A javaslat az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 194. cikkének (2) bekezdésén alapul, amely az energiára vonatkozó intézkedések jogalapja. Noha az energiahatékonyságot jelölő címkézés jogalapja a 114. cikk is lehetne (az 1992-es címkézési irányelvnek még ilyen jogalapja volt, mivel a Szerződésnek nem volt energiaügyi rendelkezése), fennáll a veszélye, hogy ez óhatatlanul is korlátozná azokat a tagállamokat, amelyek jogszabályt kívánnak alkotni az energiával kapcsolatos termékekről szóló – az energiacímkét adott esetben kiegészítő – információk feltüntetésére vonatkozóan. Az energiahatékonyságot jelölő címkézés a termékek használati fázisában felhasznált energiára és erőforrásokra korlátozódik. Végül mivel a Szerződés tartalmaz egy kifejezetten az energiára vonatkozó jogalapot, célszerűnek tűnik ennek alkalmazása.

Az energiahatékonyságot jelölő címkézés segíti a termékek szabad mozgását, mivel biztosítja, hogy a tagállamokban nem vezetnek be nemzeti energiacímkéket. Javítja az európai vállalkozások versenyképességét is azáltal, hogy innovációra ösztönzi és lépéselőnybe hozza őket, a fokozottabb piacfelügyelet révén egyenlő versenyfeltételeket biztosít számukra és a harmadik országok gyártói számára, és lehetővé teszi nagyobb haszonkulcsok alkalmazását az olyan energiahatékony termékek esetében, amelyekért a végfelhasználó többet fizet a vásárláskor, életciklusuk során mégis nettó megtakarítást eredményeznek.

Ez a javaslat az energiaunió keretstratégiáját követi és az energiával kapcsolatos termékek energia- és egyéb erőforrás-fogyasztásának címkézéssel és szabványos termékismertetővel történő jelöléséről szóló 2010/30/EU irányelvet kívánja felváltani. Ez a javaslat az irányelv értékelése után készült el. Az irányelven alapuló termékspecifikus rendeletek továbbra is hatályban maradnak, de felülvizsgálatra kerülnek.

Az Európai Tanács 2014 októberében indikatív célként tűzte ki, hogy 2030-ra az Unió szintjén legalább 27%-kal javuljon az energiahatékonyság; ez a cél 2020-ig felülvizsgálatra kerül annak érdekében, hogy a hatékonyságnövekedés uniós szinten 30%-os legyen. Az Európai Tanács célul tűzte ki azt is, hogy az üvegházhatású gázkibocsátás 40%-kal csökkenjen 2030-ig.

Az arányosság elvével összhangban a javasolt módosítások nem lépik túl a kitűzött célok eléréséhez szükséges mértéket. A rendelet által a meglévő jogi kerethez fűzött módosítások javítani fogják a jogi keret egyértelműségét és alkalmazhatóságát. A szállítók felkérést fognak kapni arra, hogy vigyenek be különféle információkat az új termékadatbázisba; ezeket kérésre már most is a nemzeti piacfelügyeleti hatóság rendelkezésére kell bocsátaniuk, ezért a többletteher vélhetően minimális lesz és arányban fog állni a végrehajtás és az átláthatóság terén mutatkozó előnyökkel, amelyekkel a termékadatbázis létrehozása várhatóan járni fog. A javaslat arányosságával kapcsolatos további érvek a hatásvizsgálat 8. fejezetében találhatók.

2.4.A jogi aktus típusának megválasztása

Az irányelvről rendeletre való áttérésre vonatkozó javaslat figyelembe veszi a Bizottság azon általános célkitűzését, hogy a tagállamok és a gazdasági szereplők számára egyszerűsödjön a szabályozási környezet, valamint azt az igényt, hogy biztosítva legyen a javasolt jogszabály Unió-szerte egységes alkalmazása és végrehajtása.

3.AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI

3.1.A hatályos jogszabályok utólagos értékelése

A Bizottság elvégezte a címkézési irányelv és a környezettudatos tervezésről szóló irányelv bizonyos aspektusainak utólagos értékelését, és az eredményt rögzítette egy bizottsági szolgálati munkadokumentumban (SWD(2015) 143), amely ezt a javaslatot kíséri. A főbb megállapítások a következők:

1.A környezettudatos tervezés és az energiafogyasztás címkézéssel történő jelölése területén jelenleg hatályban lévő intézkedések hatékonyak, mert jelentős és kézzelfogható energia- és költségmegtakarítást eredményeznek.

2.Az Európai Unió belső piacán semmi sem akadályozza az energiával kapcsolatos termékek szabad mozgását.

3.A haszon mind a vállalkozások, mind pedig a társadalom egésze számára meghaladja a költségeket. A fogyasztói igények és a versenypozíciók mellett az energiafogyasztást jelölő címkézés az innováció legfőbb hajtóereje. Minél szigorúbbak a követelmények a magasabb energiahatékonysági osztályok esetében, annál nagyobb tere nyílik a vállalkozásoknak arra, hogy pozitív értelemben megkülönböztessék termékeiket, ami ösztönzőleg hat az innovációra.

4.A fogyasztók többsége felismeri és érti az energiacímkéket, és felhasználja őket vásárlási döntéseiben.

5.Annak nyomán, hogy a 2010-ben elfogadott címkézési irányelv bevezette az A+ és a még magasabb energiahatékonysági osztályokat, mérséklődött az energiacímkék energiahatékonyabb termékek vásárlására ösztönző hatása. Gond az is, hogy a címkén szereplő egyéb paraméterek jelölésére használt piktogramok némelyikét nehéz megérteni.

6.Egyre többen vásárolnak nagyobb termékeket, amelyek ugyan hatékonyabban működnek, és ezért kedvezőbb a besorolásuk az energiahatékonyság szempontjából, mint az azonos rendeltetésű kisebb terméké, abszolút értelemben mégis jóval többet fogyasztanak náluk.

7.A nemzeti piacfelügyeleti hatóságok által végzett tevékenység rossz hatásfoka hozzájárul a követelmények nem teljesítéséhez, aminek következtében a tervezett energiamegtakarítás mintegy 10%-a veszendőbe megy. Lásd még a 3. szakaszt.

8.Egyes termékek esetében az intézkedések túlságosan visszafogottak voltak ahhoz képest, ami műszakilag és gazdaságilag lehetséges lett volna.

9.Bár az intézkedések egy része a használat közbeni energiafogyasztás mellett más környezeti hatásokat is érint, e hatások további csökkentésében még vannak kihasználatlan lehetőségek.

10.Hatékonyság szempontjából a szabályozás folyamata túlságosan hosszú (átlagosan 49 hónapot vesz igénybe), aminek – főként a gyors ütemben fejlődő elektronikai termékek esetében – gyakran az a következménye, hogy a döntéshozatal időpontjára a műszaki tartalom és az előkészítő munka eredményei elavulttá válnak.

11.A két irányelv jól kiegészíti egymást, és végrehajtásuk javarészt koherens módon történik.

12.Több termék esetében az alsóbb energiahatékonysági osztályok kiürültek, mert a környezettudatos tervezés területén elfogadott intézkedések betiltották a kis hatékonyságú modelleket, és a gyártók a műszaki fejlődésre egyre hatékonyabb termékek előállításával reagáltak. Az A-tól G-ig terjedő osztályok összehasonlításának lehetősége nélkül a címkék elveszítik relevanciájukat a fogyasztók számára.

13.Az európai uniós többletérték a harmonizált szabályozási keretből fakad, amely csökkenti a gyártók költségeit, és meghatározóvá teszi az EU-t a nemzetközi szabályozási és szabványosítási törekvésekben.