[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 2009.11.24.

COM(2009) 649 végleges

A BIZOTTSÁG MUNKADOKUMENTUMA

AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG HÁTTÉRANYAGA A FOGLALKOZTATÁSI, SZOCIÁLPOLITIKAI, EGÉSZSÉGÜGYI ÉS FOGYASZTÁSÜGYI TANÁCS SZÁMÁRA A FOGLALKOZTATÁSI VÁLSÁG TRENDEK, SZAKPOLITIKAI VÁLASZOK ÉS KULCSFONTOSSÁGÚ FELLÉPÉSEK

A BIZOTTSÁG MUNKADOKUMENTUMA

AZ EURÓPAI BIZOTTSÁG HÁTTÉRANYAGA A FOGLALKOZTATÁSI, SZOCIÁLPOLITIKAI, EGÉSZSÉGÜGYI ÉS FOGYASZTÁSÜGYI TANÁCS SZÁMÁRA A FOGLALKOZTATÁSI VÁLSÁG TRENDEK, SZAKPOLITIKAI VÁLASZOK ÉS KULCSFONTOSSÁGÚ FELLÉPÉSEK

TENDENCIÁK AZ EU MUNAKERŐPIACÁN

A gyenge gazdasági teljesítmény a foglalkoztatás visszaeséséhez és munkanélküliséghez vezetett...

2009 közepére az EU-ban a foglalkoztatás 4,3 millióval esett vissza (1,9%) az előző évhez viszonyítva; a visszaesés valamennyi ágazatban jelentkezett, de különösen az építőiparban és az ipari ágazatokban jelentős. A munkaerőpiacok teljesítménye valamennyi tagállamban gyengült, leginkább a balti államokban, Írországban és Spanyolországban, melyeket súlyosan érintett a rendkívüli mértékű ingatlanpiaci válság, amely az építőipari ágazatban a foglalkoztatás csökkenéséhez vezetett. Ezzel szemben más tagállamokban (mint például Németország és Belgium) a foglalkoztatás szintje viszonylag ellenállóan reagált a válságra, részben a csökkentett munkaidő és más intézkedések nagyarányú alkalmazása által (1. ábra).

1. ábra: A foglalkoztatásban bekövetkezett változás százalékos aránya az EU tagállamaiban, 2008 második negyedéve – 2009 második negyedéve

[pic]

Forrás: Eurostat, nemzeti számlák Az előző évhez viszonyított változások szezonálisan nem kiigazított adatai

…de a munkanélküliség eddig csak korlátozott mértékben nőtt

A visszaesés egyértelmű jelei ellenére az európai munkaerőpiacok a gazdasági recesszió váratlanságát tekintve mindeddig viszonylag jól helyt álltak. A munkanélküliség nőtt ugyan (2. ábra), de a válság nagyságát és a gyors bizalomvesztést tekintve a vártnál kisebb mértékben. Például annak ellenére, hogy az EU-ban az Egyesült Államokhoz viszonyítva a gazdasági visszaesés meredekebb volt és az üzleti bizalom mélyebbre zuhant, 2009 szeptemberére az Unióban a munkanélküliségi ráta 2,1 százalékponttal nőtt az előző évhez viszonyítva, míg az Egyesült Államokban nagyobb mértékben, 3,6 százalékponttal emelkedett. 2008 tavasza óta mindezek ellenére az EU-ban a munkanélküliségi ráta folyamatosan nőtt, és 2009 szeptemberére elérte a 9,2%-ot, ami 2008 tavaszához képest 2,5 százalékpontos növekedést jelent. A teljes munkanélküliségi arány több mint harmadával (38%-kal) nőtt, ami 6 millióról 22,1 millióra való növekedést jelent.

2. ábra: Munkanélküliségi ráták az EU tagállamaiban

[pic]

Forrás: Eurostat, a munkanélküliségre vonatkozó idősorok Szezonálisan kiigazított adatok. Megjegyzés: Az Egyesült Királyságra vonatkozó adatok: 2008 júliusától 2009 júliusáig; Észtország, Görögország, Olaszország és Románia: 2008 második negyedéve – 2009 második negyedéve

…a leginkább érintettek közé a fiatalok, az alacsonyan képzettek, a migránsok és a munkaerő-kölcsönzés keretében dolgozók tartoznak

A válság a nőket és a férfiakat különbözőképpen érinti. A visszaesés kezdetben a férfiakat érintette nagyobb mértékben, mivel a válság által leginkább sújtott ágazatok többségében alapvetően férfiakat foglalkoztatnak[1]. Az utóbbi hónapokban azonban a nők foglalkoztatottsága is súlyos csapást szenvedett, mivel a válság olyan ágazatokba is begyűrűzött, ahol a férfiak és nők foglalkoztatottsága kiegyenlítettebb. Emellett a fiatalok munkanélkülisége is folyamatosan és erőteljesen nő (különösen a fiatal férfiak esetében), ami azt mutatja, hogy egyre sürgetőbb feladat, hogy a fiatalok munkanélküliségére megoldást találjuk. A leginkább érintettek közé tartoznak még az alacsonyan képzettek, valamint az alacsony képzettséggel rendelkező migránsok, ami egyrészt tükrözi a válság által leginkább veszélyeztetett ágazatok és foglalkozások helyzetét, mint például az építőipar, illetve az alacsony képzettséget igénylő manuális és szakképzettséget nem igénylő foglalkozások. A foglalkoztatás típusa tekintetében a munkaerő-kölcsönzés keretében foglalkoztatottak azok, akiket viszonylagosan a leginkább érint a munkahelyek megszűnése. A felsoroltak hagyományosan a munkaerőpiac leginkább hátrányos helyzetű csoportjai, és a jelenlegi válság helyzetüket csak rontotta.

3. ábra: A munkanélküliségi ráta növekedése nemenként, korcsoportonként, végzettségi szintenként és nemzetiségenként, 2008 második negyedéve – 2009 második negyedéve

[pic]

Forrás: Eurostat, munkaerő-felmérés. Szezonálisan nem kiigazított adatok.

…valószínű, hogy a munkaerő-piaci feltételek tovább romlanak, mielőtt javulni kezdenének

A közelmúltban a gazdaságból érkező biztató jelzések ellenére a gazdasági válság még nem fejtette ki teljes mértékben hatását a munkaerőpiacokon. Habár a munkaerőpiacok általánosságban viszonylag ellenállónak bizonyultak, várható, hogy az EU-ban 2009-2010 során 7,5 millió munkahely szűnik meg, 2010-re pedig a munkanélküliség elérheti a 10,3%-ot, ami a 2008-as szinthez viszonyítva több mint 3%-os növekedés. A múltbéli tapasztalatok azt mutatják, hogy a foglalkoztatás bizonyos késéssel reagál a gazdasági körülmények változására, és a legtöbb előrejelzés szerint annak ellenére, hogy a kilábalás már megkezdődni látszik, a gazdasági növekedés az elkövetkező évekre mérsékelt marad. A gazdaság tavaly ősszel bekövetkező meredek zuhanására adott legfontosabb reakciók csak 2009 folyamán jelentkeztek, és a munkaerő-piaci feltételek várhatóan még a gazdaság talpra állását követően is romlani fognak bizonyos ideig.

A jelek szerint – mivel a válsághoz való alkalmazkodás mindeddig inkább a termelékenység visszaesésében, nem pedig munkahelyek megszüntetésének formájában jelentkezett – a munkaadók többsége tudatosan törekszik a munkaerő megtartására. Emellett a munkaerőpiac úgy is próbált a kereslet visszaeséséhez és a gazdasági válsághoz alkalmazkodni, hogy a bérek csökkentésével garantálta a munkahelyek megtartását.

Az EU munkaerőpiaca összességében inkább a munkatermelékenység csökkentésével, nem pedig munkahelyek megszüntetésével alkalmazkodott a válsághoz: Ausztriában, Belgiumban, Németországban, Olaszországban és Hollandiában szinte minden munkaerő-piaci kiigazítás a termelékenység csökkentésében, nem pedig munkavállalók elbocsátásában nyilvánult meg. A munkaerő-megtartás arányának növekedése egyrészt azt tükrözi, hogy a vállalatok szerint a termelékenység visszaesése átmeneti jellegű (ezért igyekeznek elkerülni a vállalatspecifikus humán tőke elvesztését), másrészt pedig az arra irányuló politikai törekvéseket, hogy például a csökkentett munkaidő bevezetésével elejét vegyék a munkanélküliség növekedésének.

A termelés csökkenése és a munkaerő megtartása együttesen azonban a fajlagos munkaerőköltségek növekedéséhez vezettek. Ha a termelékenység nem tér vissza a rendes szintre, a fajlagos munkaerőköltségek nem csökkennek és a cégek árainak versenyképessége nem javul, akkor fennáll a munkaerő-megtartási törekvések fellazulásának komoly veszélye, ami tovább rontaná a munkanélküliséggel kapcsolatos helyzetet abban az esetben, ha nem következik be jelentős gazdasági fellendülés.

AZ EDDIG ADOTT POLITIKAI VÁLASZOK

A pénzügyi ösztönző csomagok és nemzeti gazdaságélénkítési tervek tartalmaznak foglalkoztatási intézkedéseket[2]

Az EU és tagállamai, valamint a központi bankok jelentős politikai lépéseket tettek a súlyos válság leküzdésére. A nemzeti gazdaságélénkítési tervek a foglalkoztatásra, oktatásra, képzésre és szociális politikákra vonatkozó rendelkezéseket foglalnak magukban. A tagállamok gazdaságélénkítési programjaiban a teljes, uniós szintű ösztönző csomag jelentős, a GDP 1,8 %-át teszi ki (4. ábra). A helyzet tagállamonként különbözik mind az ösztönző csomagok hatályát, mind pedig a válságnak a növekedésre és munkanélküliségre gyakorolt hatását tekintve; egyes tagállamokat különösen súlyosan érint a válság (ilyen például Lettország és Litvánia), és jelentős költségvetési konszolidációra kényszerültek. A tagállamok által bevezetett gazdaságélénkítési intézkedések csaknem felét teszik ki azok, amelyek a munkaerőpiac megfelelő működését és a háztartások vásárlóerejének növelését támogatják. E két kategóriában Ausztria, Belgium, Finnország, Németország, Spanyolország, Svédország és az Egyesült Királyság nyújtotta a legjelentősebb pénzügyi ösztönzéseket.

4. ábra: Az EU tagállamok gazdaságélénkítési terveiben szereplő gazdaságélénkítési intézkedések finanszírozásának áttekintése

[pic]

Megjegyzés: Magyarország esetében 1,45% bruttó finanszírozást jelentettek

Forrás: bizottsági szolgálatok

…a tagállamok foglalkoztatási intézkedései a három jóváhagyott uniós prioritásra koncentrálnak…

A foglalkoztatáspolitikai válaszok az Európai Tanács által jóváhagyott három prioritásra vonatkoznak: a foglalkoztatás szintjének fenntartása, munkahelyteremtés és a mobilitás elősegítése; a készségek fejlesztése és a munkaerő-piaci igények kielégítése, valamint a munkavállalási arány növelése és a háztartások támogatása.

Az EU munkaerőpiacai általánosságban először a termelés és az összesített munkaidő kiigazításával reagáltak a kereslet zuhanására, nem pedig munkahelyek megszüntetésével. Az olyan rövid távú kompenzációs programok, melyek keretében a munkaadók ideiglenes állami támogatást kérhetnek a csökkentett munkaidőben dolgozó munkavállalók bérének növelésére, megvédték az európai munkaerőpiacokat a recesszió kezdeti hatásától. Az EU munkaerőpiacának eddigi viszonylagos ellenálló képessége részben ezeket a külső, kiigazítási intézkedéseket tükrözi (pl. csökkentett munkaidő, ideiglenes bezárások stb.), melyek célja a meglévő munkahelyek megtartása és a munkavállalók foglalkoztathatóságának növelése, beleértve a legkiszolgáltatottabb helyzetben lévőket, képzési programokon keresztül (Ciprus, Németország, Spanyolország, Magyarország, Írország, Olaszország, Litvánia, Hollandia, Ausztria, Portugália), illetve a munkahelyváltás támogatásával (Ciprus, Cseh Köztársaság, Spanyolország és Hollandia). Ezek az intézkedések akkor bizonyultak a leghatásosabbnak, amikor előre meghatározott kritériumokhoz kötötték a támogathatóságot, például ha az intézkedést a munkához kapcsolódó képzés kíséri a munkavállalók foglalkoztathatóságának növelése és az esetleges állásváltoztatás megkönnyítése érdekében, mint mondjuk a Cseh Köztársaság és Hollandia esetében, ahol a képzést minden, csökkentett munkaidő esetében kötelezővé tették, de Ausztriában, Belgiumban, Németországban és Magyarországon is. A cégekre vonatkozó szigorúbb feltételek (pl. Ausztriában, Magyarországon, Hollandiában és Szlovéniában) mérséklik a holtteherveszteségeknek vagy a vállalat/gyár gyakran elkerülhetetlen szerkezetátalakítása elhúzódásának kockázatát.

A képzési lehetőségek és ösztönzők a legtöbb országban a válság hatására bővültek, és egyre inkább felismerik a munkahelyi képzés jelentőségét a már alkalmazásban állók foglalkoztathatósága javításában. A munkaerő-piaci szükségletek megfelelőbb kezelése érdekében több tagállamban is központi kérdéssé vált az állami foglalkoztatási szolgálatok korszerűsítése és adminisztratív kapacitásának javítása. Számos tagállam állami foglalkoztatási szolgálata (pl. Egyesült Királyság, Hollandia, Belgium, Németország, Finnország, Svédország) speciális programokat dolgozott ki a korai beavatkozásra, gyakran partnerségben a szociális partnerekkel, az önkormányzatokkal és más munkaerő-piaci érdekelt felekkel. Ezek célja annak biztosítása volt, hogy az elbocsátással fenyegetett munkavállalók számára gyors és biztonságos átmenetet tegyenek lehetővé, megakadályozva a tartós munkanélküliség kialakulását.

A gazdaságélénkítő csomagok részeként több tagállam is jövedelemtámogatást nyújtott legkiszolgáltatottabb polgárainak (például a minimáljövedelem vagy minimálbér szintjének megemelésével, a munkanélküli ellátás alkalmazási körének kibővítésével és időtartamának meghosszabbításával, az egyéb szociális ellátások megerősítésével, az adó-visszatérítések vagy adómentesség egyes csoportok számára történő bevezetésével). Emellett számos tagállam eszközölt infrastrukturális beruházásokat az egészségügyi ellátás, tartós ápolás, gyermekgondozás vagy szociális lakhatás terén. Ennek kettős célja van: elősegíti a foglalkoztatást és javítja a szociális ellátásokhoz való hozzáférést mindenki számára, beleértve a legkiszolgáltatottabb csoportokat is. Ez különösen fontos a nők foglalkoztatásának támogatása, a nemek közötti egyenlőség biztosítása és annak megakadályozása érdekében, hogy bizonyos munkavállalók ne hagyják el hosszú időre a munkaerőpiacot, ahogy a korábbi recessziók idején történt.

A munkaerőpiacról leginkább kiszorultak aktív befogadásának támogatására és a kirekesztés által leginkább fenyegetettek foglalkoztatásának elősegítésére számos intézkedést hoztak: ilyen volt az állami foglalkoztatási szolgálatok megerősítése a személyre szabottabb támogatás érdekében (Bulgária, Dánia, Németország, Görögország, Spanyolország, Franciaország, Litvánia, Hollandia, Portugália, Ausztria, Szlovénia, Egyesült Királyság); a képzéshez való hozzáférés kibővítése (Bulgária, Cseh Köztársaság, Németország, Görögország, Franciaország, Finnország, Írország, Litvánia, Portugália, Egyesült Királyság); a munkaerőpiacról leginkább kiszorultak foglalkoztatásának támogatása (Franciaország, Magyarország, Litvánia), valamint a fogyatékossággal élők foglalkoztatásának kifejezett elősegítése (Spanyolország, Románia). Számos tagállamban csökkentették ideiglenesen a társadalombiztosítási hozzájárulást, hogy a válság idején lendületet adjanak a munkaerőpiacnak, továbbá bevezettek az idősebb munkavállalókat célzó specifikus intézkedéseket is, melyek célja a korkedvezményes nyugdíjba vonulás igénybevételének elkerülése (Lengyelország, Portugália).

POLITIKAI KERET

Az Európai Tanács által meghatározott három prioritás marad a megfelelő politikai keret:

a foglalkoztatás szintjének fenntartása, a munkahelyteremtés és a mobilitás elősegítése

Habár az ösztönző és gazdaságélénkítési intézkedések közvetlen és hosszú távú hatásait részletesen még nem értékelték, az már egyértelmű, hogy számos országban eredményesnek bizonyultak a munkanélküliségi ráta növekedésének fékezésében, különösen a csökkentett munkaidő bevezetése tekintetében. A tapasztalat alapján azok az intézkedések a legeredményesebbek, amelyeket a szociális partnerek bevonásával alakítanak ki; emellett fontos, hogy a gazdaság ösztönzését célzó kiadásokat ne késleltessék bonyolult alkalmazási eljárások.

Mivel a munkanélküliség várhatóan nőni fog, a csökkentett munkaidőt alkalmazó programok rövid távon továbbra is célravezetőnek bizonyulhatnak, amennyiben alkalmazásuk ténylegesen ideiglenes jellegű és kellően célzott, továbbá csak olyan cégek vezetik be, ahol a kereslet visszaesése bizonyíthatóan kivételes és átmeneti. A munkaerő-piaci feltételek változása következtében e programok támogathatósági kritériumait, időtartamát és költségvetési feltételeit hathavonta felül kell vizsgálni, lehetővé téve a célorientáltabbá tételt és megfelelő forráskezelést. Emellett, mivel a vállalatoknál alkalmazásuk következtében túlzottan megnőhet az alkalmazottak száma, a csökkentett idejű munkavégzést a foglalkoztathatóságot támogató és a munkaerő-piaci átmeneteket megkönnyítő intézkedéseknek kell kísérniük.

A hosszú távú célokkal való egységesség tekintetében a csökkentett munkaidős szabályozás alapvetően a munkavállaló jelenlegi állásával kapcsolatban nyújt biztonságot: a védett munkahelyről való távozást követően már nem áll fenn. A rugalmas biztonság hosszabb távú megközelítésével összhangban alapvetően fontos általánosabb foglalkoztatási biztonságot nyújtani, lehetővé téve a munkavállalóknak, hogy szükség esetén a gazdaság termelékenyebb területeire váltsanak. Az egyik lehetséges megoldás a csökkentett munkaidő képzéssel való ötvözése, valamint a munkahelyi ellátások vagy adójóváírások rendszerének bevezetése vagy kiterjesztése. A válság mélységét és jellegét tekintve valószínű, hogy a gazdasági kilábalás számottevő szerkezetátalakítást tesz majd szükségessé (pl. építőipar, pénzügyi szolgáltatások, gépjárműipar). Ez azt jelzi, hogy előfordulhat: a jelenlegi foglalkoztatási és munkanélküliségi körülmények hatására később kerül sor nagyobb arányú leépítésekre, különösen, ha a fellendülés lassan bekövetkezik be.

A munkaerőpiacok helyzetének javítása a munkahelyteremtésre fordított erőfeszítések megerősítését is igényli. Több tagállam vezetett már be pénzügyi ösztönzőket és létszámbővítést ösztönző támogatásokat, hogy munkavállalók meghatározott csoportja számára lehetővé tegye munkahelyek létrehozását vagy megtartását. A vállalkozások létrehozása vagy bővítése elősegíthető a vállalatokra nehezedő bürokrácia és adminisztrációs követelmények csökkentésével, valamint az új vállalkozások és vállalatok számára a finanszírozás és segítségnyújtási szolgáltatások hozzáférhetőbbé tételével. Az innovációs és fejlődő ágazatokba (pl. „zöld” és „fehér” munkahelyekbe) való beruházást is fontolóra kell venni; hasonlóképpen a szociális gazdaság a munkahelyteremtés fontos forrása, mivel kevésbé függ az üzleti ciklusoktól, és gyakran munkaigényes, társadalmilag hasznos szolgáltatásokat nyújt.

A készségek fejlesztése és a munkaerő-piaci szükségletek összehangolása

A munkanélküliség növekedésével és a betöltetlen álláshelyek számának csökkenésével hatékony aktiválási rendszereket kell életbe léptetni. A munkakeresők nagyobb felelősségére helyezett hangsúlynak együtt kell járnia a magas szintű munkakeresési szolgáltatásokkal és programokkal, valamint a megfelelő jövedelempótlással, különösen azok esetében, akik foglalkoztatási kilátásai nagyon kedvezőtlenek.

A munkanélküliség kérdésének megoldása megerősített aktív munkaerő-piaci politikákat, célzottabb programokat és szolgáltatásokat, valamint az állami foglalkoztatási szolgálatok kapacitásának megerősítését teszi szükségessé. A cél az egyének biztos pályafutásának (készségek fejlesztése, foglalkoztathatóság, szociális biztonsági védőhálók) és a vállalkozások számára a munkaerő-toborzás biztonságának garantálása a munkaerőpiac ingadozásai és a (tömeges) elbocsátások kezelése mellett. Azon férfiak és nők esetében, akik nehézségekkel kerülnek szembe új munkahely keresése során, mérlegelni kell azt a lehetőséget, hogy mindenekelőtt megfelelő képzésben részesüljenek. A munkavállalók összességére érvényes, hogy bizonytalan gazdasági környezetben alapvetőn fontos a továbbképzés és új készségek elsajátítása a foglalkoztathatóság biztosítása érdekében. Az oktatási és képzési szolgáltatóknak reagálniuk kell a munkaerőpiac növekvő igényeire válság idején. Az aktív munkaerő-piaci politikáknak a fiatalok szükségleteivel is foglalkozniuk kell, akik számára gyakran a munkatapasztalat hiánya jelenti a legnagyobb akadályt a támogatási programokhoz való hozzáférés és az első állás megtalálása terén.

A foglalkozási, ágazati és földrajzi mobilitás elősegítheti a munkahelyváltást és a tartós munkanélküliség elkerülését. A korai beavatkozással járó megközelítés az állami foglalkoztatási szolgálatok és a munkaadók közötti folyamatos együttműködést igényli, hogy még a tulajdonképpeni leépítések előtt lehetőség legyen a beavatkozásra. A foglalkoztatási szolgálatok, hatóságok, képzési szervezetek és mindenekelőtt a munkaadók és szociális partnerek közötti megerősített együttműködés szintén kulcsfontosságú a megfelelő szolgáltatások nyújtásához, beleértve a képzési és átképzési programokat és a fiataloknak szóló gyakornoki lehetőségeket. Ez az együttműködés elengedhetetlen a munkaerőnek a jövőbeni új munkahelyekre való felkészítéséhez is, különösen a fejlődő ágazatokban.

A munkavállalási arány növelése és a háztartások támogatása

Az adó- és ellátási rendszer a munkalehetőségekhez való nagyobb hozzáférést és az állás biztonságát döntően befolyásoló tényező. Ezért meg kell erősíteni az aktív munkaerő-piaci politikák és az adó- és ellátási rendszerek egymást kiegészítő jellegét. Az adó- és ellátási rendszerekben fellelhető úgynevezett munkanélküliségi csapdák vagy a családi adózás gyakran eltántorítják a második keresőt vagy fő gondozót attól, hogy a munkaerőpiacon maradjon vagy visszatérjen oda, különösen teljes munkaidőben. Az idősebb munkavállalók munkaerőpiacon való megtartása érdekében korlátozni kell a munkaerőpiac korai elhagyásának lehetőségét. A nem bérjellegű munkaerőköltségek csökkentése eszközül szolgálhat különösen abban, hogy a halmozottan hátrányos helyzetűek (alacsony képzettségű, fiatal vagy idősebb munkavállalók) a munkaerőpiacon maradjanak.

A jövedelemadó-küszöb emelése (mely alatt nem kell adót fizetni) jelentős adókedvezményt jelenthet különösen az alacsony jövedelműek számára, akiket az intézkedés megcélozna. Svédország adókedvezményeket vezetett be a keresőtevékenységből származó jövedelemre. Ez összhangban van azzal a hosszú távú célkitűzéssel, amely a munkát kifizetődővé kívánja tenni, és várhatóan hosszú távú pozitív foglalkoztatási hatásai lesznek.

A nem bérjellegű munkaerőköltségek csökkentése jelentős intézkedés a foglalkoztatás szintjének növelésére, illetve fenntartására, ugyanakkor nagy a holtteherveszteségek kockázata: az adócsökkentés, a társadalombiztosítási hozzájárulások és más, nem bérjellegű költségek csökkentése a munkaadók számára csak akkor célravezető, ha az közvetlen hatást gyakorol a munkaadó döntésére a munkavállalók alkalmazásáról vagy megtartásáról (például támogatott részmunkaidős szerződések nyújtása vonzóbb feltételekkel vállalatok számára). Ha a fenti intézkedések nem gyakorolnak azonnal hatást a munkaerő-felvételre, rövid távon eredményesebbnek bizonyulhatnak más, egyenértékű ideiglenes kormányzati kiadások, melyek a munkaerőhiánnyal szembesülő, munkaigényes ágazatokban (pl. ápolás) törekednek a foglalkoztatás növelésére.

A fellendülésig figyelmet kell szentelni kell a háztartások jövedelemtámogatásának is, habár a tagállamok ezirányú kapacitása nagymértékben különbözik. Bizonyos esetekben az ellátások szintje túl alacsony vagy időtartama túlságosan korlátozott. Ugyanakkor megfelelően meg kell határozni az ellátások kialakítását és mértékét, hogy a kedvezményezettekre ne hasson visszatartó erővel munkavállalás szempontjából. A határozott és részmunkaidős szerződéssel foglalkoztatott munkavállalóknak is biztosítást kell nyújtani a munkanélküliség és más szociális kockázatok ellen. Több figyelmet kell fordítani az önálló vállalkozókra is, akik gyakran nem rendelkeznek biztosítással munkanélküliség esetére, valamint a fiatalok számára, akik helyzete különösen nehéz.

A közvetlen szociális transzferek alapvetően fontosak a negatív társadalmi hatások enyhítése érdekében, mivel gyorsan eljutnak a leginkább rászorulókhoz, és közvetlen, pozitív ösztönzést adnak a gazdaságnak; a kormányok fel tudják használni a meglévő csatornákat arra, hogy a háztartások számára ellátásokat biztosítsanak, ezért a célkiválasztás kritériumai azonnal alkalmazhatók. Az ellátásokat úgy kell kialakítani, hogy azok az aktivitást és a változásokhoz való alkalmazkodást támogassák, ezáltal hozzájárulva a jobb gazdasági teljesítményhez fellendülés esetén. A kormányzat által a háztartásoknak juttatott jövedelemtranszferek azonban nagymértékben az amúgy is szűkös finanszírozási forrásokra támaszkodnak, így gyakran közvetlenül növelik az államadósságot. Ezek a transzferek ellátástól való függést is létrehozhatnak, hatásukra csökkenhet a munkaerő-kínálat, következésképpen nem hatékony, rosszul működő munkaerőpiachoz vezetnek. Ezért a munkaerőpiacok fellendülésével az ellátások mértékének csökkennie kell.

Munkaerő-kölcsönzéssel foglalkoztatott munkavállalók tömegét bocsátották el olyan országokban, ahol nincs egyensúly a bizonytalan foglalkoztatási formának tekinthető, rövid távra szóló szerződések és a határozatlan idejű szerződések között. A munkavállalók e csoportja jogainak határozottabb érvényesítésére a tagállamok különböző megközelítéseket alkalmaztak: egyesek a válságra reagáló új jogszabályok részeként a határozott idejű szerződések hosszát két évben maximálták, mások pedig a határozott idejű szerződések maximális időtartamát két évet meghaladó időtartamra hosszabbították meg. Az egyes kontextusokban a fő hangsúly azon van, hogy a szociális partnereknek és a hatóságoknak együtt kell dolgozniuk annak biztosítása érdekében, hogy a lehető legtöbb munkavállaló maradjon a munkaerőpiacon, továbbá hogy a munkaügyi jogszabályok és szerződések szabályozása megfelelő jogokat és kötelezettségeket szavatoljanak a munkavállalók és munkaadók számára egyaránt. Ebbe beletartozik a szegmentált munkaerőpiacok kérdésének kezelése a rugalmas biztonsággal összhangban lévő reformokon keresztül, mely által az adott munkahely védelméről a munkaerő-piaci foglalkoztatási biztonságra tevődik át a hangsúly.

ÖT KULCSFONTOSSÁGÚ FELLÉPÉS 2010-RE ÉS A KÉSŐBBIEKRE

A jelenlegi recesszió súlyos volta igazolja a munkaerő-piaci politikák folytatását és megerősítését, valamint a leginkább rászorulók jövedelemtámogatását még annak ellenére is, hogy jövőre várhatóan csak lassan javulnak majd a GDP-adatok. A gazdaság kilábalásával párhuzamosan a hangsúlynak fokozatosan el kell tolódnia a rövid távú válságkezeléstől a munkaerőpiac olyan szerkezeti reformjaiig, melyek célja, hogy ösztönözzék a potenciális növekedést, és beléptessék a munkaerőpiacra az onnan kiszorultakat, ahogy azt a Foglalkoztatási Bizottság a közelmúltban hangsúlyozta[3]. Az utóbbi a tényleges nyugdíjba vonulási kor növelését is magában foglalja azáltal, hogy a munkavállalókat a munkában töltött évek számának növelésére ösztönzi, illetve lehetővé teszi ezt számukra jobb munkahelyi kormenedzsment-gyakorlatok elősegítésével, valamint a nyugdíjrendszerekbe beépített foglakoztatási ösztönzők nagy ívű reformjával. Ennek érdekében a rugalmas biztonság és az aktív befogadás olyan integrált keretet biztosít, amely lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy munkaerő-piaci és szociális helyzetüknek és kihívásaiknak megfelelően a prioritások megfelelő elegyét kövessék. Különösen fontos a rugalmas biztonsági stratégiák szerepe, amelyek megkönnyítik a munkába állást, megszüntetik a részvétel előtti akadályokat és lehetővé teszik a munkaerő-piaci előrelépést. Az Unió rugalmas biztonságra vonatkozó közös elveivel összhangban öt kulcsfontosságú fellépés szükséges a válság által a munkanélküliségre gyakorolt negatív hatások mérsékléséhez, továbbá ahhoz, hogy a válság elmúltával a foglalkoztatási szint visszatérjen a folyamatos növekedés útjára.

1. Beruházás hatékony munkaerő-piaci intézkedésekbe és készségekbe a tartós munkanélküliség elkerülése érdekében

A legfontosabb prioritás a hatékony munkaerő-piaci intézkedésekbe, megfelelő szociális védelembe, valamint oktatásba és képzésbe történő beruházás a strukturális munkanélküliség kialakulásának megelőzése érdekében. A férfiak és nők foglalkoztatásban tartása bővíti az adófizetők és társadalombiztosítási hozzájárulást fizetők körét, és így hozzájárul a fenntartható közkiadásokhoz, a makrogazdasági stabilitáshoz és a jól működő szociális védelmi rendszerekhez. Meg kell erősíteni a foglalkoztatási szolgálatokat, hogy megszólíthassák a rászorulókat, beleértve a fiatalokat és a leépítésekkel leginkább fenyegetett munkavállalókat. Időben és célzottan kell beavatkozni, és törekedni kell arra, hogy a fellépés kiegészítsen más olyan intézkedéseket, amelyek arra törekednek, hogy a munkavállalást gazdaságilag vonzóbbá és kifizetődővé tegyék az átmenetek biztosításához, valamint csökkentsék az inaktivitást és munkanélküliségi időszakok időtartamát. Ezt olyan intézkedéseknek kell kísérniük, amelyek a munkavállalókat a munkában töltött évek számának növelésére ösztönzik, illetve lehetővé teszik ezt számukra jobb munkahelyi kormenedzsment-gyakorlatok elősegítésével, valamint a nyugdíjrendszerekbe beépített foglakoztatási ösztönzők nagy ívű reformjával. A legjobb eredmények személyre szabott támogatással érhetők el, hangsúlyt helyezve a nagy foglalkoztatási potenciállal rendelkezők munkakeresésére, továbbá átfogóbb és személyre szabott támogatást nyújtva azoknak is, akik nehézségekbe ütköznek. A munkanélkülieknek, valamint a rövid időre vagy hanyatló ágazatokban foglalkoztatott munkavállalóknak készségeket korszerűsítő és átképző programokat kell biztosítani. E programoknak célzottaknak kell lenniük, hogy megfeleljenek a munkaerőpiac jövőbeni készségszükségleteinek, és előkészítsék a fellendülést.

A tagállamokat ösztönzik a meglévő európai alapok – különösen az ESZA és az ERFA – megfelelőbb felhasználására a gazdaságélénkítési intézkedések támogatására, beleértve az állami foglalkoztatási szolgálatok hatékonyságának és kapacitásának megerősítését a munkakeresőknek, valamint a szerkezetátalakítás által érintett munkavállalóknak és vállalatoknak nyújtott szolgáltatások hatékonyságának és eredményességének javítása érdekében.

2. A vállalkozások támogatása munkahelyteremtés érdekében

Alapvetően fontos a munkahelyteremtés támogatása, amely megvalósulhat az új vállalkozások elindításának elősegítése, valamint az új vállalkozókat és vállalatokat támogató szolgáltatások megerősítése révén. A nők vállalkozásindítása, melyben különlegesen nagy potenciál rejlik, külön figyelmet érdemel. Folytatni kell a finanszírozáshoz és hitelhez való hozzáférés elősegítésére irányuló erőfeszítéseket, valamint a vállalatoknak munkahelyek létrehozására és megtartására, továbbá gyakornoki lehetőségek felajánlása érdekében nyújtott ösztönzőket. A szociális partnerekkel folytatott megerősített és konstruktív párbeszéd alapvetően fontos annak biztosítására is, hogy a bérek alakulása összhangban álljon a termelékenységgel, valamint az ágazati és helyi munkaerő-piaci feltételekkel.

Az ESZA, az ERFA és más uniós alapok megfelelőbb felhasználása elősegíti vállalkozások létrehozását, az önfoglalkoztatást, valamint a kis- és középvállalkozásoknak, illetve a mikrovállalkozásoknak nyújtott támogatást. Az innovációra és képzésre irányuló pénzügyi ösztönzők egyrészt segíthetnek a fejlődő ágazatok potenciáljának, új technológiáknak és új üzleti tevékenységi formáknak a feltárásában, másrészt pedig a szociális gazdaság fejlesztésében.

3. Munkahelyek megtartása rugalmas munkaszervezéssel

A munkanélküliség növekedésével a belső rugalmasság alapvetően fontos eszköz a munkahelyek megőrzéséhez: 2010-ben a csökkentett munkaidős szabályozás továbbra is hatékonynak tekinthető az olyan munkavállalók munkahelyének megtartásában, akiket egyébként leépítenének (a kkv-kat beleértve). Ezek a szabályozások rövid távon csökkentik a válság szociális hatását, a cégeknek jelentős leépítési és munkaerő-toborzási költségeket takarítanak meg, és megakadályozzák a vállalatspecifikus humán tőke elvesztését. A szabályozást azonban gazdaságilag megalapozott, fenntartható módon kell kidolgozni: (át)képzéssel kell ötvözni, csak szilárd alapokkal rendelkező vállalatok esetében alkalmazható, az időtartamot és a jogosultság feltételeit pedig rendszeres felülvizsgálattal kell ellenőrizni. A külső versenyképesség terén szerkezeti veszteségekkel szembesülő ágazatok és vállalatok esetében az intézkedéseknek arra kell irányulniuk, hogy a munkaerőt a fejlődő ágazatokba való átmenet megkönnyítése érdekében felruházzák az új munkavégzéshez szükséges készségekkel.

4. A fiatalok és a válság által leginkább érintettek támogatása

A munkanélküliség növekedésében rejlő legnagyobb kockázat a munkaerőpiacról való állandósuló kizáródás kilátása. A fiatalok – elsősorban az alacsonyan képzettek és a periférián élők – számára eleve nehezebb a munkaerőpiacra belépni, illetve visszatérni oda. Fokozni kell a kiszolgáltatott csoportok foglalkoztatásának támogatására irányuló intézkedéseket, különösen a munkavállalás gazdaságilag vonzóbbá tételét célzó fellépéseket, a munkahelyi ellátásokat, a nem bérjellegű munkaerőköltségek célzott csökkentését és más támogatásokat. A fiatalok számára a munkatapasztalatot lehetővé tevő és gyakornoki állások, valamint az innovatív tanulási módszerek (mint például a projektalapú tanulás) megkönnyíthetik az átmenetet az iskolából a munka világába. A rugalmas tanulási útvonalak hozzájárulhatnak új készségek fokozatos elsajátításához és végzettségek megszerzéséhez, lehetővé téve az oktatási és képzési rendszerekben történő előrehaladást, majd a munkába történő belépést. Az alacsonyan képzettek és az idősebb munkavállalók esetében a kulcsprioritás a foglalkoztathatóság fenntartását lehetővé tevő megfelelő képzés. Különösen a nők esetében áll fenn a munkaerőpiacról történő állandósult kiszorulás kockázata, mivel eleve ők alkotják az inaktívak, a nem önkéntes részmunkaidősök és a második keresők többségét. Egyedi intézkedésekre van szükség a munkaerő-piacról való távozásuk megakadályozása és a női munkaerőben rejlő lehetőségek teljes körű kiaknázása érdekében. A kiszolgáltatott helyzetben lévő álláskeresőkre irányuló munkakeresési és jövedelemtámogatási kezdeményezéseket jobban össze kell hangolni, hatásukat pedig nyomon kell követni a túlzott holtteherveszteség, valamint a szociális védelmi rendszereket érő negatív hatás elkerülése érdekében. Az állami foglalkoztatási szolgálatok üzleti modelljeit más kormányzati, nem kormányzati és magánszektorbeli intézmények (pl. önkormányzatok, nem kormányzati szervek, kereskedelmi kamarák, képzési szolgáltatók, foglalkoztatási szolgáltatást nyújtó ügynökségek) és mindenekelőtt vállalatok és a szociális partnerek hatékony részvételével át kell alakítani, kiépítve a közszféra és a magánszféra partnerségeit.

5. A nem szabványos szerződésekkel foglalkoztatott munkavállalók helyzetének javítása

A munkanélküliség növekedése és az ezzel összefüggő szociális költségek aránytalanul sújtják a határozott időre szóló vagy más nem szabványos szerződéssel foglalkoztatott munkavállalókat, akik gyakran nem rendelkeznek megfelelő biztosítással munkanélküliség esetére és nem terjednek ki rájuk megfelelően az aktív munkaerő-piaci politikák (mivel azok nyújtása rendszerint ellátásokhoz kapcsolódik). A jelenlegi helyzetben rendkívül fontos a foglalkoztatási biztonság növelése és az átmenetek támogatása. Emellett kulcsfontosságú jelentőséggel bír a szegmentált munkaerőpiacok kérdésének kezelése a rugalmas biztonsággal összhangban lévő reformokon keresztül, mely által az adott munkahely védelméről a munkaerő-piaci foglalkoztatási biztonságra tevődik át a hangsúly. A szociális párbeszéd hozzájárulhat annak biztosításához, hogy a lehető legtöbb munkavállaló marad a munkaerőpiacon, valamint hogy a szociális biztonsági és foglalkoztatási jogszabályok megfelelő jogokat és kötelezettségeket biztosítanak a munkavállalók és munkaadók számára bármely típusú szerződés esetében.

[1] 'Growth, Jobs and Social Progress in the EU', Szociális Védelmi Bizottság, 2009. szeptember.

[2] A Bizottság, szoros együttműködésben a Foglalkoztatási Bizottsággal, a Szociális Védelmi Bizottsággal és a Gazdaságpolitikai Bizottsággal, folytatja a válságra adott válaszok nyomon követését. A tagállamok által hozott foglalkoztatási intézkedések részletesebb áttekintése a következő internetcímen érhető el: http://www.eu-employment-observatory.net/resources/meetings/MISEPSwedenSummaryTables.pdf

[3] "Bringing more people into the labour markets" EMCO ADHOC/18/201000