Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a Menekültügyi és Migrációs Alapra, valamint a rendőrségi együttműködés, a bűnmegelőzés és a bűnözés elleni küzdelem, valamint a válságkezelés pénzügyi támogatására szolgáló eszközre vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról /* COM/2011/0752 végleges - 2011/0367 (COD) */





INDOKOLÁS 1. A JAVASLAT OKAI ÉS CÉLJAI A belügyi szakpolitikák jelentősége folyamatosan nőtt az elmúlt években. E szakpolitikák képezik a központi részét annak az európai projektnek, amelynek célja olyan belső határok nélküli térség megteremtése, amelybe az uniós polgárok és harmadik országok állampolgári úgy léphetnek be, mozoghatnak, élhetnek és dolgozhatnak, hozhatnak be új elképzeléseket, tőkét, tudást, illetve úgy tölthetik be a nemzeti munkaerőpiacok réseit, hogy közben biztosak lehetnek abban, hogy jogaikat teljes mértékben tiszteletben tartják és biztonságban vannak. A belügyi szakpolitikák növekvő jelentőségét megerősítette a Stockholmi Program. Ez emellett azon területek egyike, amelyeken a Lisszaboni Szerződés következtében jelentős változásokmentek végbe. 2011. június 29-én a Bizottság elfogadta a következő, 2014‑2020 közötti időszakra szóló többéves pénzügyi keretre vonatkozó javaslatát[1] az Európa 2020 stratégia költségvetését. A belügyi szakpolitikák területén a biztonság, a migráció és a külső határok igazgatása tekintetében a Bizottság egyszerűsíteni kívánja a kiadási eszközök struktúráját azáltal, hogy a programok számát kettőre csökkenti: Menekültügyi és Migrációs Alapra és Belső Biztonsági Alapra. Az uniós költségvetés felülvizsgálatáról szóló közlemény[2], az intelligens szabályozás programja[3] és a hivatkozott következő többéves pénzügyi keretre vonatkozó közlemény fő célkitűzése az egyszerűsítés. A gyakorlatból úgy tűnik, hogy a jelen programozási időszakban a költségvetési programokat irányító sokféle és töredezett szabályok gyakran szükségtelenül bonyolultak, továbbá nehezen végrehajthatóak és ellenőrizhetőek. Ez súlyos adminisztratív terhet jelent mind a kedvezményezettek, mind a Bizottság és a tagállamok részére, és nem várt módon csökkenti a részvételt, hibás arányokat és késedelmes végrehajtást eredményez. Ez azt jelenti, hogy nem valósulnak meg teljes mértékben az uniós programok lehetséges előnyei. E rendelet egy négy rendeletből álló csomag része, amelyek a két alap révén együtt hozzák létre az uniós belügyi finanszírozás keretét. E rendelet meghatározza a programozásra, az igazgatásra és az ellenőrzésre, a pénzügyi igazgatásra, a beszámolók jóváhagyására, a programok lezárására, valamint a jelentéstételre és az értékelésre vonatkozó szabályokat. Ennek megfelelően felsorolja a kifizetési mechanizmusokat, míg a két alap célját és hatályát, a forrásokat és a végrehajtás módját a vonatkozó külön rendeletek tartalmazzák. Ez a horizontális eszköz biztosítja a két alap végrehajtásának közös megközelítését, és a kedvezményezettek egységes kezelését a belügy területén igénybe vehető összes uniós támogatás tekintetében. A négy rendelet ezen átfogó struktúrája nélkülözhetetlen a Szerződésben foglalt kötelezettségek fényében. A 19. (a schengeni vívmányokról szóló) és a 21. (az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló) jegyzőkönyvek szerinti eltérő geometriából származó eltérő szavazási szabályok miatt jogilag nem lehetséges egy átfogó jogalkotási javaslatot összeállítani a Belső Biztonsági Alap tekintetében, annak ellenére, hogy a kezelendő szakpolitikai célkitűzések összefüggenek. Fontos továbbá, hogy az egyszerűsítés és a figyelembe vétel általános célkitűzésével összhangban a két alap (a Belső Biztonsági Alap és a Menekültügyi és Migrációs Alap) lehetőség szerint azonos kifizetési mechanizmusokat tartalmazzon. A közös előírásokat tartalmazó horizontális rendelet bevezetése végső soron jobban csökkenti az előírások átfogó számát, mintha minden aktusban megismételnék azt. E rendelet csupán pénzügyi és technikai természetű kötelezettségeket tartalmaz, a szakpolitikai célkitűzések, a támogatható intézkedések, a források elosztása és a beavatkozás célja tekintetében az adott jogalapra (azaz a különös rendeletekre) bízza a meghatározás lehetőségét. A mechanizmusok célja a belügyi terület uniós finanszírozása elsődleges forrásának biztosítása. Mint olyan, felváltja azon előírások sokaságát, amelyek különböző szintű részletességgel és összetettséggel jelenleg megtalálhatóak a belügyi kiadási eszközök jogalapjaiban: a „Szolidaritás és a migrációs áramlások igazgatása” általános program négy eszközét, a Külső Határok Alapot, az Európai Menekültügyi Alapot, a Harmadik Országok Állampolgárainak Beilleszkedését Segítő Európai Alapot és az Európai Visszatérési Alapot, valamint a „Biztonság és a szabadságjogok védelme” általános program két külön programját, az ISEC‑et (Bűnmegelőzés és a bűnözés elleni küzdelem program) és a CIPS‑et (Terrorizmus és egyéb biztonsági vonatkozású veszélyek megelőzése, az azokra való felkészültség és következményeik kezelése program). 2. AZ ÉRDEKELTEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓ EREDMÉNYEI, HATÁSVIZSGÁLAT Az értékelésre, mint a szakpolitikák formálásához információkat nyújtó eszközre fektetett fokozott hangsúllyal összhangban e javaslat alapjai az értékelések eredményei, az érintettekkel folytatott konzultáció, valamint a hatásvizsgálat. A jövőbeli belügyi pénzügyi eszközök előkészítésére irányuló munka 2010-ben kezdődött meg, és 2011-ben folytatódott. Az előkészítő munka részeként 2010 decemberében külső megbízott részvételével megkezdődött egy értékelési/hatásvizsgálati tanulmány elkészítése. A tanulmány 2011 júliusában készült el, és összesítette a létező pénzügyi eszközökkel kapcsolatos elérhető értékelési eredményeket, valamint tartalmazta a hatásvizsgálat keretében megvizsgált problémákat, célkitűzéseket és szakpolitikai lehetőségeket, beleértve azok valószínű hatását is. E tanulmány alapján a Bizottság hatásvizsgálati jelentést készített, amelyről a hatásvizsgálati testület 2011. szeptember 9-én nyilvánított véleményt. A hatásvizsgálat egyrészt a meglévő belügyi finanszírozási programok célkitűzéseivel és prioritásaival kapcsolatos problémákat azonosított, másrészt pedig a finanszírozás kifizetéséhez kötődő problémákat. Ez utóbbi vonatkozásában a hatásvizsgálat megvizsgálta a megosztott igazgatás, a központosított igazgatás, és a vészhelyzetekre adandó gyors reagálás lehetőségeit. · A megosztott igazgatás tekintetében a hatásvizsgálat arra a következtetésre jutott, hogy a javasolt megoldás a többéves programozás politikai párbeszéddel. Ez jelentős mértékben csökkentené az adminisztratív munkaterhet a status quo‑hoz képest, amely a többéves kereten belüli éves programozást tartja fenn. Bár a többéves programokra való áttérés nagyobb fokú rugalmasságot nyújtana, nem kezeli a tagállamok és a harmadik országok változó helyzetére adandó válasz belügyi területre jellemző folyamatos szükségességét. A rendszeres politikai párbeszéddel együtt alkalmazott többéves programozás azonban kezeli ezt az igényt is, és sokkal inkább eredményközpontú megközelítéshez vezet. · A finanszírozás megvalósulásának a központosított igazgatás keretében való fejlesztése tekintetében a status quo elvetésre került, mert nem kínál sem egyszerűsítést, sem az adminisztratív munkateher csökkenését. A kizárólag beszerzési megközelítésre való átállást is elutasították, hiszen teljesen kizárja a szakpolitikai célok áltak vezérelt fellépések előmozdításának, a transznacionális együttműködés élénkítésének és a civil társadalom támogatásokon keresztüli segítésének lehetőségét. A célzottabb, kevéssé erőforrás-igényes és diverzifikált központosított igazgatáshoz való visszatérés megoldását javasolják, mert várhatóan javítja a legfontosabb érdekeltek közötti kapcsolatot és csökkenti az általános munkaterhet. · A vészhelyzetre való reagálás mechanizmusa tekintetében a hatásvizsgálat arra a következtetésre jutott, hogy a jelenlegi mechanizmus egyértelműen nem felel meg annak az igénynek, hogy az Unió gyorsan és hatékonyan tudjon reagálni a migráció és a biztonság terén jelentkező válságokra. A javasolt megoldás a migrációval és a biztonsággal kapcsolatos válságok szélesebb körére kiterjesztett, javított mechanizmus. A hatásvizsgálat figyelembe veszi a belügyi finanszírozás jövőjével kapcsolatban tartott, ebből a célból elvégzett online nyilvános konzultáció eredményeit is. A minden érintett számára elérhető konzultációra 2011. január 5. és március 20. között került sor. Összesen 115 válasz érkezett magánszemélyektől és szervezetektől, köztük 8 tárgyalási állásfoglalás. A valamennyi tagállamból, illetve egyes harmadik országokból származó válaszadók hozzájárultak a konzultációhoz. 2011 áprilisában a „Belügyek uniós finanszírozásának jövője: Friss kitekintés” című konferencia lehetőséget biztosított a kulcsfontosságú érdekeltek (tagállamok, nemzetközi szervezetek, civil társadalmi szervezetek, stb.) találkozására, és arra, hogy eszmét cseréljenek a belügyek uniós finanszírozásának jövőjéről. A konferencia emellett alkalmat teremtett a felmérés és a nyilvános konzultáció eredményeinek megerősítésére. A belügyek uniós finanszírozásának jövőjét több alkalommal felvetették és megvitatták az intézményi érdekeltekkel, beleértve egy informális ebéd során folytatott vitát a Bel- és Igazságügyi Tanács 2011. január 21-én tartott ülése során, 2011. január 26-án egy informális reggelit az Európai Parlament politikai koordinátoraival, Malmström biztosnak az Európai Parlament SURE bizottsága előtt 2011. március 10-én tartott meghallgatása során, valamint a Belügyi Főigazgatóság főigazgatója és a Parlament állampolgári jogi, bel- és igazságügyi bizottsága között 2011. március 17-én tartott eszmecserén. Külön szakvéleményt is bekértek a tagállamok szakértőivel a „Szolidaritás és a migrációs áramlások igazgatása” közös bizottság keretében folytatott egyeztetés során. E konzultációk, konferenciák és szakértői megbeszélések megerősítették, hogy általános a konszenzus a kulcsfontosságú érintettek között abban a tekintetben, hogy tovább kell dolgozni a megvalósítási mechanizmusok fokozottabb egyszerűsítése és a nagyobb fokú rugalmasság érdekében, többek között azért, hogy kezelni lehessen a sürgős helyzeteket. Az érdekeltek azzal a feltétellel támogatták a pénzügyi eszközök számának csökkentését egy két alapból álló struktúra kialakítása érdekében, amennyiben ez ténylegesen egyszerűsítést eredményez. Egyetértettek a továbbá azzal, hogy szükség van egy rugalmas mechanizmusra a sürgős helyzetek kezelésére, amely gyors és hatékony uniós reagálást tesz lehetővé az a migrációs és biztonsági válságok esetében. A megosztott igazgatást a többéves tervezés felé tett lépéssel, és a közös célok uniós szintű meghatározásával általában megfelelő igazgatási módnak tekintették a belügyi kiadások igazgatására, bár a nem kormányzati szervezetek ugyanakkor úgy vélték, hogy a közvetlen igazgatást is folytatni kell. Az érdekeltek támogatták továbbá a belügyi ügynökségek szerepének növelését az együttműködés ösztönzése és a szinergiák javítása érdekében. 3. A JAVASLAT JOGI ELEMEI A fellépéshez való jog az Európai Unióról szóló szerződés 3. cikkének (2) bekezdéséből fakad, amely kimondja, hogy „az Unió egy belső határok nélküli, a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló olyan térséget kínál polgárai számára, ahol a személyek szabad mozgásának biztosítása a külső határok ellenőrzésére, a menekültügyre, a bevándorlásra, valamint a bűnmegelőzésre és bűnüldözésre vonatkozó megfelelő intézkedésekkel párosul”. Az egymáshoz elválaszthatatlanul, de nem alárendelten és közvetetten kapcsolódó különböző célkitűzések egyidejű megvalósítása érdekében e rendelet a Szerződés V. címében található több jogalapon áll, a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség területén, nevezetesen az EUMSZ 78. cikkének (2) bekezdése, 79. cikkének (2) és (4) bekezdése, 82. cikkének (1) bekezdése, 84. cikke és 87. cikkének (2) bekezdése. E cikkek jelentik az EU fellépésének jogalapját a menekültügy, a bevándorlás, a migrációs áramlások kezelése, a tagállamok területén jogszerűen lakóhellyel rendelkező harmadik országbeli állampolgárokkal szembeni tisztességes bánásmód, az illegális bevándorlás elleni küzdelem, az engedély nélkül tartózkodó személyek eltávolítása és hazatelepítése, az emberkereskedelem, a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés, a bűnmegelőzés, a bűnözés, többek között a terrorizmus, a korrupció, a szervezett bűnözés elleni küzdelem, valamint a rendőrségi együttműködés területén. E cikkek, tekintettel a lefedett területekre, összeegyeztetethető jogalapokat jelentenek, figyelemmel az Egyesült Királyság, Írország (és Dánia) helyzetére, lehetővé téve ezáltal a Tanácsban való szavazást. Mivel a rendes jogalkotási eljárás mindegyikre alkalmazandó, a választott jogalapok kombinációja teljes mértékben tiszteletben tartja az Európai Parlament előjogait. Figyelemmel kell lenni az EUMSZ 80. cikkére is, amely hangsúlyozza, hogy ezen meghatározott politikákra és azok végrehajtására a szolidaritás és a felelősség tagállamok közötti igazságos elosztásának elve az irányadó, ideértve annak pénzügyi vonatkozásait is. A fenti döntéshozatali eljárás fényében az e rendeletben megállapított rendelkezések a Menekültügyi és Migrációs Alapnak, valamint a Belső Biztonsági Alap egy részének, nevezetesen a rendőrségi együttműködés, a bűnmegelőzés és a bűnözés elleni küzdelem, valamint a válságkezelés horizontális közös rendelkezéseit fektetik le. A Belső Biztonsági Alaphoz tartozó belügyi szakpolitikák tekintetében, melyek jogalapja nem összeegyeztethető a fentiekkel, e rendelet a különös rendeletek egyikében, nevezetesen az EUMSZ 77. cikkének (2) bekezdése értelmében a külső határok és a vízumpolitika pénzügyi támogatására szolgáló eszköz létrehozásáról szóló rendeletben meghatározott különös záradék alapján alkalmazandó, mivel e szakpolitikák a schengeni vívmányok fejlesztését célozzák, amelyek nem vonatkoznak az Egyesült Királyságra és Írországra. Következésképpen e rendelet és a különös rendeletek együttes elfogadása esetén e rendelet rendelkezéseit minden belügyi finanszírozásra egységesen alkalmazni kell. Mindent összevéve, a belügyi terület olyan terület, ahol az uniós költségvetés mobilizálása nyilvánvaló hozzáadott értéket képvisel. Az EU fellépése indokolt az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 67. cikkében meghatározott célkitűzések alapján, amely meghatározza a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség létrehozásának módjait. A pénzügyi segítségnyújtás megosztott igazgatás alkalmazásával való végrehajtása a tagállamokkal partnerségben fontos elemét képezi az uniós belügyi finanszírozásnak. A megosztott igazgatás módszere megfelelő a belügyi szakpolitikák minden területén, ezért ki kell terjeszteni a belső biztonság területére is, ahol korábban nem alkalmazták. A központosított igazgatást a szakpolitikai célok által vezérelt tevékenységeknek tartják fenn. A megosztott igazgatás keretében az éves programokról az uniós szinten meghatározott stratégiai kereten belüli előzetes politikai párbeszéd alkalmazásával kiegészülő többéves programozásra való átállás biztosítja azt, hogy az uniós költségvetésből finanszírozott intézkedések megfelelnek az egyes tagállamok elvárásainak, ugyanakkor kezelik az uniós prioritásokat. Ez a javaslat az uniós belügyi finanszírozás megfelelő végrehajtásához szükséges programozás, jelentéstétel, pénzügyi igazgatás, ellenőrzések és értékelések általános szabályait határozza meg, de – amennyiben lehetséges – megengedi a tagállamoknak, hogy szabadon válasszák meg e rendelkezések nemzeti szintű végrehajtásának módját. A kiadások támogathatóságát például nemzeti szabályok alapján határozzák meg, a rendeletben szereplő néhány korlátozott számú, közös, egyszerű elv alapján. Így a beavatkozások a megfelelő szinten történnek, és az Unió nem lépi túl a szükséges szintet. Amint arra a költségvetés felülvizsgálata rámutatott, „az uniós költségvetésből azokat az uniós közjavakat, fellépéseket kell finanszírozni, amelyeket a tagállamok és a régiók önmagukban nem tudnának fedezni, és csak abban az esetben, ha az uniós finanszírozás jobb eredményeket tud biztosítani.”[4] A rendelettel lefedett különböző szakpolitikai területekre vonatkozó uniós fellépés részletes indokolását a különös rendeletek preambuluma tartalmazza. 4. KÖLTSÉGVETÉSI VONATKOZÁSOK A Bizottság következő többéves keretre irányuló javaslata 3,869 millió EUR összeget tartalmaz a Menekültügyi és Migrációs Alapra, és 4,648 millió EUR összeget (folyó áron) a Belső Biztonsági Alapra. 5. FŐ ELEMEK A belügyi szakpolitikák területe uniós finanszírozásának új, általános kereteként a rendelet meghatározza a kiadások finanszírozásának általános szabályait, többek között a partnerség, a programozás, a jelentéstétel, a nyomon követés és az értékelés, a tagállamok által létrehozandó intézkedési és ellenőrzési rendszerek, valamint a beszámolók jóváhagyására vonatkozó szabályokat: – A partnerségre, programozásra, nyomon követésre és értékelésre vonatkozó szabályokat a „Szolidaritás és a migrációs áramlások igazgatása” általános program meglévő négy eszközének tapasztalatai alapján alakították ki; – Az igazgatás és az ellenőrzés rendszereire, a finanszírozási igazgatásra, a beszámolók jóváhagyására, valamint a programokhoz kapcsolódó jelentéstételre és azok lezárására vonatkozó szabályokat a Közös Stratégiai Kerethez tartozó alapokra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról szóló rendeletre irányuló bizottsági javaslat (a továbbiakban: a KSK-alapokról szóló rendelet)[5] II. része, valamint a közös agrárpolitika finanszírozásáról, igazgatásáról és nyomon követéséről szóló rendeletre vonatkozó javaslat[6] ösztönözte, miközben szükség szerint biztosítják a meglévő négy alap által használt szabályok folytonosságát. A rendelet megállapítja a feltételeket annak érdekében, hogy biztosítható legyen (1) a sokkal inkább szakpolitikai célok által vezérelt és eredményközpontú finanszírozás, többek között a megerősített stratégia programozás segítségével; (2) a megvalósítási mechanizmusok jelenlegi helyzethez képest jelentős egyszerűsítése; (3) nagyobb fokú rugalmasság a pénzgazdálkodás és a végrehajtás területén a belügyi területre jellemző új, és előre nem látható körülmények kezelésének szükségessége fényében; (4) továbbfejlesztett nyomon követési és értékelési keret, az elszámoltathatóság, az átláthatóság és a belügyi terület jövőbeni támogatására való tájékozott reagálás biztosítása érdekében. 5.1. A szakpolitikai célok által vezérelt és eredményközpontú ütemterv A megosztott igazgatás · A következő többéves pénzügyi keret indulásakor a belügyek területén átfogó egyszeri párbeszéd indul az egyes tagállamokkal az Alapok tagállamok által felhasználásáról, azaz arról, hogy az adott tagállam milyen módon használja fel az uniós költségvetést a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség céljainak megvalósításához való hozzájárulás érdekében. Ezeket a párbeszédeket a Bizottság kiegészíti a párbeszédek átfogó elvárásairól és keretéről szóló közleménnyel. Ez a közlemény tartalmazni fogja a Bizottság uniós intézkedésekre és azok végrehajtásának keretrendszerére (például a különböző alkalmazandó eljárásokra) vonatkozó elképzeléseit is. · E politikai párbeszédek eredményét figyelembe véve a Bizottság és a tagállam által meghatározott programok leírják a kiinduló helyzetet és meghatározzák a tagállamok által a szakpolitika területén elérni kívánt általános célokat, valamint azokat a konkrét célokat, amelyeket az uniós finanszírozás segítségével szándékoznak megvalósítani. Ez utóbbi célok tekintetében a nemzeti program meghatározza a főbb fellépések céljait és példáit. Emellett egy hét éves pénzügyi terv tünteti fel az allokált forrásokra vonatkozó kötelezettségvállalások és a források elköltésének módját az elérhető kereteken belül. A harmadik országokban végrehajtott vagy azokkal kapcsolatos fellépések esetében ezek az intézkedések nem irányulhatnak kifejezetten fejlesztésre, és a politikai párbeszédnek teljes összhangot kell biztosítania a szóban forgó országra vagy régióra irányuló uniós külső fellépés és külpolitika elveivel és alapvető célkitűzéseivel. · Bár minden erőfeszítést meg kell tenni annak érdekében, hogy a nemzeti programokat 2014-ben elfogadják, nem kizárt, hogy néhány program csak 2015-ben jön létre. Annak érdekében, hogy ne vesszen el a 2014. évre vonatkozó előirányzat, a Bizottság módosítani fogja a 2014-2020 közötti időszakra vonatkozó többéves pénzügyi keretről szóló tanácsi rendeletre vonatkozó javaslatát (COM(2011) 398 2011. 06. 29.) azért, hogy kiterjessze a hivatkozott rendelet 7. cikkét a megosztott igazgatás keretében a Menekültügyi és Migrációs Alap, valamint a Belső Biztonsági Alap keretében végrehajtott programokra. · A tagállamok évente jelentést tesznek a pénzgazdálkodásról és a programjaik által elért eredményekről. · A 2017-re tervezett félidős felülvizsgálat keretében újból megvizsgálható lesz a tagállamok helyzete. Ekkor kerül sor a 2018–2020 időszakra vonatkozó új források kiosztására. A közvetlen és közvetett igazgatás · A nemzeti programok által elérni kívánt célkitűzéseket „uniós intézkedések” és egy gyors vészhelyzet-reagálási mechanizmus egészíti ki. Az uniós intézkedések támogatásokkal és beszerzésekkel támogatják az uniós szakpolitikák végrehajtását. Ahogyan azt a többéves pénzügyi keret[7] meghatározta, közéjük tartoznak a harmadik országokban végrehajtott vagy azokkal kapcsolatos intézkedések is. Ezek az intézkedések nem irányulhatnak kifejezetten fejlesztésre, és adott esetben kiegészítik az EU külső segítségnyújtási eszközein keresztül nyújtott pénzügyi támogatást, amely továbbra is a harmadik országok releváns kapacitásainak kiépítését segítő finanszírozás fő forrása. Ezen támogatás végrehajtása során teljes összhangot kell biztosítani a szóban forgó országra vagy régióra irányuló uniós külső fellépés és külpolitika elveivel és alapvető célkitűzéseivel. A kiegészítő jelleget az európai külügyi szolgálat és a Bizottság releváns szolgálataival való együttműködés fejlesztése biztosítja. · A belügyi területen működő uniós ügynökségek (Cepol, Europol, EASO, Frontex és az IT-ügynökség) is végrehajthatnak uniós és gyorssegélyre irányuló intézkedéseket, amennyiben ez uniós érdeket szolgál, a fellépések ad hoc jellegűek, és azok sikeres végrehajtása az érintett ügynökség operatív képességeire és szakértelmére támaszkodik. Ezekre a fellépésekre feladatkörükön belül, jogalapjukkal összhangban és munkaprogramjukat kiegészítve kerül sor, és nem érinti a tervezett általános létszámcsökkentést. · A Bizottság által kezdeményezett technikai segítségnyújtás támogatja a tagállamokat és a kedvezményezetteket, ösztönzi a kölcsönös tanulást, valamint fejleszti a kommunikációt (szükség esetén a szervezeti kommunikációt is) és az értékelést. Ezek az előirányzatok támogatják a finanszírozott intézkedésekhez kapcsolódó uniós és tagállami ellenőrző intézkedéseket, és működtetik a megosztott igazgatás keretén belül a tagállamok és a Bizottság közötti kommunikációt biztosító IT-rendszert. 5.2. A megvalósítási mechanizmusok egyszerűsítése A megosztott igazgatás · Minden tagállamnak alaponként egyetlen nemzeti programot kell létrehoznia, egyesítve ezáltal a különböző szakpolitikai területeket, amelynek eredményeképpen az uniós költségvetés egyetlen integrált migrációs politikát fog támogatni, amely tartalmazza az integrációt, a Menekültügyi és Migrációs Alap tekintetében a menekültügyet és a visszatérést, valamint a Belső Biztonsági Alap tekintetében egy egységes belső biztonsági stratégián keresztül többek között a rendőrségi együttműködést, a határok biztonságát, a határokon átnyúló súlyos bűnözés elleni küzdelmet, az okirat-hamisítást stb. · Az új keret a meglévő, többéves stratégiát és éves programokat is használó négy alaphoz képest jelentős egyszerűsítést jelent, valamint az adminisztrációs terhek jelentős csökkentését. Az MMA tekintetében legfeljebb 26 program jön létre (Dániát kivéve, ha az Egyesült Királyság és Írország csatlakozik), a BBA tekintetében pedig 27 (minden tagállam). A külső határok, a vízumügy és a rendőrségi együttműködés tekintetében ezen túlmenően a schengeni térséghez társult államok is részt vesznek a BBA-ban. · Néhány nemzeti program felülvizsgálata várható: a programoknak a célkitűzésekre és a megvalósítandó célokra kell összpontosítani és nem az intézkedések kimerítő felsorolására. Lehetőség szerint, illetve az új, előre nem látható körülmények kivételével az elérendő cél az, hogy tagállamonként és alaponként egyetlen határozat fogadja el a többéves programot, és szükség szerint egyetlen határozat vizsgálja felül a programot a félidős felülvizsgálattal kapcsolatban. · A KSK-alapokhoz hasonlóan a partnerség elvét vizsgálóbizottság valósítja meg. · Minden tagállamnak alaponként egyetlen igazgatási és ellenőrzési rendszert kell létrehoznia, de egy rendszer egyszerre is lefedheti a két alapot. A nemzeti intézményi sajátosságok figyelembe vétele érdekében a tagállamok meghatározhatnak olyan felhatalmazott hatóságokat, amelyeknek a felelős hatóságok különös (programozási és végrehajtási) feladatokat adhatnak át. · A kiadások támogathatóságát nemzeti szabályok alapján határozzák meg, korlátozott számú, egyszerű közös rendelkezések alapján. Ez a megközelítés jelentősen egyszerűsíti a kedvezményezettek szintjén a projektek igazgatását. Az átalányösszegekhez és az átalányfinanszírozáshoz hasonló egyszerűsített fizetési lehetőségek által a tagállamok teljesítményközpontú igazgatást hozhatnak létre a kedvezményezettek szintjén. A közvetlen és közvetett igazgatás · A pénzügyi támogatás az egyes rendeletek releváns rendelkezései értelmében vészhelyzetben hozzáférhető. A mechanizmust a Bizottság kezdeményezheti, a tagállamok, a soros uniós elnökség által képviselt 71. cikk szerinti Biztonsági Bizottság (COSI), vagy más érdekeltek, például nemzetközi szervezetek (az ENSZ Menekültügyi Főbiztosa, a Nemzetközi Migrációs Szervezet stb.), és az uniós belügyi ügynökségek kezdeményezését követően is. · Mindent meg kell tenni az elaprózódás megelőzése érdekében azáltal, hogy a forrásokat korlátozott számú uniós célkitűzésre összpontosítják, és hasznosítják a fő érdekeltek tapasztalatait, lehetőség szerint partnerségi és keret-megállapodások alapján. · Az új IT-rendszerek („az intelligens határok csomag”) fejlesztésének pénzügyi támogatása érdekében a Bizottság számára a központi részek fejlesztését lehetővé tevő meglévő éves pénzügyi döntéshozatalt felváltja egy többéves keret. 5.3. Rugalmasság A megosztott igazgatás · A félidős felülvizsgálat hatása a tagállamok helyzetétől függ. Azokat a tagállamokat, amelyekben további kockázat áll fenn, vagy amelyeknek további forrásokra van szüksége az uniós különös prioritások végrehajtásához, felhívják a pénzügyi tervükben szereplő összegek felülvizsgálatára, és szükség szerint új elemek programba való beépítésére. · A pénzügyi rugalmasság része és alapja a költségvetési fegyelemről szóló hatályos intézményközi megállapodásnak és a Bizottság 2014-2020 közötti időszakra vonatkozó többéves pénzügyi keretről szóló rendeletre irányuló javaslatának is. A költségvetési rendelet felülvizsgálatára és végrehajtási rendelkezéseire irányuló javaslat is tartalmazza. Ezért azt főként e javaslatok különböző mechanizmusai hajtják végre, figyelemmel arra, hogy a végrehajtás központi eleme a többéves pénzügyi programozás és annak éves felülvizsgálata, az éves költségvetés allokációja és az éves költségvetés végrehajtása. · Az egyes rendeletek határozzák meg a nemzeti programok, uniós intézkedések és más tevékenységek részére kiosztott összegeket. E rendelet és a különös rendeletek összesített csomagjában azonban előírják, hogy az uniós költségvetés optimális felhasználásának biztosítása érdekében a Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktusok segítségével megváltoztathat bizonyos összegeket. A közvetlen és közvetett igazgatás · Az uniós intézkedések, a gyorssegély, és az éves plafontól függően a Bizottság által kezdeményezett technikai segítségnyújtás éves előirányzatait egyetlen „keretösszegként” kezelik, így biztosítják a legnagyobb fokú rugalmasságot annak eldöntése során, hogy a különös szükségletektől függően évről évre hogyan osszák ki a forrásokat. · Az uniós intézkedéseket igen tágan határozzák meg, biztosítva ezzel a Bizottság számára a jogalkotási és szakpolitika-koordinálási feladatainak ellátásához szükséges minden eszközt. – Transznacionális szempontokra összpontosítanak (együttműködés, összehasonlító elemzés, hálózatok), amelyek minden tagállamban összehangolt fellépést követelnek meg, és aktívan támogatják a tagállamok és egyéb szereplők közös és egymást erősítő intézkedéseit, amelyek összhangban vannak az uniós együttműködéssel és kölcsönös tanulást és fejlődést eredményeznek. – Lehetővé tesznek olyan nem-transznacionális intézkedéseket is, amelyek ezen területek szakpolitikáinak fejlődése tekintetében különös jelentőséggel bírnak az egész Unió szempontjából. – Megvalósíthatnak harmadik országokban végrehajtott vagy azokkal kapcsolatos intézkedéseket is. – Az egyes rendeletek rendelkeznek az alapok által támogatott minden szakpolitika és célkitűzés végrehajtásáról, továbbá az alapok működésének szakpolitikai vonatkozású szempontjainak finanszírozásáról is. A Belső Biztonsági Alap határokra és vízumügyre vonatkozó része tekintetében ez magában foglalhatja a schengeni értékelési és nyomon követési mechanizmus végrehajtását is. · Az egyes rendeletek előírják továbbá a civil társadalom és a transznacionális hálózatok fejlesztésének támogatását is (a Menekültügyi és Migrációs Alap tekintetében), valamint a tesztelési és értékelési kutatások támogatását, például a Horizon 2020 program és a gyakorlati alkalmazás között fennálló szakadék áthidalására alkalmas alkalmazott kutatási programokét (a Belső Biztonsági Alap tekintetében). 5.4. Koherens és hatékony jelentéstételi, nyomon követési és értékelési keret A megosztott igazgatás · A tagállamok a beszámolók jóváhagyásának gyakorlata keretében évente jelentést tesznek a többéves program végrehajtásáról. A félidős felülvizsgálat folyamatához való hozzájárulásként 2017-ben további tájékoztatást adnak a célkitűzések megvalósítása során elért fejleményekről. Hasonló folyamat zajlik 2019-ben is, amely szükség szerint lehetővé teszi az utolsó finanszírozási év (2020) előtti kiigazításokat. · A belügyi terület értékelés-alapú kultúrájának fejlesztése érdekében az alapok közös értékelési és nyomon követési keretrendszerrel rendelkeznek majd, az alapok eredményközpontú megközelítését, valamint a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség célkitűzéseit megvalósító szakpolitikák sokaságában játszott lényeges szerepét hangsúlyozó, széleskörű szakpolitikai vonatkozású mutatók mellett. Ezek a mutatók az alapok által kifejendő hatásra vonatkoznak: a határok biztonsága, a rendőrségi együttműködés és a válságkezelés közös kultúrájának kialakulására; az Unióba irányuló migrációs áramlások hatékony kezelésére; a harmadik országok állampolgárainak igazságos és egyenlő kezelésére; a migráció és a belső biztonság kérdéseinek kezelése során a tagállamok között tanúsított szolidaritásra és együttműködésre, valamint a migráció és a harmadik országokkal kapcsolatos biztonság közös uniós megközelítésére. · Az értékelési elvek megfelelő alkalmazásának biztosítása érdekében, valamint tekintettel arra, hogy a tagállamok milyen gyakorlati tapasztalatokkal rendelkeznek a meglévő belügyi uniós finanszírozás értékelése tekintetében, a Bizottság és a tagállamok végrehajtási intézkedések révén közösen alakítják ki a közös értékelési és nyomon követési keretrendszert, többek között azáltal, hogy meghatározzák a mintákat és a közös kimeneteli és eredménymutatókat. · Minden intézkedést a programozási időszak kezdetén határoznak meg, így a tagállamok a közösen kialakított elvek és követelmények alapján határozhatják meg saját jelentéstételi és értékelési rendszereiket. · Az adminisztratív terhek csökkentése, valamint a jelentéstétel és az értékelés közötti szinergiák biztosítása érdekében az értékelési jelentésekben elvárt tájékoztatás a nemzeti programok tagállamok által készített éves végrehajtási jelentésén alapul, és kiegészíti azt. · A félidős felülvizsgálatra 2018-ban kerül sor és ez hozzájárul a következő programozási időszak értékeléséhez. 2011/0367 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a Menekültügyi és Migrációs Alapra, valamint a rendőrségi együttműködés, a bűnmegelőzés és a bűnözés elleni küzdelem, valamint a válságkezelés pénzügyi támogatására szolgáló eszközre vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 78. cikke (2) bekezdésére, 79. cikke (2) bekezdésére, 79. cikke (4) bekezdésére, 82. cikke (1) bekezdésére, 84. cikkére és 87. cikke (2) bekezdésére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[8], tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére[9], rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1) Az Európai Unió belügyi szakpolitikájának célja a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség létrehozása: olyan belső határok nélküli térség megteremtése, amelybe az uniós polgárok és harmadik országok állampolgári úgy léphetnek be, mozoghatnak, élhetnek és dolgozhatnak, hogy közben biztosak lehetnek abban, hogy jogaikat teljes mértékben tiszteletben tartják és biztonságban vannak, szem előtt tartva az olyan közös kihívásokat, mint az átfogó uniós bevándorlási politika létrehozása az Unió versenyképességének és társadalmi kohéziójának fokozása érdekében, a Közös Európai Menekültügyi Rendszer létrehozása, valamint a súlyos és szervezett bűncselekmények, az internetes bűncselekmények és a terrorizmus megelőzése és a mindezek veszélyei elleni küzdelem. (2) Az ezen terület fejlesztését támogató uniós finanszírozás a szolidaritás és a felelősségmegosztás érzékelhető jeleként a közös kihívásokra adandó válasz elengedhetetlen része. (3) A közös keretrendszer biztosítja az érintett szakpolitikák területén e finanszírozás szükséges koherenciáját, egyszerűségét és egységes alkalmazását. (4) A közös keretrendszer meghatározza a segítségnyújtás elveit, és ezen elvek alkalmazásának biztosítása érdekében meghatározza a tagállamok és a Bizottság feladatait. (5) Ez az uniós finanszírozás hatékonyabb és célzottabb, ha a támogatható intézkedések társfinanszírozása az egyes tagállamok által a Bizottsággal való párbeszédet követően felállított stratégiai többéves programozáson alapul. (6) A különös rendeletekkel támogatott, harmadik országokban végrehajtott vagy azokkal kapcsolatos intézkedéseket az Unió területén kívül végrehajtott, uniós külső segítségnyújtási eszközökkel – beleértve mind a földrajzi, mind pedig a tematikus eszközöket – támogatott egyéb intézkedésekkel szinergiában és azokkal összhangban kell végrehajtani. Ezen intézkedések végrehajtása során különösen a szóban forgó országra vagy régióra irányuló uniós külső fellépés és külpolitika elveivel és alapvető célkitűzéseivel kell biztosítani a teljes összhangot. Ezek az intézkedések nem irányulhatnak kifejezetten fejlesztésre, és adott esetben kiegészítik a külső segítségnyújtási eszközökön keresztül nyújtott pénzügyi segítségnyújtást. Az Unió humanitárius szakpolitikájával is biztosítani kell az összhangot, különösen a gyorssegély végrehajtása során. (7) A külső fellépésnek következetesnek, és az EUMSZ 18. cikkének (4) bekezdése értelmében koherensnek kell lennie. (8) A többéves programoknak, mint az uniós finanszírozás célkitűzései elérésére szolgáló eszközöknek az előkészítése előtt a tagállamok politikai párbeszédet folytatnak a Bizottsággal, és összehangolt stratégiát dolgoznak ki minden egyes tagállam részére. (9) A 2018–2020 közötti időszak megfelelő finanszírozásának biztosítása érdekében sor kerül a stratégiák félidős felülvizsgálatára. (10) A nemzeti programoknak a teljes többéves időszakra vonatkozó előkészítése, végrehajtása és ellenőrzése érdekében a tagállamoknak partnerséget kell kialakítani az érintett hatóságokkal és szervezetekkel. A tagállamoknak létre kell hozni azokat a vizsgálóbizottságokat, amelyek figyelemmel kísérik a nemzeti programokat, és segítséget nyújtanak a tagállamoknak a célkitűzések megvalósításának végrehajtása, és az elért fejlemények felülvizsgálatában. (11) A nemzeti programok alapján támogatható kiadásokat a nemzeti jog a közös elvek alapján határozza meg. A kiadások támogatásának kezdő és záró időpontjait úgy kell meghatározni, hogy a nemzeti programok számára egységes és egyenlő szabályok álljanak rendelkezésre. (12) A technikai segítségnyújtás révén a tagállamok segíthetik a nemzeti programjuk végrehajtását, és segítséget nyújthatnak a kedvezményezetteknek a feladataiknak és az uniós jognak való megfeleléshez. (13) A gyorssegély biztosításának megfelelő keretrendszere érdekében e rendelet lehetővé teszi olyan intézkedések támogatását, melyek kiadásai a támogatás iránti kérelem benyújtása előtt merültek fel, összhangban a kellően indokolt kivételes esetekre hasonló rugalmasságot biztosító költségvetési rendelettel.[10] (14) Az Európai Unió pénzügyi érdekeit megfelelő intézkedésekkel védelemben kell részesíteni a kiadási ciklusban, többek között a szabálytalanságok megelőzése, felderítése és nyomozása révén, az elveszett, jogosulatlanul kifizetett vagy szabálytalanul felhasznált támogatások visszatérítetésével, és adott esetben büntetésekkel. (15) A tagállamoknak meg kell hozniuk a megfelelő intézkedéseket az igazgatási és ellenőrzési rendszer szabályos működésének és a végrehajtás minőségének biztosítása érdekében. Ezért meg kell határozni azokat az általános elveket és szükséges feladatokat, amelyeknek a rendszereknek meg kell felelni. (16) A nemzeti programok hatékony és helyes végrehajtása érdekében meg kell határozni az igazgatási és ellenőrzési rendszerrel, a szabálytalanságok megelőzésével, felderítésével és nyomozásával, valamint az uniós jog megsértésével kapcsolatos tagállami feladatokat. (17) A szubszidiaritás és az arányosság elvével összhangban a tagállamok az igazgatási és ellenőrzési rendszereken keresztül első helyen felelősek a nemzeti programok végrehajtásáért és ellenőrzéséért. (18) Csak a tagállamok által akkreditált felelős hatóságok biztosíthatják ésszerűen a kedvezményezettek uniós költségvetésből való támogatását megelőző, szükséges ellenőrzés elvégzését. Ezért kifejezetten meg kell határozni azt, hogy csak az akkreditált felelős hatóságok által eszközölt kiadásokat lehet megtéríteni az uniós költségvetésből. (19) Meg kell határozni a Bizottság azon jogköreit és feladatait, amelyek értelmében vizsgálja az igazgatási és ellenőrzési rendszerek hatékony működését, valamint felkérheti a tagállamokat intézkedések meghozatalára. (20) Az uniós költségvetési kötelezettségvállalásokat évente végre kell hajtani. Az eredményes programigazgatás biztosítása érdekében meg kell határozni az éves egyenleg, valamint a záróegyenleg kifizetésének közös szabályait. (21) A programok indulásakor az előfinanszírozás kifizetése biztosítja azt, hogy a tagállamok a program elfogadása esetén rendelkeznek azokkal az eszközökkel, amelyekkel támogathatják a kedvezményezetteket a program végrehajtása során. Ennek érdekében a rendelkezésekben szerepeltetni kell az eredeti előfinanszírozási összegeket. A program zárásakor teljes mértékben el kell számolni az eredeti előfinanszírozással. (22) A költségvetési rendelet hároméves felülvizsgálata[11] változtatásokat vezet be a megosztott igazgatás elveiben, amelyeket figyelembe kell venni. (23) Az uniós költségvetésből bármelyik adott évben társfinanszírozott kiadások elszámoltathatóságának megerősítésére figyelemmel létre kell hozni a beszámolók éves jóváhagyásának megfelelő keretrendszerét. E keretrendszeren belül a felelős hatóságnak a nemzeti program tiszteletben tartása mellett az éves beszámoló kíséretében igazgatási nyilatkozatot, összefoglaló jelentést, valamint egy független ellenőr véleményét és ellenőrzését tartalmazó jelentést kell benyújtania a Bizottsághoz. (24) Az Unió területén belül a beszámolók éves jóváhagyása megbízhatóságaának elősegítése érdekében meg kell határozni a tagállamok által elvégzendő ellenőrzések természetéről és szintjéről szóló közös rendelkezéseket. (25) Az uniós forrásokra vonatkozó hatékony és eredményes pénzgazdálkodás biztosítása érdekében szükség lehet a Bizottság által elvégzendő pénzügyi korrekcióra. A tagállamok jogbiztonsága érdekében fontos meghatározni azon körülményeket, amelyek esetén az alkalmazandó uniós vagy nemzeti jog megsértése a Bizottság által elvégzendő pénzügyi korrekcióhoz vezethet. Annak biztosítása érdekében, hogy a Bizottság által a tagállamokkal szemben elvégzett pénzügyi korrekciók az Unió pénzügyi érdekeinek védelmét szolgálják, azokat olyan esetekre kell korlátozni, amikor az uniós vagy a nemzeti jog megsértése közvetlenül vagy közvetve az intézkedések támogathatóságát, szabályszerűségét, igazgatását vagy ellenőrzését, és az ezzel kapcsolatos kifizetést érinti. Az arányosság biztosítása érdekében fontos, hogy a Bizottság a pénzügyi korrekció összegének meghatározása során figyelembe vegye a jogsértés természetét és súlyát. Etekintetben meg kell határozni a Bizottság által elvégzendő pénzügyi korrekciók feltételeit, valamint a pénzügyi korrekciót elrendelő határozatra vonatkozó eljárást. (26) A felelős hatóságok és az uniós költségvetés közötti pénzügyi kapcsolat létrehozása érdekében a Bizottság évente jóváhagyja e hatóságok beszámolóit. A beszámolók jóváhagyásáról szóló határozat a beszámolók teljességére, pontosságára és valódiságára vonatkozó megállapításokat tartalmaz, a kiadások uniós jogszabályokkal való összeegyeztethetőségéről azonban nem szól. (27) A Bizottság, mely az az Európai Unióról szóló Szerződés 17. cikke értelmében felelős uniós jog helyes alkalmazásáért, dönt arról, hogy a tagállam által eszközölt kiadás megfelel-e az uniós jognak. A tagállamoknak lehetőséget kell biztosítani arra, hogy igazolják a kifizetésre vonatkozó döntéseiket. Annak érdekében, hogy a tagállamok a múltban eszközölt kiadások tekintetében adandójogi és pénzügyi biztosítékokat kapjanak, meg kell határozni azt a leghosszabb időszakot, amelyen belül a Bizottságnak el kell döntenie, hogy milyen pénzügyi következményekkel jár a meg nem felelés. (28) A költségvetési fegyelem ösztönzése érdekében meg kell határozni a nemzeti programban szereplő költségvetési kötelezettségvállalás bármely részére vonatkozó, a kötelezettségvállalás visszavonását tartalmazó megállapodásokat, különösen, ha valamely összeget kizárnak a kötelezettségvállalás visszavonásából, főként akkor, ha a végrehajtás késedelmére közigazgatási vagy bírósági jogorvoslat felfüggesztő hatálya vagy vis maior miatt kerül sor. (29) A kötelezettségvállalás visszavonására vonatkozó általános szabályok megfelelő alkalmazásának biztosítása érdekében e szabályoknak részletesen tartalmaznia kell azt, hogy hogyan határozzák meg a visszavonás határidejét, és hogyan számolják ki a vonatkozó összegeket. (30) Az uniós finanszírozás eredményeit fontos nyilvánosságra hozni. A polgároknak joguk van megismerni az uniós pénzügyi források elköltésének módját. A felelős hatóságoknak és a kedvezményezetteknek egyaránt feladata a megfelelő tájékoztatás nyilvánossághoz való eljuttatása. Ezen uniós finanszírozás kommunikációs intézkedésekre elkülönített költségvetése támogatja az Európai Unió szakpolitikai prioritásainak szervezeti kommunikációját is annak érdekében, hogy a Bizottság kezdeményezésére indult kommunikációs intézkedések közötti nagyobb fokú és erősebb szinergia a nyilvánosság hatékonyabb tájékoztatását biztosítsa, feltéve, ha e prioritások ezen uniós finanszírozás általános célkitűzéseihez kapcsolódnak. (31) Az ezen uniós finanszírozásról szóló tájékoztatás széleskörű elterjesztésének, valamint a lehetséges kedvezményezettek finanszírozási lehetőségekről való tájékoztatásának érdekében e rendelet alapján meg kell határozni az információra és a tájékoztatási intézkedésekre vonatkozó részletes szabályokat, valamint ezen intézkedések meghatározott technikai jellemzőit, és minden tagállamnak létre kell hozni a szükséges tájékoztatást tartalmazó honlapot vagy portált. (32) A támogatott intézkedések eredményessége függ az értékelésüktől és az eredményeik terjesztésétől is. Formalizálni kell a tagállamok és a Bizottság erre vonatkozó feladatait, valamint az értékelés megbízhatóságára és a vonatkozó információ minőségére vonatkozó megállapodásokat. (33) Ezen rendelet a támogatható kiadások közös elveiről szóló előírásainak módosítása érdekében a Bizottságot fel kell hatalmazni az Európai Unió működéséről szóló szerződés 290. cikke szerinti jogi aktusok elfogadására. Különösen fontos, hogy a Bizottság az előkészítő munkálatok során megfelelő egyeztetéseket folytasson, szakértői szinten is. A Bizottságnak a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok előkészítése és szövegezése során biztosítania kell a releváns dokumentumok időben és megfelelő módon történő továbbítását az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz. (34) E rendelet végrehajtása egységes feltételeinek biztosítása érdekében végrehajtási hatáskört kell a Bizottságra ruházni. Ezt a jogkört a Bizottság végrehajtási hatásköreinek gyakorlására vonatkozó tagállami ellenőrzési mechanizmusok szabályainak és általános elveinek megállapításáról szóló, 2011. február 16-i 182/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel[12] összhangban kell gyakorolni. (35) A vizsgálóbizottsági eljárást a tagállamok közös, különösen a Bizottság tájékoztatására vonatkozó rendelkezéseket tartalmazó feladatait meghatározó végrehajtási aktusok esetében kell alkalmazni, a tanácsadó bizottsági eljárást pedig tisztán technikai természetük miatt a Bizottság tájékoztatásának modelljeit meghatározó végrehajtási aktusok elfogadására. (36) Mivel e rendelet célkitűzését, azaz az általános rendelkezések megállapítását a tagállamok nem tudják hatékonyan megvalósítani és az uniós szinten jobban megvalósítható, az Unió az Európai Unióról szóló Szerződés 5. cikke szerinti szubszidiaritás elvével összhangban intézkedéseket fogadhat el. Az ugyanezen cikk szerinti arányosság elvével összhangban e rendelet a célkitűzés megvalósítása során nem megy túl azon, ami szükséges. Az Európai Unióról szóló Szerződéshez és az Európai Közösség létrehozásáról szóló Szerződéshez csatolt, az Egyesült Királyság és Írország helyzetéről szóló jegyzőkönyv 1. és 2. cikkével összhangban, és a e jegyzőkönyv 4. cikkének sérelme nélkül ezen tagállamok nem vesznek részt e rendelet elfogadásában és az nem kötelező, illetve nem alkalmazható rájuk. [VAGY] [Az Európai Unióról szóló Szerződéshez és az Európai Közösség létrehozásáról szóló Szerződéshez csatolt, az Egyesült Királyság és Írország helyzetéről szólójegyzőkönyv 3. cikkével összhangban az Egyesült Királyság és Írország bejelentette, hogy részt kíván venni ennek a rendeletnek a meghozatalában és alkalmazásában.] (37) Az Európai Unióról szóló Szerződéshez és az Európai Közösség létrehozásáról szóló Szerződéshez csatolt, Dánia helyzetéről szóló jegyzőkönyv 1. és 2. cikkével összhangban Dánia nem vesz részt e rendelet elfogadásában, az rá nézve nem kötelező, és nem alkalmazandó; ELFOGADTA EZT A RENDELETET: I. FEJEZET ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK 1. cikk Tárgy és hatály E rendelet megállapítja a különös rendeletek végrehajtásának általános szabályait az alábbiak tekintetében: a) a kiadások finanszírozása; b) partnerség, programozás, jelentéstétel, nyomon követés és értékelés; c) a tagállamok által létrehozandó igazgatási és ellenőrzési rendszerek; d) a beszámolók jóváhagyása. 2. cikk Meghatározások E rendelet alkalmazásában a következő meghatározásokat kell alkalmazni: a) „különös rendeletek” – a Menekültügyi és Migrációs Alap 2014-2020 időszakra vonatkozó létrehozásáról szóló ../2012/EU rendelet; – a Belső Biztonsági Alap részét képező, a rendőrségi együttműködés, a bűnmegelőzés és a bűnözés elleni küzdelem, valamint a válságkezelés pénzügyi támogatására szolgáló eszköz létrehozásáról szóló …/2012/EU rendelet; és – minden olyan rendelet, amely hozzájárul e rendelet alkalmazásához. b) „programozás” a különös rendeletek célkitűzéseinek elérése érdekében létrehozott uniós és tagállami közös intézkedés többéves alapon való végrehajtására szolgáló, különböző szintű szervezési, döntéshozatali és finanszírozási folyamat; c) „intézkedés” az érintett nemzeti program felelős hatósága által kiválasztott vagy annak feladataihoz tartozó, a különös rendeletek általános és különös célkitűzéseinek megvalósításában részt vevő projekt vagy projektcsoport; d) „uniós intézkedés” a különös rendeletekben meghatározott transznacionális intézkedés vagy uniós szempontból különös jelentőséggel bíró intézkedés; e) „projekt” az uniós támogatás kedvezményezettje által egy intézkedés egészének vagy egy részének végrehajtása érdekében felvonultatott egyedi, gyakorlati eszközök; f) „gyorssegély” a különös rendeletekben meghatározott vészhelyzet kezelésére szolgáló projekt vagy projektcsoport; g) „kedvezményezett” egy projekt keretében uniós támogatásban részesülő köz- vagy magántestület, nemzetközi szervezet, vagy a Vörös Kereszt Nemzetközi Bizottsága (ICRC), a Vöröskereszt és Vörös Félhold Társaságok Nemzetközi Szövetsége. II. FEJEZET A SEGÍTSÉGNYÚJTÁS ELVEI 3. cikk Általános elvek (1) A különös rendeletek által biztosított támogatás nemzeti programokon, uniós intézkedéseken és gyorssegélyen keresztül kiegészíti az uniós célkitűzések megvalósítását szolgáló nemzeti, regionális és helyi beavatkozásokat. (2) A Bizottság és a tagállamok biztosítják, hogy a különös rendeletek értelmében és a tagállamok által nyújtott támogatás összhangban áll az Európai Unió tevékenységeivel, szakpolitikáival és prioritásaival, és kiegészíti az Európai Unió egyéb eszközeit. (3) A különös rendeletek által nyújtott támogatást a Bizottság és a tagállamok szoros együttműködés keretében valósítják meg. (4) Feladataikkal összhangban, a harmadik országokban végrehajtott vagy azokkal kapcsolatos intézkedések során a Bizottság és a tagállamok az Európai Külügyi Szolgálattal együtt biztosítják e rendelet és a különös rendeletek közötti együttműködést, valamint az együttműködést egyéb uniós szakpolitikákkal és eszközökkel, beleértve az Unió külső fellépése keretében megvalósulókat is. (5) A Bizottság és a tagállamok a költségvetési rendelet 26. cikkével összhangban alkalmazzák a hatékony és eredményes pénzgazdálkodás elvét. (6) A Bizottság és a tagállamok biztosítják a különös rendeletek értelmében nyújtott támogatás eredményességét, különösen nyomon követés, jelentéstétel és értékelés útján. (7) A Bizottság és a tagállamok úgy látják el e rendelettel és a különös rendeletekkel kapcsolatos feladataikat, hogy csökkenjen a kedvezményezettekre háruló adminisztratív teher. 4. cikk Az uniós és a nemzeti jognak való megfelelés A különös rendeletek által finanszírozott intézkedéseknek meg kell felelniük az alkalmazandó uniós és nemzeti jognak. 5. cikk Az Európai Unió pénzügyi érdekeinek védelme (1) A Bizottság megfelelő intézkedéseket hoz annak biztosítására, hogy a különös rendeletek értelmében finanszírozott intézkedések végrehajtása során érvényesüljön az Európai Unió pénzügyi érdekeinek védelme azáltal, hogy megelőző intézkedéseket alkalmaz a csalás, a korrupció és más illegális tevékenységekkel szemben, hatékony ellenőrzést végez, szabálytalanságok felfedezése esetén visszafizetteti a jogosulatlanul kifizetett összegeket, és szükség szerint hatékony, arányos és visszatartó hatású büntetést alkalmaz. (2) A tagállamok megelőzik, felkutatják és kijavítják a szabálytalanságokat, és az esetleges késedelmi kamattal együtt visszafizettetik a jogosulatlanul kifizetett összegeket. Jelentést tesznek erről a Bizottságnak, és tájékoztatják a Bizottságot a közigazgatási és bírósági eljárások haladásáról. (3) Amennyiben a kedvezményezettnek jogosulatlanul kifizetett összegeket nem lehet visszafizetni, és ez a tagállam hibájának vagy gondatlanságának eredménye, a tagállam felel az érintett összeg uniós általános költségvetésbe való megtérítéséért. (4) A tagállamok eredményes, az intézkedések hasznát és arányosságát tekintetbe véve visszatartó erővel rendelkező védelmet nyújtanak a csalások ellen, különösen a magas kockázattal érintett területek tekintetében. (5) A Bizottság a tagállamok 4. bekezdésben meghatározott feladatai tekintetében az 54. cikk szerinti eljárással összhangban felhatalmazással rendelkezik felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására. (6) A Bizottság vagy képviselői és a Számvevőszék ellenőrzési hatáskörrel rendelkezik minden uniós finanszírozásban részesülő támogatási kedvezményezett, társvállalkozó és alvállalkozó tekintetében, ennek keretében vizsgálhatják az iratokat, vagy helyszíni ellenőrzést végezhetnek. Az Európai Csalás Elleni Hivatal (OLAF) a 2185/96/EK, EURATOM rendelet szerinti eljárásokkal összhangban helyszíni ellenőrzést és nyomozást tarthat az ilyen finanszírozással közvetlenül vagy közvetve érintett gazdasági szereplőknél annak megállapítása érdekében, hogy az uniós finanszírozást érintő támogatási megállapodással, támogatásról szóló határozattal vagy szerződéssel összefüggésben elkövettek-e az Európai Unió pénzügyi érdekeit érintő csalást, korrupciót vagy más illegális tevékenységet. Az első és második albekezdés sérelme nélkül a harmadik országokkal vagy nemzetközi szervezetekkel kötött együttműködési megállapodások, valamint az e rendelet és a különös rendeletek végrehajtásából eredő támogatási megállapodások, támogatásról szóló határozatok és szerződések kifejezetten felhatalmazzák a Bizottságot, a Számvevőszéket és az OLAF-ot a hasonló ellenőrzések, helyszíni ellenőrzések és nyomozások lefolytatására. 6. cikk Programozás A különös rendeletek célkitűzéseit a 2014-2020 közötti többéves programozási időszak keretében, a 15. cikk szerinti félidős felülvizsgálatnak megfelelően kell megvalósítani. III. FEJEZET AZ UNIÓS INTÉZKEDÉSEK PÉNZÜGYI KERETE, GYORSSEGÉLY ÉS TECHNIKAI SEGÍTSÉGNYÚJTÁS 7. cikk A végrehajtás kerete (1) A Bizottság az uniós költségvetés éves előirányzatai keretében megállapítja az uniós intézkedésekre, a gyorssegélyre és a Bizottság által kezdeményezhető technikai segítségnyújtásra rendelkezésre álló teljes összeget. (2) A Bizottság végrehajtási jogi aktusok útján elfogadja az uniós intézkedésekre és a gyorssegélyre vonatkozó munkaprogramot. Ezt a végrehajtási jogi aktust az 55. cikk (3) bekezdésében hivatkozott vizsgálóbizottsági eljárással összhangban kell elfogadni. (3) A Bizottság a források megfelelő időben való rendelkezésre állása érdekében külön munkaprogramot fogadhat el a gyorssegélyre. (4) Az uniós intézkedések, a gyorssegély és a Bizottság által kezdeményezhető technikai segítségnyújtás végrehajtható – közvetlenül a Bizottság vagy végrehajtó ügynökségek által; – közvetetten a költségvetési rendelet 57. cikkével összhangban a tagállamoktól eltérő szervek és személyek által. 8. cikk Gyorssegély (1) A különös rendeletekben meghatározott vészhelyzetre adandó válasz érdekében a Bizottság dönthet gyorssegély nyújtásáról. (2) A rendelkezésre álló források keretein belül a gyorssegély elérheti a támogatható kiadások 100%-át. (3) A különös rendeletekben meghatározott célkitűzésekkel és intézkedésekkel összhangban magában foglalhat tagállamokban és harmadik országokban nyújtott segítséget. (4) Amennyiben az intézkedés végrehajtása érdekében szükséges, a gyorssegéllyel olyan kiadások is támogathatók, amelyek a támogatás iránti kérelem vagy a segítségnyújtás iránti kérelem benyújtásának időpontját megelőzően merültek fel. 9. cikk A harmadik országokban végrehajtott vagy azokkal kapcsolatos uniós intézkedések és gyorssegély (1) A Bizottság dönthet úgy, hogy a különös rendeletekben meghatározott célkitűzésekkel és intézkedésekkel összhangban harmadik országokban végrehajtott vagy azokkal kapcsolatos uniós intézkedéseket és gyorssegélyt finanszíroz. (2) Amennyiben a hasonló intézkedéseket közvetlenül hajtják végre, a következő testületek nyújthatnak be kérelmet: a) tagállamok; b) harmadik országok; c) harmadik országok és az Unió vagy a tagállamok által létrehozott közös testületek; d) nemzetközi szervezetek, többek között regionális szervezetek, ENSZ testületek, főosztályok és missziók, nemzetközi pénzügyi intézmények és fejlesztési bankok és nemzetközi joghatóság alá tartozó intézmények, amennyiben hozzájárulnak a különös rendelet(ek) célkitűzéseinek megvalósításához; e) a Vörös Kereszt Nemzetközi Bizottsága (ICRC), a Vöröskereszt és Vörös Félhold Társaságok Nemzetközi Szövetsége; f) az Unióban és a schengeni vívmányok végrehajtásával, alkalmazásával és fejlesztésével érintett országokban létrehozott és bejegyzett nem-kormányzati szervezetek. 10. cikk Technikai segítségnyújtás a Bizottság kezdeményezésére (1) A Bizottság kezdeményezésére vagy nevében a különös rendeletek segíthetik az e rendelet és a különös rendeletek végrehajtásához szükséges előkészítő, nyomon követési, adminisztratív és technikai segítségnyújtási, értékelési és ellenőrzési intézkedéseket. (2) Ezen intézkedések között szerepelhet többek között: a) segítségnyújtás a projektek előkészítéséhez és értékeléséhez; b) e rendelethez és a különös rendeletekhez kapcsolódó hatékony igazgatáshoz szükséges intézményi erősítés és igazgatási kapacitásbővítés támogatása; c) az e rendelettel és a különös rendeletekkel kapcsolatos elemzésekhez, igazgatáshoz, nyomon követéshez, információcseréhez és végrehajtáshoz kapcsolódó intézkedések, valamint az ellenőrzési rendszerekhez és a technikai és adminisztratív segítségnyújtáshoz kapcsolódó intézkedések; d) értékelések, szakértői jelentések, statisztikák és tanulmányok, a különös rendeletek működésére vonatkozó általános természetűeket is beleértve; e) az információ terjesztéséhez, a hálózatépítés támogatásához, a kommunikációs tevékenységek végzéséhez, a figyelemfelkeltéshez és a harmadik országokkal is folytatott együttműködés és tapasztalatcsere ösztönzéséhez kapcsolódó intézkedések. E rendelet kommunikációs intézkedésekre elkülönített forrásai hozzájárulnak az Európai Unió szakpolitikai prioritásainak szervezeti kommunikációjához is annak érdekében, hogy a végrehajtott kommunikációs intézkedések közötti nagyobb fokú és erősebb szinergia a nyilvánosság hatékonyabb tájékoztatását biztosítsa, feltéve, ha e prioritások megfelelnek e rendelet és a különös rendeletek általános célkitűzéseinek; f) az igazgatás, a nyomon követés, az ellenőrzés és az értékelés számítógépes rendszereinek összeállítása, működtetése és összekapcsolása; g) az értékelés és nyomon követés közös keretének, valamint a mutatók rendszerének kialakítása, adott esetben a nemzeti mutatók figyelembe vételével; h) az értékelési módszerek fejlesztésére irányuló intézkedések és az értékelési gyakorlatokról szóló információk cseréje; i) konferenciák, szemináriumok, munkaértekezletek, valamint az e rendelet és a különös rendeletek végrehajtásával összefüggésben a kijelölt hatóságok és a kedvezményezettek részére tartott egyéb közös tájékoztatási és oktatási intézkedések; j) ellenőrzéshez kapcsolódó intézkedések. (3) Az intézkedések érinthetnek korábbi és jövőbeli pénzügyi kereteket. IV. FEJEZET NEMZETI PROGRAMOK 1. Szakasz A programozási és végrehajtási keret 11. cikk Szubszidiaritás és arányos támogatás (1) A tagállam intézményi, jogi és pénzügyi keretével összhangban és az e rendeletnek és a különös rendeleteknek való megfelelésre figyelemmel a tagállamok és az általuk kijelölt hatóságok („kijelölt hatóságok”) felelősek a programok végrehajtásáért és céljaik e rendelet és a különös rendeletek alapján való megfelelő szintű megvalósításáért. (2) A különös rendeletek alapján nyújtott támogatás végrehajtására és felhasználására irányuló intézkedések, és különösen a jelentéstételhez, az értékeléshez, az igazgatáshoz és az ellenőrzéshez szükséges pénzügyi és igazgatási források figyelembe veszik az arányosság elvét, a kiosztott támogatás szintjére tekintettel. 12. cikk Partnerség (1) Nemzeti szabályozásával és gyakorlatával összhangban valamennyi tagállam partnerséget alakít ki az érintett hatóságokkal és testületekkel a nemzeti programok kialakítása és végrehajtása érdekében. (2) E hatóságok és testületek többek között az illetékes regionális, helyi, városi és egyéb közhatóságok, adott esetben a civil társadalmat képviselő nemzetközi szervezetek és testületek, például nem-kormányzati szervezetek vagy szociális partnerek. (3) A partnerséget az egyes partnerkategóriákra vonatkozó intézményi, jogi és pénzügyi hatáskörökkel teljes összhangban kell megvalósítani. (4) A partnereket be kell vonni a nemzeti programok előkészítésébe, végrehajtásába, nyomon követésébe és értékelésébe. (5) A nemzeti programok végrehajtásának segítése érdekében valamennyi tagállam vizsgálóbizottságot hoz létre. (6) A Bizottság tanácsadói minőségben részt vehet a vizsgálóbizottság munkájában. 13. cikk Politikai párbeszéd (1) A programozási időszak kezdetén a Bizottság és a tagállamok az érintett tagállamok kiinduló helyzetére és a különös rendeletek célkitűzéseire figyelemmel politikai párbeszédet folytatnak a nemzeti elvárásokról és az uniós költségvetés által az elvárások teljesüléséhez nyújtható hozzájárulásról. A politikai párbeszéd eredménye közös jegyzőkönyv, vagy levélváltás, amely meghatározza az érintett tagállam különös szükségleteit és prioritásait, és a nemzeti programok előkészítésének keretéül szolgál. A harmadik országokban végrehajtott vagy azokkal kapcsolatos intézkedések esetében ezen intézkedések nem irányulhatnak kifejezetten fejlesztésre és a politikai párbeszédnek teljes összhangot kell biztosítania a szóban forgó országra vagy régióra irányuló uniós külső fellépés és külpolitika elveivel és alapvető célkitűzéseivel. (2) A politikai párbeszéd eredményére figyelemmel a 39. cikk szerinti kifizetési kérelem vizsgálatával és a 49. cikk szerinti végrehajtási jelentéssel összefüggésben az érintett tagállam és a Bizottság felülvizsgálja a nemzeti program végrehajtásában elért előrelépést. 14. cikk A nemzeti programok előkészítése és elfogadása (1) A 13. cikk (1) bekezdése szerinti politikai párbeszéd eredményei alapján, a különös rendeletekkel összhangban valamennyi tagállam elkészíti a nemzeti programra irányuló javaslatát. (2) Valamennyi nemzeti programra irányuló javaslat a 2014. január 1. és 2020. december 31. közötti időszak pénzügyi éveire vonatkozik és a következő elemeket tartalmazza: a) a tagállam kiinduló helyzetének leírása; b) a tagállami elvárások elemzése, és a program időszakában az ezen elvárások teljesülését célzó nemzeti célkitűzések; c) az uniós költségvetés támogatásával megvalósítandó célkitűzéseket meghatározó megfelelő stratégia, az elérésükre irányuló célok, indikatív ütemterv, valamint néhány példa az ezen célkitűzések megvalósítására szánt intézkedésekre; d) a különös rendeletekkel létrehozott eszközök és egyéb uniós és nemzeti eszközök közötti együttműködést biztosító mechanizmus; e) az alkalmazandó nyomon követési és ellenőrzési keretről szóló tájékoztatás, és a tagállam kiinduló helyzetével kapcsolatban kitűzött célok végrehajtása során elért előrehaladás mérésére szolgáló mutatók; f) az uniós költségvetésből származó támogatás eredményes és hatékony végrehajtását biztosító rendelkezések, beleértve a technikai segítségnyújtás tervezett alkalmazását és a 12. cikk szerinti partnerség elvének végrehajtásához választott megközelítést; g) az időszak egyes költségvetési éveire lebontott pénzügyi terv tervezete; h) a nemzeti program nyilvánosságra hozatalának mechanizmusa és módszerei; i) a nemzeti program végrehajtási előírásai, a kijelölt hatóságok megjelölésével. (3) Valamennyi tagállam a 13. cikk (1) bekezdésében hivatkozott politikai párbeszéd lezárását követő három hónapon belül a Bizottság elé terjeszti a nemzeti programra irányuló javaslatát. (4) A nemzeti programokat a Bizottság által elfogadott minta alapján kell előkészíteni. E végrehajtási jogi aktust az 55. cikk (2) bekezdésében hivatkozott tanácsadó bizottsági eljárással összhangban kell elfogadni. (5) A nemzeti programra irányuló javaslat elfogadását megelőzően a Bizottság megvizsgálja: a) a javaslat, valamint a különös rendeletek és a 13. cikk (1) bekezdésében hivatkozott politikai párbeszéd eredményei közötti összhangot; b) a javasolt stratégia fényében a nemzeti programra irányuló javaslatban tervezett célkitűzések, célok, mutatók, ütemterv és intézkedési példák relevanciáját; c) a tervezett intézkedések fényében a (2) bekezdés i) pontja szerinti végrehajtási rendelkezések relevanciáját; d) a programjavaslat uniós jognak való megfelelését; e) az egyéb uniós alapok, beleértve az Európai Szociális Alap által nyújtott támogatásokhoz képest kiegészítő jelleget; f) a különös rendeletek bármelyikének értelmében adott esetben harmadik országokban végrehajtott vagy azokkal kapcsolatos intézkedések célkitűzéseinek és példáinak összhangját a szóban forgó országra vagy régióra irányuló uniós külső fellépés és külpolitika elveivel és alapvető célkitűzéseivel. (6) A Bizottság a nemzeti programra irányuló javaslat benyújtásától számított három hónapon belül észrevételeket tesz. Amennyiben a Bizottság megállapítja, hogy a nemzeti programra irányuló javaslat nem áll összhangban a különös rendeletek célkitűzéseivel, a stratégia fényében nem elegendő, vagy nem felel meg az uniós jognak, felhívja az érintett tagállamot a szükséges információk rendelkezésre bocsátására, és adott esetben a nemzeti programra itrányuló javaslat felülvizsgálatára. A tagállam a Bizottság rendelkezésére bocsátja a szükséges további információkat és adott esetben felülvizsgálja a nemzeti programra irányuló javaslatot. (7) Amennyiben a Bizottság minden észrevételét kellően figyelembe vették, a Bizottság a hivatalos tagállami benyújtást követő hat hónapon belül végrehajtási aktus útján elfogadja az adott nemzeti programot. (8) A Bizottság vagy az érintett tagállam kezdeményezésére, új vagy előre nem látható körülmények esetén felül lehet vizsgálni az elfogadott nemzeti programot, és szükség esetén ki kel igazítani a programozási időszak fennmaradó része tekintetében. 15. cikk Félidős felülvizsgálat (1) 2017-ben a Bizottság és valamennyi tagállam felülvizsgálja a helyzetet, az uniós szakpolitikákban és az érintett tagállamokban végbement fejlődés fényében. (2) E felülvizsgálatot követően valamennyi tagállam kiigazíthatja a nemzeti programját. A különös rendeletekkel összhangban további allokációkban részesült tagállamok nemzeti programját ki kell igazítani. (3) A 14. cikk szerinti, a nemzeti programok előkészítéséről és elfogadásáról szóló rendelkezéseket mutatis mutandis alkalmazni kell a kiigazított nemzeti programok előkészítésére és elfogadására is. (4) A Bizottság végrehajtási aktusok útján elosztja a tagállamok között a félidős felülvizsgálat keretében a különös rendeletek alapján rendelkezésre álló forrásokat. A félidős felülvizsgálat elkészültét követően a Bizottság benyújtja az Európai Parlament, a Tanács, a Gazdasági és Szociális Bizottság, valamint a Régiók Bizottsága részére a félidős felülvizsgálatről az e rendelet és a különös rendeletek előírásaival összhangban készült jelentést. 16. cikk A finanszírozás struktúrája (1) A nemzeti programok alapján nyújtott pénzügyi hozzájárulás formája támogatás. (2) A nemzeti programok által támogatott intézkedéseket köz- és magánforrások társfinanszírozzák, közhasznúak és az uniós költségvetés egyéb forrásaiból nem támogathatóak. (3) Az uniós költségvetésből származó hozzájárulás nem haladhatja meg a projekt teljes támogatható kiadásainak 75 %-át. (4) Az uniós költségvetésből származó hozzájárulás a különös rendeletekben meghatározott különös intézkedések vagy stratégiai prioritások esetén elérheti a 90 %-ot. (5) Az uniós költségvetésből származó hozzájárulás kellően indokolt esetekben is elérheti a 90 %-ot, különösen ha a projektek más módon nem végrehajthatók és a nemzeti program célja más módon nem érhető el. 17. cikk A támogathatóság általános elvei (1) A támogatható kiadásokat nemzeti rendelkezések alapján kell meghatározni, kivéve, ha e rendelet vagy a különös rendeletek különös rendelkezéseket állapítanak meg. (2) A különös rendeletek értelmében a kiadás támogatható, ha: a) a különös rendeletek hatálya és célkitűzései alá tartozik; b) az érintett projekthez tartozó intézkedések végrehajtásához szükséges; c) ésszerű és megfelel a hatékony és eredményes pénzgazdálkodás elvének, különösen az ár-érték arány és a költséghatékonyság tekintetében. (3) A különös rendeletek értelmében a kiadás támogatható, ha – 2014. január 1. és 2022. december 31. között merült fel és került sor a kedvezményezett általi kifizetésére; és – 2014. január 1. és 2023. június 30. között ténylegesen ki is fizette az akkreditált felelős hatóság. (4) A kedvezményezett által a felelős hatóságnak benyújtandó kifizetési kérelemben szereplő kiadásokat számlákkal vagy számlákkal megegyező bizonyító erejű számviteli bizonylatokkal kell igazolni, kivéve a 18. cikk (1) bekezdésének b), c) és d) pontja szerinti támogatási formákat. Ilyen támogatás esetén a (3) bekezdéstől eltérően a kifizetési kérelem összege megegyezik a felelős hatóság által a kedvezményezettnek visszatérített költséggel. (5) A projekt elfogadásának időpontjában figyelmen kívül hagyott, a projekt végrehajtása során keletkezett nettó jövedelmet le kell vonni a projekt kedvezményezett által benyújtandó végső kifizetési kérelemben szereplő támogatható kiadásaiból. 18. cikk Támogatható kiadások 1. A támogatható kiadásokat az alábbi módon lehet visszatéríteni: a) a már felmerült és kifizetett támogatható kiadások adott esetben értékcsökkent visszatérítése; b) egységre vetített költségskála; c) átalányösszegek; d) a kiadások egy vagy több meghatározott kategóriájában százalékos alapon meghatározott átalányfinanszírozás. 2. Az (1) bekezdésben szereplő lehetőségek egymás mellett is alkalmazhatóak, ha mindegyik különböző kiadási kategóriákat takar, vagy ha egy intézkedés részét vagy további részeit alkotó különböző projekteknél alkalmazzák azokat. 3. Amikor valamely projekt végrehajtására kizárólag munkálatok, áruk és szolgáltatások beszerzésével kerül sor, csak az (1) bekezdés a) pontja alkalmazható. 4. Az (1) bekezdés b), c) és d) pontjában szereplő összegeket előre meg kell határozni az alábbi módszerek valamelyikével: a) igazságos, méltányos és vizsgálható számítási módszer, melynek alapja: i. statisztikai adatok vagy egyéb objektív információ; vagy ii. egyéni kedvezményezettek ellenőrzött korábbi adata, vagy a szokásos költség-elszámolási gyakorlataik alkalmazása; b) az uniós szakpolitikákban hasonló fajtájú intézkedéseknél/projekteknél és kedvezményezetteknél alkalmazott módszerek és a megfelelő egységre vetített költségskálák, átalányösszegek és átalányok; c) a tagállamok által teljes mértékben a hasonló fajtájú intézkedésekhez/projektekhez és kedvezményezettekhez létrehozott támogatási rendszereknél alkalmazott módszerek és a megfelelő egységre vetített költségskálák, átalányösszegek és átalányok; 5. Az egyes projekt/intézkedés támogatásának feltételeit tartalmazó dokumentum meghatározza az intézkedések költségeinek megállapításához alkalmazott módszert, és a támogatás kifizetésének feltételeit. 6. Amennyiben a projekt végrehajtása közvetett költségekkel jár, azt átalányszámítással kell meghatározni az alábbi módszerek valamelyikével: a) a tagállamok által teljes mértékben a hasonló fajtájú intézkedésekhez/projektekhez és kedvezményezettekhez létrehozott támogatási rendszereknél alkalmazott módszereken és a megfelelő egységre vetített költségskálákon alapuló átalány esetén a támogatható közvetlen költségek legfeljebb 20 %-os átalánya; b) a támogatható közvetlen munkaerő-költségek legfeljebb 15 %-os átalánya; vagy c) az uniós szakpolitikákban hasonló fajtájú intézkedéseknél/projekteknél és kedvezményezetteknél alkalmazott módszereken és a megfelelő egységre vetített költségskálákon alapuló támogatható közvetlen költségek átalánya. 7. Azon támogatások esetében, amelyeknél az uniós költségvetési támogatás nem haladja meg az 50 000 EUR-t, átalányösszeget vagy egységre vetített költségskálát kell alkalmazni. 8. A (4) bekezdés szerinti átalányfinanszírozást, egységre vetített költségskálát és átalányösszegeket projektenkénti megközelítéssel kell kiszámolni, tekintettel a 100 000 EUR-t meg nem haladó uniós költségvetési támogatások felelős hatóság által előzetesen elkészített költségtervezetére. 9. Az értékcsökkenés az alábbi feltételek fennállása esetén támogatható: a) a nemzeti program támogatásról szóló rendelkezései értelmében a kiadás támogatható; b) a kiadás összegét olyan számlákkal megegyező bizonyító erejű támogató bizonylatokkal igazolják, amelyeknél a visszatérítés az (1) bekezdés a) pontja szerinti formában történt; c) a kiadások kizárólag a projekt támogatásának időszakára vonatkoznak; d) az uniós költségvetés származó segítség nem járult hozzá a az értékcsökkent javak beszerzéséhez. 19. cikk El nem számolható költségek A különös rendeletek alapján az uniós költségvetésből biztosított hozzájáruláshoz nem lehet elszámolni az alábbi költségeket: (a) hitelkamat; (b) beépítetlen földterület vásárlása; (c) beépített földterület vásárlása, amennyiben a földterület a projekt végrehajtásához szükséges, az érintett projekt teljes támogatható kiadásainak 10 %-át meghaladó összeg tekintetében; (d) hozzáadottérték-adó. A HÉA összege mindazonáltal támogatható, amennyiben a nemzeti HÉA-jogszabályok alapján nem visszaigényelhető, és a kedvezményezett a befizetés során nem a 2006/112/EK irányelv 13. cikke (1) bekezdésének első mondata szerinti nem adóalany, feltéve, ha az ilyen HÉA összege nem az infrastrukturális rendelkezésekkel kapcsolatban merült fel. 20. cikk Technikai segítségnyújtás a tagállamok kezdeményezésére 1. A tagállamok kezdeményezésére minden nemzeti program esetében a különös rendeletek segíthetik az előkészítési, igazgatási, nyomon követési, értékelési, tájékoztatási és kommunikációs tevékenységeket, a hálózatépítést, az ellenőrzést, valamint e rendelet és a különös rendeletek végrehajtására irányuló igazgatási kapacitás megerősítését célzó intézkedéseket. 2. Az intézkedések az alábbiakat foglalhatják magukban a) intézkedések vagy projektek előkészítéséhez, kiválasztásához, elfogadásához, igazgatásához és nyomon követéséhez kapcsolódó kiadás; b) intézkedések vagy projektek ellenőrzéséhez és helyszíni ellenőrzéséhez kapcsolódó kiadás; c) intézkedések vagy projektek értékeléséhez kapcsolódó kiadás; d) intézkedések vagy projektek tájékoztatásához, terjesztéséhez és átláthatóságához kapcsolódó kiadás; e) e rendelet és a különös rendeletek igazgatását, nyomon követést és értékelését szolgáló informatikai rendszerek beszerzése, üzembe helyezése és működtetése; f) az intézkedések végrehajtásához kapcsolódó monitoring-bizottságok és albizottságok üléseinek kiadásai; ez a kiadás tartalmazhatja az e bizottságok szakértőinek és egyéb résztvevőinek költségeit, beleértve a harmadik országokból érkező résztvevőket, amennyiben jelenlétük nélkülözhetetlen az intézkedések és projektek végrehajtásához; g) e rendelet és a különös rendeletek végrehajtására szolgáló igazgatási kapacitás megerősítéséhez kapcsolódó kiadás. 3. A tagállamok az előirányzatokkal segíthetik a kedvezményezettekre háruló adminisztratív teher csökkentését szolgáló intézkedéseket, beleértve az elektronikus adatcserélő rendszereket, és a tagállamok hatóságainak és a kedvezményezetteknek az igazgatási kapacitásának megerősítésére, valamint a különös rendeletek által nyújtott segítség felhasználására szolgáló intézkedéseket. 4. Az intézkedések az előző és a következő pénzügyi kereteket is érinthetik. 2. Szakasz Igazgatás és ellenőrzés 21. cikk Az igazgatási és ellenőrzési rendszerek általános elvei Az igazgatási és ellenőrzési rendszerek az alábbiakról rendelkeznek: (a) az igazgatásban és ellenőrzésben érintett szervezetek feladatainak leírása, valamint a feladatok elosztása az egyes szervezeteken belül; (b) a feladatoknak ezen szervezeteken belüli és e szervezetek közötti elkülönítése elvének való megfelelés; (c) a bejelentett kiadások helytállóságát és szabályszerűségét szavatoló eljárások; (d) az ellenőrzést, a pénzügyi és indikátorokra vonatkozó adatok tárolását és továbbítását, a nyomon követést és a jelentéstételt szolgáló informatikai rendszer; (e) jelentési és nyomon követési rendszerek olyan esetben, amikor a felelős hatóság egy másik szervezetet bíz meg a feladatok elvégzésével; (f) az igazgatási és ellenőrzési rendszerek működésének ellenőrzésére vonatkozó megállapodások; (g) megfelelő ellenőrzési nyomvonalat biztosító rendszerek és eljárások; (h) a szabálytalanságok, többek között a csalás megelőzése, felfedezése és korrekciója, és a jogosulatlanul átutalt összegek kamatokkal együtt történő visszafizettetése. 22. cikk A tagállamok feladatai 1. A tagállamok teljesítik az igazgatási, ellenőrzési kötelezettségeiket, valamint a költségvetési rendeletben és e rendeletben meghatározott megosztott igazgatásról szóló rendelkezésekből fakadó feladataikat. A megosztott igazgatás elvével összhangban a tagállamok felelősek a nemzeti programjuk igazgatásáért és ellenőrzéséért. 2. A tagállamok biztosítják, hogy a nemzeti programjukra vonatkozó igazgatási és ellenőrzési rendszerek e rendelet rendelkezéseivel összhangban jönnek létre, és eredményesen működnek. 3. A tagállamok megfelelő forrásokat különítenek el minden szervezet számára a funkcióik programozási időszakban való ellátásához. 4. A tagállamok e rendelettel összhangban meghatározzák a projektek kiválasztására és végrehajtására vonatkozó rendelkezéseket és eljárásokat. 5. A tagállam és a Bizottság közötti hivatalos információcsere a Bizottság által létrehozott elektronikus adatcserélő rendszeren keresztül valósul meg. 23. cikk A kijelölt hatóságok 1. Valamennyi nemzeti program számára a tagállam kijelöli a következőket: a) a költségvetési rendelet 56. cikke szerint meghatározott akkreditáló hatóság; b) akkreditált felelős hatóság: a tagállam által kijelölt olyan közszférábabeli szervezet, amely kizárólag felelős a nemzeti program megfelelő igazgatásáért és ellenőrzéséért, és lefolytatja a Bizottsággal való kommunikációt; c) ellenőrzési hatóság: olyan nemzeti hatóság vagy szervezet, amely funkcionálisan független a felelős hatóságtól és az akkreditáló hatóságtól, és amely az igazgatási és ellenőrzési rendszer eredményes működését igazolja; d) adott esetben, felhatalmazott hatóság: olyan köz- vagy magánszférabeli szervezet, amely a felelős hatóság nevében meghatározott feladatokat végez e hatóság számára. 2. Valamennyi tagállam meghatározza az (1) bekezdésben említett hatóságokkal való kapcsolatára, valamint azok a Bizottsággal való kapcsolatára vonatkozó szabályokat. 24. cikk A felelős hatóság akkreditálása 1. A költségvetési rendelet 56. cikkének (3) bekezdésével összhangban az e rendelet szerint a kiadások igazgatásáért és ellenőrzéséért felelős valamennyi felelős hatóságot miniszteri szintű akkreditáló hatóság nevezi ki hivatalos határozattal. 2. Az akkreditációt a belső környezet, az ellenőrzési tevékenységek, információ és kommunikáció, és nyomon követés e rendeletben vagy e rendelet alapján meghatározott akkreditációs feltételeinek eleget tevő szervezet kapja meg. 3. Az akkreditáció azon független vizsgáló szervezet véleményén alapul, amely megvizsgálja a felelős hatóság akkreditációs feltételeknek való megfelelését. A független vizsgáló szervezet munkáját a nemzetközileg elfogadott ellenőrzési standardokkal összhangban végzi. 4. Az akkreditáló hatóság felügyeli a felelős hatóságot, és hivatalos határozat útján visszavonja az akkreditációt, ha már nem teljesül egy vagy több akkreditációs feltétel, kivéve, ha a felelős hatóság az akkreditáló hatóság által a probléma súlyának megfelelően meghatározott határidőn belül megteszi a szükséges helyreállító intézkedéseket. Az akkreditáló szervezet haladéktalanul értesíti a Bizottságot az akkreditált felelős hatóság részére meghatározott próbaidőszak elrendeléséről és a visszavonást elrendelő határozatról. 5. E rendszer megfelelő működése érdekében az 54. cikk szerinti eljárás értelmében a Bizottság felhatalmazással rendelkezik olyan felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására, amelyek az alábbiakra vonatkoznak: a) a belső környezet, az ellenőrzési tevékenységek, információ és kommunikáció, és nyomon követés tekintetében a felelős hatóság által teljesítendő minimális akkreditációs feltételek, valamint az akkreditáció biztosítására és visszavonására irányuló eljárás szabályai; b) a felelős hatóság felügyeletének és az akkreditáció felülvizsgálatának szabályai; c) a felelős hatóság állami beavatkozással kapcsolatos feladatai, valamint az igazgatási és ellenőrzési feladatok tartalma. 25. cikk A felelős hatóságok által végrehajtott ellenőrzések általános elvei 1. A felelős hatóságok a megfelelő mértékű bizonyosság megszerzése érdekében elvégzik a kedvezményezettek összes kifizetési kérelmek rendszerszerű igazgatási ellenőrzését, amely kiegészül a kedvezményezettek végső kifizetési kérelméhez kapcsolódó, az éves beszámolókban szerepeltetett kiadások helyszíni ellenőrzésével. 2. A helyszíni ellenőrzések tekintetében a felelős hatóság a kedvezményezettek teljes köréből vesz ellenőrzési mintát; ez adott esetben egy véletlenszerű és egy kockázatalapú részt foglalt magában annak érdekében, hogy a hibaarány reprezentatív legyen és elérjen egy minimális megbízhatósági szintet ügy, hogy közben a legsúlyosabb hibákra koncentráljon. 3. A felelős hatóság ellenőrzési jelentést készít minden helyszíni ellenőrzésről. 4. Amennyiben a feltárt problémák rendszerszerűnek tűnnek és ezért veszélyt jelenthetnek más projektekre, a felelős hatóság további vizsgálatokat végez a problémák mértékének meghatározása és annak eldöntése érdekében, hogy a hibaarány meghaladja-e a lényegességi küszöböt, beleértve szükség esetén a további ellenőrzéseket. A felelős hatóság meghozza a szükséges megelőző és korrekciós intézkedéseket, és a 39. cikk (1) bekezdésének c) pontja szerinti összefoglaló jelentésben értesíti a Bizottságot. 5. A Bizottság végrehajtási aktusok útján elfogadja az e rendelet egységes alkalmazásához szükséges rendelkezéseket. E rendelkezések különösen az alábbiakra vonatkoznak: a) a tagállamok által végrehajtott közigazgatási és helyszíni ellenőrzés szabályai, tekintettel az e rendelet és a különös rendeletek alkalmazásából eredő kötelezettségekre, kötelezettségvállalásokra és jogosultságokra vonatkozó rendelkezések tiszteletben tartására; b) a hatékony kockázatkezeléshez szükséges helyszíni ellenőrzés minimális szintjének szabályai, valamint az ezen ellenőrzések tagállami kiterjesztésének, vagy az igazgatási és ellenőrzési rendszerek megfelelő működése és a hibaarány elfogadható szintje esetén csökkentésének feltételei; c) az ellenőrzések és utólagos vizsgálatok, valamint ezek eredményei jelentésének szabályai és módszerei. E végrehajtási aktusokat az 55. cikk (3) bekezdésében hivatkozott vizsgálóbizottsági eljárással összhangban kell elfogadni. 26. cikk A kedvezményezettek számára történő kifizetés A felelős hatóságok biztosítják, hogy a kedvezményezettek az uniós támogatás teljes összegét a lehető leghamarabb és teljes egészében megkapják. Nem alkalmazható olyan levonás, visszatartás vagy bármilyen további külön díj vagy azzal megegyező hatású egyéb díj, amely csökkentené ezeket a kedvezményezettek számára kifizetendő összegeket. 27. cikk Az ellenőrzési hatóság feladatai 1. Az ellenőrzési hatóság biztosítja, hogy az igazgatási és ellenőrzési rendszerek vizsgálata céljából ellenőrzésekre kerüljön sor, az éves beszámolókban szereplő kiadások megfelelő mintája tekintetében. Az 54. cikk szerinti eljárás értelmében a Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadhat el az ellenőrzési hatóság jogállásáról és az ellenőrzések feltételeiről. 2. Amennyiben az ellenőrzéseket az ellenőrzési hatóságtól eltérő szervezet végzi, az ellenőrzési hatóság biztosítja, hogy e szervezetek rendelkeznek a szükséges funkcionális függetlenséggel. 3. Az ellenőrzési hatóság biztosítja, hogy az ellenőrzési tevékenység során figyelembe vegyék a nemzetközileg elfogadott ellenőrzési standardokat. 28. cikk Az ellenőrzési hatóságokkal folytatott együttműködés 1. A Bizottság és az ellenőrzési hatóságok ellenőrzési terveik és módszereik összehangolása érdekében együttműködnek, és haladéktalanul kicserélik az igazgatási és ellenőrzési rendszereken végzett ellenőrzéseik eredményeit. 2. A Bizottság és az ellenőrzési hatóságok az éves ellenőrzési jelentés és vélemény vizsgálata, valamint az igazgatási és ellenőrzési rendszerek javításával kapcsolatos kérdésekre vonatkozó véleménycsere céljából rendszeresen, eltérő megállapodásuk hiányában évente legalább egy alkalommal találkoznak. 29. cikk A Bizottság által végrehajtott ellenőrzések 1. A Bizottság annak megállapítása során, hogy a tagállam létrehozta az e rendeletnek megfelelő igazgatási és ellenőrzési rendszereket, és e rendszerek eredményesen működnek a nemzeti program végrehajtása során, a rendelkezésére álló információkra támaszkodik, beleértve az akkreditálási eljárást, az éves igazgatási nyilatkozatokat, az éves ellenőrzési jelentéseket, az éves ellenőrzési véleményeket, az éves végrehajtási jelentéseket és a nemzeti és uniós szervek által végzett ellenőrzéseket. 2. A Bizottság tisztviselői vagy a Bizottság meghatalmazott képviselői megfelelő előzetes értesítést követően helyszíni ellenőrzéseket végezhetnek, ez nem érinti tagállamok ellenőrzési jogait. Ezeken az ellenőrzéseken a tagállam tisztviselői vagy meghatalmazott képviselői is részt vehetnek. 3. Az ellenőrzés különösen az alábbiakra terjedhet ki: a) a nemzeti programban vagy annak keretében meglévő igazgatási és ellenőrzési rendszerek eredményes működésének vizsgálata; b) a közigazgatási gyakorlatok uniós rendelkezéseknek való megfelelése; c) a kért támogatási dokumentumok rendelkezésre állása és azoknak a nemzeti program keretében támogatott intézkedéssel való összhangja; d) az intézkedések végrehajtásának és ellenőrzésének feltételei; e) az intézkedések és/vagy a nemzeti programok hatékony és eredményes pénzgazdálkodásának értékelése. 4. A Bizottság helyszíni ellenőrzések végzésére feljogosított tisztviselői vagy meghatalmazott képviselői az adathordozó fajtájára tekintet nélkül betekinthetnek a kiadásokkal vagy az igazgatási és ellenőrzési rendszerekkel kapcsolatos nyilvántartásokba, dokumentumokba és meta-adatokba. A tagállamok az ilyen nyilvántartásokról, dokumentumokról és meta-adatokról kérelemre másolatot biztosítanak a Bizottság számára. E bekezdésben szereplő ellenőrzési hatáskör nem érinti azon nemzeti rendelkezések alkalmazását, amelyek egyedi intézkedéseket a nemzeti jogszabályokban külön meghatározott személyek számára tartanak fenn. A Bizottság tisztviselői és meghatalmazott képviselői nem vesznek részt többek között olyan házkutatásokban vagy személyek hivatalos kihallgatásában, amelyek az érintett tagállam nemzeti jogszabályainak keretében zajlanak. Az így szerzett információkhoz azonban hozzáférnek. 5. A Bizottság kezdeményezésére és a tagállam egyetértése mellett az adott tagállam hatáskörrel rendelkező szervezetei további ellenőrzéseket végezhetnek és nyomozást folytathatnak e rendelet hatálya alá tartozó intézkedésekkel kapcsolatban. Ezeken az ellenőrzéseken a Bizottság tisztviselői és meghatalmazott képviselői is részt vehetnek. Az ellenőrzések javítása érdekében a Bizottság az érintett tagállammal egyetértésben felkérheti az adott tagállam hatóságait arra, hogy vegyenek részt bizonyos ellenőrzéseken vagy nyomozásokban. 6. A Bizottság előírhatja a tagállam számára, hogy az alkalmazandó rendelkezésekkel összhangban hajtsa végre az igazgatási és ellenőrzési rendszerek eredményes működésének, vagy a költségek helytállóságának biztosításához szükséges intézkedéseket. 3. Szakasz Pénzügyi igazgatás 30. cikk Költségvetési kötelezettségvállalások 1. Valamennyi nemzeti program tekintetében az Unió költségvetési kötelezettségvállalásait a 2014. január 1. és 2020. december 31. közötti időszak során éves alapon hajtják végre. 2. Az egyes nemzeti programok elfogadásáról szóló bizottsági határozat tartalmazza a költségvetési rendelet 81. cikkének (2) bekezdése szerinti finanszírozási döntést, valamint az érintett tagállam értesítését követően a hivatkozott rendelet szerinti jogi kötelezettségvállalást. 3. Valamennyi nemzeti program esetében az első részletre vonatkozó költségvetési kötelezettségvállalásra a nemzeti program Bizottság általi elfogadását követően kerül sor. 4. A további részletekre vonatkozó költségvetési kötelezettségvállalásokat a Bizottság minden év május 1-jét megelőzően teszi meg az e cikk (2) bekezdésében hivatkozott határozat alapján, kivéve a költségvetési rendelet 13. cikkének alkalmazását igénylő eseteket. 31. cikk A kifizetések általános szabályai 1. Az uniós költségvetésből származó hozzájárulás kifizetését a Bizottság a költségvetési előirányzatokkal összhangban és a rendelkezésre álló forrásokra figyelemmel teljesíti. Minden kifizetést az érintett legkorábbi, nyitott költségvetési kötelezettségvállalás terhére kell teljesíteni. 2. A kifizetés történhet eredeti előfinanszírozás, évesegyenleg-kifizetés vagy végsőegyenleg-kifizetés formájában. A kifizetés a tagállam által kijelölt szervezet részére történik. 3. Alkalmazni kell a költségvetési rendelet 87. cikkét. 32. cikk Az eredeti előfinanszírozás és az éves egyenlegek halmozódása 1. Az eredeti előfinanszírozás és az éves egyenleg kifizetéseinek összege nem lépheti túl az uniós költségvetés nemzeti programhoz való hozzájárulásának 95 %-át. 2. E felső határérték elérését követően a tagállamok továbbra is továbbítják a Bizottságnak az átutalási kérelmeket. 33. cikk Eredeti előfinanszírozási megállapodások 1. A nemzeti program elfogadásáról szóló bizottsági határozatot követően a Bizottság átutalja a teljes programozási időszakra vonatkozó, eredeti előfinanszírozási összeget. Ez az uniós költségvetés érintett nemzeti programhoz való hozzájárulásának 4 %-a. Az összeg a rendelkezésre álló költségvetés függvényében két részletre osztható. 2. A 2015-ben vagy később elfogadott nemzeti program esetében a részleteket az elfogadás évében kell kifizetni. 3. Az előfinanszírozás kizárólag a nemzeti programokat végrehajtó kedvezményezettek esetében alkalmazható. Ennek érdekében késedelem nélkül elérhetővé kell tenni a felelős hatóság számára. 4. Az előfinanszírozásként kifizetett teljes összeget vissza kell téríteni a Bizottság részére, amennyiben az eredeti előfinanszírozás első részletének a Bizottság általi átutalásától számított huszonnégy hónapon belül nem érkezik a 39. cikk szerinti kifizetési kérelem. 5. Az előfinanszírozásból keletkező kamatot az érintett nemzeti program számára kell elkönyvelni, és le kell vonni a végső kifizetési kérelemben feltüntetett közkiadások összegéből. 6. Az előfinanszírozásként átutalt összeget legkésőbb a nemzeti program lezárásakor a 36. cikkel összhangban teljesen ki kell vezetni a Bizottság számláiból. 34. cikk A pénzügyi év meghatározása E rendelet alkalmazásában a pénzügyi év az „n-1” év október 16-ával kezdődő, és az „n” év október 15-ével végződő időszak vonatkozásában a felelős hatóság által elkönyvelt kifizetett kiadásokat és beszedett költségeket foglalja magában. 35. cikk Az éves egyenleg kifizetése 1. A rendelkezésre álló forrásokra is figyelemmel a Bizottság a hatályos pénzügyi terv, a nemzeti program adott pénzügyi évére vonatkozó éves beszámolókk és az arra vonatkozó jóváhagyási határozat alapján átutalja az éves egyenleget. 2. Az éves egyenleg tartalmazza a felelős hatóság által a pénzügyi évben teljesített azon kifizetéseket, amelyek tekintetében teljesülnek a 25. cikk szerinti ellenőrzési feltételek. 3. Az éves egyenleget a 39. cikk (1) bekezdésében és a 49. cikkben hivatkozott információk és dokumentumok Bizottság általi elfogadását, és az utolsó éves beszámoló jóváhagyását követő hat hónapon belül ki kell fizetni. 36. cikk A program zárása 1. A tagállamok legkésőbb 2023. december 31-ig benyújtják az alábbi dokumentumokat: a) a 39. cikk (1) bekezdéssel összhangban az utolsó éves beszámolóra vonatkozó információk; b) a végsőegyenleg-kifizetési kérelem; és c) a 49. cikk (1) bekezdésében hivatkozott, a nemzeti programról szóló záró végrehajtási jelentés. 2. A felelős hatóság által 2022. október 16. és 2023. június 30. között végrehajtott kifizetéseket az utolsó év számlái között kell feltüntetni. 3. Az (1) bekezdésben szereplő dokumentumok beérkezését követően a rendelkezésre álló forrásokra is figyelemmel a Bizottság az érvényes pénzügyi terv, az utolsó éves beszámoló és az arra vonatkozó jóváhagyási határozat alapján átutalja a záró egyenleget. 4. A záróegyenleg átutalására az utolsó pénzügyi évre vonatkozó beszámoló jóváhagyásának időpontját követő három hónapon belül, vagy a záró végrehajtási jelentés elfogadását követő egy hónapon belül kerül sor, a két időpont közül a későbbi figyelembe vételével. Az egyenleg átutalását követően kötelezettségvállalással terhelt összegek tekintetében a 47. cikk sérelme nélkül a Bizottság hat hónapon belül visszavonja a kötelezettségvállalást. 37. cikk A fizetési időszak megszakítása 1. A fizetési kérelmet követő fizetési időszakot a költségvetési rendelet értelmében a felhatalmazás által engedélyezésre jogosult tisztviselő legfeljebb kilenc hónapra megszakíthatja az alábbi feltételek legalább egyikének fennállása esetén: a) valamely nemzeti vagy uniós ellenőrzési szervezet tájékoztatása következtében az igazgatási és ellenőrzési rendszerek működésének súlyos hiányosságaira utaló bizonyítékok vannak; b) a felhatalmazás által engedélyezésre jogosult tisztviselőnek további vizsgálatokat kell elvégeznie, miután olyan információ jutott a tudomására, amely szerint valamely igazolt költségnyilatkozatban szereplő költség súlyos pénzügyi következményekkel járó szabálytalansághoz kapcsolódik; c) nem nyújtották be a 39. cikk (1) bekezdése szerinti dokumentumokat vagy azok egyikét. 2. A felhatalmazás által engedélyezésre jogosult tisztviselő a megszakítást az (1) bekezdésben hivatkozott elemekkel érintett fizetési kérelemhez tartozó kifizetésekre korlátozhatja. A felhatalmazás által engedélyezésre jogosult tisztviselőnek haladéktalanul tájékoztatni kell a tagállamot és a felelős hatóságot a kifizetés megszakításának okairól és fel kell szólítania azokat a helyzet rendezésére. A szükséges intézkedések meghozatalát követően a felhatalmazás által engedélyezésre jogosult tisztviselő véget vet a megszakításnak. 37a. cikk A kifizetések felfüggesztése 1. A Bizottság részben vagy egészben felfüggesztheti az éves egyenleget, amennyiben: a) a program igazgatási és ellenőrzési rendszerében olyan súlyos hiányosság tapasztalható, amely érinti a kifizetések igazolására vonatkozó eljárás megbízhatóságát, és amelyre nézve nem hoztak korrekciós intézkedéseket; vagy b) egy igazolt kiadási kimutatás szereplő költség olyan súlyos szabálytalansághoz kapcsolódik, amelyet nem korrigáltak; vagy c) egy tagállam súlyosan megsértette a 22. cikk (1) és (2) bekezdése értelmében fennálló kötelezettségeit. 2. A Bizottság akkor határozhat az éves egyenleg részben vagy egészben történő felfüggesztéséről, miután lehetőséget adott a tagállamnak arra, hogy az két hónapon belül megtegye észrevételeit. 3. A Bizottság akkor szünteti meg részben vagy egészben az éves egyenleg felfüggesztését, amikor a tagállam meghozta a felfüggesztés megszüntetését lehetővé tevő, szükséges intézkedéseket. Amennyiben a tagállam nem teszi meg a szükséges intézkedéseket, a Bizottság olyan határozatot hozhat, hogy a 42. cikkel összhangban, részben vagy egészben megszünteti az operatív programhoz nyújtott közösségi hozzájárulást. 38. cikk Az EUR használata 1. A tagállamok által benyújtott programokban megállapított összegeket, a kiadási előirányzatokat, a kiadási kimutatásokat, a kifizetési kérelmeket, az éves beszámolókat, valamint az éves és záró végrehajtási jelentésben említett kiadásokat euróban kell megadni. 2. Azok a tagállamok, amelyek a kifizetési kérelem időpontjában még nem vezették be az eurót fizetőeszközként, a nemzeti pénznemben felmerült kiadások összegét átszámítják euróra. Az említett összeget a Bizottság azon hónapban érvényes átváltási árfolyamán kell átszámítani euróra, amelyikben az érintett nemzeti program felelős hatósága a költséget elkönyvelte. Ezt az árfolyamot a Bizottság minden hónapban elektronikus úton közzéteszi. 3. Amikor egy tagállam bevezeti az eurót, a (2) bekezdésben megállapított átszámítási eljárást továbbra is alkalmazni kell valamennyi olyan kiadásra, amelyet a felelős hatóság a nemzeti pénznem és az EUR közötti rögzített átváltási árfolyam hatálybalépését megelőzően könyvelt el. 4. Szakasz a beszámolók jóváhagyása és pénzügyi korrekciók 39. cikk Az információk benyújtása 1. A költségvetési rendelet 56. cikkével összhangban a pénzügyi évet követő év február 1-jéig valamennyi tagállam benyújtja a Bizottság részére az alábbi információkat és dokumentumokat: a) a felelős hatóság éves bezsámolója; b) az éves beszámoló teljességét, pontosságát és valódiságát, a belső ellenőrzési rendszerek megfelelő működését, valamint az elvégzett tranzakciók jogszerűségét és szabályosságát, és a hatékony és eredményes pénzgazdálkodás elvének tiszteletben tartását igazoló igazgatási megbízhatósági nyilatkozat; c) a rendelkezésre álló elvégzett ellenőrzéseket tartalmazó összefoglaló jelentés, beleértve a rendszerszintű és visszatérő gyengeségek elemzését, valamint az elvégzett vagy tervezett korrekciós intézkedéseket; d) az ellenőrzési hatóságnak az igazgatási megbízhatósági nyilatkozat minden elemét érintő ellenőrzési véleménye, a véleményben szereplő pénzügyi év tekintetében végzett ellenőrzések megállapításait tartalmazó ellenőrzési jelentéssel együtt. 2. A Bizottság kérésére a tagállam további információt ad. Amennyiben a tagállam a kért információt nem adja meg Bizottságnak a Bizottság által meghatározott határidőn belül, a Bizottság a rendelkezésére álló információk alapján határozhat a beszámoló jóváhagyásáról. 3. Az (1) bekezdés szerinti dokumentumok az éves egyenleg kifizetési kérelmeként funkcionálnak. 4. Az (1) bekezdésben felsorolt dokumentumokat a Bizottság által végrehajtási aktusokkal elfogadott minták alapján kell elkészíteni. E végrehajtási aktusokat az 55. cikk (2) bekezdésében hivatkozott tanácsadó bizottsági eljárással összhangban kell elfogadni. 40. cikk Azéves beszámoló jóváhagyása 1. A finanszírozási évet követő év április 30-áig a Bizottságnak döntenie kell minden nemzeti program tekintetében az éves beszámoló jóváhagyásáról. A jóváhagyásról szóló határozat a beszámoló teljességére, pontosságára és valódiságára vonatkozó megállapításokat tartalmaz, az esetleges későbbi pénzügyi korrekciókra való tekintet nélkül. 2. A Bizottság végrehajtási aktusok útján meghatározza a beszámolók évves jóváhagyása végrehajtásának szabályait a határozat meghozatala és annak végrehajtása tekintetében, ideértve a Bizottság és a tagállamok közötti információcserére és az alkalmazandó határidőkre vonatkozó intézkedéseket. Ezeket a végrehajtási jogi aktusokat az 55. cikk (3) bekezdésében hivatkozott vizsgálóbizottsági eljárással összhangban kell meghozni. 41. cikk A tagállamok által végrehajtott pénzügyi korrekciók A tagállamok elvégzik a nemzeti programok esetében feltárt szabálytalanságokkal vagy gondatlansággal kapcsolatban szükséges pénzügyi korrekciókat, és részben vagy egészben törlik az érin