A TANÁCS 1/2012/EU ÁLLÁSPONTJA ELSŐ OLVASATBAN

a harmadik országbeli állampolgárok valamely tagállam területén való tartózkodására és munkavállalására vonatkozó összevont engedélyre irányuló összevont kérelmezési eljárásról, valamint a harmadik országból származó, valamely tagállam területén jogszerűen tartózkodó munkavállalók közös jogairól szóló európai parlamenti és tanácsi irányelv elfogadása céljából

A Tanács által 2011. november 24-én elfogadva

2012/C 10 E/01

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 79. cikke (2) bekezdésének a) és b) pontjára,

tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,

tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),

tekintettel a Régiók Bizottsága véleményére (2),

rendes jogalkotási eljárás keretében (3),

mivel:

Az összevont kérelmezési eljárás előírása, amelynek alapján egyetlen közigazgatási rendelkezés keretében a tartózkodási és a munkavállalási engedélyt is magában foglaló kombinált okiratot állítanak ki, hozzájárul majd a tagállamokban jelenleg alkalmazandó szabályok egyszerűsítéséhez és összehangolásához. Több tagállam bevezetett már ilyen eljárási egyszerűsítést, amely mind a migránsok, mind a munkáltatóik számára hatékonyabb eljárást eredményezett, és a tartózkodás és munkavállalás jogszerűségének ellenőrzése is könnyebbé vált.

Ezen irányelv rendelkezései nem érinthetik a tagállamok azon hatáskörét, hogy a harmadik országbeli állampolgárok munkavállalási célból való tartózkodásának engedélyezését – az ilyen engedélyek számát is beleértve – szabályozzák.

Nem tartozhatnak ezen irányelv hatálya alá a harmadik országok kiküldetésben lévő állampolgárai. Ez nem jelenti azt, hogy azon harmadik országbeli állampolgárok, akik jogszerűen tartózkodnak és vállalnak munkát valamely tagállamban, és egy másik tagállamban vannak kiküldetésben, a kiküldetésük időtartama alatt ne részesülnének továbbra is a származási tagállam állampolgáraival egyenlő bánásmódban a munkavállalás azon feltételei tekintetében, amelyeket nem érint a munkavállalók szolgáltatások nyújtása keretében történő kiküldetéséről szóló, 1996. december 16-i 96/71/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (4) alkalmazása.

A tagállamok annak meghatározására vonatkozó kötelezettsége, hogy a kérelmet a harmadik országbeli állampolgárnak vagy a munkáltatójának kell-e benyújtania, nem érintheti azokat a szabályokat, amelyek mindkét félnek az eljárásba való bevonását írják elő. A tagállamnak kell eldöntenie, hogy az összevont engedély iránti kérelmet a fogadó tagállamban vagy a harmadik országból kell-e benyújtani. Amennyiben a harmadik országbeli állampolgár nem nyújthatja be a kérelmet egy harmadik országból, a tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy a kérelmet a fogadó tagállamban a munkáltató nyújthassa be.

Az összevont engedélyt a harmadik országok állampolgárai tartózkodási engedélye egységes formátumának megállapításáról szóló, 2002. június 13-i 1030/2002/EK tanácsi rendeletnek (6) megfelelően kell kiállítani, amely lehetővé teszi, hogy a tagállamok további információkat tüntessenek fel különösen arra vonatkozóan, hogy az adott személy számára engedélyezett-e a munkavállalás. A tagállamoknak, többek között a migráció hatékonyabb ellenőrzése érdekében, nemcsak az összevont engedélyen, hanem valamennyi kiállított egyéb tartózkodási engedélyen is fel kell tüntetniük a munkavállalás engedélyezésére vonatkozó információkat, függetlenül az engedély típusától és attól, hogy milyen jogcímen engedélyezték a harmadik országbeli állampolgárnak a tagállam területén való tartózkodást és a tagállam munkaerőpiacához való hozzáférést.

Ezen irányelvnek az összevont engedélyre és a munkavállalástól eltérő célra kiállított tartózkodási engedélyre vonatkozó rendelkezései nem akadályozhatják meg a tagállamokat abban, hogy egy olyan további, papír formátumú dokumentumot állítsanak ki, amelyen pontosabb információkat tudnak feltüntetni a munkaviszonyra vonatkozóan, amennyiben a tartózkodási engedélyen ehhez nincsen elég hely. Az ilyen dokumentum hozzájárulhat a harmadik országbeli állampolgárok kizsákmányolásának megakadályozásához és az illegális foglalkoztatás elleni küzdelemhez, azonban nem helyettesítheti a munkavállalási engedélyt, ezzel megfosztva az összevont engedély koncepcióját annak lényegétől, és kiállítását nem lehet kötelezővé tenni a tagállamok számára. Az 1030/2002/EK rendelet 4. cikkében és a rendelet melléklete a) pontjának 16. alpontjában foglalt technikai lehetőségek segítségével elektronikus formátumban is tárolhatók ilyen információk.

Valamennyi olyan harmadik országbeli állampolgárnak, aki jogszerűen tartózkodik és vállal munkát valamely tagállamban, a befogadó tagállam állampolgáraival való egyenlő bánásmód alapján legalább ugyanazokat a közös jogokat kell biztosítani, függetlenül a tartózkodás engedélyezésének eredeti céljától vagy annak alapjától. Az ezen irányelvben meghatározott területeken az egyenlő bánásmódhoz való jogot nemcsak azon harmadik országbeli állampolgároknak kell biztosítani, akiknek tartózkodását munkavállalás céljából engedélyezték valamely tagállamban, hanem azoknak is, akiknek tartózkodását más célból engedélyezték, de az uniós vagy nemzeti jog egyéb rendelkezéseivel összhangban hozzáférést biztosítottak nekik az adott tagállam munkaerőpiacához, beleértve a harmadik országból származó munkavállalók azon családtagjait, akiknek tartózkodását a családegyesítési jogról szóló, 2003. szeptember 22-i 2003/86/EK tanácsi irányelv (9) alapján engedélyezték a tagállam területén; azon harmadik országbeli állampolgárokat, akik a harmadik országok állampolgárai tanulmányok folytatása, diákcsere, javadalmazás nélküli gyakorlat, illetve önkéntes szolgálat céljából történő beutazásának feltételeiről szóló, 2004. december 13-i 2004/114/EK tanácsi irányelv (10) alapján jogosultak a tagállamban való tartózkodásra; valamint azokat a kutatókat, akik a harmadik országbeli állampolgároknak az Európai Közösség területén folytatott tudományos kutatás céljából való fogadására vonatkozó külön eljárásról szóló, 2005. október 12-i 2005/71/EK tanácsi irányelv (11) alapján jogosultak a tagállamban való tartózkodásra.

Az egyes területeken alkalmazott egyenlő bánásmódhoz való jogot szigorúan a harmadik országbeli állampolgárnak valamely tagállam területén való jogszerű tartózkodásához és munkaerőpiachoz való hozzáféréséhez kell kötni, amelyeket a tartózkodási és munkavállalási engedélyt is magában foglaló összevont engedély, illetve a más célokra kiállított, a munkavállalási engedéllyel kapcsolatos információkat is feltüntető tartózkodási engedélyek igazolnak.

A harmadik országból származó munkavállalóknak a szociális biztonság tekintetében egyenlő bánásmódban kell részesülniük. A szociális biztonság ágait a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29-i 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (13) határozza meg. Ezen irányelvnek a szociális biztonság területén alkalmazott egyenlő bánásmódra vonatkozó rendelkezéseinek azon munkavállalókra is vonatkozniuk kell, akik számára közvetlenül egy harmadik országból érkezve engedélyezik a tartózkodást valamely tagállamban. Ez az irányelv ugyanakkor nem ruházhatja fel a harmadik országból származó munkavállalókat több joggal, mint amennyiről a szociális biztonság területén már meglévő uniós jog rendelkezik azon harmadik országbeli állampolgárok tekintetében, akiknek a helyzete több tagállamot is érint. Ez az irányelv továbbá nem biztosíthat jogokat olyan helyzetekkel kapcsolatban, amelyek kívül esnek az uniós jog hatályán, mint például a harmadik országban tartózkodó családtagokkal kapcsolatban. Ez az irányelv kizárólag azon családtagok vonatkozásában biztosíthat jogokat, akik a harmadik országból származó munkavállalókhoz azért csatlakoznak, hogy családegyesítés jogcímén tartózkodjanak valamely tagállamban, illetve azon családtagok vonatkozásában, akik már jogszerűen tartózkodnak az adott tagállamban.

ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:

I. FEJEZET

ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

1. cikk

Tárgy

(1) Ez az irányelv meghatározza:

(2) Ez az irányelv nem érinti a tagállamoknak a harmadik országbeli állampolgárok nemzeti munkaerőpiacukhoz való hozzáférésének engedélyezésével kapcsolatos hatáskörét.

2. cikk

Fogalommeghatározások

Ezen irányelv alkalmazásában:

a) „harmadik országbeli állampolgár”: olyan személy, aki az EUMSZ 20. cikke (1) bekezdésének értelmében nem minősül uniós polgárnak;

b) „harmadik országból származó munkavállaló”: olyan harmadik országbeli állampolgár, akinek valamely tagállam területén való tartózkodását engedélyezték, ott jogszerűen tartózkodik, és a nemzeti joggal vagy gyakorlattal összhangban abban a tagállamban fizetett jogviszony keretében munkát vállalhat;

c) „összevont engedély”: valamely tagállam hatóságai által kiállított olyan tartózkodási engedély, amely feljogosítja a harmadik országbeli állampolgárt a tagállam területén munkavállalás céljából való jogszerű tartózkodásra;

d) „összevont kérelmezési eljárás”: olyan eljárás, amely egy harmadik országbeli állampolgár vagy munkáltatója által benyújtott, a harmadik országbeli állampolgár valamely tagállam területén való tartózkodásának és munkavállalásának engedélyezésére irányuló összevont kérelem alapján a szóban forgó összevont engedély iránti kérelemről szóló döntéshez vezet.

3. cikk

Hatály

(1) Ezt az irányelvet a következő személyekre kell alkalmazni:

c)

(2) Ez az irányelv nem alkalmazandó azon harmadik országbeli állampolgárokra,

c)

akik a harmadik országok állampolgárainak, illetve a hontalan személyeknek menekültként vagy a más okból nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésének feltételeiről és az e jogállasok tartalmára vonatkozó minimumszabályokról szóló, 2004. április 29-i 2004/83/EK tanácsi irányelv (18) alapján nemzetközi védelemben részesülnek, vagy akik az említett irányelv alapján nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtottak be, és akiknek a kérelmével kapcsolatban még nem született jogerős döntés;

akik egy tagállam nemzeti jogával, nemzetközi kötelezettségeivel vagy gyakorlatával összhangban védelemben részesülnek, vagy akik egy tagállam nemzeti jogával, nemzetközi kötelezettségeivel vagy gyakorlatával összhangban védelem iránti kérelmet nyújtottak be, és akiknek a kérelmével kapcsolatban még nem született jogerős döntés;

(3) A tagállamok dönthetnek úgy, hogy a II. fejezet nem vonatkozik azon harmadik országbeli állampolgárokra, akik számára hat hónapot meg nem haladó időtartamra engedélyezték valamely tagállam területén a munkavállalást, vagy akiknek valamely tagállamban való tartózkodását tanulmányok folytatása céljából engedélyezték.

(4) A II. fejezet nem alkalmazandó olyan harmadik országbeli állampolgárokra, akik számára a munkavállalás vízum alapján engedélyezett.

II. FEJEZET

ÖSSZEVONT KÉRELMEZÉSI ELJÁRÁS ÉS ÖSSZEVONT ENGEDÉLY

4. cikk

Összevont kérelmezési eljárás

(1) Az összevont engedély kiállítása, módosítása vagy megújítása iránti kérelmet összevont kérelmezési eljárás útján kell benyújtani. A tagállamok meghatározzák, hogy a harmadik országbeli állampolgárnak vagy munkáltatójának kell-e benyújtania az összevont engedély iránti kérelmet. A tagállamok úgy is dönthetnek, hogy a kérelmet bármelyikük benyújthatja. Amennyiben a kérelmet a harmadik országbeli állampolgárnak kell benyújtania, a tagállamok lehetővé teszik, hogy a kérelmet harmadik országból is benyújthassák, vagy – amennyiben a nemzeti jog ezt megengedi – annak a tagállamnak a területén, amelyben a harmadik országbeli állampolgár jogszerűen tartózkodik.

(2) A tagállamok megvizsgálják az (1) bekezdés szerint benyújtott kérelmet, és amennyiben a kérelmező megfelel az uniós, illetve nemzeti jogban meghatározott feltételeknek, döntést hoznak az összevont engedély kiállításáról, módosításáról vagy megújításáról. Az összevont engedély kiállításáról, módosításáról vagy megújításáról szóló döntés egyetlen közigazgatási aktus, amely magában foglalja mind a tartózkodási, mind a munkavállalási engedélyt.

(3) Az összevont engedélyezési eljárás nem érinti az első beutazáshoz esetlegesen szükséges vízumeljárást.

(4) A tagállamok az előírt feltételek teljesülése esetén összevont engedélyt állítanak ki a tartózkodás engedélyezését kérelmező harmadik országbeli állampolgárok számára, valamint azon, már befogadott harmadik országbeli állampolgárok számára, akik a nemzeti végrehajtási rendelkezések hatálybalépését követően tartózkodási engedélyük megújítását vagy módosítását kérik.

5. cikk

Illetékes hatóság

(1) A tagállamok kijelölik a kérelem fogadására és az összevont engedély kiállítására illetékes hatóságot.

(2) Az illetékes hatóság a lehető legrövidebb időn belül, de legkésőbb a kérelem benyújtásától számított négy hónapon belül döntést hoz a hiánytalan kérelemről.

Az első albekezdésben említett határidő kivételes esetben, a kérelem elbírálásának bonyolultságára tekintettel, meghosszabbítható.

Ha nem születik döntés az e bekezdésben előírt határidőn belül, annak jogkövetkezményeit a nemzeti jog határozza meg.

(3) Az illetékes hatóság a vonatkozó nemzeti jogszabályokban meghatározott értesítési eljárásokkal összhangban írásban értesíti a kérelmezőt a döntésről.

(4) Amennyiben a kérelmet alátámasztó információk vagy dokumentumok a nemzeti jogban rögzített követelményekhez képest hiányosak, az illetékes hatóság írásban értesíti a kérelmezőt arról, hogy milyen kiegészítő információkra vagy dokumentumokra van szükség, és ésszerű határidőt állapít meg ezek benyújtására. A (2) bekezdésben említett határidőt fel kell függeszteni addig, amíg az illetékes hatóság vagy más érintett hatóságok meg nem kapják a kért kiegészítő információkat. Amennyiben a kiegészítő információkat vagy dokumentumokat nem nyújtják be a megállapított határidőn belül, akkor az illetékes hatóság elutasíthatja a kérelmet.

6. cikk

Összevont engedély

(1) A tagállamok az összevont engedélyt az 1030/2002/EK rendeletben meghatározott egységes formátumban állítják ki, és a munkavállalás engedélyezésére vonatkozó információkat az említett rendelet melléklete a) pontjának 7.5.–9. alpontjával összhangban tüntetik fel.

A tagállamok papír formátumú dokumentumon kiegészítő információkat is feltüntethetnek a harmadik országbeli állampolgár munkaviszonyával kapcsolatban (úgymint a munkáltató neve és címe, munkahely, munkakör, munkaidő, javadalmazás), illetve az 1030/2002/EK rendelet 4. cikkében és a rendelet melléklete a) pontjának 16. alpontjában említettek szerint elektronikus formátumban is tárolhatnak ilyen adatokat.

(2) Az összevont engedély kiállításakor a tagállamok nem állíthatanak ki további engedélyt a munkaerőpiaci hozzáférésre való jogosultság igazolására.

7. cikk

Munkavállalástól eltérő célra kiállított tartózkodási engedély

(1) Az 1030/2002/EK rendelet szerinti tartózkodási engedélyek kiállításakor a tagállamok az engedély típusától függetlenül feltüntetik a munkavállalás engedélyezésére vonatkozó információkat.

A tagállamok papír formátumú dokumentumon kiegészítő információkat is feltüntethetnek a harmadik országbeli állampolgár munkaviszonyával kapcsolatban (úgymint a munkáltató neve és címe, munkahely, munkakör, munkaidő, javadalmazás), illetve az 1030/2002/EK rendelet 4. cikkében és a rendelet melléklete a) pontjának 16. alpontjában említettek szerint elektronikus formátumban is tárolhatnak ilyen adatokat.

(2) Az 1030/2002/EK rendelet szerinti tartózkodási engedélyek kiállításakor a tagállamok nem állíthatanak ki további engedélyt a munkaerőpiaci hozzáférésre való jogosultság igazolására.

8. cikk

Eljárási garanciák

(1) Az összevont engedély kiállítása, módosítása vagy megújítása iránti kérelem elutasításáról, illetve az összevont engedély uniós vagy nemzeti jogban meghatározott szempontok alapján történő visszavonásáról hozott döntésről szóló írásbeli értesítésben közölni kell a döntés indokolását.

(2) Az összevont engedély kiállítása, módosítása vagy megújítása iránti kérelem elutasításáról, illetve az összevont engedély visszavonásáról hozott döntéssel szemben az érintett tagállamban jogorvoslati lehetőséget kell biztosítani a nemzeti joggal összhangban. Az (1) bekezdésben említett írásbeli értesítésben meg kell jelölni azt a bíróságot vagy közigazgatási hatóságot, amelyhez az érintett személy fellebbezést nyújthat be, valamint az arra előírt határidőt.

(3) A kérelem elfogadhatatlannak nyilvánítható a munkavállalási céllal érkezett és befogadott harmadik országbeli állampolgárok nagy számára hivatkozva, és ezen az alapon a kérelmet sem szükséges érdemben elbírálni.

9. cikk

Az információkhoz való hozzáférés

A tagállamok kérelemre megfelelő tájékoztatást nyújtanak a harmadik országbeli állampolgárnak és jövőbeli munkáltatójának a kérelem hiánytalan benyújtásához szükséges dokumentumokról.

10. cikk

Díjak

A tagállamok a kérelmezőknek adott esetben díjakat számíthatnak fel a kérelmek ezen irányelv szerinti elbírálásáért. Az ilyen díjak nagyságát arányosan kell meghatározni, és az a kérelmek elbírálása és az engedélyek kiállítása érdekében ténylegesen nyújtott szolgáltatásokon alapulhat.

11. cikk

Jogok az összevont engedély alapján

A nemzeti joggal összhangban kiállított összevont engedély az érvényességi ideje alatt legalább a következőkre jogosítja fel a birtokosát:

c)

III. FEJEZET

AZ EGYENLŐ BÁNÁSMÓDHOZ VALÓ JOG

12. cikk

Az egyenlő bánásmódhoz való jog

(1) A 3. cikk (1) bekezdésének b) és c) pontjában említett, harmadik országból származó munkavállalók a következők tekintetében egyenlő bánásmódban részesülnek a lakóhelyük szerinti tagállam állampolgáraival:

egyesülési és társulási szabadság, valamint a munkavállalókat vagy munkáltatókat képviselő szervezetekben, illetve bármely olyan szervezetben való tagság szabadsága, amelynek tagjai egy meghatározott foglalkozást űznek, beleértve az ilyen szervezetek által nyújtott előnyöket is, a közrendre és a közbiztonságra vonatkozó nemzeti rendelkezések sérelme nélkül;

c)

(2) A tagállamok a következő módon korlátozhatják az egyenlő bánásmódot:

az (1) bekezdés c) pontja tekintetében:

c)

(3) Az (1) bekezdésben meghatározott egyenlő bánásmódhoz való jog nem érinti a tagállamok azon jogát, hogy az ezen irányelv értelmében kiállított tartózkodási engedélyt, a munkavállalástól eltérő célra kiállított tartózkodási engedélyt vagy a valamely tagállamban munkavállalásra jogosító bármely egyéb engedélyt visszavonják, vagy megújítását megtagadják.

(4) Azok a harmadik országból származó munkavállalók, akik harmadik országba költöznek, illetve az ő harmadik országban tartózkodó, az ilyen munkavállalók után jogokat élvező túlélő hozzátartozóik a nyugdíjkorhatár elérése, rokkantság vagy halál esetén a munkavállalók korábbi munkaviszonyán alapuló és a 883/2004/EK rendelet 3. cikkében említett jogszabályok szerint szerzett kötelező nyugdíjban részesülnek az érintett tagállamok harmadik országba költöző állampolgáraira vonatkozókkal azonos feltételek mellett és mértékben.

IV. FEJEZET

ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK

13. cikk

Kedvezőbb rendelkezések

(1) Ez az irányelv nem érinti az alábbiak kedvezőbb rendelkezéseit:

(2) Ez az irányelv nem érinti a tagállamok arra vonatkozó jogát, hogy az irányelv hatálya alá tartozó személyekre nézve kedvezőbb rendelkezéseket fogadjanak el, illetve tartsanak fenn.

14. cikk

A nyilvánosság tájékoztatása

Valamennyi tagállam rendszeresen frissített információkat bocsát a nyilvánosság rendelkezésére a harmadik országbeli állampolgároknak a területén munkavállalási céllal történő tartózkodásának engedélyezésére és ott-tartózkodására vonatkozó feltételekkel kapcsolatban.

15. cikk

Jelentéstétel

(1) A Bizottság rendszeres időközönként, első alkalommal … (19) -ig jelentést terjeszt az Európai Parlament és a Tanács elé ezen irányelvnek a tagállamokban történő alkalmazására vonatkozóan, és javaslatot tesz az általa szükségesnek ítélt módosításokra.

(2) A tagállamok évente, első alkalommal … (20) -ig megküldik a Bizottságnak – a migrációra és a nemzetközi védelemre vonatkozó közösségi statisztikákról szóló, 2007. július 11-i 862/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (21) összhangban – az azon harmadik országbeli állampolgárok számára vonatkozó statisztikákat, akik részére a megelőző naptári évben összevont engedélyt állítottak ki.

16. cikk

Átültetés

(1) A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek … (22) -ig megfeleljenek. E rendelkezések szövegét haladéktalanul közlik a Bizottsággal.

Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.

(2) A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat a főbb rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.

17. cikk

Hatálybalépés

Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.

18. cikk

Címzettek

Ennek az irányelvnek a Szerződéseknek megfelelően a tagállamok a címzettjei.

(1) HL C 27., 2009.2.3., 114. o.

(2) HL C 257., 2008.10.9., 20. o.

(3) Az Európai Parlament 2011. március 24-i álláspontja (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé) és a Tanács 2011. november 24-i álláspontja első olvasatban. Az Európai Parlament … -i álláspontja (a Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

(4) HL L 18., 1997.1.21., 1. o.

(5) HL L 16., 2004.1.23., 44. o.

(6) HL L 157., 2002.6.15., 1. o.

(7) HL L 105., 2006.4.13., 1. o.

(8) HL L 239., 2000.9.22., 19. o.

(9) HL L 251., 2003.10.3., 12. o.

(10) HL L 375., 2004.12.23., 12. o.

(11) HL L 289., 2005.11.3., 15. o.

(12) HL L 255., 2005.9.30., 22. o.

(13) HL L 166., 2004.4.30., 1. o.

(14) HL L 344., 2010.12.29., 1. o.

(15) HL L 180., 2000.7.19., 22. o.

(16) HL L 303., 2000.12.2., 16. o.

(17) HL L 158., 2004.4.30., 77. o.

(18) HL L 304., 2004.9.30., 12. o.

(19) Ezen irányelv hatálybalépése után öt évvel.

(20) Ezen irányelv hatálybalépése után három évvel.

(21) HL L 199., 2007.7.31., 23. o.

(22) Ezen irányelv hatálybalépése után két évvel.

A TANÁCS INDOKOLÁSA

I. BEVEZETÉS

A Bizottság 2007. október 23-án elfogadta a harmadik országok állampolgárainak valamely tagállam területén való tartózkodására és munkavállalására vonatkozó összevont engedélyre irányuló összevont kérelmezési eljárásról, valamint a harmadik országokból származó, a tagállamok területén legálisan tartózkodó munkavállalók közös jogairól szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre vonatkozó javaslatot.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2008. július 9-én, a Régiók Bizottsága pedig 2008. június 18-án fogadta el a javaslatra vonatkozó véleményét.

Az Európai Parlament 2011. március 24-én az irányelv elfogadása céljából elfogadta első olvasatban kialakított álláspontját. A Tanács nem tudta jóváhagyni a Parlament álláspontját, és a Szerződés 294. cikkével összhangban 2011. november 24-én elfogadta első olvasatban kialakított álláspontját.

II. A JAVASLAT CÉLJA

A javaslat célja egyrészt egy összevont kérelmezési eljárás és ezzel egyidejűleg egy összevont tartózkodási/munkavállalási engedély bevezetése a harmadik országok azon állampolgárai számára, akik munkavállalás céljából valamelyik tagállam területén kívánnak tartózkodni, másrészt a harmadik országokból származó, a tagállamok területén legálisan tartózkodó munkavállalók közös jogainak megállapítása.

III. A TANÁCS ELSŐ OLVASATBAN KIALAKÍTOTT ÁLLÁSPONTJÁNAK ELEMZÉSE

Általános észrevételek

A tárgyalások a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térséget érintő célokat és eszközöket a 2005–2010-es időszakra meghatározó hágai program, valamint a 2010 és 2014 közötti időszakra vonatkozó Stockholmi Program által kialakított szakpolitikai környezetben zajlottak. A Stockholmi Programban az Európai Tanács elismerte, hogy a munkaerő-migráció fontos szerepet játszik az Unió fokozott versenyképességében és gazdasági erejében, és e célból ösztönözte olyan rugalmas befogadási rendszerek létrehozását, amelyek alkalmazkodnak az egyes tagállamok által kijelölt prioritásokhoz, szükségletekhez és a befogadandó migránsok számához. Konkrétabban, az Európai Tanács felkérte a Bizottságot és a Tanácsot, hogy folytassák a legális migrációra vonatkozó 2005-ös szakpolitika terv megvalósítását, amely egyebek mellett tartalmaz egy olyan horizontális eszközt, amely meghatározza a tagállamok területén legálisan tartózkodó összes, harmadik országból származó munkavállaló számára biztosítandó jogok keretét, továbbá bevezet egy összevont kérelmezési eljárást és egy összevont tartózkodási/munkavállalási engedélyt.

A Tanács 2008 elején megkezdte a javaslat vizsgálatát, de nem tudott egyhangú megállapodást elérni. A Lisszaboni Szerződés hatálybalépése óta a javaslat a rendes jogalkotási eljárás keretébe tartozik, amely a Tanácson belül minősített többséget kíván meg.

Az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez csatolt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló jegyzőkönyv 1. és 2. cikke értelmében e tagállamok nem vesznek részt az összevont engedélyről szóló irányelv elfogadásában, az rájuk nézve nem kötelező és nem alkalmazandó.

Az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez csatolt, Dánia helyzetéről szóló jegyzőkönyv 1. és 2. cikkével összhangban Dánia nem vesz részt ennek az irányelvnek az elfogadásában, az rá nézve nem kötelező és nem alkalmazandó.

Kulcskérdések

A Tanács, a Parlament és a Bizottság képviselői között az együttdöntési eljárás gyakorlati vonatkozásairól szóló együttes nyilatkozat (1) rendelkezéseivel összhangban több alkalommal kapcsolatfelvételre került sor annak érdekében, hogy a Tanács első olvasatbeli álláspontjának szakaszában megállapodást lehessen elérni. A két intézmény álláspontjának összehangolása érdekében, és figyelembe véve a fent említett kapcsolatfelvételek során elért megállapodást, a Tanács az összevont engedélyről szóló irányelvjavaslatra vonatkozóan a bizottsági javaslatba bevezetett alábbi fő módosításokkal fogadja el az első olvasatban kialakított álláspontját:

Hatály (3. cikk)

A Tanács az irányelv hatályának pontosítása céljából módosítja a Bizottság javaslatát. Az egyértelműség érdekében a Tanács a harmadik országokból származó munkavállalók két csoportját különbözteti meg: egyrészt a harmadik országok azon állampolgárait, akik az 1030/2002/EK rendelettel összhangban tartózkodási engedéllyel rendelkeznek, és akiknek a tartózkodását ugyan nem munkavállalás céljából engedélyezték, de vállalhatnak munkát, másrészt a harmadik országok azon állampolgárait, akiknek a tartózkodását munkavállalás céljából engedélyezték. Míg az utóbbi csoport ezen irányelv értelmében jogosult mind az összevont engedélyre, mind az egyenlő bánásmódra, az előző csoport az egyenlő bánásmódra jogosult, de rájuk az összevont kérelmezési eljárás nem terjed ki. Az egyenlő bánásmódhoz való jogról szóló 12. cikk bevezető mondatát ennek megfelelően kiegészítették a két csoportra vonatkozó utalással.

A Tanács a bizottsági javaslat szövegét kiegészítette a harmadik országokból származó állampolgárok azon csoportjaival is, amelyek nem tartoznak az irányelv hatálya alá. Mivel a nemzetközi védelemben, ideiglenes védelemben vagy a nemzeti jog alapján védelemben részesülők jogait egyéb uniós eszközök szabályozzák, a jogi egyértelműség érdekében ezen irányelv hatálya alól egyértelműen ki kell zárni őket. A Tanács hasonló okokból a tengerészeket is kizárja az irányelv hatálya alól. Bár az egyértelműen következik a harmadik országból származó munkavállalónak az irányelvben szereplő fogalommeghatározásából, a Tanács úgy döntött, hogy az önálló vállalkozókat is kifejezetten kizárja az irányelv hatálya alól.

A Tanács továbbá szükségesnek véli lehetővé tenni a tagállamok számára azt, hogy ne adjanak ki összevont engedélyt diákoknak, továbbá a harmadik országok olyan állampolgárainak, akik számára hat hónapot meg nem haladó ideig engedélyezték valamely tagállamban a munkavállalást, valamint akik számára vízum alapján engedélyezték a munkavállalást. Az egyenlő bánásmódhoz való jog azonban a harmadik országokból származó állampolgárok ezen csoportjait is megilleti.

Kérelmezési eljárás (4., 5., 8. és 10. cikk)

Ami az összevont engedély iránti kérelem benyújtását illeti, a Tanács és az Európai Parlament az informális kapcsolatfelvétel során úgy döntött, hogy részletesebben meg kell határozni, hogy kinek kell benyújtania a kérelmet és hova. Főszabályként a tagállamoknak kell meghatározniuk, hogy a kérelmet a harmadik országból származó állampolgárnak, vagy munkáltatójának kell-e benyújtania. Kivételként azonban előfordulhatnak olyan helyzetek, amelyekben a másik fél is benyújthatja a kérelmet.

A Tanács álláspontja szerint a harmadik országokból származó azon munkavállalók számára, akiknek a tartózkodást valamely tagállam területén az irányelv hatálybalépését megelőzően engedélyezték, összevont engedélyt kell kiadni, ha tartózkodási engedélyük megújítását vagy módosítását kérelmezik, amennyiben teljesítik az irányelvben meghatározott feltételeket.

A Tanács szükségesnek tekinti egyértelműen kimondani, hogy az irányelvben meghatározott összevont kérelmezési eljárás nem érinti az első beutazáshoz esetlegesen szükséges tagállami vízumeljárást. Az irányelv továbbá egyértelműen kimondja azt is, hogy a tagállamok a munkavállalási célból befogadott harmadik országbeli állampolgárok nagy számára hivatkozva megtagadhatják a kérelmek fogadását, és azokat ebben az esetben nem kell feldolgozni.

A tanácsi álláspont az egyértelmű és átlátható eljárás biztosítása céljából előírja a tagállamok számára, hogy nemzeti jogukban meg kell határozni annak következményeit, ha az irányelvben megállapított határidőn belül nem születik határozat. Ehhez hasonlóan a tanácsi álláspont részletesebb eljárási szabályokat határoz meg azokra a helyzetekre vonatkozóan, amikor a kérelem alapjául szolgáló adatok vagy dokumentumok hiányosak. A tagállamoknak írásban tájékoztatniuk kell a kérelmezőt arról, hogy milyen további adatokat vagy dokumentumokat kell benyújtania, és ehhez ésszerű határidőt állapíthatnak meg a kérelmező számára. A rendszerrel való esetleges visszaélések megakadályozására a tagállamok elutasíthatják a kérelmet abban az esetben, ha a szükséges adatok a megadott határidőig nem érkeznek be. Ugyanakkor a jogorvoslati lehetőség biztosítása érdekében a tanácsi álláspont előírja a tagállamok számára azon bíróság vagy közigazgatási hatóság meghatározását, amelynél az érintett kérelmező az elutasító határozattal szemben jogorvoslattal élhet.

Ami a kérelmezőtől a kérelem kezeléséért esetlegesen kért díjat illeti, a tanácsi álláspont az arányosság elvére hivatkozik, ugyanakkor lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy e díjak szintjét a kérelmek feldolgozása és az engedélyek kiállítása során ténylegesen nyújtott különböző szolgáltatások alapján határozzák meg.

Összevont engedély és munkavállalástól eltérő célra kiállított tartózkodási engedély (6. és 7. cikk)

A Tanács és a Parlament közötti informális kapcsolatfelvétel eredményeként a tanácsi álláspont lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy az összevont engedélyt és a munkavállalástól eltérő célra kiállított tartózkodási engedélyt olyan további adatokkal egészítsék ki, amelyek feltüntetéséhez a kártya formátumú tartózkodási engedélyen nincs elég hely. Az érintett harmadik országból származó állampolgár munkaviszonyával összefüggő adatok kiadhatók külön papír formátumú dokumentumon, vagy tárolhatók az engedélyen elektronikus formában is. Ezen adatok célja a harmadik országból származó állampolgárok kizsákmányolásának megelőzése, valamint az illegális foglalkoztatás elleni küzdelem.

Az egyenlő bánásmódhoz való jog (12. cikk)

Figyelembe véve a harmadik országból származó munkavállaló fogalmának az irányelvben szereplő tág meghatározását, valamint követve az irányelv fő célkitűzését, vagyis azt, hogy a harmadik országokból származó azon munkavállalók számára biztosítsa az egyenlő bánásmódot, akik ténylegesen alkalmazásban állnak, és nem feltétlenül azoknak, akik bár dolgozhatnának, ezt sosem tették, a Tanács a bizottsági álláspont módosításával tovább bővíti a tagállamok számára biztosított azon lehetőségek körét, melyekkel korlátozhatják a harmadik országokból származó munkavállalóknak az adott tagállam állampolgáraival egyenlő bánásmódhoz való jogát.

A tanácsi álláspont ugyanakkor olyan módosítást is bevezet a bizottsági javaslatba, amely függetlenül attól, hogy a harmadik országból származó munkavállalók alkalmazásban állnak-e vagy sem, biztosítja számukra az egyenlő bánásmódhoz való jogot a munkafeltételeket, az egyesülési szabadságot és az adókedvezményeket illetően (ez utóbbit csak abban az esetben, ha a harmadik országból származó munkavállaló az adott tagállamban adózási szempontból illetőséggel rendelkezik).

A Tanács fontosnak tekinti alapelvként tisztázni, hogy a harmadik országból származó munkavállaló egyenlő bánásmódhoz való joga önmagában nem érinti a tagállam azon jogát, hogy visszavonja az ezen irányelv értelmében kiállított tartózkodási engedélyt, vagy elutasítsa annak megújítását.

Oktatás és szakképzés

Az oktatást és szakképzést illetően a Tanács és az Európai Parlament megállapodott arról, hogy a tagállamok korlátozhatják a harmadik országokból származó azon munkavállalók oktatásban és szakképzésben való részvételét, akik alkalmazásban állnak, valamint akik alkalmazásban álltak, majd munkanélküliként nyilvántartásba vették őket. A tanácsi álláspont azt is lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy kizárják azokat a harmadik országokból származó munkavállalókat, akik számára a 2004/114/EK irányelv értelmében engedélyezték a tartózkodást, mivel ez az irányelv kifejezetten azokkal a harmadik országokból származó állampolgárokkal foglalkozik, akik számára tanulmányi célból engedélyezték a tartózkodást. A tanulási juttatások kizárásának a bizottsági javaslatban szereplő lehetősége mellett a tanácsi álláspont azt is lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy költségvetési okokból kizárják a megélhetési juttatásokat és kölcsönöket, vagy az egyéb juttatásokat és kölcsönöket. A tagállamok továbbá a harmadik országokból származó munkavállalók egyetemi oktatásban és a középiskolai végzettségre épülő oktatásban, valamint szakképzésben való részvételét meghatározott előfeltételek teljesítéséhez köthetik. Ezek az előfeltételek nem kizárólag oktatási jellegűek; a nyelvtudásra és a tandíjfizetésre is kiterjedhetnek. A meghatározott munkatevékenységhez közvetlenül kapcsolódó szakképzést azonban nem köthetik ilyen előfeltételekhez.

A szociális biztonság ágai

A Tanács a bizottsági javaslat módosításával arra kötelezi a tagállamokat, hogy a szociális biztonság terén ne csak az alkalmazásban állókat részesítsék egyenlő bánásmódban, hanem azokat is, akiket legalább hat hónap munkaviszonyban eltöltött időszakot követően munkanélküliként nyilvántartásba vettek. A tagállamok azonban megtagadhatják a családi ellátásokat a harmadik országok olyan állampolgárai esetében, akik számára hat hónapot meg nem haladó ideig engedélyezték valamely tagállamban a munkavállalást, továbbá akiknek tartózkodását tanulmányok folytatása céljából engedélyezték, valamint akik számára a munkavállalás vízum alapján engedélyezett. A korlátozás abból ered, hogy a családi ellátásokat több tagállam is olyan hosszú távú demográfiai hatást kiváltó intézkedésnek tekinti, amelynek az országban hosszabb ideig tartózkodókra kell irányulnia.

Áruk és szolgáltatások, valamint a munkaügyi hivatalok által biztosított tanácsadás

A Tanács a bizottsági javaslat módosításával lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy az árukhoz és a szolgáltatásokhoz csak azoknak a harmadik országokból származó munkavállalóknak biztosítsanak hozzáférést, akik alkalmazásban állnak. Ezen túlmenően a tanácsi álláspont megengedi, hogy a tagállamok költségvetési okokból a lakásszerzésre vonatkozóan általános korlátozást vezessenek be. Ugyanakkor a harmadik országokból származó valamennyi munkavállalót az adott tagállam állampolgáraival egyenlő bánásmódban kell részesíteni a munkaügyi hivatalok által biztosított tanácsadás terén.

Adókedvezmények

A tanácsi álláspont szerint az adókedvezmények esetében az egyenlő bánásmód feltétele az, hogy a harmadik országból származó munkavállaló az adott tagállamban adózási szempontból illetőséggel rendelkezzen. Ami a családtagok számára igényelt adókedvezményeket illeti, a tagállamok előírhatják, hogy a családtagok bejegyzett vagy szokásos tartózkodási helye az adott tagállamban legyen.

Törvényben előírt nyugdíj

A tanácsi álláspont tovább pontosítja a bizottsági javaslat azon rendelkezését, amely a harmadik országokból származó és harmadik országba költöző munkavállalóknak, illetve az ilyen munkavállalók harmadik országban tartózkodó, a munkavállaló után jogokat élvező túlélő hozzátartozóinak törvényben előírt nyugdíjával kapcsolatos egyenlő bánásmódot érinti.

Jelentéstétel (15. cikk)

A tanácsi álláspont szerint a harmadik országok azon állampolgárainak számára vonatkozó statisztikákat, akik részére összevont engedélyt állítottak ki, a migrációra és a nemzetközi védelemre vonatkozó közösségi statisztikákról szóló 862/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel összhangban kell elkészíteni.

Átültetés ((32) preambulumbekezdés és 16. cikk)

A magyarázó dokumentumokról szóló együttes politikai nyilatkozatoknak az Európai Parlament, a Bizottság és a Tanács általi jóváhagyását követően a Bizottság levelet küldött a Tanácsnak, amelyben megindokolja, hogy miért van szükség magyarázó dokumentumokra az összevont engedélyről szóló irányelv esetében. (2) A Tanács ezt követően beillesztette az új (32) preambulumbekezdést, és módosította az irányelv vonatkozó cikkét.

IV. KÖVETKEZTETÉS

A Tanács első olvasatban elfogadott álláspontja tükrözi a Tanács és az Európai Parlament közötti – a Bizottság által támogatott – tárgyalások során kialakított kompromisszumot. A COREPER a 2011. július 20-i ülésén jóváhagyta a kompromisszumot. Ezt megelőzően az Európai Parlament Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottságának (LIBE) elnöke 2011. július 15-én kelt levelében jelezte a COREPER elnökének, hogy amennyiben a kompromisszumos szöveget a Tanács első olvasatban elfogadott álláspontjaként továbbítják a Parlament részére, javasolni fogja a LIBE tagjainak, majd a plenáris ülésnek, hogy a tanácsi álláspontot a Parlament módosítások nélkül, második olvasatban – a két intézmény jogász-nyelvészei által végzett ellenőrzésre is figyelemmel – fogadja el. Horizontális jellege miatt az összevont engedélyről szóló irányelv elfogadása központi jelentőségű lesz uniós szinten a legális migráció területén.

(1) HL C 148., 1999.5.28., 1. o.

(2) 16058/11 MIGR 164 SOC 917 CODEC 1815 (http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/11/st16/st16058.en11.pdf).