Azon alapvető követelmény teljesítésén túl, hogy elegendő bevétel álljon rendelkezésre a kiadások fedezésére, a saját források megreformált rendszerének ezen új kihívások kezelését is lehetővé kell tennie, és a folyamatos költségvetési bevétel biztosítása mellett egyéb előnyökkel is szolgálnia kell. A meglévő finanszírozási rendszerre építve a Bizottság az uniós költségvetés bevételi oldalának korszerűsítését emellett a meglévő hozzáadottértékadó-alapú saját források egyszerűsítése, a bevételi források diverzifikálása és az uniós és nemzeti költségvetések közötti szinergiák növelése révén kívánja megvalósítani.

Az átfogó finanszírozási rendszer a tapasztalatok szerint nehezen reformálható. Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 311. cikke értelmében az Unió „gondoskodik a céljai eléréséhez és politikái megvalósításához szükséges eszközökről”. A saját forrásokról szóló, e cikken alapuló határozat szilárd jogalapot biztosít az uniós költségvetés finanszírozásának rendszeréhez. A téma jelentősége megköveteli, hogy a tagállamok csak egyhangúan, a nemzeti parlamentek megerősítésével dönthessenek ebben a kérdésben. Ugyanakkor ez komoly eljárási akadályt jelent a döntéshozók számára, még akkor is, ha a reform szükségességét a legtöbben elfogadják. Nem véletlen tehát, hogy a saját források rendszerének utolsó lényeges, minőségi átalakítására az 1980-as években került sor, amikor elfogadták az úgynevezett Delors-csomagot, és bevezették a bruttó nemzeti jövedelmen alapuló komponenst, amely az egységes piac megvalósításával és az új tagállamok belépésével kapcsolatos kiadásnövekedés alátámasztására szolgált.

Ebben az összefüggésben az uniós költségvetés bevételi oldala nem különíthető el az Uniót érintő főbb fejleményektől. Az európai dimenziót képviselő közjavak fokozottabb előtérbe helyezését, valamint az uniós költségvetés hatékony és eredményes irányítását nemcsak a költségvetés kiadási oldalán kell megvalósítani, de a bevételi oldal felülvizsgálata során is vezérelvként kell kezelni.

Végül, a nagyobb és diverzifikáltabb sajátforrás-kosár fokozottabb összhangban lesz a tagállamok gazdaságának ciklikus ingadozásaival. A bruttó nemzeti jövedelmen alapuló saját forrás továbbra is egyenlegező szerepet tölt be, de a különböző bevételi tételek eltéréseinek kiegyenlítése terén játszott ezen szerepe hangsúlyosabban megoszlik majd a tagállamok között. A bevételi rendszer így a költségvetési fegyelem szigorú keretei között bizonyos mértékű tehermegosztást biztosít.

A „kosáralapú” megközelítés valódi saját forrásokat vezet be, amelyek a legfontosabb uniós szakpolitikákhoz kapcsolódnak, nevezetesen az éghajlat-politikához, a környezetvédelmi politikához, a műanyagokkal kapcsolatos stratégiához, a körforgásos gazdasághoz és az egységes piachoz. Erős kapcsolatot jelent az uniós szakpolitikákkal, és uniós hozzáadott értéket képvisel. Például az adóalap-erózió és a nyereségátcsoportosítás problémáját nem lehet megfelelően kezelni nemzeti szinten. Ebben az összefüggésben a hozzáadottérték-adóval és a társasági adózással kapcsolatos uniós kezdeményezések hozzájárulnak a vállalkozások és a fogyasztók egyenlő versenyfeltételeinek javításához. Hasonlóképpen, a környezetvédelmi illetékek hozzájárulhatnak a negatív externáliák korrigálásához és a magatartás befolyásolásához. Például az éghajlatváltozás és a tengeri műanyaghulladék olyan problémák, amelyek globális jellegűek, és uniós szinten, többek között fiskális ösztönzők révén kezelendők. Az Európai Unió már több uniós eszközt létrehozott e kihívások kezelésére.

A Bizottság a saját források három új kategóriájának bevezetését javasolja. Mindegyikük egyedileg is hasznos és indokolt, de csomagként előterjesztve további előnyökkel kecsegtet.

A bevételek elégségességének, stabilitásának és kiszámíthatóságának megőrzése érdekében a bruttó nemzeti jövedelmen alapuló hozzájárulás továbbra is „egyenlegező” forrás marad, azaz olyan bevételi tétel, amelynek lehívási mértéke a kiadások fedezéséhez szükséges átfogó bevételi igényeknek megfelelően kiigazítható, figyelembe véve az egyéb bevételeket és saját forrásokat. Következésképpen a bruttó nemzeti jövedelmen alapuló forrás biztosítja, hogy az Unió általános költségvetése mindig ex ante, azaz az elfogadás szakaszában egyensúlyban legyen. A javasolt sajátforrás-kosár hangsúlyosabbá teszi a bruttó nemzeti jövedelem egyenlegező szerepét, és méltányos tehermegosztást biztosít a tagállamok között.

Ma a bruttó nemzeti jövedelmen alapuló saját forrás az uniós költségvetés bevételeinek fő részét teszi ki. A jelenlegi saját források stabilitása, elégségessége és kiigazíthatósága vitathatatlan, ami különösen a bruttó nemzeti jövedelmen alapuló, reziduális hozzájárulásoknak köszönhető. Ez a saját forrás tehát továbbra is az uniós költségvetés bevételi oldalának alapját képezi majd.

Vannak olyan egyéb bevételek is, amelyek – bár nem tartoznak e határozat hatálya alá – potenciálisan érdekes, kiegészítő költségvetési forrást jelentenek, amelyet figyelembe kell venni a következő pénzügyi keret időszakára vonatkozó programok és szakpolitikák kidolgozásakor.

4.Megállapítása annak az elvnek, hogy az uniós szakpolitikákból származó jövőbeni bevételek az uniós költségvetésbe folynak be

2018. január 18-án a Bizottság elfogadta a műanyagok körforgásos gazdaságban betöltött szerepével kapcsolatos európai stratégiát. Ez a stratégia hozzájárul a környezeti problémák kezeléséhez, különösen az újrahasznosítás gazdaságosságának javítása és a műanyaghulladék környezetbe jutásának csökkentése révén. A stratégia célja továbbá a műanyagok fenntarthatóságának növelése az innováció, a versenyképesség és a munkahelyteremtés ösztönzése és jutalmazása mellett. A közlemény jelezte, hogy a környezetbarát magatartás fiskális jellegű intézkedésekkel is ösztönözhető lenne. 2018. március 22-én a Bizottság kerekasztal-megbeszélést szervezett az érdekelt felekkel annak megvitatása céljából, hogy az uniós költségvetés hogyan járulhat hozzá a műanyagokkal kapcsolatos stratégiához. Összességében megállapodás született arról, hogy különböző eszközök alkalmazásával csökkenteni kell a műanyagszennyezést. A versenyképesség és a szubszidiaritás szempontjából az uniós szintű különadó bevezetése problematikus lenne; ugyanakkor a résztvevők széles körben elismerték az uniós költségvetésnek a probléma kezelésében játszott lehetséges szerepét.

A becsült éves átlagos bevételek a kibocsátáskereskedelmi egységek piaci árától függően 1,2 és 3,0 milliárd EUR között mozoghatnak. A bevétel összege az aukciók éves forgalma alapján is változhat, ami többek között a kibocsátáskereskedelmi rendszer piaci stabilitási tartalékának működésétől függ.

Az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszerből az alacsonyabb jövedelmű tagállamokban keletkező bevételek jelentős része a szolidaritás, a növekedés és az energiahálózatok összekapcsolása céljából átcsoportosított kibocsátási egységek árveréséből származik. A méltányosság biztosítása érdekében ezen újraelosztott kibocsátási egységek után nem kell sajátforrás-hozzájárulást fizetni. Emellett az EU kibocsátáskereskedelmi rendszeréről szóló felülvizsgált irányelv innovációs alapot hoz létre az áttörést jelentő technológiák fejlesztésének támogatására, és modernizációs alapot vezet be az alacsonyabb jövedelmű tagállamok energiaágazatának korszerűsítése érdekében. Az innovációs alap és a modernizációs alap finanszírozására szánt összegek után ugyancsak nem kell sajátforrás-hozzájárulást fizetni. Mindazonáltal az árverésre rendelkezésre álló, a tagállam által az energiaszektor számára ingyenesen kiosztható kibocsátási egységeket be kell számítani a sajátforrás-hozzájárulásba annak biztosítása érdekében, hogy a szóban forgó opció igénybevétele gazdasági megfontolásokon alapuljon.

Kibocsátáskereskedelmi rendszerével az Unió közös eszközt hozott létre az éghajlatváltozás elleni küzdelem érdekében. Az EU kibocsátáskereskedelmi rendszere a közös éghajlat-politikai célkitűzéseken, az éghajlatváltozás mérséklését célzó stratégiákon és nemzetközi kötelezettségvállalásokon alapul, és minden tagállamban azonos árjelzést biztosít a lefedett ágazatok számára. Az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer uniós szinten harmonizált, és a bevételek a nemzeti költségvetésekbe folynak be.

A brit korrekción túl idővel egyre több egyéb korrekciós mechanizmus került bevezetésre. 2002 óta Ausztria, Németország, Hollandia és Svédország kapott „visszatérítéshez kapcsolódó kedvezményt”, ami azt jelenti, hogy állandó jelleggel csökkentették a brit korrekcióhoz való hozzájárulásuk mértékét. További csökkentéseket is biztosítottak egyes olyan tagállamoknak, amelyek költségvetési terhei még mindig túlzottnak minősültek. Németország, Hollandia és Svédország esetében a 2014–2020 közötti időszakra ideiglenes csökkentett hozzáadottérték-adó lehívási mértékeket állapítottak meg. Ausztria, Hollandia, Svédország és Dánia emellett egyösszegű csökkentésben részesült a bruttó nemzeti jövedelmen alapuló hozzájárulás tekintetében.

A korrekciók és visszatérítések éves összege a jelenlegi többéves pénzügyi keret időszakára még a brit korrekció figyelembevétele nélkül is meghaladta az 5 milliárd EUR-t. Ez túlságosan bonyolulttá és egyre kevésbé átláthatóvá tette az uniós költségvetés finanszírozási rendszerét.

Az új többéves pénzügyi keretről szóló javaslat méltányos és kiegyensúlyozott feltételeket biztosít. A bevételi oldal reformja diverzifikálja a bevételi forrásokat, és olyan forrásportfóliót tartalmaz, amely „fair” módon érinti a tagállamokat. A kiadási oldalon az uniós költségvetés egyre inkább a vitathatatlan uniós hozzáadott értékkel bíró kiadások széles körére összpontosít, például a kutatásra és az innovációra, az Erasmus programra, a védelemre és a határellenőrzésre. Mindent összevetve, a saját források kosarának bevezetésével és az új kiadási prioritásokkal az uniós költségvetés minden tagállam számára méltányos előnyöket tartogat, anélkül, hogy fenntartaná a korrekciók elavult és bonyolult rendszerét. Mindazonáltal a korrekciókban részesülő tagállamok hozzájárulásainak jelentős és hirtelen megnövekedését elkerülendő, a Bizottság javasolja e tagállamok bruttó nemzeti jövedelmen alapuló hozzájárulásának egyösszegű csökkentéseit, amelyek 2025-ig fokozatosan kerülnének kivezetésre. Az egyösszegű csökkentések meghatározásának alapja az e tagállamoknak 2020-ban biztosított korrekciók összege lenne.

6.A saját források felső határának növelése

A sajátforrás-határozat a saját forrásokra vonatkozó éves lehívások felső határát is tartalmazza. Ennek célja a tagállamok biztosítása arról, hogy nemzeti költségvetési és pénzügyi terveiket nem érhetik „meglepetések”. Jelenleg ez a felső határ a tagállamok összesített bruttó nemzeti jövedelmének 1,20%-a. A brexit következtében az e felső határ alatti összeg automatikusan megközelítőleg 16 %-kal (az Egyesült Királyság bruttó nemzeti jövedelmének arányával) csökken. Fontos emellett megjegyezni, hogy a többéves pénzügyi keret szerinti kifizetési igényeken túl az uniós költségvetésből garantált kölcsönökhöz vagy pénzügyi eszközökhöz kapcsolódó pénzügyi kötelezettségek fedezéséhez szükséges költségvetési forrásoknak is e felső határ alatt kell maradniuk. Az ilyen eszközök növekvő mértékű alkalmazásával, ideértve az euróövezet esetleges stabilizációs eszközét is, ezt a felső határt valószínűleg emelni kell.

Az Európai Fejlesztési Alapnak az uniós költségvetésbe történő integrálását a sajátforrás-határozatban megállapított felső határok emelésének kell kísérnie. A kifizetések és a saját források felső határa között kellő mozgástérre van szükség annak érdekében, hogy az Unió bármilyen körülmények között – még gazdasági visszaesés esetén is – képes legyen eleget tenni pénzügyi kötelezettségeinek. A Bizottság ezért javasolja a saját forrásokra vonatkozó kifizetési, illetve kötelezettségvállalási előirányzatok felső határának az EU-27 bruttó nemzeti jövedelmének 1,29 %-ára, illetve 1,35 %-ára történő megemelését.

Az Egyesült Királyság által EU-tagállamként vállalt, 2020 után fizetendő kötelezettségek teljesítéséhez kapcsolódó esetleges további hozzájárulások csökkenthetik a saját források által fedezendő forrásokat, különösen a következő többéves pénzügyi keret elején.

7.A saját forrásokra vonatkozó jogalkotási csomag

7.1.A jogi keret

Az Európai Unió működéséről szóló szerződés fontos újdonságokat vezetett be, amelyek jelentős változtatásokat tesznek lehetővé nemcsak az uniós költségvetési eljárás, hanem az uniós költségvetés finanszírozása terén is. A Szerződés két rendelkezése különösen fontos a Bizottság javaslatai szempontjából:

Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 311. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy a Tanács „a saját források újabb típusait teremtheti meg, illetve meglévő típusokat szüntethet meg” a saját forrásokról szóló határozat összefüggésében. Ez a rendelkezés kifejezetten lehetővé teszi új saját források létrehozását.

Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 311. cikkének negyedik bekezdése újonnan előírja, hogy „[a]z Unió saját forrásainak rendszerére vonatkozó végrehajtási intézkedéseket különleges jogalkotási eljárás keretében elfogadott rendeletekben a Tanács állapítja meg annyiban, amennyiben [a saját forrásokról szóló] határozat így rendelkezik”. Ez a rendelkezés bevezeti annak lehetőségét, hogy a sajátforrás-határozatban meghatározott korlátokon belül az Unió a saját forrásokkal kapcsolatos rendszerhez kapcsolódó egyedi végrehajtási intézkedéseket határozzon meg.

A jelenlegi bizottsági javaslatok teljes mértékben kihasználják ezeket a lehetőségeket azáltal, hogy több új saját forrás létrehozására és több rendelkezésnek a 311. cikk negyedik bekezdése szerinti végrehajtási rendeletben történő megállapítására tesznek javaslatot.

E megközelítés célja, hogy a sajátforrás-határozatban meghatározott keretek között és korlátokon belül megfelelően rugalmassá tegye a rendszert azáltal, hogy az uniós forrásokra vonatkozó valamennyi, egyszerűbb eljárással kezelendő gyakorlati intézkedést a végrehajtási rendeletbe, nem pedig magába a határozatba építi be. Ezek a javaslatok a jogalkotónak az Európa jövőjével foglalkozó konvent által kifejezett és a későbbi kormányközi konferencia által megerősített szándékait tükrözik.

Ahol erre szükség van, a szükséges alap-jogiaktusok és adatok az adóalapú vagy „hozzájárulás-alapú” saját források és azok kiszámítása tekintetében már léteznek, vagy javaslat formájában benyújtásra kerültek. Ezek mindegyike szorosan kapcsolódik olyan területekhez – például az egységes piachoz vagy a környezetvédelemhez –, amelyek egyértelmű uniós szakpolitikai dimenzióval rendelkeznek.

7.2.A sajátforrás-határozat legfontosabb elemei

Maga a sajátforrás-határozat a következőket határozza meg: i. az Unió költségvetésében szereplő saját források kategóriái; ii. az alkalmazandó maximális lehívási mértékek; iii. a saját források felső határai; iv. korrekciós mechanizmusok (szükség esetén) és finanszírozásuk módja; valamint v. bizonyos költségvetési elvek. A határozatban fel kell sorolni azokat a rendelkezéseket is, amelyekre a végrehajtási intézkedések kiterjedhetnek. Végezetül a határozat átmeneti intézkedéseket ír elő.

7.3.A végrehajtási rendelet

Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 311. cikkének (4) bekezdése értelmében javasolt végrehajtási rendelet tartalmazza az Unió forrásaival kapcsolatos mindazon gyakorlati intézkedéseket és technikai részleteket, amelyeket a rendszer a sajátforrás-határozatban meghatározott kereteken és korlátokon belüli megfelelő rugalmasságának biztosítása érdekében egyszerűbb eljárás keretében kell kezelni. Nem tartalmazza a saját források rendszerének azon aspektusait, amelyek a saját források rendelkezésre bocsátására és a készpénzigények teljesítésére vonatkoznak (lásd az alábbi 6.4. szakaszt).

A végrehajtási rendeletnek olyan általános jellegű rendelkezéseket is tartalmaznia kell, amelyek a saját források valamennyi típusára vonatkoznak, és amelyek esetében különösen fontos a megfelelő parlamenti felügyelet. Ezek elsősorban a bevételek ellenőrzésére és felügyeletére, valamint a Bizottság ellenőreinek kapcsolódó hatásköreire vonatkoznak.