[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 2009.12.3.

COM(2009)667 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉG ÖTÖDIK KÖZLEMÉNYE AZ ENSZ ÉGHAJLAT-VÁLTOZÁSI KERETEGYEZMÉNYE ALAPJÁN

(Az ENSZ Éghajlat-változási Keretegyezményének 12. cikke értelmében)

{SEC(2009)1652}

TARTALOMJEGYZÉK

1. Vezetői összefoglaló 3

1.1. Nemzeti sajátosságok 4

1.2. Mérleg 6

1.3. Szakpolitikák és intézkedések 6

1.4. Várakozások 7

1.5. Hatások, sebezhetőség és alkalmazkodóképesség 10

1.6. Anyagi fedezet és technológiaátadás 11

1.7. Kutatás és rendszeres megfigyelés 12

1.8. Oktatás, továbbképzés és tudatosítás 14

1. VEZETőI ÖSSZEFOGLALÓ

Ez a dokumentum sorrendben az ötödik közlemény, amelyet az Európai Közösség az ENSZ Éghajlat-változási Keretegyezményének (UNFCCC) 12. cikkével összefüggésben ad ki.

Az Európai Közösség és 27 tagállama együttesen és külön-külön is hosszú évek óta tevékenyen küzd az éghajlatváltozás ellen. E küzdelemben lényeges előrelépést hozott a 2008-as év, amikor összehangolt és nagy ívű szakpolitikai intézkedéscsomag született az energiaforrásokat és az éghajlatváltozást érintő kérdések közösségi rendezésére. Az intézkedéscsomag többek között a megújuló energiaforrások, az EU kibocsátáskereskedelmi rendszere (EU ETS), az e rendszeren kívüli ágazatok kibocsátáscsökkentésére irányuló tagállami összefogás, valamint a szén-dioxid geológiai tárolása tárgyában tesz javaslatokat, továbbá konkrét csökkentési irányszámokat határoz meg 2020-ra. Ezen túlmenően a csomag jogilag kötelező erejű kötelezettségvállalásként 2020-ra az üvegházhatást okozó gázoknak (ÜHG) a 1990. évi kibocsátási szinthez viszonyított 20%-os csökkentését irányozza elő. Az energiaügyi és éghajlat-változási csomag elfogadásával párhuzamosan rendelet született az új személygépjárművek kibocsátási normáiról, a fosszilis tüzelőanyagok beszállítói pedig egy új követelmény értelmében kötelesek az ÜHG-kibocsátást a teljes tüzelőanyag-előállítási ciklus során csökkenteni. Szintén lényeges fejlemény, hogy nemrégiben a légi közlekedéssel kapcsolatos tevékenységek is az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének hatálya alá kerültek, és irányelv jött létre a tiszta és energiahatékony közúti járművek használatának előmozdítására.

Az Európai Közösség tevékenyen részt vesz a szakpolitikák végrehajtásában és folyamatosan újakat dolgoz ki, hogy igazodni tudjon a változó körülményekhez. A szakpolitikai fejlesztések alapját az éghajlati rendszerrel kapcsolatos kutatás, az éghajlatváltozás hatásainak megismerése, valamint az éghajlatváltozás mérséklését és az ahhoz való alkalmazkodást célzó megoldások megállapítása teremti meg. Egy sor projekt született attól a gondolattól vezérelve, hogy az egyes gazdasági ágazatokban, így például az energiaiparban vagy a közlekedésben különböző technológiai és stratégiai megoldásokkal csökkenteni lehessen az üvegházhatást okozó gázok kibocsátását.

A már megvalósult szakpolitikai megoldások hatása érezhető: az egy főre jutó energiafogyasztás az EU–27-ben 2003 óta mérsékelten csökkenő tendenciát mutat. 1990 és 2007 között az üvegházhatást okozó gázok kibocsátása is csökkent. A primerenergia-intenzitás terén szintén folytatódik az 1996 óta tapasztalható csökkenés. Lényegesen nőtt emellett a megújuló energiaforrások felhasználásának mértéke.

A meglévő intézkedések és a kiotói mechanizmusok alkalmazásával az Európai Unió várhatóan teljesíteni tudja kiotói célkitűzéseit. A 2020-ra vonatkozó irányszámok kapcsán elmondható, hogy a meglévő intézkedések végrehajtásával a kibocsátás szintje (LULUCF[1] nélkül számítva) az EU–15-ben várhatóan a 2010. évi szinten tetőzik majd, az EU–27-et tekintve pedig összességében mérsékelt csökkenést követően 2020-ig visszaáll a 2005. évi szintre. További intézkedésekkel is számolva viszont az EU–27 kibocsátásai folyamatos csökkenés mellett 2020-ra akár 15%-kal is az 1990-es szint alá süllyedhetnek (noha sok tagállam előrejelzése még nem veszi figyelembe a legújabb éghajlat-változási szakpolitikák összhatását).

Az LULUCF összefüggésében 20 tagállam szolgált adatokkal, melyek azt mutatják, hogy a tiszta kivonás mértéke általánosságban nőtt az 1990 és 2007 közötti időszakban. 2020-ig gyors csökkenés várható ugyanakkor az LULUCF nyomán keletkező szén-dioxid tiszta megkötésében, ami visszaállhat az 1990-es szintre. Következésképpen az LULUCF révén keletkező nettó ÜHG-kibocsátás 2020-ig nőhet.

A veszélyes mértékű éghajlatváltozás elkerülése érdekében létfontosságú az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentése, az Európai Bizottság azonban tisztában van azzal, hogy a múltbeli kibocsátások következtében bizonyos hatásokkal óhatatlanul számolni kell. Ezen hatások feltérképezése, az alkalmazkodást szolgáló válaszlépések kidolgozása, valamint a fejlődő országok éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodóképességének megerősítése érdekében a Bizottság kutatásokat végzett és különböző lépéseket tett. Koordináltabb szemléletet kíván érvényesíteni többek között a szakpolitikai fejlesztésben az elkövetkezendő évek közösségi szakpolitikai irányát meghatározó fehér könyv kiadásával.

Amellett, hogy az Európai Közösség határain belül fellép az éghajlatváltozással szemben, elkötelezetten támogatja a fejlődő országokat a szegénység elleni harcban és az ENSZ millenniumi fejlesztési célkitűzéseinek teljesítésében. Az éghajlatváltozás elleni küzdelem kiemelt helyen szerepel a tennivalók között. A közelmúltban számos különböző keretrendszeren belül sikerült szoros együttműködést kialakítani az éghajlatváltozással összefüggő konkrét kérdésekben. Az elmúlt években egyenletesen nőtt az éghajlatváltozás kezelését szolgáló közösségi pénzügyi hozzájárulás mértéke.

A Közösség felismerte a jelentőségét az éghajlatváltozással kapcsolatos figyelemfelkeltésnek, oktatásnak és képzésnek. E közlemény elkészítését 6 hetes konzultáció előzte meg, melynek során véleményt nyilváníthattak az éghajlatváltozás kezelésének kérdésében érintett európai szervezetek. Észrevételeiknek köszönhetően ez a közlemény egyes adatokat megfelelőbb formában ismertet. A résztvevők az EU aktuális éghajlat-változási politikájával kapcsolatos nézeteiket is megosztották. A visszajelzések zöme pozitív volt, különösen a legutóbbi energiaügyi és éghajlat-változási csomagot illetően, emellett azonban az érdekeltek aggodalmuknak is hangot adtak néhány kérdésben, és olyan területeket is megneveztek, amelyeken további erőfeszítésekre lenne szükség.

Az Európai Közösségnek a 2012 utáni időszakra megfogalmazott célja az, hogy a globális hőmérséklet-emelkedés az iparosodás előtti szinthez képest átlagosan ne haladja meg 2 oC-ot. Ha a kibocsátás a jelenlegi tendenciát követi, ezt a határértéket már 2050-ben átlépjük. Az alkalmazkodás érdekében ugyanakkor jelentős erőfeszítésekre lesz szükség még akkor is, ha a globális hőmérséklet-emelkedés mértékét sikerül átlagosan 2 oC alatt tartani.

Az Európai Közösség nézete szerint ehhez három fő területen, a célkitűzések és fellépések, a finanszírozás, valamint a hatékony szén-dioxid-kibocsátási világpiac kialakítása terén kell megbirkózni a kihívásokkal. A 2012 utáni időszakra szóló nemzetközi megállapodásnak kellőképpen nagyratörőnek és átfogónak kell lennie: a kibocsátások csökkentése érdekében az összes fejlett ország hasonló mértékű kötelezettségvállalására van szükség, a fejlődő országoknak pedig szintén megfelelő kibocsátáscsökkentési lépéseket kell tenniük. Ha ilyen megállapodás születik, az Európai Közösség kész a jelenleg előírt 20%-ról 30%-ra növelni a vállalt csökkentés mértékét.

Nemzeti sajátosságok

Népesség

- Bulgária és Románia 2007. január 1-jei csatlakozásával az Európai Unió immár 27 tagot számlál. A népesség továbbra is nő a 27 tagú EU-ban, a negyedik közleményben említettekhez hasonló mértékben, évente mintegy 0,3%-kal.

Gazdaság

- Az EU–27 bruttó hazai terméke (GDP) egyenletesen nő (évente közel 2,3%-os ütemben az 1995–2007 időszakot tekintve), hajtóerejét pedig elsősorban a szolgáltatási ágazaton belüli erőteljes növekedés adja.

Energia

- Az összes primer- és végfelhasználói energiafogyasztás évente mintegy 0,5%-kal nőtt az 1990–2007 közötti időszakban, azóta viszont stabilizálódni látszik.

- Tovább folytatódott a negyedik közleményben már megállapított azon tendencia, miszerint a szenet fokozatosan a gáz váltja fel az elsődleges energiahordozók részarányát tekintve. A megújuló energiahordozók felhasználása (nagyrészt a szélenergiának és a biomasszának tulajdoníthatóan) 2002 óta egyre nagyobb ütemben nő.

- Az EU fosszilis tüzelőanyagok behozatalától való függősége erősödött a negyedik közlemény óta eltelt időszakban, ami aggályokat vet fel az energiaellátás biztonságával kapcsolatban.

Közlekedés

- A végfelhasználói energiafogyasztás növekedése főként a közlekedés egyre nagyobb energiaszükségletének számlájára írható.

- A teher- és személyforgalom 1990 óta töretlenül nő. A személyszállítás növekedése kezd függetlenedni a gazdasági növekedéstől.

Földhasználat, mezőgazdaság és erdőgazdálkodás

- A mezőgazdasági célú földhasználat aránya 1990 és 2005 között a legtöbb tagállamban átlagosan 10%-kal csökkent. Ugyanebben az időszakban az erdőterületek kiterjedése (az egyéb fás területeket nem számítva) közel 8%-kal nőtt.

Mérleg

- Az 1990 és 2007 közötti időszakban az üvegházhatást okozó gázok összes kibocsátása (LULUCF nélkül számítva) az EU–27-ben 9,3%-kal, az EU–15-ben pedig 4,3%-kal csökkent. Arányaiban a legnagyobb mértékű változás mind az EU–27, mind pedig az EU–15 vonatkozásában a hulladékgazdálkodási ágazatban jelentkezett, ugyanis a kezelt szilárd hulladékok lerakóiból származó CH4-kibocsátás számottevően csökkent.

- Az elmúlt öt év átlagát tekintve az EU–15 kibocsátása (LULUCF nélkül számítva) a bázisévhez képest 3,1%-kal alacsonyabb volt.

- 2007-ben az üvegházhatást okozó gázok összes kibocsátása az előző évihez képest az EU–27-ben 1,2%-kal, az EU–15-ben pedig 1,6%-kal csökkent. Ez javarészt a lakossági és a szolgáltatási ágazatban tapasztalt CO2-kibocsátáscsökkenésnek köszönhető, amit pedig 2007 enyhébb időjárása, illetve a felhasznált tüzelőanyagok típusában (2007 és 2006, valamint 2008 viszonylatában) és árában bekövetkezett változás hozott magával.

Szakpolitikák és intézkedések

- Jelenleg számos meglévő közösségi szakpolitika és intézkedés konszolidálása folyik annak érdekében, hogy illeszkedjen az integrált energiaügyi és éghajlat-változási csomag céljaihoz.

- Az Európai Közösség vállalta, hogy 2020-ra az 1990-es szinthez képest legalább 20%-kal mérsékli az ÜHG-kibocsátást, illetve amennyiben kedvező nemzetközi megállapodás születik, a csökkentés mértékét kész 30%-ra növelni.

- A Közösség vállalja továbbá, hogy 2020-ra a bruttó végfelhasználói összenergia-szükséglet 20%-át megújuló energiaforrásokból fedezi majd (beleértve az elektromos és hőenergiát, a közlekedést), ezen túlmenően pedig a megújuló energiaforrásokból származó energia a közlekedés minden válfajában a közlekedéssel összefüggő energia-végfelhasználás legalább 10%-át adja majd 2020-ban.

- Az Európai Unió a primerenergia-fogyasztás terén is összességében 20%-os csökkentést irányzott elő a változatlan helyzettel számoló viszonyítási alaphoz képest.

- Az EU kibocsátáskereskedelmi rendszere második szakaszába lépett (2008–2012), építve az első szakasz során (2005–2007) szerzett tapasztalatokra. A megvalósítás harmadik szakaszában a rendszer további erősödésével és bővülésével számolnak a jogalkotók, mivel annak a légi közlekedési ágazat már 2012-től része lesz.

- A közelmúltban jó néhány egyéb jogi aktus is született, többek között az EU ETS hatálya alá nem tartozó ágazatok ÜHG-kibocsátásának csökkentését, a szén-dioxid-leválasztást és -tárolást, az új személygépjárművek kibocsátási normáit, a közlekedéshez szükséges üzemanyag előállítását, valamint az energiahatékony közúti járműveket érintően.

- Az Európai Közösség kiemelten fontosnak tartja, hogy a 2009 decemberi koppenhágai éghajlat-változási nemzetközi tárgyalások eredményesen záruljanak.

Várakozások

- A Kiotói Jegyzőkönyv részes feleként az EU–15 kötelezettséget vállalt arra, hogy a bázisév kibocsátásaihoz képest átlagosan 8%-kal csökkenti kibocsátásait 2008 és 2012 között. 2010-ben az üvegházhatást okozó gázok kibocsátása a bázisévben mért szintnél várhatóan 7,5%-kal lesz alacsonyabb az EU–15-ben (a meglévő intézkedések alkalmazásával 320 millió tonnával csökkenthető a bázisévben regisztrált 4266 millió tonnás kibocsátás). Ha a meglévő intézkedéseket továbbiak egészítik ki, az EU–15 országai 2010-re 9,2%-kal is csökkenthetik a bázisévhez viszonyított kibocsátásaikat (a kiegészítő intézkedések további 73 millió tonnával csökkentik a bázisévben mért kibocsátást). A hazai szakpolitikák és intézkedések várható hatásával számolva az EU–15 kibocsátása 2010-ben így 1,2 százalékponttal a 2010-es kiotói irányszámok alatt tetőzik majd.

- Az EU tagállamai várhatóan élnek majd a rugalmas mechanizmusok adta lehetőségekkel, így a kötelezettségvállalási időszakban az EU–15 tervezett kibocsátási jogai a bázisévhez viszonyítva további 2,2%-kal (93 millió tonna) 94,2%-ra nőnek, szén-dioxid-elnyelők alkalmazásával pedig a bázisévhez viszonyítva ennél is 1%-kal nagyobb (még 42 millió tonna), 95,2%-nak megfelelő növekedés érhető el. Ezen túlmenően az EU ETS résztvevői által alkalmazott rugalmas mechanizmusok révén keletkező kibocsátási egységek a kötelezettségvállalási időszakban várhatóan még további 1,4%-kal (61,2 millió tonna) 96,6%-ra növelik a kibocsátási jogokat a bázisév kibocsátásaihoz viszonyítva.

1. ábra: Üvegházhatást okozó gázok kibocsátása és előrejelzései az EU–15-ben (LULUCF nélkül számítva) a „meglévő intézkedésekkel”, illetve további „kiegészítő intézkedésekkel” számolva, EU-15 1990–2020

[pic]

2. ábra: Üvegházhatást okozó gázok kibocsátása és előrejelzései az EU-27-ben (LULUCF nélkül számítva) a „meglévő intézkedésekkel”, illetve további „kiegészítő intézkedésekkel” számolva

[pic]

Megjegyzés: A függőleges tengely a bázisév kibocsátását, azaz a CO2, CH4 és N2O kibocsátásának 1990. évi szintjét, valamint a fluorgázok kibocsátásának 1995. évi szintjét (Ausztriában, Franciaországban és Olaszországban ezek 1990. évi szintjét) jelzi az EU–15 esetében. Az 1990. év értéke így nem pontosan 100 az EU–15 vonatkozásában. Mivel az EU–27 esetében nincsenek megállapítva összesített kiotói irányszámok, ennek megfelelően összesített bázisév sincs, a függőleges tengely értékei az EU–27 kibocsátásainak 1990. évi szintjét veszik alapul.

- Tekintettel arra, hogy a tagállamok a hazai intézkedéseken túlmenően élni kívánnak a kiotói mechanizmusokkal, valamint a szén-dioxid-elnyelők és a kibocsátáskereskedelmi rendszer alkalmazásával, az EU–15 várhatóan 5,8 százalékponttal túlteljesíti 2010-re vállalt kötelezettségeit (a kibocsátás előreláthatólag 3677 millió tonna lesz).

- 2010-ben az üvegházhatást okozó gázok kibocsátása a meglévő intézkedések alkalmazásával az 1990. évi szintnél várhatóan 9,7%-kal lesz alacsonyabb, kiegészítő intézkedésekkel pedig a csökkenés 11,4%-os lehet.

- Jelenlegi becslések szerint az EU–27-ben 2020-ban a bázisévhez viszonyítva 6,4%-os kibocsátáscsökkenés érhető el a „meglévő intézkedések alkalmazásával”, 14,3%-os pedig további „kiegészítő intézkedésekkel”, szemben az 1990-es szinthez képest 2020-ra 20%-os kibocsátáscsökkentést előirányzó közösségi kötelezettségvállalással. Az előrejelzések megadásakor azonban a legtöbb tagállam (16) még nem vette figyelembe az EU 2020ra szóló éghajlat-változási és energiaügyi csomagját.

- 20 tagállam a pénzügyi válság hatásait sem vette számításba legfrissebb előrejelzésében.

Hatások, sebezhetőség és alkalmazkodóképesség

- A negyedik közlemény kiadása óta eltelt időszakban Európában jelentős előrelépés történt az éghajlatváltozás hatásainak felmérése és az alkalmazkodást segítő szakpolitikák kidolgozása terén.

- Az éghajlatváltozással foglalkozó kormányközi munkacsoport (IPCC) 2007-ben közzétett negyedik értékelő jelentése hitelt érdemlően bizonyította, hogy az éghajlatváltozás az emberi tevékenység által okozott ÜHG-kibocsátás egyenes következménye, s ezzel új lendületet adott az európai éghajlatkutatásnak és szakpolitikai munkának. Az értékelő jelentéshez Európa-szerte számos kutató adta értékes munkáját és szolgált tudományos bizonyítékokkal.

- Az említett IPCC-jelentés kiadása óta nagyobb ütemű változás volt megfigyelhető. Az Európai Környezetvédelmi Ügynökségnek (EKÜ) és az Európai Bizottság Közös Kutatóközpontjának (JRC-IES) a beszámolói, valamint a kutatási és technológiafejlesztési keretprogram részeként finanszírozott projektek következtetései alapján elmondható, hogy az éghajlatváltozásnak jelentős következményei lesznek Európa határain innen és túl. A Közösség számos olyan kutatási programot finanszíroz, amely az alkalmazkodás folyamatának jobb megértését segíti.

- Az Európai Bizottság koordináltabb szemléletet érvényesít többek között a szakpolitikai fejlesztésben, az elkövetkezendő évek közösségi szakpolitikai irányának meghatározásához pedig fehér könyvet tett közzé az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásról. Jelenleg olyan alkalmazkodási cselekvési keret kialakításán munkálkodik, amellyel csökkenthető az EU éghajlatváltozással szembeni sebezhetőségének mértéke. A keret kiegészíti és tovább erősíti az Unió tagállamainak fellépéseit. Az alkalmazkodásról szóló fehér könyv 2009 áprilisában jelent meg.

- Az Európai Bizottság számos kezdeményezést indított útjára azzal a céllal, hogy a fejlődő országoknak segítségére legyen az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásban. Az éghajlatváltozás elleni globális szövetség például azért jött létre 2007-ben, hogy mélyítse az Európai Közösség és a fejlődő országok közötti együttműködést, ismét a fejlesztési együttműködési tárgyalások medrébe terelje az éghajlatváltozással összefüggő kérdéseket, és az alkalmazkodáshoz technikai és pénzügyi támogatást nyújtson a legkevésbé fejlett országok és a kis fejlődő szigetállamok számára.

- Az Európai Bizottság az elérhető legfrissebb és legkorszerűbb adatokat tartalmazó közösségi információs központot, azaz olyan informatikai eszközt és adatbázist hoz létre, amely az éghajlatváltozás hatásait, a sebezhetőséget és az alkalmazkodás irányadó gyakorlatát ismerteti.

- Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodást tovább nehezíti, hogy helyi szinten nehéz előre megjósolni az időjárási viszonyok – a csapadék, a napsütés vagy a hőmérséklet – jövőbeli alakulását. A bizonytalanság fokának mérsékléséhez hosszú távra szóló, fenntartható bolygófigyelő rendszer szükséges. Az Európai Bizottság ennek megvalósításán munkálkodik a globális környezetvédelmi és biztonsági megfigyelés elnevezésű kezdeményezés[2] és az európai tengeri megfigyelési és adathálózat[3] keretében.

Anyagi fedezet és technológiaátadás

- A negyedik közlemény kiadása óta az éghajlatváltozás kezelésére irányuló projektek jellegét pontosabb és részletesebb besorolás alapján mérik fel a jogalkotók, ezáltal tisztább képet kapnak az éghajlatváltozással összefüggő különböző tevékenységek pénzügyi finanszírozásának mértékéről, egyre gyakrabban alkalmazva a riói egyezmény indikátorait a projektek éghajlat-változási elemeinek beazonosítására.

- 2004-ben a külső együttműködési programok keretében az Európai Bizottság 160 millió eurót fordított éghajlatváltozással kapcsolatos fejlesztési projektek pénzügyi támogatására a fejlődő országokban[4]. Ez az összeg a 2004 és 2007 közötti időszakban folyamatosan növekedett, és 2007-re elérte a 318 millió eurót[5]. Az említett projektek nem részei a tiszta fejlesztési mechanizmusnak.

- Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodást segítő fellépések egyre nagyobb hangsúlyt kapnak, amit a területre fordított pénzügyi források növekedése[6] is jelez.

- „Az éghajlatváltozás kezelésére szolgáló nemzetközi finanszírozás növelése: európai tervezet a koppenhágai megállapodáshoz” című, 2009. szeptember 10-én elfogadott bizottsági közlemény többek között a nemzetközi finanszírozás fokozását javasolja annak érdekében, hogy a fejlődő országok megsokszorozzák erejüket az éghajlatváltozás elleni küzdelemben. A közlemény elismeri, hogy a finanszírozás központi kérdés a koppenhágai megállapodás sikere szempontjából.

- Az éghajlatváltozás kérdésének hangsúlyosabb szerepére tekintettel számos pénzügyi mechanizmus és kezdeményezés jött létre, köztük a Globális Energiahatékonysági és Megújulóenergia-alap (GEEREF), az éghajlatváltozás elleni globális szövetség (GCCA) és az AKCS–EU energiaügyi pénzügyi mechanizmus. Ez utóbbi hatályában eltér, de ugyanolyan jelentős mértékben hozzájárul az éghajlatváltozás elleni küzdelemhez.

- A hetedik kutatási és technológiafejlesztési keretprogram szintén kiemelt figyelmet szentel az éghajlatváltozás kérdésének, különböző kezdeményezéseket és projekteket foglal magában, amelyek kifejezetten a fejlődő országok éghajlatváltozással kapcsolatos erőfeszítéseit segítik. Az I. mellékletben nem szereplő felek 2004 óta 19,3 millió EUR összegű bizottsági támogatásban részesültek kutatási projektek megvalósításához.

Kutatás és rendszeres megfigyelés

- A negyedik közlemény kiadása óta eltelt időszakban közösségi szinten jelentős előrelépés történt az éghajlat-kutatásban, különösen a kutatási, technológiafejlesztési és demonstrációs tevékenységekre vonatkozó hetedik keretprogram részeként, amely 2007-ben vette kezdetét:

- A 2007–2013 közötti időszakban a hetedik keretprogram összesen 50,52 milliárd EUR-ból gazdálkodott, amely a hatodik keretprogramhoz képest az éves átlagot tekintve a költségvetés 65%-os növekedését jelenti. A hetedik keretprogram szerkezete jóval szerteágazóbb és integráltabb, négy fő terület köré csoportosul: „Együttműködés”, „Emberek”, „Ötletek” és „Kapacitások” (ötödik területként említendő a nukleáris kutatások céljára elkülönített 2,75 milliárd EUR az Euratom számára). A fenntartható fejlődés követelménye minden közösségi kutatás céljai között helyet kapott.

- Az „Együttműködés” területe (a hetedik keretprogram költségvetésének 64%-a) tíz további témakört ölel fel, köztük a „Környezet (beleértve az éghajlatváltozást)”[7] részterületét, amely a 2007–2013-as időszakban 1,89 milliárd EUR-ból gazdálkodhatott, és amely forrásnak 2007 óta 14%-át fordítják éghajlatváltozás tárgyú projektek finanszírozására.

- A hetedik keretprogram részét képező „Együttműködés” programon belül az űrkutatás és a globális környezetvédelmi és biztonsági megfigyelés (GMES), az energiaügy, a közlekedés, a mezőgazdaság és a halászat területén finanszírozott kutatási projektek hozzájárulnak az éghajlati rendszerrel kapcsolatos kutatáshoz, az éghajlatváltozás hatásainak megismeréséhez, valamint az éghajlatváltozás mérsékléséhez és az ahhoz való alkalmazkodáshoz szükséges megoldások feltérképezéséhez. A hetedik keretprogramba tartozó „Emberek”, „Ötletek” és „Kapacitások” program keretében további éghajlatváltozás vonatkozású kutatási projektek kapnak pénzügyi támogatást. A bizottsági keretprogram 2003 óta közel 570 millió EUR-t biztosított éghajlatkutatásra.

- A GMES (1,43 milliárd EUR a hetedik keretprogramon belül), az energia (2,35 milliárd EUR), a közlekedés (4,16 milliárd EUR), valamint a mezőgazdaság és a halászat (1,93 milliárd EUR) területén finanszírozott kutatási projektek révén megvalósulhatnak a mérséklést és az alkalmazkodást szolgáló intézkedések, s velük a szükséges technológiák. Az említett területeken végzett kutatások jelentős hányada foglalkozik az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentésével.

- Az Európai Unió stratégiai tervet fogadott el, amely a tervezés közös platformjának kialakításával és a programok hatékonyabb végrehajtása révén felgyorsítja az alacsony szén-dioxid-kibocsátású költséghatékony technológiák kifejlesztését és térnyerését.

- A 2007-ben elfogadott Európai stratégiai energiatechnológiai terv (SET-terv) keretében végzett kutatás elsősorban azokra az alacsony szén-dioxid-kibocsátást eredményező technológiákra összpontosított, amelyek leginkább szolgálják az EU “20-20-20” célkitűzésének (20%-kal nagyobb energiahatékonyság, 20%-kal több megújuló energiaforrás, 20%-kal kevesebb ÜHG-kibocsátás) 2020-ra kitűzött megvalósulását. A SET-terv elsősorban a hetedik keretprogram („Energia”) forrásait hívja le. A hetedik keretprogramba tartozó rendes támogatásokon túlmenően 2009-ben a szélenergia-kutatás (565 millió EUR) és a szén-dioxid-leválasztásra és -tárolásra irányuló kutatás (1050 millió EUR) számára további forrásokat biztosít az európai gazdaságélénkítési terv, amelyeket 2010 végéig kell felhasználni. A SET-terv támogatás-kiegészítésével kapcsolatban számos további javaslat van születőben.

- A hetedik keretprogram részeként új eszköz jött létre úgynevezett „közös technológiai kezdeményezések (KTK)”[8] formájában, amelyek a magánberuházást és a nemzeti vagy közösségi közfinanszírozást ötvözik. A Tiszta égbolt, valamint az Üzemanyagcella- és hidrogéntechnológia KTK közvetlen célja, hogy a légi és felszíni közlekedéssel, valamint a helyhez kötött alkalmazásokkal járó ÜHG-kibocsátást csökkentse.

- A hetedik keretprogram részeként folytatott nemzetközi együttműködésben azon harmadik országok kutatói vagy kutatási intézményei is részt vehetnek, amelyek megfelelő pályázatot tudnak benyújtani. Az együttműködési program emellett kifejezetten nemzetközi együttműködést szolgáló projektekre is kiterjed. Mostanáig az összes résztvevő mintegy 6%-a származott harmadik országokból, köztük fejlődő országokból.

- Az Európai Bizottság Közös Kutatóközpontjának berkein belül végzett éghajlatkutatás (amely központ a hetedik keretprogram keretében összesen 1,75 milliárd EUR forrásból gazdálkodhat) nagy mértékben hozzájárult az Európai Közösség éghajlat-változási szakpolitikáinak kidolgozásához és az éghajlatváltozással kapcsolatos tudományos ismeretek bővítéséhez.

- Végül meg kell említeni az Európai Kutatási Tanács (EKT) tevékenységét, amely azzal a céllal jött létre, hogy kifejezetten a vezető kutatók által előterjesztett témákban ösztönözze az élvonalbeli tudományos munkát. Az EKT ténylegesen közösségi szintű kutatási tanácsként fog működni és a projektek végrehajtásáért is felel majd.

Oktatás, továbbképzés és tudatosítás

A negyedik közlemény közzététele óta többek között az alábbi közösségi szintű tevékenységekre került sor:

- Éghajlatváltozással kapcsolatos társadalmi tudatosságnövelő kampányok:

- Éghajlatváltozás-kampány (2006–2009)

- Európai fenntartható energia kampány (2005–2011)

- Éghajlatváltozás elleni kampány (2007–2009)

- Polgármesterek szövetsége energia- és éghajlatváltozás-ügyekben (2008-tól kezdődően)

- Az egész életen át tartó tanulás új programja (2007–2012), egyre több éghajlatváltozás tárgyú képzéssel és oktatási modullal

- Eurobarometer-felmérések az európai polgárok éghajlatváltozással kapcsolatos nézeteiről (2008 és 2009)

- „Ökoügynök” weboldalak gyerekeknek (2008-tól kezdődően)

- Számtalan online információs forrás és eszköz az éghajlatváltozással kapcsolatos ismeretterjesztéshez és oktatáshoz

- Az Európai Innovációs és Technológiai Intézet (EIT) létrehozása 2009-ben az európai innováció létét és fejlődését elősegítő új módozatok támogatása céljából. Kiemelt területei közé tartozik az energiaforrások fenntarthatósága, valamint az éghajlatváltozás hatásainak mérséklése és az ahhoz való alkalmazkodás.

Az Európai Közösség ötödik közleményének teljes szövegét a négykötetes (1., 2a., 2b. és 3. rész) bizottsági szolgálati munkadokumentum tartalmazza.

[1] Földhasználat, földhasználat-megváltoztatás és erdőgazdálkodás

[2] Globális környezetvédelmi és biztonsági megfigyelés (GMES): Teszünk bolygónk biztonságáért!, Brüsszel, 2008. november 12, COM(2008) 748 végleges

[3] A tengerrel kapcsolatos ismeretek európai infrastruktúrája: Az európai tengeri megfigyelési és adathálózat kiépítésének menetrendje, SEC (2009) 499 (végleges), 2009. április 4.

[4] Az Európai Bizottság finanszírozási forrásaiból – EuropeAid projekt adatbázis.

[5] A számadatok az I. mellékletben (Éghajlat-változási Keretegyezmény) feltüntetett három országnak (Oroszország, Ukrajna és Törökország) folyósított finanszírozást tartalmazzák, ahol egy adott EU-eszköz az I. mellékletben szereplő és nem szereplő országokra egyaránt vonatkozik. 2004-ben ez az összeg 3,95 millió EUR, 2005-ben 2,8 millió EUR, 2006-ban 4,3 millió EUR, 2007-ben pedig 22 millió EUR volt.

[6] Ezek a számadatok kizárólag az alkalmazkodással összefüggő projekteket foglalják magukban, nem számolnak az éghajlatváltozás mérséklésére irányuló projektekkel, amelyek ugyanakkor részben az alkalmazkodásra is hatással vannak. Következésképpen az alkalmazkodást érintő összes fellépés tényleges számértéke a megadottnál valószínűleg magasabb.

[7] A hatodik keretprogramban az éghajlatváltozással kapcsolatos kutatás elsősorban a „Fenntartható fejlődés, globális változás és ökológiai rendszerek” elnevezésű kiemelt tematikus alterület jogcímén részesült pénzügyi forrásokban. Ezenkívül a nemzetközi együttműködést támogató külön intézkedések számos közös projekt megvalósulásához járultak hozzá a fejlődő országokban a környezet és az ökoszisztémák fenntarthatóságával kapcsolatban, valamint az éghajlatváltozást közvetlenül érintő élelmiszer-biztonsági kérdésekben.

[8] A KTK-k végrehajtására kijelölt egységek önálló jogi személyek saját költségvetéssel és személyi állománnyal. Az egyes KTK-k alapítója az Európai Bizottság, amelynek számos előre meghatározott kérdéskörben vétójoga van.