HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 24/63

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – Javaslat tanácsi irányelvre a közös konszolidált társaságiadó-alapról (KKTA)

(COM(2011) 121 végleges – 2011/0058 (CNS))

2012/C 24/12

Előadó: Joachim WUERMELING

2011. április 6-án az Európai Unió Tanácsa úgy határozott, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 115. cikke alapján kikéri az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményét a következő tárgyban:

Javaslat tanácsi irányelvre a közös konszolidált társaságiadó-alapról (KKTA)

COM(2011) 121 végleges – 2011/0058 (CNS).

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Gazdasági és monetáris unió, gazdasági és társadalmi kohézió” szekció 2011. október 4-én elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2011. október 26–27-én tartott 475. plenáris ülésén (a 2011. október 26-i ülésnapon) 137 szavazattal 22 ellenében, 15 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1 Az EGSZB támogatja a közös konszolidált társaságiadó-alap (KKTA) bevezetésének elképzelését, amely szerinte nagy és jelentős előrelépés az európai belső piacon. A belső piac teljes kiépítéséhez a vállalati adózás alapjainak nagyobb mértékű összehangolása szükséges.

1.1.1 Az európai bizottsági irányelvjavaslat helyénvaló, mivel a KKTA . A javasolt szabályozásokkal összességében lehetővé válik, hogy a társasági adót a tényleges gazdasági teljesítmény alapján vessék ki, elkerüljék a versenytorzulásokat és megelőzzék az adófizetés alóli kibújást. Az irányelvtervezet azonban részleteiben még további konkretizálásra és helyenként módosításra szorul.

1.1.2 A KKTA-val csökkenthető vagy akár meg is szüntethető az EU-ban többsége, mint a határokon átnyúló veszteségelszámolás korlátozása, a transzferárazás bonyolult kiszámítása és a kettős adóztatás, valamint az, hogy nem egyforma elbánásban részesülnek az EU-ban bejegyzett telephelyek és leányvállalatok, attól függően is, hogy az országhatárokon belül vagy azokon kívül vannak-e.

1.1.3 Az EGSZB azt reméli, hogy az irányelvtervezet már középtávon jelentősen , illetve a tagállamok adminisztratív költségeit.

1.1.4 A KKTA A KKTA révén a belső piacon a vállalati döntések már nem adóügyi megfontolásoktól függnek. A KKTA így a tisztességes és fenntartható versenyt ösztönzi, és kedvező hatással van a .

1.2 Az EGSZB elismeri, hogy kétségek merülnek fel azzal kapcsolatban, hogy a KKTA miatt , szűkülnek az adóügyi intézkedési lehetőségek, csökkennek az adóbevételek, vagy hogy az intézkedésnek más nem kívánt következménye lehet. Különösen kockázatos az, hogy egy gyorsan változó és egyre szorosabb verseny jellemezte globális gazdasági környezetben az Európai Unió – azzal, hogy egy KKTA-rendszert működtet 27 tagállamra – nem rendelkezik azokkal a struktúrákkal, amelyekkel gyorsan reagálni lehet a globális adóügyi változásokra vagy ösztönzőcsomagokra (például a K+F terén). Ez pedig a közvetlen külföldi beruházások visszaesését eredményezheti.

1.2.1 A KKTA keretében is megfelelően figyelembe kell venni a nemzeti adószuverenitás sérülésével és a kisebb adóbevételekkel kapcsolatos aggodalmakat. Napjainkban, amikor EU-szerte meglehetős nyomás nehezedik az államháztartásokra, alapvetően fontos, hogy a tagállamok bevételi oldalon ne szembesüljenek indokolatlan negatív hatásokkal, és képesek legyenek előre jelezni a nemzeti számláikra gyakorolt hatást. A az adóalap rájuk eső részét illetően. KKTA-t illető adójoggal kapcsolatos gazdaságpolitikai intézkedéseket viszont már csak európai szinten lehet hozni. Komoly aggályok merülnek fel azzal kapcsolatban, hogy emiatt Európa rugalmatlanabbá és kevésbé versenyképessé válik a közvetlen külföldi beruházásokért folyó versenyben. Ez pedig oda vezet, hogy elmaradnak a beruházások, és inkább olyan országokba irányulnak majd, mint Svájc vagy Szingapúr.

1.2.2 Nehezen megjósolható, hogy a KKTA jár-e, és ha igen, milyen mértékben, hátrányos szociális és társadalmi következményekkel a vállalati telephelyválasztást illetően, főleg mivel ennél a döntésnél a vállalati adózás csupán egy fontos szempont a sok közül. , hogy .

1.2.3 Az adóalap szélesebb, mint a jelenlegi tagállami átlag. Ez kezdetben nagyobb adóbevételeket generál. Ezzel szemben a határokon átnyúló veszteségelszámolás alacsonyabb adóterheket eredményezhet. Az EGSZB szerint az adóköteles jövedelmek tagállamok közötti áthelyezése többéves átlagban valószínűleg kiegyenlítődik, és az egyes tagállamokban.

1.2.4 Az EGSZB szerint a . Ezért az EGSZB támogatja azt az irányelvben előirányzott lehetőséget, hogy a tagállamok úgy hangolják össze az adókulcsokat, hogy ne alakuljanak ki se nagyobb, se alacsonyabb adóterhek.

1.2.5 A jelenleg folyó vitában természetesen az adópolitikai és az adórendszerrel kapcsolatos kérdéseken van a fő hangsúly. Az EGSZB viszont azt ajánlja az Európai Parlamentnek és a tagállamoknak, hogy a javaslat átfogó értékelésekor azokat a is vegyék figyelembe, amelyeket a KKTA szabad és tisztességes adóügyi versenyfeltételek megteremtésével nyújt a tagállamoknak.

1.2.6 A KKTA-val . Az EGSZB szerint a KKTA bevezetésével továbbra is fontos szempont marad a vállalatok telephelyválasztásában a nemzeti adókulcsok mértéke, mivel különbözőek lesznek az adókulcsok a tagállamok között. A jelenlegi adóügyi versenyben alapvetően a nyereségek és veszteségek olyan tagállamokba történő áthelyezéséről van szó, amelyek a többihez képest alacsonyabb, illetve magasabb adókat vetnek ki. A KKTA-val az adóügyi verseny azokra a tényezőkre koncentrálódna, amelyeket az adóalap felosztására vonatkozó képletben figyelembe vesznek.

1.3 Az EGSZB a KKTA-szabályozás fő elemeként a különböző tagállamokban szerzett („konszolidáció”). Csak a konszolidációval szüntethetők meg az elszámolóárakkal kapcsolatos problémák, válik lehetővé az uniós szintű, adóügyileg semleges szerkezetátalakítás és szüntethető meg a kettős adóztatás. Mivel maga a konszolidáció jelenti a KKTA legfontosabb gazdasági előnyét, a közös adóalapnak kezdetektől fogva tartalmaznia kellene ezt az elemet.

1.4 A KKTA alkalmazási területéből kiindulva az EGSZB már nem szorgalmazza annak azonnali kötelező alkalmazását, hanem , hogy azt a bevezető szakaszban . Hosszú távon azonban, először egy bizonyos küszöb túllépésekor, kötelezővé kellene tenni a KKTA-t. Komoly és folyamatos adminisztratív terheket róna ugyanis a tagállamokra, ha a KKTA-t örökre önkéntesen lehetne alkalmazni, hiszen a KKTA új rendszere mellett a továbbiakban a jelenlegi társaságiadó-rendszert is működtetni kellene.

1.5 Az EGSZB üdvözli, hogy a tervezet szerint a KKTA-t alkalmazhatja, függetlenül attól is, hogy határokon átnyúlóan vagy csak belföldön tevékenykedik. a KKTA lehetősége, hiszen jelentősen csökkennek a határokon átnyúló tevékenység miatt megnövekedett megfelelési költségek. Ez viszont nem igaz sok olyan kkv esetében, melyeknek társulásként és egyszemélyes vállalkozásként nem kell társasági adót fizetniük.

1.6 Üdvözlendő, hogy a mentességi módszer alapesetként történő alkalmazásával elkerülik az Unión kívül szerzett jövedelmek kettős megadóztatását. Tovább kell fejleszteni ezt az elgondolást. Az EGSZB

1.7 Az egyes szabályozások kapcsán helyenként hogy . Elsősorban meghatározások hiányoznak, és nem használnak elég konkrét jogi fogalmakat. Ez veszélybe sodorja az egységes alkalmazást.

1.8 Az EGSZB az adóalap megállapításához, hogy főként a kis- és közepes vállalkozások számára egyszerűsödjenek az adóügyi eljárások, és hogy biztosítható legyen a szabályok egységes alkalmazása az adóalanyokkal szemben, ez azonban szorosabb adminisztratív együttműködést feltételez a tagállamok között, amelyről egyelőre nem beszélhetünk, különösen a konszolidációs övezetre vonatkozó automatikus információközlés tekintetében. Az EGSZB ugyanakkor megállapítja, hogy várhatóan komoly vitákra kerül sor a tagállamok nemzeti illetékes hatóságai és a központi adóhatóság között az illetékes hatóság véleménye iránti kérelmek, a bevételauditok és a felosztási képletekkel kapcsolatos kérdések kapcsán.

1.9 Az EGSZB úgy véli, hogy az Európai Bizottságnak tovább kell vizsgálnia a javasolt felosztási rendszert. A jelenlegi javaslat, amely egyenlően súlyozza a rendeltetési hely szerinti árbevétel tényezőjét és az eszközök, illetve a munka tényezőit, lehet, hogy a többet fogyasztó tagállamoknak kedvez majd – egyszerűen a méretük miatt. Emellett a szellemi tulajdonra vonatkozó megfontolások szinte maradéktalan kizárása a képletből oda vezethet, hogy a rendszer a modern európai gazdaság elavult szemléletmódján alapulna, ami nem ösztönözné és nem is támogatná az intelligens gazdaság fejlesztését.

1.10 Két vagy több tagállam olyan tervei, hogy államközi együttműködés keretében hangolják össze a társaságiadó-alapot, az EGSZB szerint fokozzák az adójogi konvergenciát. Az ilyen kezdeményezéseket mindenesetre úgy kell kidolgozni, hogy ne jelentsenek újabb akadályt az európai harmonizáció számára, és ne próbáljanak előre kötelezettségeket meghatározni az egész EU-ra kiterjedő projektet illetően.

2. A javaslat tartalma és háttér

2.1 Az Európai Bizottság 2011. március 16-án javaslatot fogadott el tanácsi irányelvre a közös konszolidált társaságiadó-alapról (KKTA) (COM(2011) 121/4; IP/11/319). Jelenleg a vállalkozásoknak akár 27 eltérő nemzeti rendszer alapján kell kiszámítaniuk az adóalapot. Ez komoly adminisztratív terhet jelent, különösen a kis- és közepes vállalkozások számára, illetve torzítja a belső piaci versenyt.

2.2 A KKTA célja az EU-n belül a és a belső piac teljes megvalósulását gátló felszámolása vagy legalábbis csökkentése:

— jelentősen csökkennek az adókiszámítás adminisztratív költségei (adómegfelelési költségek),

— megoldódik a vállalkozáson belüli transzferárképzés bonyolult kérdése, mivel mindenhol egyforma lesz az adóügyi elbírálás;

— elszámolhatóak lesznek a határokon átnyúló veszteségek,

— Európa-szerte egységesen megoldódik a kettős adóztatás problematikája.

2.3 Az Európai Bizottság becslése szerint a KKTA révén az EU-ban a vállalkozások évi 700 millió euró adómegfelelési költséget, a konszolidáció révén további 1,3 milliárd eurót, valamint a határokon átnyúló működés kapcsán mintegy 1 milliárd eurót takaríthatnak meg. A KKTA ráadásul vonzóbbá is teszi az EU-t a külföldi befektetők számára.

2.4 Az irányelvben szereplő konstrukció szerint végső soron az adókulcsok mértékéről szóló tagállami döntésektől függ, hogy egy KKTA bevezetése kedvezőtlenül hat-e az adóbevételek mértékére. Az Európai Bizottság modellszámításai szerint éveken keresztül nem kell negatív bevételi hatásokra számítani, főként mivel a KKTA az átlagot tekintve szélesebb, mint a nemzeti rendelkezések szerinti adóalapok.

2.5 Határokon átnyúló veszteségelszámolás esetén viszont tendenciózusan csökkenne az . A megfelelési költségek csökkenése és a nagyobb vonzerő a harmadik országok befektetői számára viszont legalább részben kompenzálja ezt.

2.6 a KKTA hatályáról szóló szabályok, az adóalapok kiszámításának szabályai, a határokon átnyúló nyereségelszámolás („konszolidáció”) szabályai, az adóbevételek tagállamok közötti megosztásának szabályai és a vállalkozások egységes kapcsolattartójával kapcsolatos szabályok.

2.7 A az EU-ban társasági adó megfizetésére kötelezett jogi személyekre korlátozódik. A KKTA hatálya így nem terjed ki társulásokra, természetes személyekre és befektetési alapokra.

2.8 Az érintett adóalanyok választhatják a KKTA szerinti adózást (az irányelvtervezet 6. cikke), amely esetben először öt évig, majd három évig kötelesek azt alkalmazni (105. cikk).

2.9 Az irányelvtervezet az kiszámításának valamennyi szabályát tartalmazza. Nem utal konkrét számviteli jogszabályra, bár egyes szabályozásokban visszaköszönnek a kereskedelmi jogban szereplő nemzetközi pénzügyi beszámolási standardok (IFRS) elvei. Az adóköteles jövedelem meghatározása egy nyereség-veszteség számításhoz igazodik, és megfelel a nemzetközileg bevett gyakorlatnak.

2.10 A KKTA-t választó („konszolidáció”). Erre jelenleg csak korlátozottan vagy egyáltalán nincs lehetőség, ami komoly adójogi hátrányt jelent az olyan vállalatrészek számára, amelyek a nemzeti telephelyen kívül működnek.

2.11 A személyi alapvetően kiterjed valamennyi, az EU-ban bejegyzett, egy csoporthoz tartozó társaságra, illetve az EU területén levő telephelyekre. A leányvállalatokra akkor terjed ki, ha az anyavállalat a szavazati jogok több mint 50 %-át és a részesedés több mint 75 %-át birtokolja. A tárgyi hatály alá tartozik a csoport tagjai által generált teljes bevétel. A területi hatály pedig az Európai Unió területére korlátozódik.

2.12 Az egységes szabályok alapján kiszámított nyereséget a (gazdasági) üzleti tevékenység (munkaerő, eszközök és az értékesítés árbevétele alapján számított) mértékének megfelelően azok között a tagállamok között osztják fel, ahol a vállalati tevékenység folyik. Maga a felosztás egy három értékteremtési tényezőből (munka, értékesítés és eszközök) álló képlet alapján történik. Egyes sajátosságokat a tényezők súlyozásával vesznek figyelembe (például a pénzügyi ágazatban a pénzintézetek és biztosítótársaságok esetében). Az adó konkrét mértéke minden tagállamban a nyereség adott tagállamra eső részére kivetett nemzeti adókulcs alapján kerül megállapításra.

3. Általános megjegyzések

3.1 Az EGSZB , amely fontos intézkedés az adóügyi akadályok felszámolásában a belső piacon: megszűnik a kettős adóztatás, a telephelyeknek a belső piacon való megkülönböztetése, elszámolhatókká válnak a határokon átnyúló veszteségek és megszűnik a transzferárazás problematikája.

3.2 Az EGSZB már korábban is szót emelt (1) a határokon átnyúló tevékenységeket ösztönző szabad és tisztességes versenyfeltételek megteremtéséért az adójog területén is. Az EGSZB a legutóbb 2006. február 14-én foglalt részletesen állást az „Egységes konszolidált adóalap létrehozása a vállalati adózás terén az EU-ban” témában. (2) Az .

3.3 Az Európai Bizottság által bemutatott adatok azonban ellentmondásosak. Míg a hatáselemzés egyrészt egy Deloitte-tanulmányra hivatkozik, amely szerint a megfelelési költségek akár több mint 60 %-kal is csökkenhetnek egy olyan multinacionális vállalat speciális esetében, amelyik új telephelyet hoz létre egy másik tagállamban, addig egy kiválasztott multinacionális csoportok mintája alapján készült PWC-tanulmány ugyanezt csupán 1 %-ra teszi. Az Ernst & Young tanulmánya szerint pedig 13 %-kal növeli az adómegfelelési költségeket az, hogy adó-visszatérítési kérelmek elkészítése és benyújtása miatt jelentkező többletköltségek, illetve az érintett adóhatóságok többletköltségei a transzferárazás iránti lecsökkent igény miatt meghaladják a várható megtakarításokat. Nőni fognak az adóhatóságok adminisztrációs költségei, mivel a nemzeti adórendszer mellett párhuzamosan működtetni kell a KKTA-rendszert is.

3.4 Az irányelvtervezet révén , valamint a tagállamok adminisztrációs költségei, még akkor is, ha kezdetben költségeket eredményez az átállás.

3.5 Az . Jelenleg az Unióban a vállalati döntéseket nem csupán versenyszempontok alapján hozzák. Gyakran inkább az „adóügyi optimálást” célzó megfontolások a mérvadóak: ott kerül sor például kutatási beruházásokra, ahol az ilyen ráfordítások levonhatók az adóból, illetve oda telepítenek nagy kockázattal járó tevékenységeket, ahol a veszteségekkel enyhíteni lehet az adóterheket. Ha a vállalati döntéseket adóügyi szempontoktól torzítva hozzák meg, az ellentmond a belső piac alapgondolatának, illetve hátrányosan hat a növekedésre és a munkahelyteremtésre.

3.6 Ezzel kapcsolatban az EGSZB nagyon is tudatában van azoknak a sokak által, nevezetesen kilenc tagállam nemzeti parlamentjében (3) megfogalmazott , hogy a javaslat nem felel meg a szubszidiaritás elvének, sérül a nemzeti szuverenitás, szűkülnek az adóügyi intézkedési lehetőségek, csökkennek az adóbevételek, vagy hogy az intézkedésnek más nem kívánt következménye lehet.

3.6.1 Helyénvaló az, hogy a tagállamok gazdaságpolitikai célzatú a KKTA-t választó vállalatokkal szemben, hiszen az adóalapot európai szinten határozzák meg. Másrészt ilyen versenyképesség-növelő és munkahelyteremtő intézkedéseket csak európai szinten lehet úgy meghozni, hogy az kedvező hatással járjon az egész belső piacra anélkül, hogy eltérő keretfeltételek jöjjenek létre az egyes vállalatok számára.

3.6.2 Közép- és hosszú távon a KKTA révén melyek nemzeti adóügyi ösztönzők miatt jelentek meg bizonyos helyszíneken. A KKTA-nak éppen az ilyen, adókedvezmények miatt kialakult versenytorzulásokat kell megszüntetnie. Az EGSZB szerint viszont az Európai Bizottságnak egy keretében alaposabban meg kellene vizsgálnia ezeket a szempontokat, hogy az uniós intézmények és egyéb érdekeltek jobban fel tudják mérni ezeket a következményeket.

3.7 a KKTA-nál is megmarad a tagállamok , hiszen szabadon dönthetnek az adó mértékéről az adóalap rájuk eső részét illetően. A KKTA-val az adóalapot, nem pedig az adókulcsokat harmonizálják. A tagállamok – költségvetési preferenciáiknak megfelelően – továbbra is maguk határozhatják meg a nemzeti adókulcsokat. Átmenetileg csökkenhetnek viszont a(z adó)bevételek, amit az adókulcsok megemelésével csak a jövőre nézve lehet korrigálni.

4. Részletes megjegyzések

4.1 Az irányelvtervezet az Európai Bizottság „nagy dobása” volt, mely azonban . A javasolt szabályozásokkal viszont összességében lehetővé válik, hogy a társasági adót a tényleges gazdasági teljesítmény alapján vessék ki, elkerüljék a versenytorzulásokat és megelőzzék az adófizetés alóli kibújást.

4.2 Az EGSZB üdvözli, hogy a tervezet szerint a KKTA-t alkalmazhatja, függetlenül attól is, hogy határokon átnyúlóan vagy csak belföldön tevékenykedik – még akkor is, ha a KKTA-irányelvtervezet alapvetően határokon átnyúlóan működő vállalatokra, illetve csoportokra lett kitalálva. A KKTA megkönnyíti a kis és közepes vállalatok számára tevékenységük határokon átnyúló bővítését is, mivel a több nemzeti rendszer alapján történő adózáshoz képest a KKTA jelentős költségelőnyökkel jár. A tőketársaságok formájában működő kkv-k számára előnyös a KKTA lehetősége. Ez viszont nem igaz a sok társulásként és egyszemélyes vállalkozásként működő kkv-re, melyeknek nem kell társasági adót fizetniük.

4.3 Ebből a szempontból az EGSZB nem is szorgalmazza a KKTA azonnali kötelező alkalmazását, hanem amellett van, hogy azt egy bevezető szakaszban, lehessen választani. Hosszú távon, először egy bizonyos küszöb túllépésekor, kötelezővé kellene tenni a KKTA-t a határokon átnyúlóan működő vállalatok számára. Komoly és folyamatos adminisztratív terheket róna ugyanis a tagállamokra, ha a KKTA-t örökre önkéntesen lehetne alkalmazni, hiszen a KKTA új rendszere mellett a továbbiakban a jelenlegi társaságiadó-rendszert is működtetniük kellene.

4.4 Az adóalap kiszámításába bevonandó csoporttagok összes eredményének és veszteségének összesítése () jelenti a belső piaci adóügyi akadályok felszámolásának alapját és egyben a . Csak a konszolidációval garantálhatók az alábbi előnyök: határokon átnyúló veszteségelszámolás, transzferárazással kapcsolatos problémák elkerülése, egy Unió-szerte adósemleges vállalati struktúra létrehozásának lehetősége, a kettős adóztatás elkerülése, illetve az egyes uniós leányvállalatok és telephelyek egyenrangú kezelése. Feltétlenül támogatni kell tehát a konszolidációt. Inkább ezt kellene alkalmazni „átfogó” megoldásként, semmint „félmegoldásként” egy konszolidáció nélküli közös konszolidált társaságiadó-alapot.

4.5 A meghatározásával szakszerűen rögzítve van a KKTA alkalmazási köre. A formai kritériumok alapján meghatározott személyi hatálynak az az előnye, hogy ezek a kritériumok könnyebben kezelhetők, ellenőrizhetők és kevésbé érzékenyek az adott kialakításokra. Vállalati szemszögből gyakorlatias és jogilag biztos kritériumokról van szó. Mindez csak korlátozottan igaz a csoportba történő belépésre, illetve az onnan való kilépésre vonatkozó szabályozásokra. A tárgyi hatály széles értelemben vett meghatározása, melynek értelmében minden bevételt be kell vonni a számításba, az elhatárolási nehézségek elkerülése miatt célszerű. Az Európai Uniót alapul vevő területi hatály is megfelelő. A globálisan elért bevételek további beszámításához nagyon bonyolult átvezetési számlákra lenne szükség, mivel nincsenek globális szinten elfogadott nyereségszámítási előírások.

4.6 A konkrét gazdasági vonatkozások miatt az EGSZB szerencsésebbnek tartja, hogy makrogazdasági mutatók helyett az eszközök, a munkaerő és az értékesítésből származó bevétel alapján az érintett tagállamok között.

4.6.1 Az adóalanyoknak azt a lehetőségét, hogy bizonyos tényezőket olyan tagállamhoz rendeljenek, amelyben alacsonyabb az adókulcs, nagyban korlátozza az, hogy több tényező szolgál a számítás alapjául. Alternatív felosztási módszerek alkalmazásához egyértelmű elhatárolási szabályokra és speciális jogalapra lenne szükség. A speciális üzleti modellek miatt például a pénzügyi ágazatban (bankok és biztosítótársaságok esetében) lenne szükség ilyenekre.

4.6.2 Mindenesetre fennáll annak a , hogy egyes tagállamok a képletet, és így a szétosztott összes részesedés összege alacsonyabb vagy nagyobb lesz a ténylegesen felosztandó összbevételnél. Ez a felosztandó összbevétel többszöri vagy túl alacsony megadóztatásához vezetne. Az Európai Bizottságnak foglalkoznia kell ezzel, méghozzá úgy, hogy minél előbb végrehajtási rendelkezéseket bocsát ki.

4.6.3 Ami az illeti, pontosabban el kellene határolni egymástól a gazdasági tulajdont és a tényleges használatot, és fontolóra kellene venni, miként lehetne bevonni a szellemi tulajdont. A két részre osztott a foglalkoztatottak száma szerinti felosztás egyszerű és praktikus, gondot is okozhat azonban, különösen amikor egy tevékenységet egy csoporttag „ellenőrzése és felügyelete mellett” végeznek. Tanulmányok szerint a munkaerő tényező alapján történő nyereségfelosztás kedvezőtlen gazdasági hatásokkal járhat a munkaerőpiacra. Az EU-ban működő eltérő társadalombiztosítási rendszerek miatt a szociális és nyugellátások bevonása további viták forrása lehet a tagállamok között. Az piacorientált, és a nagy tagállamoknak – egyszerűen a méretük miatt – aránytalanul kedvezne. Fontolóra kellene venni eltörlését vagy újrasúlyozását.

4.7 Az adóalap szélesebb, mint a jelenlegi tagállami átlag. Ez kezdetben nagyobb adóbevételeket generál. Ezzel szemben a határokon átnyúló veszteségelszámolás alacsonyabb adóterheket eredményezhet. Az EGSZB szerint a . Ezért az EGSZB támogatja azt az irányelvben javasolt lehetőséget, hogy a tagállamok úgy hangolják össze az adókulcsokat, hogy ne alakuljanak ki se nagyobb, se alacsonyabb adóterhek.

4.8 Az nemzetközi normákhoz igazodik, elsősorban a 27 tagállam közül 25-ben érvényes normákhoz. Az EGSZB szerint ez szakszerű. Az irányelvtervezetben nincs utalás a nemzetközi pénzügyi beszámolási standardok (IFRS) kereskedelmi jogi szabályozási előírásaira, mert a KKTA egy önálló adóügyi nyereségszámításra szolgáló szabály. Az egyes rendelkezésekben azonban visszaköszönnek azok az IFRS-elvek, amelyek a KKTA többéves előkészítése során tovább fejlődtek.

4.9 Az egyes szabályozások kapcsán helyenként hogy elkerüljük a nemzeti alkalmazás során kialakuló eltéréseket. Elsősorban , illetve a használt jogi fogalmak (például gazdasági javak, illetve beszerzési és előállítási költségek) nem elég konkrétak. Az egyes ágazatokra vonatkozó részletes szabályozások (például a befektetett pénzügyi eszközök kezelésére vonatkozó szabályzat) hiánya, illetve (például a gazdasági tulajdonos meghatározása kapcsán) a nem elégséges részletes szabályozások veszélyeztetik

4.10 Egy ebben a formájában kétségeket ébreszt. Az irányelvtervezet szerint az adóelkerülést célzó színlelt ügyleteket figyelmen kívül kell hagyni az adóalap kiszámításának alkalmazásában (80. cikk). Egy ilyen általános visszaélés elleni szabály alkalmazása, illetve értelmezése komoly gondokat fog okozni, mivel az Európai Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a visszaéléseket esetenként kell bizonyítani.

4.11 Az EGSZB üdvözli, hogy alapvetően adómentessé teszik, és ezáltal elkerülik az ilyen bevételek . Az uniós vállalatok így csak a külföldi piac adószabályai alá tartoznak. Az EGSZB nem érti, hogy az európai bizottsági javaslat szerint alacsony külföldi adók esetén miért kell eltekinteni ettől. Az EGSZB szerint megkérdőjelezhető, hogy túl alacsony külföldi előzetes adótehernél az adómentességi módszerről . Ez ugyanis nemcsak a csalókra vonatkozik, hanem a normális üzleti tevékenységet folytatókra is kiterjed.

4.12 Az EGSZB szerint a céltartalékok képzésének lehetősége túlzottan korlátozott.

4.12.1 A céltartalékképzés olyan ügyletekre korlátozódik, amelyek alapjául kizárólag jogi kötelezettségek szolgálnak. Ez kizárja a vagyonvesztést. Az EGSZB szerint ez gazdaságilag nem indokolt, mivel a gazdasági teljesítőképességet és így az adózás előtti nyereséget még gazdasági okokból bekövetkező vagyonvesztés is csökkenti.

4.12.2 A jogi kötelezettségekből eredő céltartalékképzésnél egyértelműsíteni kell, hogy melyek a céltartalék igénybevételének . A megbízható megítélhetőség kritériumai sincsenek kellően meghatározva. Konkrétumok hiányában a már előre látható veszteségekre képzett céltartalékok kezelésének részletei is homályosak maradnak. Az előírás a nyugdíj-céltartalékokról sem tesz említést, pedig ezeket is figyelembe kell venni, különben megdől az önálló értékelési előírás.

4.12.3 az uniós jogban elismert illetően az irányelvtervezet nem tartalmaz további konkrétumokat, illetve nem beszél végrehajtási jogköröknek az Európai Bizottságra történő átruházásáról. Csupán egy speciális előírást találunk arról, hogy a biztosítótársaságok levonhatják a biztosítástechnikai céltartalékokat. Ebben az esetben az üzletmenet ingadozásaival összefüggő céltartalékokat illetően jogot biztosítanak a tagállamoknak arra, hogy a levonhatóságról maguk döntsenek.

4.12.4 További részletes szabályozásokra elsősorban a esetében van szükség, hogy (a pénzügyi válságból kiindulva) megfelelően figyelembe lehessen venni a kockázatspecifikus sajátosságokat. Főként a derivatívák és a lízing kezelését illetően hiányoznak részletes szabályozások. Egy olyan szabályozás bevezetése is szükségesnek tűnik, amely figyelembe veszi vagy a banktechnikai céltartalékok levonását (általános banki kockázatok esetére), vagy pedig a pénzügyi vagyonelemek értékcsökkenését. Az irányelvnek – a biztosítókra vonatkozó külön szabályozáshoz hasonlóan – a részletes szabályozásokat kellene tartalmaznia magára a pénzügyi ágazatra is.

4.13 Reális, hogy magát a társasági adót, illetve a társasági adóhoz hasonló adókat nem lehet elszámolni. Ugyanakkor még egyszer gondosan felül kellene vizsgálni a KKTA-ról szóló irányelvtervezet 14. cikkéhez tartozó III. mellékletben szereplő listát, amely a nem elszámolható nemzeti adónemeket tartalmazza. Így nem hasonlítható a társasági adóhoz a csupán a belföldön kivetett adó szempontjából nem elszámolható biztosítási adó. Amennyiben a biztosítási adót a biztosítási díjakra fizetik ki, és a biztosítótársaság bevételként regisztrálja azt, akkor üzleti költségként elszámolható is kell, hogy legyen.

4.14 Az adózás arányosságának szempontjából megfelelőnek tűnik a meghatározása, abból kiindulva, hogy szabad választás esetén túl nagy mozgástér adódna. Ebből a szempontból nem problémamentes, hogy kivételes esetben megállapodás szerinti rátát is szabad érvényesíteni.

4.15 A javaslat lehetőségét is tartalmazza. Ez megfelelő. A csoportos leírás módszere lehetővé teszi a vállalatok számára a belső finanszírozást. Egy csupán 25 %-os leírási ráta esetén a leírás összegének nagy részét viszont csak a pótló beruházás időpontjában számolnák el. Ezért megfelelően emelni kellene a csoportos leírások esetében alkalmazandó amortizációs rátán.

4.16 Az, hogy bizonyítottan tartós értékcsökkenés esetén a terven kívüli leírást a befektetett eszközök nem leírható gazdasági javaira korlátozzák, túl szűk korlátok közé szorítja a veszteség figyelembevételét. Ráadásul nem konkretizálják, hogy mikor beszélhetünk „tartós értékcsökkenésről”, pedig erre szükség lenne. Nem végezhető ilyen leírás azon eszközök vonatkozásában, amelyek értékesítéséből származó bevétel adómentes (ilyenek például a tőketársaságokban levő részesedések). Ez hátrányos lehet a holdingokra és a kockázati tőketársaságokra nézve.

4.17 Az EGSZB hasznosnak tartja az bevezetését az adóalap megállapításához, hogy főként a kis- és közepes vállalkozások számára egyszerűsödjenek az adóügyi eljárások, és hogy biztosítható legyen a szabályok egységes alkalmazása az adóalanyokkal szemben, ez azonban szorosabb adminisztratív együttműködést feltételez a tagállamok között, amelyről egyelőre nem beszélhetünk, különösen a konszolidált övezetek (társaságok, leányvállalatok, állandó telephelyek) hatékony ellenőrzése terén, melyek minden évben változni fognak. Az automatikus információközlésnek normává kell válnia, mint az Unión belüli héa esetében.

4.18 Hangsúlyozni kell, hogy a pénzügyi hatóságokkal folytatott teljes kommunikációnak már csak a csoport egy ún. elsődleges adóalanya és egy számára illetékesnek kirendelt elsődleges adóhatóság között kell zajlania. Ezzel megszűnne a különböző nemzeti adóhivatalokkal való egyeztetés. Az EGSZB üdvözli, hogy ezáltal csökkennek az adóalany és a pénzügyi hatóságok bürokratikus terhei.

Kelt Brüsszelben, 2011. október 26-án. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Staffan NILSSON

(1) Az EGSZB véleménye a következő témában: „Az Európai Unió adóügyi politikája – A következő évek prioritásai” – HL C 48., 2002.2.21., 73. o.

(2) Feltáró vélemény az Európai Bizottság felkérésére, HL C 88., 2006.4.14., 48. o.

(3) A szubszidiaritás és az arányosság elveinek alkalmazásáról szóló, 2. jegyzőkönyv 6. cikke alapján Bulgária, Írország, Málta, Lengyelország, Románia, Szlovákia, Svédország, Hollandia és az Egyesült Királyság parlamentje indokolással ellátott véleményt küldött az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és az Európai Bizottságnak.