A Régiók Európai Bizottsága véleménye – A helyi és regionális önkormányzatok szerepe a tengeri környezet védelmében

(2021/C 300/08)

Előadó: Emma NOHRÉN (SE/Zöldek), Lysekil alpolgármestere Referenciaszöveg: A Tanács portugál elnöksége

POLITIKAI AJÁNLÁSOK

A RÉGIÓK EURÓPAI BIZOTTSÁGA

1. üdvözli a portugál elnökség felkérését a helyi és regionális önkormányzatoknak a tengeri környezet védelmében betöltött szerepével kapcsolatban;

2. mély aggodalmát fejezi ki amiatt, hogy az EU tengeri környezete 2020-ra nem érte el a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelvben előírt és az ENSZ 2017. évi, „A mi óceánunk” című konferenciáján tett uniós kötelezettségvállalásnak megfelelő jó környezeti állapotot;

3. emlékeztet arra, hogy az egészséges tengerek kritikus fontosságúak a bolygó számára a létfenntartó funkciók, például az oxigéntermelés, az éghajlat-szabályozás, az élelmiszer-termelés és számos egyéb ökoszisztéma-szolgáltatás szempontjából;

4. megjegyzi, hogy a partvidékek az EU legsűrűbben lakott területei, és számos élőlénynek adnak otthont; a halaknak a növekedéshez és a fejlődéshez ivadéknevelésre és táplálkozásra szolgáló területekre van szükségük ezekben a törékeny tengeri ökoszisztémákban; aggodalmát fejezi ki a halállományokkal kapcsolatban, beleértve a kereskedelmi céllal hasznosított állományokat is, mivel városfejlesztési és turisztikai szempontból egyre nagyobb nyomás nehezedik a part menti területekre;

5. figyelmeztet arra, hogy az Unió partvidékeinek és tengereinek állapotát tovább súlyosbítja az éghajlatváltozás és az óceánok elsavasodása által gyakorolt nyomás, amely megváltoztatja a tengerek fizikai és kémiai jellemzőit a bolygónk tűrőképességének határáig, ahol visszafordíthatatlan változások történnek a földi élet ökológiai körülményeiben;

6. támogatja az európai zöld megállapodásban és a 2030-ig tartó időszakra szóló uniós biodiverzitási stratégiában meghatározott, a biológiai sokféleség védelmére irányuló célokat és célértékeket; hangsúlyozza, hogy az óceánok Európa számára létfontosságú szerepét jobban meg kell jeleníteni és ki kell emelni; sürgeti az Európai Bizottságot, hogy – az ENSZ Biológiai Sokféleség Egyezménye részes feleinek 15., a biológiai sokféleséggel kapcsolatos, a 2020 utáni időszakra vonatkozó, 2021-ig közzéteendő globális politikai keretével összhangban – a halászati erőforrások megőrzésére és a tengeri ökoszisztémák védelmére irányuló cselekvési tervében világos, mérhető célokat és megfelelő határidőket tűzzön ki ( 1 ) ; emlékeztet arra, hogy az óceánjainknak és partvidékeinknek az éghajlatváltozás mérséklését és az ahhoz való alkalmazkodást célzó stratégiákban betöltött kulcsfontosságú szerepét megfelelően figyelembe kell venni a javasolt megoldásokban ( 2 )

7. hangsúlyozza, hogy az uniós polgárok 94 %-a fontosnak tartja a környezet védelmét ( 3 ) , ami alátámasztja, hogy a környezetvédelmet minden szinten, szisztematikus, ágazatokon átívelő módon teljes mértékben integrálni kell a közigazgatási döntéshozatalba;

8. úgy véli, hogy a világjárvány és az ahhoz kapcsolódó korlátozások is újabb bizonyítékkal szolgálnak arra, hogy a természetnek jelentős szerepe van a rekreáció, az egészség és a mentális jóllét szempontjából; hangsúlyozza, hogy gazdaságunk zöld helyreállítási és rezilienciaépítési tervek révén történő újjáépítésekor maximálisan figyelembe kell venni a természet és a biológiai sokféleség valódi értékét; hangsúlyozza, hogy a tengeri környezetbe történő beruházások rövid távú társadalmi-gazdasági és közép- és hosszú távú környezeti előnyökkel járhatnak, többek között azáltal, hogy aktívan helyreállítják a tengeri ökoszisztémákat, növelik az elektronikus távellenőrzést (REM), és a műanyagszennyezést annak forrásánál állítják meg ( 4 )

9. hangsúlyozza, hogy a biológiai sokféleség sikeres helyreállítása és a környezetkárosodás megállítása érdekében alapvető fontosságú a felelősségteljes termelésen alapuló, valódi körforgásos gazdaság létrehozása, amely egyértelmű célokat tűz ki az áruk újrafelhasználása, a fogyasztás csökkentése és az anyagok újrahasznosítása terén, ami jelentősen csökkentené az új nyersanyagok felhasználását; szilárd meggyőződése, hogy az összefonódó éghajlati, biodiverzitási és erőforrás-felhasználási válságokat együtt kell kezelni;

10. hangsúlyozza, hogy az ökoszisztéma-alapú megközelítés, valamint az elővigyázatosság és a „szennyező fizet” elve a tengeri környezetre vonatkozó uniós jogalkotást vezérlő alapvető szakpolitikai elvek;

11. úgy véli, hogy ideje cselekedni, egyrészt a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv végrehajtásával kapcsolatos strukturális problémák orvoslásával, másrészt pedig olyan intézkedésekkel, amelyekkel kiaknázhatók a helyi és a regionális önkormányzatokban rejlő, az EU tengeri környezetének védelme érdekében egyelőre kihasználatlan lehetőségek;

A tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv végrehajtásának javítása a helyi és regionális önkormányzatok hozzájárulásával

12. rámutat arra, hogy a helyi és regionális szintű önkormányzatok által az emberi tevékenységek, például a városépítés, a közlekedési projektek, a szennyvízkezelés, a hulladékgazdálkodás, az ipari termelés, a mezőgazdasági termelés, az energiatermelés stb. engedélyezésével és tervezésével kapcsolatban hozott számos szakpolitika és döntés – közvetlenül vagy közvetve – hatással van a víz minőségére, a tengerekre és a tengeri biodiverzitásra, mind a part menti területeken, mind a tengeren; ezért a környezet védelmét minden közigazgatási döntéshozatali modellbe be kell építeni; hangsúlyozza, hogy a zöld közbeszerzés kulcsszerepet játszhat abban, hogy a közösségek és régiók erőforrás-hatékonnyá és környezetvédelmi szempontból fenntarthatóvá váljanak;

13. elismeréssel adózik a tengeri környezet javítását célzó számos sikeres intézkedés terén már most is együttműködő számos önkormányzat és régió előtt, és elvárja a tagállamoktól, hogy teljes mértékben vegyék figyelembe ezeket az erőfeszítéseket, és integrálják azokat a tengeri környezetre vonatkozó nemzeti stratégiáik tervezésébe és értékelésébe; megismétli, hogy a tagállamok felelősek a tengeri környezetre vonatkozó stratégiáik folyamatosságának és koordinációjának, illetve az azokkal kapcsolatos együttműködés biztosításáért a nemzeti, regionális és helyi kormányzatok közötti vertikális koordináció megerősítése és javítása érdekében;

14. megjegyzi, hogy számos település és régió nem ismeri a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv végrehajtásával kapcsolatos fellépési jogait, illetve feladatait; arra kéri az egyes tagállamokat, hogy értékeljék a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv célkitűzéseinek megvalósítása érdekében bevezetett eljárásokat, tisztázzák a különböző döntéshozó szervek felelősségi köreit, és tájékoztassák őket ezekről a stratégia hatékonyságának és eredményességének biztosítása érdekében;

15. hangsúlyozza, hogy el kell ismerni a helyi és regionális önkormányzatok szerepét a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv végrehajtásában; arra kéri az Európai Bizottságot, hogy tegyen javaslatot arra vonatkozó szabályokra, hogy a tagállamok hogyan vonják be ezeket az önkormányzatokat a konzultációs eljárásba és az intézkedések meghatározásának, kidolgozásának és tervezésének folyamatába, tisztázzák a felelősségi köröket, és segítsék elő a helyi és regionális önkormányzatok nagyobb szerepvállalását és felelősségvállalását;

16. megjegyzi, hogy a vállalatok készek kézzelfogható helyreállítási projektek támogatására; hangsúlyozza a tengervédelmi stratégia folyamatosságának és hosszú távú jövőképének fontosságát, helyi szinten is; úgy véli, hogy ha világos és átlátható irányt szabnak a tengervédelmi stratégia számára, az beruházási lehetőségeket teremt a vállalkozások számára;

17. tudomásul veszi az Európai Bizottság arra irányuló erőfeszítéseit, hogy összehangolja a tagállamok, valamint a szomszédos, nem uniós országok között a vízhez és a biológiai sokféleséghez kapcsolódó, a különböző uniós jogszabályok szerinti előírásokat, eljárásokat, küszöbértékeket és jelentéstételt;

18. támogatja a regionális tengeri egyezményekkel való további együttműködést; hangsúlyozza, hogy a „jó környezeti állapot” közös regionális szintű értelmezése kulcsfontosságú; szilárd meggyőződése, hogy a harmonizált megközelítés és a szinkronizált jelentéstétel végső soron szinergiákat hoz létre és erőforrásokat takarít meg; arra kéri a tagállamokat, hogy támogassák egy összehangolt és megbízható adatgyűjtési rendszer létrehozását és kötelezzék el magukat emellett;

19. hangsúlyozza, hogy a hosszú távú adatsorok döntő fontosságúak a környezetben bekövetkező lassú változások észleléséhez, az ökoszisztéma-károsodás mozgatórugóinak nyomon követéséhez, valamint a fellépések és intézkedések értékeléséhez;

20. javasolja, hogy a tagállamok vonják be a helyi ismeretekkel rendelkező part menti településeket és régiókat az adatok gyűjtésébe és értékelésébe; támogatja a civil tudomány iránti nyitottságot;

21. elismerését fejezi ki az Európai Bizottság nyilvánosan hozzáférhető WISE Marine internetes portálja ( 5 ) kapcsán, amely többek között információkat tartalmaz az egyes mutatók tagállamok által jelentett állásáról; az utóbbiaknak további késedelem nélkül javítaniuk kell az elektronikus jelentéstételt;

22. tudomásul veszi, hogy a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv első végrehajtási ciklusa összetett feladat és kihívás volt, ugyanakkor hangsúlyozza, hogy meghatározott küszöbértékek és egyértelmű, ambiciózus és mérhető célok nélkül soha nem lesz előrelépés; ezért sürgeti, hogy ezeket a célértékeket további késedelem nélkül határozzák meg;

23. hangsúlyozza, hogy a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv megvalósítása teljes mértékben függ a víz-keretirányelv és a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv sikeres végrehajtásától; ezért kéri az Európai Bizottságot, hogy vizsgálja meg, hogyan lehetne javítani az irányelvek közötti koordinációt és koherenciát, és javasoljon iránymutatást a tagállamoknak az irányelvek végrehajtásának koordinálásáról;

24. szükségesnek tartja a tengeri térségeknek a különböző érdekelt felek általi koherens kezelését; hangsúlyozza, hogy az ökoszisztéma-alapú megközelítés képezi a tengeri területhasználat-tervezésről szóló irányelv végrehajtásának alapját, amelynek célja a jó környezeti állapot elérését segítő irányítási döntések érvényre juttatása;

A helyi és regionális önkormányzatokban rejlő potenciál kiaknázása

25. javasolja, hogy a part menti közösségek és régiók ragadják meg a lehetőséget a helyi gazdaság fellendítésére, új munkahelyek teremtésére, és ezzel egyidejűleg javítsák parti tengervizeik állapotát az Európai Tengerügyi és Halászati Alap, a LIFE program és a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv célkitűzéseihez hozzájáruló intézkedéseket és projekteket támogató más uniós alapok felhasználásával;

26. rámutat, hogy a helyi szinten végrehajtott intézkedések eredményeit be kell építeni a nemzeti tengerstratégia értékelésébe; hangsúlyozza, hogy az intézkedéseknek lehetőleg hosszú távúaknak kell lenniük, mivel az eredmények a tengeri környezet lassú regenerálódása miatt időbe telnek; emlékeztet arra, hogy a megfelelő hosszú távú értékeléshez pénzügyi eszközöket kell biztosítani;

27. megjegyzi, hogy a turizmus a part menti régiók egyik legfontosabb gazdasági ágazata; hangsúlyozza, hogy a fenntartható turizmusnak holisztikus szemléletet kell követnie a helyi lakosok jóllétének és a „vízfelszín alatti életnek” a figyelembevételével;

28. rámutat arra, hogy a turizmusból származó műanyag hulladék és víz alatti zaj lehet a legnagyobb hatással a tengeri állatokra, és ezért hangsúlyozza a természet és a tengeri élet megőrzésének fontosságát, amelyek a part menti területek fő vonzerejét jelentik; ösztönzi a part menti közösségeket, hogy népszerűsítsék az olyan ötleteket, mint a kajakozásra kialakított „csendes öblök” vagy a motorcsónak-mentes övezetek, amelyek a helyi lakosok és a vízfelszín alatti életformák jóllétét is szolgálják;

29. megállapítja, hogy a környezetvédelmi szempontból differenciált kikötői díjak hatékony megoldást kínálhatnak a part menti régiók számára a környezet javítására, illetve a levegőbe és vízbe történő kibocsátások, valamint a hulladék és a zaj csökkentésére;

30. kéri, hogy konzultáljanak a part menti településekkel és régiókkal a hajóútvonal-kijelölési döntésekről;

31. úgy véli, hogy a megfelelően kezelt, kombinált szárazföldi/tengeri védett területek fokozhatják a szárazföldi és tengeri környezet közötti sérülékeny átmeneti övezetek védelmét, ugyanakkor növelhetik a part menti régiók vonzerejét rekreációs és fenntartható turisztikai központként;

32. rámutat arra, hogy a tenger nélküli országok közösségei és régiói is függenek az óceánoktól a létfenntartó funkciók, valamint az élelmiszerek, a rekreáció, a közlekedés, az energia stb. szempontjából, és hasonlóképpen felelősek a folyókból származó szennyezésért is;

33. arra ösztönzi a településeket és a régiókat, hogy indítsák el saját kezdeményezéseiket, és működjenek együtt, határokon átnyúlóan is, valamint az adott tengerbe ömlő folyókkal rendelkező régiókkal is, hogy azonosítsák és megtervezzék az olyan konkrét problémák megoldására irányuló intézkedéseket, mint a műanyagszennyezés, a felesleges tápanyagok, a szennyezett lefolyások, a túlzott hajóforgalom vagy bármilyen más probléma; megismétli, hogy az ilyen kezdeményezések támogatására rendelkezésre állnak uniós források;

34. kész támogatni minden olyan kezdeményezést, amely az „uniós városok az egészséges óceánokért” elnevezésű platform létrehozására irányul, ahol az EU városai megvitathatják a tengeri biodiverzitás csökkenéséhez és a tengeri környezet károsodásához vezető okok közös kezelését;

35. rámutat arra, hogy a szárazföld és a tenger közötti kölcsönhatások, valamint a különböző szakpolitikai területek közötti kölcsönös kapcsolatok összetett kérdések a tengeri környezet megóvásának szempontjából, ami kihívást jelent a korlátozott kapacitással, emberi erőforrásokkal, idővel és pénzzel rendelkező helyi és regionális önkormányzatok többsége számára;

36. határozottan úgy véli, hogy a helyi és regionális önkormányzatok tudásmegosztási támogatással, technikai segítségnyújtással és erőforrásokkal való ellátásával kiaknázhatók a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv hatékonyabb végrehajtására irányuló ambiciózusabb helyi és regionális szintű fellépéseket és intézkedéseket illető, egyelőre kihasználatlan lehetőségek;

37. a megfelelő uniós források felhasználásával javasolja egy olyan, az összes tagállam jó kommunikációs készségekkel rendelkező fiatal tudósaiból álló, ismeretterjesztési célú „uniós óceánakadémia” (EU Ocean Academy) létrehozását, amely az egyetemekkel együttműködve folyamatosan új ismereteket és tájékoztatást biztosítana az egészséges óceánok jelentőségéről, a tengeri környezet és más szakpolitikák közötti kapcsolatokról, a lehetséges intézkedésekről és a bevált gyakorlatokról;

38. kéri az Európai Bizottságot, hogy valósítsa meg a szubszidiaritást, és hozzon létre egy, a 2030-ig tartó időszakra szóló, a tengeri biodiverzitással foglalkozó munkacsoportot, amely gyakorló környezetvédelmi projektmenedzserek csoportjából áll, akik a helyi és regionális önkormányzatok rendelkezésére állnak, segítve őket, hogy önkéntes projekteket és intézkedéseket indíthassanak egy adott probléma kezelésére egy adott tengeri alkörzetben vagy szárazföldi területen; javasolja, hogy ez a munkacsoport segítse az egy adott területet közösen kezelő régiókat abban, hogy szakértők szerződtetésével elsajátítsák a megfelelő készségeket, valamint nyújtson operatív támogatást a tervezéshez és a szervezéshez, illetve biztosítson tanácsadást a projektekre és az uniós finanszírozásra való pályázás módjára vonatkozóan;

Melyek azok a területek, ahol az EU-nak egyenlő versenyfeltételeket kell biztosítania?

39. üdvözli a „termelőtől a fogyasztóig” stratégiának a növényvédő szerek és a tápanyagok csökkentésére irányuló célkitűzéseit, és megjegyzi, hogy az uniós tengerekben az eutrofizáció egyik fő forrását a mezőgazdaságból származó műtrágyák jelentik. Úgy véli, hogy az új célkitűzéseknek környezeti, gazdasági és társadalmi fenntarthatóságot is szavatolniuk kell;

40. hangsúlyozza, hogy a tengeri környezet szempontjából fontos a vízre, a levegőre és a talajra vonatkozó, 2021 májusában közzéteendő ambiciózus uniós szennyezőanyag-mentességi cselekvési terv hatékony végrehajtása;

41. tudomásul veszi, hogy tápanyagként a nitrogén és a foszfor alapvető nyersanyagnak számít, és hogy a foszfor szerepel a kritikus fontosságú nyersanyagok uniós listáján; tudomása szerint a tápanyagok hatékonyan újrahasznosíthatók a szennyvízkezelés során, és kiválthatják a bányászatból származó primer nyersanyagot; kéri az Európai Bizottságot, hogy tegyen javaslatot az EU-ban forgalmazott műtrágyákban található újrahasznosított tápanyagokra vonatkozó kvótakötelezettségekre vonatkozó uniós szabályokra;

42. határozottan támogatja az Európai Bizottság arra irányuló javaslatát, hogy a közös halászati politika rendelkezéseinek megfelelően létrehozzák a hatékonyan kezelt védett tengeri területek koherens hálózatát, amely az uniós tengerek 30 %-át lefedi, beleértve a halállományok helyreállítására szolgáló területeket, valamint azokat a területeket, ahol korlátozzák a legpusztítóbb halászati technikákat és gazdasági tevékenységeket;

43. egyetért azzal a célkitűzéssel, hogy az uniós tengerek 10 %-ának magas szintű védelemben kell részesülnie, beleértve azokat a területeket is, ahol tilos minden fogás és minden gazdasági tevékenység, azaz a teljes tilalom alá eső övezeteket; hangsúlyozza, hogy a védett tengeri területek hálózatának képviselnie kell az EU tengeri ökoszisztémáinak sokféleségét; hangsúlyozza, hogy minden egyes védett tengeri területnek rendelkeznie kell egy kezelési testülettel és egy olyan kezelési tervvel, amely egyértelmű környezetvédelmi célokat, intézkedéseket és megfelelő nyomon követést tartalmaz;

44. aggodalommal tölti el a jelenlegi védett uniós tengeri területek elégtelen védelme, nyomon követése és ellenőrzése; megjegyzi, hogy az EEA szerint ( 6 ) az EU-ban a védett tengeri területek kevesebb mint 1 %-a tekinthető teljes körű védelmet élvező tengeri rezervátumnak; megjegyzi, hogy a védett tengeri területeken gyakran nem szabályozzák az emberi tevékenységeket, például a tengeri olajkitermelést, az ásványi anyagok kitermelését, a kotrást, a tengeri forgalmat, a halászatot és az akvakultúrát stb.; kéri, hogy átfogó hálózati szinten vezessenek be korlátozásokat a védett tengeri területeken végzett legpusztítóbb tevékenységekre vonatkozóan;

45. rámutat arra, hogy az uniós környezetvédelmi jogszabályok nagy részét, például a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelvet és a természetvédelmi irányelveket a Számvevőszék jelentése ( 7 ) szerint nem hajtották végre megfelelően, és a tengeri környezet állapota miatt szigorúbb védelmi intézkedésekre van szükség; sürgeti az Európai Bizottságot és a tagállamokat, hogy fokozzák a megfelelő intézkedések végrehajtására irányuló intézkedéseiket a tengeri környezet hatékonyabb védelme érdekében;

46. hangsúlyozza, hogy 2013 és a közös halászati politika reformja óta egyre inkább tudatában vagyunk annak, hogy az éghajlatváltozás és az óceánok savasodása hogyan hat az óceánokra, és milyen gyorsan következnek be ezek a változások; úgy véli, hogy már nem összpontosíthatunk kizárólag a halászati hozamok maximalizálására, ami nem lehet az EU halászati gazdálkodásának fő célkitűzése; szilárd meggyőződése, hogy azt kell célul kitűzni, hogy a halállományok regenerációja magasabb szintű legyen, mint ami a tengeri ökoszisztémák szempontjából kulcsfontosságú szerepük betöltéséhez szükséges, annak érdekében, hogy védelmet biztosíthassanak az olyan stresszforrások növekvő hatása ellen, mint az éghajlatváltozás és a biodiverzitás csökkenése, hogy az ilyen ökoszisztémák továbbra is nyújthassanak olyan kritikus jelentőségű szolgáltatásokat, mint az oxigéntermelés, az éghajlat-szabályozás, a szén-dioxid-tárolás és az élelmiszer-ellátás;

47. határozottan úgy véli, hogy a túlzott halászati kapacitáshoz, a túlhalászáshoz, az éghajlatváltozáshoz és az óceán savasodásához hozzájáruló mindenfajta káros halászati támogatásnak véget kell vetni; felszólít a kutatás és az innováció fokozott támogatására az európai hajóflotta környezeti lábnyomának csökkentése érdekében, különösen a meglévő hajókon használható alternatív üzemanyagok kifejlesztése, valamint annak révén, hogy az energiaadó-irányelvben megszüntetik a halászati célra használt üzemanyagra vonatkozó mentességet;

48. felhívja a figyelmet a sérülékeny mélytengeri ökoszisztémák lassú regenerálódására, és ezért a mélytengeri halászatról szóló uniós rendelet hatékony végrehajtásának szükségességére; emlékeztet arra a követelményre, hogy 400 méteres mélység alatt be kell szüntetni a tengerfenéki halászeszközökkel folytatott halászatot azokon a területeken, ahol ismert, hogy veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák léteznek vagy ilyenek valószínűleg előfordulnak; sürgeti, hogy a 400 és 800 méter közötti területeken határozzák meg a fenékhalászati lábnyomot, és zárják le azokat a területeket, ahol ismertek vagy valószínűleg előfordulnak veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák;

49. sürgeti az Európai Bizottságot, hogy erősítse meg a halászati gazdálkodás ökoszisztéma-alapú megközelítésének végrehajtását, többek között a több fajra kiterjedő megközelítések egyre nagyobb mértékű alkalmazásával, a halászati tevékenységek és más tényezők, például az éghajlatváltozás tengeri ökoszisztémákra, halpopulációkra és társadalomra gyakorolt negatív hatásainak minimalizálása, valamint az óceánok éghajlatváltozással szembeni ellenálló képességének biztosítása érdekében; megismétli, hogy a teljes körűen dokumentált halászat és a minőségi adatok kulcsfontosságúak a halászati gazdálkodás javításához; arra kéri az Európai Bizottságot és a tagállamokat, hogy tegyék meg a szükséges lépéseket a hobbihorgászatra vonatkozó adatgyűjtés javítása érdekében, figyelembe véve azok környezeti hatását és társadalmi-gazdasági értékét;

50. üdvözli az Európai Bizottság klímarendeletre vonatkozó javaslatát; hangsúlyozza, hogy az óceánok kulcsszerepet játszanak a Föld éghajlatának szabályozásában és a létfenntartó funkciók biztosításában; hangsúlyozza, hogy az óceánokra súlyos nyomás nehezedik, és hogy állapotuk gyorsan romlik; ezért kéri az Európai Bizottságot, hogy a klímarendelettel azonos szellemben tegyen javaslatot egy óceánvédelmi jogszabályra;

51. határozottan úgy véli, hogy a jelen véleményben szereplő javaslatok megvalósítása felszabadíthatná a helyi és regionális önkormányzatok potenciálját a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv végrehajtása tekintetében; az EU-nak vezető szerepet kell vállalnia a 2020 utáni időszakra vonatkozó globális biodiverzitási keretrendszer előkészítésében és végrehajtásában, csakúgy, mint az ENSZ 14. fenntartható fejlődési céljával kapcsolatos törekvésekben: az óceánok, a tengerek és a tengeri erőforrások megőrzésével és fenntartható használatával összefüggésben;

52. sürgeti az Európai Bizottságot, hogy fokozza erőfeszítéseit a halászflotta-kapacitás és a halállományok közötti egyensúly elérése érdekében, összehangoltabb és aktívabb módon felhasználva a közös halászati politikát és az ETHAA-t szabályozó rendeletekben foglalt eszközöket;

53. mély aggodalmát fejezi ki amiatt, hogy a hajók egyre gyakrabban használnak kipufogógáz-tisztító berendezéseket a kénkibocsátásra vonatkozó csökkentett határértékeknek való megfelelés érdekében; rámutat arra, hogy a kipufogógáz-tisztító berendezésekből kiürülő víz rendkívül mérgező anyagokat tartalmaz, amelyek hosszú távon hatással vannak a tengeri környezetre, bioakkumulációt, savasodást és eutrofizációt okozva; arra kéri az Európai Bizottságot, hogy tegyen javaslatot a mosóvíz EU-n belüli kibocsátásának betiltására, valamint a nehéz üzemanyagok helyett alternatív üzemanyagok használatának ösztönzésére irányuló intézkedésekre a hajózásban;

54. arra kéri az Európai Bizottságot, hogy az Európai Parlament által az (EU) 2015/757 európai parlamenti és tanácsi rendeletet ( 8 ) módosító, a hajók tüzelőanyag-fogyasztására vonatkozó globális adatgyűjtési rendszerről szóló jelentésében javasoltak szerint hozzon létre egy óceánalapot azzal a céllal, hogy javítsa a hajók energiahatékonyságát, és támogassa a tengeri közlekedési ágazat szén-dioxid-mentesítését célzó innovatív technológiákba és infrastruktúrákba történő beruházásokat, valamint a megújuló energiaforrásokból és a kibocsátásmentes meghajtási technológiákból előállított fenntartható alternatív üzemanyagok bevezetését; támogatja, hogy az alap bevételeinek 20 %-át a globális felmelegedés által érintett tengeri ökoszisztémák, például a védett tengeri területek védelmére, helyreállítására és jobb kezelésére kelljen fordítani;

55. arra kéri az Európai Bizottságot, hogy a kedvtelési célú vízi járművekről és a motoros vízi sporteszközökről szóló irányelv felülvizsgálata során fogadjon el ambiciózus határértékeket a kipufogógáz- és zajkibocsátás tekintetében, beleértve a felszíni és a felszín alatti kibocsátásokat is; sürgeti az Európai Bizottságot, hogy az irányelv hatálya terjedjen ki az elektromos meghajtású motorokra is;

56. mély aggodalmát fejezi ki a mikroműanyagok környezetbe történő kibocsátása által okozott visszafordíthatatlan környezetszennyezés miatt; rámutat arra, hogy a mikroműanyagok vízből történő tisztításának költségeit a helyi hatóságok, a víztisztító telepek és a vízszolgáltató vállalatok viselik; ezért arra kéri az Európai Bizottságot, hogy fogadjon el szigorú, kötelező szabályozási intézkedéseket az összes mikroműanyag nem szándékos kibocsátásának forrásnál történő csökkentése, valamint a szándékosan hozzáadott mikroműanyagok, köztük a nanoműanyagok, a biológiailag lebomló és oldható polimerek általános kivonása érdekében;

57. kiemeli, hogy a sportpályák az egyik legnagyobb mértékben járulnak hozzá a szándékosan hozzáadott mikroműanyagok környezetbe történő kibocsátásához, és hogy főként a helyi közösségek és önkormányzatok viselik az ilyen kibocsátás mérséklésére irányuló intézkedések költségeit; hangsúlyozza, hogy a gumigranulátumnak több természetes alternatívája is létezik, ezért arra kéri az Európai Bizottságot, hogy hatéves átmeneti időszakkal tiltsa meg a sportpályák szemcsés feltöltését;

58. elismeri, hogy a betétdíjas rendszerek hatékony eszközök az egyszer használatos műanyagokról szóló uniós irányelvben meghatározott azon kötelező cél eléréséhez, hogy 2029-re a műanyag italtartók 90 %-át gyűjtsék be; felkéri azokat a tagállamokat, amelyek még nem rendelkeznek a műanyag italtárolókra vonatkozó betétdíjas rendszerrel, hogy hozzanak létre ilyet, és javasolja, hogy támaszkodjanak a szomszédos tagállamok sikeres tapasztalataira; arra bíztatja az Európai Bizottságot, hogy a csomagolás egységes piaca felé vezető lépésként nyújtson iránymutatást a tagállamoknak az összeegyeztethető nemzeti betétdíjas rendszerek alkalmazásához;

Kelt Brüsszelben, 2021. május 7-én. a Régiók Európai Bizottsága elnöke Apostolos TZITZIKOSTAS

(1) COM(2020) 380 final.

(2) Amint azt az IPCCC „Special Report on the Ocean and Cryosphere in a Changing Climate” [Különleges jelentés az óceánokról és a krioszféráról az éghajlatváltozás időszakában] című dokumentuma is kiemelte.

(3) Lásd a következő dokumentum 3.2. háttérmagyarázatát: EEA Report 17/2019: Marine messages II.

(4) Lásd https://www.birdlife.org/sites/default/files/turning_the_tide_june2020_1.pdf.

(5) https://water.europa.eu/marine

(6) Lásd a következő dokumentum 3.2. háttérmagyarázatát: EEA Report 17/2019: Marine messages II.

(7) A Számvevőszék 26/2020. számú különjelentése: Tengeri környezet: az Unió széles körű, de mélységét tekintve nem megfelelő védelmet biztosít.

(8) https://eur-lex.europa.eu/eli/reg/2015/757/oj.