Javaslat A TANÁCS RENDELETE az Európai Ügyészség létrehozásáról /* COM/2013/0534 final - 2013/0255 (APP) */





INDOKOLÁS 1. A JAVASLAT HÁTTERE Az uniós költségvetést károsító bűncselekmények üldözése jelenleg a tagállamok kizárólagos hatáskörébe tartozik, és ezen a téren nem létezik uniós hatóság. Jóllehet az ilyen bűncselekmények által okozott potenciális kár mértéke nagyon jelentős, ezekben az ügyekben – a bűnüldözési erőforrások korlátozott volta miatt – az illetékes nemzeti hatóságok nem mindig végeznek nyomozást és nem mindig emelnek vádat. Ebből eredően a nemzeti bűnüldözési erőfeszítések továbbra is gyakran töredezettek ezen a területen, és e bűncselekmények uniós dimenziója rendszerint elkerüli a hatóságok figyelmét. Mivel a több tagállamra kiterjedő csalások elleni fellépés európai szinten szorosan összehangolt és hatékony nyomozási és vádemelési tevékenységet igényelne, a jelenlegi szintű információcsere és koordináció az uniós szervek – például az Eurojust, az Europol és az Európai Csalás Elleni Hivatal (OLAF) – intenzív erőfeszítései ellenére nem elégséges ennek megvalósításához. A koordináció, az együttműködés és az információcsere kapcsán számos probléma és akadály merül fel, mivel a feladatkörök különböző illetékességű és hatáskörű hatóságok között oszlanak meg. A csalás elleni küzdelem keretében folytatott igazságügyi együttműködés területén nap mint nap – különböző szinteken és különböző hatóságok egymás közötti viszonyában – jelentkező hiányosságok jelentősen hátráltatják az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekményekkel kapcsolatos nyomozási és vádemelési feladatok hatékony ellátását. Az Eurojust és az Europol általános felhatalmazással rendelkezik az információcsere megkönnyítésére és a nemzeti szinten végzett nyomozási és vádemelési tevékenységek összehangolására, arra viszont nincs hatáskörük, hogy maguk nyomozati vagy vádemelési cselekményeket végezzenek. Az Európai Csalás Elleni Hivatal (OLAF) felhatalmazással rendelkezik a csalási esetek és az EU-t érintő jogellenes cselekmények kivizsgálására, ám hatásköre igazgatási vizsgálatok lefolytatására korlátozódik. A nemzeti igazságügyi hatóságok fellépése továbbra is gyakran lassú, az átlagos elítélési arányok alacsonyak, a különböző tagállamokban kapott eredmények pedig egyenlőtlen megoszlást mutatnak az Unió egészén belül. E tapasztalatok alapján jelenleg nem tekinthető úgy, hogy a tagállamok csalás elleni igazságügyi fellépése terén érvényesülne a Szerződés által előírt hatékonyság, egyenértékűség és elrettentő hatás. Mivel a tagállamok nyomozó és vádhatóságai jelenleg nem képesek azonos szintű védelem és bűnüldözés biztosítására, az Uniónak nemcsak joga, hanem kötelessége is fellépni. Jogilag a Szerződés 325. cikke alapján, valamint az e területen alkalmazandó, sajátos uniós szabályokra figyelemmel is az Unió szintje a legalkalmasabb az Unió pénzügyi érdekinek védelmére, egyebek mellett az ezen érdekeket sértő bűncselekmények üldözése révén. A Szerződés 86. cikke egy olyan új, uniós szintű bűnüldözési rendszer szükséges jogalapját adja, amelynek célja a jelenlegi – kizárólag nemzeti erőfeszítéseken alapuló – bűnüldözési rendszer hiányosságainak orvoslása és az erőfeszítések összehangolása. E javaslat célja az Európai Ügyészség létrehozása, valamint hatásköreinek és eljárásainak meghatározása. A javaslat egy korábbi jogalkotási javaslatot[1] egészít ki, mely meghatározta az érintett bűncselekményeket és az alkalmazandó szankciókat. Ez a javaslat egy jogalkotási csomag része, mivel azt az Eurojust reformjára irányuló javaslat kíséri. 2. AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI E rendelet megalkotásához a Bizottság számos alkalommal, széles körben konzultált az érdekeltekkel, részben az Európai Ügyészséggel kapcsolatos korábbi, több mint egy évtizede tartó egyeztetésekre építve[2]. Az e javaslattal kapcsolatos előkészítő konzultációk kiterjedtek az e rendelet által szabályozott főbb kérdésekre; ennek körében több lehetőség is felmerült az érintett bűncselekmények ügyében végzett nyomozási és vádemelési tevékenységek európai rendszere létrehozásának intézményi, jogi, szervezeti és működési vonatkozásait illetően. 2012 elején két kérdőív került közzétételre az interneten; az egyik az igazságügyi szakembereknek, a másik a nagyközönségnek szólt. A válaszok általában pozitívak voltak az EU pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények elleni fellépés anyagi és eljárásjogi keretének erősítését célzó új intézkedések elfogadásával kapcsolatban, és legtöbben az Európai Ügyészség létrehozásáról szóló elképzelést is támogatták. Számos részletesebb javaslat, aggály és kérdés is felmerült, különös tekintettel az Európai Ügyészség és a nemzeti vádhatóságok közötti kapcsolatra, az Európai Ügyészségnek a nemzeti szintű nyomozások irányításával és koordinálásával kapcsolatos hatáskörére, vagy azon lehetséges nehézségekre, amelyek az Európai Ügyészség eljárásaira vonatkozó, harmonizált európai eljárási szabályokkal kapcsolatban felmerülhetnek. Ezzel párhuzamosan – az e jelentést alátámasztó külső vizsgálat keretében – számos tagállamban helyszíni kutatás zajlott. Emellett 2012 során és 2013 elején számos európai szintű egyeztetésre és találkozóra került sor: · A tagállami legfőbb ügyészségek, illetve a nekik megfelelő, legfelsőbb bírói fórumok mellett működő intézmények hálózata, Budapest, 2012. május 25–26. · Konferencia: Az Európai Ügyészségre vonatkozó vitaindító tervezet? Luxembourg, 2012. június 13–15. A konferencián szakemberek, valamint a tudományos élet, az uniós intézmények és a tagállamok magas rangú képviselői találkoztak. · Reding alelnök egyeztető találkozója a tagállamok legfőbb ügyészeivel és a legfőbb ügyészségek vezetőivel, Brüsszel, 2012. június 26. A találkozó nyílt vitát tett lehetővé az Unió pénzügyi érdekeinek védelmével kapcsolatos konkrét kérdéseket illetően. · 2012. október 18-án a Bizottság egyeztető találkozót szervezett az Eurojust lehetséges reformjához kapcsolódó kérdések tárgyában, melynek során az Európai Ügyészség létrehozásához kapcsolódó kérdéseket is megvitattak a tagállamok képviselőivel. A találkozó általánosságban támogatta az Eurojust és az Európai Ügyészség közötti szoros kapcsolat kialakítását. · A csalással foglalkozó ügyészek 10. OLAF-konferenciája (Berlin, 2012. november 8–9.) lehetőséget kínált annak átgondolására, hogy az Európai Ügyészséggel – létrehozását követően – milyen módokon érintkezhetnének vele a nemzeti ügyészek. · A 2012. november 26-án védőügyvédek (az Európai Ügyvédi Kamarák Tanácsa [CCBE] és a Védőügyvédek Európai Egyesülete [ECBA]) részvételével tartott informális egyeztetés áttekintette a gyanúsítottak rendelkezésére álló eljárási biztosítékokat, és hasznos ajánlásokat tett e tekintetben. · Az Európai Jogi Akadémia (ERA) 2013. január 17–18-i, „Az Európai Ügyészség (EPPO) felé” című szemináriuma. · Az európai büntetőpolitikával foglalkozó bizottsági szakértői csoport találkozója, Brüsszel, 2013. január 23. · További egyeztető találkozó az ECBA és a CCBE részvételével, Brüsszel, 2013. április 9. Emellett 2012 második felében és 2013 elején számos kétoldalú egyeztető találkozó is lezajlott a tagállami hatóságokkal. A Bizottság hatásvizsgálat keretében értékelte a szakpolitikai alternatívákat, egyebek mellett egy külső tanulmányra (JUST/2011/JPEN/FW/0030.A4. sz. egyedi szerződés) figyelemmel, amely több választási lehetőséget tekintett át az Európai Ügyészség létrehozásával kapcsolatban. A hatásvizsgálati elemzés szerint az jár a legtöbb előnnyel és a legkevesebb költséggel, ha az Európai Ügyészség a nemzeti igazságügyi rendszerekre támaszkodó, decentralizált és integrált uniós hivatalként jön létre. 3. A JAVASLAT JOGI ELEMEI 3.1. Jogalap A javaslat jogalapja a Szerződés 86. cikke. E cikk (1) bekezdése szerint „[a]z Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények üldözésére a Tanács különleges jogalkotási eljárás keretében elfogadott rendeletekben az Eurojustból Európai Ügyészséget hozhat létre. A Tanács az Európai Parlament egyetértését követően, egyhangúlag határoz”. Ugyanezen cikk (2) bekezdése a következőképpen határozza meg az Európai Ügyészség feladatkörét: „Az Európai Ügyészség hatáskörrel rendelkezik – adott esetben az Europollal együttműködve – az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények tetteseinek és részeseinek felkutatására, velük szemben a nyomozás lefolytatására és bíróság elé állításukra az (1) bekezdésben előírt rendeletben meghatározottak szerint. Az ilyen bűncselekmények vonatkozásában a tagállamok hatáskörrel rendelkező bíróságai előtt a vádhatósági feladatokat az Európai Ügyészség látja el”. Végül a Szerződés 86. cikkének (3) bekezdése kijelöli a cikk alapján elfogadásra kerülő rendeletek tárgyi hatályát: „Az (1) bekezdésben említett rendeletek meghatározzák az Európai Ügyészség jogállását, feladatainak ellátására irányadó feltételeket, a tevékenységét szabályozó eljárási szabályokat és a bizonyítékok elfogadhatóságának szabályait, valamint a feladatai ellátása során végzett eljárási cselekményeinek bíróság általi felülvizsgálatára vonatkozó szabályokat”. 3.2. Szubszidiaritás és arányosság Az előirányzott intézkedés lényeges uniós dimenziója miatt szükség van az uniós fellépésre. Az intézkedés magában foglalja az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekményekkel kapcsolatos nyomozási és vádemelési tevékenységek uniós szintű irányítását és összehangolását, mely érdekek védelmére – az EUMSZ 310. cikkének (6) bekezdése, valamint 325. cikke alapján – az Unió és a tagállamok egyaránt kötelesek. A szubszidiaritás elvével összhangban ez a célkitűzés – léptéke és hatásai miatt – csak uniós szinten valósítható meg. Mint az a fentiekből kitűnik, a jelen helyzet – amikor az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények üldözése kizárólag a tagállami hatóságok kezében van – nem kielégítő, és nem elégséges az uniós költségvetést károsító bűncselekmények elleni hatékony küzdelem céljának megvalósításához. Az arányosság elvének megfelelően ez a rendelet nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket. Az egész javaslat azon lehetőségek választásán alapul, amelyek a legkevesebb beavatkozással járnak a tagállamok jogrendje és intézményi struktúrája számára. A javaslat kulcselemeit – például a nyomozati cselekményekre alkalmazandó jog megválasztását, a delegált ügyészek számát, az Európai Ügyészség decentralizált jellegét és a bírósági felülvizsgálat rendszerét – úgy alakították ki, hogy a javaslat ne lépje túl a fő célkitűzéseinek eléréséhez szükséges mértéket. A csalás, valamint az Unió pénzügyi érdekeit sértő egyéb bűncselekmények elleni fellépésre vonatkozó uniós hatáskört egyértelműen biztosítja a Szerződés 86. és 325. cikke. Mivel ez az uniós hatáskör nem kiegészíti a tagállamok hatáskörét, és annak gyakorlása az Unió pénzügyi érdekeinek hatékonyabb védelme céljából szükségessé vált, a javaslatcsomag megfelel a szubszidiaritás követelményének. 3.3. A javaslat fejezetenkénti indokolása A javaslat fő célkitűzései a következők: · Hozzájárulás az Unió pénzügyi érdekei védelmének megerősítéséhez és a jog érvényesülésén alapuló térség továbbfejlesztéséhez, valamint az uniós vállalkozások és polgárok uniós intézményekbe vetett bizalmának növelése, az Európai Unió Alapjogi Chartájában meghatározott valamennyi alapvető jog tiszteletben tartása mellett. · Az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekményekkel kapcsolatos koherens európai nyomozási és vádemelési rendszer kialakítása. · Az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények ügyében történő nyomozások és vádemelések hatékonyságának és eredményességének növelése. · A vádemelések, és ennek következtében az elítélések számának növelése, valamint a csalárd módon megszerzett uniós források hatékonyabb visszaszerzése. · Az illetékes európai és nemzeti hatóságok közötti szoros együttműködés és hatékony információcsere biztosítása. · Az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények elkövetésével szembeni visszatartó hatás növelése. 3.3.1. I. fejezet: Tárgy és fogalommeghatározások Ez a fejezet meghatározza a rendelet tárgyát, amely az Európai Ügyészség létrehozása. Emellett meghatározza a szövegben használt bizonyos fogalmak – például „az Unió pénzügyi érdekei” fogalom – jelentését. 3.3.2. II. fejezet: Általános szabályok Ez a fejezet szabályozza az Európai Ügyészség – mint nyomozási és vádemelési feladatokat ellátó, új uniós hivatal – alapvető jellemzőit, jogállását és felépítését. Ennek keretében konkrét szabályokat határoz meg az európai ügyész, helyettesei és a delegált európai ügyészek kinevezésével és felmentésével kapcsolatban. Meghatározza az Európai Ügyészség működésének alapelveit is. Az 1. szakasz (Az Európai Ügyészség jogállása, szervezete és felépítése) tisztázza, hogy az Európai Ügyészség hogyan épül fel, és milyen feladatok ellátását bízzák rá. A szöveg rendelkezik az Európai Ügyészség mint jogi személyiséggel rendelkező, új uniós szerv létrehozásáról és az Eurojusttal fennálló kapcsolatáról. Az alapvető tulajdonságok között a szöveg utal az Európai Ügyészség függetlenségére és elszámoltathatóságára, melyeknek biztosítaniuk kell, hogy az Európai Ügyészség mindennemű illetéktelen befolyástól mentesen tudja ellátni feladatait és gyakorolni hatásköreit. A szöveg tartalmazza az Európai Ügyészség felépítésének fő jellemzőit is. A 2. szakasz (Az Európai Ügyészség tagjainak kinevezése és felmentése) meghatározza az európai ügyész, valamint helyettesei és alkalmazottaik kinevezésére és felmentésére vonatkozó eljárási szabályokat. Az európai ügyész kinevezésére irányuló eljárás kialakításának módja garantálja az európai ügyész függetlenségét és az uniós intézmények általi elszámoltathatóságát, ugyanakkor a felmentésére irányuló eljárás az Európai Unió Bíróságának hatáskörében marad. Az európai ügyész által kinevezett és felmentett delegált európai ügyészek esetében az eljárás biztosítja a nemzeti ügyészségi rendszerekbe való betagozódásukat. A 3. szakasz (Alapelvek) rögzíti az Európai Ügyészség tevékenységére irányadó főbb jogelveket, köztük az Európai Unió Alapjogi Chartájának való megfelelést, az arányosságot, a rendelet végrehajtására alkalmazandó nemzeti jogot, az eljárási semlegességet, a nyomozások jogszerűségét és gyorsaságát, valamint a tagállamok arra vonatkozó kötelezettségét, hogy elősegítsék az Európai Ügyészség nyomozási és vádemelési tevékenységeinek ellátását. A 4. szakasz (Az Európai Ügyészség hatásköre) pontosan meghatározza, mely bűncselekmények tartoznak az Európai Ügyészség hatáskörébe. Ezeket a bűncselekményeket az uniós jogot (a 2013/xx/EU irányelvet) végrehajtó nemzeti jogra utalással kell meghatározni. A szöveg különbséget tesz a bűncselekmények két kategóriája között: az első automatikusan az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozik (12. cikk), a második pedig (13. cikk) abban az esetben írja elő hatáskörének megállapítását, ha bizonyos kapcsolat áll fenn az első kategóriába tartozó bűncselekményekkel. A szakasz azt is meghatározza, hogy az Európai Ügyészség hogyan fogja gyakorolni hatáskörét e bűncselekményekkel kapcsolatban. 3.3.3. III. fejezet: A nyomozásra, a vádemelésre és a bírósági eljárásra vonatkozó eljárási szabályok Ez a fejezet az Európai Ügyészség által végzett nyomozási és vádemelési tevékenység alapvető jellemzőit tartalmazza, köztük arra vonatkozó rendelkezéseket, hogy hogyan kell ezeket a nemzeti bíróságoknak ellenőrizniük, milyen döntéseket hozhat az Európai Ügyészség a nyomozás befejezését követően, hogyan látja el vádhatósági feladatait, és hogyan használják fel a büntetőbíróságok előtt az összegyűjtött bizonyítékokat. Az 1. szakasz (A nyomozás lefolytatása) tartalmazza az Európai Ügyészség nyomozásaira vonatkozó általános szabályokat, többek között azt illetően, hogy honnan származhatnak a felhasználható információk, hogyan indítják meg és folytatják le a nyomozást, és az Európai Ügyészség hogyan juthat további információkhoz különböző adatbázisokból vagy a megkeresése alapján összegyűjtött adatokból. A 2. szakasz (Az információk feldolgozása) az ügyviteli rendszer működését magyarázza el. A 3. szakasz (Nyomozati cselekmények) meghatározza az Európai Ügyészség által elvégezhető egyedi nyomozati cselekmények típusait és feltételeit. A szöveg nem szabályozza részletesen e cselekmények mindegyikét, hanem a nemzeti jog alkalmazását írja elő. A 4. szakasz (A nyomozás befejezése és a vádemelési jogkör) meghatározza azokat a különböző típusú döntéseket, amelyeket az Európai Ügyészség a nyomozás végén hozhat, ideértve a vádirat benyújtását és az eljárás megszüntetését. Az 5. szakasz (A bizonyítékok elfogadhatósága) az Európai Ügyészség által összegyűjtött és a büntetőbíróság elé terjesztett bizonyítékok elfogadhatóságát szabályozza. A 6. szakasz (Elkobzás) az Európai Ügyészség általi vádemelés következtében a nemzeti bíróságok által elkobzott vagyontárgyakról való rendelkezést szabályozza. 3.3.4. IV. fejezet: Eljárási biztosítékok E fejezet szabályai a vonatkozó előírásoknak, különösen az Európai Unió Alapjogi Chartájának megfelelő biztosítékokat nyújtanak az Európai Ügyészség eljárásai alatt álló gyanúsítottak és az egyéb érdekeltek számára. A szabályok bizonyos jogok tekintetében az uniós szabályozásra (a büntetőeljárásban érvényesülő különböző eljárási jogokról szóló irányelvekre) utalnak, de emellett meghatároznak egyéb, az uniós jog által eddig még nem szabályozott önálló jogokat is. Ezek a szabályok tehát további védelmi réteget jelentenek a nemzeti joghoz képest, így a gyanúsítottak és egyéb személyek közvetlenül uniós szintű védelemben részesülhetnek. 3.3.5. V. fejezet: Bírósági felülvizsgálat A Szerződés 86. cikkének (3) bekezdése alapján az uniós jogalkotónak meg kell határoznia azokat a szabályokat, amelyek az Európai Ügyészség által feladatai ellátása során végzett eljárási cselekményeinek bíróság általi felülvizsgálatára vonatkoznak. Ez a lehetőség az Európai Ügyészség – minden egyéb uniós szervtől és ügynökségtől különböző – speciális jellegét tükrözi, amely miatt különös szabályokra van szükség a bírósági felülvizsgálattal kapcsolatban. A Szerződés 86. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a tagállamok hatáskörrel rendelkező bíróságai előtt a vádhatósági feladatokat az Európai Ügyészség látja el. Az Európai Ügyészség nyomozati cselekményei egy esetleges vádemeléshez is szorosan kapcsolódnak, és elsősorban a tagállamok jogrendjében fognak hatást kiváltani. Ezeket a legtöbb esetben a nemzeti bűnüldöző hatóságok fogják elvégezni az Európai Ügyészség utasításai alapján, időnként egyúttal a nemzeti bíróság engedélyének beszerzését követően. Az Európai Ügyészség ezért olyan uniós szerv, amelynek cselekményei elsősorban a nemzeti jogrendekben bírnak jelentőséggel. Ezért nyomozati és vádemelési cselekményeinek bírósági felülvizsgálata szempontjából indokolt az Európai Ügyészséget nemzeti hatóságként kezelni. Következésképpen a nemzeti bíróságokat fel kell hatalmazni az Európai Ügyészség valamennyi megtámadható nyomozati és vádemelési cselekményének bírósági felülvizsgálatára; az Unió bíróságait pedig e cselekmények tekintetében nem indokolt közvetlen hatáskörrel felruházni a Szerződés 263., 265. és 268. cikke alapján, mivel e cselekményeket a bírósági felülvizsgálat szempontjából nem indokolt valamely uniós hivatal cselekményeinek tekinteni. A Szerződés 267. cikke alapján a nemzeti bíróságok előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel fordulhatnak – illetve bizonyos körülmények fennállása esetén kötelesek fordulni – az Európai Unió Bíróságához az uniós jog olyan rendelkezéseinek értelmezésével vagy érvényességével kapcsolatban, amelyek az Európai Ügyészség nyomozati és vádemelési cselekményeinek bírósági felülvizsgálatával kapcsolatban jelentőséggel bírnak. Ez e rendelet értelmezésére vonatkozó kérdésekre is kiterjedhet. Mivel a bírósági felülvizsgálat szempontjából az Európai Ügyészség nemzeti hatóságnak fog minősülni, a nemzeti bíróságok csak értelmezéssel kapcsolatos kérdést utalhatnak majd a Bíróság elé az Európai Ügyészség cselekményeivel kapcsolatban. Így az előzetes döntéshozatali eljárás biztosítani fogja e rendelet egységes alkalmazását az egész Unióban, ugyanakkor az Európai Ügyészség cselekményeinek érvényessége a nemzeti bíróságok előtt, a nemzeti jog alapján lesz megtámadható. 3.3.6. VI. fejezet: Adatvédelem Ez a fejezet olyan adatvédelmi szabályokat tartalmaz, amelyek az Európai Ügyészség vonatkozásában részletezik és kiegészítik a személyes adatok uniós szervek általi feldolgozására vonatkozó uniós jogszabályokat (különösen a személyes adatok közösségi intézmények és szervek által történő feldolgozása tekintetében az egyének védelméről, valamint az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 2000. december 18-i 45/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet). A személyes adatok valamennyi, az Európai Ügyészség tevékenységeivel összefüggő feldolgozásának felügyeletére az európai adatvédelmi biztos kap felhatalmazást. 3.3.7. VII. fejezet: Pénzügyi és személyzeti rendelkezések E fejezet az Európai Ügyészség költségvetésének és személyi állományának kezelésére vonatkozó rendelkezéseket tartalmaz. A rendelkezések a vonatkozó uniós jogszabályokon alapulnak, azaz költségvetési kérdésekben az Unió általános költségvetésére alkalmazandó pénzügyi szabályokról és az 1605/2002/EK, Euratom tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2012. október 25-i 966/2012/EU, Euratom európai parlamenti és tanácsi rendeleten, személyzeti kérdésekben pedig a módosított 31/EGK rendeleten. 3.3.8. VIII. fejezet: Az Európai Ügyészség és partnerei közötti kapcsolatokra vonatkozó rendelkezések Ez a fejezet szabályozza az Európai Ügyészség és az uniós intézmények vagy egyéb szervek, valamint az unión kívüli szereplők között fennálló kapcsolatokat. Külön szabályok vonatkoznak az Európai Ügyészség és az Eurojust kapcsolatára, tekintettel az operatív tevékenységek, az igazgatás és az irányítás terén közöttük fennálló speciális viszonyra. 3.3.9. IX. fejezet: Általános rendelkezések Ezek a rendelkezések olyan intézményi kérdésekkel foglalkoznak, amelyek valamennyi új uniós hivatal vagy ügynökség létrehozásakor felmerülnek. Nagyban merítenek a decentralizált ügynökségekre vonatkozó közös megközelítésből, de figyelembe veszik az Európai Ügyészség különleges (igazságügyi) természetét is. A rendelkezések olyan kérdésekre terjednek ki, mint a jogállás és a működési feltételek, nyelvi rendelkezések, átláthatósági követelmények, valamint a csalás megelőzésére, a minősített információk kezelésére, az igazgatási megkeresésekre és a felelősségre vonatkozó szabályok. 3.3.10. X. fejezet: Záró rendelkezések Ezek a rendelkezések a rendelet végrehajtásával foglalkoznak, és rendelkeznek a végrehajtási rendelkezések, az átmeneti rendelkezések és az igazgatási szabályok elfogadásáról, valamint a hatálybalépésről. 4. KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK A javaslat a költséghatékonyságot tartja szem előtt az uniós költségvetést illetően: az OLAF jelenlegi forrásainak egy részét az Európai Ügyészség központi ügyintézési helyének kiépítésére fogják felhasználni, amely az Eurojust igazgatási támogatására fog támaszkodni. Korlátozott mértékű többletköltségek fognak felmerülni a delegált európai ügyészek tisztségével kapcsolatban, akik a tagállamokban fognak működni, és szervesen az Európai Ügyészséghez fognak tartozni. Tekintettel az uniós és nemzeti ügyészként betöltött kettős jogállásukra, az uniós költségvetésből díjazást fognak kapni, és a személyzeti szabályzat hatálya alá fognak tartozni. Mivel az Európai Ügyészség kialakításának fázisa valószínűleg több évig fog tartani, a személyi állomány tagjai fokozatosan fognak átkerülni az OLAF-tól az Európai Ügyészséghez. Az áthelyezett alkalmazottak számának megfelelő személyi állomány, valamint a finanszírozásukhoz szükséges forrásoknak megfelelő összeg levonásra kerül a létszámtervből és az OLAF költségvetéséből. Az Európai Ügyészség a teljes állományi létszám elérésekor fog teljesen működőképessé válni. A teljes állományi létszám elérése 2023-ra várható 235 alkalmazottal; ebből a létszámtervben szereplő álláshelyek száma 180, a külső személyi állomány létszáma pedig 55. E személyi állomány mellett a 2023-ra becsült költségek összege megközelítőleg 35 millió EUR. 2013/0255 (APP) Javaslat A TANÁCS RENDELETE az Európai Ügyészség létrehozásáról AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 86. cikkére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamentek számára való megküldését követően, tekintettel az Európai Parlament egyetértésére, az európai adatvédelmi biztossal való konzultációt követően, különleges jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1) Az Unió és a tagállamok egyaránt kötelesek védeni az Unió pénzügyi érdekeit a minden évben jelentős anyagi károkat okozó bűncselekményekkel szemben. Jelenleg azonban nem elégséges az e bűncselekmények tárgyában az illetékes nemzeti hatóságok által folytatott nyomozási és vádemelési tevékenység. (2) Az Európai Ügyészség létrehozását az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) irányozza elő a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térséggel összefüggésben. (3) A Szerződés kifejezetten előírja, hogy az Európai Ügyészséget az Eurojustból kell létrehozni, amiből az is következik, hogy e rendeletben meg kell határozni a két hivatal között fennálló kapcsolatot. (4) A Szerződés szerint az Európai Ügyészség feladata az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények üldözése. (5) A szubszidiaritás elvének megfelelően az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények üldözése – léptéke és hatásai miatt – uniós szinten jobban megvalósítható. A jelen helyzet – amikor az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények üldözése kizárólag a tagállami hatóságok kezében van – nem elégséges e cél megvalósításához. Mivel e rendelet célját, nevezetesen az Európai Ügyészség létrehozását – a nemzeti bűnüldözési rendszereknek az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények terén mutatkozó töredezettségére tekintettel – a tagállamok nem tudják megvalósítani, és ezért ez a cél az Európai Ügyészség e bűncselekmények üldözésére vonatkozó, kizárólagos hatásköre révén uniós szinten jobban megvalósítható, az Unió az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében megállapított szubszidiaritás elvével összhangban intézkedéseket fogadhat el. (6) Az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében meghatározott arányosság elvével összhangban ez a rendelet nem lépi túl az e célkitűzések eléréséhez szükséges mértéket, és biztosítja, hogy a tagállamok jogrendjére és intézményi struktúrájára gyakorolt hatás a lehető legkisebb beavatkozással járjon. (7) Az Európai Ügyészséget az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények elkövetőinek felkutatására, velük szemben a nyomozás lefolytatására és bíróság elé állításukra kell felhatalmazni. Ez független nyomozati és vádemelési jogköröket igényel, ideértve a nyomozás lefolytatásának lehetőségét a határokon átnyúló vagy összetett ügyekben. (8) Az Európai Ügyészség szervezeti felépítésének is lehetővé kell tennie a gyors és hatékony döntéshozatalt a nyomozási és vádemelési tevékenység során, függetlenül attól, hogy az egy vagy több tagállamot érint-e. (9) Az Európai Ügyészség nyomozásait főszabály szerint a tagállamokba delegált európai ügyészeknek kell lefolytatniuk. A több tagállamot érintő vagy a különösen összetett ügyekben a nyomozási és vádemelési tevékenység hatékonysága megkövetelheti, hogy az európai ügyész a nemzeti bűnüldöző hatóságok utasítása révén is gyakorolja hatásköreit. (10) Mivel az Európai Ügyészség nyomozati és vádemelési jogköröket fog kapni, intézményi biztosítékokat kell bevezetni függetlenségének, valamint az uniós intézmények általi elszámoltathatóságának garantálása érdekében. (11) A szigorú elszámoltathatóság kiegészíti az Európai Ügyészség e rendeletben biztosított függetlenségét és jogköreit. Az európai ügyész teljes mértékben elszámoltatható az Európai Ügyészség vezetőjeként fennálló kötelezettségeinek teljesítéséért, és ily módon az uniós intézményekkel szemben átfogó intézményi elszámoltathatóság terheli az Európai Ügyészség általános tevékenysége tekintetében. Következésképpen bizonyos körülmények fennállása esetén – ideértve a súlyos kötelezettségszegést – bármely uniós intézmény kezdeményezheti az Európai Unió Bíróságánál az európai ügyész felmentését. Ennek az elszámoltathatóságnak olyan szigorú bírósági felülvizsgálati rendszerrel kell párosulnia, amely alapján az Európai Ügyészség csak előzetes bírói engedéllyel alkalmazhat nyomozási kényszerintézkedéseket, és a büntetőbíróságnak ellenőriznie kell, hogy a hozzá benyújtott bizonyítékok megfelelnek-e az Európai Unió Alapjogi Chartájának. (12) Az Európai Ügyészség koherens fellépése és következésképpen az Unió pénzügyi érdekeinek azonos szintű védelme érdekében az Európai Ügyészség szervezeti felépítésének lehetővé kell tennie az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó valamennyi nyomozási és vádemelési tevékenység központi koordinációját és irányítását. Ezért az Európai Ügyészségnek centralizált felépítésű szervnek kell lennie, ahol a döntéseket az európai ügyész hozza meg. (13) A lehető legnagyobb hatékonyság és legalacsonyabb költségszint biztosítása érdekében az Európai Ügyészségnek tiszteletben kell tartania a decentralizáció elvét, és ennek keretében főszabályként a tagállamokban működő, delegált európai ügyészek útján kell ellátnia nyomozási és vádemelési tevékenységét. Az Európai Ügyészségnek a nemzeti hatóságokra – köztük a rendőrségre – kell támaszkodnia, különösen a kényszerintézkedések végrehajtása során. A lojális együttműködés elve alapján valamennyi nemzeti hatóság és illetékes uniós szerv – köztük az Europol, az Eurojust és az OLAF – köteles a lehető legteljesebb mértékben együttműködni az Európai Ügyészséggel, és aktívan támogatni nyomozási és vádemelési tevékenységének ellátását. (14) Az Európai Ügyészség operatív tevékenységeit az európai ügyész utasítására és nevében a kijelölt, delegált európai ügyészeknek vagy tagállami alkalmazottaiknak kell kifejteniük a tagállamokban. Az európai ügyésznek és helyetteseinek rendelkezniük kell az e rendeletben előírt feladataik elvégzéséhez szükséges személyi állománnyal. Az Európai Ügyészséget oszthatatlannak kell tekinteni. (15) Az európai ügyész kinevezésére irányuló eljárásnak biztosítania kell az európai ügyész függetlenségét, legitimitását pedig az uniós intézményektől kell nyernie. Az európai ügyész helyetteseit ugyanezen eljárással kell kinevezni. (16) A delegált európai ügyészek kinevezésére irányuló eljárásnak biztosítania kell, hogy a delegált európai ügyészek az Európai Ügyészség szerves részét képezzék, és hogy operatív és működési szinten egyaránt betagozódjanak a nemzeti bűnüldözési és jogrendszerekbe. (17) Az Európai Unió Alapjogi Chartája jelenti a közös alapot a gyanúsítottak azon jogainak védelme tekintetében, amelyek a büntetőeljárásban a bírósági eljárás előtt, illetve annak során érvényesülnek. Az Európai Ügyészség tevékenységeit minden esetben e jogok maradéktalan tiszteletben tartása mellett kell végezni. (18) Nyomozás és vádemelési tevékenysége során az Európai Ügyészségnek az arányosság, a pártatlanság és a gyanúsítottal szembeni tisztességes eljárás elve alapján kell eljárnia. Ennek keretében valamennyi bizonyítékot köteles felkutatni, a terhelő és a mentő bizonyítékokat egyaránt. (19) Szükséges meghatározni az Európai Ügyészség tevékenységeire alkalmazandó eljárási szabályokat. Mivel aránytalan lenne, ha e rendelet részletes rendelkezéseket tartalmazna az Európai Ügyészség nyomozási és vádemelési tevékenységének ellátásával kapcsolatban, célszerű, hogy e rendelet csak felsorolja azon nyomozati cselekményeket, amelyek elvégzésére az Európai Ügyészségnek szüksége lehet, a többi kérdést – különösen a cselekmények foganatosításához kapcsolódó szabályokat – pedig utalja a nemzeti jogok hatáskörébe. (20) A jogbiztonság, valamint az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekményekkel szembeni zéró tolerancia biztosítása érdekében indokolt, hogy az Európai Ügyészség nyomozási és vádemelési tevékenységei a büntetőjogi igény érvényesítésének követelményén alapuljanak, mely szerint az Európai Ügyészségnek a hatáskörébe tartozó valamennyi bűncselekmény ügyében nyomozást kell indítania és – további feltételek teljesülése esetén – vádat kell emelnie. (21) Az Európai Ügyészség hatáskörének az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekményekre kell korlátozódnia. E hatáskörnek a több országot érintő, súlyos bűncselekményekre történő bármilyen kiterjesztéséhez az Európai Tanács egyhangú határozatát kell előírni. (22) Az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények gyakran szorosan összekapcsolódnak más bűncselekményekkel. Az eljárások hatékonysága, valamint a ne bis in idem elv esetleges megsértésének megelőzése érdekében az Európai Ügyészség hatáskörének ki kell terjednie azon bűncselekményekre is, amelyek a nemzeti jog meghatározása szerint nem minősülnek az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekményeknek, ám tényállásuk azonos az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények tényállásával, és elválaszthatatlanul összekapcsolódik azzal. Amennyiben az ilyen vegyes ügyekben az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmény a meghatározó, úgy az Európai Ügyészség hatáskörét az érintett tagállam illetékes hatóságaival folytatott konzultációt követően kell gyakorolni. A bűncselekmény meghatározó voltát olyan szempontok alapján kell megállapítani, mint a bűncselekmény uniós költségvetésre és nemzeti költségvetésekre gyakorolt pénzügyi hatása, a sértettek száma vagy a bűncselekmény súlyához kapcsolódó egyéb körülmények, illetve az alkalmazandó büntetések. (23) Az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekményekkel kapcsolatos európai ügyészségi hatáskörnek elsőbbséget kell élveznie a nemzeti joghatósági igényekkel szemben, hogy az Európai Ügyészség biztosítani tudja a nyomozási és vádemelési tevékenységek összhangját és elláthassa azok uniós szintű irányítását. Indokolt, hogy e bűncselekmények ügyében a tagállami hatóságok csak az Európai Ügyészség megkeresésére járjanak el, kivéve, ha sürgős intézkedésre van szükség. (24) Mivel az Európai Ügyészségnek a nemzeti bíróságok előtt kell vádat emelnie, hatáskörét a tagállamok azon büntetőjogi szabályaira történő utalással kell meghatározni, amely a vonatkozó uniós szabályozás – különösen a [2013/xx/EU irányelv[3]] – nemzeti jogrendszeren belüli végrehatása keretében bűncselekménynek nyilvánítja az Unió pénzügyi érdekeit sértő cselekményeket vagy mulasztásokat, és meghatározza az alkalmazandó büntetéseket. (25) Az Európai Ügyészségnek a lehető legszélesebb körben kell gyakorolnia hatáskörét, hogy nyomozási és vádemelési tevékenysége kiterjedhessen a tagállamok területén kívül elkövetett bűncselekményekre is. Ezért hatáskörének gyakorlását összhangba kell hozni a [2013/xx/EU irányelv] szerinti szabályokkal. (26) Mivel az Európai Ügyészség kizárólagos hatáskörébe tartozik az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények ügyében történő eljárás, az általa a tagállamok területén lefolytatott nyomozások végzését meg kell könnyíteniük az illetékes nemzeti hatóságoknak és az érintett uniós szerveknek (ideértve az Eurojustot, az Europolt és az OLAF-ot), mégpedig a bűncselekmény gyanújának az Európai Ügyészséghez történt bejelentésétől kezdve mindaddig, amíg az Európai Ügyészség eldönti, hogy vádat emel-e vagy más módon rendelkezik az ügyről. (27) A tagállamok nemzeti hatóságainak, továbbá valamennyi uniós intézménynek, szervnek és hivatalnak követnie kell a meglévő jelentéstételi eljárásokat, és hatékony mechanizmusokat kell működtetnie a hozzájuk beérkezett állítások előzetes értékelésére annak érdekében, hogy maradéktalanul teljesíthessék az Európai Ügyészség irányában fennálló tájékoztatási kötelezettségüket, amennyiben a hatáskörébe tartozó bűncselekmény gyanúját észlelik. Az uniós intézmények, szervek és hivatalok e célból igénybe vehetik az OLAF-ot. (28) Az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények ügyében végzett nyomozási és vádemelési tevékenység hatékonyságához elengedhetetlen, hogy az Európai Ügyészség az egész Unióban a nyomozati cselekmények átfogó rendszerét használhassa fel a bizonyítékok összegyűjtésére, figyelemmel ugyanakkor az arányosság elvére, és bizonyos nyomozati cselekmények esetében a bírói engedély beszerzésének szükségességére is. E cselekményeknek az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó bűncselekményekkel kapcsolatban, az Európai Ügyészség nyomozási és vádemelési tevékenységének ellátása érdekében kell elvégezhetőnek lenniük. Ha az Európai Ügyészség vagy annak megkeresése alapján az illetékes igazságügyi hatóság elrendelte e cselekmények elvégzését, akkor azokat a nemzeti jognak megfelelően kell végrehajtani. Emellett az Európai Ügyészségnek hozzá kell férnie az összes vonatkozó adatforráshoz, köztük állami és magánjellegű nyilvántartásokhoz is. (29) Az e rendelet által előírt nyomozati cselekményeket az e rendeletben foglalt feltételekkel összhangban – így a nyomozás során alkalmazható bizonyos kényszerintézkedések esetében a bírói engedély beszerzésének szükségességére tekintettel – kell alkalmazni. Egyéb nyomozati cselekmények esetében akkor lehet szükség bírói engedélyre, ha a nyomozati cselekmény elvégzésének helye szerinti tagállam nemzeti joga ezt előírja. Az arányosság és a szükségesség általános követelményét kell alkalmazni e cselekmények Európai Ügyészség általi elrendelésére, valamint e rendelet alapján az illetékes nemzeti igazságügyi hatóság általi engedélyezésükre. (30) A Szerződés 86. cikke szerint az Európai Ügyészség ellátja a vádhatósági feladatokat, ami magában foglalja a gyanúsított elleni vádemelésről szóló döntés meghozatalát és a joghatóság megválasztását. A bűnüldözési politika egységességének biztosítása érdekében a gyanúsítottal szembeni vádemelésről szóló döntést az európai ügyésznek kell meghoznia. Az európai ügyésznek átlátható szempontrendszer alapján kell kiválasztania a bírósági eljárás joghatóságát. (31) Figyelemmel a büntetőjogi igény érvényesítésének követelményére, az Európai Ügyészség nyomozásainak rendszerint vádemeléshez kell vezetniük az illetékes nemzeti bíróságok előtt, amennyiben meggyőző bizonyítékok állnak rendelkezésre, és a vádemelésnek nincs jogi akadálya. Ilyen bizonyítékok hiányában, illetve amennyiben a szükséges bizonyítékokat a bírósági eljárás során nagy valószínűséggel nem tudnák bemutatni, az eljárás megszüntethető. Emellett az Európai Ügyészség számára akkor is lehetőséget kell biztosítani az eljárás megszüntetésére, ha a bűncselekmény kisebb súlyú. Ha ezen okokból nem kerül sor az eljárás megszüntetésére, de a vádemelés sem indokolt, az Európai Ügyészség számára lehetőséget kell biztosítani arra, hogy amennyiben ez a megfelelő igazságszolgáltatás érdekeit szolgálná, felajánlja a gyanúsítottnak a büntetőjogi igény érvényesítéséről való lemondást. A büntetőjogi igény érvényesítéséről való lemondásra és a kiszabandó pénzbüntetés kiszámítására vonatkozó pontos szabályokat az Európai Ügyészség igazgatási szabályzatában kell meghatározni. Ha egy ügy e rendelet alapján a büntetőjogi igény érvényesítéséről való lemondással zárul, ez nem érintheti az igazgatási intézkedések illetékes hatóságok általi alkalmazását mindaddig, amíg ezek az intézkedések nem büntetőjogi szankciónak megfelelő büntetést jelentenek. (32) Az Európai Ügyészség által a büntetőbíróságnak bemutatott bizonyítékokat elfogadható bizonyítékként kell elismerni, és ezért vélelmezni kell róluk, hogy megfelelnek a büntetőbíróság helye szerinti tagállam nemzeti joga alapján a bizonyítékokra vonatkozó valamennyi követelménynek, feltéve, hogy a bíróság úgy véli, hogy az adott bizonyítékok megfelelnek a tisztességes eljárás követelményének és tiszteletben tartják a gyanúsítottnak az Európai Unió Alapjogi Chartájából eredő, védelemhez való jogait. A büntetőbíróság nem nyilváníthatja elfogadhatatlannak az Európai Ügyészség által bemutatott bizonyítékokat azon az alapon, hogy az adott típusba tartozó bizonyítékok összegyűjtésére vonatkozó, a bíróságra irányadó nemzeti jogszabályok szerinti feltételek és szabályok különbözőek. (33) E rendelet tiszteletben tartja az alapvető jogokat, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája által elismert elveket. Így különösen megköveteli, hogy az Európai Ügyészség tiszteletben tartsa a Charta 47. és 48. cikkében rögzített, a tisztességes eljáráshoz és a védelemhez való jogot, valamint az ártatlanság vélelmét. A Charta 50. cikke, amely szerint ugyanazon bűncselekményért senki sem vonható büntetőeljárás alá és büntetőeljárás során nem büntethető (ne bis in idem), biztosítja, hogy az Európai Ügyészség vádemelési tevékenysége ne teremtsen kétszeres fenyegetettséget. Az Európai Ügyészség tevékenységeit tehát e jogok maradéktalan tiszteletben tartásával kell elvégezni, és a rendeletet is ennek megfelelően kell alkalmazni és értelmezni. (34) A Szerződés 82. cikkének (2) bekezdése megengedi, hogy az Unió szabályozási minimumokat állapítson meg a személyek büntetőeljárásban érvényesülő jogairól, a védelemhez való jogok és a tisztességes eljárás követelménye tiszteletben tartásának biztosítása érdekében. Noha az Unió már jelentős terjedelmű joganyagot fogadott el, e jogok közül néhányat még nem harmonizáltak az uniós jog alapján. E jogokat illetően e rendeletnek olyan szabályokat kell meghatároznia, amelyek kizárólag e rendelet alkalmazásában érvényesülnek. (35) A nemzeti jogok által végrehajtott, vonatkozó uniós jogszabályok – például a büntetőeljárás során igénybe vehető tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogról szóló, 2010. október 20-i 2010/64/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv[4], a büntetőeljárás során a tájékoztatáshoz való jogról szóló, 2012. május 22-i 2012/13/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv[5], valamint [a büntetőeljárás során ügyvédi segítség igénybevételéhez való jogról, valamint a letartóztatást követő kommunikációhoz való jogról szóló, 2013. xxxx xx-i 2013/xx/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv] – által már szabályozott, védelemhez való jogoknak az Európai Ügyészség tevékenysége során is érvényesülniük kell. E jogokat minden olyan gyanúsított számára biztosítani kell, akikkel szemben az Európai Ügyészség nyomozást indít. (36) A Szerződés 86. cikkének (3) bekezdése alapján az uniós jogalkotó meghatározhatja az Európai Ügyészség feladatai ellátása során végzett eljárási cselekmények bíróság általi felülvizsgálatára vonatkozó szabályokat. E jogalkotó számára biztosított hatáskör az Európai Ügyészség – minden egyéb uniós szervtől és ügynökségtől különböző – speciális jellegét tükrözi, amely miatt különös szabályokra van szükség a bírósági felülvizsgálatot illetően. (37) A Szerződés 86. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a tagállamok hatáskörrel rendelkező bíróságai előtt a vádhatósági feladatokat az Európai Ügyészség látja el. Az Európai Ügyészség által a nyomozásai során végzett cselekmények szorosan összekapcsolódnak az abból esetlegesen következő vádemeléssel, és a tagállamok jogrendjében váltanak ki hatást. Ezeket a legtöbb esetben a nemzeti bűnüldöző hatóságok fogják elvégezni az Európai Ügyészség utasításai alapján, időnként a nemzeti bíróság engedélyének beszerzését követően. Ezért nyomozati és vádemelési cselekményeinek bírósági felülvizsgálata szempontjából indokolt az Európai Ügyészséget nemzeti hatóságként kezelni. Következésképpen a nemzeti bíróságokat fel kell hatalmazni az Európai Ügyészség valamennyi megtámadható nyomozati és vádemelési cselekményének bírósági felülvizsgálatára, az Európai Unió Bíróságát pedig nem indokolt közvetlen hatáskörrel felruházni e cselekmények tekintetében a Szerződés 263., 265. és 268. cikke alapján, mivel e cselekményeket a bírósági felülvizsgálat szempontjából nem indokolt valamely uniós szerv cselekményeinek tekinteni. (38) A Szerződés 267. cikke alapján a nemzeti bíróságok előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel fordulhatnak, illetve bizonyos körülmények fennállása esetén kötelesek fordulni az Európai Unió Bíróságához az uniós jog olyan rendelkezéseinek – köztük e rendeletnek – értelmezésével vagy érvényességével kapcsolatban, amelyek az Európai Ügyészség nyomozati és vádemelési cselekményeinek bírósági felülvizsgálatával kapcsolatban jelentőséggel bírnak. Nem indokolt, hogy a nemzeti bíróságok kérdést utalhassanak a Bíróság elé az Európai Ügyészség cselekményeinek érvényességével kapcsolatban, mivel e cselekmények a bírósági felülvizsgálat szempontjából nem tekintendők valamely uniós szerv cselekményeinek. (39) Azt is egyértelművé kell tenni, hogy az e rendelet alapján alkalmazandó nemzeti jogi rendelkezések értelmezésével kapcsolatos kérdésekkel kizárólag a nemzeti bíróságoknak kell foglalkozniuk. Következésképpen ezek a bíróságok nem utalhatnak kérdéseket a Bírósághoz azon nemzeti jog értelmezésével kapcsolatban, amelyre e rendelet utal. (40) Mivel a Szerződés előírja, hogy az Európai Ügyészséget az Eurojustból kell létrehozni, a két szervnek szervezeti, működési és igazgatási szempontból is együtt kell léteznie és működnie, és ki kell egymást egészítenie. (41) Az Európai Ügyészségnek más uniós intézményekkel és ügynökségekkel is szorosan együtt kell működnie az e rendelet alapján fennálló feladatai ellátásának megkönnyítése érdekében, és szükség esetén formális, részletes szabályokat kell megalkotnia az információcserével és az együttműködéssel kapcsolatban. Az Europollal és az OLAF-fal folytatott együttműködésnek különös jelentőséggel kell bírnia a felesleges munkavégzés elkerülése érdekében, valamint azért, hogy az Európai Ügyészség megszerezhesse e két szerv rendelkezésére álló releváns információkat és meghatározott nyomozások során felhasználhassa az általuk végzett elemzések eredményeit. (42) A személyes adatok közösségi intézmények és szervek által történő feldolgozása tekintetében az egyének védelméről, valamint az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 2000. december 18-i 45/2001/EK európai parlamenti és a tanácsi rendeletet[6] kell alkalmazni a személyes adatok Európai Ügyészség általi feldolgozására. Ez az Európai Ügyészség céljaihoz, feladataihoz és személyi állományának tagjaihoz kapcsolódó személyes adatok, valamint a birtokában lévő, adminisztratív jellegű személyes adatok feldolgozását érinti. Az európai adatvédelmi biztosnak felügyelnie kell a személyes adatok Európai Ügyészség általi feldolgozását. A 45/2001/EK rendeletben rögzített elveket szükség esetén részletezni kell és ki kell egészíteni a műveleti vonatkozású személyes adatok Európai Ügyészség általi feldolgozását illetően. Amennyiben az Európai Ügyészség a Szerződés 218. cikke szerint megkötött nemzetközi megállapodás alapján műveleti vonatkozású személyes adatokat továbbít egy harmadik ország hatóságának, egy nemzetközi szervezetnek vagy az Interpolnak, úgy az egyének magánéletének, valamint alapvető jogainak és szabadságainak védelmével kapcsolatos, megfelelő biztosítékoknak kell garantálniuk az e rendeletben foglalt adatvédelmi feltételeknek való megfelelést. (43) [A személyes adatok feldolgozása tekintetében az egyének védelméről, valamint az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló 2013/xx/EU irányelv] alkalmazandó, ha az illetékes tagállami hatóságok a bűncselekmények megelőzése, kivizsgálása, felderítése vagy büntetőeljárás lefolytatása, vagy a büntetőjogi szankciók végrehajtása céljából dolgozzák fel a személyes adatokat. (44) Az Európai Ügyészség adatfeldolgozási rendszerének az Eurojust ügyviteli rendszerén kell alapulnia, de ideiglenes munkafájljait egy nyomozás megindításától kezdve ügyiratoknak kell tekinteni. (45) Az Európai Ügyészség pénzügyi, költségvetési és személyzeti rendszerének követnie kell a 966/2012/EU, Euratom európai parlamenti és tanácsi rendelet[7] 208. cikkében említett szervekre alkalmazandó, vonatkozó uniós előírásokat; ugyanakkor figyelemmel kell lenni arra, hogy az Európai Ügyészség uniós szintű nyomozási és vádemelési tevékenység ellátására vonatkozó hatásköre egyedülálló. Az Európai Ügyészség számára éves jelentéstételi kötelezettséget kell előírni. (46) Az uniós ügynökségekre alkalmazandó, általános átláthatósági szabályoknak vonatkozniuk kell az Európai Ügyészségre is, de csak az igazgatási feladatok tekintetében, hogy operatív munkája során semmilyen módon ne merüljön fel a titoktartási kötelezettség megsértésének veszélye. Hasonlóképpen, az európai ombudsman által végzett igazgatási vizsgálatok során is tiszteletben kell tartani az Európai Ügyészséget terhelő titoktartási kötelezettséget. (47) Az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez csatolt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló 21. jegyzőkönyv 3. cikke értelmében e tagállamok bejelentették, hogy [nem kívánnak részt venni] [részt kívánnak venni] e rendelet elfogadásában és alkalmazásában. (48) Az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez csatolt, Dánia helyzetéről szóló 22. jegyzőkönyv 1. és 2. cikke értelmében Dánia nem vesz részt e rendelet elfogadásában, az rá nézve nem kötelező és nem alkalmazandó. (49) A tagállamok állam-, illetve kormányfői szinten 2003. december 13-án Brüsszelben ülésező képviselői meghatározták az Európai Ügyészség székhelyét, ELFOGADTA EZT A RENDELETET: I. FEJEZET TÁRGY ÉS FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK 1. cikk Tárgy Ez a rendelet létrehozza az Európai Ügyészséget és meghatározza a működésére vonatkozó szabályokat. 2. cikk Fogalommeghatározások E rendelet alkalmazásában: a) „személy”: minden természetes vagy jogi személy; b) „az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények”: a nemzeti jog által végrehajtott 2013/xx/EU irányelvben meghatározott bűncselekmények; c) „az Unió pénzügyi érdekei”: az uniós költségvetés, valamint a Szerződések alapján létrehozott intézmények, szervek és hivatalok költségvetése, továbbá az általuk kezelt és felügyelt költségvetések alá tartozó, illetve ezek révén megszerzett vagy ezek részére teljesítendő valamennyi bevétel, kiadás és eszköz; d) „adminisztratív jellegű személyes adatok”: a műveleti vonatkozású személyes adatok kivételével az Európai Ügyészség által feldolgozott valamennyi személyes adat; e) „műveleti vonatkozású személyes adatok”: a 37. cikkben megállapított célkitűzések elérése céljából az Európai Ügyészség által feldolgozott valamennyi személyes adat. II. FEJEZET ÁLTALÁNOS SZABÁLYOK 1. szakasz Az Európai Ügyészség jogállása, szervezete és felépítése 3. cikk Létrehozás (1) Létrejön az Európai Ügyészség, az Unió decentralizált felépítésű szerve. (2) Az Európai Ügyészség jogi személy. (3) Az Európai Ügyészség az 57. cikknek megfelelően együttműködik az Eurojusttal, és igénybe veszi annak igazgatási támogatását. 4. cikk Feladatok (1) Az Európai Ügyészség feladata az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények üldözése. (2) Az Európai Ügyészség hatáskörrel rendelkezik az (1) bekezdésben említett bűncselekmények tetteseinek és részeseinek felkutatására, velük szemben a nyomozás lefolytatására és bíróság elé állításukra. E tekintetben az Európai Ügyészség nyomozásokat irányít és felügyel, és vádemelési cselekményeket végez, ideértve az eljárás megszüntetését is. (3) A tagállamok hatáskörrel rendelkező bíróságai előtt a vádhatósági feladatokat az Európai Ügyészség látja el az (1) bekezdésben említett bűncselekmények tekintetében, a vádirat benyújtására és – az ügy végleges lezárásáig – valamennyi jogorvoslatra is kiterjedően. 5. cikk Függetlenség és elszámoltathatóság (1) Az Európai Ügyészség független. (2) Az Európai Ügyészség – így az európai ügyész, annak helyettesei és a hozzájuk tartozó személyi állomány, valamint a delegált európai ügyészek és a hozzájuk tartozó nemzeti személyi állomány – feladatainak ellátása során semmilyen személytől, uniós tagállamtól, intézménytől, szervtől vagy hivataltól nem kérhet és nem fogadhat el utasítást. Az uniós intézmények, szervek, hivatalok és tagállamok tiszteletben tartják az Európai Ügyészség függetlenségét, és nem kísérelnek meg befolyást gyakorolni rá feladatainak ellátása tekintetében. (3) Az Európai Ügyészség általános tevékenységéért az európai ügyész tartozik elszámolással az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és az Európai Bizottságnak, elsősorban a 70. cikk szerinti éves jelentéstétel útján. 6. cikk Az Európai Ügyészség felépítése és szervezete (1) Az Európai Ügyészség a következőkből épül fel: az európai ügyész, az európai ügyész helyettesei, az e rendelet szerinti feladataik ellátásában őket támogató személyi állomány, valamint a tagállamokban működő delegált európai ügyészek. (2) Az Európai Ügyészség élén az európai ügyész áll, aki irányítja az Európai Ügyészség tevékenységét és szervezi munkáját. Az európai ügyész munkáját négy helyettes segíti. (3) A helyettesek az európai ügyészt valamennyi feladata ellátása során segítik, és a 72. cikk d) pontja alapján elfogadott szabályoknak megfelelően távollétében vagy akadályoztatása esetén helyettesítik őt. Az egyik helyettes felelős a költségvetés végrehajtásáért. (4) Az Európai Ügyészség nyomozási és vádemelési tevékenységét az európai ügyész irányítása és felügyelete alatt a delegált európai ügyészek hajtják végre. Ha az a nyomozás vagy a vádemelés érdekében szükségesnek mutatkozik, az európai ügyész a 18. cikk (5) bekezdésének megfelelően közvetlenül is gyakorolhatja hatáskörét. (5) Minden tagállamban legalább egy delegált európai ügyész működik, akik szervesen az Európai Ügyészséghez tartoznak. A delegált európai ügyészek az európai ügyész kizárólagos irányítása alatt járnak el, és csak az ő utasításait, iránymutatásait és döntéseit követik az eléjük utalt nyomozási és vádemelési feladatok ellátása során. Az e rendelet alapján fennálló feladatkörükben történő eljárás során teljes mértékben függetlenek a nemzeti ügyészségi szervektől, és azokkal kapcsolatban semmilyen kötelezettségük nincs. (6) A delegált európai ügyészek nemzeti ügyészi feladatkörüket is elláthatják. Feladatköri összeütközés esetén a delegált európai ügyészek értesítik az európai ügyészt, aki az illetékes nemzeti vádhatóságokkal folytatott konzultációt követően, az Európai Ügyészség nyomozási és vádemelési tevékenységének ellátása érdekében utasíthatja őket, hogy az e rendeletből eredő feladataikat helyezzék előtérbe. Ilyenkor az európai ügyész azonnal tájékoztatja erről az illetékes nemzeti vádhatóságokat. (7) Az európai ügyész, a delegált európai ügyészek, az Európai Ügyészség személyi állományának bármely tagja vagy az Európai Ügyészség nevében eljáró bármely más személy feladatai ellátása során végzett cselekményét az Európai Ügyészség cselekményének kell tekinteni. Az európai ügyész képviseli az Európai Ügyészséget az uniós intézményekkel, a tagállamokkal és harmadik felekkel szemben. (8) Ha az nyomozás vagy vádemelés érdekében szükséges, az európai ügyész átmenetileg forrásokat és alkalmazottakat csoportosíthat át a delegált európai ügyészekhez. 7. cikk Az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzata (1) Az Európai Ügyészség belső eljárási szabályzatát az európai ügyész, négy helyettese és öt olyan delegált európai ügyész határozatával fogadják el, akiket az európai ügyész választ ki egy szigorú egyenjogúságon alapuló, a tagállamok teljes demográfiai és földrajzi spektrumának megjelenítését lehetővé tevő rotációs rendszer szerint. A határozatot egyszerű többséggel hozzák; minden tagnak egy szavazata van. Szavazategyenlőség esetén az európai ügyész szavazata dönt. (2) A belső eljárási szabályzat rendezi az Európai Ügyészség munkaszervezését, és általános szabályokat tartalmaz az ügyek elosztására vonatkozóan. 2. szakasz Az Európai Ügyészség tagjainak kinevezése és felmentése 8. cikk Az európai ügyész kinevezése és felmentése (1) Az európai ügyészt az Európai Parlament hozzájárulásával a Tanács nevezi ki nyolc éves, nem megújítható időtartamra. A Tanács egyszerű többséggel határoz. (2) Az európai ügyészt olyan személyek közül választják ki, akiknek függetlenségéhez nem férhet kétség, és akik felsőbb bírói tisztségbe történő kinevezéshez előírt képesítéssel, valamint jelentős ügyészi tapasztalattal rendelkeznek. (3) A kiválasztást nyilvános felhívás alapján kell elvégezni, amelyet közzé kell tenni az Európai Unió Hivatalos Lapjában; ezt követően a Bizottság összeállítja az előválogatott jelöltek listáját, és benyújtja azt az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz. Az előválogatott jelöltek listájának benyújtása előtt a Bizottság kikéri az általa létrehozott, héttagú testület véleményét, amelynek tagjait – akiknek egyikére az Európai Parlament tesz javaslatot – az Európai Unió Bíróságának korábbi tagjai, a nemzeti legfelsőbb bíróságok és a nemzeti ügyészségek tagjai és/vagy elismert szakértelemmel rendelkező jogászok közül választják ki; a testület munkájában megfigyelőként az Eurojust elnöke is részt vesz. (4) Ha az európai ügyész már nem felel meg a feladatai ellátása kapcsán előírt feltételeknek vagy ha súlyos kötelezettségszegést követett el, az Európai Unió Bírósága – az Európai Parlament, a Tanács vagy a Bizottság kérelmére – felmentheti tisztségéből. 9. cikk Az európai ügyész helyetteseinek kinevezése és felmentése (1) Az európai ügyész helyetteseit a 8. cikk (1) bekezdésében meghatározott szabályok szerint nevezik ki. (2) Az európai ügyész helyetteseit olyan személyek közül választják ki, akiknek függetlenségéhez nem férhet kétség, és akik felsőbb bírói tisztségbe történő kinevezéshez előírt képesítéssel, valamint jelentős ügyészi tapasztalattal rendelkeznek. (3) A kiválasztást nyilvános felhívás alapján kell elvégezni, amelyet közzé kell tenni a Hivatalos Lapban; ezt követően az Európai Bizottság az európai ügyésszel egyetértésben összeállítja az előválogatott jelöltek – a tagállamok teljes demográfiai és földrajzi spektrumának megjelenítését lehetővé tevő – listáját, és benyújtja azt az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz. (4) A helyettesek az európai ügyész kezdeményezésére, a 8. cikk (4) bekezdésében meghatározott szabályok szerint menthetők fel. 10. cikk A delegált európai ügyészek kinevezése és felmentése (1) A delegált európai ügyészeket az európai ügyész nevezi ki egy legalább három – a (2) bekezdésben meghatározott követelményeknek megfelelő – jelöltet tartalmazó, az érintett tagállam(ok) által benyújtott listáról. A delegált európai ügyészeket ötéves, megújítható időtartamra nevezik ki. (2) A delegált európai ügyészek felsőbb bírói tisztségbe történő kinevezéshez előírt képesítéssel, valamint jelentős ügyészi tapasztalattal rendelkeznek. Függetlenségükhöz nem férhet kétség. A tagállamok a nemzeti jog szerint ügyésznek nevezik ki a delegált európai ügyészt, ha a delegált európai ügyésszé történt kinevezésekor még nem rendelkezett ezzel a tisztséggel. (3) A delegált európai ügyészeket az európai ügyész felmentheti, ha már nem felelnek meg a (2) bekezdésben foglalt követelményeknek vagy a feladataik teljesítéséhez előírt feltételeknek, vagy súlyos kötelességszegést követtek el. Amíg a delegált európai ügyészek az Európai Ügyészség nevében látják el feladataikat, az európai ügyész hozzájárulása nélkül az illetékes nemzeti hatóságok nem menthetik fel őket nemzeti ügyészi tisztségükből. 3. szakasz Alapelvek 11. cikk Az Európai Ügyészség tevékenységére vonatkozó alapelvek (1) Az Európai Ügyészség gondoskodik arról, hogy tevékenysége során tiszteletben tartsa az Európai Unió Alapjogi Chartájában meghatározott jogokat. (2) Az Európai Ügyészség cselekményeire a 26. cikk (3) bekezdésében említett arányosság elve alkalmazandó. (3) Az Európai Ügyészség nyomozási és vádemelési tevékenységét e rendelet szabályozza. A nemzeti jog annyiban alkalmazandó, amennyiben e rendelet egy adott kérdést nem szabályoz. Az alkalmazandó nemzeti jog azon tagállam joga, amelyben a nyomozási vagy vádemelési tevékenységet végzik. Ha egy kérdést a nemzeti jog és e rendelet is szabályoz, akkor utóbbit kell alkalmazni. (4) Az Európai Ügyészség kizárólagos hatáskörébe tartozik az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények ügyében történő nyomozási és vádemelési tevékenység. (5) Az Európai Ügyészség pártatlanul jár el az általa folytatott nyomozások során, és valamennyi vonatkozó – terhelő és mentő – bizonyítékot felkutat. (6) Az Európai Ügyészség indokolatlan késedelem nélkül nyomozást indít, és biztosítja a nyomozási és vádemelési feladatok gyors elvégzését. (7) A tagállamok illetékes hatóságai az Európai Ügyészség kérelmére aktívan segítik és támogatják az Európai Ügyészség nyomozási és vádemelési tevékenységeit, és tartózkodnak minden olyan cselekménytől, szabályozástól vagy eljárástól, amely ezek előrehaladását késleltetheti vagy akadályozhatja. 4. szakasz Az Európai Ügyészség hatásköre 12. cikk Az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó bűncselekmények Az Európai Ügyészség a nemzeti jog által végrehajtott 2013/xx/EU irányelvben meghatározott, az Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények ügyében rendelkezik hatáskörrel. 13. cikk Járulékos hatáskör (1) Amennyiben a 12. cikkben említett bűncselekmények elválaszthatatlanul összekapcsolódnak a 12. cikkben említettektől eltérő bűncselekményekkel, és ezek ügyében a közös nyomozási és vádemelési tevékenység a hatékony igazságszolgáltatás érdekében áll, úgy az Európai Ügyészség hatáskörrel rendelkezik ezen egyéb bűncselekmények ügyében is, feltéve, hogy a 12. cikkben említett bűncselekmények a meghatározóak, az egyéb bűncselekmények pedig velük azonos tényeken alapulnak. Ha ezek a feltételek nem teljesülnek, az egyéb bűncselekmények ügyében joghatósággal rendelkező tagállam joghatósággal rendelkezik a 12. cikkben említett bűncselekmények ügyében is. (2) Az Európai Ügyészség és a nemzeti vádhatóságok konzultálnak egymással annak meghatározása érdekében, hogy az (1) bekezdés alapján melyik hatóságnak van hatásköre az ügyben. Ha az a hatáskör meghatározásának megkönnyítéséhez szükséges, az Eurojust az 57. cikknek megfelelően bevonható az eljárásba. (3) Ha az Európai Ügyészség és a nemzeti vádhatóságok között nincs egyetértés az (1) bekezdés szerinti hatáskör kérdésében, a nemzeti szintű vádhatósági hatáskörelosztásra hatáskörrel rendelkező nemzeti igazságügyi hatóság határoz a járulékos hatáskör kérdésében. (4) A hatáskörök e cikk szerinti meghatározása tárgyában bírósági felülvizsgálatnak nincs helye. 14. cikk Az Európai Ügyészség hatáskörének gyakorlása Az Európai Ügyészség akkor gyakorolja a 12. és 13. cikkben említett bármely bűncselekmény ügyében történő nyomozási és vádemelési tevékenység végzésére vonatkozó kizárólagos hatáskörét, ha e bűncselekményt részben vagy egészben a) egy vagy több tagállam területén követték el, vagy b) tagállami állampolgár, uniós alkalmazott vagy az intézmények tagja követte el. III. FEJEZET A NYOMOZÁSRA, A VÁDEMELÉSRE ÉS A BÍRÓSÁGI ELJÁRÁSRA VONATKOZÓ ELJÁRÁSI SZABÁLYOK 1. szakasz A nyomozás lefolytatása 15. cikk A nyomozás megindításának alapja (1) Valamennyi tagállami nemzeti hatóság, továbbá uniós intézmény, szerv és hivatal azonnal tájékoztatja az Európai Ügyészséget minden olyan cselekményről, amely az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó bűncselekménynek minősülhet. (2) Ha a delegált európai ügyészek tudomást szereznek bármely olyan cselekményről, amely az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó bűncselekménynek minősülhet, azonnal tájékoztatják az európai ügyészt. (3) Az Európai Ügyészség bármely személytől gyűjthet vagy beszerezhet információkat olyan cselekményről, amely a hatáskörébe tartozó bűncselekménynek minősülhet. (4) Az európai ügyész vagy a delegált európai ügyészek nyilvántartásba veszik és ellenőrzik az Európai Ügyészség tudomására hozott valamennyi információt. Ha az ellenőrzést követően úgy döntenek, hogy nem indítanak nyomozást, lezárják az ügyet, és ennek okait rögzítik az ügyviteli rendszerben. Erről tájékoztatják azt a nemzeti hatóságot, uniós intézményt, szervet vagy hivatalt, illetve kérésre adott esetben azt a személyt, amelytől, illetve akitől az információt kapták. 16. cikk A nyomozás megindítása (1) Az európai ügyész vagy az ő nevében a delegált európai ügyész írásbeli határozattal nyomozást indít, ha megalapozottan feltehető, hogy az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó bűncselekményt követnek vagy követtek el. (2) Ha a nyomozást az európai ügyész indítja meg, az ügyet egy delegált európai ügyész elé utalja, kivéve, ha a 18. cikk (5) bekezdésében meghatározott feltételeknek megfelelően maga kívánja lefolytatni a nyomozást. Ha a nyomozást valamely delegált európai ügyész indítja meg, azonnal értesíti az európai ügyészt. Az európai ügyész ezen értesítés kézhezvételét követően haladéktalanul ellenőrzi, hogy ő vagy egy másik delegált európai ügyész nem indított-e már nyomozást az ügyben. A nyomozás hatékonysága érdekében az európai ügyész átcsoportosíthatja az ügyet egy másik delegált európai ügyészhez, vagy dönthet úgy, hogy a 18. cikk (5) bekezdésében meghatározott feltételeknek megfelelően maga veszi át az ügyet. 17. cikk Sürgősségi intézkedések és az ügyek átadása (1) Ha az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó bűncselekménnyel kapcsolatban sürgős intézkedésre van szükség, a nemzeti hatóságok megteszik a hatékony nyomozási és vádemelési tevékenység biztosításához szükséges valamennyi sürgősségi intézkedést. Ezt követően a nemzeti hatóságok haladéktalanul átadják az ügyet az Európai Ügyészségnek. Ebben az esetben az Európai Ügyészség – lehetőleg a nyomozás megindításától számított 48 órán belül – megerősíti a nemzeti hatóságok által elfogadott intézkedéseket, még akkor is, ha ezeket az intézkedéseket e rendelet szabályaitól eltérő rendelkezések alapján hozták meg és hajtották végre. (2) Ha a nyomozás bármely szakaszában kétség támad az Európai Ügyészség hatáskörével kapcsolatban, az Európai Ügyészség konzultálhat a nemzeti vádhatóságokkal a hatáskörrel rendelkező hatóság meghatározása érdekében. A hatáskörrel kapcsolatos határozat meghozataláig az Európai Ügyészség megteszi a hatékony nyomozási és vádemelési tevékenység biztosításához szükséges valamennyi sürgősségi intézkedést. Ha a nemzeti hatóság hatáskörét állapítják meg, a nemzeti hatóság a nemzeti nyomozás megindításától számított 48 órán belül megerősíti az Európai Ügyészség által elfogadott sürgősségi intézkedéseket. (3) Ha az Európai Ügyészség által indított nyomozás feltárja, hogy a nyomozás tárgyát képező cselekmény olyan bűncselekmény, amely nem tartozik az Európai Ügyészség hatáskörébe, az Európai Ügyészség haladéktalanul átadja az ügyet a hatáskörrel rendelkező nemzeti bűnüldöző és igazságügyi hatóságoknak. (4) Ha a nemzeti hatóságok által indított nyomozás később feltárja, hogy a cselekmény az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó bűncselekmény, a nemzeti hatóságok haladéktalanul átadják az ügyet az Európai Ügyészségnek. Ebben az esetben az Európai Ügyészség – lehetőleg a nyomozás megindításától számított 48 órán belül – megerősíti a nemzeti hatóságok által elfogadott intézkedéseket, még akkor is, ha ezeket az intézkedéseket e rendelet szabályaitól eltérő rendelkezések alapján hozták meg és hajtották végre. 18. cikk A nyomozás lefolytatása (1) A nyomozást az európai ügyész nevében és utasításai alapján a kijelölt, delegált európai ügyész vezeti. A kijelölt, delegált európai ügyész maga elvégezheti a nyomozati cselekményeket, vagy erre utasíthatja a működésének helye szerinti tagállam hatáskörrel rendelkező bűnüldöző hatóságait. E hatóságok teljesítik a delegált európai ügyész utasításait, és végrehajtják az eléjük utalt nyomozati cselekményeket. (2) Ha a nyomozati cselekményeket határokon átnyúló ügyekben a nyomozás megindításának helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban kell elvégezni, az a delegált európai ügyész, aki megindította a nyomozást, vagy aki elé az európai ügyész az ügyet utalta, folyamatosan konzultál a nyomozati cselekmény elvégzésének helye szerinti tagállamban működő delegált európai ügyésszel. A delegált európai ügyész maga elvégezheti a nyomozati cselekményeket, vagy azok elvégzésére utasíthatja a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságokat. (3) A határokon átnyúló ügyekben az európai ügyész több delegált európai ügyészt is bevonhat a nyomozásba, és közös csoportokat hozhat létre. Bármelyik delegált európai ügyészt utasíthatja arra, hogy a nevében gyűjtse össze a vonatkozó információkat, vagy konkrét nyomozati cselekményeket végezzen el. (4) Az európai ügyész felügyeli a delegált európai ügyészek által végzett nyomozásokat, és biztosítja ezek összehangolását. Szükség esetén utasíthatja őket. (5) Az európai ügyész átcsoportosíthatja az ügyet egy másik delegált európai ügyészhez vagy maga is vezetheti a nyomozást, ha ez a nyomozási vagy vádemelési tevékenység hatékonysága érdekében szükségesnek tűnik, a következő kritériumok közül legalább egy alapján: a) a bűncselekmény súlya; b) a feltételezett elkövető helyzetével kapcsolatos különleges körülmények; c) a nyomozás uniós dimenziójával kapcsolatos különleges körülmények; d) rendelkezésre álló nemzeti nyomozó hatóságok hiánya; vagy e) az érintett tagállam illetékes hatóságainak kérelme. (6) Ha a nyomozást közvetlenül az európai ügyész végzi, tájékoztatja a nyomozati cselekmények elvégzésének helye szerinti tagállamban működő delegált európai ügyészt. Az európai ügyész által foganatosított valamennyi nyomozati cselekményt a területileg érintett tagállam hatóságaival együttműködve kell elvégezni. A kényszerintézkedéseket a hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságok foganatosítják. (7) Az Európai Ügyészség irányítása alatt végzett nyomozásokra vonatkoznak az alkalmazandó uniós jogszabályok alapján érvényesülő szakmai titoktartási szabályok. Az Európai Ügyészség nyomozásában részt vevő hatóságoknak be kell tartaniuk az alkalmazandó nemzeti jog alapján érvényesülő szakmai titoktartási szabályokat is. 19. cikk Kiváltságok vagy mentességek megvonása (1) Amennyiben az Európai Ügyészség nyomozása olyan személyeket érint, akiket a nemzeti jog alapján valamilyen kiváltság vagy mentesség véd, és e kiváltság vagy mentesség akadályozza egy meghatározott nyomozás lefolytatását, úgy az Európai Ügyészség indokolással ellátott, írásbeli kérelmet nyújt be annak – az adott nemzeti jog által meghatározott eljárás szerinti – megvonása iránt. (2) Amennyiben az Európai Ügyészség nyomozása olyan személyeket érint, akiket az uniós jog – így különösen az Európai Unió kiváltságairól és mentességeiről szóló jegyzőkönyv – alapján valamilyen kiváltság vagy mentesség véd, és e kiváltság vagy mentesség akadályozza egy meghatározott nyomozás lefolytatását, úgy az Európai Ügyészség indokolással ellátott, írásbeli kérelmet nyújt be annak – az uniós jog által meghatározott eljárás szerinti – megvonása iránt. 2. szakasz Az információk feldolgozása 20. cikk Az Európai Ügyészség hozzáférése az információkhoz Az Európai Ügyészség egy ügy nyilvántartásba vételének pillanatától kezdve megszerezheti a nemzeti nyomozási és bűnüldözési adatbázisokban, valamint az állami hatóságok egyéb vonatkozó nyilvántartásaiban tárolt valamennyi vonatkozó információt, vagy a delegált európai ügyészeken keresztül hozzáférhet ezekhez az információkhoz. 21. cikk Információgyűjtés (1) Ha az az Európai Ügyészség nyomozása céljából szükséges, az Eurojust és az Europol – kérelemre – megküldi az Európai Ügyészségnek a hatáskörébe tartozó bűncselekményre vonatkozó valamennyi információt; az Európai Ügyészség az általa végzett, meghatározott nyomozáshoz elemzési támogatást is kérhet az Europoltól. (2) Az uniós intézmények, szervek és hivatalok és a tagállami hatóságok az Európai Ügyészségnek – kérelmére – megadják a szükséges segítségnyújtást és információkat. 22. cikk Ügyviteli rendszer, tárgymutató és ideiglenes munkafájlok (1) Az Európai Ügyészség ügyviteli rendszert hoz létre, amely olyan ideiglenes munkafájlokból és tárgymutatóból áll, amelyek a mellékletben említett személyes adatokat, valamint személyes adatnak nem minősülő adatokat tartalmaznak. (2) Az ügyviteli rendszer célja: a) az Európai Ügyészség által végzett nyomozási és vádemelési tevékenység irányításának támogatása, különösen az információkra vonatkozó kereszthivatkozások biztosítása révén; b) a folyamatban levő nyomozásról és vádemelési cselekményről szóló információkhoz való hozzáférés megkönnyítése; c) a személyes adatok feldolgozása során a jogszerűség, valamint az e rendeletben szereplő rendelkezések betartása ellenőrzésének elősegítése. (3) Az ügyviteli rendszer összeköthető a 2008/976/IB határozat[8] 9. cikkében említett biztonságos távközlési kapcsolattal. (4) A tárgymutató hivatkozásokat tartalmaz az Európai Ügyészség munkája keretében feldolgozott ideiglenes munkafájlokra, és csak a melléklet 1. pontjának a)–i), k) és m) alpontjában, valamint 2. pontjában említett személyes adatokat tartalmazhat. (5) Az e rendelet alapján fennálló feladatainak ellátása során az Európai Ügyészség ideiglenes munkafájlban dolgozhatja fel a munkája tárgyát képező konkrét ügyekre vonatkozó adatokat. Az Európai Ügyészség hozzáférést biztosít a 41. cikk szerinti adatvédelmi tisztviselő számára az ideiglenes munkafájlhoz. Az Európai Ügyészség minden új, személyes adatokat tartalmazó ideiglenes munkafájl megnyitásakor tájékoztatja az adatvédelmi tisztviselőt. (6) Az ügyhöz kapcsolódó személyes adatok feldolgozásához az Európai Ügyészség nem hozhat létre az ügyviteli rendszertől vagy az ideiglenes munkafájloktól eltérő, automatizált adatállományt. 23. cikk Az ideiglenes munkafájlok és a tárgymutató működése (1) Az Európai Ügyészség minden olyan üggyel kapcsolatban ideiglenes munkafájlt nyit, amellyel kapcsolatban információt továbbítottak hozzá, feltéve, hogy az információátadás összhangban van e rendelettel vagy más alkalmazandó jogforrásokkal. Az Európai Ügyészség felelős az általa nyitott ideiglenes munkafájlok kezeléséért. (2) Az Európai Ügyészség eseti alapon dönt arról, hogy az ideiglenes munkafájlhoz való hozzáférést korlátozza-e, vagy személyi állományának tagjai számára hozzáférést engedjen-e ahhoz vagy annak egyes részeihez, amennyiben ez feladataik elvégzéséhez szükséges. (3) Az Európai Ügyészség dönt arról, hogy az adott ideiglenes munkafájlhoz kapcsolódó információk közül melyeket vegyék fel a tárgymutatóba Ha az európai ügyész eltérően nem határoz, a 15. cikk (4) bekezdése alapján nyilvántartásba vett és ellenőrzött információkat nem veszik fel a tárgymutatóba. 24. cikk Hozzáférés az ügyviteli rendszerhez Amennyiben a delegált európai ügyészek és alkalmazottaik csatlakoztak az ügyviteli rendszerhez, csak a következőkhöz férhetnek hozzá: a) a tárgymutató, kivéve, ha a hozzáférést kifejezetten megtagadták; b) a tagállamukban végzett nyomozási vagy vádemelési tevékenységgel kapcsolatban az Európai Ügyészség által nyitott ideiglenes munkafájlok; c) egy másik tagállamban végzett nyomozási vagy vádemelési tevékenységgel kapcsolatban az Európai Ügyészség által nyitott ideiglenes munkafájlok, amennyiben azok a saját tagállamukban végzett nyomozási vagy vádemelési tevékenységgel kapcsolatosak. 3. szakasz Nyomozati cselekmények 25. cikk Az Európai Ügyészség nyomozati jogköre (1) Az Európai Ügyészség által végzett nyomozási és vádemelési tevékenység vonatkozásában az Unió tagállamainak területe olyan egységes jogi térségként kezelendő, amelyen belül az Európai Ügyészség gyakorolhatja hatáskörét. (2) Amennyiben az Európai Ügyészség úgy dönt, hogy gyakorolja hatáskörét egy olyan bűncselekménnyel kapcsolatban, amelyet részben vagy egészben a tagállamok területén kívül követett el tagállami állampolgár, uniós alkalmazott vagy az intézmények tagja, úgy az Európai Ügyészség segítséget kér az 59. cikkben említett előírásoknak és eljárásoknak megfelelően az érintett harmadik országgal való együttműködés érdekében. 26. cikk Nyomozati cselekmények (1) Hatásköreinek gyakorlása során az Európai Ügyészség a következő nyomozati cselekmények elvégzésének kérelmezésére vagy elrendelésére jogosult: a) bármely helyiség, földterület, jármű, magánlakás, ruházat és bármely egyéb személyes vagyontárgy, vagy számítástechnikai rendszer átkutatása, illetve átvizsgálása; b) bármely jelentőséggel bíró tárgy, irat, vagy számítógépen tárolt, titkosított vagy dekódolt adat – egyebek mellett forgalmi és bankszámlaadat – beszerzése akár az eredeti, akár más meghatározott formában; c) helyiség és jármű lefoglalása, valamint adatok befagyasztása azok sértetlenségének megőrzése, a bizonyítékok elvesztésének vagy sérülésének megelőzése, vagy az elkobzás lehetőségének biztosítása céljából; d) a bűncselekmény elkövetéséhez felhasznált eszközök vagy a bűncselekmény elkövetéséből eredő vagyon lefoglalása, ideértve a vagyontárgyak zár alá vételét, amennyiben a büntetőbíróság várhatóan elrendeli azok elkobzását, és alaposan lehet tartani attól, hogy a tulajdonos, a birtokos vagy a rendelkezésre jogosult személy megkísérli az elkobzást elrendelő határozat meghiúsítását; e) a gyanúsított által használt bármely telekommunikációs kapcsolaton keresztül a gyanúsított részére és általa küldött távközlési üzenetek – köztük e-mailek – kifürkészése; f) a telekommunikáció valós idejű megfigyelése a telekommunikációs forgalmi adatok folyamatos továbbításának elrendelése révén, a gyanúsított tartózkodási helyének meghatározása és azon személyek azonosítása érdekében, akik a gyanúsítottal meghatározott időpontban kapcsolatot tartottak; g) pénzügyi műveletek figyelemmel kísérése bármely pénzügyi vállalkozás vagy hitelintézet arra való kötelezése révén, hogy valós időben tájékoztassák az Európai Ügyészséget minden olyan pénzügyi műveletről, amely a gyanúsított tulajdonában vagy ellenőrzése alatt álló meghatározott számlán, vagy bármely más olyan számlán keresztül zajlik, amelyről megalapozottan feltehető, hogy a bűncselekménnyel összefüggésben használják; h) jövőbeli pénzügyi műveletek zárolása annak megtiltása révén, hogy valamely pénzügyi vállalkozás vagy hitelintézet a gyanúsított tulajdonában vagy ellenőrzése alatt álló bármely meghatározott számlát vagy számlákat érintő pénzügyi műveletet hajtson végre; i) a magánlakások videokamerás megfigyelésének kivételével megfigyelési intézkedések végzése közterületnek nem minősülő területeken, e területek rejtett video- és hangfelvételek készítése révén történő megfigyelésének és az eredmények rögzítésének elrendelésével; j) fedett nyomozás végzése egy tisztviselő fedett vagy hamis személyazonossággal történő eljárásának elrendelése révén; k) a gyanúsítottak és a tanúk beidézése, amennyiben megalapozottan feltehető, hogy a nyomozás céljából hasznos információkkal tudnak szolgálni; l) azonosítási intézkedések végzése fényképek készítésének, valamint személyek képe és biometrikus jellemzői rögzítésének elrendelése révén; m) a bizonyításhoz szükséges tárgyak lefoglalása; n) helyiségekbe való belépés és tárgyakból történő mintavétel; o) jármű ellenőrzése, amennyiben megalapozottan feltehető, hogy a nyomozáshoz kapcsolódó tárgyakat szállít; p) személy tartózkodási helyének meghatározása érdekében mozgásának nyomon követésére és ellenőrzésére irányuló intézkedések végzése; q) bármely tárgy helyének meghatározása és mozgásának nyomon követése műszaki eszköz segítségével, az ellenőrzött áruszállítást és az ellenőrzött pénzügyi műveleteket is ideértve; r) a gyanúsított és harmadik személyek célzott megfigyelése közterületen; s) hozzáférés nemzeti vagy európai állami nyilvántartásokhoz és a magánjogi jogalanyok által közérdekből vezetett nyilvántartásokhoz; t) a gyanúsított és a tanúk kihallgatása; u) speciális szakértelem szükségessége esetén szakértő kirendelése hivatalból vagy a gyanúsított kérelmére. (2) A tagállamok biztosítják, hogy az (1) bekezdésben említett cselekményeket az Európai Ügyészség által végzett nyomozási és vádemelési tevékenység során alkalmazni lehessen. Ezekre a cselekményekre az e cikkben, valamint a nemzeti jogban meghatározott feltételek vonatkoznak. Az (1) bekezdésben említettektől eltérő nyomozati cselekmények elvégzését az Európai Ügyészség csak akkor kérelmezheti vagy rendelheti el, ha az adott cselekmény lehetőségét az elvégzésének helye szerinti tagállam joga biztosítja. (3) Az (1) bekezdésben említett konkrét nyomozati cselekmények csak alapos okkal, és csak akkor rendelhetők el, ha ugyanaz a cél kisebb korlátozással járó eszközzel nem érhető el. (4) A tagállamok biztosítják, hogy az (1) bekezdés a)–j) pontjában említett nyomozati cselekmények esetében szükség legyen az elvégzésük helye szerinti tagállam illetékes igazságügyi hatóságának engedélyére. (5) Az (1) bekezdés k)–u) pontjában említett nyomozati cselekmények esetében bírói engedélyre van szükség, ha ezt a nyomozati cselekmény elvégzésének helye szerinti tagállam nemzeti joga előírja. (6) Ha a kérelem tárgyát képező cselekmény engedélyezése kapcsán az e cikkben meghatározott és a nemzeti jog alapján érvényesülő feltételek teljesülnek, az illetékes igazságügyi hatóság indokolással ellátott, írásbeli határozattal, 48 órán belül megadja az engedélyt. (7) Az Európai Ügyészség a nemzeti jognak megfelelően kérelmezheti az illetékes igazságügyi hatóságtól a gyanúsított őrizetbe vételét vagy előzetes letartóztatását. 4. szakasz A nyomozás befejezése és a vádemelési jogkör 27. cikk Vádemelés nemzeti bíróságok előtt (1) Az európai ügyész és a delegált európai ügyészek a nemzeti ügyészekkel azonos jogkörökkel rendelkeznek a vádemelés és a bíróság elé állítás tekintetében; így különösen a bírósági eljárás során indítványt tehetnek, a bizonyításfelvételen részt vehetnek, és igénybe vehetik a rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőségeket. (2) Ha az illetékes delegált európai ügyész befejezettnek tekinti a nyomozást, felülvizsgálat céljából benyújtja az európai ügyészhez az ügy összefoglalóját, a vádirat tervezetét és a bizonyítékok listáját. Ha az európai ügyész nem ad utasítást az eljárás 28. cikk szerinti megszüntetésére, arra utasítja a delegált európai ügyészt, hogy az ügyet vádirattal együtt terjessze az illetékes nemzeti bíróság elé, vagy utalja vissza további nyomozásra. Az európai ügyész maga is az illetékes nemzeti bíróság elé terjesztheti az ügyet. (3) Az illetékes nemzeti bírósághoz benyújtott vádirat felsorolja a bírósági eljárás során előterjesztendő bizonyítékokat. (4) Az európai ügyész – az ügyet előterjesztő delegált európai ügyésszel szoros együttműködésben és a megfelelő igazságszolgáltatás érdekeit szem előtt tartva – kiválasztja a bírósági eljárás joghatóságát és meghatározza az illetékes nemzeti bíróságot, a következő kritériumok figyelembevételével: a) az a hely, ahol a bűncselekményt, illetve több bűncselekmény esetében a bűncselekmények többségét elkövették; b) a gyanúsított szokásos tartózkodási helye; c) a bizonyítékok fellelhetőségének helye; d) a közvetlen sértettek szokásos tartózkodási helye. (5) Ha az behajtás, közigazgatási ellenőrzés vagy nyomon követés céljából szükséges, az európai ügyész értesíti a vádiratról az illetékes nemzeti hatóságokat, az érdekelt feleket, valamint az érintett uniós intézményeket, szerveket és hivatalokat. 28. cikk Az eljárás megszüntetése (1) Az európai ügyész megszünteti az eljárást, ha a vádemelés a következő okok bármelyike miatt lehetetlenné vált: a) a gyanúsított halála; b) a nyomozás tárgyát képező cselekmény nem bűncselekmény; c) a gyanúsított kegyelemben vagy mentességben részesült; d) a vádemelésre vonatkozó, törvényes nemzeti elévülési idő lejárt; e) a gyanúsítottat ugyanazon tényállás alapján már jogerősen felmentették vagy elítélték az Unión belül, vagy az ügyben a 29. cikknek megfelelően jártak el. (2) Az európai ügyész a következő okok bármelyike miatt megszüntetheti az eljárást: a) a bűncselekmény az Unió pénzügyi érdekeit érintő csalás ellen büntetőjogi eszközökkel folytatott küzdelemről szóló 2013/XX/EU irányelvet végrehajtó nemzeti jogszabály értelmében kisebb súlyú; b) releváns bizonyítékok hiánya. (3) Ha az Európai Ügyészség adott ügyben megszüntette az eljárást, az ügyet az OLAF vagy az illetékes nemzeti közigazgatási vagy igazságügyi hatóság elé utalhatja behajtás, egyéb közigazgatási ellenőrzés vagy nyomon követés céljából. (4) Ha a nyomozás a sértett által szolgáltatott információk alapján indult, az Európai Ügyészség erről tájékoztatja a sértettet. 29. cikk Lemondás a büntetőjogi igény érvényesítéséről (1) Ha nem kerül sor az eljárás megszüntetésére és ez a megfelelő igazságszolgáltatás érdekeit szolgálná, az Európai Ügyészség a kártérítés megtörténte után javasolhatja, hogy a gyanúsított fizessen egyösszegű pénzbüntetést, amelynek megfizetése az eljárás jogerős megszüntetését vonja maga után (lemondás a büntetőjogi igény érvényesítéséről). Beleegyezése esetén a gyanúsított az Uniónak fizeti meg az egyösszegű pénzbüntetést. (2) Az Európai Ügyészség felügyeli a büntetőjogi igény érvényesítéséről való lemondás tárgyát képező összeg behajtását. (3) Ha a gyanúsított beleegyezik a büntetőjogi igény érvényesítéséről való lemondásba és megfizeti a pénzbüntetést, az európai ügyész jogerősen megszünteti az eljárást, és erről hivatalosan értesíti az illetékes nemzeti bűnüldöző és igazságügyi hatóságokat, valamint tájékoztatja az érintett uniós intézményeket, szerveket és hivatalokat. (4) Az eljárás (3) bekezdés szerinti megszüntetése esetén bírósági felülvizsgálatnak nincs helye. 5. szakasz A BIZONYÍTÉKOK ELFOGADHATÓSÁGA 30. cikk A bizonyítékok elfogadhatósága (1) Ha a büntetőbíróság úgy véli, hogy az Európai Ügyészség által hozzá benyújtott bizonyítékok elfogadása nem sértené az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. és 48. cikke szerinti tisztességes eljárás követelményét és a védelemhez való jogokat, e bizonyítékokat a bírósági eljárás során értékelés vagy hasonló jogi eljárás nélkül el kell fogadni, még akkor is, ha a bíróság helye szerinti tagállam nemzeti joga eltérő szabályokat tartalmaz az ilyen bizonyítékok összegyűjtésére vagy benyújtására vonatkozóan. (2) A bizonyítékok elfogadása nem érinti a nemzeti bíróság arra vonatkozó jogát, hogy az Európai Ügyészség által a bírósági eljárás során benyújtott bizonyítékokat szabadon értékelje. 6. szakasz Elkobzás 31. cikk Rendelkezés az elkobzott vagyontárgyakról Ha az Európai Ügyészség kérelmére az illetékes nemzeti bíróság jogerős határozattal elkobozta az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó bűncselekményhez kapcsolódó bármely vagyontárgyat vagy az abból eredő vagyoni előnyt, e vagyontárgy pénzbeli értékét vagy az adott vagyoni előnyt át kell utalni az Unió költségvetése számára, amennyiben ez az Uniónak okozott kár orvoslásához szükséges. IV. FEJEZET ELJÁRÁSI BIZTOSÍTÉKOK 32. cikk A gyanúsítottak és a vádlottak, valamint az egyéb érdekeltek jogainak terjedelme (1) Az Európai Ügyészség tevékenysége során teljes mértékben tiszteletben tartja a gyanúsítottak számára az Európai Unió Alapjogi Chartájában biztosított jogokat, köztük a tisztességes eljáráshoz való jogot és a védelemhez való jogokat. (2) Az Európai Ügyészség eljárásában érintett valamennyi gyanúsítottat és vádlottat legalább a következő eljárási jogok megilletik, az uniós jogban és az adott tagállam nemzeti jogában meghatározottak szerint: a) a 2010/64/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv szerinti, tolmácsoláshoz és fordításhoz való jog, b) a 2012/13/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv szerinti, a tájékoztatáshoz és az ügy anyagaiba való betekintéshez való jog, c) [a büntetőeljárás során ügyvédi segítség igénybevételéhez való jogról, valamint a letartóztatást követő kommunikációhoz való jogról szóló, 2013. xxxx xx-i 2013/xx/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv] szerinti, ügyvédi segítség igénybevételéhez, valamint őrizetbe vétel esetén harmadik személyek tájékoztatásához és a velük történő kommunikációhoz való jog, d) a hallgatáshoz való jog és az ártatlanság vélelme, e) a költségmentességhez való jog, f) a bizonyítékok előterjesztéséhez, szakértők kirendeléséhez és tanúk meghallgatásához való jog. (3) A gyanúsítottakat és a vádlottakat attól kezdve illetik meg a (2) bekezdésben felsorolt jogok, hogy bűncselekmény elkövetésével gyanúsítják őket. Ha az illetékes nemzeti bíróság a vádiratot befogadta, a gyanúsított és a vádlott eljárási jogaira az adott ügyben alkalmazandó nemzeti szabályok vonatkoznak. (4) A (2) bekezdésben felsorolt jogok a gyanúsítotton és a vádlotton kívül az Európai Ügyészség által kihallgatott egyéb személyt is megilletik, amennyiben a kikérdezés, kihallgatás vagy meghallgatás során bűncselekmény elkövetésével gyanúsítják meg. (5) Az e fejezetben biztosított jogok sérelme nélkül, a gyanúsítottak és a vádlottak, valamint az Európai Ügyészség eljárásában érintett más személyeket megilleti az alkalmazandó nemzeti jog által számukra biztosított valamennyi eljárási jog. 33. cikk A hallgatáshoz való jog és az ártatlanság vélelme (1) Az Európai Ügyészség eljárásában érintett gyanúsítottat és vádlottat kihallgatása során a nemzeti joggal összhangban megilleti a hallgatáshoz való jog a gyanú szerint általa elkövetett bűncselekményekkel kapcsolatban; emellett tájékoztatni kell arról is, hogy nem köteles önmagát terhelő vallomást tenni. (2) A gyanúsított és a vádlott ártatlanságát mindaddig vélelmezni kell, amíg bűnösségük a nemzeti jog alapján be nem bizonyosodik. 34. cikk Költségmentességhez való jog Az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó bűncselekménnyel gyanúsított vagy vádolt valamennyi személy jogosult arra, hogy a nemzeti joggal összhangban teljesen vagy részben ingyenes jogi segítséget kapjon a nemzeti hatóságoktól, ha annak megfizetésére anyagi okokból nem képes. 35. cikk Bizonyítékokkal kapcsolatos jogok (1) A gyanúsított és vádlott a nemzeti joggal összhangban jogosult arra, hogy bizonyítékot terjesszen az Európai Ügyészség elé. (2) A gyanúsított és a vádlott a nemzeti joggal összhangban jogosult annak kérelmezésére, hogy az Európai Ügyészség a nyomozás szempontjából jelentőséggel bíró bármely bizonyítékot összegyűjtse, és ennek körében szakértőket rendeljen ki és tanúkat hallgasson ki. V. FEJEZET BÍRÓSÁGI FELÜLVIZSGÁLAT 36. cikk Bírósági felülvizsgálat (1) A feladatainak ellátása során elvégzett eljárási cselekmények bírósági felülvizsgálata tekintetében az Európai Ügyészség nemzeti hatóságnak minősül. (2) Az e rendelet alapján alkalmazandó nemzeti jogi rendelkezések nem tekinthetők a Szerződés 267. cikkének értelmében vett uniós jogi rendelkezéseknek. VI. FEJEZET ADATVÉDELEM 37. cikk Személyes adatok feldolgozása (1) E rendelet alapján az Európai Ügyészség gépi eszközökkel vagy strukturált manuális adatállományokban csak a melléklet 1. pontjában felsorolt személyes adatokat dolgozhatja fel az olyan személyekkel kapcsolatban, akiket az érintett tagállamok nemzeti jogszabályai alapján az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó bűncselekmény elkövetésével vagy abban való részvétellel gyanúsítanak, vagy ilyen bűncselekmény miatt elítéltek; az adatfeldolgozás céljai a következők lehetnek: – e rendelet alapján végzett nyomozási és vádemelési tevékenység; – e rendelet alapján az illetékes tagállami hatóságokkal és más uniós szervekkel végzett információcsere; – e rendelet alapján harmadik országokkal folytatott együttműködés. (2) Az Európai Ügyészség csak a melléklet 2. pontjában felsorolt személyes adatokat dolgozhatja fel a 18 év alatti, valamint az olyan személyekkel kapcsolatban, akik az érintett tagállamok nemzeti jogszabályai alapján az Európai Ügyészség hatáskörébe tartozó egy vagy több bűncselekménytípussal kapcsolatos nyomozási vagy vádemelési tevékenység során tanúnak vagy sértettnek minősülnek. Az ilyen személyes adatok feldolgozására csak akkor kerülhet sor, ha az az (1) bekezdésben meghatározott célok eléréséhez feltétlenül szükséges. (3) Kivételes esetekben az Európai Ügyészség korlátozott ideig – mely nem haladhatja meg azon ügy lezárásához szükséges időt, amelyhez kapcsolódóan az adatokat feldolgozzák – az (1) és a (2) bekezdésben említettektől eltérő személyes adatokat is feldolgozhat egy bűncselekmény körülményeivel kapcsolatban, amennyiben az adatok közvetlen jelentőséggel bírnak és szerepet játszanak az Európai Ügyészség folyamatban lévő nyomozásában, feltéve, hogy az adatok feldolgozása az (1) bekezdésben meghatározott célok eléréséhez feltétlenül szükséges, és e rendeletnek megfelelően történik. Ennek a bekezdésnek az alkalmazásáról a 41. cikkben említett adatvédelmi tisztviselőt haladéktalanul tájékoztatni kell. (4) A gépi vagy egyéb eszközökkel feldolgozott személyes adatokat, amennyiben azok faji vagy etnikai származásra, politikai véleményre, vallási vagy filozófiai meggyőződésre, szakszervezeti tagságra, valamint egészségi állapotra vagy szexuális életre vonatkoznak, az Európai Ügyészség csak abban az esetben dolgozhatja fel, ha az adatok az Európai Ügyészség nyomozásaihoz feltétlenül szükségesek, és ha egyéb, már feldolgozott személyes adatokat egészítenek ki. Ennek a bekezdésnek az alkalmazásáról az adatvédelmi tisztviselőt haladéktalanul tájékoztatni kell. Ezek az adatok a 22. cikk (4) bekezdésében említett tárgymutatóban nem dolgozhatók fel. Amennyiben ezek az egyéb adatok a (2) bekezdés szerinti tanúkat vagy sértetteket érintik, a feldolgozásukra vonatkozó döntést az európai ügyész hozza meg. (5) A 45/2001/EK rendelet alkalmazandó a személyes adatok Európai Ügyészség általi, tevékenységeivel összefüggésben történő feldolgozására. E rendelet a műveleti vonatkozású személyes adatok tekintetében részletezi és kiegészíti a 45/2001/EK rendeletet. 38. cikk A személyes adatok tárolására előírt határidők (1) Az Európai Ügyészség által feldolgozott személyes adatok legfeljebb a következőek közül legkorábban bekövetkező időpontig tárolhatók: a) az az időpont, amikor a vádemelési határidő a nyomozással és vádemeléssel érintett összes tagállam elévülési szabályai szerint letelt; b) az az időpont, amikor a személyt felmentették és a bírósági határozat jogerőre emelkedett; c) három évvel a nyomozással vagy a vádemeléssel érintett tagállamok közül az utolsó által hozott bírósági határozat jogerőre emelkedése után; d) az az időpont, amikor az Európai Ügyészség megállapította, hogy már nem szükséges folytatnia a nyomozást vagy a vádemelést. (2) Az (1) bekezdésben említett tárolási határidők betartását megfelelő gépi adatfeldolgozással folyamatosan ellenőrzik. Mindemellett az adatok bevitelét követően háromévenként megvizsgálják az adatok további tárolásának szükségességét. Ha a mellékletben említett személyes adatokat öt évnél hosszabb ideig tárolják, erről értesíteni kell az európai adatvédelmi biztost. (3) Amennyiben az (1) bekezdésben említett tárolási határidők valamelyike lejárt, az Európai Ügyészség megvizsgálja, hogy feladatainak ellátása mennyiben indokolja az adatok további tárolását, és az előírásoktól eltérve dönthet úgy, hogy a következő ellenőrzés időpontjáig tovább tárolja azokat. A további tárolást indokolni, az okokat pedig rögzíteni kell. Ha nem döntenek a személyes adatok további tárolásáról, akkor azokat három év után automatikusan törlik. (4) Amennyiben az adatokat a (3) bekezdés alapján az (1) bekezdésben említett időpontoknál tovább tárolják, az európai adatvédelmi biztosnak háromévenként meg kell vizsgálnia ezen adatok tárolásának szükségességét. (5) Nem automatizált és strukturálatlan adatokat tartalmazó fájl esetében a fájlban tárolt automatizált adatok utolsó tételének tárolására előírt határidő lejártát követően meg kell semmisíteni a fájlban tárolt összes dokumentumot és azok valamennyi másolatát. 39. cikk Adatnaplózás és dokumentáció (1) Az adatfeldolgozás jogszerűségének ellenőrzése, az önellenőrzés, valamint az adatok sértetlenségének és megfelelő biztonságának garantálása céljából az Európai Ügyészség nyilvántartást vezet az operatív célokra használt személyes adatok valamennyi gyűjtéséről, megváltoztatásáról, közléséről, összekapcsolásáról, törléséről és az azokhoz való hozzáférésről. Az ilyen naplókat vagy dokumentációt 18 hónap után törlik, kivéve, ha az adatokra folyamatban lévő ellenőrzés céljából továbbra is szükség van. (2) Az (1) bekezdés szerinti naplókat vagy dokumentációt kérésre az európai adatvédelmi biztos rendelkezésére kell bocsátani. Az európai adatvédelmi biztos ezeket az információkat kizárólag az adatvédelmi felügyeletre, továbbá a megfelelő adatfeldolgozás, az adatsértetlenség és az adatbiztonság garantálására használhatja fel. 40. cikk Engedélyezett hozzáférés személyes adatokhoz Az Európai Ügyészség által operatív feladatainak ellátása céljából feldolgozott személyes adatokhoz csak az európai ügyész, a delegált európai ügyészek és a személyi állományukba tartozó, erre feljogosított tagok férhetnek hozzá feladataik ellátása érdekében, az e rendeletben rögzített kereteken belül. 41. cikk Adatvédelmi tisztviselő (1) Az európai ügyész a 45/2001/EK rendelet 24. cikkével összhangban adatvédelmi tisztviselőt nevez ki. (2) A 45/2001/EK rendelet 24. cikkében meghatározott kötelezettségek teljesítése során az adatvédelmi tisztviselő a) gondoskodik a személyes adatok továbbítását rögzítő írásbeli nyilvántartás vezetéséről; b) együttműködik az Európai Ügyészség adatfeldolgozási eljárásokért, képzésért és tanácsadásért felelős személyzetével; c) éves jelentés készít, és azt az európai ügyész és az európai adatvédelmi biztos elé terjeszti. (3) Feladatainak ellátása során az adatvédelmi tisztviselő hozzáférhet az Európai Ügyészség által feldolgozott összes adathoz, és az Európai Ügyészség valamennyi helyiségébe beléphet. (4) Az Európai Ügyészség személyi állományának azon tagjai, akik az adatvédelmi tisztviselőt feladatainak ellátásában segítik, a feladataik ellátásához szükséges mértékben hozzáférhetnek az Európai Ügyészség által feldolgozott személyes adatokhoz és beléphetnek az Európai Ügyészség helyiségeibe. (5) Ha az adatvédelmi tisztviselő úgy véli, hogy nem tartották be a 45/2001/EK rendelet személyes adatok feldolgozására vonatkozó rendelkezéseit, tájékoztatja az európai ügyészt, és felkéri, hogy meghatározott időn belül szüntesse meg a szabálytalanságot. Ha az európai ügyész a meghatározott időn belül nem szünteti meg az adatfeldolgozás szabálytalanságát, az adatvédelmi tisztviselő az európai adatvédelmi biztos elé terjeszti az ügyet. (6) Az európai ügyész elfogadja a 45/2001/EK rendelet 24. cikkének (8) bekezdésében említett végrehajtási szabályokat. 42. cikk A hozzáféréshez való jog gyakorlásának módozatai (1) A személyes adatokhoz való hozzáférés jogát bármely érintett gyakorolhatja a 45/2001/EK rendelettel és különösen annak 13. cikkével összhangban. (2) A hozzáféréshez való jog 45/2001/EK rendelet 20. cikkének (1) bekezdése szerinti korlátozása esetén az Európai Ügyészség a 20. cikk (3) bekezdésének megfelelően, írásban tájékoztatja az érintettet. A korlátozás fő okairól szóló tájékoztatás elhagyható, ha e tájékoztatás megadása következtében a korlátozás hatása nem érvényesülne. Az érintettet tájékoztatni kell legalább arról, hogy az európai adatvédelmi biztos valamennyi szükséges ellenőrzést elvégezte. (3) Az Európai Ügyészség dokumentálja azokat az indokokat, amelyek miatt elmaradt a (2) bekezdésben említett korlátozás fő okainak közlése. (4) Ha az európai adatvédelmi biztos a 45/2001/EK rendelet 46. és 47. cikke alapján ellenőrzi az Európai Ügyészség által végzett adatfeldolgozás jogszerűségét, legalább arról tájékoztatja az érintettet, hogy az európai adatvédelmi biztos valamennyi szükséges ellenőrzést elvégezte. 43. cikk A helyesbítéshez, a törléshez és a feldolgozás korlátozásához való jog (1) Ha a 45/2001/EK rendelet 14., 15. vagy 16. cikke alapján az Európai Ügyészség által feldolgozott személyes adatokat helyesbíteni vagy törölni, illetve ezen adatok feldolgozását korlátozni kell, az Európai Ügyészség helyesbíti vagy törli ezen adatokat, illetve korlátozza azok feldolgozását. (2) A 45/2001/EK rendelet 14., 15. vagy 16. cikkében említett esetekben ezen adatok valamennyi címzettjét haladéktalanul értesíteni kell a 45/2001/EK rendelet 17. cikkének megfelelően. A címzettek a rájuk alkalmazandó szabályoknak megfelelően saját rendszerükben helyesbítik vagy törlik ezeket az adatokat, illetve korlátozzák azok feldolgozását. (3) Az Európai Ügyészség indokolatlan késedelem nélkül, de mindenképpen a kérelem kézhezvételétől számított három hónapon belül írásban értesíti az érintettet arról, hogy a rá vonatkozó