[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 2009.11.12.

COM(2009)630 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK

ELŐRELÉPÉS A KIOTÓI CÉLKITŰZÉSEK TELJESÍTÉSE FELÉ

(az üvegházhatást okozó gázok Közösségen belüli kibocsátásának nyomon követését szolgáló rendszerről és a Kiotói Jegyzőkönyv végrehajtásáról szóló 280/2004/EK európai parlamenti és tanácsi határozat 5. cikke alapján) {SEC(2009)1581}

TARTALOMJEGYZÉK

1. ÖSSZEFOGLALÁS 3

2. A JELENLEGI FOLYAMAT 1990–2007 6

2.1. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás tendenciái 6

2.2. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás intenzitása és az egy főre eső kibocsátás 2007-ben 7

2.3. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátások 2007-ben, a 2006-os évhez képest 8

2.4. A főbb gazdasági ágazatok kibocsátási trendjei 9

3. ELŐREJELZETT ELŐRELÉPÉS A KIOTÓI CÉLKITŰZÉSEK TELJESÍTÉSE FELÉ 12

3.1. Előrejelzések tagállamonként 12

3.1.1. EU-15 12

3.1.2. EU-12 12

3.1.3. EU-27 13

3.2. Az európai éghajlat-változási program (ECCP) végrehajtása 16

3.3. A kibocsátási egységek európai uniós kereskedelmi rendszerének (ETS) alkalmazása 17

3.3.1. Első kereskedelmi időszak (2005−2007) 17

3.3.2. Második kereskedelmi időszak (2008−2012) 18

3.3.3. Az együttes végrehajtás és a tiszta fejlesztési mechanizmus igénybevétele az üzemeltetők részéről 19

3.4. A kiotói mechanizmusok tervezett használata a kormányok részéről 19

3.5. Szén-dioxid-nyelők tervezett alkalmazása 20

4. AZ UNIÓS TAGJELÖLT ORSZÁGOK HELYZETE 20

ÖSSZEFOGLALÁS

Jó úton haladunk a kiotói célkitűzés megvalósítása felé, 2008–2012

A Kiotói Jegyzőkönyvben az EU-15 vállalta, hogy a 2008–12-es időszakra a bázisévihez képest 8%-kal csökkenti az üvegházhatást okozó gázok (ÜHG) kibocsátását.1 A kibocsátásleltárok rendelkezésre álló legutóbbi, 2007-es adatai2 alapján az EU-15-ben a kibocsátott üvegházhatást okozó gázok összes mennyisége az egymás után következő harmadik évben is csökkent, és a földhasználat, a földhasználat-változás és az erdőgazdálkodás (LULUCF) nélkül 5,0%-kal alacsonyabb volt, mint a bázisévben. Az EU-15-ön belül az üvegházhatást okozó gázok kibocsátása mérséklődik, a gazdaság viszont ugyanakkor jelentős növekedést mutat. 1990 óta az EU-15 gazdaságának GDP-je majdnem 44%-kal nőtt.

2007-ben az EU-15 üvegházhatást okozó gázkibocsátása 1,6%-kal csökkent 2006-hoz képest, miközben az EU-15-ön belül a GDP 2,7%-kal növekedett. Az előrejelzések szerint,3 ahogy az az 1. ábrán is látható, az EU-15 teljesíteni fogja kiotói célkitűzéseit. A környezetvédelmi politika által az EU-15 üvegházhatást okozó gázkibocsátására 1990 és 2005 között gyakorolt hatások utólagos értékeléséből4 az derül ki, hogy az üvegházhatást okozó gázkibocsátás 7,6%-kal (kb. 350 millió tonna CO2-egyenértékkel) csökkent.

1. ábra: Az EU-15 jelenlegi és előrejelzések szerinti kibocsátása

[pic]

Megjegyzés: A nyilak a 2008 és 2012 közötti átlagértékeken alapulnak, tehát nem felelnek meg pontosan a 2010. évre előre jelzett kibocsátásértékeknek.

Forrás: EKÜ, Európai Bizottság

A kötelezettségvállalási időszakban öt tagállam (az Egyesült Királyság, Franciaország, Görögország, Németország és Svédország) jelzett előre olyan kibocsátásokat a jelenlegi politikák és intézkedések alkalmazása mellett, amelyek lehetővé teszik célkitűzéseik megvalósítását. Valamennyi intézkedést figyelembe véve – beleértve a szén-dioxid-nyelőket, kibocsátási jogok vásárlását a kormányok és az EU kibocsátáskereskedelmi rendszere által –, várhatóan további kilenc tagállam is megfelel majd a tehermegosztási célkitűzésnek. Jelenleg csak egyetlen olyan tagállam van (Ausztria), amelynek az előrejelzések szerint nehézségei lesznek az üvegházhatást okozó gázkibocsátás csökkentésére vonatkozó vállalás teljesítésével. Ugyanakkor az előrejelzések nem veszik figyelembe a jelenlegi gazdasági visszaesést és a GDP alakulásával kapcsolatos legutóbbi előrejelzéseket, vagyis elképzelhető, hogy túlzott értékeket mutatnak.

Az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének hatását megbízható és koherens módszerrel kell értékelni. Mivel ezen a téren további kiigazításokra van szükség, az e jelentésben bemutatott hatás túlzott lehet.

Az EU-15-ön belül kielégítő a kiotói célkitűzések megvalósítása felé tett előrehaladás, és az EU-15 átfogó célkitűzését együttesen sikerül majd megvalósítani. A jelenlegi előrejelzések a célkitűzés túlteljesítését valószínűsítik.

Annak ellenére, hogy a tizenkét új EU-tagállam többségében az előrejelzések szerint 2007 és 2010 között növekedni fog a kibocsátás, kilenc olyan tagállam, amely kiotói célkitűzést határozott meg,5 várhatóan pusztán meglévő politikáinak és intézkedéseinek alkalmazásával eléri vagy akár túl is teljesíti azt. Szlovénia jelezte, hogy célkitűzéseit abban az esetben tudja teljesíteni, ha valamennyi meglévő és tervezett intézkedés meghozza a várt eredményeket.

Az EU-27 összes üvegházhatást okozó gázkibocsátása 2007-ben 12,5%-kal maradt a bázisévben mért szintek alatt a földhasználatból, a földhasználat-változásból és az erdőgazdálkodásból származó kibocsátásokat és abszorpciót (LULUCF) figyelmen kívül hagyva, és 1,2%-kal volt alacsonyabb, mint 2006-ban. Az EU-27 gazdasága 2006 és 2007 között 2,9%-kal növekedett.

Emellett a 2008. évi előzetes adatok szerint6 az EU-15 tagállamaiból származó kibocsátás 2008-ban 1,2 százalékponttal csökkent, ami a bázisévihez viszonyítva 6,2%-kal kevesebb. Az EU-27 kibocsátása 2008-ban a becslések szerint 1,1 százalékponttal csökkent, és ezzel 13,6%-kal kisebb a bázisévinél. Ezek az adatok a globális gazdasági recesszió hatásait jelzik, amelyek az üvegházhatást okozó gázkibocsátással kapcsolatos 2007. évi adatokban még nem érvényesülhettek.

Új intézkedések az EU 2020-ra vonatkozó nagyra törő célkitűzések teljesítéséhez

2008 decemberében megállapodás született az Európai Bizottság által 2008 januárjában előterjesztett éghajlat-változási és energiaügyi jogalkotási csomagról.7 Ez az első alkalom, hogy az éghajlatváltozás kérdését a 2020-ig terjedő és az azt követő időszak vonatkozásában integrált, nagyra törő szakpolitikai intézkedéscsomagot tartalmazó jogi aktusok szabályozzák.

Az EU által 2013-tól kezdődően az üvegházhatást okozó gázkibocsátásnak a 1990. évi szinthez képest 2020-ig 20%-kal történő csökkentésére tett valamennyi intézkedés hatása az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerét alkalmazó és az azon kívüli ágazatok között a következőképpen oszlik meg: a) 2005-höz képest 21%-os mértékű csökkenés következett be az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerét alkalmazó ágazatok kibocsátásában; b) 2005-höz képest kb. 10%-os mértékű a csökkenés az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerét nem alkalmazó ágazatok kibocsátásában. Az összesített eredmény 1990-hez képest –20%-os csökkenés, ami 2005-höz képest –14%-os mértékű változást jelent. Az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerét alkalmazó ágazatokban fokozottabb csökkentésre van szükség, ugyanis költséghatékonyabb megoldás a kibocsátást a kibocsátáskereskedelmi rendszert alkalmazó ágazatokban mérsékelni, mint a rendszert nem alkalmazó többi ágazatban.

Az EU-ban az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerét nem alkalmazó ágazatokból származik a teljes üvegházhatást okozó gázkibocsátásának mintegy 60%-a. Főszabály szerint a tagállamok feladata az említett ágazatokban alkalmazandó politikák és intézkedések meghatározása és végrehajtása, habár a kibocsátáscsökkentéshez számos, az EU egészére kiterjedő intézkedés – energiahatékonysági normák, a személygépkocsik CO2-kibocsátásának csökkentése és a hulladékgazdálkodás – is hozzájárulhat. A kibocsátáskereskedelmi rendszert nem alkalmazó említett ágazatok esetében a tagállamok egyedi célkitűzései az aktuális és az előre jelzett egy főre jutó GDP-jük egymáshoz viszonyított nagysága alapján kerültek meghatározásra.

Az új éghajlat-változási és energiaügyi intézkedések a következőket is magukban foglalják: jogilag kötelező célkitűzések a megújuló energiaforrások energiafelhasználásból való részesedésének 2020-ig történő növelésére vonatkozóan, a szén-dioxid leválasztására és tárolására vonatkozó új szabályok, az állami környezetvédelmi támogatásra vonatkozó új szabályok, továbbá a személygépkocsik CO2-kibocsátásának csökkentése, illetve a tüzelőanyagok minőségének javítása.

A 2. ábra a 2020. évi tagállami előrejelzések (–20%) és az EU 2020-ra megállapított célkitűzései (–30%) közötti jelentékeny eltérést szemlélteti, amely szükségessé teszi, hogy az EU az 1990 és 2012 közötti időszakhoz képest 2012 után jóval meredekebb kibocsátáscsökkentési pályára álljon. 2020-ban a tényleges célkitűzéstől függően a kibocsátáscsökkentés mértékének az eredeti forgatókönyvhöz képest 1000–1500 millió tonna CO2-egyenértéknek kell lennie. Ez a követelmény kiemeli annak szükségességét, hogy az EU és tagállamai mihamarabb végrehajtsák az új jogszabályokat.

2. ábra: Az EU-27 jelenlegi és előrejelzések szerinti kibocsátása

[pic]

2013-tól

[pic]

EU ETS nem EU ETS ágazatok

[pic][pic]

Megjegyzés: A grafikon a Primes–GAINS modell 2007. évi frissített viszonyítási előrejelzéseit tartalmazza. Az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerét alkalmazó és az azon kívüli ágazatokra vonatkozó fenti grafikonok pusztán közelítő becslések, a végleges számadatok a 2009/29/EK irányelv9 és a 406/2009/EK határozat 10 alkalmazandó rendelkezéseitől függnek. Forrás: EKÜ, Európai Bizottság

A JELENLEGI FOLYAMAT 1990–2007

Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás tendenciái

Az EU üvegházhatást okozó gázkibocsátásának átfogó alakulását erősen befolyásolja a két legnagyobb kibocsátó, Németország és az Egyesült Királyság, amelyek az EU-27 teljes kibocsátásának körülbelül egyharmadát adják. 2007-ben ennek a két tagállamnak az üvegházhatást okozó gázkibocsátást összesen 394 millió tonna CO2-egyenértékkel sikerült csökkentenie 1990-hez képest.

Németországban a kedvező tendencia (1990 és 2007 között –21%) fő okai közé tartozik az öt új tartomány gazdasági szerkezetváltása Németország újraegyesítése után, illetőleg a villamosenergia- és a hőtermelő létesítmények, valamint a kapcsolt hő- és energiatermelés továbbra is növekvő hatásfoka. Az Egyesült Királyságban az üvegházhatást okozó gázkibocsátás csökkenése (1990 és 2007 között –17%) főként annak tudható be, hogy liberalizálták az energiapiacokat, a villamosenergia-termelésben pedig ennek eredményeként a kőolajról és a szénről a gázra álltak át mint tüzelőanyagra, emellett pedig intézkedéseket vezettek be a N2O-kibocsátás csökkentésére az adipinsav előállításában.

A harmadik és a negyedik legnagyobb kibocsátó Olaszország és Franciaország, 11%-os részesedéssel. Olaszország üvegházhatást okozó gázkibocsátása 2007-ben kb. 7%-kal haladta meg az 1990. évi értéket. Az Olaszország üvegházhatást okozó gázkibocsátásában 1990 óta tapasztalható növekedés elsődlegesen a közúti közlekedésből, a villamosenergia- és hőtermelésből, valamint a kőolaj-finomításból ered. Franciaországban a kibocsátás 2007-ben 6%-kal mérséklődött az 1990. évihez képest. Nagymértékű csökkentést értek el az adipinsav-termelésből származó N2O-kibocsátásban, a közúti közlekedésből származó CO2-kibocsátás ugyanakkor 1990 és 2007 között jelentősen megnőtt.

Az ötödik, illetve a hatodik legnagyobb kibocsátó az EU-27-ben Spanyolország, illetve Lengyelország: az EU-27-en belül az összes üvegházhatást okozó gázkibocsátás körülbelül 9, illetve 8%-áért felelősek. Spanyolországban a kibocsátás mértéke 1990 és 2007 között 54%-kal növekedett. Ez főként a közúti közlekedésből, a villamosenergia- és hőtermelésből, valamint a feldolgozóiparból származó kibocsátás növekedésének volt köszönhető. Lengyelország 1990 és 2007 között 13%-kal csökkentette üvegházhatást okozó gázkibocsátását (–29%-kal a bázisévtől számítva, amely Lengyelország esetében 1988). A kibocsátás csökkenésének főbb tényezői közé tartozott Lengyelországban – éppúgy, mint a többi új közép- és kelet-európai tagállamban is – a nem energiahatékony nehézipar hanyatlása és a gazdaság átfogó szerkezetátalakítása az 1980-as évek végén és az 1990-es évek elején. A figyelemre méltó kivétel a közlekedés volt (különösen a közúti közlekedés), ahol a kibocsátás nőtt.

2007-ben nyolc tagállam üvegházhatást okozó gázkibocsátása haladta meg a bázisévit, míg a többi tizenhét tagállam esetében a kibocsátás a bázisévi értékek alatt maradt. A Kiotói Jegyzőkönyv Ciprust és Máltát nem kötelezi kibocsátásaik csökkentésére. Ezekben az országokban a kibocsátás 2007-ben az 1990-es szintek fölött volt. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás mennyiségében tapasztalt változás mértéke a bázisév és 2007 között százalékban kifejezve –53,4%-tól (Lettország) +52,6%-ig (Spanyolország) terjedt.

Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás intenzitása és az egy főre eső kibocsátás 2007-ben

Az EU-15-ön és az EU-27-en belül a kibocsátás egyaránt mérséklődik, a gazdaság viszont ugyanakkor jelentős növekedést mutat. Ez arra utal, hogy az üvegházhatást okozó gázkibocsátás 1993 óta az EU-15-ön, 1996 óta pedig az EU-27-en belül is nagyjából függetlenedett a GDP növekedésétől. 1990 és 2007 között az EU-27-en belül a GDP 45%-kal növekedett, a kibocsátás ugyanakkor 9%-kal csökkent, míg az EU-15-ön belül a GDP 44%-kal növekedett, miközben az üvegházhatást okozó gázkibocsátás 4%-kal mérséklődött.

Ciprus, Portugália és Spanyolország kivételével 1990 és 2007 között valamennyi uniós tagállam jelentős mértékben csökkenteni tudta kibocsátását, miközben gazdasága erőteljes növekedést mutatott. A csökkenő kibocsátások ellenére is gyors gazdasági növekedés volt tapasztalható különösen a közép- és a kelet-európai tagállamokban a nehéziparra alapozott, nem eléggé hatékony feldolgozóipar átalakulásának köszönhetően.

3. ábra: Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás intenzitása az EU-15-ben és az EU-27-ben, bruttó hazai termék (GDP), energiafelhasználás és CO2-kibocsátás az EU-15-ben

[pic]

Az EU-27 egy főre jutó kibocsátása 2007-ben átlagosan 10,2 tonna CO2-egyenérték volt. Az EU-15-ben az egy főre jutó átlag 10,3 tonna CO2-egyenérték volt, ami 2006-hoz képest 0,4 tonna, 1990-hez képest pedig 1,3 tonna CO2-egyenérték csökkenést jelent. Az egy főre jutó üvegházhatást okozó gázkibocsátás nagyságában azonban az európai országok között számottevő eltérések mutatkoznak. Az egy főre jutó kibocsátás összefügg az egyes országok energiaintenzitásával és energiafelhasználásának összetételével (lásd még a szolgálati munkadokumentum 2. ábráját).

Az egy főre jutó kibocsátás az 1990-es években az egész EU-ban csökkent. 2000 és 2007 között azonban, miközben az EU-15-ben 5,1%-os volt a csökkenés, az EU-12-n belül 7,1%-os növekedés volt tapasztalható. 1990 és 2007 között elsősorban Spanyolországban, Portugáliában, Cipruson és Máltán emelkedett az egy főre jutó üvegházhatást okozó gázkibocsátás.

Az üvegházhatást okozó gázkibocsátások 2007-ben, a 2006-os évhez képest

2006 és 2007 között az EU-27 kibocsátása 59,8 millió tonna CO2-egyenértékkel csökkent (1,2%), ezen belül az EU-15 kibocsátása 64,0 millió tonna CO2-egyenértékkel mérséklődött (1,6%), a többi tagállamban pedig enyhe, 4,2 millió tonna CO2-egyenértéknek megfelelő növekedés volt tapasztalható (0,6%). Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás csökkent vagy azonos szinten maradt az EU-15 minden tagállamában, kivéve Görögországot és Spanyolországot. A kibocsátások az EU-12 legtöbb tagállamában nőttek, kivéve Magyarországot, Lengyelországot, Romániát és Szlovákiát.

Németország, az Egyesült Királyság, Franciaország és Olaszország jelentős mértékben (rendre –23,9 millió, –11,2 millió, –10,6 millió és –10,2 millió tonna CO2-egyenértékkel) járult hozzá az üvegházhatású gázkibocsátás általános mérséklődéséhez. A kibocsátás csökkenése elsősorban annak volt köszönhető, hogy a háztartásokban és a szolgáltatásokban valamennyi tüzelőanyag-típus felhasználása csökkent. Ennek oka az Európában a 2007-es melegebb tél miatt lecsökkent fűtési igényben és a magasabb tüzelőanyag-árakban keresendő. Emellett mind a négy fent említett ország számottevő kibocsátáscsökkenésről számolt be a feldolgozóipar energiafelhasználását illetően. Németország számolt be a legnagyobb mértékű kibocsátáscsökkenésről, a melegebb téli időjárással, a hozzáadottérték-adó növekedésével és a hirtelen megugró háztartási tüzelőanyagárakkal indokolva azt.

Az üvegházhatást okozó gázkibocsátások legnagyobb mértékben Spanyolországban (9,3 millió tonna CO2-egyenértékkel), Görögországban (3,8 millió tonna CO2-egyenértékkel) és Bulgáriában (4,2 millió tonna CO2-egyenértékkel) nőttek. A döntő tényező mindhárom országban a lakossági villamosenergia- és hőfogyasztásból származó kibocsátás. A kibocsátás relatív növekedése Észtországban volt a legnagyobb (2,8 millió tonna CO2-egyenérték, 15%), a hagyományos hőerőművek villamosenergia-termelése ugyanis 25%-kal növekedett. A teljes üvegházhatást okozó gázkibocsátás számottevő mértékben nőtt Litvániában (1,9 millió tonna CO2-egyenérték) és Csehországban (1,7 millió tonna CO2-egyenérték) is.

A legtöbb országban továbbra is nőtt a közúti közlekedésből származó kibocsátás mértéke. Az EU-15 államaitól (különösen Dániától, Írországtól, Görögországtól) eltekintve Szlovénia, Litvánia, Szlovákia és Lettország számolt be a legnagyobb növekedésről, amit a közlekedés bővülése eredményezett. A közúti közlekedésből származó kibocsátás Bulgáriában, Németországban, Franciaországban, Luxemburgban, Hollandiában és Portugáliában kismértékben csökkent. Ezzel a közúti közlekedésből származó kibocsátás mértéke az EU-27-en belül mindössze 1%-kal növekedett, az EU-15 szintjén pedig stabilizálódott. Az elkövetkező években azonban a közlekedési ágazatban az üvegházhatást okozó gázkibocsátás ellenőrzés alatt tartása további intézkedéseket fog igényelni.

A nemzetközi légi közlekedésből és hajózásból származó üvegházhatást okozó gázkibocsátás 2007-ben továbbra is növekedést mutatott, az EU-27 szintjén a növekedés mértéke 1,8% volt. Az említett ágazatok kibocsátása – mely jelenleg nem tartozik a Kiotói Jegyzőkönyv hatálya alá – az EU-27-en belül 1,8 millió tonna CO2-egyenértékkel (hajózás), illetve 3,7 millió tonna CO2-egyenértékkel (légi közlekedés) növekedett.

A főbb gazdasági ágazatok kibocsátási trendjei

A 4. ábra szerint a legfontosabb ágazat az energiaipar (ellátás, felhasználás) és a közlekedés, amelyek 2007-ben az EU-15 teljes kibocsátásának 80%-át adták. A teljes üvegházhatást okozó gázkibocsátás 21%-a a közlekedésből, 9%-a a mezőgazdaságból, 8%-a ipari folyamatokból, 3%-a pedig hulladékokból származik.

Az energiaipar, a mezőgazdaság, az ipari folyamatok és a hulladék területén bekövetkezett csökkenést részben ellensúlyozta a közlekedési ágazatban tapasztalt komoly növekedés (további részletek a bizottsági szolgálati munkadokumentumban olvashatók). Az EU-15-re vonatkozóan az 1990-es évvel összehasonlítva a következők mondhatók el:

- az energiaiparból (ellátás és felhasználás, kivéve a közlekedést) származó kibocsátás 7%-kal csökkent,

- a közlekedésből származó kibocsátás 24%-kal nőtt,

- az ipari folyamatokból származó kibocsátás 11%-kal nőtt, elsősorban az adipinsav-előállításból és a halogénezett szénhidrogének és a kén-hexafluorid előállításából származó kibocsátás mérséklődése miatt,

- a mezőgazdasági kibocsátások 11%-kal csökkentek a kisebb szarvasmarha-állomány és a műtrágya, valamint a szerves trágya felhasználásának csökkenése miatt,

- a hulladékból származó kibocsátás 39%-kal esett vissza a hulladéklerakók kisebb CH4-kibocsátása miatt.

4. ábra: Az EU-15 üvegházhatást okozó gázkibocsátásának változása ágazatonként, valamint az egyes ágazatok részesedése

[pic]

[pic]

Forrás: EKÜ

ELŐREJELZETT ELŐRELÉPÉS A KIOTÓI CÉLKITŰZÉSEK TELJESÍTÉSE FELÉ

Előrejelzések tagállamonként 8

Az üvegházhatást okozó gázkibocsátásra vonatkozó előrejelzések figyelembe veszik az EU kibocsátáskereskedelmi rendszere hatását. Azonban további fejlesztést igényel a kibocsátáskereskedelmi rendszer hatásának felbecsülését szolgáló módszertan. Az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének hatására vonatkozó pontosabb előrejelzésekhez megalapozott és következetes módszertanra és feltevésekre van szükség. A fentiekre tekintettel a nyomonkövetési mechanizmusra vonatkozó határozat felülvizsgálata során további vizsgálat tárgyát képezi majd a hatások előrejelzésének javítása és a módszertan fejlesztése.

EU-15

Az 5. ábra az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerén kívüli ágazatokra vonatkozó előrejelzéseket mutatja be, és az előre jelzett kibocsátások és az ezen ágazatokban kitűzött célok közötti eltéréseket értékeli. A meglévő országos politikákon és intézkedéseken alapuló, minden ágazatra vonatkozó és az EU kibocsátáskereskedelmi rendszere által az egyes országok kibocsátására gyakorolt hatást is számításba vevő összesített előrejelzések azt mutatják, hogy az EU-15 üvegházhatást okozó gázkibocsátása a kötelezettségvállalási időszakban 6,9%-kal lesz kevesebb, mint a bázisévben (ami 1,1%-kal marad el a kiotói célkitűzéstől). Ha figyelembe vesszük, hogy

(1) a kormányok alkalmazzák a kiotói mechanizmusokat, ami várhatóan további 2,2%-os kibocsátáscsökkenést eredményez,

(2) az EU-15-ben a Kiotói Jegyzőkönyv 3. cikkének (3) és (4) bekezdése szerinti tevékenységeknek összesen 1,0%-os csökkenés tulajdonítható, és

(3) az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerét alkalmazó ágazatok kibocsátási egységeinek felhasználása és a kibocsátási jogok vásárlása mintegy 1,4%-os csökkenést eredményez,

akkor az EU-15 az előrejelzések szerint a kötelezettségvállalási időszakban akár több mint 8,0%-kal is csökkentheti kibocsátásait, meghaladva ezzel a kiotói célkitűzést (–8%). Feltéve, hogy valamennyi intézkedés meghozza a várt eredményeket, az előrejelzések szerint a üvegházhatást okozó gázkibocsátás teljes csökkenése a kötelezettségvállalási időszakban a bázisévi szintekkel összehasonlítva akár 13,1% is lehet (ideértve a további országos intézkedések –1,6%-os hatását).

Tekintettel azonban az EU 2020-ig szóló, az 1990. évi mértékhez viszonyítva 20%-os csökkentést előirányzó nagyszabású célkitűzésére, továbbá a célkitűzésnek való zökkenőmentes megfelelés biztosítása érdekében parancsoló szükségszerűség, hogy a tagállamok meglévő politikáikon és intézkedéseiken keresztül ne csak biztosítsák a kibocsátáscsökkentés időben történő megvalósítását, de fel is gyorsítsák további politikáik és intézkedéseik kidolgozását és azok teljes körű végrehajtását.

EU-12

A meglévő országos politikák és intézkedések alapján a többi tizenkét tagállam összesített kibocsátása az előrejelzések szerint 2007 után növekedni fog, de a kötelezettségvállalási időszakban még mindig mintegy 29,8%-kal a bázisévi értékek alatt lesz. Az EU-12-ből Szlovénia az egyetlen tagállam, amely a kiotói mechanizmusok keretében beruházásokat tervez. Szlovénia, Csehország és Lengyelország a szén-dioxid-nyelők alkalmazásának beszámítását tervezi.

EU-27

A kötelezettségvállalási időszakban az EU-27 üvegházhatást okozó teljes gázkibocsátása előreláthatóan körülbelül 12,8%-kal lesz a bázisévi érték alatt. Ez az előrejelzés a tagállamok saját becsléseinek összegzésén alapul, amelyek minden meglévő országos politikát és intézkedést figyelembe vesznek, beleértve az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének az egyes országok kibocsátására gyakorolt hatását is. Az előrejelzések szerint a csökkenés 15,0% lesz, ha figyelembe vesszük azt a hatást, amelyet a kibocsátási jogoknak a kormányok által a kiotói mechanizmusokon keresztül történő vásárlása és a szén-dioxid-nyelők révén lehet elérni; ha pedig a kiegészítő politikák és intézkedések végrehajtására időben sor kerül, és azok meghozzák a várt eredményeket, a csökkenés elérheti a 16,5%-ot is.

Az itt vázolt előrejelzéseket a már elért valós kibocsátáscsökkentés fényében kell vizsgálni. Az 1990 és 2007 közötti időszakra az EU-27 tekintetében 9%-os csökkenésről, az EU-15 tekintetében 4%-os csökkenésről lehet beszélni. Ezen adatok ismeretében nyilvánvaló, hogy az egész EU-ban jelentős erőfeszítésekre lesz szükség, ha az Unió 2020-ra 20 vagy akár 30%-kal kívánja csökkenteni kibocsátásait.

5. ábra: Relatív eltérések az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerén kívüli ágazatokon belüli üvegházhatást okozó gázoknak a kötelezettségvállalási időszakra vonatkozó előrejelzései és a 2008–2012-re kitűzött célok között a „meglévő” és a „kiegészítő” országos politikák és intézkedések, valamint a kiotói mechanizmusok és a szén-dioxid-nyelők alkalmazásának figyelembevételével (túlteljesítés vagy alulteljesítés, a bázisév kibocsátásához viszonyítva)

[pic]

Forrás: EKÜ

Az európai éghajlat-változási program (ECCP) végrehajtása

A huszonhét EU-tagállam politikáinak és intézkedéseinek értékelése alapján nyolc olyan közös és összehangolt politikát és intézkedést (CCPM) lehet beazonosítani, amelyek az előrejelzések szerint lényeges megtakarítást fognak eredményezni az EU üvegházhatást okozó gázkibocsátásában. Ezek az EU kibocsátáskereskedelmi rendszeréről szóló irányelv és az energiaellátási ágazatban a megújuló energiaforrásokról szóló, a megújuló energiaforrásokból előállított villamos energia ügyét támogató irányelv. A közlekedési ágazatban a tüzelőanyagok minősége és a személygépkocsik által kibocsátott CO2 csökkentése, ami különösen fontos. Továbbá az energiafelhasználói ágazatban az épületek energiateljesítményéről, az energiatermékek adóztatásáról és a kapcsolt hő- és villamosenergia-termelés támogatásáról szóló irányelveknek van jelentős szerepük. Végül a Kiotói Jegyzőkönyv rugalmas mechanizmusai várhatóan lényeges megtakarítást fognak eredményezni az EU üvegházhatást okozó gázkibocsátásaiban.

E nyolc kulcsfontosságú politika és intézkedés mellett további öt közös és összehangolt politika és intézkedés került meghatározásra, amelyek az EU egészében várhatóan szintén igen jelentős (4–7 millió tonna CO2-egyenérték) kibocsátáscsökkentést fognak eredményezni. Az öt politika a következő: a hulladéklerakókra vonatkozó irányelv, az új melegvízkazánok hatásfokára vonatkozó normák, a környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló irányelv (IPPC), a készülékek címkézéséről szóló irányelv, valamint az ipari elektromos motorok hatásfokának javítására irányuló motorfejlesztési program.

2010-re elsősorban az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerétől és a megújuló energiaforrásokról szóló irányelvektől várhatók nagymértékű megtakarítások. A tagállamok emellett komoly megtakarítást remélnek a belső energiapiactól és az épületek energiateljesítményéről szóló irányelv végrehajtásától, és a Kiotói Jegyzőkönyv rugalmas mechanizmusainak alkalmazása is jelentős csökkentéssel kecsegtet.

Az EU-27-en belül a közös és összehangolt politikákhoz és intézkedésekhez kapcsolt teljes megtakarítás 92%-a a nyolc legfontosabb politikának tudható be. Ez is mutatja, hogy ezek a kulcsfontosságú politikák mekkora segítséget jelenthetnek a tagállamok számára kibocsátáscsökkentési kötelezettségvállalásaik teljesítésében.

A legújabb fejlemények

A 2008 decemberében elfogadott éghajlat-változási és energiaügyi kezdeményezéscsomag a következőket tartalmazza:

(1) Az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének továbbfejlesztése: A 2003/87/EK irányelvnek az üvegházhatású gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének továbbfejlesztése és kiterjesztése tekintetében történő módosításáról szóló 2009/29/EK irányelv.9

(2) Tehermegosztás az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerén kívüli ágazatokból származó kibocsátás csökkentésében: Az üvegházhatású gázok kibocsátásának a 2020-ig terjedő időszakra szóló közösségi kötelezettségvállalásoknak megfelelő szintre történő csökkentésére irányuló tagállami törekvésekről szóló 406/2009/EK10 határozat, amely nemzeti kötelezettségvállalásokat állapít meg az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerén kívüli üvegházhatást okozó gázkibocsátás tekintetében.

(3) Kötelező célkitűzések a megújuló energiaforrások hasznosítása területén: A megújuló energiaforrásból előállított energia támogatásáról szóló 2009/28/EK irányelv,11 amely az egyes tagállamok számára jogilag kötelező célkitűzéseket állapít meg az EU energia-végfelhasználásában 2020-ig a megújuló energiaforrásból előállított energia részaránya vonatkozásában teljesítendő 20%-os európai uniós célkitűzés elérése érdekében.

(4) Szén-dioxid-leválasztás és -tárolás: A szén-dioxid geológiai tárolásáról szóló 2009/31/EK irányelv.12

(5) A gépkocsik szén-dioxid-kibocsátása: A könnyű haszongépjárművek szén-dioxid-kibocsátásának csökkentésére irányuló közösségi integrált megközelítés keretében az új személygépkocsikra vonatkozó kibocsátási követelmények meghatározásáról szóló 443/2009/EK rendelet,13 amely biztosítani fogja, hogy az új személygépkocsi-állomány CO2-kibocsátása 2015-re kilométerenként 130 g-ra csökkenjen.

(6) A közúti közlekedésben felhasznált tüzelőanyagok: A tüzelőanyagok minőségéről szóló 2009/30/EK irányelv14 a forgalmazókat arra kötelezi, hogy 2020-ig a teljes tüzelőanyag-termelési láncból származó üvegházhatást okozó gázkibocsátást 6%-kal csökkentsék.

Az egyéb fontos fejlemények közé tartoznak a következők:

(7) Légi közlekedés: Az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének a légi közlekedésre történő kiterjesztéséről szóló 2008/101/EK irányelv.15

(8) Közúti közlekedés: A tiszta és energiahatékony közúti járművek használatának előmozdításáról szóló 2009/33/EK irányelv.16

A kibocsátási egységek európai uniós kereskedelmi rendszerének (ETS) alkalmazása

Az EU-27-ben az EU kibocsátáskereskedelmi rendszeréhez tartozó létesítmények teljes ellenőrzött kibocsátása 2008-ban 2,11 milliárd tonna17 CO2 volt, ami 3%-kal kevesebb a 2007-es értéknél. Miközben a rendszerben részt vevő ágazatokban erőteljesen jelentkeztek a gazdasági visszaesés hatásai, a kibocsátás mérséklődéséhez a létesítmények által a 2008. év folyamán a recessziót megelőzően érvényesülő magas kibocsátásiegység-árfolyamra reagálva hozott csökkentési intézkedések is hozzájárultak. Az EU teljes üvegházhatást okozó gázkibocsátásán belül a kibocsátáskereskedelmi rendszer hatálya alá tartozó kibocsátások részarányát a 6. ábra szemlélteti.

3.3.1. Első kereskedelmi időszak (2005−2007)

Az első kereskedelmi időszakban átlagosan 10 559 létesítmény vett részt. Ezek a létesítmények évi 2107 millió tonna CO2-nek megfelelő kibocsátási egységet kaptak, és kibocsátásuk ennél átlagosan 2%-kal18 volt alacsonyabb (évi 2071 millió tonna CO2). 2007-ben az EU kibocsátáskereskedelmi rendszere az EU-27 összes üvegházhatást okozó kibocsátásának mintegy 43%-ára terjedt ki. A létesítmények majdnem kétharmada tüzelőberendezésnek19 minősül, amelyek az összes kibocsátás 70%-át adják.

3.3.2. Második kereskedelmi időszak (2008−2012)

Az EU egészére vonatkozó összkvóta a 2008–2012-es időszakban évi 2,081 milliárd kibocsátási egység, ami 10,5%-kal kevesebb, mint amit a tagállamok a Bizottsághoz jóváhagyásra benyújtott nemzeti kiosztási terveikben eredetileg javasoltak. 2008 folyamán 10 680 létesítmény vett részt a rendszerben, és hitelesített kibocsátásuk 9%-kal haladta meg a számukra kiosztott egységek mennyiségét.

6. ábra: Az EU-27 teljes üvegházhatást okozó gázkibocsátása az EU kibocsátáskereskedelmi rendszeréhez tartozó és az azon kívüli ágazatokban

[pic]

Megjegyzés: A számadatok előzetes becslés eredményei. 2008 tekintetében a teljes üvegházhatást okozó gázkibocsátásra vonatkozó előzetes becsléseket szerepeltetjük.

Forrás: Európai Bizottság

3.3.3. Az együttes végrehajtás és a tiszta fejlesztési mechanizmus igénybevétele az üzemeltetők részéről

A második nemzeti kiosztási terv részeként minden tagállam meghatározta, hogy az üzemeltetők legfeljebb milyen mértékig használhatják ki a projektalapú jóváírásokat (együttes végrehajtás és tiszta fejlesztési mechanizmus). A második kereskedelmi időszakban a tagállamok kibocsátáskereskedelmi rendszerbe tartozó létesítményei összesen 278 millió IKCS-t (igazolt kibocsátáscsökkentés) vagy KCSE-t (kibocsátáscsökkentési egység) használhatnak fel évente. Ez a második kereskedelmi időszakban az EU egészére vonatkozóan rendelkezésre álló összkvóta 13,4%-ának felel meg. Az üzemeltetők 2008-ban 81,7 millió IKCS-t és KCSE-t használtak fel, és ez az összes leadott egység 3,9%-ának felelt meg. 2013-tól kezdődően az EU kibocsátáskereskedelmi rendszeréről szóló felülvizsgált irányelvben foglaltak szerint felül kell vizsgálni az együttes végrehajtás és a tiszta fejlesztési mechanizmus alkalmazási szabályait.20

A kiotói mechanizmusok tervezett használata a kormányok részéről

Tíz EU-15-tagállam, továbbá Magyarország és Szlovénia döntött úgy, hogy kiotói mechanizmusokat is igénybe vesz a kiotói célkitűzések eléréséhez. A tíz EU-15-tagállam összesen évente 93,1 millió tonna CO2-egyenértéket szerezne, hogy teljesítse a Kiotói Jegyzőkönyv első kötelezettségvállalási időszakában vállalt csökkentést. Ez körülbelül 2,2%-os mértékű előrelépést jelent az EU-15 –8%-os kiotói célkitűzése felé (lásd a szolgálati munkadokumentum 12. táblázatát).

A szóban forgó tíz tagállam úgy határozott, hogy együttesen összességében 3 milliárd EUR-t ruház be, hogy együttes végrehajtás és tiszta fejlesztési mechanizmus vagy a nemzetközi kibocsátáskereskedelem révén egységeket szerezzen. Ausztria, Hollandia, Spanyolország, Luxemburg és Portugália különített el erre a legnagyobb költségvetést (az ötéves kötelezettségvállalási időszakra rendre 531 millió, 506 millió, 409 millió, 330 millió és 305 millió EUR-t). Szlovéniában 80 millió EUR összegű költségvetéssel számolnak. Magyarország a nemzetközi kibocsátáskereskedelemben kíván venni részt.

Szén-dioxid-nyelők tervezett alkalmazása

Az üvegházhatást okozó gázkibocsátások különböző forrásaira irányuló politikákon és intézkedéseken kívül a tagállamok szén-dioxid-nyelőket is igénybe vehetnek (lásd a bizottsági szolgálati munkadokumentum 13. táblázatát). Az eddig nyújtott tájékoztatás szerint a kötelezettségvállalási időszakban az EU-15 esetében a Kiotói Jegyzőkönyv 3. cikkének (3) bekezdése értelmében erdőtelepítés és újraerdősítés révén a teljes nettó megkötés körülbelül 8,2 millió tonna CO2 lesz évente. Ezenkívül a 3 cikk (4) bekezdése szerinti tevékenységek alkalmazása a becslések szerint a kötelezettségvállalási időszakban várhatóan évi 25,6 millió tonna hozzájárulást fog jelenteni a CO2-kibocsátás csökkentéséhez az EU-15-ben, Csehország, Lengyelország és Szlovénia pedig a kötelezettségvállalási időszak minden évében további 5,5 millió tonna CO2-csökkentéssel számol. Ezek a számok az erdőgazdálkodásra vonatkozóan a maximálisan adható kibocsátásiegység-mennyiséget veszik figyelembe, de részletes adatok hiányában Spanyolország adatait nem tartalmazzák. A spanyol összesített adatokkal együtt a 3. cikk (3) és (4) bekezdése szerinti összes tevékenység eredményeként az EU-15-höz tartozó tagállamok az előrejelzések szerint a kibocsátásokat a bázisév kibocsátásaihoz képest évente várhatóan 42,4 millió tonna CO2-egyenértékkel fogják tudni csökkenteni a kötelezettségvállalási időszakban, ami az EU-15 évi 341 millió tonna CO2-csökkentési kötelezettségvállalásának majdnem 12,4%-a.

AZ UNIÓS TAGJELÖLT ORSZÁGOK HELYZETE

Horvátország üvegházhatást okozó gázkibocsátása 1999 és 2007 között 3%-kal, a 2006. évi értékhez viszonyítva 5,3%-kal növekedett. 2007-ban Horvátország kibocsátása mintegy 32,4 millió tonna CO2-egyenérték volt, ami 10%-kal kisebb a bázisévi kibocsátásnál. Az előrejelzések szerint a folyamatban lévő intézkedéseknek és a szén-dioxid-nyelők alkalmazásának köszönhetően Horvátország kibocsátása kismértékben túl fogja lépni a kiotói célkitűzésben szereplő mennyiséget, a tervezett (kiegészítő) intézkedések hatásának beszámítása esetén azonban nemcsak teljesítené, de túl is teljesítené azt.

Törökország kibocsátása 2007-ben 373 millió tonna CO2-egyenérték volt, ami az 1990-es 170 millió tonna CO2-egyenértékhez képest 119%-os növekedést, a 2006. évi értékhez képest pedig 12%-os növekedést jelent.

Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaság 2009 januárjában nyújtotta be második nemzeti közleményét az UNFCCC titkárságának, és ennek az 1990 és 2002 közötti üvegházhatást okozó gázkibocsátásról készült jegyzék is része volt. A teljes üvegházhatást okozó gázkibocsátás 1990 és 2002 között kb. 10%-kal csökkent.

További információk a szolgálati munkadokumentum 2. szakaszában találhatók.