HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 288/68

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – Javaslat európai parlamenti és tanácsi rendeletre az adriai-tengeri kisméretű nyílt vízi állományokra és a halászatukra vonatkozó többéves terv létrehozásáról

[COM(2017) 97 final - 2017/0043 (COD)]

(2017/C 288/09)

Előadó: Emilio FATOVIC

Felkérés: Európai Parlament, 2017.3.1. Tanács, 2017.4.4. Jogalap: az Európai Unió működéséről szóló szerződés 43. cikkének (2) bekezdése, 114. cikkének (1) bekezdése és 304. cikke Közgyűlési határozat: 2017.1.24. Illetékes szekció: „Mezőgazdaság, vidékfejlesztés és környezetvédelem” szekció Elfogadás a szekcióülésen: 2017.5.17. Elfogadás a plenáris ülésen: 2017.5.31. Plenáris ülés száma: 526. A szavazás eredménye: (mellette/ellene/tartózkodott) 187/0/2

1. Következtetések és ajánlások

1.1 Az EGSZB egyetért a GFCM-FAO (1) azon megállapításával, miszerint beavatkozásra van szükség a túlhalászat által sújtott kisméretű nyílt vízi állományok védelme érdekében, és támogatja azt az általános célkitűzést, hogy a lehető legrövidebb időn belül valósítsanak meg egy fenntartható halászati rendszert, és biztosítsák a maximális fenntartható hozamot (2), összhangban a közös halászati politikával (3).

1.2 Az EGSZB támogatja az Európai Bizottság arra vonatkozó döntését, hogy a rendelet jogalkotási eszközéhez folyamodik a kisméretű nyílt vízi állományok védelmét szolgáló többéves terv kidolgozásához, amelynek célja a hatályos szabályok egységesítése és az állománygazdálkodási folyamatok megerősítése.

1.3 Az EGSZB támogatja a környezetvédelem és a biológiai sokféleség célkitűzéseit, azonban úgy véli, hogy az Európai Bizottság javaslata számos tekintetben hiányos, és ellentmondásokat tartalmaz. E problémák természetes következményei a közös halászati politikában rejlő számos ellentmondásnak, amelyekre az EGSZB korábbi véleményeiben (4) már rámutatott. Az EGSZB komoly aggodalmának ad hangot amiatt, hogy a szóban forgó javaslat – megfelelő kiegészítés és átdolgozás híján – egyrészt veszélybe sodorhatja a környezeti célkitűzések elérését, másrészt jelentős károkat okozhat az ágazat vállalkozásainak és munkavállalóinak (5).

1.4 Az EGSZB úgy véli, hogy az Európai Bizottság által javasolt állománygazdálkodási modell, amely az éves halászati lehetőségek Tanács általi meghatározásán alapul, nem képes alkalmazkodni az adriai-tengeri kisméretű nyílt vízi halfajok biológiai sajátosságaihoz és az ott élő fajok sokféleségéhez (6), a halászati technikákhoz, a hajók és a személyzet típusaihoz (kisüzemi halászat) (7), valamint a kikötők számához és méreteihez. Mindennek fényében az EGSZB úgy véli, hogy a MEDAC (8) arra irányuló javaslata, hogy a halászati erőkifejtést a közlekedési lámpa színkódjait használó megközelítés szerint erősítsék meg, érdemi és módszertani szempontból alkalmasabb a cél elérésére, mivel a teljes szervezett civil társadalom széles körű egyetértésén alapul.

1.5 Az EGSZB meglepetéssel állapítja meg, hogy az Európai Bizottság javaslatát nem támasztja alá a gazdasági és társadalmi hatás mélyreható vizsgálata (9). Ezt a hiányosságot tovább súlyosbítja, hogy az egész földközi-tengeri térség halászati ágazata már több mint húsz éve válságban van (10), és új, drasztikus és nem megfelelően mérlegelt szabályok bevezetése könnyen végleges csapást mérhet az ágazatra. Ezenkívül az EGSZB rámutat arra, hogy teljes mértékben hiányoznak olyan intézkedések, amelyek a vállalkozások és a munkavállalók pénzügyi támogatására és/vagy átalakítására irányulnak a szardínia és a szardella halászatának csökkentésére vonatkozó javaslat fényében, annak ellenére, hogy ezek a kis helyi (gyakran szigeti) közösségek és a beszállítók egyik alapvető bevételi forrását jelentik (11).

1.6 Az EGSZB ezért szükségesnek tartja, hogy mihamarabb vonják be a folyamatba a foglalkoztatásért felelős főigazgatóságot, és a tengeri halászati ágazati szociális párbeszéddel foglalkozó bizottsággal (EUSSDC) való egyeztetés révén aktiválják az ágazati szociális párbeszéd folyamatait, annak érdekében, hogy azonosítani lehessen a gazdasági és társadalmi hatások ellensúlyozására legalkalmasabb intézkedéseket. Ennek kapcsán az EGSZB úgy véli, hogy az ETHA a legmegfelelőbb pénzügyi eszköz a vállalkozások és a munkavállalók támogatására a fenntartható halászat felé való átmenetben. Az EGSZB továbbá úgy véli, hogy a halászati-idegenforgalmi (kék gazdaság (12)) vagy az akvakultúra-ágazat (13) vállalkozásainak átalakítása bizonyosan észszerű lehetőség, azonban semmiképp nem léphet annak az elvnek a helyébe, miszerint a hagyományos halászatot – elsősorban a halak biológiai tulajdonságai (a helyigényük) miatt – nem lehet sem csökkenteni, sem felszámolni.

1.7 Az EGSZB a rendelkezés jelentős környezeti, gazdasági és foglalkoztatási következményeire való tekintettel úgy véli, hogy a halászati gazdálkodásra vonatkozó új tervet nem lehet felhatalmazáson alapuló jogi aktusokkal kialakítani, és arra kéri az Európai Bizottságot, hogy ezt haladéktalanul, egyértelmű és átlátható módon juttassa kifejezésre valamennyi érintett fél érdekében (14).

1.8 Az EGSZB ismételten hangsúlyozza, hogy minden környezetvédelmi intézkedés hiábavalónak bizonyulhat, ha előbb nem orvosolják a tisztességtelen verseny és a jogellenes halászat problémáját fokozott ellenőrzések, szigorúbb büntetések és a „víztől az asztalig” tartó, a határon és a forrásnál egyaránt végzett részletes higiéniai-egészségügyi ellenőrzéseket is magában foglaló nyomonkövethetőségi rendszer (15) bevezetése révén. Az EGSZB alapvetőnek tartja a Földközi-tenger partján fekvő valamennyi ország együttműködésének újraindítását a 2017. március 30-án Máltán aláírt miniszteri nyilatkozatban (16) meghatározott program és célkitűzések alapján.

1.9 Az EGSZB úgy véli, hogy a maximális fenntartható hozam célkitűzését észszerű időn belül el kell érni. A 2020. december 31-i határidő nem tűnik tarthatónak. E javaslatot a kisméretű nyílt vízi állományok helyreállásához, valamint az ellenőrző hatóságok, a vállalkozások és a munkavállalók új szabályokhoz való alkalmazkodásához szükséges idő ismerete indokolja (különösen akkor, ha ezek az erőkifejtésről a kvótákra való átállás miatt drasztikus mértékben megváltoznak). Ezenkívül az EGSZB úgy véli, hogy a védzáradékok esetleges alkalmazása nem jelent észszerű megoldást a túlzott társadalmi és gazdasági hatások problémájára.

1.10 Az EGSZB felkéri az Európai Bizottságot, hogy határozza meg jobban a regionalizáció operatív vonatkozásait, a halászati erőforrások fenntarthatóságára vonatkozó célkitűzéseket a kezdetektől fogva összekötve a vállalkozások által a fennmaradásuk biztosítása érdekében viselt költségek tényleges szintjével.

1.11 Az EGSZB az európai fogyasztók érdekében kéri, hogy a lehető legrövidebb időn belül végezzenek részletes hatásvizsgálatot a védett fajok árának alakulásáról, figyelembe véve mind a közvetlenül eladásra, mind a feldolgozásra szánt halakat. Az EGSZB továbbá arra buzdítja az Európai Bizottságot, hogy határozzon meg a „fenntartható halászatra” vonatkozó minőségi tanúsítási rendszereket a fogyasztók tudatosságának növelése és a vállalkozások számára hozzáadott érték termelése céljából (17).

2. Bevezetés

2.1 Az Adriai-tenger (18) a földközi-tengeri térség egyik alterülete, amely rendkívül gazdag halászterület, és a legjövedelmezőbb halállományai közé tartoznak a kisméretű nyílt vízi állományok (19), főként a szardellák és a szardíniák (20). A GFCM-FAO (21) és a HTMGB (22) legfrissebb adatai szerint a szardella- és szardíniaállomány túlhalászatnak van kitéve, és fokozott védelmet igényel.

2.2 A fogás legnagyobb részét Olaszország és Horvátország zsákmányolja az Adriai-tenger északi részén. Szlovénia korlátozott mértékben (kevesebb mint 1 %) vesz részt e tevékenységben, akárcsak Albánia, Bosznia-Hercegovina és Montenegró, amelyek a fogás hasonlóan csekély részét teszik ki (mintegy 1 %) (23).

2.3 A meglévő állománygazdálkodási keretrendszer a halászati erőkifejtés korlátozására épül (24), ehhez kapcsolódik néhány további intézkedés, például hely- és időbeli tilalmak, valamint a minimális kirakodási méretek. Ezeket az intézkedéseket azonban az országok nem összehangolt, folyamatos és egységes módon hajtották végre (különös tekintettel a biológiai szempontból indokolt halászati tilalmi időszakokra (25)), ami zavart eredményezett az ágazat szereplői körében, és megakadályozta az állományok helyreállását.

2.4 Megbízatásának megfelelően a MEDAC kidolgozott egy szakvéleményt az adriai-tengeri kisméretű nyílt vízi halfajokról, amely a valamennyi érdekelt féllel (vállalkozók, munkavállalók, szövetkezetek, környezetvédők, fogyasztók) két éven keresztül folytatott egyeztetés eredményeként megfogalmazott operatív javaslatokat tartalmaz, és amelyet 2016. március 11-én tettek közzé (26).

3. Az Európai Bizottság javaslatának összefoglalása

3.1 Az Európai Bizottság az adriai-tengeri kisméretű nyílt vízi állományok – különösen a szardíniák és a szardellák – védelme érdekében kidolgozott egy rendeletet, amelynek célja egy többéves terv meghatározása az említett környezeti esemény kezelése érdekében. A végső cél a maximális fenntartható hozam (27) (MFH) elérése 2020-ra, összhangban a közös halászati politikával. A többéves terv egészét ötévente értékelni kellene.

3.2 A rendeletre irányuló javaslat – a térségben mind ez idáig alkalmazott állománygazdálkodási intézkedésektől eltérően – egy egységes gazdálkodási rendszert alakít ki a nemzeti eltérések (különösen a biológiai szempontból indokolt tilalmi időszakok és az ellenőrzési módok) korlátozásával, valamint mindenekelőtt úgy rendelkezik, hogy az állománygazdálkodási rendszer a teljes kifogható mennyiség (28) (TAC) korlátozásán alapuljon, ne pedig a halászati erőkifejtés csökkentésén.

3.3 E javaslat – amely modelljét és tartalmát tekintve a Balti-tenger egyes halállományaira (29) vonatkozó többéves tervből merít ihletet – a HTMGB véleményére épül, ugyanakkor egyértelműen ellentétes a MEDAC szakvéleményével, amely a halászati erőkifejtés szigorúbb átalakításán alapul (a közlekedési lámpa színkódjait használó rendszer (30)).

3.4 Az Európai Bizottság azt javasolja, hogy határozzanak meg referenciaértéket (a szaporodóképes állomány biomasszája tonnában kifejezve) az állomány megőrzésére vonatkozóan, valamint rögzítsenek a halállomány pusztulási arányára vonatkozó tartományokat. Amikor tudományos vélemények jelzik, hogy egy állomány a referenciaérték alatt van, csökkenteni kell a fogást. Az új állománygazdálkodási rendszer tényleges szerkezetét illetően az Európai Bizottság mindent felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén kíván megoldani.

3.5 A javaslat regionális együttműködést ír elő a tagállamok között a halállományok megőrzésére irányuló egyedi intézkedések elfogadása céljából. A „regionalizáció” révén meghatározott műszaki intézkedéseket is lehet módosítani (például a hálók szembőségét és az eszközök jellemzőit).

3.6 A javaslat továbbá előírja, hogy az illetékes hatóságoknak képesnek kell lenniük arra, hogy megfelelő digitális eszközök – például elektronikus halászati napló – segítségével azonosítsák, feltérképezzék és rendszeresen ellenőrizzék minden nyolc méteres vagy annál hosszabb halászhajó tevékenységeit és az általuk kifogott halmennyiséget. Ezenkívül valamennyi kikötőt fel kell szerelni az egyes hajók fogásának kirakodás utáni ellenőrzésére alkalmas digitális eszközökkel. Ennek érdekében minden hajónak legalább négy órával korábban jeleznie kell az illetékes hatóságok felé a kikötőbe érkezését.

4. Általános megjegyzések

4.1 Az EGSZB a vonatkozó tudományos tanulmányok alapján egyetért azzal, hogy beavatkozásokra van szükség a jelenleg veszélyekkel szembesülő adriai-tengeri kisméretű nyílt vízi állományok védelméhez.

4.2 Az EGSZB ezenkívül egyetért azzal, hogy a rendelet jogalkotási eszközéhez kell folyamodni a gazdálkodás megerősítése, valamint a szabályok egységesítése és minden ország és érdekelt fél számára kötelezővé tétele érdekében, hogy ily módon meg lehessen előzni a halászat környezeti hatásával kapcsolatos, elsősorban a jelenlegi állománygazdálkodási intézkedések nem egységes és nem összehangolt alkalmazásából fakadó problémákat.

4.3 Az EGSZB – a közös halászati politikával és saját korábbi véleményeivel összhangban – úgy véli, hogy a környezeti, élelmiszerrel kapcsolatos, gazdasági és termelési igények egyidejű védelme érdekében prioritást élvez a maximális fenntartható hozam (MFH) elérése (31).

4.4 Az EGSZB ugyanakkor úgy véli, hogy az Európai Bizottság javaslata több kulcsfontosságú részben hiányos és ellentmondásos, és attól tart, hogy e hiányosságok egyrészt veszélybe sodorhatják a környezeti fenntarthatóság célkitűzéseinek elérését, másrészt rendkívül nagy kárt okozhatnak a munkavállalóknak, a vállalkozásoknak és a helyi közösségeknek.

5. Megjegyzések

5.1 A gazdasági és társadalmi hatás megfelelő vizsgálatának és a többéves terv vállalkozásokra és foglalkoztatásra gyakorolt hatását ellensúlyozó intézkedések szükségessége

5.1.1 A GFCM-FAO és a HTMGB véleményével ellentétben a javaslatból hiányzik a társadalmi-gazdasági hatás mélyreható vizsgálata (32). Ez kulcsfontosságú szempont, mivel a földközi-tengeri halászati ágazat már sok éve rendkívül mély válságban van (33), és egy nem megfelelően átgondolt reform végzetes hatással lehet a vállalkozásokra és a munkavállalókra.

5.1.2 Meg kell jegyezni továbbá, hogy az Európai Bizottság anélkül terjesztette elő a javaslatát, hogy megvárta volna a GFCM-FAO munkacsoportjának eredményeit, amely munkacsoportot a GFCM/40/2016/3. számú ajánlás 14. bekezdésének értelmében hozták létre azon intézkedések hatásának értékelésére, amelyek magukban foglalják mind a halfogási korlátokat, mind az adriai-tengeri kisméretű nyílt vízi állományok fenntartható halászati állománygazdálkodási rendszerét.

5.1.3 Az EGSZB továbbá úgy véli, hogy a fogás 30 %-os csökkenésének, a vállalkozások bevételei 25 %-os csökkenésének és a munkahelyek 10 %-a megszűnésének fényében a javasolt intézkedések nem lehetnek mentesek minden költségtől. Az adatszerzéssel kapcsolatos, fent említett módszertani problémán kívül az Európai Bizottság nem határoz meg semmilyen intézkedést a rendelet hatásainak mérséklésére, és a többéves terv gazdasági és társadalmi költségét kizárólag a tagállamokra terheli.

5.1.4 Az EGSZB jelzi, hogy az Európai Bizottság nem végzett teljes körű értékelést a beszállítókra, a hagyományosan halászattal foglalkozó helyi (gyakran szigeti) közösségekre, a valószínű áremelkedésre és a belső kereslet kielégítése céljából szükségszerűen harmadik országokból (elsősorban Észak-Afrikából) importált termékek kétes minőségére és fenntarthatóságára gyakorolt hatásról.

5.1.5 A rendelet nem irányoz elő semmilyen mechanizmust a vállalkozásoknak vagy a vállalkozások átalakításához (például akvakultúra) nyújtott pénzügyi támogatásra, sem az állásukat elveszítő munkavállalóknak (halászok vagy beszállítók) foglalkoztatási támogatást, képzést és/vagy újrafoglalkoztatást biztosító intézkedéseket.

5.2 Az Adriai-tenger biológiai sajátosságai

5.2.1 Az EGSZB úgy véli, hogy a Balti-tenger egyes halállományaira vonatkozó többéves terv sikeres modellje kevéssé alkalmazható az Adriai-tengerre. Amint a GFCM-FAO rámutatott, a Balti-tengeren könnyű célzott halászati tevékenységet folytatni, mivel kevés halfajta él benne, és ennek folytán egyszerűbb fogási korlátokat meghatározni. Ezzel szemben az Adriai-tengerben – akárcsak az egész Földközi-tengerben – egyazon területen sok különböző halfaj él (34). A Földközi-tengeren korábban csak egy példa volt fogási korlát bevezetésére, mégpedig a kékúszójú tonhal esetében, és az erre vonatkozó javaslatot elvben az EGSZB is támogatta (35), mivel olyan fajt érintett, amely jellemzői (elsősorban a mérete) és kifogási technikái folytán nagyban különbözik a kisméretű nyílt vízi halfajoktól.

5.2.2 Az EGSZB továbbá megjegyzi, hogy az adriai-tengeri halászat hagyományosan nagyon eltérő módon zajlik, mint a Balti-tengeren. Az Adriai-tengeren kis (8–12 méteres) hajókat használó családi vállalkozások a halászat fő szereplői. A hajótulajdonosok gyakran maguk is halászok, és a hajók személyzete átlagosan 3 főből áll. A halakat sok kisméretű kikötőben rakodják ki, a halállomány mégis évszázadok óta fontos gazdasági tényezőt jelent az érintett (gyakran szigeti) közösségek számára.

5.3 Az állománygazdálkodási rendszer és a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok

5.3.1 A javaslat szövege nem tartalmaz egyértelmű és konkrét részleteket a fogáson alapuló új állománygazdálkodási rendszerről, mindössze egy jogi keretet fogalmaz meg, amelyet később felhatalmazáson alapuló jogi aktusokon keresztül egészítenek majd ki. Mivel az érintett környezeti, gazdasági és foglalkoztatási tényezők miatt rendkívül érzékeny kérdésről van szó, ez jelentős mértékben korlátozná a vállalkozások mozgásterét halászati tevékenységük tervezése során, amelytől a fennmaradásuk függ.

5.4 A maximális fenntartható hozam (MFH) célkitűzésével arányos ütemezés szükségessége

5.4.1 A Balti-tengerre vonatkozó hatályos rendelet, amelyet 2016-ban fogadtak el, öt évet (2020-ig) adott arra, hogy a vállalkozások és a halállományok elérjék a fenntartható halászat szintjét, és ez összhangban van a közös halászati politika által megszabott határidővel. Az Adriai-tenger esetében azonban az Európai Bizottság jóval szigorúbb, két évnél rövidebb időre szóló (2019–2020) ütemtervet ír elő, és kizárólag a közös halászati politika által rögzített határidő teljesítésére törekszik, figyelmen kívül hagyva a kisméretű nyílt vízi állományok helyreállásához szükséges természetes biológiai időt – amely számos tényező függvényében eltérő lehet –, valamint azt az időt, amelyre a vállalkozásoknak és a helyi önkormányzatoknak szükségük van a szigorúbb és az elmúlt 30 évben alkalmazottól teljesen eltérő állománygazdálkodási intézkedésekhez való alkalmazkodáshoz, ami azzal a veszéllyel jár, hogy nem teljesül az előre meghatározott környezeti célkitűzés, és tönkremegy egy olyan ágazat – és annak beszállítói háttere –, amelytől több száz part menti közösség függ.

5.5 A harmadik országok által folytatott tisztességtelen verseny és a jogellenes halászat

5.5.1 Az Adriai-tengert is magában foglaló Földközi-tenger halászati ágazata már több mint húsz éve súlyos válságban van, amely számos okra vezethető vissza, többek között a harmadik országok – elsősorban a halászatot és a hal értékesítését egyáltalán nem ellenőrző észak-afrikai országok – által folytatott tisztességtelen versenyre és a jogellenes halászatra, amely gyakran illegális foglalkoztatást is rejt. Mára a jogszerűen működő vállalkozások nagy része a fennmaradásért küzd (36), és a hajótulajdonosok, és csak a csekély létszámú személyzet közötti erős személyes vagy családi kapcsolatok akadályozták meg az ágazat végleges összeomlását.

5.5.2 Emiatt az EGSZB úgy véli, hogy a halászati erőkifejtésen alapuló rendszerről a – 30 %-kal alacsonyabb – fogáson alapuló rendszerre való átállás – a tisztességtelen vagy jogellenes gyakorlatok felszámolására irányuló megfelelő rendelkezések nélkül – egyetlen eredménye rendkívül sok jogszerűen működő vállalkozás azonnali felszámolása és munkahelyek megszűnése lenne, a környezeti problémák azonban nem feltétlenül oldódnának meg.

5.6 Regionalizáció

5.6.1 A javaslat nem rögzíti részletesen a kifogás módját. E hiányosság komoly problémát idézhet elő az országok közötti verseny tekintetében, mivel a vállalkozásokat az egyes országokban eltérő mértékű költségek terhelik olyan tényezőktől függően, mint a bérek, a társadalombiztosítási és biztosítási költségek, illetve a piacok.

5.6.2 Az EGSZB megjegyzi, hogy amennyiben a regionalizáció fogalommeghatározása csak a halászati erőforrások védelmét venné figyelembe, az Unió új és erőteljes konfliktusokkal találná szembe magát, amelyek keretében a vállalkozások nyeresége a költségektől és a halászati terméktől függően változna.

5.7 Műszaki felszereltség és ellenőrzések

5.7.1 Az EGSZB egyetért azzal, hogy digitális technológiák segítségével növelni kell az ellenőrzések hatékonyságát, ugyanakkor rámutat arra, hogy a Balti-tengertől eltérő módon az Adriai-tenger partján sok kis kikötő (a FAO-ADRIAMED felmérése szerint Olaszországban, Szlovéniában és Horvátországban összesen 238 kikötőt használnak halászat céljára (37)) és számos kisméretű halászhajó sorakozik. Ezért az illetékes hatóságoknak és a vállalkozásoknak – amelyek már válságban vannak – időre és erőforrásokra lesz szükségük ahhoz, hogy alkalmazkodjanak az új jogalkotási tervhez.

5.7.2 Ezenkívül az EGSZB az Európai Bizottság feltevéseitől eltérően úgy véli, hogy a halak kirakodására használt kikötők körének szűkítése – a kisebb kikötők kizárásával – súlyos kárt okozna a helyi közösségeknek. Az EGSZB továbbá szükségesnek tartaná, hogy mélyreható vizsgálat készüljön az ezen intézkedés által a kisebb méretű hajókra gyakorolt gazdasági hatásról, mivel a rendelet a 8 méteres vagy annál hosszabb hajókra lenne alkalmazandó.

5.8 Minőségi tanúsítványok

5.8.1 A javaslat nem tartalmaz a reform által érintett termelő ágazat támogatását célzó, minőségi tanúsításra/címkézésre vonatkozó mechanizmusokat. Azt nagyra értékelnék a fogyasztók, akik szüntelenül az egészséges, jó minőségű és fenntartható termékeket keresik. Az ilyen jellegű intézkedések ezenkívül hasznosnak bizonyulnának a jogellenes gyakorlatok és a tisztességtelen verseny elleni küzdelemben is.

5.9 Az árak változása

5.9.1 Az Európai Bizottság javaslata nem veszi kellőképpen figyelembe a kisméretű nyílt vízi halak árának a fogás csökkenése miatti természetes emelkedését ellensúlyozni hivatott intézkedéseket; ez a csökkenés ráadásul azt eredményezi majd, hogy e halakat olyan harmadik országokból szerzik be, amelyek nem biztosítanak megfelelő ellenőrzést és garanciákat, különösen környezeti szempontból.

5.10 A szervezett civil társadalom bevonása

5.10.1 Az EGSZB meglepődéssel tapasztalja, hogy a MEDAC 2016. március 11-én közzétett szakvéleménye (38), amely a valamennyi érdekelt féllel (vállalkozók, munkavállalók, szövetkezetek, környezetvédők, fogyasztók) folytatott egyeztetés és több mint kétéves munka gyümölcse, nem kapott kellő figyelmet, olyannyira, hogy az Európai Bizottság javaslata attól gyökeresen eltérőnek, sőt bizonyos szempontból azzal teljesen ellentétesnek tűnik.

Kelt Brüsszelben, 2017. május 31-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Georges DASSIS

(1) Földközi-tengeri Általános Halászati Bizottság.

(2) A maximális fenntartható hozam (Maximum Sustainable Yield, MFH) az a maximális fogásmennyiség, amely korlátlan ideig kifogható a halállományból, annak károsítása nélkül. Ez az elv a közös halászati politika egyik sarkalatos pontja.

(3) 1380/2013/EU rendelet.

(4) EGSZB-vélemény a halászati és akvakultúra-termékek piacának közös szervezéséről (HL C 181., 2012.6.21., 183. o.).

(5) EGSZB-vélemény a halászati és akvakultúra-termékek piacának közös szervezéséről, 1.17. pont: „Az EGSZB sajnálattal jegyzi meg, hogy a javaslatban a szociális dimenziót – a halászat és az akvakultúra valamennyi fázisát (termelés, feldolgozás és forgalmazás) tekintve – nem jelenítik meg az élet- és munkakörülmények javítását szolgáló konkrét intézkedések formájában, és úgy véli, hogy elő kellene mozdítani a szociális szereplők megfelelő szintű részvételét.”(HL C 181., 2012.6.21., 183. o.).

(6) EGSZB-vélemény a halászati és akvakultúra-termékek piacának közös szervezéséről, 1.6. pont: „Az EGSZB támogatja azt a javaslatot, mely szerint többéves terveket kell kidolgozni arra, hogy […] – amennyire lehetséges – a halállományokat olyan szinten lehessen fenntartani vagy helyreállítani, amely képes a maximális fenntartható hozam biztosítására. Ezt a dicséretes célkitűzést a vegyes halászatok esetében nehéz megvalósítani, ezért az EGSZB arra kéri az Európai Bizottságot, hogy találjon gyakorlati módszereket az ilyen halászatokban keletkező problémák megoldására.” (HL C 181., 2012.6.21., 183. o.).

(7) EGSZB-vélemény a halászati és akvakultúra-termékek piacának közös szervezéséről, 1.19. pont: „Az EGSZB úgy véli, hogy a kisléptékű halászatnak a kizárólag a hajóhossz alapján történő meghatározása túlságosan leegyszerűsítő, és valójában a kisléptékű halászati flotta óriási hányadát az ipari halászathoz sorolja.” (HL C 181., 2012.6.21., 183. o.).

(8) A MEDAC az iparágat képviselő és a földközi-tengeri térségben működő európai és nemzeti civil társadalmi szervezeteket tömörítő tanácsadó testület. A MEDAC szerepe az, hogy a halászati gazdálkodásról és a földközi-tengeri halászat megőrzésének társadalmi-gazdasági vonatkozásairól a tagállamoknak és az európai intézményeknek címzett véleményeket dolgozzon ki annak érdekében, hogy ily módon, a tagállamok kérésére technikai megoldásokat biztosítva és javaslatokat megfogalmazva hozzájáruljon a közös halászati politika célkitűzéseinek megvalósításához.

(9) EGSZB-vélemény a közös halászati politika reformjáról (zöld könyv) (HL C 18., 2011.1.19., 53. o.), 3.1.2.2. pont: „Az erőforrások folyamatos javítását és kiaknázásuk fenntartható szinten való rögzítését társadalmi-gazdasági hatástanulmányoknak kell kísérniük, amelyek a foglalkoztatást, valamint a vállalkozások innovációba és fejlesztésbe történő beruházását, továbbá a szakképzést célzó pénzügyi támogatási intézkedések ösztönzésére irányulnak. Fontos továbbá tisztességes jövedelmet biztosítani a halászoknak, amíg biológiailag regenerálódik a halállomány.”

(10) A Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottság (HTMGB) 2016-os adatai szerint a Földközi-tenger térségében a 2008 és 2014 közötti időszakban több mint 10 000 munkahely szűnt meg, a hajók száma 14 %-kal, míg a foglalkoztatottak száma 8 %-kal csökkent. Az ágazat több mint 50 %-át kitevő „kisüzemi halászat” (12 méternél rövidebb hajók) részletes elemzése szerint ebben a szegmensben a hajók száma 16 %-kal, míg a foglalkoztatottak száma 13 %-kal esett vissza. Figyelembe kell venni továbbá azt is, hogy a közvetlenül érintett országokban a terv – ha nem mérlegelik megfelelően – rendkívül súlyos következményekkel járhat; elég arra gondolni, hogy Horvátországban a kisméretű nyílt vízi halfajok teszik ki a halászat 90 %-át. Ezenkívül Olaszországban a 2004 és 2015 közötti időszakban a halászati flotta a hajók számát tekintve 17 %-kal csökkent, és a munkahelyek több mint 20 %-a megszűnt.

(11) EGSZB-vélemény a halászati és akvakultúra-termékek piacának közös szervezéséről, 3.3.6. pont. „Az EGSZB úgy véli továbbá, hogy azok az intézkedések, amelyek célja, hogy a halállományok szintjét a maximális fenntartható hozamot produkálni képes egyedszám felett tartsák vagy ezt a szintet helyreállítsák, hatással lesznek a tagállamok flottáinak halászati kapacitására […]. Ezért az Európai Bizottságnak olyan intézkedéseket kell hoznia, amelyek felkészítik erre a flottákat, és a halászati ágazat számára a halállományok jelenlegi gyenge állapota miatt bekövetkező munkahelymegszűnéseket megelőző szociális-foglalkoztatási megoldásokat kínálnak.” (HL C 181., 2012.6.21., 183. o.).

(12) EGSZB-vélemény az Európai Unió adriai- és jón-tengeri régióra vonatkozó stratégiájáról (HL C 458., 2014.12.19., 27. o.), 3.3., 3.4., 3.5. pont.

(13) EGSZB-vélemény a fenntartható európai akvakultúra előtt álló akadályok felszámolásáról (HL C 34., 2017.2.2., 73. o.).

EGSZB-vélemény a kék gazdaság innovációjáról (HL C 12., 2015.1.15., 93. o.), 1.7. pont.

(14) EGSZB-vélemény a felhatalmazáson alapuló jogi aktusokról (HL C 13., 2016.1.15., 145. o.), 1.8. pont.

(15) EGSZB-vélemény a halászati és akvakultúra-termékek piacának közös szervezéséről, 1.21. pont (HL C 181., 2012.6.21., 183. o.).

(16) IP/17/770, A Földközi-tenger halállományának védelme: az Európai Bizottság kötelezettségvállalása a következő tíz évre

(17) EGSZB-vélemény a halászati és akvakultúra-termékek piacának közös szervezéséről, 4.5. pont (HL C 181., 2012.6.21., 183. o.).

(18) Az Adriai-tenger a GFCM 17 és 18 jelzésű földrajzi alterülete.

(19) Kisméretű halfajokról van szó, amelyek a vízfelszín közelében úsznak (például makréla, hering, fattyúmakréla, kék puhatőkehal, disznófejű hal, szardella, ezüstlazac, szardínia, spratt stb.).

(20) Horvátországban a kisméretű nyílt vízi halfajok halászata a teljes kifogott mennyiség 90 %-át teszi ki.

(21) A Földközi-tengeri Általános Halászati Bizottság 1949-ben jött létre a FAO keretén belül. A GFCM alapvető feladata a tengeri biológiai erőforrások fejlesztésének, megőrzésének és az azokkal való helyes gazdálkodásnak az előmozdítása.

(22) Az 1993-ban létrehozott Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottság közvetlenül az Európai Bizottság alá tartozó tanácsadó testület. A tagjai olyan szakértők, akiket felkérnek a halászati gazdálkodásról szóló vélemények kidolgozására az Európai Bizottság számára.

(23) GFCM: The State of Mediterranean and Black Sea Fisheries [A földközi- és fekete-tengeri halászat helyzete], 2016, 25. o.

(24) A halászati állománygazdálkodás a flotta kapacitására vonatkozó korlátozásokat egyesíti a hajók által a tengeren tölthető idő hosszával.

(25) A biológiai szempontból indokolt tilalmi időszak olyan időszak, amely alatt meghatározott területeken tilos a halászat. Ez az eszköz már 30 éve érvényben van, és a tengerek halállományának védelmére irányul, elősegítve a legnagyobb mértékben halászott fajok természetes szaporodását. A halászat leállítása bizonyos számú egymást követő napra valóban időt biztosít a halaknak arra, hogy a szaporodási ciklus alatt ne legyenek veszélynek kitéve, és ily módon védelmet nyújt a halállományoknak.

(26) MEDAC: A MEDAC szakvéleménye a GSA 17 területen (Észak-Adria) előforduló kisméretű nyílt vízi állományokra vonatkozó hosszú távú gazdálkodási tervről, Prot. 94/2016, 2016. március.

(27) A maximális fenntartható hozam (Maximum Sustainable Yield, MFH) az a maximális fogásmennyiség, amely korlátlan ideig kifogható a halállományból, annak károsítása nélkül.

(28) A teljes kifogható mennyiségek (TAC) a meghatározott halállományok kifogására vonatkozó, tonnában kifejezett korlátok. Az Európai Bizottság e korlátokat az állományok állapotáról szóló, tanácsadó szervezetek – például az ICES és a HTMGB – által kidolgozott tudományos vélemények alapján határozza meg.

(29) Többek között a közönséges tőkehal, a hering, a spratt és a lazac állományaira.

(30) MEDAC: A MEDAC szakvéleménye a GSA 17 területen (Észak-Adria) előforduló kisméretű nyílt vízi állományokra vonatkozó hosszú távú gazdálkodási tervről, Prot. 94/2016, 2016. március, 7–8. o.

(31) EGSZB-vélemény a halászati és akvakultúra-termékek piacának közös szervezéséről (HL C 181., 2012.6.21., 183. o.).

(32) SWD(2017) 63 final.

(33) Az olasz Mezőgazdasági és Erdészeti Minisztérium, Nemzeti Halászati Terv 2017–2019. A 2004 és 2015 közötti időszakban az olasz halászati flotta a hajók számát tekintve 17 %-kal, a tonnában kifejezett kifogott halmennyiséget tekintve 26 %-kal, a motorteljesítményt tekintve pedig 21 %-kal csökkent. A halászati kapacitás csökkenése különösen nagy mértékű volt 2010 és 2012 között, egyrészt a gazdasági válság miatt, másrészt amiatt, hogy az EHA által tervezett végleges beszüntetési intézkedés hatására számos halászhajó elhagyta az ágazatot.

(34) GFCM: The State of Mediterranean and Black Sea Fisheries [A földközi- és fekete-tengeri halászat helyzete], 2016, 26. o.

(35) EGSZB-vélemény a kékúszójú tonhalra vonatkozóan az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren alkalmazandó többéves helyreállítási tervről (HL C 24., 2012.1.28., 116. o.), 1.1. pont: „Az EGSZB támogatja az Európai Bizottság javaslatait, és elismeri azokat az erőfeszítéseket, amelyeket a tagállamok és a halászok tesznek annak érdekében, hogy teljesítsék az Atlanti Tonhal Védelmére Létrehozott Nemzetközi Bizottság (ICCAT) által a kékúszójú tonhal állományának helyreállítására kidolgozott szigorú tervet. A terv most eredményeket hoz, alkalmazása azonban jelentős társadalmi-gazdasági következményekkel jár, amelyeket figyelembe kell venni.”

(36) A halászok átlagos jövedelme évi 18 és 20 ezer euró között van, míg a Balti- és az Északi-tenger térségében évi 60–80 ezer euró.

(37) A kikötők száma az alábbi módon oszlik meg az egyes országok között: Horvátország – 147, Olaszország – 89, Szlovénia – 3 (www.faoadriamed.org).

(38) MEDAC: A MEDAC szakvéleménye a GSA 17 területen (Észak-Adria) előforduló kisméretű nyílt vízi állományokra vonatkozó hosszú távú gazdálkodási tervről, Prot. 94/2016, 2016. március.