[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 22.7.2008

COM(2008) 481 végleges

A BIZOTTSÁG NYOLCADIK KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

a 97/36/EK irányelvvel módosított, a „határok nélküli televíziózásról” szóló 89/552/EGK irányelv 4. és 5. cikkének a 2005/2006. évi időszakban történő alkalmazásáról [SEC(2008) 2310]

Ez a közlemény az 1997. június 30-i 97/36/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel[1] módosított, a tagállamok törvényi, rendeleti vagy közigazgatási intézkedésekben megállapított, televíziós műsorszolgáltató tevékenységre vonatkozó egyes rendelkezéseinek összehangolásáról szóló, 1989. október 3-i 89/552/EGK tanácsi irányelv[2] (a „határok nélküli televíziózásról” szóló irányelv, a továbbiakban: az irányelv) 4. cikkének (3) bekezdése alapján készült. E közleményében a Bizottság az irányelv elfogadása óta immár nyolcadik alkalommal tesz jelentést a 4. és 5. cikk alkalmazásáról, ezúttal a 2005–2006. évi időszakra vonatkozóan. Alapját a tagállamok azon statisztikai kimutatásai képezik, amelyek az említett cikkek által meghatározott arányok teljesülésére vonatkoznak a tagállami joghatóság alá tartozó televíziós csatornák tekintetében. A közlemény a Bizottságnak a szóban forgó előírások alkalmazásáról alkotott véleményét, valamint a tagállami jelentésekből levonandó fontosabb következtetéseket tartalmazza.

E kétévenként esedékes jelentéstételnek kettős célja van. Az egyik a tagállamok statisztikai kimutatásainak ismertetése e közlemény révén a tagállamokkal, az Európai Parlamenttel és a Tanáccsal, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottsággal és a Régiók Bizottságával. A másik annak megvizsgálása, hogy a tagállamok megfelelően alkalmazták-e az európai és a független alkotások előmozdítását célzó intézkedéseket.

Első ízben mutatjuk be és értékeljük az Európai Unióhoz (EU) 2004. május 1-jén csatlakozó tíz tagállamnak a jelentés teljes referenciaidőszakára (2005–2006) vonatkozó statisztikai kimutatásait.[3] Megállapíthatjuk hogy a 4. és 5. cikk (különösen az előbbi) alkalmazása a folyton változó audiovizuális környezetben is sikeres: most először szerepelnek a tagállamok jelentéseiben DVB-H (Digital Video Broadcasting-Handheld) technikával sugárzó csatornák[4].

A Bizottság szolgálatai e közleményt kísérő munkadokumentumának kilenc háttérdokumentuma részletes kiegészítő információkat nyújt. A munkadokumentum az EU-hoz 2007. január 1-jén csatlakozó két új tagállam, Bulgária és Románia referenciaidőszakra vonatkozó statisztikai adatait is tartalmazza[5]. Noha e tagállamoknak nem lett volna kötelességük jelentést tenni a referenciaidőszakról, úgy döntöttek, hogy önként rendelkezésre bocsátják statisztikai kimutatásaikat.

1. A BIZOTTSÁG VÉLEMÉNYE A 4. ÉS AZ 5. CIKK ALKALMAZÁSÁRÓL

1.1. Általános megjegyzések

1.1.1. A 4. és az 5. cikk az európai audiovizuális piac összefüggésében

Az európai audiovizuális piac folyamatosan bővült. Évről évre mind több műsorterjesztő és csatorna jelenik meg a piacon, ami a nézettség növekvő szóródásához vezet. A 4. és 5. cikk hatálya alá eső, EU-n belüli csatornák[6] száma 584-ről (2003) előbb 765-re (2004), majd 949-re (2005), végül 1096-ra (2006) emelkedett[7]. Mindez 512 csatornával való bővülést, azaz 88 %-os növekedést jelent négy év alatt (2003-tól 2006-ig). Ez a fejlődési irány nem magyarázható pusztán az EU 2004-es bővítésével (ami 2004-ben 111 új csatorna megjelenésével járt; ezek száma 2006-ban 155-re emelkedett), hisz maga az EU-15 is jelentős fejlődést mondhat magáénak: a 2003 óta megjelenő 357 új csatorna 61 %-os növekedést jelent[8]. Sokkal inkább az európai televíziózás folyamatos fejlődéséről, s ezzel együtt az európai audiovizuális ágazat tartós életképességéről beszélhetünk[9].

Ugyanakkor ez a fejlődés egyértelművé teszi az európai nézőközönség fokozódó megosztását is. Az „elsődleges” csatornákra jutó közönségarány csökkent, és egyre kevesebb csatorna képes jelentős nézettséget magáénak mondani. Az egyre fokozódó megosztás leginkább a nagy nemzeti piacokat, például Németországot, Franciaországot, Olaszországot és az Egyesült Királyságot érinti[10].

1.1.2. A tagállamok végrehajtási és ellenőrzési módszerei

A tagállamok között lényeges különbségek mutatkoznak az ellenőrzés módszertanában és intenzitásában[11]. A skála az egyszerű becsléstől a közvéleménykutatáson és a műsorok rendszeres nyomon követésén át a szúrópróbaszerű mérésekig terjed. Egyes tagállamokban független szabályozó hatóságok vagy kormányzati szervek felelnek az adatok összegyűjtéséért és kiértékeléséért, míg másokban magánkézben lévő kutatóintézményeket bíznak meg ezzel a feladattal. A tagállamok jelentős részében az ellenőrző szervek a műsorszolgáltató által közölt statisztikai adatokra támaszkodnak, s csupán ezen adatoknak a rendelkezésre álló információkkal való összehasonlítására szorítkoznak.

A legtöbb tagállam átfogó információt nyújtott be a Bizottságnak a jelentés referenciaidőszakára vonatkozóan. Az illetékes szervekkel folytatott tisztázó egyeztetések után a Bizottság összeállíthatta a szükséges adategyüttest. A jelentéstételek minősége jelentősen javult, ami a figyelembe vett csatornák számában is megmutatkozik.

Ennek ellenére egyes tagállamok jelentésében igen magas (akár tíznél is több) azoknak a csatornáknak a száma, amelyekkel kapcsolatban nem közölnek adatokat az európai alkotások, illetve független produkciók számára fenntartott arányokról[12]. A Bizottság ismételten felhívja a figyelmet arra, hogy az irányelv 4. cikkének (3) bekezdésében előírt jelentéstételi kötelezettség „az érintett tagállam joghatósága alá tartozó összes televíziós programot” érinti, függetlenül a műsortovábbítás módjától vagy a nézőszámtól[13]. Az egyes tagállamok felelőssége, hogy összeállítsák az irányelv 4. és 5. cikkének hatálya alá tartozó valamennyi csatorna átfogó jegyzékét, kivéve ha ez ellen különleges és kellően megalapozott érvek szólnak.

A tagállamok között jelentős eltérés mutatkozik az irányelv 4. és 5. cikkének alkalmazása tekintetében. A független produkciók számára fenntartott minimális arány, melyet az irányelv 5. cikke ír elő, például vonatkozhat mind a műsorszolgáltató sugárzási idejére, mind pedig a műsorkészítés költségvetésére: a választás a tagállamok hatásköre[14]. Bizonyos különbségek figyelhetők meg a számításba vett adásidő értelmezésében: míg a tagállamok többsége a 4. és 5. cikk szerinti negatív meghatározást közvetlenül átültette a nemzeti jogba, egy részük a programok további kategóriáit zárta ki a meghatározásból, vagy bevezette a számításba vett műsorok pozitív fogalmát, ami tovább nehezíti az előírt arány teljesítését. Számos tagállam részletesebb és szigorúbb szabályokat vezetett be ezen a téren[15].

Az irányelv nyújtotta kereteken belül mutatkozó ilyen és ehhez hasonló különbségek bonyolultabbá teszik a tagállamok statisztikai kimutatásának objektív kiértékelését. Ennek ellenére a Bizottság az alábbiakban ismertetendő megállapítások alapján megbízható következtetéseket tud levonni a nemzeti jelentésekből a 4. és 5. cikk tényleges alkalmazására vonatkozóan.

1.1.3. Az elemzés és az értékelés eszközei

A 4. cikk (3) bekezdése értelmében a Bizottság biztosítja a 4. és az 5. cikk alkalmazását a Szerződés rendelkezéseivel összhangban. A tagállamok jelentéstételi kötelezettségének teljesítését megkönnyítendő olyan iránymutatások készültek, amelyek bizonyos fogalommeghatározásokat és főbb végrehajtási szempontokat tartalmaznak a 4. és 5. cikk vonatkozásában[16]. Ezen túlmenően a Bizottság néhány új mutatót[17] is meghatározott, amelyek objektív viszonyítási rendszert alkotva a tagállamok jelentéseinek értelmezését segítik.

A fenti megfontolások képezik a Bizottság e közleményben ismertetendő véleményének hátterét. A közlemény az alábbiakban felvázolja azon intézkedések alkalmazásának általános tendenciáit, amelyek az európai televíziós műsorok létrehozását és terjesztését támogatják EU-szinten[18].

1.1.4. A 4. cikk alkalmazása

Ebben a szakaszban azt elemezzük, miként felelnek meg a tagállamok azon műsorszolgáltatással kapcsolatos kötelezettségüknek, amely szerint ahol megvalósítható és megfelelő eszközök állnak rendelkezésre, a műsorszolgáltatóknak adásidejük többségi hányadát fenn kell tartaniuk az európai alkotások számára.

Az EU-25 valamennyi tagállamának jelentésekbe bevont összes csatornáját figyelembe véve az európai alkotások számára fenntartott közvetítési idő aránya 2005-ben átlagosan 63,52 %, 2006-ban pedig 65,05 % volt, ami 1,53 százalékpontos növekedést jelent a vizsgált időszakon belül. Összehasonlítva a megelőző jelentéstételi időszakkal (2003-ban 65,18 %, 2004-ben 63,32 %) az európai alkotások számára fenntartott közvetítési idő átlagos aránya a négy egymást követő év (2003–2006) során enyhén, 0,13 százalékponttal csökkent. Hat éves időszakra vetítve (2001-ben 66,95 %, 2002-ben 66,10 %) az átlagos arány 1,90 százalékponttal csökkent.

A középtávú tendencia tehát enyhén csökkenő számokat mutat. Figyelembe kell vennünk azonban, hogy az efféle összehasonlítások megbízhatósága erősen megkérdőjelezhető. Először is, a 2001–2003-as időszakban csak az EU-15-ről készült jelentés. A 2003–2004-es időszakot érintő jelentés az EU-hoz 2004 májusában csatlakozó tagállamok statisztikai kimutatásait csak egy korlátozott (néhány hónapos) időszakra vonatkozóan tartalmazza. Az európai alkotások számára fenntartott közvetítési idő átlagos aránya ezekben az országokban a referenciaidőszakban (2005–2006) 64,15 % (2005), illetve 67,30 % (2006) volt, míg a belépést közvetlenül követő időszakban (2004 májusától decemberéig) ez az arány lényegesen kisebb, mindössze 61,77 %. Tekintettel arra, hogy az új tagállamoknak alkalmazkodási időre volt szükségük az irányelv előírásainak betartását illetően, teljesítményük elismerést érdemel. Ez a teljesítmény felülmúlja az EU-15 által elért arányt (2005-ben 1,05, 2006-ban 3,75 százalékponttal magasabb). Más szóval a 4. cikk sikeres alkalmazása ezekben a tagállamokban, amint az már a legutóbbi jelentésben is kirajzolódott, végképp bizonyítást nyert. Az ígéretes eredmények okot adnak a reményre, hogy az EU-15-ön belüli esetleges megtorpanást ellensúlyozni fogja az EU-10-ben tapasztalt felívelő tendencia.

Másodszor, nem szabad elfeledkeznünk arról, hogy az utolsó jelentés óta az európai alkotások számára fenntartott közvetítési idő átlagos aránya nem csak a legalább 3 %-os nézettségi aránnyal rendelkező csatornák, hanem valamennyi csatorna figyelembe vételével kerül kiszámításra[19]. Az ágazat fokozódó megosztottsága következtében számos olyan tematikus csatorna jelenik meg, amely számára eleinte gondot jelenthet az európai alkotások számára fenntartott többségi adásidőhányad elérése. Végül hangsúlyoznunk kell: az a tény, hogy az értékek viszonylag stabilak és messze az 50 %-os alsó határ fölött vannak, azt bizonyítja, hogy a 4. cikket EU-szerte általánosan megfelelően alkalmazzák.

Ami az egyes tagállamokat illeti, a kérdéses műsoridő átlagos aránya 2005-ben 41,31 % (Szlovénia) és 81,14 % (Dánia), 2006-ban pedig 45,44 % (Svédország) és 81,07 % (Lengyelország) között mozgott. Az európai alkotások számára fenntartott közvetítési idő átlagos arányának változása tekintetében tizenöt tagállamban növekvő, tízben csökkenő tendencia figyelhető meg. Középtávon – figyelembe véve az előző referenciaidőszakot és az azt követő fejlődést – vegyes teljesítmény figyelhető meg: a négyéves időszakban (2003–2006) vagy – az EU-10 esetében – a jelentéstételi időszak kezdetétől (2004) számítva tizenhárom tagállam nem tett előrelépést az európai alkotásoknak biztosítandó 50 %-os adásidőarány tekintetében, tizenkét tagállamban pedig növekedett az adásidő többségi hányadának átlaga. Ez a látszólag kevésbé kielégítő eredmény kedvezőbb színben tűnik fel, ha figyelembe vesszük, hogy kilenc tagállam a négyéves időszakban csak öt vagy annál kevesebb százalékpontos teljesítmény-visszaesést mutatott. Csupán három tagállamnak okozott nehézséget a 4. cikkben előírt többségi hányad elérése 2005-ben vagy 2006-ban[20].

Az összes olyan csatornát figyelembe véve, amelyek megfelelnek a 4. cikk többségi hányaddal kapcsolatos követelményének, az átlagos megfelelési arány az összes tagállam valamennyi, jelentésbe bevont csatornája tekintetében 2005-ben 68,60 %, 2006-ban pedig 72,88 % volt. Ez a referenciaidőszakra vonatkozóan 4,28, míg a 2003-tól 2006-ig tartó négyéves időszakra vonatkozóan 4,60 százalékpontos növekedést jelent (2003-ban 68,28 %, 2004-ben 72,80 %). Figyelembe véve az ágazatban jelentkező megosztottságot és a szűk területre szakosodott vagy tematikus csatornák növekvő számát, a legutóbbi jelentésben megállapított fejlődés folytatódott, hiszen stabilizálódtak a viszonylag magas teljesítési értékek. 2005-ben a megfelelési arányok valamennyi, a tagállami jelentésekbe bevont csatorna tekintetében 30 % (Szlovénia) és 100 % (Lettország, Málta, Szlovákia) között, míg 2006-ban 41 % (Szlovénia, Svédország) és 100 % (Észtország, Málta, Szlovákia) között ingadoztak. A referenciaidőszakban a megfelelési arány tizenkét tagállamban nőtt, ötben változatlan maradt, nyolcban csökkent.

A fenti eredmények kedvező összképet mutatnak a 4. cikk célkitűzéseit illetően. Általánosságban a 4. cikk által előírt többségi hányadot sikerült messzemenőleg elérni, beleértve az új tagállamokat is: a viszonylag magas, 63 %-ot meghaladó átlagos érték stabilizálódott, ami jóval meghaladja az irányelv által előírt 50 %-os alsó határértéket, miközben a megfelelési arányok folyamatosan növekedtek. Ráadásul, amint azt a Románia és Bulgária által önkéntesen benyújtott adatok[21] bizonyítják, e két új tagállam bevonása az irányelv kínálta rendszerbe láthatóan nem fog gondot okozni az európai alkotások arányát illetően a következő jelentéstételi időszak során.

1.1.5. A 5. cikk alkalmazása

A közlemény második része az irányelv 5. cikkében előírt minimumkövetelménynek való megfelelést vizsgálja.

Az EU valamennyi tagállamának jelentésekben szereplő összes csatornáját figyelembe véve a műsorszolgáltatóktól független producerek által előállított európai művek (független produkciók) számára fenntartott közvetítési idő aránya 2005-ben átlagosan 36,44%, 2006-ban 37,59% volt, ami 1,15 százalékpontos növekedést jelent a referenciaidőszakon belül. Ez javulást jelent a megelőző referenciaidőszakhoz (2003–2004) képest, amikor csupán enyhe, 0,11 százalékpontos növekedés volt megfigyelhető (2003-ban 31,39 %, 2004-ben 31,50 %). Ezzel négy év alatt (2003–2006) az átlagos arány 6,20 százalékponttal emelkedett. Hat egymást követő évre (2001–2006) vetítve stabilizálódás figyelhető meg, mivel a 2001–2004-es időszakra vonatkozó 6,25 százalékpontos jelentősebb visszaesést követően a kérdéses arány (37,59 %) ismét a 2001-es érték (37,75 %) körüli szintre emelkedett. A tagállamok műsorszolgáltatóit bátorítani kell, hogy fenntartsák ezt a javuló teljesítményt. Ugyanakkor ne feledjük, hogy a jelentéstételi kötelezettség 2004 májusától már egy 25 tagú tagállami csoportra vonatkozik. Természetesen a 10 új tagállam műsorszolgáltatói számára nagyobb gondot jelenthet a független produkciókba való befektetés, hiszen nincs kellő tapasztalatuk az irányelv 5. cikkének alkalmazása terén. A 10 új tagállamra vonatkozó átlagérték (2005-ben 30,54 %, 2006-ban 31,64 %) csakugyan elmarad az EU-15 által elért átlagos százalékos értéktől (2005-ben 40,38 %, 2006-ban 41,55 %). A tagállamok döntő többségében az összesített arány messze meghaladja az irányelv által előírt 10 %-os alsó határt: tizennyolc tagállam tudta a független alkotásokkal kapcsolatos teljesítményét bőven 25 % felett stabilizálni, ami – más szavakkal – a teljes műsoridő egy negyedét jelenti. Egyetlen tagállam van csupán, amelynek javítania kell eredményén ahhoz, hogy elérje a 10 %-os minimális arányt[22].

A megfelelési arány uniós átlaga az összes tagállam összes csatornáját figyelembe véve 2005-ben 75,92 %, 2006-ban 79,20 % volt, ami 3,28 százalékpontos növekedést jelent a vizsgált időszakban. A két előző referenciaidőszakkal összehasonlítva (2001-ben 90,67 %, 2002-ben 89,13 %, 2003-ban 78,40 %, 2004-ben 81,92 %) a megfelelési arány a négyéves időszak alatt (2003–2006) 0,80 százalékponttal nőtt, a hat egymást követő év (2001–2006) során azonban 11,47 százalékponttal visszaesett. Ez a visszaesés jelentős ugyan, de érthető, hiszen az utóbbi értékek már a tíz új tagállam adatait is magukba foglalják. Figyelemreméltó azonban, hogy a vizsgált időszakon belül a megfelelési arányok az új tagállamok viszonylag gyengébb teljesítménye és a legutóbbi jelentés óta módosított metodika ellenére is javultak.

Az egyes tagállamok csatornáinak átlagos megfelelési arányszáma 2005-ben 20 % (Ciprus és a Cseh Köztársaság) és 100 % (öt tagállam: Észtország, Írország, Lettország, Málta, Szlovákia), 2006-ban 20 % (Ciprus) és 100 % (hat tagállam: Észtország, Írország, Lettország, Málta, Szlovákia és Finnország) között volt. Az átlagos megfelelési arány tíz tagállamban emelkedett, kilencben nem változott, hatban pedig visszaesett. Az utolsó jelentésben foglalt eredményekkel összehasonlítva elmondható, hogy az irányelv 5. cikke előírásainak való megfelelés tendenciája kedvező.

Az újabb keletű független gyártású európai alkotások (újabb keletű alkotások[23]) részaránya az összes – újabb vagy nem újabb keletű – független gyártású európai alkotás tekintetében uniós átlagban 2005-ben 68,65 %, 2006-ban 66,75 % volt, ami a vizsgált időszakban enyhe, 1,90 százalékpontos visszaesést jelent. Az előző jelentéstételi időszakokkal összehasonlítva (2001-ben 61,78 %, 2002-ben 61,96 %, 2003-ban 71,66 %, 2004-ben 69,09 %) négy év alatt (2003–2006) 4,91 százalékpontos visszaesés következett be, míg hat év alatt 4,97 százalékpontos növekedés. Ez a növekedés nem volt ugyan olyan meggyőző, mint az 1999 és 2004 között tapasztalt fejlődés, amely során a növekedés csaknem 30 %-os volt, de azt mutatja, hogy az újabb keletű művek terén mutatkozó jelentős előrelépés időszakát követően a kérdéses arány igen kielégítő szinten stabilizálódott.

A tagállamok szintjén a szóban forgó célra felhasznált átlagos adásidőarány 2005-ben 26,13 % (Észtország) és 100 % (Ciprus és Szlovákia), 2006-ban 24,80 % (Írország) és 100 % (Szlovákia) között volt. Az újabb keletű alkotások átlagos aránya tekintetében 10 tagállamban kedvező tendencia mutatkozott, egy tagállamban nem történt változás, 15 tagállamban pedig visszalépés következett be. Érdemes megemlíteni, hogy a újabb keletű független gyártású európai alkotások számára fenntartott adásidő százalékos aránya a teljes számításba vett adásidőt figyelembe véve 25 % fölött volt (2005-ben 25,02 %, 2006-ban 25,09 %). Ezért elmondható, hogy az újabb keletű alkotások műsorba illesztése tekintetében kedvező tendencia, nevezetesen négy év alatt (2003–2006) 2,59 százalékpontos növekedés mutatkozik[24].

A fenti adatok arra engednek következtetni, hogy az irányelv 5. cikkének célkitűzései a független alkotásokra szánt adásidő – s benne az újabb keletű alkotások számára fenntartott adásidőhányad – tekintetében megfelelően teljesülnek közösségi szinten. A Bulgária és Románia által önkéntesen benyújtott számadatok[25] azt a reményt keltik, hogy ezek az országok a következő referenciaidőszakban képesek lesznek hozzájárulni az 5. cikk célkitűzéseinek eléréséhez.

2. KÖVETKEZTETÉS

A tagállamok által rendelkezésre bocsátott statisztikai kimutatások szerint a jelenlegi referenciaidőszakban az európai alkotások részaránya közösségi szinten – a legutóbbi referenciaidőszakban megfigyelt csökkentést követően – nőtt. A vizsgált négyéves időszakban a tendencia viszonylag stabil volt, míg a 2001 és 2006 közötti hat évben enyhe visszaesést lehetett megfigyelni. Összességében ugyanakkor az európai alkotások sugárzásának aránya EU-szerte viszonylag magas, 63 % fölötti szinten stabilizálódott. Van azonban négy olyan tényező, amelyek akadályozzák a teljesen következetes értékelést. Először: a 2004. évi értékek – a megelőző jelentéstől eltérően – tartalmazzák az EU-hoz 2004-ben csatlakozó tíz tagállam statisztikai kimutatásait is. Másodszor: változott a számítási módszer, ugyanis az átlagos arányszámokban – a legutóbbi jelentéstől eltérően – most már a 3% alatti nézettséggel rendelkező csatornák is benne foglaltatnak. Harmadszor: az ágazat növekvő megosztottságából (a nézettség-szóródásból) fakadó gazdasági nyomás, valamint az olcsó, könnyen hozzáférhető tartalmak közlésének szükségessége nehezebb feltételeket teremt az európai alkotásokba való befektetések és az ilyen alkotások sugárzása terén. Végül: kevesebb lett azoknak a csatornáknak a száma, amelyek vonatkozásában a tagállamok nem közöltek adatokat.

Mindennek ellenére vitathatatlan, hogy az európai alkotások műsorba illesztésének kedvező tendenciája tartós, amit a számításba vett csatornák átlagos megfelelési arányának kedvező alakulása is bizonyít. Ez az érték a referenciaidőszakban 4 százalékponttal emelkedett, és kedvezően alakult a 2003 és 2006 közötti négyéves időszakban is. Megállapítható, hogy az európai alkotások uniós csatornákon való sugárzása tekintetében általánosan kielégítő a helyzet, noha egyes tagállamoknak még van javítanivalójuk e téren. Az európai alkotások műsorba illesztésének aránya európai szinten jóval 60 % fölött stabilizálódott, a jövőben pedig tartósan 65 %-os szintre vagy a fölé kerülhet. Ez a kedvező értékelés a tíz új tagállamra is érvényes, melyek a referenciaidőszakban adott esetben jobban teljesítettek, mint a „régi” tagállamok, bizonyítva, hogy a 4. cikk előírásainak teljesítésére irányuló kezdeti erőfeszítéseik sikeresek voltak.

Az irányelv 5. cikkének alkalmazása terén is kedvező fejlődési irány figyelhető meg: a 2001–2004-es időszakra vonatkozó 6,25 százalékpontos jelentős csökkenést követően 2006-ra a kérdéses arány a 2001-es értékkel összevethető szinten stabilizálódott (37,59 %, illetve 37,75 %). Ez azt jelenti, hogy az átlagos arány a fent említett tényezők ellenére is lényegesen, 6,20 százalékponttal emelkedett négy év alatt. Figyelemre méltó, hogy a tagállamok döntő többsége képes volt független alkotásokkal kapcsolatos teljesítményét bőven 25 % felett stabilizálni, ami – más szavakkal – a teljes műsoridő egy negyedét jelenti.

Elégedettek lehetünk az újabb keletű független gyártású európai alkotások helyzetével is: a referenciaidőszakban és a négyéves időszakban megfigyelhető enyhe csökkenés dacára a hatéves időszakra vetített értékek javulást mutatnak. A vizsgált időszakban a teljes számításba vett adásidő több mint 25 %-át sikerült fenntartani az újabb keletű alkotások számára.

Ezek az eredmények, amelyek a tagállamok nemzeti jelentéseinek[26] részletes elemzésén alapulnak, azt mutatják, hogy az irányelv 4. és 5. cikkének célkitűzései a jelenlegi referenciaidőszakban mind közösségi, mind tagállami szinten kényelmesen elérhetők voltak.

[pic]

[1] HL L 202., 1997.7.30.

[2] HL L 298., 1989.10.17.

[3] A legutóbbi (hetedik) közleményben (COM(2006) 459 végleges) a tíz új tagállamnak a 4. és 5. cikk előírásainak való megfeleléséről csak a referenciaidőszak releváns, 2004. május 1-től december 31-ig tartó szakasza tekintetében készült jelentés.

[4] Olaszország négy ilyen csatornát sorol fel jelentésében. Lásd a 4. háttérdokumentumot: a Bizottság szolgálatainak e közleményt kísérő munkadokumentuma, SEC (végleges) XYZ (a továbbiakban: munkadokumentum), 88. o.

[5] Lásd a munkadokumentum 5. háttérdokumentumát.

[6] Lásd az 1. mutatót a munkadokumentum 1. háttérdokumentumában.

[7] Lásd az 1. diagramot a munkadokumentum 2. háttérdokumentumában.

[8] Lásd az 1. táblázatot a munkadokumentum 2. háttérdokumentumában.

[9] Lásd az 1. diagramot a munkadokumentum 2. háttérdokumentumában.

[10] Lásd a munkadokumentum 4. háttérdokumentumát.

[11] Uo.

[12] A Cseh Köztársaság jelentésében 13, illetve 20 olyan csatorna szerepel, amelyekkel kapcsolatban 2005-re vonatkozóan nem közölnek adatokat az európai alkotásokról, illetve a független produkciókról. Olaszország jelentése 10 olyan csatornát tüntet fel, amely 2006-ra vonatkozóan egyik kategóriáról sem közöl adatokat. Franciaország esetében 18 csatornával kapcsolatban nem közöltek adatokat 2005-re és 2006-ra vonatkozóan a független produkciókról, míg Szlovénia jelentésében 11 ilyen csatorna szerepel.

[13] A „határok nélküli televíziózásról” szóló irányelv 4. és 5. cikkének végrehajtására és ellenőrzésére vonatkozó javasolt útmutatások (1999. június 11.) szerint „azoknak a műsorszolgáltatóknak, amelyek egy csatornánál többet üzemeltetnek, az (európai alkotások, illetve független produkciók számára fenntartott) arányokat elvileg minden egyes érintett csatornára nézve közölniük kell”. Lásd: http://ec.europa.eu/avpolicy/docs/reg/tvwf/eu_works/controle45_en.pdf.

[14] Egészen a közelmúltig Franciaország volt az egyetlen tagállam, amely közölte a Bizottsággal, hogy a második lehetőséget választja. A független produkciók számára fenntartott minimális arányt Franciaországban a digitális földi csatornák forgalma, valamint a kábel- és műholdas csatornák műsorkészítési költségvetése alapján számolják ki. Lásd a munkadokumentum 4. háttérdokumentumát, 83. o. Mára Olaszország is váltott: a független alkotások számára fenntartott 10 %-os adásidő kötelezettsége helyett a csatornabevételek legalább 10 %-ának ilyen alkotásokba való beruházásával kapcsolatos kötelezettséget választotta. Lásd a munkadokumentum 4. háttérdokumentumát, 97. o.

[15] Amint ezt az irányelv 3. cikkének (1) bekezdése kifejezeten meg is engedi. Egyes tagállamok éltek ezzel a lehetőséggel, és a műsorszolgáltatókat vagy azoknak egy részét az irányelvben megadottnál magasabb arány elérésére kötelezték.

[16] Lásd a 13. lábjegyzetet.

[17] Lásd a munkadokumentum 1. háttérdokumentumát.

[18] Az előírások egyes tagállamokban való alkalmazását a munkadokumentum 4. háttérdokumentuma mutatja be részletesen.

[19] Az előző módszernek, amely figyelmen kívül hagyta a 3 %-os nézettségi arány alatti csatornákat, talán az volt az előnye, hogy erősebben súlyozott eredményeket mutatott. Annak idején azért alkalmaztuk, mert a 3 %-os nézettségi arányt el nem érő csatornák jelentősége elhanyagolhatónak tűnt. A csatornák számának megnövekedésével már semmi sem indokolja ezt a szemléletet. Ennek ellenére, az „elsődleges” csatornák viszonylagos fontosságát hangsúlyozandó, a munkadokumentum 7. háttérdokumentumában feltüntetjük a 3 %-os nézettségi arány feletti csatornák által az európai alkotások számára fenntartott adásidőarányokat.

[20] 2006-ban Litvánia műsorszórási átlaga az európai alkotások tekintetében 46,98 %, Szlovéniáé 47,31 %, Svédországé pedig 45,44 % volt.

[21] Az európai alkotások számára fenntartott átlagos adásidőhányad 2005-ben és 2006-ban Bulgáriában 67,65, illetve 72,83 % volt, míg Romániában 51,08, illetve 57,95 %.

[22] Ciprus 2005-ben a műsoridő 9,70 %-át fordította a műsorszolgáltatóktól független producerek által előállított európai művek sugárzására, 2006-ban ez az arány 6,48 % volt.

[23] Azaz a gyártásuktól számított öt éven belül sugárzott alkotások.

[24] Lásd az 2. diagramot a munkadokumentum 2. háttérdokumentumában.

[25] A független alkotások számára fenntartott adásidőarány 2005-ben és 2006-ban Bulgáriában 17,42 %, illetve 14,94 % volt, míg Romániában 36,22, illetve 38,62 %.

[26] Lásd a munkadokumentum 3. háttérdokumentumát.