1.BEVEZETÉS

Az akkumulátorok mindenhol jelen vannak. Áramforrásul szolgálnak járműveinkhez, és lehetővé teszik, hogy személyi eszközeinken keresztül kapcsolódjunk a kommunikációs hálózatokhoz. Energiát tárolnak, és tisztábbá teszik a tömegközlekedést. A villamos energia előállítási és felhasználási módjának jelenleg is zajló átalakulása miatt a jövőben is nőni fog az akkumulátorok száma az uniós piacon, ami tovább növeli a környezetre nehezedő terhelést.

Az elemekről és akkumulátorokról szóló irányelv az egyetlen olyan uniós jogszabály, amely teljes egészében az elemekkel és az akkumulátorokkal foglalkozik. Ez a Bizottság második jelentése az akkumulátorokról és elemekről szóló irányelvről. A jelentés az irányelv 23. cikke alapján készült, amely azzal bízza meg a Bizottságot, hogy készítsen jelentést az irányelv végrehajtásáról, valamint az irányelvnek a környezetre és a belső piac működésére gyakorolt hatásáról. Jelentésében a Bizottságnak meghatározott szempontok, különösen a következők alapján kell értékelnie az irányelvet:

•a nehézfémeket tartalmazó elemekre és akkumulátorokra vonatkozó további kockázatkezelési intézkedések megfelelősége;

•a valamennyi, hulladékká vált hordozható akkumulátorra vonatkozóan meghatározott minimális begyűjtési célkitűzések megfelelősége;

•a további célkitűzések bevezetésének lehetősége; valamint

•az irányelvben meghatározott újrafeldolgozási hatékonysági szintek megfelelősége.

Az értékelés része annak a folyamatnak, amely elvezethet irányelv felülvizsgálatához, így az olyan társadalmi és szakpolitikai fejleményeket is figyelembe vesz, mint a körforgásos gazdaságra való áttérés és az alacsony szén-dioxid-kibocsátást célzó szakpolitikai intézkedések, amelyek az elektromos közlekedés és a decentralizált villamosenergia-tárolás érdekében az akkumulátorok gyakoribb használatával járnak együtt. Az új szakpolitikai környezet része az „Európai Akkumulátorszövetség” (European Battery Alliance – EBA) elnevezésű kezdeményezés is, amelynek célja, hogy biztosítsa a fejlett cellák és akkumulátorok gyártásának teljes értékláncát az EU-ban. Az ehhez kapcsolódó, akkumulátorokról szóló stratégiai cselekvési terv egy innovatív és időtálló szabályozás kialakítását vállalja, amelynek egyik kulcseleme az irányelv lesz.

Az akkumulátorokról szóló irányelv célja, hogy a legkisebbre csökkentse az akkumulátorok és hulladékakkumulátorok környezetre gyakorolt negatív hatását, hozzájárulva ezáltal a környezet minőségének védelméhez, megőrzéséhez és javításához. Célja továbbá a belső piac akadálymentes működésének biztosítása.

Az irányelv azzal foglalkozik, hogy az akkumulátorok a bennük lévő veszélyes összetevők tekintetében milyen környezeti hatást fejtenek ki. Ha a hulladékká vált akkumulátorokat az élettartamuk végén hulladéklerakóban helyezik el, elégetik vagy nem megfelelően ártalmatlanítják, akkor fennáll a kockázata annak, hogy a bennük lévő anyagok a környezetbe jutnak, és káros hatást gyakorolnak a környezet minőségére és az emberi egészségre. E kockázatok kezelése érdekében az irányelv előírja az akkumulátorokban található veszélyes összetevők csökkentését, és intézkedéseket állapít meg a hulladékakkumulátorok megfelelő kezelésének biztosítására.

Az irányelv előírja a tagállamok számára, hogy a legnagyobb mértékben megvalósuljon a hulladékakkumulátorok szelektív gyűjtése, célkitűzéseket határoz meg a hulladékakkumulátorok begyűjtésére, valamint újrafeldolgozási hatékonysági mutatókat vezet be. A tagállamok kötelesek biztosítani, hogy a hulladékká vált hordozható akkumulátorok esetében 2016-ra a forgalomba hozott mennyiség legalább 45%-át begyűjtsék.

Az anyagok magas szinten megvalósuló újrahasznosítása érdekében a begyűjtött akkumulátorokat olyan eljárásokkal kell újra feldolgozni, amelyek elérik legalább az irányelvben meghatározott minimális hatékonysági mutatókat. A célkitűzéseket az akkumulátorok három csoportjára határozták meg: savas ólomakkumulátorok, nikkel-kadmium akkumulátorok és egyéb („általános”) akkumulátorok.

Az akkumulátorok és akkumulátorokat tartalmazó termékek gyártói felelősek az általuk forgalomba hozott akkumulátorokkal kapcsolatos hulladékgazdálkodásért („kiterjesztett gyártói felelősség”).

2.A JELENTÉS ELKÉSZÍTÉSE

Ez a jelentés több információforráson alapul: i. a tagállamok jelentései, amelyek a 2012. szeptember 26. és a 2015. szeptember 26. között eltelt 3 évet fedik le; ii. a Bizottság által az irányelvről 2018-ban készített értékelés eredményei, valamint iii. a begyűjtési arányokról és az újrafeldolgozási hatékonysági mutatókról a Bizottságnak benyújtott információk.

Az irányelv jól dokumentált végrehajtása eddig már önmagában is hozzájárult az értékeléshez. Független tanácsadók támogatták az összegyűjtött információkról a Bizottság által készített értékelést. Az értékelés az Európai Bizottság minőségi jogalkotással kapcsolatos szakpolitikáját követte. Emellett az irányelvet részben 2014-ben is értékelték a hulladékáramról szóló többi irányelvvel együtt („célravezetőségi vizsgálat”). A jelenlegi értékelés az irányelv 23. cikkében előírt, fent említett témák mellett az öt szokásos kritériumot vizsgálta, azaz az irányelv relevanciáját, hatékonyságát, eredményességét, koherenciáját és uniós hozzáadott értékét. A célravezetőségi vizsgálatban azonosított fő kérdések áttekintésére is sor került.

3.A KÖRNYEZETRE GYAKOROLT HATÁS

Az irányelv nyomán csökkent az akkumulátorokban található veszélyes anyagok használata és elkerülhetővé vált a hulladékká vált hordozható akkumulátorok hulladéklerakókban való elhelyezése vagy elégetése, de a célul kitűzött szintet nem sikerült elérnie. Ezért a környezetvédelmi kockázatok továbbra is fennállnak.

3.1.Vegyi anyagok