[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 17.10.2007

COM(2007) 604 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

a pusztító hatású nyílt tengeri halászati módszerekről és a veszélyeztetett mélytengeri ökoszisztémák védelméről

{SEC(2007) 1314}

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

a pusztító hatású nyílt tengeri halászati módszerekről és a veszélyeztetett mélytengeri ökoszisztémák védelméről

1. BEVEZETÉS

1.1. Alkalmazási kör és általános háttér

A veszélyeztetett nyílt tengeri élőhelyek emberi tevékenység általi elpusztítása napjaink egyik „rejtett” környezeti katasztrófája. Bár ezek az ökoszisztémák nem teljesen ismertek – közülük sokat valójában még fel sem térképeztek és nem is azonosítottak –, a bennük keletkezett kár, amit különösen egyes halászati módszerek okoznak, egyre jobban dokumentált.

A rendelkezésre álló tudományos bizonyítékok is arra utalnak, hogy a mélytengeri területek biológiai sokfélesége nem egyenletesen oszlik el, hanem a tengerfenék olyan különálló képződményein vagy azok körül tömörül, mint amilyenek a fenékhegyek, a korallzátonyok és a hidrotermikus források. Ezek a biológiai sokféleség valóságos lelőhelyei a tengerfenék viszonylag kihalt, hatalmas területein. Ezért az ilyen ökoszisztémák számos ragadozót is vonzanak, ideértve a halakat is, és így elkerülhetetlenül magukra vonják a kereskedelmi halászok és más érdeklődő emberek (biológus kutatók vagy mélytengeri turisták) figyelmét. Miközben tagadhatatlanok az ilyen tevékenységekből származó előnyök, felbecsülhetetlen az a nemcsak biológiai, hanem gazdasági értelemben vett érték is, ami ezekkel a tevékenységekkel egyidejűleg elpusztulhat. Felismerték, hogy a veszélyeztetett nyílt tengeri élőhelyek folyamatban lévő pusztítása komolyan kockáztatja a fenntartható fejlődéssel foglalkozó johannesburgi csúcstalálkozón megfogalmazott globális cél elérését, nevezetesen azt, hogy „2010-re jelentősen csökkenteni kell a biológiai sokféleség pusztulásának mértékét”.

Az Egyesült Nemzetek Közgyűlése 2006. december 8-án elfogadta a fenntartható halászatról szóló 61/105. határozatát. Az ENSZ ebben a határozatában határozottan felszólította az államokat és a mélytengeri területek felett illetékességgel rendelkező szervezeteket a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák halászatának szabályozására azok védelme érdekében. Az Európai Bizottság vezető szerepet játszott e határozat elfogadásában, és a jóváhagyást követően a Bizottság azonnal bejelentette, hogy haladéktalanul stratégiát terjeszt elő ennek a felszólításnak a gyakorlatba történő átültetésére.

1.2. A jelenleg hatályban lévő irányítási mechanizmusok

A part menti területeken a part menti államok vannak felhatalmazva arra, hogy lépéseket tegyenek a sérülékeny ökoszisztémáknak a tengerfenéken folytatott halászat hatásával szembeni védelmére. Ebből a célból többen tettek már kezdeményezéseket, ideértve az Európai Uniót és tagállamait is. A nemzetközi vizeken – és ahol léteznek – általában a regionális tengeri egyezmények felelősek a tengeri környezet védelméért, míg a regionális halászati irányítószervezetek intézkedéseket fogadnak el az élő tengeri erőforrások megőrzésére és kezelésére, és szabályozzák a halászatnak a veszélyeztetett ökoszisztémákra kifejtett hatását. A regionális halászati irányítószervezeteknek – annak ellenére, hogy eljárásaikat bírálat érte, és megkérdőjelezték hatékonyságukat – van egy felbecsülhetetlen előnyük a velük versengő megállapodásokkal szemben: a tengerjog értelmében rendelkeznek az ahhoz szükséges hatáskörrel, hogy konkrét, kötelező erejű intézkedéseket hozzanak, és azokat megfelelést biztosító és végrehajtási rendszerrel támasszák alá. Az Európai Unió ezért határozottan – ám nem fenntartások nélkül – támogatja a regionális halászati irányítószervezeteket, és síkraszáll felhatalmazásukért. A regionális halászati irányítószervezetek által világszerte elfogadott, a mélytengeri ökoszisztémák védelmére irányuló területalapú intézkedések többsége tulajdonképpen az EU javaslatain alapul.

A tengergazdálkodás nemzetközi rendszerének azonban komoly hiányossága az, hogy még mindig léteznek olyan nyílt tengeri területek, amelyekkel kapcsolatban egyelőre nem jött létre szabályozó testület. Ez felér a pusztító hatású halászati tevékenységek további folytatására és esetleges fokozására való nyílt felhívással, különösen figyelembe véve azt, hogy fennáll az erőkifejtés áthelyezésének a veszélye, amint e tevékenységeket másutt ténylegesen betiltják. A 61/105. határozatban az ENSZ kifejezetten felhívja az egyes államokat, hogy ezeken a területeken gyorsítsák fel a regionális halászati irányítószervezetek létrehozását, és a veszélyeztetett ökoszisztémák védelme érdekében hajtsanak végre ideiglenes intézkedéseket saját hajóik vonatkozásában. Így az EU élen akar járni abban, hogy előmozdítsa regionális halászati irányítószervezetek létrehozását minden olyan, jelenleg nem szabályozott területen, ahol hajói tevékenykednek (leginkább az Atlanti-óceán dél-nyugati részén), valamint abban, hogy haladéktalanul egyetértés szülessen a szabályozó testületek megalakulásáig ideiglenes területi korlátozások e helyeken történő bevezetéséről, a tengeri biológiai sokféleség védelme érdekében. A világ óceánjainak a regionális halászati irányítószervezetek általi jelenlegi lefedettségét mutató térkép a függelékben található.

1.3. Célkitűzések és kihívások

Ez a közlemény áttekinti és elemzi azokat az elveket, amelyek az utóbbi időben kristályosodtak ki a pusztító hatású mélytengeri halászati tevékenységről folytatott nemzetközi viták során. Leírja a jelenlegi helyzet hiányosságait is, és nagyra törő intézkedéssort vázol fel, amely figyelembe veszi a többoldalú, regionális és nyílt tengeri perspektívát annak érdekében, hogy a Közösség teljesíthesse nemzetközi kötelezettségvállalásait.

2. PUSZTÍTÓ HATÁSÚ NYÍLT TENGERI HALÁSZAT: VESZÉLYEZTETETT MÉLYTENGERI ÖKOSZISZTÉMÁK

A nemzetközi közösség 2002-ben a johannesburgi világ-csúcstalálkozón „ a pusztító hatású halászati módszerek megszüntetését ” a fenntartható fejlődésre irányuló minden komoly stratégia alapkövetelményei közé sorolta.

A johannesburgi kötelezettségvállalás a pusztító hatású halászati módszerek problémáját globális kontextusba helyezi és a világ összes nemzetének közös kihívásává teszi. A különféle halászati tevékenységeket többé nem egymástól elszigetelten, hanem a világ óceánjainak fenntarthatóságára vonatkozó szélesebb összefüggés részeként kellene kezelni[1]. A Bizottság ezt a holisztikus megközelítést az integrált tengerpolitikára vonatkozó, nemrégiben közzétett javaslatában hivatalosan is elfogadta.

Az előttünk álló kihívás globális jellege különösen a nyílt tengerrel kapcsolatban nyilvánvaló. A nyílt tengeri területekre vonatkozó szabadságokra és kötelezettségekre irányadó alapelvek – amint azokat az Egyesült Nemzetek tengerjogi egyezménye megállapította – a nemzeti joghatóságon kívüli vizek tekintetében nemzetközileg elfogadott intézkedések bevezetését teszik szükségessé az élő tengeri erőforrások megőrzésére.

Másrészt viszont a nyílt tenger kérdése kiemeli a mélytengeri területeken található egyedülálló tengeri ökoszisztémák fontosságát, hiszen a parti államok nemzeti joghatóságon kívül eső tengeri területének nagy része éppen az ilyen jellegű mélytengeri övezetekből áll. A pusztító hatásúnak tekintett egyéb halászati módszerek – mint a robbanószerek vagy a cianid használata – elvileg a sekély part menti területekre korlátozódnak, és az EU ezeket már be is tiltotta.

Még sokat kell tanulnunk a mélytengeri ökoszisztémákról, és folyamatban vannak az erre irányuló kutatások, beleértve az EU égisze alatt megtett jelentős erőfeszítéseket[2]. Ahhoz azonban eleget tudunk, hogy kijelenthessük, bizonyos mélytengeri ökoszisztémák a tengeri biológiai sokféleség valóságos lelőhelyei lehetnek. Annak is tudatában vagyunk, hogy a nagy mélységben élő szervezeteket jellemző lassú növekedés miatt ezek az ökoszisztémák rendkívül veszélyeztetettek. Ez a sérülékenység különösen nyilvánvaló az élőhely strukturális alapját biztosító szervezetek tekintetében, mint amilyenek a hidegvízi korallzátonyok, a szerkezetet alkotó szivacsok és a hidrotermikus források körül élő gerinctelen közösségek. A fenékhalászati eszközökkel folytatott halászat rendkívül káros lehet ezen ökoszisztémák épségére, amint azt az egyre növekvő számú tudományos kutatás is bizonyítja. A károsodás megfigyelt és lehetséges forrásai közé tartoznak a fenékvonóhálók, kotróhálók, fenékhez rögzített kopoltyúhálók, fenékhez rögzített horogsorok, rákcsapdák és csapdák. Hatásukat könnyen súlyosbíthatja egyes nem halászati tevékenységek eredménye, például a szénhidrogének tengerbe engedése, a tengeralatti kábelek lefektetése vagy a szemét tengerbe szórása. A mélytengeri korallzátonyok károsodását feljegyezték az Atlanti-óceán északkeleti és nyugati részén, a Tasman-tengerben és más területeken. Ha ezeket a zátonyokat elpusztítják, felépülésük – ha egyáltalán bekövetkezik – nagyon hosszú időt vesz igénybe. Az ilyen tanulmányok kiváló bizonyítékot szolgáltatnak a probléma súlyosságára és a határozott védelmi intézkedések bevezetésének sürgős szükségességére.

3. A NEMZETKÖZI VÁLASZ ÉS AZ EU SZEREPE

Az ENSZ Közgyűlésének 59/25 határozata már 2004-ben határozott felhívást intézett azonnali intézkedések foganatosítására a pusztító hatású nyílt tengeri halászati módszerek megszüntetésére, és kijelentette, hogy 2006-ban felülvizsgálja, milyen válaszlépéseket tettek erre a felhívásra az államok és a regionális halászati irányítószervezetek. Az EU lényegesen hozzájárult ehhez a felülvizsgálathoz, többek között a 2006 áprilisi jelentésében[3] beszámolt az ENSZ felhívására tett intézkedésekről mind a nemzetközi együttműködés, mind az európai vizek összefüggéseiben.

Ezt a felülvizsgálatot követően a Közgyűlés 2006. december 8-án elfogadta a 61/105. határozatot. A 80–95. bekezdés iránymutatást ad az államoknak és a regionális halászati irányítószervezeteknek azokról a legfontosabb tényezőkről, amelyeket a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémákat fenyegető, pusztító hatású halászati módszerek elleni küzdelemmel kapcsolatos intézkedések elfogadásakor figyelembe kell venniük.

Az ENSZ biológiai sokféleségről szóló egyezménye keretében elvégzett munkát szintén ki kell emelnünk ebben az összefüggésben. A biológiai sokféleségről szóló egyezményben részes felek már 2004 áprilisában, a részes felek konferenciájának VII/5. és VII/21. határozatában felismerték a nemzeti joghatóságon kívüli tengeri területek biológiai sokféleségét fenyegető komoly veszélyeket, és hangsúlyozták az e veszélyekkel szembeni gyors fellépés szükségességét különösen azokon a területeken, ahol fenékhegyek, hidrotermikus források és hidegvízi korallok találhatók. Hasonlóképpen: a regionális tengeri egyezmények értelmében el kell készíteni az ilyen mélytengeri élőhelyek jegyzékét azzal a céllal, hogy védelmükre megfelelő intézkedéseket lehessen hozni az egyezmények hatálya alá tartozó területeken.

Végezetül, az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezete szintén azon munkálkodik, hogy a felelősségteljes halgazdálkodási magatartási kódex keretein belül technikai iránymutatásokat dolgozzon ki a mélytengeri halászatra vonatkozóan. Ennek részletes munkatervét 2007 márciusában fogadták el.

Az EU vezető szerepet játszik ezekben a szervezetekben, és tevőleges konstruktív hozzájárulást nyújt ehhez a nagyon összetett és esetenként ellentmondásos vitához. Ahogy annak lennie kell. Az EU tevőlegesen részt vesz a világ tengerein folytatott halászati tevékenységek túlnyomó többségében. Ez a széleskörű érdekeltség különös felelősséget ró a Bizottságra a nemzetközi folyamatok előrehaladásának előmozdításában, valamint abban a vonatkozásban, hogy példát mutasson azzal a fegyelemmel, amellyel a nemzetközi flottáit irányítja. Az EU jó célra használta fel a befolyását. A jelenlegi nemzetközi egyetértés az EU által támogatott, kiegyensúlyozott megközelítést tükrözi. Ez a megközelítés azon alapul, hogy valamennyi vízterület vonatkozásában határozottan kell fellépni, függetlenül e területek jogi helyzetétől (hogy nemzeti joghatóság alá tartoznak-e vagy sem), de ezt azon halászok megbüntetése nélkül kell tenni, akik tevékenysége bizonyítottan nem károsítja az óceánokat.

Az ENSZ 61/105. határozata ezekre a különböző nemzetközi kezdeményezésekre épül, és ezért kiváló alapot nyújt a nemzetközi közösség munkájához. Figyelemre méltó, hogy ajánlásai – a nehéz tárgyalások ellenére – konszenzusra vezettek. Nem tartottak meg néhány olyan intézkedést, amelyek mellett az EU állást foglalt, mint például a jelenlegi tengerfenéki halászterületek határainak (területi kiterjedésének) azonnali rögzítését. Ennek ellenére konszenzussal elfogadott tényezők tényleges befolyással rendelkeznek, és elég meghatározók lesznek ahhoz, hogy radikálisan megváltoztassák a fenékhalászat irányításának módját, és különösen azt, ahogyan az elővigyázatossági elvet a gyakorlatban alkalmazzák.

Most a legfontosabb kihívás átültetni a gyakorlatba ezeket az intézkedéseket.

4. A KÖZGYűLÉS AJÁNLÁSAI: KIEGYENSÚLYOZOTT ÉS HATÉKONY MEGKÖZELÍTÉS

A 61/105. határozat felszólítja a regionális halászati irányítószervezeteket és az államokat, „ hogy az elővigyázatossági és ökoszisztéma alapú megközelítéssel, valamint a nemzetközi joggal összhangban lévő intézkedések elfogadását és végrehajtását prioritásként kezeljék ”, összhangban olyan kulcsfontosságú tényezőkkel, amelyek szigorú irányítási rendszert alkotnak a fenékhalászat tekintetében. A Közgyűlés 2008. december 31-ét (előzetes megállapodások esetén 2007. december 31-ét, vö. 5.3. szakasz) tűzte ki ezen az intézkedések elfogadásának és végrehajtásának legkésőbbi dátumául.

A határozat teljes szövegét az alábbi linkről tölthető le: http://www.un.org/Depts/los/general_assembly/general_assembly_resolutions.htm.

Ebben a szakaszban e tényezőket elemezzük a gyakorlati végrehajtásuk lépéseinek azonosítása céljából.

4.1. A halászati hatások előzetes értékelése: a halászati gazdálkodás radikális megújítása

A környezeti hatástanulmány készítése – mint az egyes halászati tevékenységek engedélyezésének feltétele – a Közgyűlés által kibocsátott ajánlások első és egyben legfőbb pillére. Ez a halászati gazdálkodásban radikálisan innovatív alapelvet jelent. Az óceánokon és tengereken végzett, az erőforrások kiaknázására irányuló többi tevékenységgel (pl. nyílt tengeri kőolaj- vagy földgáz-fúrószigetek telepítésével) ellentétben – amelyek esetében bevett gyakorlat a hatástanulmány kérése – a halászat által a tengeri élőhelyekre kifejtett hatást általában utólag értékelik, ha egyáltalán sor kerül erre. Így a Közgyűlés ajánlásai fenékhalászatra vonatkozó gazdálkodást segítik abban, hogy elérje más tengeri tevékenységek környezetvédelmi színvonalát.

A gyakorlatban a halászati ágazat szereplőinek halászati tervet kell benyújtaniuk, amelyben bizonyos pontossággal meghatározzák tervezett halászterületüket. Ennek alapján a lobogó szerinti államok hatóságainak ellenőrizniük kell a tervezett tevékenységek területi elhelyezkedését, és a rendelkezésükre álló tudományos szakvéleményekre és adatokra figyelemmel értékelniük kell a tervezett halászterületen található vagy valószínűleg előforduló veszélyeztetett tengeri ökoszisztémákat fenyegető potenciális kockázatokat.

4.2. A veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák azonosítása fejlettebb kutatással és adatgyűjtéssel

Ha az érintett hatóságoknak pontos hatástanulmányokat kell készíteniük, szükségessé válik a számukra hozzáférhető információk és elemzések fejlesztése. A veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák azonosítása nemcsak azok elhelyezkedésének megállapítását jelenti, hanem azt is, hogy kibővülnek az összetételükre, ökológiai jellemzőikre és az ezekből származó környezeti korlátozások dinamikájára, továbbá a különböző hatásokra adott valószínű reakcióikra vonatkozó ismeretek. Megkülönböztetett figyelmet kell fordítani a modellezési technikák fejlesztésére, ami segíthet előre jelezni a mélyvízi korallok és egyéb veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák elhelyezkedését.

Az ajánlás egy másik fontos következménye az, hogy az új és felderítő halászatot úgy kell szabályozni, hogy megfelelő kutatási és adatgyűjtési módszereket alkalmazzanak a szóban forgó ökoszisztémák feltérképezésére irányuló erőfeszítéshez való hozzájárulás érdekében.

4.3. Az érzékeny területek lezárása a fenékvonóhálós halászat elől

A Közgyűlés ajánlásaiból végső soron világosan következik, hogy a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák védelmének elsődleges eszköze a földrajzi alapú lezárások vagy különleges irányítás alatt álló területek elfogadása. Az ilyen lezárásokat az államok valamely regionális halászati irányítószervezet keretén belül, kollektív döntéssel fogadják el és érvényesítik. A fenékhalászat szabályozására illetékes regionális halászati irányítószervezetek (lásd a függeléket) az utóbbi években jelentősen megnövelték az e szabályok végrehajtására irányuló erőfeszítéseiket. Szigorúan ellenőrizniük kell ezen intézkedések hatékonyságát, és mérlegelniük kell, hogy az addig elfogadottak tényleg elegendőek-e a kívánt célok eléréséhez. Ez a feladat a halászok számára is nagyon fontos, mivel segít megszüntetni a biztonságos halászterületekkel kapcsolatos jelenlegi bizonytalanságot. Azáltal, hogy az élőhelyeknek a pusztító hatású halászattal szembeni védelmét a komoly halászati gazdálkodási rendszer szerves részévé teszik, a regionális halászati irányítószervezetek jelentősen bővíteni fogják hagyományos feladataikat, és a normáikat a társadalom jelenlegi elvárásainak való megfelelés szerint fogják igazítani. Ezt a változást az EU teljes meggyőződéssel támogatja, és mindent meg fog tenni annak ösztönzésére.

A nemzeti joghatóságon kívüli olyan területek tekintetében, amelyeket jelenleg nem szabályoznak regionális nemzeti irányítószervezetek – a lezárásukról dönteni képes kollektív nemzetközi hatóság hiányában – az ENSZ tengerjogi egyezményének 117. cikke alapján az egyes tagállamok feladata a területi korlátozások alkalmazása a saját lobogójuk szerinti hajóikra úgy, hogy az e korlátozásoknak való megfelelést tekintik a halászati engedélyük érvényességének feltételéül. A megfelelést ellenőrzésére szolgáló külön mechanizmusok hiányában – mint amelyek a regionális halászati irányítószervezeteken belül működnek – a Közgyűlés az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezetét bízta azzal a feladattal, hogy gondoskodjon a lobogó szerinti államok által elfogadott intézkedések átláthatóságáról; ezt oly módon teszi, hogy átfogó adatbázist vezet a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák elhelyezkedéséről. Az államok így hasznosíthatják az ökoszisztémák elhelyezkedésére vonatkozó információkat, amelyeket bármilyen terület vonatkozásában megosztanak más tagállamokkal, és áttekinthetik a többi tagállam tevékenységeit, hogy flottáikat szükség esetén visszatarthassák.

5. A KÖZGYűLÉS ÁLTAL KIBOCSÁTOTT AJÁNLÁSOK VÉGREHAJTÁSÁNAK MIKÉNTJE

5.1. Az EU-nak továbbra is ösztönöznie kell a nemzetközi vitát

- A következő két év próbának veti alá a tagállamok akaratát és képességét, mivel az ENSZ felhívására adott válaszuk alapos ellenőrzés tárgyát fogja képezni a 2009-es felülvizsgálati folyamatban. Az EU-nak mint a globális halászat egyik jelentős szereplőjének fel kell használnia befolyását annak biztosítására, hogy a szigorú és őszinte felülvizsgálat teljesítse a polgárok jogos elvárásait.

- A Közgyűlés felhívására válaszként az egyenletes és folyamatos előrehaladás biztosítása érdekében a tagállamok és a regionális halászati irányítószervezetek intézkedéseinek átláthatósága és szakértői felülvizsgálata alapvető szerepet fog játszani. Az ENSZ Közgyűlése kiemelte e szempontok fontosságát, és azt a szerepet, amit az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezetének a technikai iránymutatások kidolgozásában, illetve az információ összegyűjtésében és terjesztésében kellene betöltenie. Az EU-nak támogatnia kell és elő kell segítenie ezeket a folyamatokat kezdve azzal, hogy megfelelő hozzáférést biztosít a kezdeményezéseire és intézkedéseire vonatkozó információkhoz.

- Az EU-nak továbbra is támogatását és aktív hozzájárulását kell adnia a biológiai sokféleségről szóló egyezmény és a regionális tengeri egyezmények nemzeti joghatóságon kívüli, védett tengeri területek létrehozására irányuló munkájához.

Intézkedések:

- 2009 elején jelentés benyújtása az ENSZ Főtitkárának a pusztító hatású halászati tevékenységekkel összefüggésben elért előrehaladásról szóló EU-álláspontokról, valamint a további fejlődés módjaira és eszközeire vonatkozó javaslatról. Az előkészületek során ki kell kérni az érdekeltek és a civil társadalom véleményét,

- segítségnyújtás az Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezet részére az államok intézkedéseivel kapcsolatos információk összegyűjtésében és terjesztésében, a védett területek vagy lezárások adatbázisainak létrehozásában és a mélytengeri halászatok technikai iránymutatásának kidolgozásában,

- a biológiai sokféleségről szóló egyezmény és a regionális tengeri egyezmények keretében segítségnyújtás a nyílt óceáni vizeken és mélytengeri élőhelyeken lévő, védelemre szoruló, ökológiailag vagy biológiailag jelentős tengeri élőhelyek feltérképezésére irányuló erőfeszítésekben,

- az ENSZ szervezeti egységeivel konzultációkban és együttes lépésekben való részvétel a 2009-es szigorú ellenőrzési folyamat elősegítésében.

5.2. Végrehajtás a regionális halászati irányítószervezetek szintjén

A regionális halászati irányítószervezetek által elfogadott, az ökoszisztémák területalapú védelmére irányuló intézkedések többsége az EU által előterjesztett javaslatokon alapul. Ennek a kezdeményező hozzáállásnak folytatódnia kell. A Közgyűlés azonban egyértelműen azt kéri a nemzetközi közösségtől, hogy lépjen túl ezen az intézkedésen. A regionális halászati irányítószerveknek mérlegelniük kellene olyan rendszerek kidolgozását, amelyek lehetővé tennék a környezeti hatástanulmányok szabályozói rendszerükbe történő beépítését. Fokozniuk kellene közös erőfeszítéseiket a tudományos kutatásban, hogy fokozatosan kialakítsák a területalapú irányítás megbízható alapját. Minden új vagy felderítőő halászatot pontosan meghatározott szabályozásnak kell alávetni, szigorú tudományos, adatgyűjtési és megfigyelési követelményekkel. A 2009-re elérendő fejlődést annak kellene jeleznie, hogy illetékességi területükön a regionális halászati irányítószervezetek által a környezeti kockázatok kezelésére alkalmazott megközelítés magában foglalja a Közgyűlés által a megfelelő szabályozási rendszerek szerves részeként kijelölt alapelveket és célkitűzéseket. Az EU-nak jelentős szerepet kell vállalnia e változások előidézésében.

Fontos kiemelni, hogy a regionális halászati irányítószervezetek tagjai szigorúbb szabályokat is alkalmazhatnak hajóikra és piaci szereplőikre, ha ez a szándékuk. Az EU-nak annak biztosítását kell célul kitűznie, hogy a regionális halászati irányítószervezetek intézkedései magas fokú védelmet és hatékonyságot biztosítsanak a halászat pusztító hatásainak megelőzésében. Az EU-nak azonban fenn kell tartania a jogot, hogy szigorúbb szabályokat fogadjon el magára nézve, ha úgy véli, hogy a regionális halászati irányítószervezetek intézkedései e tekintetben nem elegendőek.

Intézkedések:

Az alábbi intézkedéseknek – amelyek első alkalommal 2009-ben képezik majd felülvizsgálat tárgyát – a következő években az EU állandó politikájának szerves részévé kellene válniuk; ezek a következők, :

- következetes napirend megvalósítása minden olyan regionális halászati irányítószervezetben, amelyben az EU részt vesz, és amelynek célja a halászati gazdálkodás ökoszisztéma-alapú megközelítése. Ebben a vonatkozásban a következők lesznek kulcsfontosságúak: a) a tudományos tanácsadás mechanizmusainak megerősítése úgy, hogy azok kiterjedjenek a környezeti megfontolásokra és külön az ökoszisztéma védelmére irányuló intézkedésekre, és b) a környezeti értékelés koncepciójának bevezetése a fenékhalászat szabályozásába,

- regionális halászati irányítószervezetek teljesítményértékelési felülvizsgálatára és a minden szabályozási területen előforduló veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák védelme érdekében azok azonosítására szolgáló eljárások kidolgozásának előmozdítása.

5.3. Ideiglenes megállapodások

Az elmúlt pár évben jelentős előrelépések történtek abban az irányban, hogy a fenékhalászat szabályozásáért felelős regionális halászati irányítószervezetek illetékességi körébe tartozó területek globálisan lefedjéka világ óceánjait. Ezt az előrehaladást mutatja a Délkelet-atlanti Halászati Szervezet (SEAFO) megalakulása, amely máris működőképes a területén, az Indiai-óceán déli részére vonatkozó halászati megállapodás elfogadása, valamint a regionális halászati irányítószervezetek folyamatban lévő megalapítása a Csendes-óceán déli és északi részén.

Tekintve a nemzetközi megállapodások hatálybalépését megelőző szükséges jogi folyamatok hosszúságát, a tagállamoknak nem kellene késlekedniük kötelezettségeik teljesítésével, ezért meg kellene állapodniuk az érintett területek védelmére vonatkozó, átmeneti együttműködésben. Az EU nyomatékosan támogatta ezt az elképzelést, amely jelenleg a Közgyűlés teljes támogatását élvezi.

A nemrég (2007 áprilisában) elfogadott ideiglenes intézkedések – amelyek a Csendes-óceán déli részének regionális halászati irányítószervezete létrehozásával kapcsolatos tárgyalások keretében kerültek elfogadásra – bizonyítják, milyen egyszerűen át lehet ültetni a gyakorlatba ezt a megközelítést. A résztvevők a Közgyűlés ajánlásainak teljes ismeretében és azok teljes elfogadásával döntötték el ezeket az intézkedéseket. Az EU-nak most tovább kell lépnie, és aktívan hozzá kell járulnia az Indiai-óceánnal kapcsolatos előzetes megállapodások kidolgozásához. Ezután el kell köteleznie magát amellett, hogy az e keretben elfogadott intézkedéseket – azok önkéntes jellege ellenére – átülteti az uniós jogba. Ezzel párhuzamosan az EU-nak aktívan támogatnia kell a szükséges hivatalos eljárásokat is, hogy ezek a szervezetek minél előbb működőképessé váljanak.

Intézkedések:

- a Csendes-óceán déli részével kapcsolatos előzetes intézkedések átültetése a közösségi jogba 2007 végéig.

- az Indiai-óceán déli részére vonatkozó ideiglenes intézkedésekkel kapcsolatos tárgyalások, az Indiai-óceán déli részére vonatkozó halászati megállapodás 2007 végén/2008 elején történő hatálybalépésére várva. A megállapodás megkötése 2008-ban. Együttes lépések kezdeményezése a részvétel előmozdítása és a jogszabály hatálybalépésének felgyorsítása érdekében.

- előzetes együttműködés megújítása a potenciálisan érdekelt harmadik felekkel az olyan területekre vonatkozó regionális megállapodások létrehozása céljából, ahol még nem jött létre regionális halászati irányítószervezet.

5.4. Az európai hajók által olyan nyílt tengeri területeken folytatott fenékhalászat, amelyek egyetlen regionális halászati irányítószervezet szabályozása alá sem tartoznak.

5.4.1. A probléma meghatározása

A nyílt tengeren mélytengeri állományokra halászó EU-flották általában az Atlanti-óceán északkeleti részén tevékenykednek, de néhány műveletük a Kelet-közép-atlanti területektől délre is kiterjed. E halászatok a közösségi mélytengeri állományokra vontkozó gazdálkodási rendszer alá tartoznak, amely kiterjed a teljes kifogható mennyiségekre, a halászati erőkifejtés korlátozásaira, valamint a sajátos ellenőrzésre és a végrehajtási rendelkezésekre[4]. Ezek a halászatok így kiterjedten szabályozottak, az gazdálkodási rendszer hatékonysága pedig jelenleg felülvizsgálat alatt áll[5]. Ami a halászatok környezeti hatását illeti, ez a különböző uniós intézkedések alkalmazási körébe tartozik, különös tekintettel a területlezárások és az Északkelet-atlanti Halászati Szervezet által 2004 óta elfogadott egyéb technikai követelmények végrehajtására vonatkozó intézkedésekre.

E területeken kívül az EU flottáinak a mélytengeri fajokkal kapcsolatos nyílt tengeri tevékenysége viszonylag korlátozott, és olyan területeken zajlik, ahol van illetékes regionális halászati irányítószervezet (a SEAFO és a CCAMLR).

Az EU azonban az Atlanti-óceán délnyugati részén a fenékvonóhálós hajók számottevő jelenlétével számol. Az Egyesült Királyság és Argentína régóta fennálló vitája a Falkland-szigetekről (Malvinas) lehetetlenné tette egy regionális irányítószervezet létrehozását a vándorló halállományok szabályozására ezen a területen, és nem valószínű, hogy ezeket a nehézségeket a közeljövőben le lehet küzdeni.

Potenciális veszélynek vannak kitéve a mélyvízi korallok és a szerkezetet alkotó szivacsok, amelyek valószínűleg a kontinentális lejtő szélein fordulnak elő, ahol az ebben a régióban működő uniós hajók leengedik a fenékvonóhálóikat. Amint azt az 1.3. szakaszban említettük, ez egy olyan terület, ahol a nemzetközi irányítási rendszer gyenge, ebből kifolyólag a lobogó szerinti államoknak a regionális halászati irányítószervezet vagy megállapodás létrejöttéig szigorú intézkedéseket kell hozniuk e veszélyek elhárítására. Az EU-nak ezért azzal kell válaszolnia az ENSZ felhívásaira, hogy a flottái tekintetében szabályokat fogad el.

5.4.2. Politikai javaslat

Az EU-nak teljesen a közös halászati politika által létrehozott megőrzési és irányítási rendszer alá kell rendelnie hajóinak minden olyan tevékenységét, amely valamely regionális halászati irányítószervezet szabályozása alá nem tartozó vagy olyan nyílt tengeri területen zajlik, ahol a regionális halászati irányítószervezet nem döntött a vonatkozó irányítási intézkedésekről. E célból a Bizottság javaslatot tesz egy olyan tanácsi rendeletre, amely e hajók tekintetében végrehajtja a Közgyűlés által meghatározott alapelveket azáltal, hogy a közös halászati politika követelményeire épít, és megállapítja a megfelelő engedélyezési, nyomon követési és felügyeleti rendelkezéseket.

A rendelet szigorúan végre fogja hajtani a Közgyűlés előzetes környezeti hatástanulmányra mint a halászati engedélyek kibocsátásának kulcsfontosságú feltételére vonatkozó ajánlásait. Megállapítja a járulékos követelményeket is, különösen a halászati tevékenységek nyomon követésére és ellenőrzésére vonatkozó követelményeket. A Bizottság véleménye szerint ezeknek tartalmazniuk kell a fedélzeti megfigyelés teljes lefedettségét és a hajómegfigyelési rendszerre vonatkozó szigorú rendelkezéseket. Ezenkívül a fenékhalászati eszközök leengedésének mélységi határát 1000 méterben kell megállapítani az elővigyázatossági mélységgel védett terület létrehozása érdekében[6]. Annak ellenére, hogy ezek az előírások nem szerepelnek a Közgyűlés ajánlásai között, a Bizottság úgy véli, szükségesek annak biztosítására, hogy az uniós intézkedések ezen a területen hatékony védelmet nyújtsanak az olyan veszélyeztetett ökoszisztémák számára, amelyek pontos helye még nem ismert.

Intézkedés

- Az ENSZ Közgyűlésének a regionális halászati irányítószervezetek által nem szabályozott nyílt tengeri területeken tevékenykedő uniós hajókkal kapcsolatban megfogalmazott ajánlásait végrehajtó tanácsi rendelet – mielőbbi, de semmi esetre sem 2008 decemberénél későbbi – elfogadása. A Bizottság a rendeletjavaslatot e közlemény elfogadásával egyidejűleg terjeszti be.

6. KÖVETKEZTETÉS: AZ ELőTTÜNK ÁLLÓ KIHÍVÁS

Az ENSZ Közgyűlése 2009-ben elvégzi a 61/105. határozatával közzétett felhívásra adott válaszként, a pusztító hatású halászati módszerek problémájának megoldásában elért előrehaladás felülvizsgálatát. Az EU-nak magának is hasonló feladatot kell kijelölnie úgy, hogy nagyjából ugyanabban az időszakban vizsgálja felül az ebben a közleményben megfogalmazott a politika és külön intézkedések hatékonyságát. Az 5.4.2. szakaszban említett tanácsi rendeletjavaslat e célból felülvizsgálati záradékot is tartalmaz. A Bizottság ezért 2009-ben értékelni fogja a különböző intézkedések eredményeit, és megállapításairól jelentést készít a Tanácsnak, az Európai Parlamentnek, az érdekelteknek, a civil társadalomnak, és javaslatokat ad e politika továbbvitelére a megállapításokra és a felülvizsgálati folyamatba bevont különböző szereplők nézeteire is figyelemmel.

Hangzatos szándéknyilatkozatok nem fogják meggátolni a sérülékeny és értékes mélytengeri ökoszisztémák elpusztítását. Az e közleményben megállapított megfontolások célja a terep előkészítése az Európai Unió határozott politikai fellépéséhez. Az EU-nak 2009-ben lehetősége és kötelezettsége is lesz arra, hogy a nemzetközi közösség előtt bebizonyítsa, hogy eleget tesz kötelezettségeinek, és vezető szerepe lehet a pusztító hatású halászat felszámolásában. Ezt csak konkrét cselekvések révén tudjuk megtenni, saját vizeinken és a nyílt tengeren egyaránt.

A Bizottság ezért felhívja a Tanácsot és az Európai Parlamentet az e közleményben vázolt politikai irányvonal és egyedi intézkedések jóváhagyására. Ezenkívül felhívja az európai intézményeket és az érdekelt feleket, hogy csatlakozzanak munkájához, amelynek célja: megfelelni ennek a kihívásnak.

Függelék

A világ óceánjainak a nyílt tengeren folytatott fenékhalászat tekintetében illetékességgel rendelkező regionális halászati irányítószervezetekkel való lefedettsége

[pic]

A fenti térkép az egyes regionális halászati irányítószervezetek határait az Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezet halászati statisztikai adatok gyűjtésére szolgáló statisztikai területeinek összefüggésében mutatja.

- NAFO: Északnyugat-atlanti Halászati Szervezet

- NEAFC: Északkelet-atlanti Halászati Bizottság

- WECAFC: Nyugati és Közép-atlanti Halászati Bizottság (tanácsadó jellegű)

- CECAF: Keletközép-atlanti Halászati Bizottság

- CCAMLR: Az Antarktisz Tengeri Élővilágának Védelmére Létrehozott Bizottság

- SEAFO: Délkelet-atlanti Halászati Szervezet

- SIOFA: Az Indiai-óceán déli részére vonatkozó halászati megállapodás

[1] A Bizottság „Az Európai Unió integrrált tengerpolitikája” című, 2007. október 10-i közleménye, COM (2007) 575.

[2] Többek között az EK hatodik kutatási keretprogramjából finanszírozott HERMES- http://www.eu-hermes.net és az OASIS-projekt (http://www1.uni-hamburg.de/OASIS/). Vö. a Nemzetközi Tengerkutatási Tanács http://www.ices.dk által végzett munkával.

[3] http://ec.europa.eu/fisheries/publications/factsheets/legal_texts/ec_report59-25paras66to69final.pdf

[4] A Tanács 2347/2002/EK rendelete (2002. december 16.) a mélytengeri állományok halászatára vonatkozó különleges hozzáférési követelmények és kapcsolódó feltételek megállapításáról. HL L 351., 2002.12.28.

[5] A Bizottság közleménye a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek a mélytengeri halállományok kezelésének felülvizsgálatáról, COM(2007) 30.

[6] Lásd e tekintetben a GFCM/29/2005/1 ajánlást a tengerfenéki és mélytengeri fajokat hasznosító halászatok irányításáról.