BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM 2015. évi országjelentés – Magyarország a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló részletes vizsgálattal {COM(2015) 85 final} Ez a dokumentum az Európai Bizottság szolgálati munkadokumentuma, amely nem minősül a Bizottság hivatalos álláspontjának, és nem is előlegez meg ilyen álláspontot. /* SWD/2015/0036 final */





Összefoglalás 1 1. Háttér: gazdasági helyzet és kilátások 4 2. Egyensúlyhiány, kockázatok és kiigazítás 12 2.1. Külső fenntarthatóság 13 2.2. Az államadósság fenntarthatósága 20 2.3. A pénzügyi szektort érintő kockázatok és a hitelállomány-leépítés 28 2.4. Munkaerőpiac: fókuszban a közfoglalkoztatás 40 3. Egyéb strukturális problémák 50 3.1. Költségvetési politika 51 3.2. Munkaerőpiac és társadalmi kohézió 55 3.3. Oktatás és készségek 60 3.4. Üzleti környezet 63 3.5. Hálózatos iparágak és környezet 68 A. Áttekintő táblázat 72 B. Standard táblázatok 80 TÁBLÁZATOK 1.1. Kulcsfontosságú gazdasági, pénzügyi és szociális mutatók 10 1.2. A MIP-eredménytábla 11 2.2.1. A vizsgált költségvetés-politikai kockázati forgatókönyvek 23 2.3.1. Költségvetési hozzájárulás a devizahitelesek mentőcsomagjaihoz (2011–2015, milliárd HUF) 31 2.3.2. A bankszektor terheit növelő szakpolitikai intézkedések 34 B.1. Makrogazdasági mutatók 80 B.2. Pénzügyi piaci mutatók 81 B.3. Adózási mutatók 82 B.4. Munkaerő-piaci és szociális mutatók 83 B.5. Munkaerő-piaci és szociális mutatók (folytatás) 84 B.6. Termékpiaci teljesítmény és szakpolitikai mutatók 85 B.7. Zöld növekedés 86 ÁBRÁK 1.1. GDP 2010. évi állandó árakon 4 1.2. A külső és a hazai kereslet hozzájárulása a gazdasági növekedéshez 4 1.3. Általános infláció és maginfláció 5 1.4. Nettó hitelnyújtás/hitelfelvétel ágazatonként 6 1.5. Potenciális kibocsátás-növekedés 7 2.1.1. A nettó nemzetközi befektetési pozíció összetevői 13 2.1.2. A külső pozíció összetevői (folyó fizetési mérleg és tőkemérleg) 14 2.1.3. Magyarország exportpiaci részesedésének alakulása (éves összehasonlítás) 16 2.1.4. Nettó közvetlen külföldi befektetések a régióban (a GDP %-ában) 17 2.1.5. A közvetlen külföldi befektetések beáramlása Magyarországon (a GDP %-ában) 18 2.1.6. Zöldmezős közvetlen külföldi befektetések beáramlása Magyarországra (2003–2014) 18 2.2.1. A bruttó államadósság-ráta: múltbeli adatok és a rövid távú előrejelzések 21 2.2.2. A bruttó államadósság éves változásának összetétele 21 2.2.3. A bruttó államadósság-ráta: az alapforgatókönyv 22 2.2.4. A bruttó államadósság-ráta: az állami akvizíciók és a bérkompenzáció forgatókönyve 24 2.2.5. A bruttó államadósság-ráta: a Paks II projekt forgatókönyve és a kombinált költségvetés-politikai forgatókönyv 24 2.2.6. A bruttó államadósság-ráta: a makrogazdasági változókra való érzékenység 25 2.2.7. A devizában denominált államadósság és a korábbi árfolyamváltozások bruttó adósságrátára gyakorolt hatása 25 2.2.8. Sztochasztikus adósság-előrejelzések, 2015–2019 26 2.2.9. Költségvetés-politikai kockázati forgatókönyvek az egyhuszados szabály által meghatározott adósságcsökkentési referenciaértékkel összehasonlítva 26 2.3.1. A magánszektor adósságállományának lebontása 28 2.3.2. A hitelezés lebontása 28 2.3.3. A vállalati hitelezés változásai nemzetközi összehasonlításban (éves növekedési ráták a tranzakciók alapján) 29 2.3.4. A lakossági hitelezés változásai nemzetközi összehasonlításban (éves növekedési ráták a tranzakciók alapján) 30 2.3.5. Külső finanszírozási tranzakciók a helyi bankszektorban (kumulatív változások) 33 2.3.6. A pénzügyi kondíciós index (PKI) és a gazdasági növekedés 38 2.3.7. A hitelállomány-leépítésre nyomást gyakorló tényezők a kínálati és keresleti oldalon 39 2.4.1. Részvétel, foglalkoztatás és munkanélküliség 40 2.4.2. Aktivitási ráta 40 2.4.3. Munkanélküliségi ráta 41 2.4.4. A foglalkoztatás alakulása a foglalkoztatás forrása szerint, ágazati bontásban 44 2.4.5. A foglalkoztatás alakulása a foglalkoztatás forrása szerint 44 2.4.6. Betöltetlen új álláshelyek és nyilvántartott munkanélküliek 45 2.4.7. Közfoglalkoztatással és közfoglalkoztatás nélkül számított foglalkoztatási szint 45 2.4.8. A sikeres kilépés esélye a közfoglalkoztatás rendszeréből, iskolai végzettség szerint 46 2.4.9. A sikeres kilépés esélye a közfoglalkoztatás rendszeréből, korcsoport szerint 46 2.4.10. A sikeres kilépés esélye a közfoglalkoztatás rendszerében eltöltött időtartam szerint (hónap) 47 3.21. A rendkívüli nélkülözés aránya a régióban 57 3.3.1. A társadalmi-gazdasági státusz hatása a matematikai teljesítményre (2012) 60 3.3.2. Iskolaelhagyók aránya a felsőoktatásban (2011) 62 3.4.1. A közszektor K+F kiadásainak intenzitása (1), 2005–2013. 66 HÁTTÉRMAGYARÁZATOK 1.1. Kereskedelmi kapcsolatok és energiakötelék Magyarország és Oroszország között 8 1.2. Gazdasági felügyeleti folyamat 9 1.2. Gazdasági felügyeleti folyamat 9 2.4.1. Az alacsony képzettségűeket érintő legújabb adó-, illetve járulékintézkedések 43 2.2.4. Részvétel és a közfoglalkoztatási rendszer számára elkülönített költségvetés 48 TÉRKÉPEK No table of contents entries found. A válságot követő gyenge növekedési teljesítmény után Magyarország GDP-je várhatóan több mint 3 %-kal növekedik 2014-ben, amit ideiglenes jellegű ösztönző tényezők segítenek. A növekedés fellendülését olyan ideiglenes intézkedések és tényezők vezérelték, mint az uniós források fokozott lehívása, támogatott hitelprogramok és a szabályozott rezsicsökkentés. A Bizottság ennek megfelelően az ideiglenes hatások kifutásával a növekedés lassulását jelzi előre, a 2014. évi 3,3 %-ról 2,5 %-ra 2015-ben, majd 2 % körüli értékre 2016-ban. A jelenlegi negatív általános infláció 2016 végén valószínűleg 3 % körüli szintre emelkedik. A foglalkoztatás növekedésének tendenciáját az előrejelzések szerint továbbra is a magánszektor vezérli. Az államháztartás hiánya várhatóan nagyjából a GDP 2,5 %-a körül marad 2014 és 2016 között, ami valószínűleg nem elegendő számottevő adósságcsökkentéshez. Ez az országjelentés Magyarország gazdaságát a Bizottság éves növekedési jelentéséhez viszonyítva értékeli, amely az EU 2015. évi gazdasági és szociálpolitikájához három fő pillért javasolt: beruházás, strukturális reformok és költségvetési felelősségvállalás. A jelentés az európai beruházási tervvel összhangban módot keres az állami források hatásának maximalizálására és a magánberuházások ösztönzésére. Végül a jelentés Magyarországot a riasztási mechanizmus keretében készült 2015. évi jelentés megállapításainak fényében is értékeli, amelyben a Bizottság érdemesnek találta tovább vizsgálni az egyensúlyhiányok fennállását vagy azok felszámolását. Az ezen országjelentés által tartalmazott részletes vizsgálat fő megállapításai: · Az elmúlt években tapasztalt gyors javulás ellenére a külső eladósodottság szintje továbbra is veszélyes. A gazdaság egyensúlyának a folyó fizetési mérleg és a tőkemérleg tartós többlete által segített helyreállítása a válság óta folyik, ami a magánszektor hitelállományának leépítését és az uniós források fokozott pozitív hozzájárulását egyaránt tükrözi. Ezzel párhuzamosan a finanszírozási oldal strukturálisan valamelyest romlott, mivel lassultak a nettó közvetlen külföldi befektetések, különös tekintettel a zöldmezős beáramlásokra. · Az államadósság magas szintje továbbra is a sérülékenység egyik jelentős forrása marad a magyar gazdaság számára. A középtávú fenntarthatósági szimulációk szerint az államadósság az alapforgatókönyv alapján tovább csökken a következő évtizedben. Mindazonáltal a jelzett javulás jelentős költségvetés-politikai kockázatoktól függ, és továbbra is számottevő a gazdasági sokkokkal szembeni érzékenység. · A hitelállomány leépítése a pénzügyi szektorra rótt magas szabályozási teherrel és a nemteljesítő hitelek magas szintjével jellemzett nehéz környezetben folytatódott. A hitel/betét arány csökkentésére nagymértékben a mérlegek javítása miatt volt szükség. Ugyanakkor a hitelállomány-leépítési nyomás megvalósulásának ütemét és csatornáit erősen befolyásolta pénzügyi ágazatra vonatkozó szakpolitika, különösen a magas adóterhek kivetése. A támogatott hitelprogramok és a növekedés jelenlegi élénkülése lassítani kezdték a hitelállomány-leépítés ütemét, amely azonban várhatóan folytatódik a következő években. · A közmunkaprogram nem tűnik hatékony aktív munkaerő-piaci intézkedésnek, és torzítja munkaerőpiac megfelelő működését. Névlegesen csökkenti a munkanélküliséget, de fennáll az a kockázat költségvetési szempontból is, hogy az ilyen nagyságú közmunka jelentős bezáródási hatással jár, és az alacsony képzettségűek jóléti juttatási rendszerének állandó helyettesítőjévé válhat. A programot nem koordinálták megfelelően más állami foglalkoztatási szolgálatokkal, és nem támogatja kellően a résztvevők visszatérését a nyílt munkaerőpiacra. Az országjelentés más makrogazdasági kérdéseket is elemez, a fő megállapítások pedig a következők: · A beruházások 2014-ben tetőztek, és az előrejelzések szerint 2016-ig lassulnak. A beruházások 2008 óta elsőként 2013-ban kezdtek növekedni. 2014-ben 10 % feletti reálnövekedést mutattak, főként az uniós társfinanszírozású állami beruházásoknak köszönhetően. Mivel az uniós források felhasználása várhatóan alacsonyabb mértékű lesz 2016-ban, a beruházások növekedése is nulla körüli értékre csökken. · A magyar adórendszer hatékonyságát a kialakítás és az irányítás terén is számos hiba befolyásolja. Az újabb változások visszahozták azt a korábbi trendet, hogy növelik az ágazatspecifikus társasági adók súlyát. Az alacsony keresetűek bizonyos csoportjaira nehezedő adóteher továbbra is az egyik legmagasabb az EU-ban. Ugyanakkor némi előrelépés történt az adóelkerülés elleni küzdelemben. · Az instabil szabályozási környezet, a döntéshozatali eljárások átláthatatlansága és az érdekeltek nem megfelelő konzultációja összességében súlyos terhet jelent az üzleti környezet számára. A befektetők véleményét rontják a gyakori és kiszámíthatatlan szabályozási változások, amelyek gyakran újabb piacralépési akadályt teremtenek egyes ágazatokban. Ezt súlyosbítja az a tény, hogy a jogalkotási folyamatok minőségére rossz hatással van többek között a megfelelő előzetes hatásvizsgálatok hiánya és az érdekeltek rendelkezésére álló rövid alkalmazkodási idő. · Magyarország összességében korlátozott előrelépést ért el a 2014. évi országspecifikus ajánlások végrehajtásában. A támogatott hitelek részarányának erőteljes növekedése ellenére nem tért még vissza a gazdaságban a rendes hitelezés, részben a pénzügyi szektorra nehezedő általános szabályozási teher további növekedése miatt. Történt némi előrelépés az adómorál terén, valamint az állami tulajdonú tömegközlekedési vállalatok folytatódó átszervezésében. A célzott aktív munkaerő-piaci szakpolitika erősítése terén is sikerült eredményeket elérni: mind a Nemzeti Foglalkoztatási Szolgálat ügyfél-kategorizálási rendszerének előkészítése, mind a fiatalok mentorhálózatának kialakítása folyamatban van. Ugyanakkor néhány országspecifikus ajánlást nagyrészt figyelmen kívül hagytak. Konkrétan az adórendszer átalakítására vonatkozó szakpolitikai ajánlást nem követték. Nem növelték meg az álláskeresési járadék jogosultsági idejét, a romló szegénységi mutatók pedig továbbra is integrált szakpolitikai intézkedéseket tennének szükségessé. Több piaci szegmensben, különösen a szolgáltatási szektorban tovább emelkedtek a belépési költségek és fokozódtak a szabályozási korlátozások. Még ki kell dolgozni az inkluzív általános oktatást előmozdító rendszerszintű megközelítést. Az országjelentés rámutat a makrogazdasági egyensúlyhiányok elemzéséből következő szakpolitikai kihívásokra, nevezetesen: · Magyarországnak még mindig jelentős a külső adósság-refinanszírozási igénye, ezért kiemelten fontos a külföldi befektetők bizalmának fenntartása. Az ország üzleti helyszínként mutatott vonzerejét negatívan befolyásolja a nem kereskedelemképes ágazatokban az elmúlt években hozott számos versenyellenes intézkedés. · A gazdaság rendes hitelezését még nem sikerült helyreállítani. A támogatott hitelprogramok nem helyettesíthetik a bankok szilárd működési környezetét. Nincs elegendő tőkefelhalmozási lehetőség a pénzügyi közvetítésben és nem célzottak az elfogadott mentőcsomagok. Az akár csak egy átmeneti időszakra szóló közvetlen tulajdonlás révén a banki ágazatban végrehajtott állami beavatkozások jelentős költségvetési kockázatokat vonhatnak maguk után. · A közmunkaprogram fokozódó dominanciája jelentős kihívást állít az aktív munkaerő-piaci intézkedések hatékonyságának növelése elé. Ez még inkább igaz a résztvevők foglalkoztatási kilátásaira gyakorolt kevés pozitív hatás, valamint az elmúlt négy évben megnégyszereződő költségvetési költségek fényében. Egyéb szakpolitikai kihívások: A jogszabályba foglalt középtávú költségvetési keretet még nem hajtották végre. A közelmúltban elért eredmények ellenére még mindig jelentősen javítható az ügyintézési hatékonyság az adóbeszedés terén, és csökkenthető az adóelkerülés. A szociális segélyezési rendszer hatékonysága és lefedettsége tekintetében vannak még hiányosságok. Elmarad a jogszabályalkotás törvényi feltételeinek szigorú végrehajtása. Nincs elegendő képzett tudományos és mérnöki szakember, és kevés a kkv-k innovatív kapacitása. Az oktatás szakaszai közötti átmenetek továbbra is gyengék, és nem vezettek be az inkluzív általános oktatás előmozdítására, a korai iskolaelhagyás megelőzésére és a felsőfokú oktatás szélesebb körű hozzáférhetőségére és elvégzésére irányuló rendszerszintű intézkedéseket. Nem került sor az energiaágazatban elfogadott lakossági árcsökkentés felülvizsgálatára. Makrogazdasági fejlemények Magyarország gazdasági növekedése általánosságban gyenge volt a válság kitörése óta, a növekedés csak 2014-től kezdett jelentősen felgyorsulni. A válságot követően Magyarországon mérsékelt fellendülés volt 2010-ben és 2011-ben (0,8 %, illetve 1,8 %), majd a GDP 1,5 %-os csökkenésével 2012-ben az ország ismét recesszióba süllyedt. 2013-ban a gazdasági tevékenység mérsékelten, 1,5 %-kal bővült. Az öt éven át tartó folyamatos csökkenést követően a 2013. év volt az első, amikor a bruttó állóeszköz-felhalmozás pozitívvá vált. A GDP csupán a válság előtti szintet érte el, a régiós versenytársaktól azonban elmarad. A magyar GDP továbbra is körülbelül 1 %-kal elmarad a 2008. évi értékétől, míg Lengyelország és Szlovákia GDP-je messze meghaladja a válság előtti szinteket. 1.1. ábra: GDP 2010. évi állandó árakon Forrás: Európai Bizottság Megjegyzés: * Az adatok az Európai Bizottság 2015. téli előrejelzésén alapulnak A GDP-növekedés 2014-ben felélénkült, és a Bizottság 2015. téli előrejelzése alapján várhatóan 3,3 %-ra gyorsul. Ez a növekvő hazai keresletnek tulajdonítható, amelyhez jelentősen hozzájárul a bruttó állóeszköz-felhalmozás. A növekedés megugrását (2014 első felében 3,8 %) azonban ideiglenes intézkedések és tényezők támogatták, mint például az uniós források fokozott felhasználása, és az MNB kis- és középvállalkozásoknak támogatott hiteleket nyújtó Növekedési Hitelprogramja. A gazdasági tevékenység 2014 második felében némileg lassulni kezdett, és várhatóan tovább lassul 2016-ig. A Bizottság 2015. téli előrejelzése alapján a gazdasági növekedés várhatóan 2,4 %-ot, illetve 1,9 %-ot ér el 2015-ben, illetve 2016-ban, ami a fent említett időleges ösztönző intézkedések eltűnését tükrözi. A 2014. évi éves növekedésre vonatkozó gyorsbecslés 3,5 %, ami valamelyest növeli a bizottsági előrejelzések pozitív kockázatát. 1.2. ábra: A külső és a hazai kereslet hozzájárulása a gazdasági növekedéshez Forrás: Európai Bizottság A hazai kereslet várhatóan a gazdasági növekedés fő mozgatórugója lesz a következő években, de eltolódik a beruházásról a magánfogyasztás felé. A háztartásokra nehezedő jelzáloghitel-terheket enyhítő intézkedéseknek köszönhetően (lásd lejjebb) a rendelkezésre álló reáljövedelem pozitívan változik 2015-ben, és ez ösztönzi a fogyasztást (1.2. ábra). Az uniós strukturális és beruházási alapok tekintetében az új többéves pénzügyi keret időszakának elindulásával az uniós források felvétele 2016-ban várhatóan nem éri el teljes sebességét. A kapcsolódó visszaesés látható hatással lesz a beruházási tevékenységre, különösen az állami szektorban, és ennek következtében a várakozások szerint negatív lesz a beruházások növekedése 2016-ban. Az exportnövekedés, amely a főbb kereskedelmi partnerektől eredő alacsonyabb kereslet miatt 2015-ben csökkenhet, 2016-ban várhatóan újra felélénkül, az importot viszont stabilan tartja a magánfogyasztás. Így a nettó export 2015-ben mérsékelten, 2016-ban azonban jelentősebb mértékben járul hozzá a növekedéshez. A háztartások végső fogyasztási kiadásai fokozhatók a rendelkezésre álló reáljövedelem kibővítésével. Ez elsőként a lakossági hitelek elfogadott hitelrendezésének köszönhető, amely alapján a bankoknak kompenzálniuk kell a hitelfelvevőket a tisztességtelenül alkalmazott feltételek miatt (a részleteket lásd a 2.3. szakaszban). Ez majdnem 1 százalékponttal emeli a fogyasztási pályát 2015-ben. Másodikként a jelzáloghiteleket illető bizonytalanság csökkenéséhez is kapcsolódik, a háztartások elővigyázatossági megtakarítási magatartása várhatóan fokozatosan visszaszorul. Végül az alacsony inflációs hatás növeli a bérek és nyugdíjak vásárlóerejét. Az infláció 2011-ig 5 % körüli volt, de 2012 óta gyors csökkenésnek indult. Az infláció visszaesésének hátterében a szabályozott rezsicsökkentés állt. Az infláció 2014-ben –0,2 %-ra lassult, amit az olajárak csökkenése, valamint az importált dezinfláció is befolyásolt. Az inflációs várakozások lefelé módosultak, de a maginfláció 2014-ben pozitív tartományban maradt. Az árakra is hatással lévő gyengébb árfolyam mellett az infláció várhatóan fokozatosan emelkedik, és 2016 végére eléri az MNB által kitűzött 3 %-os célt. 1.3. ábra: Általános infláció és maginfláció Forrás: MNB MUNKAERŐ-PIACI HELYZET A foglalkoztatottak száma elérte a mindenkori legmagasabb értéket, a munkanélküliségi ráta pedig a mindenkori legalacsonyabb szintre esett vissza 2014-ben. Míg a gazdasági fellendüléssel a foglalkoztatás a magánszektorban is helyreállt, a foglalkoztatás javulása nagyrészt a közmunkaprogram 2011 óta történt kibővítéséhez köthető. A közmunkaprogram nélkül a munkanélküliségi ráta legalább 1,5 százalékponttal magasabb lenne. Mindemellett a középtávú költségvetési tervek előirányozzák a program további bővítését. Ezért alaposabban meg kell vizsgálni, hogy a közmunkaprogram által erősen befolyásolt munkaerő-piaci fejlemények tartós javuláshoz vezethetnek-e Magyarországon a nyílt munkaerő-piaci foglalkoztatás terén (lásd a 2.4. szakaszt). Noha a foglalkoztatási ráta és az aktivitási ráta egyaránt növekszik, nemzetközi összehasonlításban továbbra is alacsonyak. Az aktivitás gyorsan emelkedik, de továbbra is elmarad a régiós társak szintjétől, és közel 5 százalékponttal az uniós átlagtól. Ugyanakkor a munkanélküliség a második legalacsonyabb szintre csökkent a visegrádi országok között. A munkaerő-piaci javulás ellenére minden szegénységi mutató jelentősen és folyamatosan romlott a válság kezdete óta. Különösen a nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő fiatalok száma emelkedik folyamatosan 2010 óta, a szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben élők száma pedig 2009 óta nő. Költségvetési fejlemények és kilátások Miután 2013-ban kikerült a túlzotthiány-eljárás alól, Magyarország ellenőrzés alatt tartotta az államháztartási hiányt. A Bizottság 2015. téli előrejelzése szerint az államháztartási hiány 2014-ben a GDP 2,6 %-át éri el, szemben az előző évi 2,4 %-kal. A strukturális egyenleg becsült romlása jelentősebb (1,3 százalékpont), ami a költségvetési irányvonal választási évben való lazítását tükrözi. Az államháztartási hiány az előrejelzések szerint ebben az évben kissé tovább növekszik, majd 2016-ban a GDP 2,5 %-ára csökken. Az előrejelzés alapján kismértékben a strukturális egyenleg is javul, de jóval az ország középtávú célkitűzése (a GDP –1,7 %-a) felett marad. Az államadósság várhatóan csak nagyon visszafogottan csökken rövid távon. A GDP-arányos adósságráta az előrejelzés szerint 2014-ben 0,4 százalékponttal 77,7 %-ra emelkedett, főként a gyengülő árfolyam következtében. Az adósságcsökkenés várhatóan visszafogott lesz 2015-ben, és valamivel gyorsabb 2016-ban. Az államadósság magas szintje továbbra is a sérülékenység egyik forrása marad a magyar gazdaság számára. A GDP-arányos bruttó államadósság jelenlegi szintje alapján az ország helyzete kirívó az alacsony és közepes jövedelmű gazdaságok csoportjában. Ez a beruházásokat és a gazdasági tevékenységet visszafogó magas kockázati felárakat eredményez. Jóllehet az államadósság az évtized kezdete óta mérséklődik, még nincs tartósan csökkenő pályán. Ezért fontos megvizsgálni az adósságcsökkentésre vonatkozó középtávú kilátásokat (lásd a 2.2. szakaszt). Pénzügyi szektor A magánszektor eladósodottsága tovább csökkent a gazdaságban zajló tartós aktív hitelállomány-leépítés hatására, melynek üteme nemrégiben lelassult. A magánszektorbeli mérlegjavítás túlnyomórészt a magánszektor hitelezésének visszaesésére vezethető vissza. A magánszektor nettó hitelfelvétele nemrégiben javult, mivel a támogatott hitelprogramok átmenetileg megkönnyítették a vállalkozások, különösen a kkv-k hitelhez jutását. Mindazonáltal a pénzügyi közvetítés feltételei nem javultak olyan tartósan, hogy helyreállt volna a rendes hitelezés. A pénzügyi ágazat helyzete továbbra is aggasztó. Noha az ágazat tőkeellátottsága megfelelőnek tűnik (az aggregált tőkemegfelelőség az utóbbi negyedévekben a 9 %-os szabályozói minimum kétszerese körül mozgott), likviditási pozíciója pedig viszonylag erős, a magas szintű adó- és szabályozási terhek kombinációja csakúgy, mint a problémás hitelek nagy aránya nem jelent megfelelő ösztönzést a bankok számára hitelezési tevékenységük növeléséhez. A bankok tartósan negatív eredménye kockázatot jelent a pénzügyi stabilitásra nézve, és ezt súlyosbították a devizahitelesekkel folyamatban lévő hitelrendezés költségei, valamint az új, szigorító szabályozási lépések. Ezért indokolt a hitelállomány-leépítés fő mozgatórugóira és a kapcsolódó kockázatokra vonatkozó elemzés (lásd a 2.3. szakaszt). Külső egyenlegek Az ország külső egyenlege stabil. A folyó fizetési mérleg 2010-ben pozitívvá vált, és jelenleg épphogy meghaladja a GDP 4 %-át. A Bizottság 2015. téli előrejelzése alapján az áru- és szolgáltatáskereskedelmi mérleg többletének emelkedésével tovább növekszik. A tőkemérleg többlete az előrejelzés szerint enyhén emelkedik 2015-ben, 2016-ban pedig csökken, ami az uniós források felhasználásának dinamikáját tükrözi. Hasonlóképpen, a nettó hitelnyújtási pozíció 2015-ig javul, de az uniós forrásbeáramlás csökkenésével a várakozások szerint a GDP 8 %-a alá esik vissza 2016-ban. 1.4. ábra: Nettó hitelnyújtás/hitelfelvétel ágazatonként Forrás: Európai Bizottság A magánszektor hitelállományának leépítése a gyenge exportteljesítmény ellenére a külső egyenleg többletében tükröződött. Az exportpiaci részesedés összesen 19 %-kal csökkent 2009 és 2013 között, ami régiós összehasonlításban a legrosszabb exportteljesítmény. E negatív fejlemény ellenére az egész gazdaság nettó hitelnyújtási/hitelfelvételi pozíciója többletet mutatott, amelynek fő oka a beruházási ráta jelentős csökkenését eredményező magánszektorbeli kiigazítás volt. (lásd a 2.1. szakaszt). Középtávú gazdasági kilátások Az ország növekedési potenciálja, jóllehet kissé javul, továbbra is mérsékelt. A gyenge növekedési potenciál hátterében főként a teljes tényezőtermelékenység gyengesége áll, ami viszont a pénzügyi közvetítésben felmerülő problémákhoz, valamint a gazdaságban általánosságban alacsony szintű innovációhoz kapcsolódik. A tőkefelhalmozás sem éri el a válság előtti szintet. Ennek oka a hitelállomány-leépítés (lásd a 2.3. szakaszt), de részben az üzleti környezet érzékelt romlásából ered. Másrészről, valamelyest javult a munkaerő hozzájárulása a potenciális növekedéshez, ami strukturális reformokhoz kapcsolódik (a részleteket lásd a 2.4. szakaszban). Előretekintve az ország növekedési potenciálja a Bizottság téli előrejelzésének becslése szerint átlagosan 1,8 %-on áll 2014 és 2016 között, de középtávon várhatóan 1,5 %-ra csökken. Nemzetközi összehasonlításban Magyarország a potenciális növekedés tekintetében elmarad a régiós versenytársaktól. Magyarország potenciális növekedése jelentősen elmarad Lengyelországétól (3,1 %) és Szlovákiáétól (2,5 %), míg valamivel meghaladja a Cseh Köztársaságét (1,2 %). Hiányzik a Magyarország viszonylag alacsony növekedési potenciáljának kezeléséhez szükséges megfelelő gazdaságpolitika. A gazdaságban még nem állt helyre a rendes hitelezés a pénzügyi szektorra nehezedő magas szabályozási és adóteher, valamint a portfóliótisztítás további szükségessége miatt. Emellett a magyar adórendszer számos kihívással áll szemben a kialakítás és az irányítás tekintetében egyaránt. Az ágazatspecifikus adók elmúlt évekre jellemző fokozott előtérbe helyezése súlyosbíthatta a termelékenységi problémákat. Bizonyos szolgáltatási szektorokban a belépés további akadályainak bevezetése szintén gátolja a gazdasági erőforrások hatékony elosztását, és fokozza a befektetők bizonytalanságát. Az instabil szabályozási keret a döntéshozatali eljárások átláthatatlanságával és az érdekeltek elégtelen konzultációjával társulva negatívan hat az üzleti környezetre. Ezen túlmenően az oktatási rendszer láthatóan kevéssé képes arra, hogy az elért végzettségi szintek növelésével kezelje a magasan és az alacsonyan képzett munkavállalók foglalkoztatási lehetőségeiben mutatkozó jelentős különbségeket. 1.5. ábra: Potenciális kibocsátás-növekedés Forrás: Európai Bizottság A 1.1 háttérmagyarázat összefoglalja a Magyarország és Oroszország között fennálló kereskedelmi és energiaügyi kapcsolatokat. A közvetlen külföldi befektetés tekintetében Magyarország kitettsége nem nagy, de egy bankot jelentősen érint az orosz válság. Az orosz válság közvetlen kereskedelmi hatása sem jelentős, viszont a közvetett kereskedelmi hatásokkal együtt kismértékű negatív hatást gyakorol a GDP-re. Másrészről az energia (olaj és gáz) terén a kitettség viszonylag nagy. 1.1. háttérmagyarázat: Kereskedelmi kapcsolatok és energiakötelék Magyarország és Oroszország között Az Oroszországból Magyarországra irányuló közvetlen külföldi befektetés elhanyagolható, és az Oroszországba áramló magyar közvetlen külföldi befektetés sem jelentős, a GDP 0,6 %-a körül van. Mindazonáltal e közvetlen külföldi befektetés legnagyobb része egy vállalathoz, Magyarország legnagyobb kereskedelmi bankjához, az OTP-hez köthető. Az OTP Oroszországgal szembeni kitettsége a GDP 3 %-a körüli. A bank igen magas, 20 %-os a tőkemegfelelési mutatóval, valamint magas hitelveszteségi fedezettel rendelkezik az orosz piacokon (Oroszországban 100 % körül). Noha az orosz válság fokozódása jelentős hatással lehetett volna tőkehelyzetére, a bank többlettőkéje meghaladja a szabályozói követelményt (a GDP 2,8 %-a körül) és megközelíti az Oroszországgal szembeni kitettségeinek összegét. Mindettől függetlenül az OTP mögött nem áll egy nagy anyabank, és eszközeinek teljes nagysága a magyar GDP egyharmada körüli. Emiatt kitettségei jelentős sérülékenységet jelenthetnek. A kereskedelmi csatornák tekintetében az Oroszországba irányuló export aránya az összexportban körülbelül 4,5 % (2,9 % az áruk, és 1,3 % a szolgáltatások terén, 2013. évi adatok), míg az Oroszországból származó import aránya az összimportban 9,5 % körüli (9 % az áruk, és 1,3 % a szolgáltatások terén, 2013. évi adatok). Ami az import termékstruktúráját illeti, Magyarország leginkább az energiaellátás terén függ Oroszországtól. Az ország földgázfogyasztásában az orosz gáz aránya 64,5 %, a bruttó teljes belföldi olajfogyasztásban az orosz olaj aránya 91,3 % (közvetetten Ukrajnán keresztül), és a bruttó teljes belföldi szénfogyasztásban az orosz szén aránya 3,1 %. A rendelkezésre álló tárolókapacitások ideiglenesen enyhíthetik a zavarok hatását, mivel a földgáz esetében több mint két hónapig, a nyersolaj esetében pedig körülbelül 100 napig fedeznék az ellátási igényt. Más ellátási forrást találni rendkívül nehéz lenne rövid és középtávon, különösen a gáz esetében. A jelenlegi igény fényében a Magyarországot Nyugat-Európával összekötő vezetékek (az osztrák és az új, még nem működő szlovák összekötőn keresztül) nem tudnak kellő mértékű ellátást biztosítani. Ezen túlmenően a Déli Áramlat projektet 2014-ben hivatalosan elvetették. Jelenleg folyik az alternatív lehetőségek vizsgálata. Jóllehet 2014 első felében az Oroszországban és Ukrajnába irányuló export 20 %-kal, illetve 10 %-kal csökkent az előző évhez képest, a GDP erőteljes volt (ebben az időszakban 3,8 % az előző évhez képest) és az exportvolumen is jól teljesített, 7,2 %-os növekedéssel. Az orosz lassulás eddig összességében nem érintette érzékelhetően a magyar gazdaságot. Mindeközben a bizalmi csatornát érő hatás kiterjedtebb (a tőzsdei árak csökkenése a beruházást – felhasználóiköltség-csatorna – és a fogyasztást is befolyásolja – jóléti hatás), és 2014-ben kevesebb mint 0,1 százalékponttal, 2015-ben pedig 0,3 százalékponttal negatívan hat a GDP-növekedésre. Magyarország kereskedelme főként olyan országokhoz kapcsolódik, amelyeknek viszonylag erős kereskedelmi kapcsolatuk van Oroszországgal (Németország, Ausztria, valamit a közép- és kelet-európai országok). Végül, az előrejelzések szerint a közvetett hatások (az orosz válság által Magyarország fő kereskedelmi partnereire gyakorolt hatások) további 0,1 százalékpontos negatív hatással lesznek a növekedésre 2014-ben és 2015-ben egyaránt. Összességében a Bizottság szolgálatainak legfrissebb számításai szerint az orosz válság által Magyarország GDP-növekedésére gyakorolt negatív hatás a becslések szerint 0,2 százalékpont 2014-ben és várhatóan 0,4 százalékpont körül lesz 2015-ben. A rubel leértékelése a forinttal szemben (és az euróval szemben) csökkenti az érintett magyar vállalkozások exportbevételeit, ami befolyásolja a nyereséget, a beruházásokat és így a GDP-t. Számos magyar vállalkozás rendelkezik nagy kitettséggel Oroszországgal szemben. Az exportot tekintve a gyógyszeripar bevételeinek igen jelentős része (körülbelül 30 %-a) származik Oroszországból (a bevételek összesen körülbelül a GDP 0,4 %-át teszik ki). 1.2. háttérmagyarázat: Gazdasági felügyeleti folyamat A Bizottság 2014. novemberben elfogadott éves növekedési jelentése indította el a 2015. évi európai szemesztert, és azt javasolta, hogy az EU egy olyan integrált gazdaságpolitikai megközelítést alkalmazzon, amely három fő pillér köré épül: a beruházások fellendítése, a strukturális reformok felgyorsítása és felelősségteljes, növekedésbarát költségvetési konszolidáció. Az éves növekedési jelentés az európai szemeszter egyszerűsítési folyamatát is bemutatta, amelynek célja, hogy a nagyobb elszámoltathatóság és az összes szereplő nagyobb felelősségvállalásának ösztönzése révén fokozódjon az uniós szintű gazdaságpolitikai koordináció hatékonysága. Az egyszerűsítési törekvésekkel összhangban ez az országjelentés az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerinti részletes vizsgálatot tartalmaz annak megállapítására, hogy a makrogazdasági egyensúlyhiányok továbbra is fennállnak-e, a riasztási mechanizmus keretében készült, 2014. novemberben közzétett bizottsági jelentésben foglaltaknak megfelelően. A 2014. márciusban közzétett, Magyarországra vonatkozó 2014. évi részletes elemzés alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Magyarország esetében makrogazdasági egyensúlyhiányok állnak fenn, amelyek nyomon követést és határozott szakpolitikai fellépést tesznek szükségessé, különösen az erőteljesen negatív nettó nemzetközi pozíció folyamatban lévő kiigazítása, az állami és magánadósság magas szintje a törékeny pénzügyi szektor tükrében, és a romló exportteljesítmény igényel továbbra is fokozott figyelmet. Ez az országjelentés értékeli a Tanács által 2014 júliusában elfogadott 2014. évi országspecifikus ajánlások végrehajtása terén elért haladást is. A Magyarországnak szóló országspecifikus ajánlások az államháztartásra és az adózásra, a pénzügyi szektorra, a munkaerő-piacra, az oktatásra, az üzleti környezetre és a hálózatos iparágakra vonatkoztak. 1.1. táblázat: Kulcsfontosságú gazdasági, pénzügyi és szociális mutatók (1) Hazai bankcsoportok és önálló bankok. (2) Hazai bankcsoportok és önálló bankok, külföldi (uniós és nem uniós) irányítás alatt álló leányvállatok és fióktelepek. (3) Reál effektív árfolyam (*) BPM5 és/vagy ESA95 Forrás: Európai Bizottság, 2015. téli előrejelzés; EKB 1.2. táblázat: A MIP-eredménytábla Jelzés: na: nem alkalmazandó. Megjegyzés: A kiemelt számadatok kívül esnek a Bizottság riasztási jelentése által meghatározott küszöbértéken. A reál effektív árfolyam és a fajlagos munkaköltség esetében a második küszöbérték az euróövezeten kívüli tagállamokra vonatkozik. (1) A dőlt betűs számadatok a régi szabványoknak (ESA95/BPM5) felelnek meg. (2) Exportpiaci részesedés adatai: a világ teljes exportja a fizetésimérleg-kézikönyv 5. kiadásán (BPM5) alapul. (3) Munkanélküliségi ráta: i=Eurostat által visszaszámolva a 2011. évi népszámlálás adatainak figyelembevétele érdekében. Forrás: Európai Bizottság Noha a folyó fizetési és a tőkemérlegek több alkalommal is rekordtöbbletet értek el, a nettó külső kötelezettségeknek a GDP –80 %-a feletti állománya továbbra is kockázatos tartományban van. A nettó nemzetközi befektetési pozíció 2009 óta tartó gyors csökkenése a kapcsolódó kockázatok súlyosságának jelentős korrekciójához vezetett. A 2013-ban és 2014-ben egyaránt a GDP +8 %-a körüli erőteljes nettó hitelnyújtási pozíciót a külső egyenleg minden eleme támogatta, beleértve a nemrégiben javuló exportteljesítményt. E fejlemények mozgatórugóit és tartósságát ez a szakasz részletesebben elemzi. Végül indokolt röviden értekezni a közvetlen külföldi befektetések jelenleg lassuló beáramlásáról, mivel a finanszírozási oldal adósságteremtő és nem adósságteremtő elemeinek összetétele fontos gazdasági hatásokkal jár. A külső eladósodottság kiigazítása Miután 2009-ben a GDP –116 %-án tetőzött, a nettó nemzetközi befektetési pozíció általános javulása 30 százalékpont feletti volt, ami a folyó fizetési és tőkemérlegek növekvő többleteit tükrözi. A külső egyenlegek kiigazításának mértéke a sérülékeny euróövezeti országban látotthoz hasonló szintű egyensúly-helyreállítást tükröz. Ugyanakkor Magyarország régiós versenytársai (a visegrádi országok) jellemzően kisebb mértékű (néhány százalékpontnyi) javulást könyvelhettek el az elmúlt öt évben, nettó hitelnyújtási pozíciójuk még mindig deficites vagy kis többletet mutat. Ettől függetlenül a külső egyensúlyhiányok jelentős csökkentését 2012-ig főként az import szűkülése vezérelte. Az ország exportteljesítménye egyértelműen alulteljesítő régiós társaihoz képest, amint azt az exportpiaci részesedések nagy felhalmozódott veszteségei bizonyítják (lásd a részletes összehasonlító elemzést a 2014. évi részletes vizsgálatban). Ágazati szempontból a teljes változás mintegy kétharmada a pénzügyi szektorhoz köthető, a maradék egyharmada pedig a magánszektorhoz, és mind a lakossági, mind a vállalati szektor növeli megtakarítási arányát (miközben a központi bank és az államháztartás nettó pozíciója nagyjából változatlan marad). A nettó nemzetközi befektetési pozíció gyors javulása 2013-ban mintegy 10 százalékponttal folytatódott, és a GDP –84 %-át érte el a csökkenő külső adósságnak köszönhetően. A nettó külső adósság a GDP közel 70 %-át kitevő 2012. évi értékről körülbelül 58 %-ra csökkent 2013 végére. A közelmúltbeli javulás annak ellenére történt, hogy az átértékelési változások némi negatív hatással jártak 2012-ben és 2013-ban, amikor az árfolyam viszonylag stabil maradt. Ez annál is fontosabb tényezőnek bizonyulhat, mivel a forint leértékelésének jelenlegi hullámai a nemzeti valuta tartós gyengeségének kockázatára utalhatnak. Az erőteljes nettó hitelnyújtási pozíció elmúlt negyedévekben tapasztalt stabilizálódása a beruházások jelentős megugrása ellenére alakult ki (amelyek 2014 első felében 16,8 %-kal nőttek az előző évhez képest). Ez arra utal, hogy a külső egyenleg többletéhez a javuló exportteljesítmény is hozzájárul. 2.1.1. ábra: A nettó nemzetközi befektetési pozíció összetevői (1) A tartalékeszközök kizárva, * jelöli a negyedéves adatok használatával becsült számadatokat Forrás: Európai Bizottság A rendelkezésre álló információk alapján a nettó nemzetközi befektetési pozíció várhatóan számottevően tovább javul az elkövetkező időszakban. 2014 közepére tovább csökkent, körülbelül a GDP 82 %-ára. 2015 és 2016 tekintetében a Bizottság 2015. téli előrejelzésében a folyó fizetési és a tőkemérleg többletére vonatkozóan szereplő becslések ceteris paribus a nettó nemzetközi befektetési pozíció további meredek, 2016 végére a GDP 70 %-a alá történő csökkenését jelentenék. ([1]) Még előbbre tekintve a Bizottság által modellezett középtávú szemléltető forgatókönyvekből látszik, hogy Magyarországnak a folyó fizetési mérleg csupán a GDP 1,5 %-át kitevő átlagos többletét kellene elérnie a következő 10 év során ahhoz, hogy 2024-re felére (körülbelül a GDP –42 %-ára) csökkentse negatív nettó nemzetközi befektetési pozícióját. A jelenlegi és a következő többéves pénzügyi keretek alapján beáramló potenciális uniós strukturális támogatásokra vonatkozó kormányzati tervek alapján megalapozottan feltételezhető, hogy a tőkemérleg legalább a GDP 2 %-a körüli többletet fog mutatni a következő évtizedben. Figyelembe véve ezt a további pozitív tényezőt, a folyó fizetési mérleg a GDP 0,5 %-a körüli enyhe hiányt mutathat fel, és még akkor is felére csökkenthető lenne a nettó nemzetközi befektetési pozíció aránya. Általánosságban a folyó fizetési mérleg minden eleme folyamatosan javult 2008 óta, és ez vezetett 2013-ban a GDP 4 %-át kicsivel meghaladó rekordtöbblethez. Az áruk és a szolgáltatások almérlege egyaránt jelentős többletet mutatott fel, az előbbit annak ellenére, hogy Magyarország az energiatermékek terén több alkalommal az egyik legmagasabb külkereskedelmi deficittel rendelkezett az EU-ban (a deficit az elmúlt években sorozatosan meghaladta a GDP –6 %-át). Emellett az elsődleges jövedelmek strukturálisan magas hiányát (ami a közvetlen külföldi befektetések felhalmozott nagy állományát tükrözi) sikerült fokozatosan visszaszorítani az elmúlt időszakban. Noha a tényezőjövedelmek egyenlegét a válság előtt a GDP több mint 6 %-át kitevő masszív hiány jellemezte, az utóbbi időben csökkenő pályára állt, és a GDP –3 %-a alatti értékre esett vissza. Ez főként az egyre nagyobb számú, külföldön dolgozó magyar munkavállaló átutalásainak köszönhető. ([2]) Az adósságszolgálat-fizetések közelmúltbeli visszaesése továbbá (ami mind a kamatok, mind a külső eladósodottság csökkenését tükrözi) szintén lejjebb vitte a hiányt. 2.1.2. ábra: A külső pozíció összetevői (folyó fizetési mérleg és tőkemérleg) * jelöli a negyedéves adatok alapján becsült számadatokat. Forrás: Európai Bizottság Az uniós pénzügyi transzferek növekvő mértékben járultak hozzá a folyó fizetési mérleg többletéhez és a nettó külső finanszírozási képesség javításához. A jelenlegi uniós transzferek (elsősorban közvetlen mezőgazdasági kifizetések) az elmúlt években a GDP közel 2 %-át kitevő mértékben javították a folyó fizetési mérleget, a főként (a tőkemérlegben elszámolt) beruházási tevékenységeket finanszírozó uniós strukturális alapokból származó források a 2004-es uniós csatlakozást követően folyamatosan növekedtek, 2010-ben a GDP 2 %-át kitevő nagyságrendet értek el, majd tovább, a GDP 3,5 %-át meghaladó szintre emelkedtek 2013-ban. Az uniós beáramlások legutóbbi időkben tapasztalt szintje várhatóan legalább ugyanaz marad 2015-ben, a következő években néhány ütemezett csökkenéssel. Összességében az EU-val fennálló pénzügyi kapcsolatok fokozatosan hozzájárultak az ország nettó hitelnyújtásának emelkedéséhez. A közelmúlt nagy kiigazításai ellenére a negatív nettó nemzetközi befektetési pozíció és a kapcsolódó viszonylag magas refinanszírozási igény továbbra is a sérülékenység forrását jelentik a gazdaság számára. A jövőre nézve a fenntarthatósági számítások arra utalnak, hogy további jelentős javulásra kerül sor az uniós forrásbeáramlás nagyságának mérséklődése esetén is. Mindazonáltal az országnak továbbra is jelentős a külső finanszírozási igénye (a GDP közel 25 %-a éves szinten), ami alátámasztja a külföldi befektetői bizalom fenntartásának fontosságát. A külkereskedelmi teljesítmény mozgatórugói Az exportpiaci részesedés 2009 és 2012 közötti folyamatos visszaesése után a romlás 2013-ban nagyjából megfékeződött. Az exportpiaci részesedés Magyarországon öt éven át tapasztalt csökkenése (2013-ban –19,2 %) sokkal jelentősebb volt, mint a régiós versenytársaknál (Cseh Köztársaság: –7,7 %, Lengyelország: –0,4 %; Szlovákia: –2,2 %), míg más új tagállamok (balti államok, Bulgária, Románia) mind pozitív számadatokat, gyakran nagy növekedést könyvelhettek el. Az exportpiaci részesedésben történt mérsékelt fordulat (2013-ban 4,1 %-os növekedés az előző évhez képest) főként a járműiparban megnövekedett termelőkapacitásoknak köszönhető, ami a társaságok beszámolói alapján 2–4 százalékponttal járulhatott hozzá az exporthoz az elmúlt években. A Bizottság 2015. téli előrejelzése alapján az exportpiaci részesedés várhatóan tovább javul a 2016-ig tartó időszakban. Az exportpiaci részesedés visszaesése a válság óta némileg javuló költség-versenyképesség ellenére bekövetkezett. A nominális fajlagos munkaköltség emelkedése keretek között maradt. A minimálbér 2012. januári, a teljes bérstruktúrára átgyűrűző kisebb hatásokkal járó 19 %-os emelése ellenére a fajlagos munkaköltség emelkedése az előző évhez képest korlátozott volt (3,5 %). A reál effektív árfolyam kiigazítását eredetileg a forint nominális leértékelődése váltotta ki, majd később a munkavállalónkénti reáljövedelem egymás utáni mérsékelt csökkenései segítették. Ennek eredményeként 2012-re a reál effektív árfolyam a Bizottság fundamentális árfolyam-egyensúlyi módszerével ([3]) számolt, aktualizált becslések alapján némileg (hozzávetőlegesen 3,7–5,6 %-kal) alulértékeltté vált. Ebben az összefüggésben érdemes kiemelni, hogy a reál effektív árfolyam leértékelődésének várt pozitív hatásait valószínűleg számos tényező csökkentette. Először is, a vállalati szektor devizaadósságának magas volumene ([4]) miatt az ár-versenyképesség javulását ellensúlyozhatta a vállalkozások romló mérlegpozíciója. Másodszor, a magyar exportban az import aránya hagyományosan az egyik legmagasabb az EU-ban (45 % körül mozgott az elmúlt 15 évben ([5])), és ez azt jelenti, hogy az árfolyam exportra gyakorolt hatása ezzel arányosan korlátozott. 2.1.3. ábra: Magyarország exportpiaci részesedésének alakulása (éves összehasonlítás) Forrás: Európai Bizottság Az exportpiaci részesedések összességében nagy csökkenése ezért a nem költségalapú versenyképességi tényezők romlásának is tulajdonítható. A magyar exportágazat hagyományos stressztűrő képessége nagymértékben a magas technológiatartalmú termékek igen jelentős arányán múlt. Részesedésük a teljes exportban 20 % körül mozgott 2000 és 2010 között, de 2009 óta fokozatosan csökken, és 2013-ban 16 % körüli értéket ért el. Még mindig ez a legmagasabb arány az új tagállamok körében, ugyanakkor minőségi eltolódást jelez az exportszerkezetben. Vandenbussche (2014) ([6]) továbbá megállapította egy empirikus tanulmányban, hogy Magyarország „bimodális” minőségeloszlást mutat exporttermékei szerkezetében. Ezt a specializálódást két csúcs jellemzi az eloszlásban: az egyik a gyenge, a másik a kiváló minőségű áruk terén, és viszonylag kevés áru van a középső területen. A gyenge minőségű termékek egyre inkább kiélezett árversennyel szembesülnek a feltörekvő piacokról, különösen Kínából. A fent említett tanulmány azt is megállapította, hogy a 2007 és 2011 között a minőségjavulás dinamikája általánosságban lassú volt a visegrádi országokban (beleértve Magyarországot is, eltérően például a balti államoktól), emiatt exportjuk jelentős része ki volt téve a költségversenynek. Ami a jövőt illeti, középtávon nem garantálható a rekordszintű kereskedelmi többletek tartóssága. A válság előtt valamivel nulla feletti szintről a kereskedelmi többlet 2013-ra elérte a GDP majdnem 8 %-át. Az átfogó értékeket tekintve a szolgáltatások exportja jóval alacsonyabb, mint az ország áruexportja (mintegy egyötöde), de a két tényező egyenkénti hozzájárulása a megnövekedett többlethez nagyjából egyforma volt az elmúlt években. A természetesen felmerülő kérdés az, hogy a kiigazítás milyen mértékben tekinthető tartósnak, vagy hogy a kereskedelmi egyenleg milyen szintet ér el, ha az ideiglenes tényezők (mint a visszafogott belföldi kereslet) eltűnnek. Ebben az összefüggésben érdemes emlékeztetni arra, hogy Halpern-Oblath (2014) ([7]) számításai szerint Magyarország kereskedelmi nyitottsága, relatív gazdasági fejlettsége (a vásárlóerő-paritáson mért GDP/fő szintje) és a helyi valuta alul-, illetve túlértékeltsége alapján a 2013. évi magas többletet nem magyarázhatják az ország fundamentális adatai. Ugyanakkor néhány újabb tényező késleltetheti a kereskedelmi többlet várható mérséklését. Először is, Magyarország az olaj árának jelentős csökkenése következtében a külkereskedelmi cserearányok számottevő javulására számíthat. Másodszor, a járműipar közelmúltbeli nagyszabású beruházásai részben még a kiteljesedés szakaszában vannak, és az ipari termelés és az export ezért csak 2015-ben, de lehet, hogy csak 2016-ban kap újabb lendületet. A közelmúltbeli beruházási trend alapján a szolgáltatáskereskedelmi egyenleg kismértékű romlása várható az elkövetkező időszakban. A GDP-arányos beruházás 20 % alatt maradt a 2011–2013 közötti időszakban, a válság előtti 23–24 %-hoz képest. Mindemellett a beruházások 2014. évi felélénkülése, amint azt bizottsági előrejelzés várja, javíthat valamit ezen a romláson. Ezzel az általános visszaeséssel párhuzamosan az elmúlt öt évben jelentősen megváltozott a beruházási tevékenység összetétele: a feldolgozóipari és az állami beruházások relatív aránya nőtt, nagyrészt az ingatlantevékenységek kárára, de a piaci szolgáltatások aránya is csökkent (például nagy- és kiskereskedelem, szállítás és raktározás, szállás, tájékoztatás és kommunikáció). Tekintettel ezeknek a nemzetközileg forgalomképes szolgáltatásoknak a közelmúltbeli kereskedelmi többletekben játszott jelentős szerepére, az említett trend folytatása hatással lehet az ország külső hitelnyújtási pozíciójára mind közvetlenül (a szolgáltatások csökkenő kereskedelme miatt), mind közvetetten (a turizmus kisebb nettó egyenlege miatt). Magyarország közelmúltbeli magas kereskedelmi többletei, valamint a javuló költség-versenyképessége ellenére még nem biztosított a fordulat az exportteljesítményében. A hazai vállalatoknak a globális ellátási láncokba történő további integrációja növelné a belföldi hozzáadott értéket, és potenciálisan ellenállóbbá tenné az export termékstruktúráját. A korábbi években a kormány bizonyos szolgáltatási ágazatok működését érintő ismételt beavatkozásai – elsősorban a belépési korlátok növelése – valamint ezen intézkedések kiszámíthatatlansága miatt megnövekedett a bizonytalanság a befektetők számára. Közvetlen külföldi befektetés A magyarországi közvetlen külföldi befektetések további lomhasága aggodalomra ad okot. Az új tagállamokban a közvetlen külföldi befektetések vonzását hagyományosan fontos módszernek tekintették a strukturális fejlődés, a technológiatranszfer és a termelékenységnövekedés céljából. A kelet- és közép-európai régióban a nettó közvetlen külföldi befektetések éves áramlása sokkal kisebb, mint a válság előtt, de ez szélesebb európai tendenciát tükröz. Ettől függetlenül a csökkenés valamivel hangsúlyosabb Magyarországon, mint a többi új tagállamban, különösen az elmúlt negyedévekben (lásd a 2.1.4. ábrát, amely nemzetközileg összehasonlítható adatokat, azaz különleges célú gazdasági egységeket is magában foglaló statisztikát mutat be). 2.1.4. ábra: Nettó közvetlen külföldi befektetések a régióban (a GDP %-ában) Forrás: Az Európai Bizottság számításai Az éves nettó közvetlen külföldi befektetések áramlása ([8]) általánosságban csökkenő tendenciát mutatott Magyarország tíz évvel ezelőtti uniós csatlakozása óta. Számos egyszeri tényező bukkant fel az elmúlt években, amelyek jelentősen torzíthatják a közvetlen külföldi befektetések értékelését. Különösen két tényezőt érdemes kiszűrni a nem honos vállalatok eredeti közvetlen külföldi befektetési tranzakcióinak jobb megragadása érdekében: i. az anyabankoktól származó folyamatos tőkeinjekciókat, amelyeket a magyar leányvállalataik veszteségeiből eredő tőkehiány ellensúlyozására tettek (lásd még erről a 2.3. szakaszt); ii. az állam általi nagyszabású vállalatfelvásárlások (2011: MOL, 2013: E.ON). Az MNB ([9]) a nettó közvetlen külföldi befektetés áramlásának mögöttes (a fenti jelentős egyszeri hatásoktól megtisztított) trendjét éves átlagban 0,5–1 milliárd EUR-ra becsülte 2010 és 2013 között. Az alacsony átlag fontos magyarázó tényezője az újrabefektetett jövedelem csökkenése: egy későbbi központi banki jelentés ([10]) szerint az újrabefektetett nyereség átlagos aránya a válság előtt 40 % körül volt, míg ez az arány 2009–2013 között kevesebb mint 20 %. Pozitív fejlemény, hogy míg a 2009–2010 közötti időszakban az osztalékfizetések akár meg is haladták a külföldi tulajdonban lévő vállalkozások teljes nyereségét (mivel az anyavállalatok vélhetően saját likviditási szükségleteik kezelésére használták fel a leányvállalatok felhalmozott eredményét), a helyzet 2011 óta javult. 2.1.5. ábra: A közvetlen külföldi befektetések beáramlása Magyarországon (a GDP %-ában) (1) Az adatsorok nem tartalmazzák a különleges célú gazdasági egységeket Forrás: MNB A zöldmezős közvetlen külföldi befektetésekre összpontosító statisztikák alapján is romlik az ország vonzereje. A fizetésimérleg-statisztikában szereplő teljes közvetlen külföldi befektetés-beáramlás túlbecsülheti a kapcsolódó élénkítő hatásokat, mivel magában foglalja a meglévő létesítmények felvásárlásához kapcsolódó áramlásokat. Ezért érdemes olyan adatsort elemezni, amely csak a zöldmezős beruházásokat tartalmazza, vagyis csak azokat a projekteket, amelyek során egy vállalat létrehozza vagy bővíti gyártókapacitását, szolgáltatási funkcióját vagy kitermelési műveleteit. Ez azért is fontos, mert a zöldmezős projektek meghatározás szerint növelik a befogadó ország termelési kapacitását, ezért pozitív hatást gyakorolnak a gazdasági növekedésre, ami nem feltétlenül igaz az egyesülések és felvásárlások esetében. A zöldmezős közvetlen külföldi befektetések egyértelműen lelassultak a válság után (lásd a 2.1.6 ábrát), amit a magánszektorbeli munkahelyteremtésben játszott csökkenő szerepük is tükröz: miközben 2004 és 2007 között évente legalább 40 000 új munkahelyet teremtettek, ez az utóbbi időben körülbelül 10 000-re csökkent. 2.1.6. ábra: Zöldmezős közvetlen külföldi befektetések beáramlása Magyarországra (2003–2014) (1) A 2014. évi adatok a január–augusztus közötti időszakot fedik le. Forrás: Financial Times FDImarkets adatbázis A mögöttes közvetlen külföldi befektetésáramok a közelmúltban már negatív adatokat is mutattak. A nettó közvetlen külföldi befektetésekre vonatkozó utolsó elérhető adat a 2013 negyedik negyedéve és 2014 harmadik negyedéve közötti időszakra vonatkozóan 0,5 milliárd EUR-t mutat, de ha levonjuk az anyabankok általi feltőkésítést, az így kapott adat mintegy –1 milliárd EUR. Továbbá, a nem pénzügyi vállalatokból származó megfigyelt kiáramlás nem koncentrált, hanem ágazatok széles körére terjed ki, például a gépgyártásra, a kereskedelemre és a kommunikációra. A nemrégiben megkötött stratégiai partnerségi megállapodások ([11]) nem tűnnek alkalmasnak a negatív trend visszafordítására. A nettó közvetlen külföldi befektetések, köztük a zöldmezős beruházások áramlásainak különösen az elmúlt negyedévekben megfigyelt lassulása számos olyan intézkedéshez köthető, amelyek potenciálisan hátrányosan hatnak az üzleti környezetre. Különösen a korábban nyílt piacokon az új korlátozások bevezetése és az ágazatspecifikus adók előtérbe helyezése ronthatta a magyar gazdaság általános vonzerejét. Ezen túlmenően az érdekeltekkel folytatott rendszeres konzultáció és a tényalapú hatásvizsgálatok hiánya egyaránt negatívan hat a szabályozási keretre (lásd az üzleti környezetről szóló értekezést a 3.4. szakaszban). Ennek megfelelően a visegrádi országok között az OECD termékpiaci szabályozásra vonatkozó mutatói alapján Magyarországon vannak a legnagyobb belépési korlátok. Emellett újabb nemzetközi versenyképességi vizsgálatok (például a Világgazdasági Fórum) az országot a visegrádi versenytársak között a legrosszabb helyre sorolják az átlátható politikai döntéshozatal tekintetében. A GDP közel 80 %-ának megfelelő összegével a magyar államadósság továbbra is a gazdaság sérülékenységének egyik meghatározó oka. Jóllehet a magyar államadósság az uniós átlag alatt van, a regionális versenytársakénál jelentősen magasabb ([12]), és meghaladja az ország gazdasági fejlettségének megfelelő szintet ([13]). Bár a magyar állam rövid távú finanszírozási szükséglete csökkenőben van, a feltörekvő és közepes jövedelmű országok csoportján belül továbbra is a legmagasabbak közé számít. A külső forrásoktól való erős függés egy további olyan tényező, amely növeli a gazdaság államadóssággal kapcsolatos kockázatoknak való nagy mértékű kitettségét. E szakasz előbb áttekinti az állam jelentős eladósodottságának hátterében húzódó okokat, majd megvizsgálja az államadósság csökkentésének kilátásait. Az államháztartás elsődleges egyenlegének (2012 óta fenntartott) többlete biztosítja az adósságcsökkentés egyik előfeltételét, és a szükséges további javulást elősegíthetik az elöregedéssel kapcsolatos költségek terén várható megtakarítások. Ugyanakkor az ország alacsony növekedési potenciálja hátráltathatja az államadósság csökkenését, és továbbra is kockázati tényező marad. Másrészről előrelátható költségvetési kockázatok gátolhatják az elsődleges egyenleg javulását. Ezen hajtóerők és kockázati tényezők hatását az államadósságra vonatkozó középtávú előrejelzések alapján vizsgáltuk meg. Az államadósság múltbeli alakulása és a rövid távú kilátások A magyar államadósság jelenlegi magas szintje az elmúlt évtizedben követett laza fiskális politika következménye, amelyet súlyosbítottak a későbbi pénzügyi és gazdasági válságok hatásai. A magyar államadósság gyorsan növekedett az elmúlt évtizedben. Az 51,9 %-os szintnek megfelelő 2001-es értékről tíz év alatt majdnem 30 százalékpontot emelkedve 81 %-os szintet ért el (lásd a 2.2.1. ábrát). A válságot megelőző években az államadósság növekedését a felhalmozódó elsődleges hiány okozta (amelynek mértéke 2002 és 2007 között évente átlagosan a GDP 3,5 %-ának felelt meg; lásd a 2.2.2. ábrát). Ezzel egyidejűleg mind a „lavinahatás” ([14]), mind az SFA-tételek képesek voltak korlátok között tartani az államadósság növekedését, köszönhetően a viszonylag magas növekedésnek és a privatizációból befolyó, továbbra is számottevő bevételeknek. A pénzügyi válság kitörése fordulópontot jelentett e tekintetben. A költségvetési konszolidációs erőfeszítések, azaz többek között az EU–IMF által nyújtott pénzügyi támogatási program keretében végrehajtott intézkedések eredményeként az elsődleges hiány gyakorlatilag megszűnt. Azonban a gazdasági kibocsátás visszaesése jelentős adósságnövelő hatást idézett elő. Emellett az SFA-tételek is hasonló nagyságrendben járultak hozzá az adósságszintek növekedéséhez. Ennek hátterében elsősorban az állam készpénzállományának gyors növekedése ([15]), valamint a forint leértékelődése állt. 2.2.1. ábra: A bruttó államadósság-ráta: múltbeli adatok és a rövid távú előrejelzések (1) A 2014–2016 közötti időszakra vonatkozó adatok a Bizottság 2015. téli előrejelzéséből származnak. Forrás: Európai Bizottság 2.2.2. ábra: A bruttó államadósság éves változásának összetétele Forrás: az Európai Bizottság számítása Az államadósság-ráta az évtized kezdete óta csökken, és rövid távon várható, hogy a csökkenés enyhe mértékben folytatódni fog, azonban a ráta még nem állt egyértelműen csökkenő pályára. 2011 és 2013 között az adósságráta 3,6 százalékponttal csökkent, de ez főleg SFA-tételek egyszeri hatásának tudható be. A jelentősen javuló elsődleges egyenleg adósságcsökkentő hatásánál erősebben érvényesült a lassú növekedés és a viszonylag magas finanszírozási költségek együttes hatása. Az adósság csökkenése így annak a jelentős összegű tőketranszfernek (összesen a GDP 10 %-a) köszönhető, amely a nyugdíjrendszer második pillérét képező kötelező magánnyugdíj-pénztárak vagyonának állami kézbe vétele útján valósult meg. ([16]) A nyugdíjpénztári vagyon átvételének eltűnő hatása miatt az Európai Bizottság 2015. téli előrejelzése lassuló ütemű adósságcsökkenéssel számol. A rövid távú előrejelzés szerint a 2014–2016 közötti időszakban a GDP-arányos adósságráta mindössze 1,2 százalékponttal csökken. Az adósság csökkenését várhatóan korlátozni fogják az SFA-tételek ellentétes hatásai, amelyek miatt az adósságráta 2014-ben kis mértékben akár növekedhet is ([17]). Ugyanakkor az elsődleges egyenleg – bár enyhén romlik – már megadná az adósságcsökkentés ütemét. Ennek hátterében az áll, hogy a lavinahatás (azaz az államadósság kamatainak és a GDP-növekedés hatása) a gazdasági fellendülésnek köszönhetően rövid távon nem rontaná le jelentősen a hatását. Ugyanakkor az adósságdinamikát meghatározó makrogazdasági tényezők Magyarországra nézve várhatóan kedvezőtlenül alakulnak az elkövetkező években, mivel a gazdaság visszatér a viszonylag alacsony növekedési potenciáljához, az állampapírok hozamai pedig ismét emelkedésnek indulnak a mostani történelmien alacsony szintjükhöz képest. Ez azt jelenti, hogy középtávon az elsődleges egyenlegnek javulnia kellene ahhoz, hogy az államadósság kellő mértékben tudjon tovább csökkenni, kivéve, ha sikerülne javítani az ország növekedési potenciálján. Ezt a kérdést a középtávú adósság-előrejelzésre vonatkozó elemzés alapján vizsgáltuk. Az adósságra vonatkozó középtávú előrejelzések A Magyarországra vonatkozó középtávú adósság-előrejelzések az Európai Bizottság által az adósság fenntarthatóságára vonatkozóan kidolgozott elemzési keret segítségével készültek. Alapvető fontossággal bír, hogy az alábbiakban tárgyalt bizottsági alapforgatókönyv a legfontosabb makrogazdasági változók hosszú távú konvergenciájának feltételezésén alapul ([18]). A kivetítés továbbá azzal a feltételezéssel él, hogy a költségvetés-politika változatlan marad (azaz az alapul szolgáló strukturális elsődleges egyenleg a rövid távú előrejelzési horizont utolsó évére, 2016-ra becsült értéken, vagyis a GDP 1,3 %-án marad). A kivetítés továbbá számol az elöregedéssel kapcsolatos költségek (azaz a demográfiai tényezőkkel összefüggő közkiadások, például a nyugdíjak, egészségügyi kiadások és a tartós ápolás-gondozás költségei) előrevetített változásainak a költségvetési egyenlegre gyakorolt hatásaival, amelyek a népesség elöregedésével kapcsolatos legfrissebb bizottsági jelentés alapján kerültek meghatározásra. 2.2.3. ábra: A bruttó államadósság-ráta: az alapforgatókönyv Forrás: az Európai Bizottság számítása A Bizottság alapforgatókönyve szerint Magyarország adóssága középtávon folyamatosan csökken, ami elsősorban a népesség elöregedésével kapcsolatos költségek várható csökkenésének lesz az eredménye (lásd a 2.2.3. ábrát). Az alapforgatókönyv szerint a GDP-arányos adósságráta várhatóan – a következő évtized alatt gyorsuló ütemben – csökkenni fog a 2016-os mintegy 76 %-ról valamivel 62 % alá 2025-re (ez összesen 15 százalékpontos, éves átlagban 1,6 százalékpontos csökkenésnek felel meg). A javulás nagy mértékben köszönhető a népesség elöregedésével összefüggő költségek terén elérhető megtakarításoknak, amelyek az adósság csökkenésének mintegy kétharmadát teszik ki ([19]). Amennyiben azonban az elsődleges egyenleg nem javul a 2016-ra előre jelzett szintnél jobban (azaz, ha nem jelentkeznek az előrevetített megtakarítások az elöregedéssel kapcsolatos költségek terén), Magyarország adósságrátája valószínűsíthetően nagyon lassan fog csak csökkenni, és az adott makrogazdasági feltételezések mellett a vizsgált 10 éves időszak végére 70 % felett marad. Másrészről a népesség elöregedésével kapcsolatos költségekre vonatkozóan előrevetített megtakarítások nem képesek tartósan csökkenő pályán tartani az adósságot lényegében stagnáló GDP-arányos adósságráta mellett, ha a strukturális elsődleges egyenleg visszatér a historikus átlagához (a GDP –0,5 %-a, szemben az alapforgatókönyv szerinti 1,3 %-kal), miként az a historikus strukturális elsődleges egyenleg szerinti forgatókönyvben szerepel. Ez mutatja a költségvetési konszolidációs kiigazítások fenntartásának meghatározó szerepét. Az elöregedéssel kapcsolatos költségek előrevetített csökkenése – amely elősegítené az adósság csökkenését – nagymértékben a parametrikus nyugdíjreformok hatását tükrözi. A demográfiai tényezőkkel összefüggő közkiadások terén előre jelzett, és az alapforgatókönyvbe beépített megtakarítások nagy része (mintegy 90 %-a) az állami nyugdíjakra fordított kiadások csökkentett mértékéből fakad. Az állami nyugdíjak finanszírozásának költsége a magyarországi népesség folyamatos elöregedése ellenére is csökkenni fog ([20]). Ez a nemzetközi összehasonlításban viszonylag magas nyugdíjkiadások visszafogására irányulóan – részben az EU–IMF pénzügyi támogatási program részeként – bevezetett parametrikus reformintézkedések hatását mutatja. Ezek az intézkedések az előrejelzés időszaka alatt korlátozzák mind a nyugellátások mértékét, mind a kedvezményezettek körét ([21]). Ugyanakkor a magyar nyugdíjrendszerre vonatkozó tanulmányok aggályokat fogalmaznak meg a nyugellátások jövőbeli megfelelőségével kapcsolatban, mivel valószínűsíthető, hogy jelentősen emelkedni fog azon idős emberek száma, akik nem rendelkeznek elegendő járulékfizetési idővel ahhoz, hogy legalább egy szerény nyugdíjat kapjanak ([22]). Az időskori szegénység problémájának eredményes kezelése érdekében így adott esetben további kiadások válhatnak szükségessé, ami viszont azt eredményezheti, hogy az elöregedéssel kapcsolatos költségeknél várt megtakarítások elmaradnak az előrevetített mértéktől. 2.2.1. táblázat: A vizsgált költségvetés-politikai kockázati forgatókönyvek Forrás: az Európai Bizottság számítása Magyarország adósságcsökkentési pályáját jelentős költségvetési kockázatok övezik. Ezen kockázatok pontosabb értékelése érdekében olyan alternatív forgatókönyvek hozzáadásával bővítettük az adósság-fenntarthatósági elemzési keretet, amelyek a költségvetés-politika lehetséges kedvezőtlen alakulására vonatkozó feltételezéseket is tartalmaznak. A költségvetés-politikával összefüggő kockázatok tekintetében az alábbi megalapozott forgatókönyveket vizsgáltuk meg (az ide vonatkozó feltételezésekért lásd a 2.2.1. táblát): i. az állami akvizíciók forgatókönyve a kormánynak az állami tulajdon (különösen az energiaágazatban, bankszektorban és a közműveknél történő) kiterjesztése iránti preferenciáját tükrözi; ii. a bérkompenzációs forgatókönyv az állami szférában felhalmozódó bérfeszültségeket jeleníti meg (a közszférában foglalkoztatottak többségének fizetése 2008 óta nominális szinten be van fagyasztva), továbbá a bizonyos alágazatokban már végrehajtott vagy rövidesen bevezetésre kerülő bérkompenzációs mechanizmusokat veszi figyelembe; A modell tehát azzal a feltételezéssel él, hogy a közszféra bérkiadási tétele fokozatosan vissza fog térni a historikus átlagához; iii. a Paks II atomerőmű megépítésének forgatókönyve a nagy volumenű beruházási projekt államadósságra gyakorolt hatását modellezi. A projekt teljes becsült költsége 12,5 milliárd EUR, és a beruházás a tervek szerint egy Oroszországgal már aláírt kormányközi szerződés alapján valósul meg ([23]); valamint iv. a kombinált költségvetés-politikai kockázati forgatókönyv az államadósság alakulása szempontjából egyidejűleg számol a fent említett hatások mindegyikével. 2.2.4. ábra: A bruttó államadósság-ráta: az állami akvizíciók és a bérkompenzáció forgatókönyve Forrás: az Európai Bizottság számítása 2.2.5. ábra: A bruttó államadósság-ráta: a Paks II projekt forgatókönyve és a kombinált költségvetés-politikai forgatókönyv Forrás: az Európai Bizottság számítása A vizsgált költségvetési kockázati forgatókönyvek jelentős mértékben lerontanák a népesség elöregedésével kapcsolatos költség-megtakarításoknak az államadósságra gyakorolt kedvező hatását. Az állami akvizíciókkal számoló forgatókönyv mintegy ötödét emésztené fel – az évtized második felére korlátozott mértékű adósságcsökkentést tartalmazó – alapforgatókönyvben előrevetített teljes adósságcsökkentésnek, míg a fizetéseknek a bérkompenzációs forgatókönyv szerinti megemelése az adósságcsökkentés negyedét vinné el (lásd a 2.2.4. ábrát). A tervezett atomerőmű-építés államadósságra gyakorolt (a Paks II forgatókönyv alapján modellezett) hatása jelentősebb, annak mértéke az alapforgatókönyv szerint elért adósságcsökkentés több mint felével egyenlő (lásd a 2.2.5. ábrát). Az adósságpálya stagnáló helyzetet mutatna, sőt, az adósság az építkezés megkezdésekor enyhén emelkedne is, mielőtt az elöregedéssel összefüggő költségek csökkenése és a szerény mértékben javuló gazdasági növekedés ellensúlyozhatná azt. A projekt befejezésének évében az adósságráta 70 % közelében maradna (ami körülbelül 8 százalékponttal magasabb az alapforgatókönyv által lefedett időszak végére várt értéktől). A kedvezőtlen költségvetés-politikai fejlemények együttes hatását vizsgálva azt kapjuk, hogy az államadósság ismét növekedésnek indulna, teljes mértékben kiszorítva az alapforgatókönyv szerinti javulást. Összefoglalva, a költségvetési kockázatok jelentősen megváltoztathatják az adósságcsökkentés alapforgatókönyv szerinti kedvező pályáját ([24]). 2.2.6. ábra: A bruttó államadósság-ráta: a makrogazdasági változókra való érzékenység Forrás: az Európai Bizottság számítása 2.2.7. ábra: A devizában denominált államadósság és a korábbi árfolyamváltozások bruttó adósságrátára gyakorolt hatása (1) A devizaadósság arányát mutató idősor az éves átlagokat veszi alapul. (2) Az átértékelési hatás az SFA-tételeknek az adósságrátát befolyásoló azon összetevőjét mutatja, amely az árfolyamváltozásból ered. Forrás: MNB, Magyarország Központi Statisztikai Hivatala. A magyar adósságpályának a makrogazdasági sokkokkal szembeni érzékenysége viszonylag nagynak mutatkozik. Ez különösen a devizaárfolyamok változása tekintetében számottevő, ami a devizában denominált állami kötelezettségek magas (jelenleg mintegy 40 %-os) arányának tudható be; lásd a 2.2.6. és a 2.2.7. ábrákat). A válság kezdete óta a devizaárfolyamok változása összességében a GDP közel 8 %-ával egyenértékű adósságnövelő hatást generált. A devizaárfolyam elmúlt években (azaz a 2011-es leértékelődés során) tapasztalt legnagyobb változásának megfelelő, – 2015, illetve 2016 folyamán kibontakozó – sokkot feltételezve az adósságráta azonnal 80 % fölé emelkedne, és tíz éves időtávon az alapforgatókönyvtől mintegy 5 százalékponttal eltérő szintre jutna. Erre való tekintettel a magyar kormány azon terve, amelynek értelmében a devizaadósság arányát a központi bank önfinanszírozási programján keresztül csökkenteni kívánja – méghozzá lehetőség szerint a válságot megelőző 30 %-os szint közelébe –, csökkentené az államadósság kockázati kitettségét. ([25]) A többi makrogazdasági tényezőre vonatkozó érzékenységi vizsgálatot illetően elmondható, hogy (az újonnan kibocsátott és megújított adósságra vonatkozó) kamatlábak +1 százalékpontos tartós emelkedése esetén az államadósság az előrejelzési időtávon a becslések szerint a GDP közel 4 %-ának megfelelő mértékben emelkedne. Másrészt, a reál GDP növekedési ütemének (vagy az inflációnak) +0,5 százalékpontos növekedése hasonló nagyságú kumulatív adósságcsökkentő hatással (vagy ellenkező előjelű sokkhatás esetén ennek megfelelő mértékű szimmetrikus adósságnövelő hatással) járna. Az adósságpályát befolyásoló kedvezőtlen makrogazdasági sokkok együttes hatásával számoló forgatókönyvek valószínűsége sztochasztikus adósságszimulációk segítségével vizsgálható. 2.2.8. ábra: Sztochasztikus adósság-előrejelzések, 2015–2019 Forrás: az Európai Bizottság számítása A szimulációk azt mutatják, hogy az államadósság-csökkentési pálya nem elég megalapozott ahhoz, hogy ellen tudjon állni kedvezőtlen sokkhatásoknak. A középtávra szóló alapforgatókönyv szerint az államadósság várhatóan 2019-re fokozatosan a GDP 73 %-ára csökken. A kamatlábat, a devizaárfolyamot, a GDP-t és az inflációt érintő múltbeli makrogazdasági sokkokra épülő sztochasztikus adósságszimulációk azonban azt mutatják, hogy 2019-re az adósság mintegy 40 %-os valószínűséggel meg fogja haladni a GDP 77 %-át (lásd a 2.2.8. ábrát). Ez azt jelenti, hogy 40 % a valószínűsége annak, hogy az adósság stagnál vagy ismételten növekedési pályára áll. 2.2.9. ábra: Költségvetés-politikai kockázati forgatókönyvek az egyhuszados szabály által meghatározott adósságcsökkentési referenciaértékkel összehasonlítva (1) Az értékek a visszatekintő adósságcsökkentési referenciaérték által meghatározott adósságszint és a kivetítés szerinti adósságráta különbségét mutatják. Ebben a megközelítésben a negatív értékek elégtelen mértékű adósságcsökkentést jeleznek. Forrás: az Európai Bizottság számítása A magyar adósság fenntarthatóságának vizsgálata egyrészt a költségvetési konszolidáció fenntartásának, másrészt a növekedésösztönző gazdaságpolitika követésének szükségességére világít rá. A fenti elemzés alapján levonhatók bizonyos következtetések az országot jellemző magas eladósodottság csökkentésének kilátásaira vonatkozóan. Először is, a Bizottság által felvázolt alapforgatókönyv folyamatosan csökkenő adósságpályát vetít előre, ami elsősorban az egymást követő nyugdíjreformok hatásának tudható be. Ez alapján a küszöbérték irányába mutató számottevő előrehaladás várható. Másodszor, az alapforgatókönyvben jelzett, általában kedvezőnek mondható középtávú kilátásokat jelentős negatív kockázatok övezik. A megalapozott feltételezéseket tükröző kedvezőtlen költségvetés-politikai fejlemények megakadályozhatják, hogy az adósság kellő mértékben csökkenő pályára kerüljön. Másrészről a magyar adósságpálya változatlanul nagy mértékben ki van téve a kedvezőtlen makrogazdasági sokkoknak. Harmadsorban az elemzés a költségvetési konszolidáció iránti elkötelezettség fenntartásának fontosságára is rámutat. Amennyiben az államadósság a jelenlegi szinten ragad, a magyar államadósság nem kerül határozottan csökkenő pályára. Ezt azt jelenti, hogy amennyiben a költségvetés-politikai intézkedések felemésztik a népesség elöregedésével összefüggő költségeknél előrevetített megtakarításokat, ismételten további konszolidációs erőfeszítésekre lesz szükség: ezt mutatja a költségvetés-politikai kockázati forgatókönyveknek az egyhuszados szabály (azaz a Stabilitási és Növekedési Paktumban az adósságcsökkentésre vonatkozóan meghatározott referenciaérték) szerinti vizsgálata is (lásd a 2.2.9. ábrát). Végül, a magyar gazdaság jelenlegi alacsony növekedési potenciáljának javulása erőteljesebb adósságcsökkentési pályát biztosítana. Az adósságpályának a csökkenő finanszírozási költségek pozitív visszacsatolási hatása is kedvezne. A pénzügyi szektort sújtó jelentős szabályozási teher és a nemteljesítő hitelek magas aránya által jellemezhető nehéz körülmények között folytatódott a magánszektor hitelállományának leépítése. A felhalmozódott egyensúlytalanságok korrigálása és a mérlegek javítása érdekében jórészt szükséges volt a hitel/betét arány csökkentése, legfőképp a lakossági ágazatban. Mindazonáltal a hitelállomány-leépítését ösztönző erők gyakorlati megnyilvánulásának ütemét és csatornáit nagy mértékben befolyásolták a pénzügyi szektort érintő szakpolitikai intézkedések, ugyanakkor a támogatott hitelezési programoknak és a növekedés 2013 közepén kezdődő fellendülésének köszönhetően csökkent a hitelállomány leépítésének sebessége. Ebben a szakaszban megvizsgáljuk a hitelállomány-leépítés folyamatának fő mozgatórugóit és az ehhez kapcsolódóan a pénzügyi szektort érintő kockázatokat, kitérve egyúttal a megvalósítás alatt lévő szakpolitikai intézkedésekre is (így különösen a hitelfelvevőkkel való elszámolás és a devizában denominált jelzáloghitelek de facto kötelező konverziójának kérdésére). Ezek a kérdések azért is egyre fontosabbak, mert az ország viszonylag gyenge növekedési potenciálja számos csatornán keresztül összekapcsolható a hitelállomány-leépítéssel. A magánszektor adóssága és a hitelezési folyamatok A gazdaság hitelezésének tartós visszaesésével párhuzamosan gyors ütemben folytatódott a magánszektor eladósodottságának csökkenése. A magánszektor (konszolidált) adósságállománya 2013-ban a GDP 95 %-ának megfelelő értéken állt ([26]), ami az elmúlt két év tekintetében 20 százalékpontnak megfelelő javulást jelent. Az utóbbi időben a kiigazítások túlnyomórészt a magánszektor hitelezésének visszaesésére voltak visszavezethetők, ami mind a háztartások, mind a vállalatok hitelezésénél tapasztalható volt. Az „aktív hitelállomány-leépítés” 2012-ben még gyorsuló szakaszban volt, ezt követően viszont számottevően, 2013-ra –1 %-ra lelassult. A hitelezés dinamikáját a nemteljesítő hitelek magas aránya, a pénzügyi szektorra nehezedő szabályozási teher és a lakásárak folyamatos csökkenése határozta meg. 2.3.1. ábra: A magánszektor adósságállományának lebontása Forrás: Európai Bizottság 2.3.2. ábra: A hitelezés lebontása Forrás: Európai Bizottság A vállalati hitelezés terén a Növekedési Hitelprogramnak köszönhető néhány átmeneti fellendülés ellenére a piaci alapú hitelezés még nem javul. A válság súlyosabban érintette a kkv-kat, mint a nagyobb vállalatokat, amelyek a kereskedelemfinanszírozás és a vállalatközi hitelek révén könnyebben tudtak forráshoz jutni, viszont a fokozott bizonytalanság miatt nem tudtak további adósságot felhalmozni. Az elmúlt néhány negyedévben a vállalatok nettó hitelezése enyhén pozitív tartományba mozdult el, főként a Növekedési Hitelprogram hatására, amely költségmentes finanszírozást nyújt a bankoknak, amelyből a bankok 2,5 %-os maximális kamatláb mellett nyújthatnak hitelt a kkv-k részére. A nem támogatott hitelezés felfutása annak ellenére elmaradt ([27]), hogy az alapkamatot érintő egymást követő kamatvágások nyomán a forintban kibocsátott új hitelek kamata mintegy 5 százalékponttal csökkent. 2.3.3. ábra: A vállalati hitelezés változásai nemzetközi összehasonlításban (éves növekedési ráták a tranzakciók alapján) (1) A mediterrán országok közé Görögország, Olaszország, Portugália és Spanyolország, a balti államok közé Észtország, Lettország és Litvánia tartozik. Forrás: MNB A Növekedési Hitelprogram hozott némi élénkülést a vállalati hitelezés terén. A program első szakaszában 701 milliárd HUF-ot használtak fel 2013-ban, amelynek kb. 40% -át (290 milliárd HUF, azaz a GDP 1 %-a) új hitelként folyósították; a többit pedig a meglévő adósság refinanszírozására használták fel. Ezt követően a Növekedési Hitelprogramot legfeljebb 2000 milliárd HUF összegű kerettel kibővítették (ez így az első szakasszal összesen már a GDP mintegy 9 %-ának felel meg). A program 2015 végéig tart (a 2014 végében megjelölt eredeti határidőt a Monetáris Tanács 2014 szeptemberében egy évvel meghosszabbította). Eddig a teljes keret felét (1000 milliárd HUF) nyitották meg a második szakasz alaprészében, amelynél a hiteleknek csupán 10 %-a fordítható hitelkiváltásra. A program alkalmazási körének bővítése valamint a hitelezési korlátok emelése céljából a program feltételeit 2014 folyamán többször módosították. A második szakasz keretében a központi bankhoz 2015 januárjának végére benyújtott szerződések összértéke mintegy 600 milliárd HUF-nak (a GDP 2 %-a) felelt meg. A hitelek mintegy 80 %-át már folyósították, és az összegnek valamivel több mint 60 %-a beruházási célokat szolgál. A központi bank február 18-án jelentette be egy 500 milliárd HUF kerettel rendelkező új alprogram (az ún. „Növekedési Hitelprogram+”) elindítását, amely a nagyobb kockázatú kkv-k támogatására irányul a hitelkockázatnak a központi bank általi részbeni átvállalásával. ([28]) A Növekedési Hitelprogram és más támogatott programok nem elhanyagolható mértékű költségvetési terheket vonhatnak maguk után középtávon. A Növekedési Hitelprogramnak a 2015 végéig való meghosszabbítása, kiegészítve a megnövelt keretösszegekkel és a nem legjobb besorolású ügyfelekre való kiterjesztéssel várhatóan további támogatást fog nyújtani a kkv-k hitelezéséhez. A támogatott kölcsönöknek a teljes kkvhitel-portfólión belüli aránya jelentősen megnövekedett az elmúlt években: a 2012-es mintegy 10 %-ról 2014 harmadik negyedévére közel 40 %-ra nőtt. Ez elsősorban a Növekedési Hitelprogram bevezetésének tudható be, de az Eximbank (Magyar Exporthitel Biztosító Zrt.) tevékenységének fokozása, különösen az „Exportélénkítési Hitelprogam” is jelentős mértékben hozzájárult ehhez a növekedéshez. Az említett programon keresztül 2014-ben a GDP 1 %-át meghaladó értékben nyújtottak új hiteleket. ([29]) A pénzügyi stabilitás szempontjából a túlzott kockázatvállalás elkerülése és a rossz tőkeallokáció visszafogása érdekében előnyös, ha a hitelkamatláb szorosan kötődik az irányadó kamatlábhoz. Miközben az EU számos országában – többnyire a piaci hiányosságok kezelésére irányuló – célirányos támogatási rendszerek kerülnek bevezetésre, fontos, hogy a jelenlegi programok időben korlátozottak és jól célzottak legyenek, továbbá tisztában kell lenni ezek beágyazott fiskális költségeivel. A lakossági hitelezés vélhetően túljutott a mélypontján. A háztartások GDP-arányos adósságrátája 2013-ra jelentős mértékben, a regionális versenytársakéhoz hasonló szintre esett vissza. Ezen túlmenően a központi bank egymást követő kamatcsökkentéseinek eredményeképp az újonnan folyósított forinthitelek kamatai 4 százalékponttal csökkentek. Az MNB számításai alapján a hitelállomány öt éve tartó leépítését követően a jövedelemarányos adósságráta immáron egészségesebb szinteken van. A havi jövedelem arányában kifejezett törlesztési ráta közel harmadával csökkent (13 %-ról 10 %-ra). E tekintetben látszik némi szerkezeti változás a háztartások számos szegmensének a bankrendszer és a pénzügyi közvetítés irányába tanúsított magatartása terén (pl. meglepően kevesen veszik igénybe az árfolyamgát rendszerét, amely pénzügyi előnyöket nyújtott a devizaalapú jelzáloghitelek azon felvevői számára, akik beléptek a rendszerbe.). Ezért a hitelkereslet – a vagyoni és a jövedelemi viszonyok javulása ellenére – továbbra is visszafogott maradhat. Másrészről 2013 őszén az adóssággal rendelkező háztartások több mint fele még úgy ítélte meg, hogy túlzott mértékű az adósságuk és annak törlesztésével kapcsolatban jövőbeni nehézségekre számítottak – ez a legmagasabb arány a felmérés keretében vizsgált közép-, kelet- és délkelet-európai országok között. Ehhez hasonlóan, a válaszadóknak csupán 2 %-a tervezte további hitelek felvételét a következő 12 hónapban – ez a legalacsonyabb arány a régióban (és még a harmadát sem éri el a megfelelő 2008-as magyar adatnak). ([30]) Számos olyan tényező van, amelyek várhatóan hozzájárulnak majd a hitelkereslet fokozatos növekedéséhez a lakossági hitelek ágazatában. Először is, a háztartások reáljövedelme immáron három éve növekvő pályán van. Másrészt a hitelek mostani rendezésével (részleteket lásd alább) a háztartások adóssága mintegy 10 %-kal csökken, ez pedig tovább növelheti a fogyasztói keresletet. Ugyanakkor a lakossági hitelezés újjáéledésére utaló közelmúltbeli halvány jelek nem feltétlenül lesznek elegendőek ahhoz, hogy a nettó hiteláramlást kimozdítsák a negatív tartományból. 2.3.4. ábra: A lakossági hitelezés változásai nemzetközi összehasonlításban (éves növekedési ráták a tranzakciók alapján) (1) A mediterrán országok közé Görögország, Olaszország, Portugália és Spanyolország, a balti államok közé Észtország, Lettország és Litvánia tartozik. Forrás: MNB A 2014-es év fordulópontnak tűnik a lakóingatlanok piacán. A válság kezdete óta éves összehasonlításban először regisztráltak pozitív irányú elmozdulást a használatba vett új lakóingatlanok száma tekintetében (27 %-os növekedés 2013-hoz képest). Ezenkívül a piaci tranzakciók száma is nő: a várakozások szerint 2014-ben több mint 100 000 lakóingatlan cserél gazdát, szemben az előző évi mintegy 89 000 tranzakcióval. Ezeket a kedvező fejleményeket azonban a nagyon mély kiindulási ponthoz viszonyítjuk, hiszen az építőipari tevékenységek és a lakóingatlanok piacának forgalma 2013-ban az uniós csatlakozás óta mért legalacsonyabb, illetve legalacsonyabb értékhez nagyon közeli értéket mutattak. Különösen a vállalkozások által épített lakóingatlanok száma csökkent számottevően: míg 2007–2009 között átlagosan több mint 17 000 lakóingatlant építettek, 2013-ban mindössze 3 000-et. A portfólió minősége továbbra is meghatározó kihívás, jóllehet az elmúlt időszakban történt némi javulás ezen a téren. A vállalati és lakossági hitelek hasonló súllyal szerepelnek a bankok összesített mérlegében: 45 %-ot, illetve 47 %-ot tesznek ki a bankok teljes hitelportfóliójában. 2014 júniusának végén a banki hitelállomány 22,3 %-a lejárt követelés volt (szemben a 2013. június végi 23,9%-os adattal). A nemteljesítő (azaz legalább 90 napos késedelemmel rendelkező) hitelek mutatója a lakossági ágazatban 18,8 %-on állt, viszont a vállalati hiteleknél a mutató 16,8 %-ra süllyedt, az egy évvel korábbi 19 % körüli értékéről. A nemteljesítő hitelek fedezeti rátája nemzetközi összehasonlításban továbbra is meglehetősen magas (közel 60 %-os). Mindazonáltal az átstrukturált hitelek magas aránya (2014 második negyedévében a teljes portfolió 17 %-a) problémákat okozhat, különösen annak fényében, hogy az átstrukturált hitelek fedezeti rátája viszonylag alacsony. Ez kérdéseket vet fel a hitelportfólió valódi minőségével kapcsolatban, különös tekintettel arra, hogy az átstrukturált hitelek mintegy 44 %-a ismételten problémássá válik. A hatékony portfóliótisztítást gátolja a követelésértékesítési piac hiánya – különösen a projekthitelek esetében –, továbbá a kényszerértékesítések szinte teljes hiánya, valamint a peres vagy peren kívüli végrehajtási eljárások csekély hatékonysága. Ezt jól mutatja, hogy (más országokkal összehasonlítva) a vitarendezés viszonylag hosszú időt vesz igénybe, és a várható megtérülési ráta is alacsony. A bankok átlagosan viszonylag nagy kitettséggel rendelkeznek az üzleti célú ingatlanok és az építőipar, valamint a kereskedelem és a feldolgozóipar területén, amelyekhez összességében a vállalati hitelek közel 70 %-a köthető. A hitelállományon belül a nehéz helyzetben lévő vállalati hitelek mintegy felét üzleti célú ingatlanokra adott hitelek teszik ki. 2014 novemberében a központi bank közvetlen irányítása alatt eszközkezelő társaságot hoztak létre, annak működési szabályait azonban még nem véglegesítették, eszközvásárlásokra pedig még nem került sor. Ez az egyedi struktúra jogi aggályokat vet fel, és potenciális kockázatot jelent a költségvetésre és a központi bank hitelességére nézve. Az Európai Központi Bank és a Bizottság egyezetéseket folytat a Magyar Nemzeti Bankkal annak érdekében, hogy elkerüljék a Szerződés vonatkozó rendelkezéseinek esetleges megsértését. 2.3.1. táblázat: Költségvetési hozzájárulás a devizahitelesek mentőcsomagjaihoz (2011–2015, milliárd HUF) (1) Az egyszerűség kedvéért a költségvetési kiadások folyó értéken vannak összesítve. Forrás: MNB, Nemzetgazdasági Minisztérium, az Európai Bizottság számításai A nemteljesítő hitelek magas arányának legfőbb oka változatlanul a háztartások devizaalapú adóssága. Ez az országnak a pénzügyi válság kezdete óta tartó gyenge gazdasági helyzetére, továbbá arra vezethető vissza, hogy a devizahitelesek eddig elfogadott mentőcsomagjai nem a bajba jutott adósokat célozták. Ez utóbbit alátámasztja az a tény, hogy a hiteleiket rendben törlesztő hitelfelvevők eddig mintegy kétszer annyi támogatást kaptak a költségvetésből, mint a nemteljesítő háztartások (a részletekért lásd a 2.3.1 táblázatot). Az újabb és újabb mentőcsomagok bevezetése nyomán romlott a magyar hitelfelvevők törlesztési hajlandósága ([31]). A nehéz helyzetben lévő hitelfelvevőkre irányulóan kizárólag a Nemzeti Eszközkezelő működtet programot, amely keretében 2014 végéig közel 25 000 lakóingatlant vásárolnak meg a nehéz helyzetben lévő hitelfelvevőktől. A program által kitűzött cél azonban messze elmarad a problémás hitelfelvevők tulajdonában lévő lakások számától, amelyet 150 000 körülire becsülnek. A megvalósítás alatt lévő hitelrendezés a hitelfelvevők teljes adósságát átlagosan megközelítőleg 16 %-kal fogja csökkenteni, ugyanakkor e tekintetben számottevő különbségek lesznek a hitelesek között. Valószínűsíthető, hogy önmagában ez az intézkedés nem fogja megoldani a nemteljesítő hitelek problémáját. A gazdaságnak történő rendes hitelnyújtás helyreállítása nem valósult meg. Míg a bevezetett számos támogatási program kétségkívül enyhített a hitelkínálat terén sok magyar kkv által tapasztalt nehézségeken, ezek a programok tartósan nem helyettesíthetik a bankok megfelelő működési környezetét. Másrészről a támogatott hitelezésre vonatkozó további tervek akár a piaci hitelezés kiszorításához is vezethetnek, ha ezek a programok nem kellőképpen célzottak, és e programok a jövőbeni fiskális költségek tekintetében nem elhanyagolható kockázatokkal járnak. A lakáspiacon – mind az ügyletek száma, mind az árak tekintetében – tapasztalható fellendülés halvány jelei ellenére a háztartások nettó hitelezése a belátható időtávon negatív maradhat. A Magyarországnak címzett ajánlások között szerepelt, hogy kezelje az átstrukturált hitelekre vonatkozó tartalékképzés problémáját, és tegye hatékonyabbá a fizetésképtelenségi eljárásokat, egyúttal tegye lehetővé a hitelezőknek a hitelbiztosítékok végrehajtását. Mindezen kérdések terén Magyarországnak még nem sikerült előrelépést elérni. A bankszektor helyzete A magyar bankszektor a válság kezdete óta küzd a megfelelő jövedelmezőséghez való visszatérésért. Az elmúlt években a bankok folyamatosan negatív eredményt értek el, amelyre kihatottak a devizahitelesek megsegítésére irányuló kormányzati intézkedések (ennek részleteiért lásd a 2.3.2. táblázatot), valamint a nemteljesítő hitelek magas és egyre romló aránya. Ezenfelül a nyereségességet jelentős adóteher is lerontotta. (Az adóteher a legmagasabb az Európai Unióban, legfőbb formája a pénzügyi intézményekre a 2009-es mérlegük alapján 2010 óta kivetett adó, valamint a 2013-ban bevezetett pénzügyi tranzakciós illeték). A legalább 2013 közepéig gyenge gazdasági teljesítmény, az instabil működési környezet és a szomszédos országokhoz képest általában véve alacsony jövedelmezőség a külföldi anyabankokat magyarországi hitelállományuk folyamatos (évente átlagosan közel 6 %-os) leépítésére ösztönözték. A hitel/betét arány jelenleg megközelíti a 100 %-ot, szemben 2008. decemberi 155 %-os csúcsértékkel. Ezzel párhuzamosan viszont ugyanezen anyabankok bőséges mennyiségű (2009 óta összességében jóval több mint 4 milliárd EUR) tőkét nyújtottak (lásd a 2.3.5. ábrát) annak érdekében, hogy a helyi magyar leányvállalataik eleget tudjanak tenni a magyar és a nemzetközi tőke- és likviditási szabályoknak. Továbbra is fennálló jövedelmezőségi problémák ellenére a bankok jól tőkésítettek, likviditási pozíciójuk erős. Az elmúlt évek folyamán a bankok jelentős tőkepuffert tartottak fenn, főként a külföldi anyabankok által több ízben végrehajtott tőkeemelések eredményeként. Ennek megfelelően a tőkemegfelelési mutató 2014 első negyedévében rekordmagas értéket, 19,5 %-ot ért el, ami a pénzügyi szektor sokkokkal szembeni erős ellenállóképességét mutatja. A mutató a bankok mindegyikénél meghaladta a kötelező minimumként előírt 9 %-ot. Ez a jelentős többlettőke elsősorban a jelzáloghitelesek megsegítésére irányuló, további mentő-csomagokból fakadóan várható további veszteségekhez kapcsolódott. Továbbá az egyedi kockázatokhoz kapcsolódó II. pillér szerinti felügyeleti követelmények szintén indokolttá tették a bankok magas tőkeellátottságát. A bankok rövid távú (főként forintban elérhető) likviditása az előírt szint kétszeresével ugyancsak megfelelőnek tekinthető. A magyar bankok likviditástöbblete stresszhelyzeti körülmények között is meghaladja a szabályozás szerinti minimumot, mivel a tőkeszükséglet nagyon alacsony. Mindazonáltal a bankok tartós negatív eredménye közép- és hosszú távú kockázatot jelent a pénzügyi stabilitásra nézve. 2.3.5. ábra: Külső finanszírozási tranzakciók a helyi bankszektorban (kumulatív változások) Forrás: MNB Az elmúlt időszakban hozott intézkedések további jelentős terheket jelentettek a bankok számára. Az árfolyamkülönbözetek és az egyoldalú kamatemelések tárgyában az elmúlt tíz év összes lakossági hitelére vonatkozóan a Legfelsőbb Bíróság által hozott jogegységi határozat végrehajtása céljából a közelmúltban alkotott jogszabályok összességében mintegy bruttó 950 millárd HUF (azaz a GDP 3 %-át meghaladó mértékű) veszteségeket okozhatnak a pénzügyi szektor egésze számára. A bankszektor nyereségére gyakorolt hatás ennél valamivel kisebb: egyrészt a bruttó hatásnak csak mintegy 83 %-a lesz érezhető a bankok számára, mivel a kedvezőtlen hatást mérséklik a már korábban megképzett tartalékok. Ezzel együtt a bankok mintegy 600 milliárd HUF (a GDP 2 %-ának megfelelő) összegű nettó veszteségre számíthatnak, ami ceteris paribus fel fogja emészteni az ágazat többlettőkéjének közel háromnegyedét. Ezen túlmenően a jogszabályban rögzített kamatláb-moratórium tovább bonyolította a helyzetet a jövedelmezőség szempontjából. Pozitív fejlemény, hogy az Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bankkal 2015. február 9-én kötött egyetértési megállapodás kötelezettségvállalást tartalmaz a kormány részéről arra vonatkozóan, hogy 2017-ig felére csökkentik a bankadót, majd ezt követően 2019-ig annak mértékét az európai átlaghoz igazítják. 2.3.2. táblázat: A bankszektor terheit növelő szakpolitikai intézkedések (1) A teljes betétállományra vonatkozó díj mértékét 2014-ben emelték 0,06 %-ról 0,1 %-ra, majd 2015-ben 0,14 %-ra. Forrás: MNB, Nemzetgazdasági Minisztérium, az Európai Bizottság számításai A fogyasztói hitelek kamataira vonatkozó új szabályok és különösen a „fair bankokról” szóló törvény egyértelműen javítják a hitelnyújtási műveletek átláthatóságát és kiszámíthatóságát, ugyanakkor újabb terheket rónak a jövedelmezőségre. A fogyasztói hitelekre vonatkozó szabályozás átfogó megújítása 2015 februárjában lépett hatályba. Az új szabályozás értelmében a lakossági hiteleknél mind a már meglévő, mind az új hitelszerződésekben csak rögzített vagy referenciakamathoz kötött kamatlábat alkalmazhatnak. Pontosabban, a legfeljebb három éves lejáratú hitelszerződések esetén a kamatláb vagy kamatfelár rögzített és nem változtatható. Amennyiben a törlesztési időszak három évnél hosszabb, a kamatláb háromévente egyszer és a hitel teljes futamideje alatt legfeljebb öt alkalommal módosítható. További szabály, hogy a kamatlábak szigorúan csak – az MNB által felügyelt – objektív kritériumok alapján módosíthatók (a kamatlábat meghatározó tényezőket az érintett kereskedelmi bank nem befolyásolhatja, mint például a bankközi piacon felszámított likviditási prémiumot). Bár a devizaalapú jelzáloghitelek konverziójára eredménysemleges módon került sor, mivel az piaci árfolyamon történt, az új forinthitelek kamatlábainak jogszabályi rendezése tovább szűkítette a bankok kamatrését. A fair bankokról szóló törvény és a forintosított jelzáloghitelekre vonatkozó új szabályok kamatbevételekre gyakorolt együttes tartós negatív hatása 100 milliárd HUF körül lehet évente. ([32]) Összességében az várható, hogy a magyar bankok a jövedelmezőség tekintetében tartósan a legrosszabbul fognak teljesíteni a közép- és kelet-európai régióban, ennek pedig súlyos következményei lehetnek arra nézve, hogy az ágazat mennyire képes külföldi tőkét és finanszírozást vonzani. Az állam következetesen követte a magyar bankszektor feletti közvetlen tulajdonjoga kiterjesztésére irányuló stratégiáját. Azt követően, hogy 2013-ban kisebbségi részesedést szerzett két kisebb hitelintézetben (a Széchenyi Bankban és a Gránit Bankban), 2014 szeptemberében lezárta az MKB (azaz a mérlegfőösszeg tekintetében az ország ötödik legnagyobb kereskedelmi bankjának) megvásárlását (a vételár a GDP mintegy 0,05 %-ának felelt meg, de a bankot értékesítő Bayerische Landesbank vállalta, hogy a GDP 0,25 %-ának megfelelő összegű tőkeinjekciót hajt végre). 2015 februárjában az állam legfeljebb a GDP 0,6 %-ának megfelelő összegért megvásárolta a Budapest Bankot (a nyolcadik legnagyobb kereskedelmi bankot) a GE Capital-től. Míg az MKB – főleg a hitelportfóliójában lévő üzleti célú ingatlanokból eredően – jelentős veszteségeknek volt kitéve, az üzleti stratégiáját a kkv-kre összpontosító Budapest Banknak sikerült nyereségesnek maradnia az elmúlt években. Ezzel párhuzamosan a kormány megkezdte egy új összetett pénzügyi központ létrehozását. A tervek szerint ez a következő elemekből áll majd: i. a Magyar Posta az országszerte megtalálható 2700 fiókjával – 2014 szeptemberében a Posta kisebbségi részesedést szerzett az FHB kereskedelmi bankban; ii. a takarékszövetkezetek (összesen 1600 fiók) átstrukturált rendszere; és iii. a Magyar Fejlesztési Bank Csoport. Jóllehet stratégiája szerint a kormány értékesíteni kívánja a frissen államosított pénzintézetekben szerzett részesedését, az egyre növekvő tulajdoni arány függő kötelezettségeknek teheti ki az államháztartást. Erre a kockázatra – amely markánsan jelentkezett számos országban a legutóbbi pénzügyi válság idején – a Széchenyi Bank 2014 december eleji csődje is felhívta a figyelmet. A bank hitelállománya a jelentések szerint az elmúlt 18 hónapban (azaz az állam kisebbségi részesedésszerzését követően) háromszorosára nőtt, miközben a bank működésében súlyos szabálytalanságok történtek. Az állam másfél év alatt valószínűsíthetően a 3 milliárd HUF összegű tőkeinjekciójának egészét elveszítette, és ez némi nyomást máris gyakorolt az államháztartásra ([33]). Az állam által hivatalosan 2014 szeptemberében megvásárolt MKB-t mindössze három hónappal később, 2014. december 18-án szanálás alá vonták. Az Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bankkal a közelmúltban kötött megállapodással összefüggésben a kormány kifejtette azon szándékát, hogy a helyi bankokban szerzett többségi részesedéseit három éven belül teljes egészében magántulajdonba kívánja adni. A bankok tőkefelhalmozási lehetőségeinek javítására irányuló szakpolitikai intézkedések és ezáltal a rendes hitelezés helyreállítása terén – a kihívás méretéhez képest – jelentős végrehajtási hiányosságok látszódnak. A bankok adóterhe a korábbi magas (2013 óta évente a GDP közel 1,25 %-ának megfelelő) szinteken maradt. Mindössze két kisebb kiigazításra került sor: i. a hitelek rendezéséről szóló törvény 2014 szeptemberében kis mértékű kompenzációt kínált a bankoknak: 2015-től kezdődően a GDP mintegy 0,05 %-ának megfelelő mértékben csökkenthetik társasági adójukat; ii. a kártyás fizetések tekintetében a rendes adókulcsot egy éves egyösszegű pénzügyi tranzakciós illetékkel váltották fel, ezáltal előmozdítva az elektronikus fizetési eszközök használatát. A devizaalapú jelzáloghitelek forintosításának kivételével az új szakpolitikai kezdeményezésekről az érdekelt felekkel folytatandó javasolt rendszeres konzultációra a legjobb esetben is csak alkalmanként került sor. A kormány átültette a bankok szanálására vonatkozó uniós irányelvet, ezzel részben eleget tett a tavaly megfogalmazott ajánlásnak. A növekedési potenciált érintő összefüggések A magyar bankrendszer az elmúlt években rendkívül prociklikusnak bizonyult. A magánszektor hitelállománya tekintetében az egész közép- és kelet-európai régióban a legmagasabb (2008-ban 65 %-os) devizaarány káros következményekkel járt még a teljesítő hitelek tekintetében is: az Endrész-Harasztosi (2014) ([34]) szerzőpáros arra megállapításra jutott, hogy a devizahitellel rendelkező vállalkozások beruházási rátája 4–5 százalékponttal alacsonyabb volt a válság idején, mint lett volna devizahitel nélkül. Ami a hitelállomány-leépítés hajtóerőit illeti, a központi bank szakértőinek becslése szerint a 2009–2013 közötti időszakban a hitelpiacon a keresleti és a kínálati oldal nagyjából egyenlő mértékben járult hozzá hitelállomány leépüléséhez a vállalati hitelezés területén, míg a lakossági hitelek esetében a meghatározó tényező a kereslet hiánya volt (Bodnár et al., 2014([35])). 2.3.1. háttérmagyarázat: Tőkeállományi rés Magyarországon és annak kapcsolata a pénzügyi változókkal A tőkeállományi rés (capital gap) nagyságát a tőkeállomány trend- és ciklikus összetevőre való szétbontása útján becsültük meg, úgy hogy a tőkeállomány trendje a kínálati oldali feltételekhez igazodik. Az optimális tőkeállomány standard feltételét alkalmazzuk, amelynek értelmében a tőke határterméke megegyezik a tőkeköltséggel. A tőkeállomány trendje így a foglalkoztatás egyensúlyi növekedésének pozitív függvényeként, a teljes tényezőtermelékenységi trend növekedésének pozitív függvényeként és a tőkeköltség-trend növekedési ütemének negatív függvényeként írható le. A megfelelő rugalmassági tényezők a Bizottság által a potenciális kibocsátás becslésére használt termelési függvény paramétereiből kinyerhetők. Nullától eltérő mértékű tőkeállományi rés akkor állhat elő, ha túl sok tőkét halmoztak fel, például ingatlanpiaci buborék vagy tőzsdei árbuborék következtében. A gazdaságot érhetik a tőkeállományt különösen súlyosan érintő sokkok; ilyen például a pénzügyi sokkok – például a hitelkínálat bankok általi bővítése vagy szűkítése; a kamatfelárakat, hiteleket és a bankok hitel/betét arányát érintő sokkok; vagy az ingatlanárakat vagy más eszközöket érintő sokkok – amelyek a tőkeállomány kiigazításához vezetnek. Miként arra az üzleti ciklusokkal foglalkozó közelmúltbeli tanulmányokban rámutattak, ezek a (pénzügyi) sokkok nagy jelentőséggel bírhatnak: a GDP-előrejelzések hibavarianciájának 33 %-a ezekre vezethető vissza(1). Magyarország esetében a tőkeállomány 2008 óta meghaladta a tőkeállomány trendjének szintjét (lásd az 1. ábrát). Ugyanakkor a Bizottság 2015. téli előrejelzése szerint a tőkeállományi rés mértéke 2014-ben várhatóan nulla lesz, azt követően pedig csökkenni fog. Ennek kutatása céljából a Bizottság szakértői a tőkeállományi rést számos pénzügyi változó függvényében vizsgálták, ennek eredményeit foglaltuk össze ebben a háttérmagyarázatban(2). Faktorelemzéssel megoldható volt a pénzügyi változók körét a lakossági hitelek GDP arányában kifejezett értékére, a teljes hitelállomány növekedésére és a rövid távú kamatlábakra korlátozni. Az ezen kiválasztott pénzügyi változók és egy késleltetett tőkeállományi rés feltételezése alapján a tőkeállományi résre vonatkozóan elvégzett lineáris regresszió (1. táblázat) azt mutatja, hogy a hitelek nagyobb fokú igénybevétele (nagyobb GDP-arányos hitelállomány) nagyobb pozitív tőkeállományi rést eredményez. A hitelezés növekedése és a tőkeállományi rés között is pozitív kapcsolat van. A hitelezés növekedése közvetlenül a tőkeállományi rés 2009-es tetőzését megelőzően kezdett lassulni és vált negatívvá 2009-ben. A lakossági hitelezés inkább késleltetett mutatónak tűnik, amely csak 2010-ben kezdett csökkenni. Megállapítást nyert továbbá, hogy a hitel/betét arány a tőkeállományi réshez hasonló pályát követ, ami arra utal, hogy ez az arány jó mutatója lehet tőkeciklus magyarországi alakulásának, bár a rendelkezésre álló idősorok túlságosan rövidek. Mivel a tőkeállományi rés gyakran összefüggésben van a kibocsátási réssel, ez az összefüggés felhasználható az eredmények megalapozottságának vizsgálatához. A kibocsátási rés tőkeállományi résre gyakorolt hatásának kiszűrésével nagyon hasonló becsléseket kapunk a pénzügyi változók együtthatóinak értékére, illetve azok szignifikanci