Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a hitelintézeteknek és bizonyos befektetési vállalkozásoknak az egységes szanálási mechanizmus keretében történő szanálására vonatkozó egységes szabályok és egységes eljárás kialakításáról, valamint az Egységes Bankszanálási Alap létrehozásáról és az 1093/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról /* COM/2013/0520 final - 2013/0253 (COD) */





INDOKOLÁS 1. A JAVASLAT HÁTTERE „A bankunió kiépítésének ütemtervéről” szóló, az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak címzett bizottsági közleményben[1], továbbá „A valódi, szoros gazdasági és monetáris unió tervezete” című bizottsági közleményben[2], valamint a négy elnök „A valódi gazdasági és monetáris unió felé” című jelentésében[3] 2012-ben felvázoltaknak megfelelően az integrált pénzügyi keret vagy más néven „bankunió” megteremtése létfontosságú része azon szakpolitikai intézkedéseknek, amelyekkel a döntéshozók Európát a gazdasági fellendülés és növekedés pályájára kívánják visszahelyezni. Az euróövezet és a belső piac egészének pénzügyi stabilitása és a növekedés biztosítása szempontjából elengedhetetlen, hogy gyors előrehaladás történjen a bankunió felé. A bankunió megteremtése meghatározó jelentőségű lépés a pénzügyi piacok jelenlegi tagoltsága és a bizonytalanság megszüntetése, a sebezhető államok és bankok finanszírozási feltételeinek enyhítése, illetve az államok és bankjaik helyzete közötti összefüggés megszüntetése, továbbá a belső piacon a határokon átnyúló banki tevékenység újraindítása szempontjából, és egyaránt szolgálja az euróövezeti és az euróövezeten kívüli tagállamok érdekeit. Ennek megfelelően a belső piac 28 tagállamára egyformán érvényes szabályozási keretre (egységes szabálykönyvre) építve az Európai Bizottság inkluzív megközelítést követett és olyan, különböző eszközökre és lépésekre épülő bankunió ütemtervére tett javaslatot, amely potenciálisan minden tagállam előtt nyitva áll, de amelynek az euróövezet jelenlegi 18 tagállama mindenképpen tagja. 2013 márciusában az Európai Tanács elkötelezte magát a bankunió alábbi lépéseken keresztül történő megvalósítása mellett. Kiemelt feladatként először is megállapodásra kell jutni az euróövezeti bankok felügyelete tekintetében az EKB-t hatáskörökkel felruházó egységes felügyeleti mechanizmus létrehozásához szükséges jogalkotási kérdésekről[4]. Másrészt a nyári hónapok folyamán megállapodásra kell jutni arról, hogy – az egységes felügyeleti mechanizmus létrehozását és a bankok mérlegének a „megörökölt eszközökre” is kiterjedő felülvizsgálatát követően – miként lehet az Európai Stabilitási Mechanizmusból (ESM) közvetlenül bankokat feltőkésíteni. Ugyancsak 2013 nyarán megállapodásra kell jutni a hitelintézetek és befektetési vállalkozások helyreállítását és szanálását célzó keretrendszer létrehozásáról szóló, […]-i európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló bizottsági javaslatról (a továbbiakban: […] európai parlamenti és tanácsi irányelv[5]). Végezetül a Bizottságnak az egységes szanálási mechanizmus, valamint a megfelelő és hatékony védőháló létrehozására irányuló javaslatát kiemelt kérdésként kell kezelni annak érdekében, hogy e javaslatok a mostani parlamenti ciklus alatt elfogadásra kerüljenek. A fentiek szerint a bankunió az összes euróövezeti tagállamot és a bankunióhoz történő csatlakozás mellett döntő euróövezeten kívüli tagállamokat fedi le. A prudenciális követelményeknek az EU egészére érvényes egységes szabálykönyve[6] és a bankszanálás egységes szabályai lesznek alkalmazandók a bankunióban és az összes többi tagállamban. A belső piac integritása tehát nem sérül. A bankunió által teremtett fokozottabb pénzügyi stabilitás egyben a belső piac egésze tekintetében javítani fogja a bizalmat és a növekedési kilátásokat. A prudenciális és szanálási szabályoknak a bankunióban részt vevő tagállamok tekintetében központi és egységes alkalmazása valamennyi tagállam érdekét szolgálja. A pénzügyi piacok jelenlegi, a gazdasági tevékenységet hátráltató tagoltságának megszüntetése révén a bankunió hozzájárul a tisztességes verseny feltételeinek biztosításához és az alapvető szabadságok gyakorlását gátló akadályok felszámolásához nemcsak a részt vevő tagállamokban, hanem a belső piac egészében. 1.1. A bankunió meghatározó elemei: az egységes szanálási mechanizmus és a finanszírozási megoldások Az egységes felügyeleti mechanizmusról 2012 áprilisában, azaz mindössze hét hónappal a bizottsági javaslat 2012. szeptemberi előterjesztését követően elért gyors megállapodás lefektette a Gazdasági és Monetáris Unió szerves részét képező bankunió alapjait. Az egységes felügyeleti mechanizmus által biztosított megerősített felügyelet helyre fogja állítani a bankok helyzetébe vetett bizalmat. 2014-től az EKB viseli a végső felelősséget az euróövezet összes bankjának felügyeletéért. A gyakorlatban ez azt jelenti, hogy a legnagyobb és nemzetközileg leginkább aktív bankokat az EKB közvetlenül fogja felügyelni, míg a többi bank esetében élhet a közvetlen felügyelet alá vonás lehetőségével, miközben a kisebb bankok napi szintű felügyeletéért a nemzeti hatóságok lesznek felelősek. Az egységes felügyeleti mechanizmusban részt vevő pénzügyi piacok fenntarthatósága érdekében, az egységes felügyeleti mechanizmusra építve az EU-nak létre kell hoznia a csődközeli helyzetbe került bankokat kezelő egységes szanálási mechanizmust. Annak kockázatát, hogy egy bank súlyos likviditási vagy fizetőképességi problémával szembesül, sohasem lehet teljes körűen kizárni. Olyan keret létrehozására van tehát szükség, amely úgy teszi lehetővé a bankok hatóságok általi mélyreható szerkezetátalakítását, hogy közben – a fizetésképtelenségre vonatkozó nemzeti szabályok szerinti rendszertelen felszámolásból fakadóan – nem okoz rendkívül súlyos kockázatokat a gazdasági stabilitás és a költségek terén, egyúttal szakít a folyamat közpénzekből történő finanszírozásának szükségességével. Amennyiben az Európai Parlament és a Tanács elfogadja, a bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelv meghatározza majd a súlyos pénzügyi nehézségekkel küzdő uniós bankok helyreállításának és a reálgazdaság számára létfontosságú funkcióik fenntartásának szabályait, továbbá azt, hogy a veszteségek és a költségek miként kerülnek felosztásra a bankok részvényesei, hitelezői és biztosítással nem rendelkező betétesei között. A szanálási irányelv egyik kulcsfontosságú eszköze a belső feltőkésítés, amely egymást követő sorrendben teríti szét a veszteségeket a részvényesek, az alárendelt hitelezők és az előresorolt hitelezők között, illetve írja le ezek követeléseit. A 100 000 EUR alatti betéttel rendelkező betétesek mindenesetre mentesülnének a veszteségek alól, követeléseiket a nemzeti betétbiztosítási rendszerek védik. Az irányelv nemzeti hatóságok és a bankok szanálására létrehozott szanálási alapok hálózatára támaszkodik. Jóllehet ez meghatározó lépés a nemzeti megközelítések eltéréseinek megszüntetése és a belső piac integritásának megóvása szempontjából, a hitelintézetek felügyeletét az egységes felügyeleti mechanizmus keretében közösen ellátó tagállamok számára nem kielégítő. Miként azt az Európai Tanács is felismerte, a bankunióban a bankok felügyeletét és szanálását ugyanazon szintű hatóságnak kell gyakorolnia. Ellenkező esetben feszültségek alakulhatnak ki a felügyeleti szerv (EKB) és a nemzeti szanálási hatóságok között azzal kapcsolatban, hogy miként kezeljék a támogatásra szoruló bankokat, miközben a tagállamoknak a fizetésképtelenné vált bankok kezelésére való alkalmasságával (alkalmatlanságával) kapcsolatos piaci várakozások változatlanok maradhatnak, megerősítve ezáltal a visszacsatolási hatásokat az államháztartások és a bankok, valamint a belső piaci tagoltság és versenytorzulások között. A szanálási hatóságok hálózatával összehasonlítva, a központi döntéshozó testülettel és az Egységes Bankszanálási Alappal rendelkező egységes szanálási mechanizmus kulcsfontosságú előnyöket kínál a tagállamok, az adófizetők, a bankok, továbbá a pénzügyi és gazdasági stabilitás szempontjából az egész EU számára: · az erős központi döntéshozatal révén biztosítható, hogy a szanálási döntések a részt vevő tagállamok mindegyikére vonatkozóan gyorsan és hatékonyan megszülessenek, elkerülve ezáltal a koordinálatlan intézkedések alkalmazását, minimálisra csökkentve a pénzügyi stabilitást érintő negatív hatásokat, egyúttal korlátozva a pénzügyi támogatás iránti igényt; · a bankszanálással kapcsolatos szakértelem és tapasztalat központosítása révén a csődközeli helyzetbe jutott bankok szisztematikusabban és hatékonyabban kezelhetők, mintha ezeket a műveleteket az önállóan kevesebb erőforrással és tapasztalattal rendelkező nemzeti hatóságok hajtanák végre; · az Egységes Bankszanálási Alap jelentős forrásokat fog tudni összegyűjteni a bankok hozzájárulásaiból, ezáltal a nemzeti alapokhoz képest hatékonyabban védi az adófizetőket, és egyúttal egyenlő versenyfeltételeket biztosít a részt vevő tagállamok bankjai részére. Az egységes alappal elejét lehet venni a nemzeti alapok igénybevételekor jelentkező koordinációs problémáknak, az alap továbbá meghatározó jelentőségű lesz a bankoknak az államok hitelképességétől való függésének megszüntetése szempontjából. Az egységes szanálási mechanizmust az uniós jogi és intézményi kereten belül kell létrehozni. Az Európai Tanács 2012. december 14-i ülésének következtetései szerint „a GMU kiteljesítésének folyamata az EU intézményi és jogi keretén alapul majd.” Jóllehet a rendkívüli piaci körülmények és a GMU eredeti struktúrájának irányítási hiányosságai az uniós kereteken kívüli, eseti kormányközi eszközök alkalmazását tették szükségessé, ez a gyakorlat az uniós döntéshozatal demokratikusságának és az uniós jogrendszer koherenciájának aláásásával fenyeget. Az egységes szanálási mechanizmusnak az uniós jogi és intézményi kereten belüli megteremtése – a korábban létrehozott egységes felügyeleti mechanizmus mintájára – tehát szükséges lépés a GMU-nak az Európai Tanács következtetéseivel összhangban történő kiteljesítése, és tágabban értelmezve az EU demokratikus és intézményi rendjének megőrzése érdekében. 1.2. A bankunióba történő átmenet Az egységes felügyeleti mechanizmus várhatóan 2014 közepén lép hatályba. Az egységes szanálási mechanizmusnak viszont 2015 januárjában kellene megkezdenie működését, akkor fog ugyanis hatályba lépni a […] irányelv, amely meghatározza a belső piaci bankszanálások szabálykönyvét[7]. Ettől kezdődően az egységes szanálási mechanizmus keretében e rendelet – a bankunióban részt vevő tagállamok bankjai tekintetében a […] irányelv szabályaival összhangban lévő – szabályait alkalmaznák, míg a bankunión kívüli bankokra a nemzeti hatóságok a […] irányelv szabályait alkalmaznák. Mindenesetre amennyiben a szanálás kormányzati támogatással valósul meg, a tehermegosztásra az állami támogatási szabályokat is alkalmazni kell. A részvényesek és a hátrasorolt hitelezők teherviselésének biztosítása érdekében az egységes szanálási mechanizmus keretében e rendelet alkalmazásának kezdetétől lehetőség lenne a részvények és az alárendelt kölcsönök leírására az állami támogatási szabályok alkalmazásához szükséges mértékig. Emellett a tagállamok arról is dönthetnek, hogy a […] irányelvben meghatározott új szabályokat már az irányelv átültetésére szabott határidő lejárta előtt is alkalmazzák a nemzeti jogukban. A Bizottság állami támogatásokkal kapcsolatos hatáskörei az állami támogatásnak minősülő támogatást is tartalmazó szanálási esetekben minden körülmények között megmaradnak. Amennyiben az Egységes Bankszanálási Alapnak az egységes szanálási mechanizmus általi igénybevétele a Szerződés szerint meghatározott feltételek alapján nem minősül állami támogatásnak, analóg mintára ugyanezen feltételek lesznek alkalmazandók annak biztosítására, hogy a Bankszanálási Alap igénybevételekor ugyanazon szabályok legyenek érvényesek, mint amikor a nemzeti szanálási hatóságok vesznek igénybe nemzeti finanszírozási megoldásokat. Európai szinten ezt a konvergenciafolyamatot egyfelől a bankoknak nyújtott állami támogatásra vonatkozó, felülvizsgált iránymutatások útján, másfelől pedig az arról szóló megállapodáson keresztül mélyítik el, hogy az Európai Stabilitási Mechanizmus milyen módon használható fel a bajba jutott bankok feltőkésítésére. Az állami támogatásra vonatkozó felülvizsgált iránymutatások a bankjaikat állami támogatásban részesítő tagállamok tekintetében szigorúbb követelményeket szabnak a részvényesek és a hátrasorolt hitelezők tehermegosztására vonatkozóan. Ez gátat szab az állami szerepvállalás erejétől és a megörökölt eszközök meglététől függő tagolódásnak, amely jelenleg zajlik a belső piacon. Az ESM-re vonatkozó iránymutatások ugyanakkor meghatároznák, hogy a bankjaiknak állami támogatást nyújtani nem képes tagállamok – az állami támogatásra vonatkozó szabályokat is figyelembe véve – milyen feltételekkel kaphatnak kölcsönt, vagy – amennyiben szükséges – miként lehet a bankokat közvetlenül az ESM-ből feltőkésíteni. 2. AZ EGYSÉGES SZANÁLÁSI MECHANIZMUS MELLETTI ÉRVEK A Bizottság figyelembe vette a [...] irányelvre irányuló javaslat elfogadása kapcsán végzett hatásvizsgálat elemzését, amely az egységes szanálási mechanizmus működési és jogi szempontjait vette számba. A hatásvizsgálatban szereplő információk frissítése alapján további elemzés is készült az egységes szanálási mechanizmus jellemzőire vonatkozóan. Az egységes szanálási mechanizmusnak a hatékony döntések meghozatalára való képessége szempontjából az időnek két fontos ok miatt is kritikus jelentősége van: előzetes döntések meghozatalakor: fokozza az újonnan létrehozott egységes szanálási mechanizmus hitelességét, mint reagálási eszköz, amely hozzájárul a piaci bizonytalanság forrásainak minimalizálásához; másrészt szanálás alkalmazásakor: az egységes szanálási mechanizmus révén megőrizhetők azon eszközök értéke, amelyeket a szanálási folyamat indokolatlan késedelmei leronthatnának. A nemzeti hatóságok hálózatában a határokon átnyúló intézményekkel kapcsolatos döntések meghozatala hosszabb eljárási időt igényelne. Ezzel szemben a központi döntéshozatali szint és a helyi végrehajtó hatóságok közötti javasolt feladatmegosztás időmegtakarítást fog eredményezni. Mivel az alkalmazandó jog a nemzeti, a végrehajtáshoz szükséges szakértelem összegyűjtéséhez helyi szinten kevesebb időre lesz szükség, mint a központi szinten; központi szinten ugyanakkor lehetőség lesz a specializált szaktudással rendelkező legjobb munkaerő gyorsabb odavonzásához és fejlesztéséhez szükséges kritikus tömeg kiépítésére. Ami az egységes szanálási mechanizmusnak a hatékony döntéshozatalra való alkalmasságát illeti, a központi döntéshozatali szint hozzá fog járulni a szanálás költségeinek minimalizálásához azáltal, hogy egy hálózathoz képest jelentős méretgazdaságossági előnyöket tesz elérhetővé, másrészt pedig ez elengedhetetlen a szanálási határozat végrehajthatósága és optimális jellege szempontjából. Strukturális értelemben egy olyan rendszer, amely nem lép túl a nemzeti hatóságok azon célkitűzésén, hogy minimalizálják a saját tagállamunk költségeit, nem felel meg teljes mértékben a határokon átnyúló szempontoknak. A tagállamok a válság kezdete óta olyan tehermegosztási mechanizmus megvalósítására törekednek, amely az ilyen helyzetekben az összesített veszteségeket minimalizálja[8]. A nemzeti hatóságok hálózatához képest az egységes szanálási mechanizmus alkalmasabb a teherátruházás végrehajthatóságának garantálására, ami pedig szükséges feltétele a tehermegosztási megállapodások működésének. Az egységes szanálási mechanizmus egyúttal garantálni fogja az optimális szanálási politika külső végrehajthatóságát is, amely lehetővé teszi az előzetes megállapodást egy olyan tehermegosztási szabályról, amely a szanálás költségeit igazságos és kiegyensúlyozott kritériumok alapján teríti szét. 3. A JAVASLAT JOGI ELEMEI 3.1. Jogalap A javaslat jogalapja az EUMSZ 114. cikke, amely lehetővé teszi a tagállami rendelkezések közelítésére vonatkozó olyan intézkedések elfogadását, amelyek tárgya a belső piac megteremtése és működése. A javaslat célja a belső piac integritásának megőrzése és működésének javítása. Az egységes szanálási szabályok egyöntetű alkalmazása, kiegészítve egy központi hatóságnak az egységes európai szanálási alaphoz való hozzáférésével helyre fogja állítani az uniós pénzügyi piacok rendes működését, meg fogja szüntetni az alapvető szabadságok gyakorlása előtt álló akadályokat, és elébe megy a jelentős versenytorzulásoknak – azokban a tagállamokban legalábbis mindenképp, amelyek európai szinten osztoznak a hitelintézetek felügyeletében. Jóllehet a […] irányelv magas fokú harmonizációt teremt, a tagállamoknak továbbra is marad mozgástere, ami azt jelenti, hogy a belső piac bizonyos fokú tagoltsága megmaradhat. Az egységes szanálási mechanizmus voltaképp egy integrált döntéshozatali struktúrát kínál, amely az egységes szanálási mechanizmus szerinti szanálást hozzáigazítja az egységes felügyeleti mechanizmus szerinti felügyelethez, ezáltal megszüntetni azt a versenyhátrányt, ami – az egységes felügyeleti mechanizmusban nem résztevő tagállamok bankjaihoz képest – az egységes felügyeleti mechanizmusban részt vevő tagállamok bankjait sújtja abból kifolyólag, hogy nem áll rendelkezésre a csődközeli helyzetbe jutott bankok kezelésére szolgáló központosított rendszer. Annak biztosítása érdekében, hogy a részt vevő tagállamok mindegyike teljes mértékben megbízzon a bankszanálási folyamat minőségében és pártatlanságában – különösen a helyi gazdasági hatásokat illetően –, a szanálási döntéseket az Egységes Szanálási Testület fogja kidolgozni és nyomon követni, biztosítva ezáltal a koherens és egységes megközelítés alkalmazását, a szanálási folyamatot pedig a Bizottság fogja kezdeményezni. Ugyancsak a Bizottság fog dönteni az érintett szervezet tekintetében alkalmazandó szanálási eszközök keretéről és az Alapnak a szanálási intézkedés támogatása céljából történő igénybevételéről. Továbbá a szanálási folyamat támogatása és hatékonysága fokozása érdekében a rendeletjavaslat szerint létrejön az Egységes Bankszanálási Alap. A javasolt rendelet a tagállamok mindegyikében közvetlenül hatályos, és az egységes felügyeleti mechanizmus keretében felügyelt szervezetek mindegyikére alkalmazandó. A hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről szóló, 2013. június 26-i 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet[9], valamint a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférésről és a hitelintézetek és befektetési vállalkozások prudenciális felügyeletéről szóló, 2013. június 26-i 2013/36/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv[10] által létrehozott egységes szabálykönyvet, valamint a […] irányelvet alkalmazni kell majd a részt vevő tagállamokra, hiszen ezek a belső piac egészére alkalmazandók. A megfelelő jogalap következésképpen az EUMSZ 114. cikke. 3.2. Szubszidiaritás Az EUSZ 5. cikkének (3) bekezdésében megállapított szubszidiaritás elvének megfelelően azokon a területeken, amelyek nem tartoznak kizárólagos hatáskörébe, az Unió csak akkor és annyiban jár el, amikor és amennyiben a tervezett intézkedés céljait a tagállamok sem központi, sem regionális vagy helyi szinten nem tudják kielégítően megvalósítani, így azok a tervezett intézkedés terjedelme vagy hatása miatt az Unió szintjén jobban megvalósíthatók. Kizárólag európai szintű intézkedéssel biztosítható, hogy a csődközeli helyzetbe került bankokat minimális tovagyűrűző hatással és egységes szabályoknak megfelelő konzisztens módon szanálják. Az egységes szanálási mechanizmus jelentős méretgazdaságossági előnyöket fog eredményezni és segítségével megelőzhetők a tisztán nemzeti szintű döntések és a kizárólagos nemzeti finanszírozás esetleges negatív következményei. A nemzeti szinten hozott, helyi sajátosságoknak és finanszírozási korlátoknak alárendelt szanálási döntések közötti számottevő különbségek alááshatják a belső piac stabilitását és integritását. Míg az egységes felügyeleti mechanizmus létrehozása biztosítja az egyenlő versenyfeltételeket a bankok felügyelete terén, egyúttal megszüntetni a felügyeleti tétlenség kockázatát, az egységes szanálási mechanizmus biztosítja azt, hogy bankcsőd előálltakor a szerkezetátalakítás a legalacsonyabb költség mellett valósulhasson meg, a hitelezők méltányos és egyenlő elbánásban részesüljenek, továbbá a tőke gyorsan újra a leginkább termékeny módon kerülhet felhasználásra a belső piacon. Következésképp helyénvaló, hogy az Unió javaslatot tegyen az egységes felügyeleti mechanizmus keretében felügyelt bankok e szanálási rendszerének létrehozásához szükséges jogalkotási eszközökre. A nemzeti jogba történő átültetés eltéréseinek elkerülése és az egységes intézményi mechanizmus, valamint a részt vevő tagállamok bankjaira vonatkozó egyenlő versenyfeltételek biztosítása szempontjából a rendelet a megfelelő jogi eszköz. 3.3. Arányosság Az arányosság elvének megfelelően az Unió intézkedése sem tartalmilag, sem formailag nem terjedhet túl azon, ami a Szerződések célkitűzéseinek eléréséhez szükséges. A bankunióban a bankok felügyeletét és szanálását ugyanazon szintű hatóságnak kell gyakorolnia. Ellenkező esetben feszültségek alakulhatnak ki az európai felügyeleti szerv és a nemzeti szanálási hatóságok között azzal kapcsolatban, hogy miként kezeljék a támogatásra szoruló bankokat, és hogyan fedezzék ennek költségeit. Ezek a feszültségek alááshatják mind a felügyelet, mind a szanálás hatékonyságát, továbbá torzíthatják a tagállamok közötti versenyt. A közelmúlt válsága rámutatott, hogy a nemzeti szinten lebonyolított bankszanálásnak a reálgazdaságra kifejtett aránytalan következményeinek megelőzése, a bizonytalanság kordában tartása, a bankostromok és a belső piacot érintő fertőzés elkerülése érdekében gyors és határozott, európai szintű finanszírozási megoldásokkal támogatott intézkedésekre van szükség. Az egységes szanálási mechanizmus révén biztosítható, hogy ugyanazokat a szabályokat ugyanúgy alkalmazzák a részt vevő tagállamok bármelyik támogatásra szoruló bankja esetében. Megfelelő tartalékképzéssel mérsékelhető annak kockázata, hogy az egyes bankok problémái az adott tagállam vagy a piac által hasonló kockázatoknak kitettnek vélt tagállamok bankrendszereinek egészét megingató bizalomvesztéssé alakuljanak át. A nagyobb jogbiztonság, a bankunió megfelelően kiigazított ösztönzői, továbbá a központosított és egységes szanálási intézkedések gazdasági előnyei révén a javaslat megfelel az arányosság elvének, és nem lépi túl a kitűzött célok eléréséhez szükséges mértéket. Ez a rendelet tiszteletben tartja az alapvető jogokat és betartja az Európai Unió Alapjogi Chartájában elismert elveket, nevezetesen a személyes adatok védelméhez, a vállalkozás szabadságához, a hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való jogot; e rendeletet e jogokkal és elvekkel összhangban kell végrehajtani. 4. A JAVASLAT RÉSZLETES MAGYARÁZATA 4.1. Egységes szanálási mechanizmus 4.1.1. Elvek, szerkezet és hatály Az egységes szanálási mechanizmusnak jogilag helyes, válságok idején hatékony döntéshozatali struktúrákra kell épülnie. A döntéshozatalnak európai döntéseket kell eredményeznie, amelyek ugyanakkor – a bankszanálás nemzetgazdasági jelentőségét elismerve – a tagállamok bevonásával születnek meg. Az egységes szanálási mechanizmus a bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelvben meghatározott egységes szabálykönyvet fogja alkalmazni a mechanizmusban részt vevő tagállamok támogatásra szoruló bankjai tekintetében. Az egységes szanálási mechanizmus az Egységes Szanálási Testület (a továbbiakban: Testület) által a Bizottsággal és a részt vevő tagállamok szanálási hatóságaival együttesen alkalmazandó egységes szabályokból és eljárásokból fog állni. Az Európai Bizottság csak olyan mértékig fog részt venni az egységes szanálási mechanizmusban, amilyen mértékben erre az e rendeletben meghatározott feladatok ellátásához, illetve az állami támogatások Szerződés szerinti ellenőrzéséhez, vagy – analóg mintára – az EUMSZ 107. cikkének alkalmazása céljából meghatározott kritériumok alkalmazáshoz szükség van. Az egységes szanálási mechanizmus ugyanakkor a szanálási folyamat sajátosságaiból fakadóan nem követi az egységes felügyeleti mechanizmus differenciált megközelítését a különböző típusú bankok tekintetében. A napi szintű felügyelet folyamatos feladatával ellentétben, adott időpillanatban valószínűsíthetően csupán kevés számú bank jut csődközeli helyzetbe és szorul szanálásra. Ugyanakkor az egységes szanálási mechanizmus átfogó hatálya teljes mértékben megfelel annak a logikának, amelynek értelmében problémák felmerülése esetén – így többek között bankok esetleges szanálása kapcsán is – az EKB közvetlen felügyeletet szerezhet bármely bank felett. A válság rámutatott arra is, hogy nem kizárólag a nagy nemzetközi bankok szanálása igényel európai kereteket. Amennyiben a különböző méretű bankok esetében eltérő szanálási hatóságok járnának el, az egyúttal differenciált finanszírozási és védőhálóként működő mechanizmusokat eredményezne, ami ismételten csak összekötné az államokat a bankjaikkal, valamint torzítaná a versenyt. 4.1.2. Az egységes szanálási mechanizmus intézkedéseit meghatározó elvek A szanálási folyamat tárgyilagosságának és igazságosságának biztosítása érdekében a Bizottság, a Testület és a nemzeti szanálási hatóságok részéről a bankokkal, azok betéteseivel, hitelezőivel vagy részvényeseivel szemben a nemzetiségen vagy a székhelyen alapuló bárminemű megkülönböztetés tilos. A csoportot alkotó különböző szervezetekkel szembeni egyenlő elbánás biztosítása, a szanálásban érintett tagállam érdekeinek megfelelő módon történő figyelembevételének lehetővé tétele, továbbá annak elkerülése érdekében, hogy a hitelezőkre háruló költségek meghaladják a rendes fizetésképtelenségi eljárás szerinti mértéket, a határokon átnyúló csoportok szanálását bizonyos alapelvek szabályozzák. Azokra a helyzetekre vonatkozóan, ahol a csoportnak csupán bizonyos részei kerülnek szanálás alá, a javaslat annak biztosítására törekszik, hogy a szanálási folyamat ne érintse kedvezőtlenül a csoport azon tagjait, amelyeket nem érint a szanálás. Alapelv, hogy a szanálás költségeit a belső feltőkésítésbe bevontaknak és a bankszektornak kell viselnie. Következésképp a javaslat biztosítja azt, hogy a Bizottság, a Testület és a nemzeti szanálási hatóságok olyan szanálásfinanszírozási megoldásokról döntsenek, amelyekben a rendkívüli állami támogatás mértéke minimális szinten marad. 4.1.3. A Bizottság állami támogatások ellenőrzésével kapcsolatos hatásköreit érintő szempontok Az egységes szanálási mechanizmus keretében a Bizottságnak az állami támogatások ellenőrzésével kapcsolatos hatáskörei minden körülmények között megmaradnak. Ez azt jelenti, hogy azt követően, hogy az EKB értesítette a Bizottságot és a Testületet arról, hogy egy bank vagy csoport csődközeli helyzetbe került vagy valószínűsíthetően fizetésképtelenné válik, az egységes szanálási mechanizmus szerinti szanálási eljárást – adott esetben – az állami támogatással kapcsolatos eljárással párhuzamosan kell végrehajtani úgy, hogy az érintett tagállamot vagy tagállamokat fel kell kérni arra, hogy az EUMSZ 108. cikkével összhangban tájékoztassa vagy tájékoztassák a Bizottságot a tervezett intézkedésekről. Ehhez folyamatos együttműködésre és információcserére van szükség a Testület és a Bizottság között az állami támogatással kapcsolatos eljárás lefolytatása érdekében. Egyúttal a Bizottságnak az állami támogatási szabályok alapján hozott határozata előfeltétele lenne a bank szanálására vonatkozó bizottsági határozat elfogadásának. Amennyiben az Alap igénybevétele nem jár állami támogatás nyújtásával, a bank szanálására vonatkozó határozat elfogadásának előfeltételeként – analóg módon – az EUMSZ 107. cikkének alkalmazásához megállapított feltételeket kell alkalmazni a belső piacnak a részt vevő és a részt nem vevő tagállamok tekintetében értelmezett integritásának megőrzése érdekében. 4.1.4. Feladatok és döntéshozatali struktúra Az egységes szanálási mechanizmus a csődközeli helyzetbe jutott bankok szanálásához nélkülözhetetlen összes alapvető szanálási feladatot magában foglalja. Ezen feladatok közé tartozik többek között a szanálási tervek elkészítésére vonatkozó követelménnyel kapcsolatos egyszerűsített kötelezettségek alkalmazásának engedélyezése, a szanálási tervek elkészítése, a szanálási tervek felülvizsgálata, a bankok szanálhatóságának vizsgálata, a bankok szanálás alá vonására vonatkozó döntés meghozatala, a szanálási hatáskörök gyakorlása a szanálás alá volt intézménnyel kapcsolatban, továbbá a szanálási megoldások végrehajtása. Az egységes szanálási mechanizmus keretébe tartoznak továbbá a szanálás finanszírozásával kapcsolatos döntések is. Az egységes szanálási mechanizmus összetétele biztosítja, hogy döntéshozatali struktúrái jogilag helyesek és egyúttal hatékonyak legyenek, akár válságok idején is. A döntéshozatali struktúrákat úgy alakították, hogy a döntések európaiak legyenek, és a bankszanálás nemzetgazdasági jelentősége miatt a tagállamok bevonásával szülessenek. Az egységes szanálási mechanizmus döntéshozatali struktúrái az Egységes Szanálási Testületet, a részt vevő tagállamok nemzeti szanálási hatóságait és az Európai Bizottságot foglalják magukban. Az egységes szanálási mechanizmus feladatain az Egységes Szanálási Testület és a nemzeti szanálási hatóságok osztoznak. Az egységes szanálási mechanizmus hatékonyságának és elszámoltathatóságának biztosítása érdekében és összhangban a jogi követelményekkel az Európai Bizottság, mint uniós intézmény, jogosult – a Szanálási Testület ajánlása vagy saját kezdeményezése alapján – kezdeményezni egy bank szanálását. A Bizottság által kezdeményezett szanálási eljárás esetén a Bizottság fog dönteni az egyes esetekben alkalmazandó szanálási eszközökről és a Szanálási Alap igénybevételéről is. Az Egységes Szanálási Testület hozza meg az egységes szanálási mechanizmusról szóló rendelet hatálya alá tartozó összes többi határozatot, és ezeket az egységes szanálási mechanizmusról szóló rendeletnek és a [...] irányelvnek megfelelően a nemzeti szanálási hatóságokhoz intézi nemzeti szintű végrehajtás céljából. A Testület nyomon fogja követni határozatainak a nemzeti szanálási hatóságok általi nemzeti szintű végrehajtását, és amennyiben a nemzeti szanálási hatóság nem tesz eleget a határozatában foglaltaknak, a Testület közvetlenül a bankokhoz is címezhet határozatokat. 4.1.5. Döntéshozatali folyamat A […] irányelvben meghatározott szabálykönyv értelmében egy bankot akkor vonnak szanálás alá, ha csődközeli helyzetbe kerül vagy valószínűsíthetően fizetésképtelenné válik, ha a magánszektorra korlátozódó megoldással a csődhelyzet nem elkerülhető, és ha a szanálás összhangban van a közérdekkel, mivel a bank rendszerszintű kockázatot jelent abból a szempontból, hogy csődje károsan hatna a pénzügyi stabilitásra. A szanálás célja a bank kritikus funkcióinak fenntartása, a pénzügyi stabilitás védelme, az adófizetők pénzére való támaszkodás minimalizálása és a betétesek védelme. A szanálásra egy olyan folyamatot követően kerül sor, amely garantálja, hogy bármely csődközeli helyzetbe jutott bank tekintetében megfelelően indokolt és pártatlan döntés szülessen: – az EKB, mint bankfelügyelet, értesíti a Bizottságot, a Szanálási Testületet és az érintett nemzeti hatóságokat és minisztériumokat arról, hogy az adott bank csődközeli helyzetbe jutott; – a Szanálási Testület megvizsgálja, hogy fennáll-e rendszerszintű kockázat és van-e lehetőség magánszektoron belüli megoldásra; – amennyiben a rendszerszintű kockázat fennáll és nincs lehetőség magánszektoron belüli megoldásra, a Szanálási Testület a szanálás megindítását ajánlja a Bizottságnak; – a Bizottság dönt a szanálás megindításáról és megjelöli a Szanálási Testület számára a szanálási eszközök alkalmazására, valamint az Alapnak a szanálási intézkedés támogatása céljából történő igénybevételére vonatkozó keretet. A Szanálási Testület a nemzeti szanálási hatóságokhoz címzett határozatában szanálási megoldást fogad el, amelyben meghatározza a szanálási eszközöket, intézkedéseket és finanszírozási forrásokat, egyúttal utasítja az érintett nemzeti szanálási hatóságokat a szanálási intézkedések végrehajtására; – a Testület által meghatározott szanálási intézkedéseket a nemzeti szanálási hatóságok a nemzeti joguknak megfelelően végrehajtják. Ha a nemzeti szanálási hatóságok nem tesznek eleget a Testület határozataiban foglaltaknak, a Szanálási Testületnek lehetősége van a nemzeti szanálási hatóságok helyett intézkedve a szanálási intézkedések végrehajtása érdekében bizonyos határozatokat közvetlenül a bankokhoz intézni. 4.1.6. Elszámoltathatóság és költségvetés Az egységes szanálási mechanizmus egyes szereplői függetlenül végzik feladatukat és szigorú elszámoltathatósági szabályok vonatkoznak majd rájuk, biztosítva azt, hogy hatásköreiket helyesen és pártatlan módon használják az e rendelet és a [...] irányelv által megszabott kereteken belül. A Szanálási Testület ennek megfelelően elszámoltatható lesz az Európai Parlament és Tanács felé az e rendelet alapján hozott határozataiért. A részt vevő tagállamok nemzeti parlamentjei ugyancsak tájékoztatást kapnak a Szanálási Testület tevékenységeiről. A Testületnek válaszolnia kell majd a részt vevő tagállamok nemzeti parlamentjei által hozzá intézett észrevételekre, kérdésekre. Az egységes szanálási mechanizmus költségvetése, amely az Egységes Szanálási Alapot is magában foglalja, nem része az Unió költségvetésének. Az egységes szanálási mechanizmussal összefüggő feladatokkal, a Szanálási Alap kezelésével és igénybevételével kapcsolatos kiadásokat a bankszektor által fizetett hozzájárulások fogják finanszírozni. 4.1.7. Kapcsolat a részt nem vevő tagállamokkal A [...] irányelv a bankcsoportok kezelése céljából nemzeti szanálási hatóságokat tömörítő szanálási kollégiumokat hoz létre, amelyekkel biztosítható, hogy az összes olyan tagállam szanálási hatósága megfelelő és kiegyensúlyozott módon be legyen vonva, amelyben a bank tevékenységet folytat. Az Európai Bankhatóság közvetítőként jár el azokban az esetekben, amikor a szanálási terv elkészítésével vagy magával a szanálással kapcsolatban nézeteltérés van a székhely szerinti tagállam és a fogadó tagállam szanálási hatóságai között. Az egységes szanálási mechanizmussal összefüggésben, azon szervezetek és csoportok esetében, amelyek kizárólag az egységes felügyeleti mechanizmusban részt vevő tagállamokban letelepedettek, az egységes szanálási mechanizmus kiváltja a hitelintézetek és befektetési vállalkozások helyreállítását és szanálását célzó keretrendszer létrehozásáról szóló, […] irányelvben meghatározott szanálási kollégiumokat. Ehelyett a nemzeti szanálási hatóságok képviselői a Szanálási Testületben vesznek részt. Az egységes felügyeleti mechanizmusról szóló rendeletben meghatározottak szerint a részt nem vevő tagállamokban letelepedett bankok esetében továbbra is a […] irányelvet kell teljes körűen alkalmazni. Ehhez hasonlóan az egységes szanálási mechanizmus és a részt nem vevő tagállamok nemzeti szanálási hatóságai közötti kapcsolatokat teljes mértékben a [...] irányelv fogja meghatározni. A különböző szanálási alapok közötti kapcsolatokra (a kölcsönös támogatásra és az alapok közötti önkéntes kölcsönnyújtásra és -felvételre) vonatkozó rendelkezések teljes körűen alkalmazandók az Egységes Szanálási Alap és a részt nem vevő tagállamok nemzeti szanálási alapjai közötti kapcsolatokra is. A javaslat azt is egyértelműen rögzíti, hogy az Európai Bankhatóságnak a [...] irányelvben és az Európai Bankhatóságról szóló rendeletben meghatározott szerepe, ideértve a közvetítői hatásköreit is, teljes mértékben alkalmazandó a Szanálási Testület tekintetében is. A javaslat továbbá háromféleképp is figyelembe veszi az egységes szanálási mechanizmusban részt nem vevő tagállamokban letelepedett bankok helyzetét. Egyrészt a javaslat az egységes szanálási mechanizmus valamennyi szereplőjére vonatkozóan rögzíti a nemzetiségen vagy székhelyen alapuló megkülönbözetés tilalmát a hitelintézetek, a betétesek, a befektetők és egyéb hitelezők tekintetében. Másrészt a javaslat arról is rendelkezik, hogy amennyiben egy csoport részt vevő és részt nem vevő tagállamban letelepedett hitelintézeteket is tartalmaz, a […] irányelvben meghatározott szanálási kollégiumban a részt vevő tagállamok nemzeti szanálási hatóságainak helyét a Testület veszi át. Harmadrészt a részt nem vevő tagállamoknak mindig megvan a lehetőségük arra, hogy csatlakozzanak az egységes felügyeleti mechanizmushoz, ezáltal pedig biztosíthatják azt is, hogy a területükön letelepedett bankok az egységes szanálási mechanizmus keretébe tartozzanak. 4.1.8. Kapcsolat a hitelintézetek és befektetési vállalkozások helyreállítását és szanálását célzó keretrendszer létrehozásáról szóló […] európai parlamenti és tanácsi irányelvvel Az egységes szanálási mechanizmus keretében a hitelintézetek és befektetési vállalkozások helyreállítását és szanálását célzó keretrendszer létrehozásáról szóló […] irányelvben meghatározott szabálykönyvet kell alkalmazni a részt vevő tagállamokra, mivel az a belső piac egészére alkalmazandó. Ezen rendelkezés alól kivétel csak akkor tehető, ha az e rendeletben meghatározott eljárások vagy rendelkezések kiváltják a [...] irányelv vonatkozó rendelkezéseit (például a határokon átnyúló kollégiumokra vonatkozó rendelkezések tekintetében, amelyek helyett az egységes szanálási mechanizmus szerinti döntéshozatalra vonatkozó rendelkezéseket kell alkalmazni). Az egységes szanálási mechanizmusról szóló javaslat tartalmaz bizonyos olyan rendelkezéseket is, amelyek párhuzamosan a [...] irányelvben is szerepelnek, mivel a Szanálási Testületnek és a Bizottságnak közvetlenül alkalmazandó uniós jog alapján kell eljárniuk. E javaslat más rendelkezései konkrét kereszthivatkozásokat tartalmaznak a Bizottságnak a [...] irányelvre vonatkozó javaslatára. A szóban forgó rendelkezések egy részét módosította az Európai Parlament ECON Bizottsága által májusban elfogadott jelentés és a Tanács június 26-i általános megközelítése. Az egységes szanálási mechanizmusról szóló rendeletnek végső soron teljes mértékben összhangban kell lennie a […] irányelvről az Európai Parlament és a Tanács között létrejövő megállapodással. A javaslat a Tanács általános megközelítésére hivatkozik, tekintettel arra, hogy ez a legutolsó elérhető dokumentum. Mivel az Európai Parlament és a Tanács közötti tárgyalások még folynak, és az irányelvet még nem sikerült véglegesíteni, a Bizottság célja az, hogy ezeket a lényeges rendelkezéseket a társjogalkotók között a [...] irányelvről folytatott tárgyalások végső eredményének megfelelő rendelkezésekkel helyettesítse majd. A [...] irányelv által már lefedett bizonyos szempontok tekintetében elengedhetetlen a további kiigazítás az Egységes Bankszanálási Alappal kiegészített egységes szanálási mechanizmus megfelelő működéséhez. Egyrészt a követelések sorrendjét – a betétesek elsőbbségének elve mentén – teljes mértékben össze kell hangolni. A 15. cikk a követelések sorrendjét a betétesek elsőbbségének elve mentén javasolja összehangolni. A Bizottság álláspontja szerint a [...] irányelv hatálya alá tartozó valamennyi szervezet tekintetében szükség van erre az összehangolásra annak érdekében, hogy biztosítva legyenek az egyenlő versenyfeltételek a belső piacon. Másrészt az egységes szanálási mechanizmus keretében a belső feltőkésítés igénybevétele tekintetében alkalmazott bármifajta rugalmasságot szűk keretek közé kell szorítani, és arra valamennyi bank tekintetében azonos feltételeknek kell vonatkozniuk. A javaslat 24. cikke ennek megfelelően – a Tanács 2013. június 26-i általános megközelítése alapján – további szűk kereteket szab, és ebben az összefüggésben kizárja a [...] irányelvben meghatározott bármifajta eltérés alkalmazását (különösképpen a belső feltőkésítés küszöbértékének kiszámítása tekintetében). 4.2. A Szanálási Testület 4.2.1. Irányítás A szanálással kapcsolatos döntéshozatal hatékonyságának és elszámoltathatóságának biztosítása érdekében a Szanálási Testület összetétele és működési szabályai biztosítják az összes közvetlenül érintett tagállam megfelelő szintű részvételét. A Testület ügyvezető igazgatóból, az ügyvezetőigazgató-helyettesből, a Bizottság és az EKB által kinevezett képviselőkből és az egyes részt vevő tagállamok által kinevezett, a nemzeti szanálási hatóságokat képviselő tagokból áll. Az ügyvezető igazgató elnökletével ülésező Testület két formációban ülésezik, illetve működik: vezetői ülésként és plenáris ülésként. A Testület ülésein meghívott megfigyelők is részt vehetnek. A Testület a plenáris ülésein hozza meg az általános jellegű döntéseit. Az egyes szervezetekre vagy bankcsoportokra vonatkozó döntéseit a Testület a vezetői ülésén hozza meg. Ezen döntések vonatkozhatnak a szanálás megtervezésére, a szanálási rendszerekkel kapcsolatos döntésekhez szükséges korai beavatkozási hatáskörökre, így például az Alapnak a szanálási folyamat során történő igénybevételére, továbbá a nemzeti szanálási hatóságoknak a szanálási határozatok végrehajtásával kapcsolatos utasítására. A vezetői ülésen a Testület az ügyvezető igazgatóból, az ügyvezetőigazgató-helyettesből, valamint a Bizottság és az EKB által kinevezett képviselőkből áll. Az egyes esetekben szanálandó bankoktól és csoportoktól függően, a Testület vezetői üléseire az ügyvezető igazgatón, az ügyvezetőigazgató-helyettesen, valamint a Bizottság és az EKB által kinevezett képviselőkön túl az érintett nemzeti szanálási hatóságok által kinevezett tagok is meghívást kapnak. Ennek megfelelően a határokon átnyúló bankcsoportok szanálásakor mind a csoportszintű szanálási hatóság székhelye szerinti tagállam által kinevezett tag, mind a konszolidált felügyelet által érintett leányvállalatok vagy szervezetek letelepedése szerinti tagállam által kinevezett tagok részt vesznek az üléseken és a döntéshozatali folyamatban. A Testületre alkalmazandó szavazási szabályok figyelembe veszik annak szükségességét, hogy a szanálási döntés által érintett valamennyi tagállam érdeke tekintetbe legyen véve. A döntésben érintett résztvevők egyike sem rendelkezik vétójoggal. Tekintettel azonban a tagállamoknak a nemzeti költségvetésük felhasználásával kapcsolatos szuverenitására, a javaslat kifejezetten rendelkezik arról, hogy az egységes szanálási mechanizmus keretében a tagállamok részére semmilyen szanálás alá vont szervezet rendkívüli állami támogatását nem lehet előírni. Ezenfelül, a tagállamokat érintő esetleges költségvetési hatások teljes mértékű figyelembevétele érdekében az érintett nemzeti szanálási hatóságok által a Testület vezetői ülésein való részvételre kinevezett tagok egy további ülés összehívását kezdeményezhetik az ilyen jellegű potenciális hatások megvitatása céljából. 4.2.2. Hatáskörök A Szanálási Testület összegyűjti az EKB-nak és a nemzeti szanálási hatóságoknak a joghatóságuk alá tartozó bankok pénzügyi helyzetének megfelelőségére vonatkozóan rendelkezésére álló információit. A nemzeti kereteken belül működő nemzeti hatóságok hálózatához képest ezzel a megközelítéssel jobban megvizsgálhatók a körülmények, amelyek egy-egy bank szanálás alá helyezését eredményezhetik, egyúttal elkerülhetők a több országot érintő tovagyűrűző hatások. A javaslat a bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelv keretére épít, és felhatalmazza a Szanálási Testületet arra, hogy azonnal beavatkozzon, ha egy bank vagy bankcsoport pénzügyi helyzete romlik. A Szanálási Testület rendelkezik azzal a hatáskörrel, amely alapján eldönti, hogy mikor ajánlja a Bizottságnak egy bank vagy csoport szanálását. Mihelyt a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a bank szanálás alá helyezéséhez szükséges feltételek teljesülnek, a Testület a Bizottság által meghatározott kereten belül dönt az alkalmazandó szanálási eszközökről, illetve az Alap forrásainak felhasználásáról. Ezen hatáskörei alapján a Szanálási Testület egységes módon választhatja meg és alkalmazhatja a szanálási eszközöket, szabályokat és eljárásokat. Ez különösen a határokon átnyúló tevékenységet végző bankok esetében fog a tagállami szabályok és megközelítések között jelenleg még meglévő eltérések, és az ezekkel járó, az Unió pénzügyi piacainak működését negatívan érintő hatások megszüntetéséhez vezetni. A Szanálási Testület ezen közvetlen felelőssége biztosítani fogja a részt vevő tagállamok bankjaival szembeni egyenlő elbánást, valamint a bankszanálásra vonatkozó egységes szabálykönyv végrehajtásának kiszámíthatóságát és az abba vetett bizalmat. Ez növeli a jogbiztonságot és a pénzáramlás szükségtelen zavarainak megelőzése révén segít megőrizni a pénzügyi eszközök értékét. Ez a megoldás azt is biztosítani fogja, hogy a csődközeli helyzetbe jutott intézmény eszközeit a részt vevő tagállamok hitelezőit érő károk minimalizálása érdekében a lehető legtermékenyebb módon használják fel, és nem az egyes tagállamok érdekei szerint. A Szanálási Testület gondoskodik arról, hogy a szanálási határozatokat a nemzeti szanálási hatóságok a nemzeti jognak megfelelően és következetesen hajtsák végre. Ennek érdekében a Testület rendelkezik a nemzeti hatóságok általi végrehajtás felügyeletéhez és értékeléséhez szükséges hatáskörrel azáltal, hogy – indokolt esetben – közvetlenül a bankoktól is kérhet információkat, illetve vizsgálatokat végezhet, helyszíni ellenőrzéseket folytathat le. Amennyiben a nemzeti szanálási hatóság az elfogadott szanálási megállapodásnak megfelelő szanálási határozatot nem hajtja végre, a Testületnek felhatalmazása van arra, hogy bizonyos, a szanálási határozat végrehajtásához szükséges intézkedéseket előíró határozatokat közvetlenül az érintett bankhoz intézzen. 4.2.3. Európai és nemzetközi együttműködés Feladatai elvégzése céljából a Szanálási Testület együtt fog működni az EKB-vel és egyéb, az egységes felügyeleti mechanizmus keretében hitelintézetek felügyeletére felhatalmazott hatóságokkal, továbbá a Pénzügyi Felügyeletek Európai Rendszerének részét képező más hatóságokkal. A Szanálási Testület szorosan együtt fog működni a nemzeti szanálási hatóságokkal is, amelyeknek kulcsszerepe van a szanálási intézkedések előkészítésében és végrehajtásában. Mivel számos hitelintézet nem csupán az Unióban, hanem nemzetközi szinten is jelen van, a Szanálási Testület kizárólagos felhatalmazással fog rendelkezni arra, hogy a részt vevő tagállamok nevében nem kötelező erejű együttműködési megállapodásokat kössön harmadik országok hatóságaival. 4.3. Az Egységes Bankszanálási Alap 4.3.1. Elvek, az Alap létrehozása és céljai A Testület intézkedéseit megalapozó elv szerint a szanálási eszközök alkalmazásával összefüggésben felmerülő bármely veszteséget, költséget vagy egyéb kiadást első helyen a szanálás alá vont intézmény részvényeseinek és hitelezőinek, és végső soron – amennyiben szükséges – a pénzügyi ágazatnak kell viselnie. Ugyanakkor, még ha az intézmény szerkezetátalakításának költségeit belső forrásokból is kell finanszírozni, szükség van egy olyan mechanizmusra, amely lehetővé teszi az intézmény számára, hogy (akár eredeti formájában, akár egy hídbankon keresztül vagy vagyonkezelő szervezetként, avagy „rossz bankként”) tovább működjön. A szanálási intézkedések hatékonyságának biztosítása érdekében szükség van tehát egy bankszanálási alap létrehozására, amely rövid lejáratú finanszírozást nyújt a szanálás alá vont intézmény részére, vagy garanciát vállal a potenciális vevők felé a szanálás alatt lévő intézményért. Az Egységes Szanálási Alap elsődleges célja a pénzügyi stabilitás biztosítása, nem pedig a veszteségek viselése vagy a szanálás alá vont intézmény feltőkésítése. Az Alapot nem szabad mentőövnek tekinteni. Előfordulhatnak viszont olyan körülmények, amikor a belső források megfelelő mértékű (a szanálás alá vont intézmény kötelezettségeinek és szavatoló tőkéjének legalább 8 %-ának megfelelő) kimerítését követően az elsődleges cél nem elérhető anélkül, hogy az Alap ne viselné a veszteségeket, illetve ne nyújtana forrást a tőkeemeléshez. Az Alap kizárólag ilyen körülmények között szolgálhat védőhálóként a magánforrások számára. Az Egységes Szanálási Alap létrehozását elsősorban az indokolja, hogy az integrált pénzügyi piacokon a bankok szanálására fordítható bármilyen pénzügyi támogatás növeli a pénzügyi stabilitást és javítja a többi bank helyzetét is, nem csupán az érintett tagállamban, hanem a többi tagállamban is. Mivel a részt vevő tagállamok bankjai közvetett kedvezményezettjei az ilyen jellegű támogatásnak, a támogatás finanszírozásához való hozzájárulásokat nem lehet egyetlen tagállam bankjaira korlátozni. A hatékonysággal kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy az Alap azon képessége, hogy az euróövezet összes bankjától tud forrást gyűjteni, sokkal hatékonyabb puffert jelent a bankválságokkal szemben, amikor a veszteségek aszimmetrikus jelleggel néhány tagállamban koncentrálódnak, és ilyen tekintetben az Alap az euróövezet egészére kiterjedő biztosítási mechanizmusként szolgál. A legutóbbi válság rávilágított, hogy a veszteségek eltérő módon jelentkeznek a tagállamokban. Mivel valószínűsíthető, hogy a bankszektort érintő esetleges jövőbeli sokkokból eredő veszteségek meghatározott időpillanatban egyes tagállamokra koncentrálódva fognak jelentkezni, egy magánforrásból finanszírozott, közös európai védőháló – szemben a tagállamok különállóan működő védőhálóival – hatékonyabb lesz az ilyen jellegű sokkok kezelésében az euróövezeti bankszektor egészétől előzetesen, illetve – kirívó esetekben – utólagosan befolyó hozzájárulásoknak köszönhetően. Következésképp a források európai szinten történő összevonása révén az Alap nagyobb „tűzerővel” fog rendelkezni, és megnöveli a bankrendszer ellenálló képességét. A rendkívüli utólagos hozzájárulásoknak a részt vevő tagállamok bankjai közötti egyenlő arányú szétterítése egyúttal csökkenteni fogja az egyes bankokra jutó összeget, ami korlátozza az ilyen jellegű hozzájárulások esetleges prociklikus hatását. A nemzeti határokon túlmutató veszteségviselés mechanizmusa révén továbbá hatékonyan ki lehet lépni az adott országot érintő bankválság és az államháztartás helyzete közötti kölcsönös függésből. Ezzel a megoldással az egyes tagállamokra jelenleg nehezedő teher kisebb lenne, ha az Egységes Szanálási Alap már a pénzügyi válság kezdetekor is létezett volna. Az Egységes Szanálási Alap, amely a részt vevő tagállamok mindegyikének bankszektorától képes lesz forrást gyűjteni, nagyobb hozzájárulási alapra támaszkodhat, következésképp nagyobb hitelességgel fog rendelkezni, aminek révén a Testület – szükség esetén –alacsonyabb költség mellett nagyobb összegű kölcsönt vehet fel a piacon. A külső finanszírozási források piacokról történő bevonására való nagyobb fokú alkalmasság csökkenteni fogja az Alapnak a közpénzektől való függését a rendkívüli veszteséggel járó helyzetekben, ami ugyancsak hozzájárul az államok és bankjaik közötti összekapcsolódás megszüntetéséhez és az adófizetőknek a szanálás terhei alóli mentesítéséhez. Végezetül az ösztönzőknek a bankunióban részt vevő intézményekhez való megfelelő hozzáigazítása ugyancsak egy egységes alapot tesz szükségessé. Amennyiben – és különösen a határokon átnyúló tevékenységet folytató bankcsoportok esetében – a szanálásnak a részvényesek és a hitelezők által viselt részét meghaladó költségeit nemzeti alapokból kellene fedezni, nemcsak az egységes szanálási mechanizmus, hanem az egységes felügyeleti mechanizmus hatékonysága is sérülne. Az egységes szanálási mechanizmus létrehozása szükségessé teszi, hogy a Szanálási Testület gyors és hatékony hozzáféréssel rendelkezzen az Egységes Bankszanálási Alaphoz. Az Alap révén létrejön egy magánforrásból finanszírozott külső réteg, amely közép- és hosszú lejáratú finanszírozást tud nyújtani, aminek köszönhetően a közpénzeknek a bankszanálás céljára történő felhasználása minimálisra szorítható. Azáltal továbbá, hogy elejét veszi a nemzeti alapok igénybevételénél felmerülő koordinációs problémáknak, az Alap megnöveli a szanálási folyamat hatékonyságát, különösen a határokon átnyúló csoportok esetén. 4.3.2. Az Alap finanszírozása Az elegendő mértékű finanszírozás biztosítása, továbbá a felosztó-kirovó rendszerek prociklikus jellegének elkerülése, valamint a külső finanszírozási támogatás igénybevételének minimálisra szorítása érdekében az Alapnak azonnal elérhető forrásokra van szüksége. Ennek érdekében az Alap méretének el kell érnie a részt vevő tagállamok bankrendszerében elhelyezett, biztosított betétek legalább 1 %-át, amivel biztosítható a rendezett szanálás egy esetleges jövőbeni válság esetén, feltéve, hogy a hitelezők a szanálás alá vont intézmény kötelezettségeinek és szavatoló tőkéjének legalább 8 %-áig részt vesznek a belső feltőkésítésben. A bankokra vonatkozó 2011-es adatok és az euróövezeti bankokban elhelyezett, biztosított betétek összegére vonatkozó becslés alapján az Egységes Szanálási Alapra megfogalmazott 1 %-os célösszeg 55 milliárd EUR-nak felel meg. Az Alap abszolút értékben (EUR-ban) meghatározott célösszege dinamikusan változik, a banki ágazat növekedésével automatikusan nőni fog. A javaslat 10 éves átmeneti időszakot ír elő az Alap számára a célösszege elérésére. Az átmeneti időszak 14 évre meghosszabbítható, ha az Alapból teljesített kifizetések meghaladják a célösszeg felét. Amennyiben az eredeti alapképzési időszak során az Alapból nem teljesítenek kifizetést, a bankszektor a célösszeg mintegy egytizedének megfelelő összeget, azaz abszolút értékben mintegy 5,5 milliárd EUR hozzájárulást teljesítene évente. A kezdeti alapképzési időszakot követően a bankoknak akkor kellene további hozzájárulást teljesíteniük, ha hozzájárulási alapjuk megnő vagy ha az Alapból kifizetést teljesítenek. Amennyiben az Alap rendelkezésre álló pénzügyi forrásai a célösszeg felénél kisebb összegűre csökkennek, a bankokkal szemben az egységes szanálási mechanizmusban részt vevő tagállamok bankjai (a szavatoló tőke és a biztosított betétek nélkül számított) összes kötelezettsége legalább egyötöd részének megfelelő éves hozzájárulási minimumot írnak elő. A hozzájárulásokat a bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelvvel összhangban, a bankok – szavatoló tőkéjük és biztosított betéteik nélkül számított – kötelezettségei alapján, a kockázati profiljukhoz igazítva fogják kiszámítani. Ezt azt jelenti, hogy a szinte kizárólag betétekből finanszírozott bankok hozzájárulása nagyon alacsony mértékű lesz. Ezek a bankok természetesen hozzájárulást fizetnek a nemzeti betétgarancia rendszerekbe. A javaslat különböző biztosítékokról is rendelkezik annak érdekében, hogy a hozzájárulási kötelezettség előírása ne okozzon pénzügyi stabilitási problémákat az egészségesen működő intézményeknél, így például ezek ideiglenes jelleggel mentességet élveznek az utólagos hozzájárulások befizetése alól. Amennyiben az előzetes hozzájárulások nem elegendőek, az utólagos hozzájárulások pedig nem azonnal hozzáférhetők, kiegészítő tartalékfinanszírozásra lehet szükség – különösen az átmeneti időszak során – ahhoz, hogy a szerkezetátalakítás egésze folyamán biztosíthatók legyenek a bank(ok) rendszerszintű funkciói. Amennyiben a szanálás finanszírozásához szükséges, az Alapnak lehetősége lesz kölcsönről vagy más jellegű támogatásról pénzügyi intézményekkel vagy egyéb harmadik felekkel megállapodást kötni (ideértve a közfinanszírozású források bevonásáról szóló megállapodásokat is). Főszabály szerint ezt a támogatást maga a szanálás alá vont intézmény fogja visszafizetni. Amennyiben erre nem lenne lehetőség, a rendelet értelmében a veszteségeket a mechanizmus alá tartozó összes többi bank viseli utólagos hozzájárulások formájában. Ez biztosítani fogja, hogy közpénzek bármifajta felhasználása középtávon költségvetési szempontból semleges legyen. Megelőzendő azt, hogy hátrányos helyzetbe kerüljenek azon tagállamok, amelyek a javaslatban szereplő rendelet hatálybalépése előtt már létrehoztak valamilyen szanálási alapot, a rendelet az érintett tagállamokra bízza annak eldöntését, hogy meglévő nemzeti szanálási alapjaik forrásait milyen módon használják fel bankjaik e rendelet szerinti kötelezettségeik kielégítése céljából. 4.3.3. Betétbiztosítási rendszerek alkalmazása a szanálással összefüggésben Bankszanáláskor a nemzeti betétbiztosítási rendszer, amelyhez a bank csatlakozott, fog – legfeljebb a biztosított betétek összegéig – helyt állni a veszteségek azon részéért, amelyet egyébként is viselnie kellene, ha a bankot a rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében számolnák fel. Erről a szerepkörről a […] irányelv már teljes körűen rendelkezik. Az egységes szanálási mechanizmus továbbá nem érinti az intézményvédelmi rendszereket és egyéb, bizonyos hitelintézeti csoportok által létrehozott, csoporton belüli pénzügyi támogatási mechanizmusokat. Az egységes szanálási mechanizmus kizárólag akkor fog beavatkozni, ha a magánszektor ilyen jellegű megoldásaival a bankcsődöt nem sikerül megfelelően kezelni. 4.3.4. Az Alap szerepe az egységes szanálási mechanizmuson kívüli intézményeket is magukban foglaló csoportok szanálásakor Az egységes szanálási mechanizmus keretébe tartozó és nem tartozó intézményeket egyaránt tömörítő csoportok szanálásakor az Alap hozzájárulása a csoportnak az egységes szanálási mechanizmus keretébe tartozó részeire fog kiterjedni, míg a fennmaradó hányadot az egységes szanálási mechanizmuson kívüli nemzeti finanszírozási megoldások révén fogják fedezni. A szanálások finanszírozásának a belső piac egészére kiterjedő megerősítése érdekében a javaslat lehetővé teszi az Alap számára, hogy – belátása szerint – kölcsönt nyújtson más szanálásfinanszírozási megoldásoknak, illetve kölcsönt vegyen fel ezektől. Ennek révén az Alap jelentős összegű olyan kifizetéseket is teljesíthet, amelyekre az előzetes és utólagos hozzájárulások nem nyújtanak fedezetet. Ez a lehetőség egyúttal támogatást jelent az egységes szanálási mechanizmuson kívüli tagállamok szanálásfinanszírozási megoldásai számára is. 4.3.5. A nemzeti szanálásfinanszírozási megoldások kiváltása Mivel az Alap a részt vevő tagállamok nemzeti szanálásfinanszírozási megoldásainak helyébe lép, azok a tagállamok, amelyek e rendelet hatálybalépéséig már létrehozták nemzeti szanálásfinanszírozási megoldásaikat, nemzeti joguknak megfelelően dönthetnek a szóban forgó megoldásaik igénybevételéről. A tagállamok úgy is dönthetnek, hogy forrásaik kimerítéséig bankjaik helyett az említett nemzeti szanálásfinanszírozási megoldásokon keresztül fizetik az Alapnak járó hozzájárulásokat. 5. KÖLTSÉGVETÉSI HATÁSOK A Szanálási Testületet teljes mértékben a pénzügyi intézmények által fizetett hozzájárulásokból finanszírozzák. A Testület indulási szakaszában azonban az Unió költségvetését érintő minimális hatás is jelentkezni fog. Ennek részletei a csatolt pénzügyi kimutatásban találhatók. 2013/0253 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a hitelintézeteknek és bizonyos befektetési vállalkozásoknak az egységes szanálási mechanizmus keretében történő szanálására vonatkozó egységes szabályok és egységes eljárás kialakításáról, valamint az Egységes Bankszanálási Alap létrehozásáról és az 1093/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 114. cikkére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamentek számára való megküldését követően, tekintettel az Európai Központi Bank véleményére[11], tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[12], rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1) Az uniós gazdaság fellendülésének elősegítése érdekében elengedhetetlenül fontos a banki szolgáltatások belső piacának fokozott integrációja. A jelenlegi pénzügyi és gazdasági válság azonban rámutatott, hogy a belső piac működése ezen a téren veszélyben van, és egyre növekszik a pénzügyi fragmentáció kockázata. A bankközi piacok kevésbé likvidek, a több országot érintő banki tevékenység pedig háttérbe szorul a fertőzéstől való félelem, valamint a más nemzeti bankrendszerek, illetve a tagállamoknak a bankok támogatására vonatkozó képessége iránti bizalom hiánya miatt. (2) A tagállamok nemzeti szanálási szabályai és az ezekhez kapcsolódó adminisztratív gyakorlatok közötti eltérések, valamint a több országban tevékenykedő bankok szanálására vonatkozó uniós szintű, egységes döntéshozatali eljárás hiánya egyaránt táplálja ezt a bizalomhiányt és a piac instabilitását, mivel egy bank fizetésképtelenségének lehetséges következményei tekintetében nem garantálják a biztonságot és a kiszámíthatóságot. A nemzeti szintű szanálási határozatok versenytorzulásokhoz vezethetnek, és végső soron alááshatják a belső piacot. (3) Konkrétan a szanálás alatt álló bankok hitelezőinek kezelésére és a csődközeli helyzetbe került bankok megmentésére vonatkozó, egymástól különböző tagállami gyakorlatok hatással vannak a bankok vélt hitelkockázatára, pénzügyi stabilitására és fizetőképességére. Ez aláássa a bankszektor iránti közbizalmat, és gátolja a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlását a belső piacon, mivel a tagállami gyakorlatok közötti különbségek nélkül alacsonyabbak lennének a finanszírozási költségek. (4) A tagállamok nemzeti szanálási szabályai és az ezekhez kapcsolódó adminisztratív gyakorlatok közötti eltérések következtében a bankok és az ügyfelek csupán letelepedési helyük miatt is magasabb hitelfelvételi költségeket tapasztalhatnak, függetlenül tényleges hitelképességüktől. Ezenkívül a bankok ügyfelei – saját hitelképességüktől függetlenül – bizonyos tagállamokban a más tagállamokban alkalmazottakhoz képest magasabb hitelfelvételi rátákkal szembesülnek. (5) Mindaddig, amíg a szanálási szabályok, gyakorlatok és a tehermegosztásra vonatkozó megközelítések nemzeti szintűek maradnak, valamint a szanálás finanszírozásához szükséges pénzügyi forrásokat nemzeti szinten teremtik elő és használják fel, a belső piac töredezettsége megmarad. Ezen túlmenően a nemzeti felügyeleti szervek erős ösztönzőkkel rendelkeznek, hogy a bankválságok nemzeti gazdaságukra gyakorolt lehetséges hatásait olyan egyoldalú intézkedések megvalósításával minimalizálják, amelyek elhatárolják a banki műveleteket, például a csoportközi átutalások és kölcsönzések korlátozásával, vagy a potenciálisan csődközeli helyzetbe kerülő anyavállalatnak az adott tagállamban működő leányvállalata tekintetében magasabb likviditási és tőkekövetelmények bevezetésével. Ez korlátozza a bankok több országot érintő tevékenységét, ezáltal pedig akadályozza az alapvető szabadságok gyakorlását, és versenytorzulást okoz a belső piacon. (6) A [ ] európai parlamenti és tanácsi irányelv[13] bizonyos mértékig összehangolta a bankszanálás nemzeti szabályait, és előírta a szanálási hatóságok együttműködését abban az esetben, ha több országban tevékenykedő bank válik fizetésképtelenné. A [ ] irányelvben előírt összehangolás azonban nem teljes, és a döntéshozatali folyamat nem központosított. A [ ] irányelv alapvetően a valamennyi tagállam nemzeti hatóságai számára elérhető közös szanálási eszközökről és hatáskörökről rendelkezik, viszont a szanálási eljárások támogatása terén meghagyja a nemzeti hatóságok mérlegelési jogkörét az eszközök alkalmazása, illetve a nemzeti finanszírozási megoldások igénybevétele tekintetében. A [ ] irányelv nem akadályozza meg azt, hogy a tagállamok különálló és esetleg következetlen döntéseket hozzanak a több országban tevékenykedő csoportok szanálása kapcsán, ami befolyásolhatja a szanálás összköltségét. Ezenkívül, mivel nemzeti finanszírozási megoldásokat ír elő, nem csökkenti kellőképpen a bankok függőségét az állami költségvetésekből nyújtott támogatástól, és nem előzi meg, hogy a tagállamok egymástól eltérő megközelítéseket alkalmazzanak a finanszírozási megoldások igénybevétele során. (7) A pénzügyi szolgáltatások belső piacának kiteljesítése érdekében alapvető fontosságú, hogy a fizetésképtelenné vált bankokra – és ezen belül az uniós szinten előteremtett források felhasználására – vonatkozóan hatékony és egységes szanálási döntések szülessenek az Unióban. A belső piacon belül egyetlen tagállam bankjainak fizetésképtelensége kihathat az egész Unió pénzügyi piacainak stabilitására. A hatékony és egységes szanálási szabályok, valamint a szanálás finanszírozására vonatkozó azonos feltételek biztosítása valamennyi tagállamra kiterjedően nem csupán azoknak a tagállamoknak áll érdekében, amelyekben a bankok működnek, hanem általánosságban véve minden tagállamnak, mivel ezáltal megőrizhető a versenyképesség és javítható a belső piac működése. A belső piacon igen szorosak a bankrendszerek közötti összekapcsolódások, a bankcsoportok nemzetköziek, és a bankok nagy arányban rendelkeznek külföldi eszközökkel. Egységes szanálási mechanizmus nélkül az egységes felügyeleti mechanizmusban részt vevő tagállamokban jelentkező bankválságok a mechanizmusban részt nem vevő tagállamokban is súlyosabb rendszerszintű következményekkel járnának. Az egységes szanálási mechanizmus létrehozása fokozni fogja a részt vevő tagállamokban levő bankok stabilitását, és megelőzi a válságok tovagyűrűzését a részt nem vevő tagállamokba, így megkönnyítve a belső piac egészének működését. (8) Az egységes felügyeleti mechanizmus [...] tanácsi rendelet[14] értelmében történő létrehozását követően, amikor is a részt vevő tagállamokban levő bankok az Európai Központi Bank (EKB) központi felügyelete alatt állnak, nincs összhang az ilyen bankok uniós felügyelete és e bankoknak a [ ] irányelv szerinti szanálási eljárás keretében történő, nemzeti szintű kezelése között. (9) Míg az egységes felügyeleti mechanizmusban részt nem vevő tagállamokban levő bankoknak nemzeti szinten előnyt jelent a felügyelet, a szanálás és a pénzügyi védőháló megoldásainak összehangoltsága, addig az egységes felügyeleti mechanizmusban részt vevő tagállamokban levő bankok uniós felügyelet alatt állnak, a szanálás és a pénzügyi háló tekintetében pedig nemzeti szintű intézkedések vonatkoznak rájuk. Az összehangoltság hiánya versenyhátrányt okoz az egységes felügyeleti mechanizmusban részt vevő tagállamokban levő bankok számára a más tagállamokban működő bankokhoz képest. Az egységes felügyeleti mechanizmus keretében a felügyelet és a szanálás két különböző szinten valósul meg, így az egységes felügyeleti mechanizmusban részt vevő tagállamokban levő bankok esetében a beavatkozás és a szanálás nem lenne olyan gyors, következetes és hatékony, mint a mechanizmusban részt nem vevő tagállamokban levő bankoknál. Mindez kedvezőtlenül érinti e bankok finanszírozási költségeit, és versenyhátrányt okoz, ami károsan hat azokra a tagállamokra, amelyekben az érintett bankok működnek, továbbá a belső piac átfogó működésére is. Következésképpen az egységes felügyeleti mechanizmusban részt vevő tagállamokban működő valamennyi bankra kiterjedő központi szanálási mechanizmus elengedhetetlen az egyenlő versenyfeltételek biztosításához. (10) A szanálási felelősségek nemzeti és uniós szintek közötti elosztását össze kell hangolni a felügyeleti felelősségek e szintek közötti elosztásával. Mindaddig, amíg egy tagállamban nemzeti szintű marad a felügyelet, az adott tagállamnak kell felelősséget vállalnia a bankcsődök pénzügyi következményeiért. Az egységes szanálási mechanizmusnak ezért kizárólag az egységes felügyeleti mechanizmusban részt vevő, és az egységes felügyeleti mechanizmus keretében az EKB felügyelete alá tartozó tagállamokban letelepedett bankokra és pénzügyi intézményekre kell kiterjednie. Az egységes felügyeleti mechanizmusban részt nem vevő tagállamokban letelepedett bankokra nem kell kiterjeszteni az egységes szanálási mechanizmust. Amennyiben egy ilyen tagállam az egységes szanálási mechanizmus résztvevőjévé válna, helytelen ösztönzők keletkeznének számára. Nevezetesen az ilyen tagállamok felügyeleti szervei engedékenyebbé válhatnak a joghatóságukban levő bankokkal szemben, mivel nem őket terhelné a bank fizetésképtelenségének teljes pénzügyi kockázata. Ebből adódóan – az egységes felügyeleti mechanizmussal való párhuzam biztosítása érdekében – az egységes szanálási mechanizmust csak az egységes felügyeleti mechanizmusban részt vevő tagállamok esetében kell alkalmazni. Ahogy a tagállamok csatlakoznak az egységes felügyeleti mechanizmushoz, automatikusan az egységes szanálási mechanizmus résztvevőjévé kell válniuk. Az egységes szanálási mechanizmus a várakozások szerint végső soron a belső piac egészére kiterjed majd. (11) Az Egységes Bankszanálási Alap (a továbbiakban: az Alap) nélkülözhetetlen elem, amelynek hiányában az egységes szanálási mechanizmus nem tudna megfelelően működni. A nemzeti finanszírozás eltérő rendszerei megzavarnák az egységes bankszanálási szabályok alkalmazását a belső piacon. Az Alapnak segítenie kell biztosítani azt, hogy egységes adminisztratív gyakorlatot alkalmazzanak a szanálás finanszírozásában, valamint hozzá kell járulnia az alapvető szabadságok gyakorlását akadályozó tényezők, illetve az eltérő nemzeti gyakorlatokból fakadó belső piaci versenytorzulás kialakulásának megakadályozásához. Az Alapot közvetlenül a bankoknak kell finanszírozniuk, és forrásait uniós szinten kell összegyűjteni, hogy a szanálási forrásokat objektív módon oszthassák el a tagállamok között. Ez növeli a pénzügyi stabilitást és mérsékeli az egyes tagállamok vélt pénzügyi helyzete és az ezekben a tagállamokban működő bankok és vállalkozások finanszírozási költségei közötti összefüggést. (12) Ezért a belső piac megfelelő és stabil működésének elősegítése érdekében az egységes felügyeleti mechanizmusban részt vevő valamennyi tagállamot felölelő egységes szanálási mechanizmus létrehozását célzó intézkedésekre van szükség. (13) Csak akkor biztosítható a [ ] irányelvben meghatározott bankszanálási szabályoknak a részt vevő tagállamokban való, egységes uniós szanálási hatóság általi központi alkalmazása, ha az egymástól eltérő tagállami értelmezéseket elkerülendő az egységes szanálási mechanizmus létrehozásának és működésének szabályai közvetlenül alkalmazandóak a tagállamokban. Ez a belső piac egészét tekintve előnyös, mivel nem csupán a részt vevő tagállamokban, hanem a teljes belső piacon hozzájárul a tisztességes verseny biztosításához és az alapvető szabadságok gyakorlása előtt álló akadályok felszámolásához. (14) Az egységes szanálási mechanizmusnak – a(z) [ ] tanácsi rendelet alkalmazási körét tükrözve – a részt vevő tagállamokban letelepedett valamennyi hitelintézetre ki kell terjednie. Az egységes szanálási mechanizmus keretében mindazonáltal lehetővé kell tenni egy részt vevő tagállam bármely hitelintézetének közvetlen szanálását, hogy ezáltal elkerülhetőek legyenek a belső piac aszimmetriái a csődközeli helyzetbe került intézmények és a hitelezők szanálás során való kezelése tekintetében. Amennyiben az anyavállalat, a befektetési vállalkozások és a pénzügyi intézmények az EKB összevont felügyelete alá tartoznak, az egységes szanálási mechanizmus alkalmazási körének rájuk is ki kell terjednie. Bár az EKB ezeket az intézményeket nem egyéni alapon fogja felügyelni, mégis az EKB lesz az egyetlen felügyeleti szerv, amely átfogó képet kap arról a kockázatról, amelynek a csoport, és így közvetetten az egyes tagok is ki vannak téve. Ha az EKB összevont felügyelete alatt álló intézményeket kizárnák az egységes szanálási mechanizmus alkalmazási köréből, lehetetlenné válna a bankcsoportok szanálásának tervezése és a csoportszintű szanálási stratégia kialakítása, továbbá a szanálási határozatok sokkal kevésbé lennének hatékonyak. (15) Az egységes szanálási mechanizmuson belül a legmegfelelőbb szinten kell meghozni a döntéseket. (16) Az EKB – mint az egységes felügyeleti rendszer felügyeleti szerve – képes legjobban felmérni, hogy a hitelintézet csődközeli helyzetben van-e vagy valószínűsíthetően fizetésképtelenné válik, illetve van-e reális kilátás arra, hogy egy alternatív magánszektori vagy felügyeleti beavatkozás ésszerű időn belül megakadályozza a csődöt. A Testületnek – az EKB-tól kapott értesítés alapján – ajánlást kell készítenie a Bizottságnak. Mivel az egymástól eltérő érdekeket egyensúlyba kell hozni, a Bizottságnak döntenie kell arról, hogy egy intézményt szanálás alá von-e vagy sem, valamint a Testület jövőbeni szanálási intézkedéseit meghatározó, egyértelmű és részletes szanálási keretről. Ezen a kereten belül a Testületnek döntenie kell a szanálási rendszerről, és tájékoztatnia kell a nemzeti szanálási hatóságokat a nemzeti szinten végrehajtandó szanálási eszközökről és jogkörökről. (17) A Testület számára lehetővé kell tenni a döntéshozatalt, különösen a szanálás tervezése, a szanálhatóság értékelése, a szanálhatóság akadályainak elmozdítása és a szanálási intézkedések előkészítése terén. A nemzeti szanálási hatóságoknak segíteniük kell a Testületet a szanálási tervek készítése és a szanálási határozatok előkészítése során. Emellett, mivel a szanálási hatáskörök gyakorlása a nemzeti jog alkalmazását is magában foglalja, a szanálási határozatok végrehajtásának a nemzeti szanálási hatóságok felelősségi körébe kell tartoznia. (18) A belső piac megfelelő működése szempontjából kulcsfontosságú, hogy valamennyi szanálási intézkedésre azonos szabályok vonatkozzanak, függetlenül attól, hogy a nemzeti szanálási hatóságok a [ ] irányelv vagy az egységes szanálási mechanizmus keretében döntöttek-e róluk. A Bizottság az EUMSZ 107. cikke fényében megvizsgálja ezeket az intézkedéseket. Amennyiben a szanálásfinanszírozási megoldások igénybevétele nem jár az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése szerinti állami támogatás igénybevételével, a Bizottság a belső piac egyenlő versenyfeltételeinek biztosítása érdekében az EUMSZ 107. cikkének analógiájára megvizsgálja az adott intézkedéseket. Amennyiben az Alap Testület által javasolt igénybevétele nem terjed ki az EUMSZ 107. cikke szerinti állami támogatás igénybevételére, és ezért nincs szükség az EUMSZ 108. cikke szerinti értesítésre, a belső piac részt vevő és részt nem vevő tagállamok közötti integritásának biztosítása érdekében a Bizottságnak az Alap javasolt igénybevételét az EUMSZ 107. cikkében lefektetett, állami támogatásra vonatkozó szabályok analógiájára kell értékelnie. A Testület mindaddig nem dönthet a szanálási rendszerről, amíg a Bizottság az állami támogatásra vonatkozó szabályok analógiájára meg nem győződik arról, hogy az Alap igénybevétele követi a nemzeti finanszírozási megoldások révén történő beavatkozás szabályait. (19) A szanálásra vonatkozó gyors és hatékony döntéshozatal biztosítása érdekében a Testületnek a feladatainak megfelelően sajátos szerkezeti felépítésű, különleges uniós ügynökségnek kell lennie, amely eltér az Unió összes többi ügynökségére jellemző modelltől. A Testület összetételének biztosítania kell a szanálási eljárásokhoz kapcsolódó valamennyi érdek megfelelő figyelembevételét. A Testület vezetői és plenáris üléseket tart. A vezetői ülésen az ügyvezető igazgató, az ügyvezetőigazgató-helyettes, és a Bizottság, illetve az EKB képviselői vesznek részt. A Testület küldetését figyelembe véve az ügyvezető igazgatót és az ügyvezetőigazgató-helyettest a Bizottság javaslata alapján, európai parlamenti meghallgatás után a Tanácsnak kell kineveznie. Az egyetlen részt vevő tagállamban letelepedett bank vagy csoport szanálásáról folytatott tárgyalások esetében a vezetői ülést is össze kell hívni, és a döntéshozatalba az érintett tagállam által kinevezett, a nemzeti szanálási hatóságot képviselő tagot is be kell vonni. Egy több országban tevékenykedő csoportról folytatott tárgyalások esetében a székhely szerinti és a fogadó tagállamok által kinevezett, a vonatkozó nemzeti szanálási hatóságokat képviselő tagokat egyaránt meg kell hívni a Testület vezetői ülésére, és be kell őket vonni a döntéshozatalba. Mindazonáltal a székhely szerinti és a fogadó tagállam hatóságainak a döntésre gyakorolt befolyását ki kell egyensúlyozni, ezért a fogadó tagállamok hatóságainak egyetlen közös szavazattal kell rendelkezniük. A Testület üléseire megfigyelők – köztük az Európai Stabilitási Mechanizmus és az eurócsoport képviselője – is meghívhatóak. (20) A Testület küldetéseinek és a szanálási céloknak – köztük az állami pénzeszközök védelmének – a fényében a Testület működési költségeit a részt vevő tagállamokban levő intézmények hozzájárulásaiból kell fedezni. (21) A szanálással kapcsolatos döntéshozatali folyamat minden vonatkozásában a [ ] irányelv szerint kijelölt nemzeti szanálási hatóságok helyébe a Testületnek – és adott esetben a Bizottságnak – kell lépnie. A Testület által elfogadott szanálási rendszerek végrehajtásával kapcsolatos tevékenységeket továbbra is a [ ] irányelv szerint kijelölt nemzeti szanálási hatóságoknak kell ellátniuk. Az átláthatóság és a demokratikus ellenőrzés biztosítása, valamint az unós intézmények jogainak védelme érdekében a Testületnek a jelen javaslat alapján hozott bármilyen döntésért elszámoltathatónak kell lennie az Európai Parlament és a Tanács felé. Ugyanígy, az átláthatóság és a demokratikus ellenőrzés céljából a nemzeti parlamenteknek bizonyos jogokkal kell rendelkezniük arra vonatkozóan, hogy tájékoztatást kapjanak a Testület tevékenységeiről és párbeszédet folytassanak vele. (22) Arra az esetre, ha a [ ] irányelv a szanálási tervek elkészítésének követelményeire vonatkozóan a nemzeti szanálási hatóságok számára lehetővé teszi az egyszerűsített kötelezettségek vagy mentesítések alkalmazását, eljárást kell meghatározni, amely alapján a Testület engedélyezheti az ilyen egyszerűsített kötelezettségek alkalmazását. (23) Annak érdekében, hogy az intézmények és a csoportok tekintetében alkalmazott megközelítés egységes legyen, a Testület számára lehetővé kell tenni az ilyen intézményekre és csoportokra vonatkozó szanálási tervek kidolgozását. A Testületnek értékelnie kell az intézmények és csoportok szanálhatóságát, valamint – szükség esetén – intézkedéseket kell hoznia a szanálhatóság akadályainak elmozdítása céljából. A Testületnek elő kell írnia a nemzeti szanálási hatóságok számára a szanálhatóság akadályait megszüntető megfelelő intézkedések alkalmazását, ezáltal biztosítva a következetességet és az adott intézmények szanálhatóságát. (24) A szanálási tervek készítése a hatékony szanálás elengedhetetlen eleme. A Testületnek tehát hatáskörrel kell rendelkeznie arra, hogy az intézmények vagy csoportok szerkezetében és szervezeti felépítésében változtatásokat kérjen annak érdekében, hogy kiküszöböljék a szanálási eszközök és hatáskörök alkalmazásának gyakorlati akadályait, és biztosítsák az érintett intézmények szanálhatóságát. Mivel potenciálisan minden intézmény rendszerszintű jelentőséggel bír, a pénzügyi stabilitás megőrzése érdekében elengedhetetlen, hogy a hatóságok bármely intézményt szanálhassák. Annak érdekében, hogy ne csorbuljon a vállalkozás szabadságának az Európai Unió Alapjogi Chartája 16. cikkében rögzített joga, a Testület mérlegelési jogkörét az intézmény szerkezetének és működésének kizárólag a szanálhatóság javítása céljából történő egyszerűsítése érdekében szükséges lépésekre kell korlátozni. Emellett, az e célból bevezetett intézkedéseknek minden esetben összhangban kell lenniük az uniós joggal. Az intézkedések sem közvetlenül, sem közvetve nem jelenthetnek nemzeti hovatartozás szerinti hátrányos megkülönböztetést; és azokat a pénzügyi stabilitásra vonatkozó közérdek nyomós okának kell indokolnia. Annak megállapításához, hogy egy intézkedés a közérdeket szolgálja-e, a közérdekből eljáró Testületnek a nélkül kell tudnia elérni a szanálási célokat, hogy akadályoztatva lenne a szanálási eszközök alkalmazásában vagy a ráruházott hatáskörök gyakorlásában. Ezenkívül az intézkedések nem léphetik túl a célok eléréséhez szükséges minimális mértéket. (25) Az egységes szanálási mechanizmust a [ ] irányelv, illetve az egységes felügyeleti mechanizmus kereteinek megfelelően kell kialakítani. A Testület számára ezért lehetővé kell tenni, hogy már korai szakaszban beavatkozhasson abban az esetben, ha egy intézmény pénzügyi helyzete vagy fizetőképessége romlani kezd. Az ebben a szakaszban a nemzeti szanálási hatóságoktól vagy az EKB-től a Testülethez érkező információ igen fontos az érintett intézmény szanálásának előkészítése érdekében meghozandó intézkedések meghatározása szempontjából. (26) Amennyiben szükségessé válik, a gyors szanálási intézkedés biztosítása érdekében a Testületnek az érintett illetékes hatósággal vagy az EKB-val együttműködve szorosan nyomon kell követnie az érintett intézmények helyzetét, és hogy teljesítették-e a korai beavatkozás keretében hozott, rájuk vonatkozó intézkedéseket. (27) A pénzügyi piac és a gazdaság zavarainak minimalizálása érdekében a szanálási folyamatot rövid időn belül kell megvalósítani. A Bizottság részére a szanálási folyamat egésze során hozzáférést kell biztosítani minden olyan információhoz, amelyet szükségesnek tart ahhoz, hogy megalapozott döntést hozzon a szanálási folyamatban. Amennyiben a Bizottság egy intézmény szanálás alá vonása mellett dönt, a Testületnek azonnal el kell fogadnia az alkalmazandó szanálási eszközök és hatáskörök részleteit, valamint a finanszírozási megoldások igénybevételét meghatározó szanálási rendszert. (28) Egy csődközeli helyzetbe került intézmény rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében történő felszámolása veszélyeztetheti a pénzügyi stabilitást, megzavarhatja az alapvető szolgáltatások nyújtását, és érintheti a betétesek védelmét. Ilyen esetben a szanálási eszközök alkalmazása közérdek. Ezért a szanálás céljai közé kell tartozniuk a következőknek: az alapvető pénzügyi szolgáltatások folyamatosságának biztosítása, a pénzügyi rendszer stabilitásának fenntartása, az erkölcsi kockázat csökkentése a csődközeli helyzetbe került intézményeknek nyújtott állami pénzügyi támogatásra való hagyatkozás minimalizálása révén, valamint a betétesek védelme. (29) A fizetésképtelen intézmény rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében történő felszámolását azonban minden esetben mérlegelni kell, mielőtt döntés hozható az intézmény működő vállalkozásként történő fenntartásáról. A fizetésképtelen intézményt a pénzügyi stabilitás céljából és a lehető legnagyobb mértékben magánforrásokból fedezve kell működő vállalkozásként fenntartani. Ez vagy magánszektorbeli vásárlónak történő értékesítéssel vagy magánszektorbeli vállalkozással való egyesüléssel, illetve – feltőkésítés céljából – az intézmény kötelezettségeinek leírását vagy adósságának saját tőkévé való átalakítását követően érhető el. (30) A szanálási hatáskörök gyakorlása során a Bizottságnak és a Testületnek gondoskodnia kell arról, hogy a részvényeseket és a hitelezőket megfelelő arányban terheljék a veszteségek, a vezetőket leváltsák, az intézmény szanálásának költségeit minimalizálják, és a fizetésképtelen intézmény azonos osztályba tartozó hitelezőit egyformán kezeljék. (31) A részvényesek és hitelezők jogai csak az Alapjogi Charta 52. cikkében megállapított elvekkel összhangban korlátozhatóak. A szanálási eszközök ezért csak a csődközeli helyzetbe került vagy a valószínűsíthetően fizetésképtelenné váló intézmények esetében lehetnek alkalmazhatóak, és csak akkor, ha közérdekből szükséges a pénzügyi stabilitásra vonatkozó cél teljesítése. Konkrétan a szanálási eszközöket abban az esetben kell alkalmazni, ha az intézmény rendes fizetésképtelenségi eljárás útján nem számolható fel anélkül, hogy ez destabilizálná a pénzügyi rendszert, és az intézkedésekre szükség van a rendszerszintű jelentőséggel bíró funkciók gyors átruházásának vagy fenntartásának biztosításához, illetve ha nincs ésszerű kilátás magánforrásokra támaszkodó alternatív megoldás alkalmazására, beleértve a meglévő részvényesek vagy harmadik fél által végrehajtott, az intézmény életképességét teljes mértékben helyreállító tőkeemelést is. (32) A tulajdonjogokba való beavatkozás nem lehet aránytalan. Az érintett részvényesek és hitelezők következésképpen nem szenvedhetnek el nagyobb veszteséget annál, mint amely akkor sújtotta volna őket, ha az intézményt a szanálást elrendelő határozat elfogadásával egyidejűleg felszámolják. Abban az esetben, ha egy szanálás alá vont intézmény eszközeinek csak egy részét ruházzák át magánszektorbeli vásárlóra vagy hídbankra, a szanálás alá vont intézmény fennmaradó részét rendes fizetésképtelenségi eljárás útján fel kell számolni. Az intézmény felszámolási eljárása folyamán a meglévő részvényesek és hitelezők védelme érdekében az e részvényesek és hitelezők számára a követeléseik ellenértékeként kifizetett összeg nem lehet kevesebb, mint az a becsült összeg, amelyhez akkor jutottak volna, ha az egész intézményt rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében számolják fel. (33) A részvényesek és hitelezők arra vonatkozó jogának védelme érdekében, hogy a számukra kifizetett összeg ne legyen kevesebb, mint az az összeg, amelyhez rendes fizetésképtelenségi eljárás esetén jutottak volna, egyértelmű kötelezettségeket kell megállapítani az intézmény eszközeinek és kötelezettségeinek értékelése tekintetében, és elegendő időt kell biztosítani arra, hogy megfelelő becslés készülhessen arról, milyen elbánásban részesültek volna, ha az intézményt rendes fizetésképtelenségi eljárás útján számolják fel. Biztosítani kell annak lehetőségét, hogy ez az értékelés már a beavatkozás korai szakaszában elkezdődjön. A szanálás megkezdése előtt fel kell becsülni az intézmény eszközeinek és kötelezettségeinek értékét, valamint azt, hogy milyen elbánásban részesülnének a részvényesek és hitelezők rendes fizetésképtelenségi eljárás esetén. (34) Fontos, hogy a veszteségeket az intézmény csődbe jutásakor azonnal elszámolják. A csődközeli helyzetbe került intézmények eszközei és kötelezettségei értékelésének a szanálási eszközök alkalmazásának pillanatában fennálló piaci értéken kell alapulnia, feltéve, hogy a piacok megfelelően működnek. Ha a piacok működése teljesen rendellenes, az eszközök és kötelezettségek megfelelően indokolt, hosszú távú gazdasági értékéről kell értékelést végezni. Sürgős esetben lehetővé kell tenni, hogy a Testület a csődközeli helyzetbe került intézmény eszközeit, illetve kötelezettségeit gyors átmeneti értékeléssel mérje fel, amelyet a független értékelés elkészültéig alkalmaznak. (35) A szanálási folyamat objektivitásának és biztonságosságának megőrzése céljából meg kell határozni, hogy a szanálás alá vont intézménnyel szemben fennálló, biztosíték nélküli hitelezői követeléseket milyen sorrendben fogják leírni vagy átalakítani. Annak érdekében, hogy mérséklődjön annak a kockázata, hogy a hitelezők vesztesége nagyobb lesz, mint ha az intézményt a rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében felszámolták volna, a meghatározandó sorrendet a rendes fizetésképtelenségi eljárás és a szanálás keretében végrehajtott leírási vagy átalakítási eljárás során egyaránt alkalmazni kell. Ez egyúttal az adósság beárazását is megkönnyítené. (36) A Bizottságnak az eset körülményeit figyelembe véve meg kell határoznia a végrehajtandó szanálási intézkedések keretét, továbbá lehetővé kell tenni számára, hogy a szükséges összes szanálási eszközt felhasználásra kijelölhesse. Ezen a világos és pontos kereten belül a Testületnek döntenie kell a szanálási rendszer részleteiről. A vonatkozó szanálási eszközöknek magukban kell foglalniuk a vagyonértékesítési, a hídbank-, a belső feltőkésítési és az eszközelkülönítési eszközt, amelyekről a [ ] irányelv szintén rendelkezik. A keretnek lehetővé kell tennie annak az értékelését is, hogy teljesülnek-e a leírásra és a tőkeinstrumentumok átalakítására vonatkozó feltételek. (37) A vagyonértékesítési eszköznek lehetővé kell tennie, hogy az intézményt vagy az intézmény tevékenységeinek egy részét a részvényesek hozzájárulása nélkül is értékesíthessék egy vagy több vásárló részére. (38) Az eszközelkülönítési eszköznek lehetővé kell tennie, hogy a hatóságok az alulteljesítő vagy értékvesztett eszközöket egy különálló gazdasági egységhez helyezzék át. A csődközeli helyzetbe került intézmény jogosulatlan versenyelőnyének kiküszöbölése érdekében ez az eszköz kizárólag más eszközökkel együtt alkalmazható. (39) Egy jól működő szanálási rendszernek minimalizálnia kell a csődközeli helyzetbe került intézmények szanálásának az adófizetők által viselt költségeit. Azt is biztosítania kell, hogy akár a nagy, rendszerszintű jelentőségű intézményeket is a pénzügyi stabilitás veszélyeztetése nélkül lehessen szanálni. A belső feltőkésítési eszköz annak biztosítása által éri el ezt a célt, hogy a szervezet részvényesei és hitelezői megfelelő veszteségeket viselnek, valamint viselik a költségek megfelelő részét. E célból a szanálási keretnek – kiegészítő lehetőségként, a többi szanálási eszközzel összhangban – kötelező adósságleírási hatásköröket is tartalmaznia kell, a Pénzügyi Stabilitási Tanács ajánlásának megfelelően. (40) Annak érdekében, hogy különféle körülmények között is megfelelő szintű rugalmasság álljon rendelkezésre a veszteségek hitelezők közötti elosztásához, indokolt, hogy a belső feltőkésítési eszköz egyaránt alkalmazható legyen abban az esetben, ha a cél a csődközeli helyzetbe került intézmény működő vállalkozásként történő szanálása – amennyiben reális kilátás van arra, hogy az intézmény életképessége helyreállítható –, és abban az esetben is, amikor a rendszerszintű jelentőségű szolgáltatásokat hídbanknak adják át, az intézmény többi része pedig beszünteti működését, és felszámolásra kerül. (41) Ha a belső feltőkésítési eszközt abból a célból alkalmazzák, hogy a csődközeli helyzetbe került intézmény tőkehelyzetét helyreállítsák, így az intézmény működő vállalkozásként tovább folytathatja tevékenységét, a belső feltőkésítésen keresztül végrehajtott szanálást minden esetben a vezetés leváltásának, az intézmény szerkezetátalakításának és tevékenysége átszervezésének kell követnie, amelynek során kezelik a csődhöz vezető okokat. A szerkezetátalakítást vállalati átszervezési terv végrehajtásával kell megvalósítani. (42) A belső feltőkésítési eszközt nem helyénvaló olyan követelésekre alkalmazni, amelyek fedezettek, biztosítékkal ellátottak vagy más módon garantáltak. Annak biztosítása érdekében azonban, hogy a belső feltőkésítési eszköz eredményesen működjön és elérje a célját, lehetővé kell tenni, hogy a csődközeli helyzetbe került intézmény biztosíték nélküli kötelezettségeire a lehető legszélesebb körben alkalmazható legyen. Mindazonáltal indokolt bizonyos típusú biztosíték nélküli kötelezettségeket kizárni a belső feltőkésítési eszköz alkalmazási köréből. Közérdekből és az eredményes szanálás érdekében ki kell zárni a belső feltőkésítési eszköz alkalmazását a 94/19/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[15] alapján védett betétekre, a csődközeli helyzetbe került intézmény alkalmazottai felé fennálló kötelezettségekre, illetve azon kereskedelmi követelésekre, amelyek az intézmény napi működéséhez szükséges árukra és szolgáltatásokra vonatkoznak. (43) A belső feltőkésítési eszköz alkalmazása nem terjedhet ki a betétbiztosítási rendszer által garantált betétek tulajdonosaira. Ennek ellenére a betétbiztosítási rendszer hozzájárul a szanálási folyamat finanszírozásához, abban a mértékben, amilyenben a betéteseket kártalanította volna. A belső feltőkésítési hatáskörök gyakorlása biztosítja, hogy a betétesek továbbra is hozzáférjenek betéteikhez, ami a betétbiztosítási rendszerek létrehozásának fő célja. Amennyiben nem írnák elő e rendszerek ilyen esetekben történő bevonását, az tisztességtelen előnyt jelentene azon többi hitelezővel szemben, akikre kiterjed a szanálási hatóság hatásköre. (44) Az állami támogatásra vonatkozó szabályok értelmében a részvényesek és a hátrasorolt hitelezők közötti tehermegosztás megvalósítása érdekében az egységes szanálási mechanizmus e rendelkezés alkalmazásától kezdve analóg módon a belső feltőkésítési eszközt is alkalmazhatná. (45) Annak elkerülése érdekében, hogy az intézmények a belső feltőkésítési eszköz hatékonyságát akadályozó módon strukturálják kötelezettségeiket, a Testület számára lehetővé kell tenni, hogy előírja, hogy az intézményeknek minden esetben rendelkezniük kell a szavatoló tőke, az alárendelt kölcsön és az előresorolt kötelezettségek egy olyan – az intézmény teljes kötelezettségeinek százalékában kifejezett – aggregált összegével, amely az 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet[16], valamint a 2013. június 26-i 2013/36/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv[17] alkalmazásában nem minősül szavatoló tőkének. (46) A legmegfelelőbb szanálási módszert az adott eset körülményeinek függvényében kell kiválasztani, és ebből a célból biztosítani kell a [ ] irányelvben szereplő valamennyi szanálási eszköz hozzáférhetőségét. (47) A [ ] irányelv a nemzeti szanálási hatóságokra ruházta a tőkeinstrumentumok leírásának és átalakításának hatáskörét, mivel a tőkeinstrumentumok leírásának és átalakításának feltételei egybeeshetnek a szanálási feltételekkel, és ilyen esetben fel kell mérni, hogy az érintett szervezet pénzügyi stabilitásának helyreállításához elegendő-e csupán a tőkeinstrumentumok leírása és átalakítása, vagy szanálási intézkedésre is szükség van. Általános szabályként a szanálás összefüggésében fogják alkalmazni. A Bizottságnak ebben a funkcióban is a nemzeti szanálási hatóságok helyébe kell lépnie, ezért lehetővé kell számára tenni, hogy megállapítsa, teljesülnek-e a tőkeinstrumentumok leírására és átalakítására vonatkozó feltételek, valamint a szanálás feltételeinek teljesülése esetén dönthessen a szervezet szanálás alá vonásáról. (48) Valamennyi részt vevő tagállamban biztosítani kell a szanálási intézkedés eredményességét és egységességét. E célból a Testület számára – rendkívüli esetekben, és amennyiben a nemzeti szanálási hatóság egyáltalán nem vagy nem megfelelően alkalmazta a Testület határozatát – lehetővé kell tenni, hogy a szanálás alá vont intézmény meghatározott jogait, eszközeit vagy kötelezettségeit más személyre ruházza, vagy megkövetelje a hitelviszonyt megtestesítő olyan értékpapírok átalakítását, amelyek meghatározott esetekben való átalakítását szerződésben írják elő. A nemzeti szanálási hatóságok minden olyan intézkedését ki kell zárni, amely korlátozza vagy befolyásolja a Testület hatásköreinek gyakorlását vagy működését. (49) Az egységes szanálási mechanizmus hatékonyságának fokozása érdekében a Testületnek minden körülmények között szoros együttműködést kell folytatnia az Európai Bankhatósággal. Adott esetben a Testületnek együtt kell működnie az Európai Értékpapír-piaci Hatósággal, az Európai Biztosítás- és Foglalkoztatóinyugdíj-hatósággal és az Európai Rendszerkockázati Testülettel, továbbá a Pénzügyi Felügyeletek Európai Rendszeréhez tartozó más hatóságokkal. A Testületnek ezenkívül szorosan együtt kell működnie az EKB-val és az egységes felügyeleti mechanizmus keretében a hitelintézetek – különösen az EKB összevont felügyelete alá tartozó csoportok – felügyeletét ellátó egyéb hatóságokkal. A csődközeli helyzetbe került bankok szanálási folyamatának hatékony kezelése céljából a Testületnek a szanálási folyamat minden szakaszában együtt kell működnie a nemzeti szanálási hatóságokkal. Ez utóbbi együttműködés nem csupán a Testület szanálási határozatainak végrehajtásához, hanem bármilyen szanálási határozat elfogadását megelőzően, a szanálási tervek készítése során vagy a korai beavatkozás szakaszában is szükséges. (50) Mivel a részt vevő tagállamok nemzeti szanálási hatóságait a szanálási határozatok meghozatala tekintetében a Testület váltja fel, a Testületnek a szanálási funkciókat illetően, a mechanizmusban részt nem vevő tagállamokkal folytatott együttműködés céljából is e hatóságok helyébe kell lépnie. Nevezetesen a Testületnek a részt vevő tagállamok valamennyi hatóságát képviselnie kell a részt nem vevő tagállamok hatóságait is magukban foglaló szanálási kollégiumokban. (51) Mivel számos intézmény nemcsak az Unión belül, hanem nemzetközi szinten is tevékenykedik, egy hatékonyan működő szanálási mechanizmusnak szükségszerűen a harmadik országbeli illetékes hatóságokkal való együttműködés szabályait is rögzítenie kell. A harmadik országbeli hatóságoknak a [ ] irányelv 88. cikke szerinti jogi keretnek megfelelően kell segítséget nyújtani. E célból, mivel a részt vevő tagállamokban a csődközeli helyzetbe került bankok szanálását illetően egyedül a Testület rendelkezhet megfelelő hatáskörökkel, a részt vevő tagállamok nemzeti hatóságai nevében kizárólag a Testületet lehet felhatalmazni nem kötelező erejű együttműködési megállapodások megkötésére e harmadik országbeli hatóságokkal. (52) Feladatainak hatékony ellátása érdekében a Testületnek megfelelő vizsgálati hatáskörökkel kell rendelkeznie. Lehetővé kell tenni számára, hogy minden szükséges információt közvetlenül vagy a nemzeti szanálási hatóságokon keresztül beszerezhessen, és vizsgálatokat, illetve helyszíni ellenőrzéseket végezhessen, adott esetben az illetékes nemzeti hatóságokkal együttműködve. A szanálással összefüggésben a Testület helyszíni vizsgálatokat végezhet annak érdekében, hogy hatékonyan ellenőrizze a nemzeti hatóságok általi végrehajtást, valamint biztosítsa, hogy a Bizottság és a Testület döntései teljesen pontos információkon alapulnak. (53) Annak biztosítása érdekében, hogy a Testület minden szükséges információhoz hozzáférjen, az alkalmazottak nem hivatkozhatnak szakmai titoktartási szabályokra a Testületnek történő információszolgáltatás elkerülése céljából. (54) Az egységes szanálási mechanizmus keretében elfogadott határozatok tiszteletben tartásának biztosítása érdekében kötelezettségszegés esetén arányos és visszatartó erejű szankciókat kell alkalmazni. A Testület számára lehetővé kell tenni, hogy a nemzeti szanálási hatóságokat arra utasítsa, hogy pénzbírságokat vagy kényszerítő bírságokat szabjanak ki azokra a vállalkozásokra, amelyek nem tesznek eleget a Testület határozataiban előírt kötelezettségeiknek. A következetes, hatékony és eredményes végrehajtási gyakorlatok biztosítása érdekében a Testület számára lehetővé kell tenni, hogy iránymutatásokat címezzen a nemzeti szanálási hatóságoknak a bírságok és kényszerítő bírságok alkalmazásáról. (55) Amennyiben a nemzeti szanálási hatóság azáltal, hogy nem él a Testület utasításának végrehajtása érdekében a nemzeti jog által ráruházott hatáskörökkel, megsérti az egységes szanálási mechanizmus szabályait, az adott tagállam az ítélkezési gyakorlattal összhangban kötelezhető az egyének – köztük adott esetben a szanálás alá vont szervezet vagy csoport –, illetve bármely tagállam ilyen szervezete vagy csoportja valamely részének hitelezője számára okozott kár megtérítésére. (56) Megfelelő szabályokat kell meghatározni a Testület költségvetésének kezelése, a költségvetés előkészítése, a költségvetés kialakítására és végrehajtására vonatkozó eljárást tisztázó belső szabályok elfogadása, valamint a számlák belső és külső ellenőrzése tekintetében. (57) Bizonyos körülmények fennállása esetén az alkalmazott szanálási eszközök hatékonysága annak függvénye, hogy rendelkezésre áll-e rövid távú finanszírozás az intézmény vagy hídbank számára, nyújtanak-e garanciát a potenciális vásárlóknak, illetve biztosítanak-e tőkét a hídbanknak. Ebből adódóan fontos létrehozni egy alapot az állami pénzeszközök ilyen célú felhasználásának elkerülése érdekében. (58) Biztosítani kell, hogy az Alap a csődközeli helyzetbe került intézmények szanálása céljából teljes mértékben hozzáférhető legyen. Az Alap ezért semmilyen más célra, csakis a szanálási eszközök és hatáskörök hatékony végrehajtása érdekében vehető igénybe. Ezenkívül kizárólag a vonatkozó szanálási célokkal és elvekkel összhangban vehető igénybe. Ennek megfelelően a Testületnek biztosítania kell, hogy a szanálási eszközök alkalmazása kapcsán keletkezett minden veszteséget, költséget vagy egyéb kiadást elsősorban a szanálás alá vont intézmény részvényesei és hitelezői viseljék. Az Alapot csak a részvényesek és hitelezők forrásain