek „p.m.” formában vannak feltüntetve.

Végezetül figyelembe kell venni az új KHP-alaprendelet és a 847/96/EK rendelet közötti összefüggéseket. Az utóbbi rendelet kiegészítő feltételeket vezet be a teljes kifogható mennyiségek éves kezelésére vonatkozóan, beleértve az elővigyázatossági szempontból kifogható állományokra vonatkozó 3. cikkben és az analitikai célokra kifogható állományokra vonatkozó 4. cikkben előírt rugalmassági rendelkezéseket is. A hivatkozott rendelet 2. cikke értelmében a teljes kifogható mennyiségek rögzítésekor a Tanács határoz arról, hogy mely állományok esetében nem alkalmazandó a 3. és a 4. cikk, figyelembe véve különösen az állományok biológiai állapotát. Az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (9) bekezdése alapján nemrégiben egy másik rugalmassági mechanizmus is bevezetésre került. Ezért annak érdekében, hogy elkerülhető legyen a túlzott rugalmasság, amely gyengíti az élő tengeri biológiai erőforrások ésszerű és felelősségteljes kiaknázásának elvét, valamint akadályozza a közös halászati politika célkitűzéseinek elérését, egyértelművé kell tenni, hogy a 847/96/EK rendelet 3. és 4. cikke nem alkalmazható az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (9) bekezdésében előírt, egymást követő évek közötti rugalmassági rendezkedésekkel együttesen.

A farkassügér halászatára vonatkozó intézkedések

Az ICES farkassügérre vonatkozó 2016-os szakvéleménye kiemeli, hogy az állomány állapota rendkívül aggasztó: a szaporodóképes biomassza egyre csökken, az állománypótlódás mértéke pedig továbbra is alacsony. Mivel az Atlanti-óceán északkeleti farkassügér-állományának halászati mortalitása jelenleg négyszer nagyobb a maximális fenntartható hozamot (MFH) biztosítani képes szintnél, szakvéleményében az ICES ismét az állomány halászati mortalitásának jelentős csökkentésére tett javaslatot. A farkassügér későn érő faj, így az állomány helyreállítása a becslések szerint 4–7 évet fog igénybe venni. Az állomány rohamos romlásának megállítására haladéktalanul el kell fogadni egy átfogó intézkedéscsomagot.

Tekintettel a 2015-ös ICES-szakvéleményben vázolt helyzet súlyosságára, egyértelműen fenn kell tartani az állomány védelmét, építeni kell a 2015-ben elért sikerekre, valamint további védelem alá kell helyezni a szaporodóképes állományt, maximalizálni kell az állománypótlódást és csökkenteni kell a farkassügér-fogások mennyiségét. A javasolt intézkedések azt hivatottak biztosítani, hogy az állomány helyreállításához mindazok hozzájáruljanak, akik később hasznot húznak majd a helyreállított állományból.

A vélekedések szerint az azonnali fellépés társadalmi és gazdasági hatásai felülmúlják az intézkedések elmulasztásából és állomány további állapotromlásából eredő potenciális költségeket. A farkassügér-állomány helyreállításához, illetve ahhoz, hogy az állomány középtávon ismét fenntartható legyen, következetes állománygazdálkodási megközelítésre van szükség. Az északi-tengeri állományokra vonatkozó, a későbbiekben előterjesztésre kerülő többéves állománygazdálkodási terv keretében a Bizottság intézkedéseket fog javasolni a farkassügérrel folytatott gazdálkodáshoz.

•Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel

A javasolt intézkedések a közös halászati politika célkitűzéseivel és szabályaival összhangban kerültek kidolgozásra, és összeegyeztethetők az Unió fenntartható fejlődési politikájával.

•Összhang az Unió egyéb politikáival

A javasolt intézkedések összhangban állnak más uniós szakpolitikákkal és különösen a környezetvédelmi politikákkal.

2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG