[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 21.4.2009

COM(2009) 175 végleges

ZÖLD KÖNYV

A POLGÁRI ÉS KERESKEDELMI ÜGYEKBEN A JOGHATÓSÁGRÓL, VALAMINT A HATÁROZATOK ELISMERÉSÉRŐL ÉS VÉGREHAJTÁSÁRÓL SZÓLÓ 44/2001/EK TANÁCSI RENDELET FELÜLVIZSGÁLATÁRÓL

ZÖLD KÖNYV

A POLGÁRI ÉS KERESKEDELMI ÜGYEKBEN A JOGHATÓSÁGRÓL, VALAMINT A HATÁROZATOK ELISMERÉSÉRŐL ÉS VÉGREHAJTÁSÁRÓL SZÓLÓ 44/2001/EK TANÁCSI RENDELET FELÜLVIZSGÁLATÁRÓL

E zöld könyv a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló 44/2001/EK tanácsi rendelet (a továbbiakban: a rendelet)[1] alkalmazásáról szóló bizottsági jelentést kíséri. Célja az érdekelt felek széles körében konzultációt indítani arról, hogyan lehetne a rendelet működését a jelentésben vizsgált kérdések tekintetében javítani.

A Bizottság arra kéri az érdekelt feleket, hogy a következőkben ismertetett kérdésekre vonatkozóan észrevételeiket és hasznos elképzeléseiket 2009. június 30-ig juttassák el a következő címre:

European Commission (Európai Bizottság)

Directorate General Justice, Freedom and Security (A Jogérvényesülés, Szabadság és Biztonság Főigazgatósága)

Unit E2 (E2. csoport – Polgári igazságszolgáltatás)

B-1049 Brussels (Brüsszel) Fax: + 32 (0) 2 299 64 57

E-mail: jls-coop-jud-civil@ec.europa.eu

A Bizottság a beérkezett válaszokat közzéteszi az interneten. Kérjük, olvassa el az adatvédelmi nyilatkozatot, amelyben tájékoztatjuk arról, hogyan kezeljük személyes adatait és válaszait. A szakmai szervezeteket ezúton felkérjük, hogy regisztrálják magukat a Bizottság érdekképviseleti nyilvántartásában[2].

1. A külföldi határozatok elismerését és végrehajtását szolgáló valamennyi köztes intézkedés (végrehajthatóvá nyilvánítási eljárás) eltörlése

A rendeletben meglévő végrehajthatóvá nyilvánítási eljárás az 1968. évi Brüsszeli Egyezményben meghatározott korábbi rendszerhez képest leegyszerűsítette a határozatok elismerését és végrehajtását szolgáló eljárást. Mindazonáltal egy határok nélküli belső piacon nehéz igazolni, hogy a polgároknak és vállalkozásoknak időt és pénzt kell áldozniuk jogaik külföldi érvényesítésére. Ha a végrehajthatóság megállapítására irányuló kérelmeknek szinte mindig helyt adnak és a külföldi határozatok elismerését és végrehajtását csak nagyon ritkán utasítják el, úgy a végrehajthatóvá nyilvánítási eljárás valamennyi polgári és kereskedelmi ügyre vonatkozó eltörlésének realisztikus célnak tűnik. A gyakorlatban ez elsősorban a vitatott követelésekre vonatkozna. A végrehajthatóvá nyilvánítási eljárás eltörlését azonban a szükséges biztosítékoknak kell kísérniük.

A nem vitatott követelések tekintetében a köztes intézkedéseket azon ellenőrzés alapján törölték el, amelyet a származás szerinti tagállam hajt végre az eljárás megindításáról szóló irat kézbesítésére vonatkozó minimum követelmények és az alperesnek a kérelemről és az eljárásról történő tájékoztatása tekintetében. Ezenfelül kivételes felülvizsgálatnak kellene az olyan helyzeteket orvosolnia, ahol az alperes számára nem személyesen, oly módon történt a kézbesítés, hogy intézkedhetett volna a védelméről, vagy vis major vagy rendkívüli körülmények következtében nem tudott tiltakozni a követelés ellen (különös felülvizsgálat). Ez esetben a felperesnek a korábbiakhoz hasonlóan igazolási eljáráson kell végigmennie, bár ez az eljárás a végrehajtás helye szerinti tagállam helyett a származási tagállamban folyik le.

Másrészről a tartással kapcsolatos kötelezettségekről szóló 4/2009/EK rendelet[3] a vitatott és nem vitatott követelések területén a végrehajthatóvá nyilvánítási eljárást az alkalmazandó jogra vonatkozó harmonizált szabályok alapján eltörölte, és az alperesi jogok védelmét a határozat kibocsátása után alkalmazható kivételes felülvizsgálati eljárás révén biztosítja. A 4/2009/EK rendelet így azt a nézőpontot képviseli, amely szerint az elismerésre és végrehajtásra bemutatott „problémás” határozatok alacsony számának fényében a határozatok akadálymentes forgalma mindaddig lehetséges, amíg az alperes számára fennáll az utólagos jogorvoslat (különös felülvizsgálat) lehetősége. Amennyiben a polgári és kereskedelmi ügyekben általában hasonló megközelítést alkalmaznánk, az ilyen különös felülvizsgálat harmonizálásának hiánya esetleg bizonyos fokú bizonytalanságot keletkeztethetne azon néhány helyzetben, amelyekben az alperes nem tudta magát védeni a külföldi bíróság előtt. Mérlegelni kellene tehát, hogy nem lenne-e kívánatos fokozottabban harmonizált felülvizsgálati eljárást alkalmazni.

1. kérdés: Ön szerint a belső piacon a polgári és kereskedelmi ügyekben hozott valamennyi határozat forgalmának akadálymentesnek kellene-e lennie, mindenféle közbenső eljárás nélkül (a végrehajthatóvá nyilvánítási eljárás eltörlése)? Amennyiben így lenne, Ön szerint fenn kellene-e tartani néhány biztosítékot a végrehajthatóvá nyilvánítási eljárás ilyen jellegű eltörlése érdekében? Amennyiben igen, melyek ezek? |

2 . A rendelet működése a nemzetközi jogrendben

A belső piac jó működése, valamint a belső és nemzetközi szinten egyaránt sikeres közösségi kereskedelmi politika megköveteli, hogy a nemzetközi joghatóságra vonatkozó egyértelmű és pontos szabályok alapján ne csak az alperesek, hanem a Közösségben lakóhellyel rendelkező felperesek számára is azonos mértékben érvényesüljön az igazságszolgáltatáshoz való jog. Az igazságszolgáltatáshoz való jog akkor is hasonló, amikor egyik fél lakóhelye a Közösségben, a másiké pedig harmadik államban található. E jog nem érvényesülhet tagállamonként eltérően, figyelembe véve különösen, hogy kiegészítő joghatóságra vonatkozó szabályok nem is léteznek minden tagállamban. Egy közös megközelítés erősítené a közösségi polgárok és gazdasági szereplők jogi védelmét és garantálná a kötelező közösségi jog alkalmazását.

A joghatósági szabályok személyi hatályának harmadik államban lakóhellyel rendelkező alperesekre történő kiterjesztése érdekében meg kell fontolni, hogy a rendelet különös joghatósági szabályai – a jelenlegi kapcsoló tényezők mellett – milyen mértékben lennének alkalmazhatók harmadik állambeli alperesekre.

Azt is mérlegelni kell, milyen mértékben szükséges és helyénvaló további joghatósági okokat teremteni a harmadik állambeli alperesekkel zajló viták számára (kiegészítő joghatóság). A nemzeti szinten meglévő szabályok célja az igazságszolgáltatáshoz való jog érvényesítése; mérlegelni kell tehát, mely egységes szabályok lennének megfelelőek. E tekintetben egyensúlyra kellene törekedni egyrészről az igazságszolgáltatáshoz való jog és másrészről a nemzetközi udvariasság között. Három joghatósági ok meghatározását kell itt megfontolni: a tevékenységek űzésén alapuló joghatóságot, amennyiben a vita ilyen tevékenységekkel kapcsolatos; a vagyontárgyak fellelhetőségi helyén alapuló joghatóságot, amennyiben a követelés ilyen vagyontárgyakkal kapcsolatos; továbbá a forum necessitatis (a szükségképpen hatáskörrel rendelkező és illetékes bíróság) joghatóságát, amely lehetővé teszi eljárás indítását akkor is, amikor az igazságszolgáltatáshoz való jog egyébként nem érvényesülhetne[4].

Továbbá amennyiben a harmadik állambeli alperesek elleni keresetekre egységes szabályokat hozunk létre, növekedni fog a tagállami és harmadik állambeli bíróságok előtti párhuzamos eljárások kockázata. Fontolóra kell tehát venni, mely helyzetekben kell a tagállami igazságszolgáltatáshoz való jogot a másutt már folyamatban lévő eljárásokról függetlenül biztosítani, továbbá mely helyzetekben és mely körülmények között lenne helyénvaló lehetővé tenni a bíróságok számára, hogy joghatóságukról harmadik állambeli bíróságok javára lemondjanak. Ez lenne például a helyzet akkor, amikor a felek kizárólagos joghatósági megállapodást kötnének harmadik állambeli bíróságok javára, amikor a vita egyébként harmadik állambeli bíróságok kizárólagos joghatósága alá tartozik, vagy amikor harmadik államban már párhuzamos eljárást indítottak[5].

Végezetül mérlegelni kell azt is, hogy a joghatósági szabályok hatályának kiterjesztése esetén milyen mértékben kellene közös szabályokat bevezetni a harmadik állambeli határozatok hatályára vonatkozóan. A harmadik állambeli határozatok hatályának harmonizálása fokozná a jogbiztonságot, különösen az olyan közösségi alperesek számára, akik harmadik állambeli bíróságok előtt folyó eljárásokban vesznek részt. A harmadik állambeli határozatok elismerését és végrehajtását szabályozó közös rendszer lehetővé tenné számukra, hogy előre felmérhessék, egy harmadik állambeli határozat mely körülmények között hajtható végre a Közösség bármelyik tagállamában, különösen ha a határozat sérti a kötelező közösségi jogot, vagy ha a közösségi jog tagállami bíróságok kizárólagos joghatóságát írja elő [6].

2. kérdés:

Az Ön vélekedése szerint a rendelet különös joghatósági szabályai harmadik állambeli alperesekre is alkalmazhatók lennének? Az ilyen alperesekkel szemben milyen további joghatósági okok meghatározását tartja szükségesnek?

Hogyan kellene a rendeletnek figyelembe vennie a harmadik állambeli bíróságok kizárólagos joghatóságát és a harmadik állambeli bíróságok előtt zajló eljárásokat?

Mely körülmények között kellene harmadik állambeli határozatokat a Közösségben elismerni és végrehajtani, különösen olyan helyzetekben, amelyek kötelező közösségi jogot érintenek, illetve amelyekben a kizárólagos joghatóság a tagállami bíróságokat illeti?

3. A joghatóság kikötése

A felek által a joghatóság tekintetében kötött megállapodásoknak teljes mértékben érvényt kellene szerezni, nem kevésbé ezek nemzetközi kereskedelemben meglévő gyakorlati jelentősége miatt. Fontolóra kellene tehát venni, hogy az ilyen megállapodások hatályát a rendelet értelmében mely mértékig és mily módon lehetne erősíteni, különösen a párhuzamos eljárások esetében.

Megoldás lehetne a kizárólagos joghatósági megállapodásban kijelölt bíróság mentesítése azon kötelezettsége alól, amelynek értelmében a perfüggőségi szabálynak megfelelően fel kell függesztenie az eljárást[7]. E megoldás hátránya, hogy kialakulhatnak összeegyeztethetetlen határozatokhoz vezető párhuzamos eljárások.

További megoldás lehetne az elsőbbségi szabály megfordítása a kizárólagos joghatósági megállapodások esetében. E lehetőségnél a megállapodásban kijelölt bíróság elsőbbséget élvezne saját joghatósága megállapítására, és valamennyi egyéb eljáró bíróságnak fel kellene függesztenie eljárását a kijelölt bíróság joghatóságának megállapításáig. E megoldás a rendelet értelmében már érvényes olyan felekre, amelyek egyike sem rendelkezik tagállami lakóhellyel. Az ilyen megoldás nagy mértékben összehangolná a belső közösségi szabályokat és a nemzetközi szabályokat. E megoldás hátulütője az lehet, hogy ha a megállapodás érvénytelen, akkor a félnek először a megállapodásban kijelölt bíróság előtt kell kérnie az érvénytelenség megállapítását, még mielőtt az egyébként illetékes bírósághoz fordulhatna.

Alternatívaként fent lehetne tartani a meglévő perfüggőségi szabályt, de elő lehetne irányozni a két bíróság közötti közvetlen kommunikációt és együttműködést, összekapcsolva például az először megkeresett bíróság számára szabott határidővel, amelyen belül határoznia kell a joghatóság kérdésében, valamint a másodikként megkeresett bíróság irányában fennálló rendszeres beszámolási kötelezettségével az eljárás előrehaladásáról. E megoldásnál biztosítani kellene, hogy a kérelmező tőle független okokból nehogy elveszítse a jogszerűen eljáró bírósághoz fordulás jogát.

A joghatósági megállapodások hatékonyságát úgy is lehetne fokozni, ha az ilyen megállapodások megszegése – például késedelem vagy hitelmegállapodás díjfizetés elmulasztása miatti felmondására vonatkozó rendelkezés életbeléptetése – esetére kártérítési felelősséget állapítanánk meg.

További megoldás lehetne a perfüggőségi szabály alkalmazásának kizárása olyan helyzetekben, ahol a párhuzamos eljárások egyrészről az ügy érdeméről folyó eljárások és másrészről (nemleges) megállapításra irányuló eljárások, de legalábbis az érdemi követelés tekintetében az elévülési idők nyugvásának biztosítása arra az esetre, ha a megállapítási ítélet nem születne meg.

Végezetül a megállapodás érvényességét övező bizonytalanságot például úgy lehetne megszüntetni, ha a megállapodásban szabványos joghatósági rendelkezést kellene alkalmazni, ami egyidejűleg meggyorsítaná a bíróságok által a joghatóság kérdésében hozott határozat megszületését is[8]. E lehetőséget ötvözni lehetne a fent javasolt megoldásokkal: a párhuzamos eljárások elfogadását vagy az elsőbbségi szabály megfordítását korlátozni lehetne azokra a helyzetekre, amikor a joghatósági megállapodás a rendelet által előírt szabványos formát ölti.

3. kérdés: A fent javasolt, illetve bármely egyéb lehetséges megoldás közül melyiket tartja a legmegfelelőbbnek a joghatósági megállapodások közösségbeli hatékonyságának fokozására? |

4. Ipari tulajdon

A Közösségben az ipari tulajdonjogok hatékony érvényesítésének, illetve vitatásának lehetősége alapvető fontosságú a belső piac jó működése szempontjából. A szellemi tulajdonra vonatkozó anyagi jog nagy részben már a közösségi vívmányok részét képezi[9]. A szellemi tulajdonjogok érvényesítéséről szóló 2004/48/EK irányelv[10] célja közelíteni egymáshoz a végrehajtást érintő egyes eljárási kérdéseket. A jogbiztonság hézagainak és a nemzeti bíróságok előtti kettős eljárások miatti magas költségek megszüntetése érdekében a Bizottság integrált joghatósági rendszer kialakítását javasolta egységes európai szabadalmi bíráskodási rendszer létrehozásával, amely az európai és jövőbeli közösségi szabadalmak érvényessége és bitorlása ügyében határozna a belső piac teljes területén[11]. 2009. március 20-án továbbá a Bizottság a Tanácsnak szóló ajánlást fogadott el a Közösség, annak tagállamai, valamint az Európai Szabadalmi Egyezmény más szerződő államai közötti megállapodás megkötésére irányuló tárgyalási irányelvekről[12]. Az egységes európai szabadalmi bíráskodási rendszer létrehozásáig a jelenlegi rendszer egyes hiányosságait azonosítani és a 44/2001/EK rendelet keretében orvosolni lehetne.

Tekintettel a párhuzamos bitorlási perek koordinálására, elő lehetne irányozni a párhuzamosan eljáró bíróságok közötti kommunikáció és együttműködés megerősítését és/vagy a szabály alkalmazásának kizárását nemleges megállapítási ítélet esetében (vö. a fenti 3. ponttal).

A bitorlási és érvénytelenségi eljárások koordinálásának vonatkozásában az általános tanulmány számos megoldást javasolt a torpedó-stratégia elleni fellépésre. Itt hivatkozni kívánunk a tanulmányban említett megoldásokra. Mindazonáltal a problémákat az egységes európai szabadalmi bíráskodási rendszer létrehozásával lehetne kezelni, amely esetben a rendelet módosítására nem is lenne szükség.

Amennyiben időszerűnek tűnik az európai szabadalmak több bitorlója elleni eljárások összevonása olyankor, amikor a bitorlók vállalkozások csoportjához tartoznak és összehangolt politikának megfelelően járnak el, úgy megoldásként szolgálhatna olyan külön szabály megalkotása, amely lehetővé tenné, hogy egyes ipari tulajdonjogok bitorlása miatt több alperes ellen eljárást lehessen indítani azon tagállam bíróságai előtt, ahol a tevékenységeit összehangoló, illetve a jogbitorlással legszorosabb kapcsolatban lévő alperes székhelye található. Az ilyen szabály hátulütője a Bíróság elképzelése alapján az lehet, hogy a szabály erőteljes ténybeli alapja a joghatósági okok esetleges megtöbbszöröződéséhez vezethet, aláásva ezáltal a rendelet joghatósági szabályainak kiszámíthatóságát és a jogbiztonság elvét. Az ilyen szabály továbbá a legkedvezőbb határozatot hozó bíróság felkutatásához (ún. forum-shoppinghoz ) vezethetne. Ennek alternatívájaként a több alperesre vonatkozó szabály újrafogalmazását lehetne kilátásba helyezni azon tagállam bíróságai szerepének erősítésére, ahol az elsősorban felelős alperes székhelye található.

4. kérdés: Ön szerint a szabadalmi perek jelenlegi rendszerének melyek azok a hiányosságai, amelyeket a legfontosabb lenne orvosolni a 44/2001/EK rendelet keretében, és a fenti megoldások közül melyiket tartja megfelelőnek arra, hogy elősegítsük az ipari tulajdonjogok érvényesülését a jogosultak esetében e jogok érvényesítése és védelme terén, valamint azon felperesek esetében, akik e jogokat a rendelet értelmében vitatni kívánják? |

5. Perfüggőség és összefüggő eljárások

A perfüggőségi szabály általános működésének tekintetében fontolóra kellene venni, hogy a jelenlegi problémákat nem lehetne-e orvosolni a párhuzamos eljárásokban érintett bíróságok közötti kommunikáció és együttműködés erősítése révén és/vagy a szabály alkalmazásának mellőzésével a nemleges megállapítási ítéletek esetében (vö. a fenti 3. ponttal).

Az összefüggő eljárásokra vonatkozó szabály tekintetében pedig azt kellene mérlegelni, egységes szabályok alapján milyen mértékben lenne helyénvaló engedélyezni a több fél által, illetve több fél ellen indított keresetek összevonását. A negatív joghatósági összeütközések kockázatát az érintett bíróságok közötti együttműködési és kommunikációs mechanizmus, valamint a joghatóságát elutasító bíróságra háruló azon kötelezettség révén lehetne kezelni, hogy – a joghatóság elsőként megkeresett bíróság általi elutasítása esetén – folytassa az ügy tárgyalását.

A 30. cikk (2) bekezdésében egyértelművé kellene tenni, hogy a kézbesítésért felelős hatóság az első hatóság, amely a kézbesítendő iratot átveszi. Továbbá az átvétel dátuma és ideje fontosságának fényében a kézbesítésért felelős hatóságoknak és adott esetben a bíróságoknak jegyezniük kellene, hogy pontosan mikor kapták meg kézbesítés céljából az iratokat, illetve hogy az eljárást kezdeményező iratot pontosan mikor nyújtották be a bírósághoz.

További lehetőségként kínálkozhat a 6. cikk (1) bekezdésében foglalt szabály oly módon történő korlátozott kiterjesztése, amely lehetővé tenné az eljárások összevonását, amikor a bíróságnak az alperesek meghatározott hányada felett joghatósága van.

5. kérdés: Ön szerint hogyan lehetne a különböző tagállamok bíróságai előtt folyó párhuzamos eljárásokat (perfüggőség) jobban összehangolni? Ön szerint egységes szabályok alapján lehetővé kellene-e tenni a több fél által, illetve több fél ellen indított keresetek összevonását a Közösség szintjén? |

6. Ideiglenes intézkedések

A jelentés számos nehézséget mutat be az ideiglenes rendelkezések szabad forgalmával kapcsolatban.

Az ex parte intézkedések tekintetében[13] esetlegesen helyénvaló lenne tisztázni, hogy az ilyen intézkedéseket a rendelet alapján akkor lehet elismerni és végrehajtani, ha az alperesnek – különösen a 2004/48/EK irányelv 9. cikke (4) bekezdésének fényében – ezt követően lehetősége van vitatni az intézkedést.

Ezenfelül az ügy érdemében joghatósággal nem rendelkező bíróság által elrendelt ideiglenes intézkedésekre vonatkozó joghatóság megállapítására a Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelő jelenlegi megközelítés helyett másik megközelítést lehetne alkalmazni. A „valós kapcsolat” követelményét különösen meg lehetne szüntetni, ha azon tagállam, amelynek bíróságai az ügy érdemében joghatósággal rendelkeznek, hatályon kívül helyezhetnék, módosíthatnák vagy kiigazíthatnák a 31. cikk alapján joghatósággal rendelkező tagállam bíróságai által hozott ideiglenes intézkedést. Azon bíróság szerepe, amelyhez a kérelmet benyújtották, az lenne, hogy az érdemi kérdésben folyó eljárást az érdemi kérdésben joghatósággal rendelkező bíróság joghatóságának megsértése nélkül „jogorvoslati lehetőség biztosításával” segítse, különösen ha a hatékony védelem nem minden tagállamban hozzáférhető. Amikor e segítségre már nincs szükség, az érdemi kérdésben joghatósággal rendelkező bíróság a külföldi intézkedést hatályon kívül is helyezhetné. Az érintett bíróságok közötti kommunikáció itt is segítséget jelentene. Ez lehetővé tenné a kérelmezők számára, hogy hatékony ideiglenes védelmet élvezzenek ott, ahol erre Európában lehetőség van.

Az időközi kifizetés visszafizetésére előírt biztosíték tekintetében kívánatos lenne leszögezni, hogy a garanciának nem feltétlenül kellene ideiglenes fizetésnek, illetve bankgaranciának lennie. Alternatív megoldásként fontolóra lehetne venni, hogy a jövőben e nehézséget megfelelően orvosolhatnánk az esetjog révén.

Végezetül, ha a végrehajthatóvá nyilvánítási eljárás eltörlésre kerül, a rendelet 47. cikkét ki kell igazítani. E tekintetben a 4/2009/EK rendelet 18. cikke támpontul szolgálhatna.

6. kérdés: Ön szerint az ideiglenes intézkedések szabad forgalma javítható lenne-e a jelentésben és e zöld könyvben javasolt módokon? Lát erre egyéb megoldási lehetőségeket? |

7 . A rendelet és a választottbírósági eljárás érintkezési pontjai

A választottbírósági eljárás nagy jelentőséggel bír a nemzetközi kereskedelem terén.A választottbírósági megállapodásoknak a lehető legteljesebb hatályt kellene biztosítani, valamint ösztönözni kellene a választottbírósági határozatok elismerését és végrehajtását. Az 1958. évi New York-i Egyezmény a tapasztalatok szerint kielégítően működik és a gyakorlati szakemberek körében elismerésre tett szert. Ennélfogva helyénvalónak tűnik az egyezmény működését érintetlenül hagyni, de legalábbis további fellépés alapvető kiindulási pontjaként használni. Ez azonban nem akadályozhatja meg, hogy foglalkozzunk a rendeletben található, a választottbírósági eljárással kapcsolatos egyes különleges kérdésekkel – nem a választottbírósági eljárás szabályozásának kedvéért, hanem elsősorban azért, hogy biztosítsuk a határozatok Európán belüli szabad forgalmát, valamint hogy megelőzzük a párhuzamos eljárások kialakulását.

Különösen az enyhíthetné a bírósági eljárásokkal közös pontokon keletkező feszültségeket, ha (részlegesen) megszüntetnénk a választottbírósági eljárás kizárását a rendelet hatálya alól. E megszüntetés eredményeképpen a választottbírósági eljárást támogató bírósági eljárás bekerülhetne a rendelet hatálya alá. Az ilyen eljárásokban joghatóságot biztosító különös szabály fokozná a jogbiztonságot. Olyan javaslat született például, hogy ilyen eljárásoknál a választottbírósági eljárás helye szerinti tagállamok bíróságai élvezzenek kizárólagos joghatóságot, lehetőleg a felek közötti megállapodástól függően[14].

A választottbírósági eljárásra vonatkozó kivétel megszüntetése továbbá biztosíthatná, hogy a rendelet valamennyi joghatósági szabálya vonatkozzon a választottbírósági eljárást támogató ideiglenes intézkedések kibocsátására (és ne csak a 31. cikk). A bíróságok által elrendelt ideiglenes intézkedések fontosak a választottbírósági eljárás hatékonyságának biztosítására, különösen amíg a választott bíróság meg nem alakul.

Ezenfelül a kivétel megszüntetése lehetővé tenné olyan határozatok elismerését is, amelyek a választottbírósági megállapodás érvényességéről döntenek, valamint egyértelművé tenné a választottbírósági határozatot magában foglaló határozatok elismerését és végrehajtását. Biztosíthatná továbbá a választottbírósági határozatot megsemmisítő bírósági határozat elismerését is[15]. Megelőzhetné a bíróságok és választott bíróságok közötti párhuzamos eljárások kialakulását azokban az esetekben, amikor a megállapodást az egyik tagállamban érvénytelennek, míg a másikban érvényesnek tekintik.

Általánosabban véve foglalkozni lehetne a választottbírósági megállapodás érvényességére vonatkozó, bíróság és választott bíróság előtti eljárások összehangolásának kérdésével. Megoldás lehetne például elsőbbséget adni a választottbírósági eljárás helye szerinti tagállam bíróságainak, hogy ők határozhassanak a választottbírósági megállapodás meglétéről, érvényességéről és hatályáról. Ezt aztán újból ötvözni lehetne a megkeresett bíróságok közötti együttműködés erősítésével, ideértve a megállapodás érvényességét vitató fél számára meghatározott határidőket is. A választottbírósági megállapodás érvényességére vonatkozó egységes kollíziós szabály, amely például kapcsolatot teremtene a választottbírósági eljárás helye szerinti tagállam jogával, csökkenthetné annak kockázatát, hogy a megállapodást egyik tagállamban érvényesnek tekintsék, míg a másikban érvénytelennek. Ezzel közösségi szinten – a New York-i Egyezmény II. cikkének (3) bekezdéséhez képest – fokozhatnánk a választottbírósági megállapodások hatékonyságát.

Továbbá ami az olyan választottbírósági határozatok elismerését és végrehajtását érinti, amelyek a New York-i Egyezmény értelmében végrehajthatóak, kedvező lenne olyan szabályt alkotni, amely lehetővé tenné az említett választottbírósági határozattal összeegyeztethetetlen bírósági határozatok végrehajtásának megtagadását. Alternatív, illetve kiegészítő jellegű további megoldás lehetne a választottbírósági határozat helye szerinti tagállam számára kizárólagos joghatóságot biztosítani a választottbírósági határozat végrehajthatóságának és az eljárás tisztességességének igazolására – ezt követően megvalósulhatna a választottbírósági határozat közösségbeli szabad forgalma. Egy további javaslat értelmében alkalmazni kellene a New York-i Egyezmény VII. cikkét, hogy tovább könnyítsük uniós szinten a választottbírósági határozatok elismerését (amely kérdéssel külön közösségi jogszabály is foglalkozhatna).

7. kérdés: Melyik fellépést véli közösségi szinten megfelelőnek: a választottbírósági megállapodások hatékonyságának megerősítését; a bírósági és választottbírósági eljárások hatékony összehangolásának biztosítását; a választottbírósági határozatok hatékonyságának fokozását? |

- 8 . Egyéb kérdések

8.1. Hatály

A tartással kapcsolatos kötelezettségekről szóló 4/2009/EK rendelet elfogadását követően a tartással kapcsolatos ügyeket ki kellene vonni a rendelet hatálya alól. A rendelet és az egyes kérdéskörökre vonatkozó egyezmények közötti kapcsolatot szabályozó 71. cikk hatására tekintettel az a javaslat született, hogy a rendelet hatályát a lehető legszűkebbre kell csökkenteni.

8.2. Joghatóság

A lakóhely – mint a joghatóság meghatározásának fő kapcsoló tényezője – fontosságának fényében fontolóra kellene venni egy önálló megközelítés kialakítását.

Át kellene továbbá gondolni azt is, milyen mértékben lenne helyénvaló az ingóságok helye szerinti nem kizárólagos joghatóság megteremtése arra az esetre, amikor az ilyen vagyontárgyakra vonatkozó dologi, illetve birtokjogok érintettek. A munkaszerződések tekintetében mérlegelni kellene, milyen mértékben lenne helyénvaló lehetővé tenni a perek összevonását a 6. cikk (1) bekezdése alapján. A kizárólagos joghatóság tekintetében fontolóra kellene venni az irodabérlést érintő választottbírósági megállapodások engedélyezését; az üdülőbérlés tekintetében pedig némi rugalmasságra lenne esetleg szükség a valamennyi féltől távol eső bíróságok előtti perek elkerülése érdekében. Figyelembe kellene továbbá venni, hogy a társasági jog terén helyénvaló lenne kiterjeszteni a kizárólagos joghatóság hatályát (22. cikk (2) bekezdése) a társaságok belső szervezetével és döntéshozatalával kapcsolatos további kérdésekre. El kellene azon is gondolkodni, hogy a „székhely” egységes meghatározását nem lehetne-e előirányozni. A 65. cikk működésére tekintettel pedig azt kellene megvizsgálni, hogy a harmadik személyekkel szembeni eljárásokra vonatkozó egységes szabályt milyen mértékig lehetne előirányozni, lehetőleg csak a külföldi harmadik személyek elleni kérelmekre korlátozva. Alternatív megoldásként fenn lehetne tartani a nemzeti eljárási jogok közötti különbséget, de a 65. cikket újra lehetne fogalmazni oly módon, hogy a különféle nemzeti jogi megoldások egy egységes megoldás irányába továbbfejlődhessenek. Amikor továbbá harmadik személy perbevonásánál a bíróságot, amely harmadik személlyel szembeni követelést tárgyal, olyan kötelezettség terhelné, amelynek értelmében a perbevonás elfogadhatóságát ellenőriznie kell, e kötelezettség esetlegesen csökkentené a bírósági határozat külföldi hatálya tekintetében fennálló bizonytalanságot.

Tengerjogi ügyekben azt kellene mérlegelni, milyen mértékben lenne helyénvaló a rendelet alapján összevonni a felelősségbiztosítási alap létrehozására, illetve az egyéni felelősség megállapítására irányuló eljárásokat. Tekintettel a hajórakjegyre vonatkozó joghatósági megállapodásnak a hajórakjegy harmadik személy birtokosa tekintetében meglévő kötelező erejére, az érintettek azt javasolták, hogy a joghatósági megállapodás kösse a szállítót, de egyidejűleg tegye is számára lehetővé a rendes harmadik személy birtokossal szemben a joghatósági rendelkezés igénybevételét, kivéve ha a hajórakjegyből nem derül ki kellően egyértelműen a joghatóság.

A fogyasztói hitelek tekintetében fontolóra kellene venni, hogy nem lenne-e helyénvaló a rendelet 15. cikke (1) bekezdése a) és b) pontjának szövegezését összhangba hozni a fogyasztói hitel 2008/48/EK irányelvben[16]található meghatározásával.

Tekintettel a Bizottságnál a kollektív jogorvoslat kérdésében jelenleg folyó munkára[17], át kellene gondolni, hogy szükség van-e különös joghatósági szabályokra a kollektív perek vonatkozásában.

8.3. Elismerés és végrehajtás

Az elismerés és végrehajtás tekintetében mérlegelni kellene, milyen mértékben lenne helyénvaló foglalkozni a közokiratok szabad forgalmának kérdésével[18]. Családjogi ügyekben (2201/2003/EK és 4/2009/EK rendelet) a közokiratban foglalt vitarendezést a többi tagállamban automatikusan elismerik. Felmerül azonban a kérdés, hogy ez az „elismerés” milyen mértékben lenne helyénvaló az összes, illetve egyes polgári vagy kereskedelmi ügyek vonatkozásában, figyelemmel a közokiratok különös joghatására.

Ezenfelül a fizetést büntetés formájában elrendelő határozatok szabad forgalmát oly módon lehetne fokozni, ha a büntetés összegét a származás szerinti bíróság vagy a végrehajtás szerinti tagállam valamely hatósága határozná meg. Mérlegelni kellene továbbá, hogy a rendelet milyen mértékben engedélyezhetné nem csupán a hitelezőt, hanem a bíróságot vagy az adóhatóságot megillető összegek behajtását is.

Végezetül a végrehajtási szakaszban az igazságszolgáltatás igénybevételének lehetőségét egységes formanyomtatvány kidolgozásával lehetne fokozni, amely valamennyi közösségi hivatalos nyelven elérhető lenne és tartalmazná a határozat kivonatát[19]. Egy ilyen formanyomtatvány szükségtelenné tenné a teljes határozat lefordítását, valamint biztosítaná, hogy valamennyi jelentős (pl. a kamatokra vonatkozó) információ a végrehajtó hatóságok rendelkezésére álljon. A végrehajtás során felmerülő költségeket csökkenthetné, ha eltörölnék a kézbesítési cím megjelölésére vagy kézbesítési meghatalmazott kijelölésére vonatkozó kötelezettséget[20]. A közösségi jog szintjén jelenleg meglévő harmonizáció és különösen a tagállamokban a polgári és kereskedelmi ügyekben a bírósági és bíróságon kívüli iratok kézbesítéséről szóló 1393/2007/EK rendelet [21] fényében azonban ma már egy ilyen jellegű kötelezettség túlhaladottnak tűnik.

8. kérdés: Véleménye szerint a rendelet működése a fent javasolt módokon javítható lenne? |

[pic][pic][pic]

[1] HL L 12., 2001.1.16., 1. o.

[2] (http://ec.europa.eu/transparency/regrin). A nyilvántartás létrehozására az európai átláthatósági kezdeményezés keretében került sor annak érdekében, hogy a Bizottság és a nyilvánosság tájékozódhasson az érdekképviseletek céljairól, finanszírozásáról és felépítéséről.

[3] HL L 7., 2009.1.10., 1. o.

[4] Lásd a 4/2009/EK rendelet 7. cikkében megfogalmazott forum necessitatis szabályt. A forum necessitatis szabály biztosítja, hogy amennyiben egyik tagállam bírósága sem rendelkezik a rendelet értelmében joghatósággal, úgy kivételes esetben az egyik tagállam bíróságai eljárhatnak az ügyben, amennyiben az eljárás megindítása vagy lefolytatása ésszerűtlen vagy lehetetlen lenne olyan harmadik államban, amelyhez a jogvita szorosan kötődik.

[5] E kérdésekben hivatkozni lehetne a jelentésben említett, a kiegészítő joghatóságról szóló tanulmányra, valamint a nemzetközi magánjoggal foglalkozó európai csoport (GEDIP) munkájára, különösen a Bergenben tartott 2008. szeptemberi ülésükre (lásd http://www.gedip-egpil.eu/gedip_documents.html).

[6] Ezen aggodalomnak például a kollektív fogyasztói jogorvoslat vonatkozásában adtak hangot, ahol is közösségi vállalkozások ellen folynak harmadik államokban (pl. az Egyesült Államokban) kollektív perek.

[7] A perfüggőség elve értelmében, amennyiben azonos igényből származó, azonos felek között folyó eljárásokat különböző tagállamok bíróságai előtt indítottak, a később felhívott bíróság az elsőként felhívott bíróság joghatóságának megállapításáig hivatalból felfüggeszti az eljárást.

[8] A megállapodás érvényessége tekintetében előfordul olyan javaslat is, hogy helyénvaló lenne harmonizált kollíziós szabályt alkalmazni a rendelet szabályainak egységes alkalmazása érdekében. Meg kell jegyezni, hogy a joghatósági megállapodásokra alkalmazandó jog ki van zárva a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló 593/2008/EK rendelet (Róma I.) hatálya alól.

[9] A szellemi tulajdonjogok közé tartoznak továbbá a szerzői jogok, amelyekkel e dokumentum nem foglalkozik. Bejegyzéshez nem kötött jogként a szerzői jogok nem tartoznak a rendelet kizárólagos joghatósági szabályai alá.

[10] Az Európai Parlament és a Tanács 2004/48/EK irányelve (2004. április 29.) a szellemi tulajdonjogok érvényesítéséről (HL L 157., 2004.4.30., 45. o.).

[11] COM(2007) 165.

[12] SEC(2009) 330.

[13] Az ex parte intézkedések az ideiglenes intézkedések keretében a bíróság által az egyik fél kérelme alapján, a másik fél meghallgatása nélkül kibocsátott ideiglenes végzéseket jelentik.

[14] Amennyiben e megközelítést alkalmazzuk, a választottbírósági eljárás helyét egységes szempontok alapján kell meghatározni. Az általános tanulmány javasolja, hogy történjen hivatkozás a felek megállapodására vagy a választott bíróság határozatára. Amennyiben ezen az alapon nem lehet a helyet meghatározni, ajánlott az ügyet azon tagállam bíróságaihoz utalni, amelynek választottbírósági megállapodás híján a rendelet értelmében joghatósága lenne.

[15] Ez különösen fontos például, ha a választottbírósági határozatot a közösségi jog (például a versenyjog) kötelező szabályainak megsértése miatt semmisítik meg.

[16] Az Európai Parlament és a Tanács 2008/48/EK irányelve (2008. április 23.) a fogyasztói hitelmegállapodásokról és a 87/102/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről (HL L 133., 2008.5.22., 66. o.).

[17] Lásd a kollektív fogyasztói jogorvoslatról szóló zöld könyvet (COM(2008) 794, 2008.11.27.) és az EK trösztellenes szabályainak megsértésén alapuló kártérítési keresetekről szóló fehér könyvet (COM(2008) 165, 2008.4.2.).

[18] 2008. december 18-i állásfoglalásában az Európai Parlament utalt az európai közokiratra is.

[19] Lásd a Bizottság 4/2009/EK rendeletét.

[20] A kézbesítési meghatalmazott olyan kijelölt személy, aki a fél érdekében eljár a jogi eljárás során.

[21] HL L 324., 2007.12.10., 79. o.