EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel,2018.3.7. SWD(2018) 215 final BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM 2018. évi országjelentés - Magyarország amely a következő dokumentumot kíséri A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI KÖZPONTI BANKNAK ÉS AZ EURÓCSOPORTNAK 2018. évi európai szemeszter: Az 1176/2011/EU rendelet szerinti értékelés a strukturális reformok terén elért haladásról, a makrogazdasági egyensúlyhiány megelőzéséről és korrekciójáról, továbbá a részletes vizsgálat eredményeiről {COM(2018) 120 final}



TARTALOMJEGYZÉK Összefoglalás 1.Gazdasági helyzet és kilátások 2.Az országspecifikus ajánlások terén tett előrelépés 3.Reformprioritások 3.1.Államháztartás és adózás 3.2.Pénzügyi szektor 3.3.Munkaerőpiac, oktatás és szociálpolitika 3.4. Beruházások 3.5. Ágazati politikák Áttekintő táblázatA. melléklet: A makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárás

eredménytáblájaB. melléklet: Standard táblázatokC. melléklet: Hivatkozások TÁBLÁZATOK JEGYZÉKE 1.1. táblázat:Fő gazdasági és pénzügyi mutatók – Magyarország 2.1. táblázat:A 2017. évi országspecifikus ajánlások értékelésének összefoglaló táblázata 3.2.1. táblázat:Pénzügyi stabilitási mutatók, összes bank B.1. táblázat:Magyarország eredménytáblája a makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárás keretében (a riasztási mechanizmus keretében készült 2018. évi jelentés)

C.1. táblázat: Pénzügyi piaci mutatók C.2. táblázat: A szociális eredménytábla elsődleges mutatói C.3. táblázat: Munkaerőpiaci és oktatási mutatók C.4. táblázat: A társadalmi befogadással és egészségüggyel kapcsolatos mutatók C.5. táblázat: Termékpiaci teljesítmény- és szakpolitikai mutatók C.6. táblázat: Zöld növekedés ÁBRAJEGYZÉK 1.1. ábra: A reál-GDP növekedéséhez való hozzájárulás 1.2. ábra: Exportpiaci részesedések 1.3. ábra: A fajlagos munkaköltség alakulása Magyarországon 1.4. ábra: Az inflációhoz való hozzájárulás 1.5. ábra: Aktivitás, foglalkoztatás és munkanélküliség 1.6. ábra: A munkaerő mint az ipar korlátozó tényezője 1.7. ábra: A hiteláramlás szektorok szerinti bontása 1.8. ábra: Nettó nemzetközi befektetési pozíció 1.9. ábra: A vásárlóerő-paritáson számított egy főre jutó GDP (az uniós átlag %-ában) 1.10. ábra: A potenciális GDP-növekedés alakulása 2.1. ábra: Magyarország – a 2011–2017 közötti országspecifikus ajánlások végrehajtásának állása 3.1.1. ábra: Az átlagbér 67 %-át kereső egyedülálló munkavállaló adóékének alakulása

3.1.2. ábra: A GDP-arányos közkiadások alakulása 3.1.3. ábra: Az államháztartási kiadások átlagos összetétele 2013–2015-ben 3.1.4. ábra: Bruttó adósságráta: az alapforgatókönyv és az alternatív pályák 3.2.1. ábra: A nemteljesítő hitelek arányának változása 3.2.2. ábra: A bankrendszer GDP-arányos eszközállománya 3.2.3. ábra: A vállalati és lakossági hitelek növekedési rátája (éves szinten) 3.3.1. ábra: A reáltermelékenység, a reál GDP/fő és a reálbérek változása (2008–2016) 3.3.2. ábra: Az iskolai végzettséghez kapcsolódó bértöbblet az alacsony képzettséghez viszonyítva 3.3.3. ábra: Főbb szegénységi mutatók 2005 óta 3.3.4. ábra: Ambuláns ellátás keretében is kezelhető állapotok miatti kórházi felvételek (100 000 lakosra) 3.4.1. ábra: Magán- és állami beruházások 3.4.2. ábra: Globális kormányzati mutató: Magyarország és régiós versenytársak (EU átlag = 100) 3.4.3. ábra: Az alacsony fokú versennyel és átláthatósággal összefüggő kockázati pontszámok a magyar közbeszerzésben – korrupciós kockázati mutatók 3.4.4. ábra: Az uniós értékhatárt meghaladó, hirdetmény közzététele nélküli és egyetlen ajánlattevős közbeszerzések aránya 3.5.1. ábra: Innovációkat bevezető kkv-k aránya HÁTTÉRMAGYARÁZATOK 1.1. háttérmagyarázat: Meredek béremelkedés: igazodás vagy túlzott reakció? 2.1. háttérmagyarázat: Kézzelfogható eredményekkel járt a Magyarország strukturális változásához nyújtott uniós támogatás 3.2.3. háttérmagyarázat: Lakásárak Magyarországon

3.3.1. háttérmagyarázat: A teljesítmény nyomon követése a szociális jogok európai pillére fényében 3.4.5. háttérmagyarázat: Beruházási kihívások és reformok Magyarországon 3.4.6. háttérmagyarázat: Vállalatközi termelékenységi különbségek és a gazdaság dualitása 3.5.7. háttérmagyarázat: Kiemelt szakpolitikai szempontok Összefoglalás Magyarország stabil gazdasági fellendülése lehetőséget teremt a következő évtized fenntartható növekedésének biztosítására.() Az ország válság utáni pénzügyi sebezhetősége észrevehetően csökkent, a gazdaság stabilan élénkülő pályára állt. A reál-GDP 2014-ben meghaladta a válság előtti csúcsot, a belső kereslet és a beruházások 2017-ben értek el hasonló szintet. A növekedési potenciál fokozatosan élénkül, noha egy felzárkózó gazdasághoz képest továbbra is mérsékelt. Az ország jövedelmi konvergenciája regionális összevetésben meglehetősen alacsony, részben a gazdaság alkalmazkodásával kapcsolatos költségek miatt. Most a fő kihívás a gazdasági konvergencia alátámasztása jól kialakított strukturális reformokkal, kiegyensúlyozott növekedési pálya fenntartásával. 2017-ben a magyar gazdaság egy átmeneti csillapodást követően erőteljesen nőtt. A becslések szerint a GDP a kedvező külső környezet és az alkalmazkodó belső szakpolitikák segítségével a potenciális szint fölé nőtt. A háztartások fogyasztását kétszámjegyű bérnövekedés lendítette fel. Az uniós források újból növekvő felhasználásának is köszönhetően a beruházások erőre kaptak. Beindultak a nagyvállalati beruházások, miközben a háztartási beruházások is meredeken emelkedni kezdtek, noha alacsony szintről. Az export egészséges növekedése a globális fejleményeket tükrözte, de a nettó export növekedéshez való hozzájárulása negatívvá vált, mivel az import még gyorsabb ütemben nőtt. Az infláció emelkedett, és megközelítette a központi bank által megfogalmazott célt. A növekedés 2018-ban a támogató tényezők töretlensége miatt várhatóan továbbra is erős marad. A foglalkoztatás rekordokat döntött. A munkaerőpiaci helyzet javulása főként a gazdasági fellendülésre vezethető vissza, de a szakpolitikai intézkedések is segítették. A határokon átnyúló munkaerő-migráció és a kedvezőtlen demográfiai trendek azonban csökkentették a munkaerő-kínálatot, főként a szakképzettekét. A munkanélküliségi ráta így 2017-ben a legalacsonyabb nyilvántartott szintre esett vissza, és bizonyos szegmensekben munkaerőhiány lépett fel. A banki hitelezés erőre kapott. 2017-ben erőteljesen nőtt az új hitelek kihelyezése, miközben a bankok gyorsan csökkentették a nemteljesítő hitelek állományát. A hitelállomány így összességében a nominális GDP-növekedéshez közeli mértékben nőtt, és jelentősen javult az eszközminőség. E folyamatot a gazdasági fellendülés és a központi bank intézkedései is elősegítették. A bankok gond nélkül teljesítik a tőkekövetelményeket, és újból nyereségesek. A költségvetési irányvonal lazul. Az élénk belső kereslet ellenére a GDP-arányos államháztartási hiány az előrejelzések szerint a 2016. évi 1,9 %-ról 2018-ban mintegy 2,5 %-ra nő. Az előrejelzések szerint így a strukturális költségvetési egyenleg jóval elmarad az ország középtávú költségvetési céljától. Ennek a fő oka a társadalombiztosítási járulékok és az adók jelentős csökkentése. A GDP-arányos államadósság az eddigi fokozatos csökkenés után a nominális GDP magas növekedésének köszönhetően várhatóan a következő két évben még tovább fog csökkenni. Ez a kedvező trend azonban középtávon veszélybe kerülhet, ha a jövőben nem kerül sor költségvetési kiigazításra. A kiegyensúlyozott növekedési pálya tekintetében kockázatok is felmerülhetnek, igaz, jelenleg még csak visszafogott formában. A magas kapacitáskihasználás jelzi, hogy a gazdaság a potenciális szint felett teljesít. Különösen a munkaerő-kínálat érheti el hamarosan korlátait, jelentősen fokozva a már most is tekintélyes bérfeszültségeket. A lakásárak 2014 óta gyorsan emelkednek. Mindazonáltal a reálértelemben vett belső kereslet csak 2017-ben érte el a válság előtt szintet, és lakások reálára még mindig alacsonyabb, mint a válság előtt. A folyó fizetési mérleg továbbra is többletet mutat. A fogyasztói árakra nehezedő nyomás ugyanakkor felerősödhet, ha a gyors bérnövekedés, a csökkenő óvatossági megtakarítások és az erőteljes hitelezés hatására felgyorsul a fogyasztás növekedése. Magyarország korlátozott haladást ért el a 2017. évi országspecifikus ajánlások végrehajtásában. Némi haladás történt az alacsony jövedelműek adóékének csökkentésében, de az adórendszer összetettségének csökkentése terén kevesebb eredmény született. Hasonlóképpen történt némi haladás az átláthatóságnak és a versenynek a közbeszerzésben való erősítése terén, azonban a korrupció elleni keret erősítése terén korlátozott volt a haladás. Korlátozott volt továbbá a haladás a szolgáltatások szabályozási környezetének javításában. Némi haladás történt a közmunkaprogram célirányosítása terén és az egyéb aktív munkaerőpiaci intézkedések megerősítése tekintetében. A haladás korlátozott volt a hátrányos helyzetű csoportok, különösen a romák, inkluzív többségi oktatásban való részvételének növelése terén, valamint a szociális segélyek és a munkanélküli-ellátások megfelelőségének javításában és a támogatottak körének felülvizsgálatában is. Ami az Európa 2020 stratégia szerinti nemzeti célok megvalósítását illeti, Magyarország jól teljesít az üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentése, a megújuló energia felhasználásának fokozása, a felsőoktatás és a foglalkoztatási ráta tekintetében; több erőfeszítésre van szüksége azonban a K+F-intenzitás növelése, illetve a korai iskolaelhagyás és a szegénység csökkentése terén. Magyarország jól teljesít a szociális jogok európai pillérét támogató szociális eredménytábla számos mutatója tekintetében, de egyes területeken még maradtak kihívások. Figyelmet érdemel a nemek közötti foglalkoztatási különbség és a formális gyermekgondozásban részt vevő három év alatti gyermekek alacsony aránya. A korai iskolaelhagyók aránya a korábbi magas szintről még tovább emelkedett. A foglalkoztatás eredményeit a fellendülés tartotta fenn. A jövedelmi egyenlőtlenség viszonylag alacsony, a szociális transzferek pedig mindent összevetve eredményesen csökkentik a szegénységet, noha hatékonyságuk az elmúlt időben némileg mérséklődött. A jelentés megvizsgálja azokat a kulcsfontosságú strukturális problémákat, amelyek komolyabb kihívást jelentenek a magyar gazdaság számára. Ezek a következők: ·Több intézkedés is történt az adórendszer javítására, de egyes problémák megmaradtak. Az országban a jelentős adócsökkentéseknek köszönhetően várhatóan csökkenni fog a magas adóteher. A társadalombiztosítási járulékok párhuzamos csökkentése enyhíti a béremelések munkaerőköltségekre gyakorolt hatását. Ellentételező intézkedések nélkül azonban az adócsökkentések középtávon költségvetési kockázatot jelentenek. A munkát terhelő adóék csökken, de uniós összevetésben továbbra is magas, különösen bizonyos alacsony jövedelmű csoportok esetében. Az adórendszer összetettsége és az ágazati különadók tartós alkalmazása együttesen továbbra is gyengeséget jelent. Az adóbehajtás igazgatási terhei ma is jelentősek, noha tekintélyes erőfeszítéseket tettek csökkentésükre. Egyes mutatók arra utalnak, hogy a multinacionális vállalatok agresszív adótervezésre használhatják a magyar szabályokat. Ezt mutatja különösen a különleges célú gazdálkodó egységeken keresztül zajló jelentős GDP-arányos tőkekiáramlás, amihez a forrásadó hiánya is társul. ·Magyarország komoly termelékenységi problémával szembesül. A termelékenység növekedése már tíz éve elmarad a szomszédos országokétól. Noha a potenciális növekedésre vonatkozó becslések alapján némi javulás mutatkozik, a munkaerő-tartalékok elapadásával e probléma egyre súlyosabbá válik. Az exportorientált, jellemzően külföldi tulajdonú vállalkozások termelékenysége jelentős mértékben és tartósan meghaladja a kisebb hazai vállalkozásokét, a magas termelékenységű szegmensből csak korlátozottan gyűrűznek át pozitív externáliák. A kkv-k innovációs hajlandósága alacsony, Magyarország továbbra is csak visszafogottan használja a digitális technológiákat. A szolgáltatások és a kiskereskedelem szabályozási akadályai, illetve a szabályozás kiszámíthatatlansága gátolja az erőforrások hatékony újraelosztását. A termelékenység növekedését az intézményrendszer hiányossága és a humán tőke elégtelensége is gátolja. ·Az intézmények megbízhatóságával és a kormányzással kapcsolatos hiányosságok visszafoghatják az ország gazdasági felzárkózását. A szakpolitikai döntéshozatal korlátozott átláthatósága és színvonala bizonytalanságot teremt a befektetők számára. Hiányosságok mutatkoznak a tényeken alapuló szakpolitika-formálás és az érdekeltek bevonása terén. A társadalmi párbeszéd struktúrái és folyamatai továbbra is kidolgozatlanok. Magyarország gyengén teljesít a közinformációk hozzáférhetősége és minősége terén. Az igazságügyi rendszer működésével kapcsolatos kihívások szoros nyomon követést igényelnek. A rendelkezésre álló mutatók jelentős korrupciós kockázatokra utalnak, és a korrupció elleni keret hiányos. A közbeszerzés területén sor került fontos intézkedésekre, de az eljárások átláthatósága és versenyjellege tekintetében még van mit javítani. ·Az oktatás és az egészségügy rendszere hiányosságokat mutat fel a humán tőke fejlesztése kapcsán. Az oktatással szerzett alapvető készségek szintje jelentősen elmarad az uniós átlagtól. A társadalmi-gazdasági háttér oktatási eredményekre kifejtett hatása a legnagyobbak között van az EU-ban. A hátrányos helyzetű hallgatók – főként a romák – oktatása továbbra is bizonyos iskolákban koncentrálódik. Az egészségügyi rendszert az egészségtelen életmódból, az ellátás egyenetlen színvonalából és a hozzáférés egyenlőtlenségeiből eredő kockázatok terhelik. Az észlelhető javulás ellenére az egészségügy teljesítménye elmarad a legtöbb uniós országétól, ami az egészségügyi ellátás korlátozott hatékonyságát is tükrözi. A reform-erőfeszítések ellenére a szolgáltatásnyújtás továbbra is erősen kórházközpontú, ami gyengíti az alapellátást és a krónikus betegek ellátásának koordinációját.

·A foglalkoztatáspolitika azzal küzd, hogy a munkaerő-tartalékok gyors mobilizálásával ki tudja elégíteni az erőteljes munkaerő-keresletet. A fő aktív munkaerőpiaci intézkedés továbbra is a közmunkaprogram, amely azonban csak korlátozott sikerrel segíti a résztvevők munkaerőpiaci visszailleszkedését. Mindamellett a résztvevők száma a fellendülés erősödésével csökkenni kezdett. A kormány további lépéseket tesz e folyamat elősegítése érdekében, és közben fokozatosan bővíti az egyéb munkaerőpiaci intézkedéseket. Ugyanakkor továbbra sem vezetett be olyan tényeken alapuló rendszert, amely segítené, hogy az álláskeresők az egyedi igényeikhez szabott szolgáltatásokat vehessenek igénybe. A nemek közötti foglalkoztatási különbség magas szintje kihasználatlan munkaerő-tartalékokra utal. E tartalék hasznosítása érdekében intézkedéseket hoztak a gyermekgondozási létesítmények kapacitásainak bővítésére. Továbbra is jelentős kihívás a romák alacsony foglalkoztatási rátája. ·A szegénységi helyzet összességében jelentősen javult, de a kiszolgáltatottabb csoportok körében továbbra is magas a szegénység kockázata. A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek aránya csökken, de még mindig meghaladja az uniós átlagot. A gyerekek és a romák továbbra is sokkal jobban ki vannak téve a szegénység kockázatának, mint a lakosság többi része. Az adó- és szociális ellátórendszer változásai hozzájárultak a jövedelmi egyenlőtlenség fokozódásához. A hangsúly a szociális ellátásokról egyértelműen a munkához kötött családtámogatásokra és természetbeni juttatásokra tevődött át, amelyek nem kellőképpen célozzák a szegényeket. Ezzel egy időben csökkent a szociális támogatások és az álláskeresési ellátások megfelelősége. A lakásvásárlási támogatások bővültek, de a szociális lakhatás terén nem történt javulás. 1. Gazdasági helyzet és kilátások GDP-növekedés 2017-ben a növekedés a 2016. évi átmeneti csillapodást követően a kedvező külső környezetnek köszönhetően erőre kapott. Az uniós finanszírozású beruházások újbóli beindulásának, a költségvetési ösztönzőknek, a negatív reálkamatlábaknak és a világgazdaság erőteljes élénkülésének hatására a GDP növekedése meghaladja a potenciális szintet. Ennek eredményeként a reál-GDP éves szinten 2017-ben várhatóan 3,8 %-kal nőtt (1.1.. ábra). A gazdasági növekedést továbbra is főként a belső kereslet hajtotta. A bruttó állóeszköz-felhalmozás 2017-ben várhatóan 20 % fölé emelkedett, és a háztartások fogyasztása is nőtt. 2017-ben a kereskedelmi forgalom is erősödött, de az import az exportnál nagyobb ütemben bővült. Emiatt a nettó export 2017-ben negatívan járult hozzá a reál-GDP növekedéséhez. 1.1. ábra:A reál-GDP növekedéséhez való hozzájárulás Forrás: DG ECFIN, 2017. őszi gazdasági előrejelzés Az erőteljes növekedés valószínűleg folytatódik. A reál-GDP növekedési üteme az előrejelzés szerint 2018-ban 3,7 % lesz, majd 2019-ben 3,1%-ra lassul, mivel a fokozatosan táguló pozitív kibocsátási rés kapacitási korlátokhoz vezet. A kormányzat által kezdeményezett és a piacvezérelt béremeléseknek, illetve a banki hitelezés erőteljes fellendülésének köszönhetően 2018-ban várhatóan erőteljesen bővül a háztartások fogyasztása és a beruházások szintje. Az előrejelzés szerint a vállalati és a közberuházások az uniós finanszírozású projektek végrehajtásának köszönhetően kétszámjegyű növekedést mutatnak majd. Ugyanakkor az erőteljes belső kereslet valószínűleg felgyorsítja az import növekedését, és így a nettó export növekedési hozzájárulása várhatóan negatív marad. A gazdasági növekedés 2019-ben az előrejelzés szerint lassulni fog, mivel az EU-ban a tartós élénkülés hatására újabb kapacitási korlátok jelentkeznek, lassul a rendelkezésre álló reáljövedelem növekedése, és mérséklődik a kereskedelem. 1.2. ábra:Exportpiaci részesedések Forrás: Eurostat Magyarország exportpiaci részesedése tovább javul. A pénzügyi válság következtében összességében 24 %-kal csökkent az ország exportpiaci részesedése. 2013 óta Magyarország növelte exportpiaci részesedését, és 2016 végéig visszaszerezte az elveszett részesedés harmadát (1.2.. ábra). E kedvező fejlemény az új exportkapacitásokra és a költség-versenyképesség javulására vezethető vissza. Az export teljesítményét javíthatja, hogy – különösen az autóiparban – az exportkapacitások további bővülése várható. A fajlagos munkaköltségek növekedése azonban kockázatot jelenthet a következő években. A fajlagos munkaköltségek 2017-ben még tovább nőttek Magyarországon. A költség-versenyképesség romlása 2016-ban kezdődött, amikor a munkaerőköltség növekedésére viszonylag alacsony GDP-növekedés mellett került sor. A válság után azonban még stabilan javult a költség-versenyképesség, ami bizonyos mozgásteret ad a munkaerőköltségek növekedéséhez. A nominális fajlagos munkaköltség 2017-ben 4,9 %-kal nőtt, 4 százalékponttal meghaladva az uniós átlagot. A növekedést főleg a bérek emelkedése okozta. A termelékenység növekedése csak mintegy felét tette ki a munkavállalói bérek reálnövekedésének. A nominális fajlagos munkaköltség növekedéséhez az infláció is hozzájárult (1.3.. ábra). A jövőben a reálbérek növekedése valószínűleg lelassul. A reál fajlagos munkaköltség ezért 2019-re várhatóan stabilizálódik. 1.3. ábra:A fajlagos munkaköltség alakulása Magyarországon Forrás: Eurostat Infláció és monetáris politika Az infláció 2017-ben erőre kapott, és az előrejelzés szerint a belföldi inflációs nyomás erősödésével tovább fog gyorsulni. Az általános infláció 2014 és 2016 között visszafogott maradt, mivel az energiaárak esése teljes mértékben ellensúlyozta a szolgáltatások és az élelmiszerek árának korlátozott inflációját. A maginfláció azonban stabilan mintegy 1,3 % maradt. Az előrejelzés szerint az infláció megközelíti a központi bank 3,0 %-os célját. Az árak növekedése várhatóan széles körű lesz, mivel az energiaárak tovább emelkednek, és az erőteljes bérnövekedés a szolgáltatások árait is növekedésnek indítja (1.4.. ábra). A prociklikus, expanzív költségvetési és monetáris politika hatására újból kialakulhat az inflációs nyomás. A bruttó bérek 2017-ben több mint 12 %-kal nőttek, és várhatóan 2018-ban is tovább nőnek, amit a minimálbérek emelése is elősegít. Nőnek az eszközárak, ami a háztartások vagyoni helyzetét is javítja. E tényezők rendszerint a fogyasztás erősödéséhez vezetnek. 2017-ben azonban a fogyasztás nem követte a bérek emelkedését, feltehetőleg a válság miatti óvatos magatartás eredményeként. A fogyasztás lassú erősödését ezenkívül az is magyarázhatja, hogy a bérek emelkedése történelmi mélypontról indult (lásd az 1.1. háttérmagyarázatot). Fennáll annak a kockázata, hogy a háztartások bizalmának emelkedése és a tartós fogyasztási cikkek elhalasztott beszerzésének pótlása miatt az infláció felgyorsul. Emellett a negatív reálkamatlábak fokozott hitelfelvételre ösztönözhetnek. E kockázatokat az expanzív fiskális politika várhatóan növelni fogja. 1.4. ábra:Az inflációhoz való hozzájárulás Forrás: az Európai Bizottság számításai A monetáris politika továbbra is alkalmazkodó. Az alapkamat 2016 májusa óta 0,9 %. Emellett a betéti rendelkezésre állás volumene 2017 végéig fokozatosan 75 milliárd forintra csökkent. Ennek hatására megnőtt a bankok hitelezési kedve, illetve alternatívaként hazai állampapírokat vásároltak, amelyek így eszközeik jelentős részét képezik. Az elmúlt évek expanzív monetáris politikájában fontos szerepet játszottak az unortodox szakpolitikai eszközök. A globális fejlemények és a központi bank intézkedései nyomán a hosszú távú kamatlábak 2017 végén történelmi mélypontra, 2 % alá süllyedtek. Munkaerőpiac A magyar munkaerőpiac teljesítménye a piac fokozódó szűkülése mellett továbbra is javult. A foglalkoztatás 2017-ben folyamatosan bővülve minden eddiginél magasabb szintet ért el, a munkanélküliségi ráta pedig 4 % közelébe esett vissza (1.5. ábra). E fejlemények strukturális tényezőkre (a növekvő képzettségi szintre, a korai nyugdíjba vonulás lehetőségeit megszüntető múltbeli reformokra) és a gazdaság javuló konjunkturális helyzetére vezethetők vissza. A közmunkaprogramban részt vevők száma csökkent, de a program 2017-ben még mindig a gazdaságilag aktív népesség mintegy 4 %-át foglalkoztatta (lásd a 3.3. szakaszt). 1.5. ábra:Aktivitás, foglalkoztatás és munkanélküliség Forrás: Magyar Központi Statisztikai Hivatal (KSH)

A munkaerőhiány erőteljes béremelésekhez vezet, és korlátozza a foglalkoztatás bővülésének további lehetőségeit. A gazdasági hangulatindex alapján a magyar munkaerőpiac sokkal szűkebb a regionális versenytársakénál (1.6. ábra). A munkaerőhiányhoz hozzájárul, hogy a határon átnyúló munkaerő-migráció és a kedvezőtlen demográfiai folyamatok tekintélyes méretű jól képzett munkaerő-állományt vonnak el a munkaerőpiacról. A kifelé irányuló munkaerő-migráció 2010 után erősödött fel (Hárs, 2016). 2010 és 2014 között a határon átnyúló migráció mintegy 200 000 ember távozásához vezetett. A migráns munkavállalók jellemzően mind hazai, mind célországi viszonylatban képzettebbek az átlagnál (SEEMIG, 2014). Ugyanebben az időszakban a demográfiai folyamatok hatására további 100 000 fővel csökkent a gazdaságilag aktív népesség. A munkaerőhiány hatására nőnek a bérek, ami a külföldi munkavállalás ellen hatva enyhítheti a munkaerőpiac szűkösségét. Szociális mutatók A gazdaság fellendülése és a bérek emelkedése hozzájárult a szegénységi helyzet általános javulásához. A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek aránya csökken, közelíti a válság előtti szintet, de még mindig meghaladja az uniós átlagot. E kedvező fejlemény főként a súlyos anyagi nélkülözésben élők és az aktív kereső nélküli háztartások számának csökkenésével magyarázható, ami viszont a foglalkoztatási rátának és a háztartások munkából származó jövedelmének növekedésére vezethető vissza. A munkaerőpiaci helyzet javulásához viszonyítva azonban a szegénység aránya kisebb mértékben csökkent, főként a gyermekek esetében. A jövedelmi egyenlőtlenségek az évtized elején fokozódtak, de az uniós átlag alatt maradtak. 2010-ben a háztartások leggazdagabb 20 %-a 3,4-szer több jövedelemmel rendelkezett, mint a legszegényebb 20 %. 2016-ra ez az arány 4,3 %-ra nőtt. Ebben az időszakban a háztartások jövedelme nem nőtt olyan gyorsan, mint a GDP, ami kérdéseket vet fel a növekedés inkluzivitását illetően. A jövedelmi egyenlőtlenség fokozódásához az adó- és a szociális ellátórendszer változásai is hozzájárultak (lásd a 3.3. szakaszt). Államháztartás A gazdasági növekedés gyorsulását az expanzív fiskális politika is támogatta. A GDP-arányos államháztartási hiány a 2016. évi 1,9 %-os történelmi mélypont után 2017-ben valószínűleg 2,1 %-ra nő, majd az előrejelzések szerint 2018-ban további növekedés után 2,6 % lesz, mielőtt 2019-ben 2,3 %-ra csökken. E fejlemények főként a jelentős adócsökkentéseket (lásd a 3.1. szakaszt), részben pedig a kiadások növekedését tükrözik. Az expanzív fiskális politika hatására várhatóan erősen romlik majd a strukturális egyenleg, a becslések szerint 2018-ban és 2019-ben a GDP –3,5 %-ára, ami jóval elmarad az ország középtávú költségvetési céljától, vagyis a GDP –1,5 %-ától. Az államadósság fokozatos csökkenése várhatóan 2017–2019-ben is folytatódik. A csökkenést alátámasztják a magas nominális GDP-növekedésre vonatkozó előrejelzések, noha az uniós forrásokkal kapcsolatos előfinanszírozási igények az adósság átmeneti növekedésével járnak. A GDP-arányos államadósság a 2016. évi 73,9 %-ról 2019 végéig várhatóan 70 % alá csökken. A strukturális egyenleg romlása azonban középtávon kockázatot jelent az adósságcsökkentési pálya számára (lásd a 3.1. szakaszt). Pénzügyi szektor 1.7. ábra:A hiteláramlás szektorok szerinti bontása Forrás: Eurostat A magánszektor adósságrátája a vállalatok külföldi hitelfelvételei miatt tovább csökkent. A magánszektor GDP-arányos adóssága a 2009. évi 117 %-os csúcsértékről 2016-ban mintegy 78 %-ra csökkent. A hiteláramlás 2016-ban a háztartások esetében is javult, mivel az új kormányzati lakástámogatási program és a növekvő ingatlanárak beindították a lakosság hitelkeresletét (1.7.ábra.). A nem pénzügyi vállalatoknak nyújtott hitelek növekedése alábbhagyott. E fejlemény a vállalatközi és a külföldi pénzügyi intézményektől származó hitelekre vezethető vissza, a belföldi pénzügyi intézményeknél levő hitelállomány viszont nőtt. 2016-ban a hitelállomány bővülése a bankok óvatosabb hitelezési stratégiái miatt korlátozott maradt. 2017-ben ugyanakkor jelentősen javult a helyzet. A belföldi intézmények által nem pénzügyi vállalatoknak nyújtott hitelek éves növekedése 2017. III. negyedévében meghaladta a nominális GDP-növekedés ütemét (lásd a 3.2. szakaszt). Külső pozíció 1.8. ábra:Nettó nemzetközi befektetési pozíció Forrás: Eurostat A külső egyenleg javulása folytatódott. A negatív nettó nemzetközi befektetési pozíció (NIIP) a 2009. évi 115 %-os csúcsértékről 2017-ben várhatóan mintegy 58 %-ra javult, azonban még mindig meghaladja a prudenciális küszöbértéket és az alapvető gazdasági tényezőknek megfelelő küszöbértéket is ( ) (1.8. ábra). A GDP-arányos nettó külső adósság a 2009. évi 78 %-ról 2016-ban 10 % alá csökkent, mérsékelve a külső fenntarthatósági kockázatokat. A gazdaság egyensúlyát a folyó fizetési mérleg és a tőkemérleg tartósan nagy többlete révén sikerült helyreállítani. A tőkemérleg az uniós forrásoknak köszönhetően tekintélyes többletet mutatott fel, a magánberuházások aránya és a tartós fogyasztási cikkek forgalma a történelmi átlag alatt volt. Magyarország erős nettó finanszírozási képessége várhatóan fennmarad, mivel annak alaptényezői nem változnak. A többlet azonban 2018-ban és 2019-ben várhatóan némileg csökkenni fog, amint a belső kereslet erőre kap. Reálkonvergencia és potenciális növekedés Az uniós átlagjövedelem felé tartó konvergencia folytatódott, noha meglehetősen lassan. Magyarországon 1995 és 2016 között az uniós átlag mintegy feléről az uniós átlag kétharmadára nőtt a vásárlóerő-paritáson számított egy főre jutó GDP (1.9. ábra). Az ország reálkonvergenciája ugyanakkor elmarad a regionális versenytársakétól, még az eltérő kiinduló helyzet figyelembevételével is. Magyarország 1995-ben a közép- és kelet-európai uniós országok közül a harmadik legnagyobb egy főre jutó GDP-vel rendelkezett, 15 %-kal meghaladva átlagukat. Az azóta eltelt 21 év alatt az ország a hetedik helyre esett vissza, és némileg elmarad a regionális átlagtól. Noha a válság utáni időszakban az egész régió reálkonvergenciája lelassult, Magyarország felzárkózása már 2003 után észrevehetően alacsonyabb tempóra váltott. Emellett továbbra is fennállnak a jelentős belső eltérések, és egyre nő a legfejlettebb és a legkevésbé fejlett régió közötti különbség. 1.9. ábra:A vásárlóerő-paritáson számított egy főre jutó GDP (az uniós átlag %-ában) Forrás: Eurostat Magyarország növekedési potenciálja erősödik, de a termelékenység növekedése még mindig túl mérsékelt a tartós javuláshoz. Az ország potenciális GDP-növekedése a 2008 utáni erős visszaesést követően várhatóan felgyorsul, és a 2017–2019 közötti időszakban átlagosan 2,8 % lesz (1.10. ábra). Ez az érték már megközelíti a regionális versenytársak átlagát, de még mindig mintegy 0,5 százalékponttal elmarad a válság előtti szinttől. A teljes tényezőtermelékenység (az erőforrás-felhasználás színvonalának és hatékonyságának mutatója) több évnyi elhanyagolható mértékű növekedési hozzájárulás után szintén javulni kezdett. A becsült termelékenységi növekedés azonban múltbeli és regionális összevetésben egyaránt mérsékelt marad. Mivel a jövőben a munka várhatóan egyre kisebb mértékben járul majd hozzá a potenciális növekedéshez, a növekedési potenciál becsült javulása középtávon akár el is maradhat, ha a teljes tényezőtermelékenység nem javul tovább. Az előre jelzett trendek alapján a potenciális növekedés 2019-ben újból [xx] % alá esik. (A termelékenységgel kapcsolatos kihívást részletesebben tárgyalja az 1.1. és a 3.4.2. háttérmagyarázat, míg a főbb korlátozó tényezőket a 3.3., a 3.4. és a 3.5. szakasz ismerteti.) 1.10. ábra:A potenciális GDP-növekedés alakulása Forrás: az Európai Bizottság számításai. 1.1. háttérmagyarázat: Meredek béremelkedés: igazodás vagy túlzott reakció? Magyarországon 2017–2018-ban a munkaerőpiac szűkössége miatt várhatóan erőteljesen emelkedni fognak a nominálbérek, amit a minimálbérek jelentős emelése is felerősíthet. A múltból kiindulva látható, hogy a válság utáni években a bérhányad (vagyis a munkavállalókra jutó munkaerőköltségnek a megtermelt bruttó hozzáadott értékhez viszonyított aránya) a teljes gazdaságban visszaesett, és a hosszú távú átlag alá csökkent. Ez mutatja, hogy a bérek ebben az időszakban nem követték a termelékenység fejlődését. 2016-ban viszont a bérhányad jelentős növekedésnek indult, és várhatóan tovább emelkedik, 2018-ban elérve a történelmi átlagot. Ekkor várhatóan stabilizálódni fog, mivel a bérek dinamikája lelassul, és a GDP növekedése erős marad. A munkaerőköltségek emelkedése a nagyvállalatok és a külföldi tulajdonú cégek számára valószínűleg nem okoz majd gondot, mivel a bérhányad a működési területüknek számító feldolgozóiparban sokkal alacsonyabb, mint a teljes gazdaságban. Egy tanulmány (Palócz, 2016) rámutatott, hogy a külföldi vállalkozások háromszor termelékenyebbek a belföldi cégeknél, és ezért ellenállóbbak az árversenyképesség csökkenésével szemben. A cégek a bérköltségek emelkedésére termelésük egy részének vagy egészének áthelyezésével is reagálhatnak. Mindazonáltal a magyar bérszínvonal a regionális versenytársakéhoz képest még mindig alacsonynak számít, és a bérek e versenytársaknál is emelkednek. A kevésbé termelékeny cégek, különösen a kkv-k számára gondot okozhat a bérek gyors emelkedése. A magyar bérhányad a teljes gazdaságot tekintve magasabb a regionális versenytársakénál. Ez alapján a kkv-knek kicsi a mozgásterük a munkaerőköltség növelésére. A kkv-k potenciálisan a számukra kialakított kedvezményes és egyszerűsített adórendszerek vagy informális gazdasági gyakorlatok révén tudnának alkalmazkodni a béremelésekhez. Emellett két év alatt 7,5 százalékponttal csökkent a társadalombiztosítási járulék mértéke, ami mérsékli a béremelések hatását. A múltban előfordult, hogy a bérek egy részét informálisan fizették, és így lehet, hogy a munkaerőköltségek tényleges növekedése alacsonyabb a bérstatisztikákban jelzettnél. A munkaerő-igényes szolgáltatások ágazataiban a vállalkozások az emelkedő bérköltségeket áraikban érvényesíthetik. Az ilyen szolgáltatások inflációja 2017-ben 4 % fölé emelkedett. A 2017–2018-as erőteljes béremelkedések összességében inkább igazodásnak tekinthetők, mint túlzott reakciónak. A magasabb munkaerőköltségek azonban különbözően érintik a cégeket. A feldolgozóiparban nagyobb mozgástér adódik a bérek emelésére. A munkaerőpiac szűkössége miatt fennáll annak a kockázata, hogy a bérek az előre jelzettnél gyorsabban emelkednek, ami az árversenyképesség további romlásához és inflációs nyomáshoz vezethet.

1.1. táblázat:Fő gazdasági és pénzügyi mutatók – Magyarország Forrás: Eurostat és EKB, 2018. január 30-i adatok, ha rendelkezésre állnak; előre jelzett adatok: Európai Bizottság (a reál-GDP és a HICP tekintetében a 2018. téli, egyébként a 2017. őszi előrejelzés) 2. Az országspecifikus ajánlások terén tett előrelépés A Magyarországhoz címzett 2017. évi ajánlások végrehajtásában elért haladást hosszú távú perspektívában (az európai szemeszter 2011. évi bevezetése óta eltelt időszak fényében) kell vizsgálni. Az országspecifikus ajánlások első elfogadást követő végrehajtásának többéves értékeléséből látható, hogy a Magyarországnak címzett ajánlások 64 %-ánál történt legalább „némi haladás”. Az ajánlások 36 %-ánál „korlátozott” volt a haladás vagy „nincs haladás” (lásd a 2.1. ábrát). Lényeges haladás történt a fiskális politika terén, mivel az ország kikerült a túlzotthiány-eljárásból, és az adósságráta stabilan csökkenő pályára állt. Hasonlóképpen lényeges haladás történt a pénzügyi szektorban, például a bankok eszközminőségének javítása vagy a finanszírozási eszközökhöz való hozzáférés terén. 2.1. ábra:Magyarország – a 2011–2017 közötti országspecifikus ajánlások végrehajtásának állása Forrás: Európai Bizottság A kormányzat 2011 óta jelentős haladást ért el az államháztartás megerősítése terén. A kormányzat intézkedéseket – többek között strukturális reformokat – hozott annak érdekében, hogy a GDP-arányos költségvetési hiányt tartósan 3 % alá szorítsa. Ennek eredményeként 2013-ban hatályát vesztette a túlzott hiány fennállásáról szóló határozat. A közelmúltban azonban nőtt a strukturális hiány. A munkaerőpiaci helyzet a kormányzat által végrehajtott intézkedések hozzájárulásával 2011 óta jelentősen javult. A munkát terhelő adók, az adózási fegyelem, az aktív munkaerőpiaci intézkedések, az oktatás és a szociális ellátások terén az európai szemeszter kezdete óta mindig kapott ajánlásokat az ország. Az elmúlt hét évben a hatóságok több intézkedést hoztak a munka adóterhének csökkentésére. Az adóék csökkent, főként a családok és bizonyos csoportok esetében, de továbbra is magas különösen az alacsony jövedelműek esetében. Némi haladás figyelhető meg az aktív munkaerőpiaci intézkedések kapcsán. A hatóságok a hangsúlyt évekig a közmunkaprogramra helyezték, annak korlátozott hatékonysága ellenére. A közelmúltban a közmunkások száma csökkenni kezdett, ami a munkaerőpiaci feltételek javulását tükrözi. Az adózási fegyelem javítása céljából hozott kormányzati intézkedések jelentős sikereket hoztak, legfőképp az online pénztárgépek bevezetésének köszönhetően. Magyarország az európai szemeszter kezdete óta minden évben kapott ajánlást az üzleti környezet javítása céljából. Az ajánlások a következő területeket érintették: az adminisztratív terhek; a közbeszerzés; a jogalkotási folyamat; a verseny; a szabályozási környezet és a korrupció. Az összetett adórendszer és a magas megfelelési költségek továbbra is kihívást jelentenek a vállalkozások számára, de a kormányzat a digitalizációra építve több ígéretes intézkedést fejlesztett ki. A hatóságok számos intézkedést hoztak a közbeszerzés terén az átláthatóság és a verseny erősítésére. Magyarország új jogszabályt fogadott el, és bevezette az elektronikus közbeszerzési rendszert, ami nagy lépés a közbeszerzés terén az átláthatóság és a verseny további erősítésére. A bankszektor eszközeinek minősége jelentősen javult, és a közelmúltban erőre kapott a hitelezési tevékenység. 2013 és 2015 között Magyarország minden évben ajánlást kapott arra, hogy hozzon intézkedéseket a reálgazdaság hitelezésének helyreállítására, és ezzel csökkentse a bankok terheit, és javítsa az eszközminőséget. Ezt követően a bankadó jelentősen csökkent, és tekintélyes mértékben visszaesett a bankok által tartott nemteljesítő hitelek szintje is. A 2016. évi országjelentés és részletes felülvizsgálat úgy ítélte meg, hogy Magyarországon már nem tapasztalható makrogazdasági egyensúlyhiány. Magyarország az értékelés szerint kiegyensúlyozott, noha továbbra is meglehetősen mérsékelt növekedési pályán halad, miközben az adósságráta az évtized kezdete óta csökken. A nettó nemzetközi befektetési pozíció mutatója gyorsan javult. Magyarország korlátozott haladást ért el a 2017. évi országspecifikus ajánlások végrehajtásában (lásd a 2.1. táblázatot). Némi haladás történt az alacsony jövedelműek adóékének csökkentésében, de az adórendszer összetettségének csökkentése terén kevesebb eredmény született. Némi haladás történt a közbeszerzés terén az átláthatóság és a verseny további erősítésében, mivel a hatóságok végrehajtottak több intézkedést, többek között módosították a közbeszerzési törvényt. 2018. január 1-jén bevezették az új elektronikus közbeszerzési rendszert, ami nagy lépés az átláthatóság és a verseny további növelése felé. A rendszer hatékonyságát és hatását a jövőbeli tapasztalatok alapján lehet majd megítélni. A szolgáltatási és a kiskereskedelmi ágazat szabályozási környezete terén korlátozott haladás történt. A munkaerőpiac, az oktatás és a szociálpolitika terén némi haladás történt a közmunkaprogram célirányosítása és az egyéb aktív munkaerőpiaci intézkedések megerősítése tekintetében, tükrözve a hatóságok ez irányú erőfeszítéseit. 2.1. táblázat:A 2017. évi országspecifikus ajánlások értékelésének összefoglaló táblázata Forrás: Európai Bizottság 2.1. háttérmagyarázat: Kézzelfogható eredményekkel járt a Magyarország strukturális változásához nyújtott uniós támogatás Magyarország az európai strukturális és beruházási alapok (esb-alapok) kedvezményezettje, az általa kapott jelentős támogatás 2020-ig elérheti a 25 milliárd EUR-t. A 2014–2018-as időszakban ez évente a GDP mintegy 3 %-ának és a közberuházások 43 %-ának felel meg(1). 2017. december 31-ig a becslések szerint 23,5 milliárd EUR-t (a teljes összeg 94 %-át) allokáltak helyszíni projektekhez. E támogatások révén 11 000 vállalkozás bővítette kapacitásait, és több mint 200 cég vezetett be új termékeket; javult a városi tömegközlekedési rendszer fenntarthatósága, és csökkent a középületek éves primerenergia-fogyasztása. Az uniós finanszírozásból a tervek szerint 2,3 milliárd EUR-t (a 2007–2013-as időszakbelinél lényegesen nagyobb összeget) pénzügyi instrumentumok révén bocsátanak rendelkezésre. Az esb-alapok segítik a strukturális szakpolitikai kihívások kezelését és az országspecifikus ajánlások végrehajtását. A finanszírozott intézkedések az innovatív kkv-kat támogató célzott ösztönzési programok révén kiterjednek a magánszektorbeli kutatás-fejlesztés támogatására is. A források jelentős része a magyar közlekedési infrastruktúra fenntarthatóságának biztosítására szolgál. A források célja továbbá a közoktatás korszerűsítése (ideértve a korai iskolaelhagyás és a szegregáció felszámolását is), a strukturális munkaerőhiány csökkentése (a hátrányos helyzetű csoportok foglalkoztathatóságának fokozása, a szakoktatás és az élethosszig tartó tanulás révén) és az igazságügyi rendszer eredményességének javítása. A kisgyermekkori neveléssel és a társadalmi befogadással kapcsolatos, főként romákat támogató intézkedések szintén fontos finanszírozási területek. A források támogatják továbbá a magyar közigazgatás színvonalának emelését szolgáló intézkedéseket. Az ifjúsági munkanélküliség felszámolása érdekében Magyarország az ifjúsági foglalkoztatási kezdeményezésből (IFK) is kapott támogatást, amelyből az ESZA ugyanazon projekthez adott támogatásával együtt 2017 végéig 63 000 fiatal részesült az egyes IFK-régiókban. Az ország támogatást kapott a mezőgazdasági és az agrár-élelmiszeripari ágazat korszerűsítéséhez, a környezetbarát gazdálkodás előmozdításához, az erőforrás-hatékonysági beruházásokhoz valamint a vidéki térségek helyi fejlesztéséhez. Több reformra már az esb-alapokból származó támogatás előfeltételeként sort kellett keríteni (2). Az előzetes feltételrendszernek való megfelelés biztosította, hogy létrejöjjenek az esb-alapokból finanszírozott projektek hatékony végrehajtásához szükséges nemzeti struktúrák. Ide tartoznak az intelligens szakosodás útján végrehajtott célirányos kutatási-fejlesztési beruházások, a vízdíj-megállapítási szakpolitika javítása; egy közlekedési terv megalkotása, egy foglalkoztatáspolitikai ügyfél-kategorizálási rendszer és a korai iskolaelhagyással kapcsolatos monitoringrendszer kidolgozása, a felsőoktatási és az egészségügyi szakpolitika javítása, továbbá a közbeszerzéssel kapcsolatos intézkedések. Magyarország jól halad az Európai Stratégiai Beruházási Alap (ESBA) forrásainak felhasználásával. 2017. decemberében az ESBA keretében jóváhagyott műveletek teljes finanszírozási volumene 73 millió EUR volt, és várhatóan összesen 1,2 milliárd EUR összegű magán- és közberuházást generál. Az infrastruktúra és innováció ablak keretében még nem hagytak jóvá Magyarországot érintő projektet. A kkv-keretből eddig 7 megállapodást hagytak jóvá pénzügyi közvetítőkkel. E támogatásból 12 000 kisebb vagy induló vállalkozás részesül majd. Az ESBA által nyújtott finanszírozást kiegészíti a Horizont 2020, az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz és az egyéb közvetlenül irányított uniós alapok. Magyarország 2017 végéig 1,1 milliárd EUR értékben írt alá megállapodásokat az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz projektjeivel összefüggésben. https://cohesiondata.ec.europa.eu/countries/HU (1) A közberuházás a bruttó állóeszköz-felhalmozás, a vissza nem térítendő beruházási támogatások és a mezőgazdasági kiadások összege. (2) A tagállamoknak a programok elfogadása előtt számos olyan előzetes feltételnek kell megfelelniük, amelyek célja, hogy a közberuházási területek többségén javuljanak a feltételek. Az európai strukturális és beruházási alapok kulcsszerepet játszanak Magyarország kihívásainak megválaszolásában. Ezek az alapok különösen az innovatív kkv-kat, az energiahatékonyságot, a magánszektorbeli kutatást és fejlesztést, valamint a hátrányos helyzetű csoportok foglalkoztathatóságának növelése, a szakképzés és az egész életen át tartó tanulás révén a strukturális munkaerőhiány csökkentését támogatják. Hozzájárulnak továbbá a közoktatási rendszer korszerűsítéséhez, ideértve a korai iskolaelhagyás és a szegregáció felszámolását is. Az európai finanszírozás elengedhetetlen továbbá a közigazgatás reformjához, illetve a közszektor hatékonyságának és átláthatóságának javításához (lásd a 2.1. háttérmagyarázatot). 3. Reformprioritások 3.1. Államháztartás és adózás Adózás Magyarország magas adóterhe várhatóan csökkenni fog. A 2016-ra vonatkozó legfrissebb adatok szerint Magyarország teljes adóterhe a GDP 39,3 %-át teszi ki, vagyis valamivel nagyobb az uniós átlagnál, és jóval meghaladja a régiós versenytársakét. Az adóteher az előrejelzés szerint 2018-ig mintegy 2 százalékponttal csökken, tükrözve az adócsökkentéseket. Ezek közé tartozik különösen a munkáltatók társadalombiztosítási járulékainak jelentős csökkentése, a társasági adó mértékének 19 %-ról 9 %-ra való mérséklése és bizonyos áruk és szolgáltatások esetében a kedvezményes héamérték alkalmazása. Az adóbevételek GDP-hez viszonyított aránya tartósan magas maradt, de az adószerkezet jelentősen megváltozott. A munkát terhelő adókból származó bevételek aránya csökkent, a fogyasztási és egyéb közvetett adók súlya nőtt. A legújabb adócsomag is ennek a trendnek felel meg. Középtávon ugyanakkor a megfelelő kompenzációs intézkedések hiányában növekedhetnek a fiskális kockázatok. A munkát terhelő nagy adóék, különösen az alacsony jövedelműek esetében, már régóta kihívás. Az egységes adókulcs 2011. évi bevezetésével és az alacsony jövedelmekre vonatkozó adójóváírások 2012. évi kivezetésével megszűnt a személyi jövedelemadó progresszivitása. Ugyanakkor a munkára kivetett adó rendszere számos olyan elemet tartalmaz, amely csökkenti az alacsony jövedelmek adóékét. Idetartoznak a munkahelyvédelmi akcióterv (MVAT) hatályába tartozó hátrányos helyzetű munkavállalói csoportoknak biztosított célzott társadalombiztosítási kedvezmények és a családi adókedvezmények, amelyek egyre magasabbak lettek (lásd még: Európai Bizottság, 2017a, 14–15. oldal). Mindazonáltal az alacsony jövedelműek adóéke általában továbbra is magas. Magyarország 2016-ban (az utolsó összehasonlítható adatokkal rendelkező évben) még mindig a legnagyobb az adóék az EU-n belül az egyedülálló keresők esetében, az átlagos bérszint 50 %-án és 67 %-án is. Az adóék csökkentésére irányuló többéves program részeként 2017–2018-ban összesen 7,5 százalékponttal csökkent a munkáltatók társadalombiztosítási járulékának mértéke. A 2018-tól érvényes 19,5 %-os mérték bevezetésével az átlagbér 67 %-át kereső egyedülálló keresők adóéke mintegy 3 százalékponttal, 45 %-ra csökken (a munkahelyvédelmi akcióterv szerinti járulékcsökkentés hatályába tartozó munkavállalóké pedig 43 %-ra). A jelentős csökkentés ellenére az alacsony jövedelmű gyermektelen munkavállalók adóéke még mindig jóval magasabb, mint a 37 %-os uniós átlag (3.1.1. ábra). Ugyanakkor a kétgyermekes alacsony jövedelmű háztartások esetében az adóék csökkentése a családi adókedvezmény folyamatos növekedése miatt sokkal jelentősebb. Az ilyen háztartások esetében az adóék körülbelül az uniós átlag szintjére csökken.

3.1.1. ábra:Az átlagbér 67 %-át kereső egyedülálló munkavállaló adóékének alakulása Forrás: OECD (2017a), az Európai Bizottság számításai A növekedésbarát adók szerepét tovább lehetne növelni. A környezetvédelmi adókból származó bevételek az elmúlt években a GDP mintegy 2,5 %-át tették ki, amely megfelel az uniós átlagnak (Európai Bizottság, 2017b). A rendelkezésre álló felmérések szerint volna lehetőség a környezetvédelmi adók fokozott igénybevételére (Eunomia, 2016.). A gépjárműadókból származó bevételek az elmúlt években stagnáltak, miközben a céges autók magáncélú használata máig adókedvezményeket élvez. A háztartások energiafogyasztása továbbra is mentes az energiaadóktól. A rendszeres ingatlanadók 2015-ben a GDP 0,6 %-át tették ki, szemben az 1,6 %-os uniós átlaggal. Mivel ennek az adónak az alapja jellemzően független a piaci értéktől, az ingatlanadó-bevételek nem tükrözik az ingatlanárak közelmúltbeli emelkedését. A több üzleti tevékenységre kivetett ágazatspecifikus adók még mindig bonyolítják az adórendszert. Az ilyen adók torzító hatásuk miatt aggályokat vetnek fel, és általánosságban gyengítik a beruházási klímát (Európai Bizottság, 2017a, 14. oldal). Egyes ágazatspecifikus adókat már mérsékeltek, vagy fokozatosan kivezettek (részben a Bizottság jogi lépéseire válaszul). Az ilyen adókból származó bevételek 2016-ban azonban még mindig a GDP mintegy 1,5 %-át tették ki (a 2013. évi 2 %-os csúcsértékről csökkenve). 2017-ben tovább csökkent a banki különadó felső mértéke. Ugyanakkor a reklámokat közzétevő vagy sugárzó vállalkozásokat terhelő reklámadó mértéke nőtt. A közműadót az infrastruktúrára vetik ki ( ), ami egyértelműen a beruházások ellen hat. Emellett ezt az adót nem lehet költségelemként megjeleníteni a szabályozott árakban, ami közvetlen hatást gyakorol az érintett vállalkozások nyereségességére. Az adórendszer összetettsége adminisztratív költségeket okoz. Magyarország mintegy hatvan adónemet alkalmaz, köztük sok olyan kisadót, amely csupán minimális bevételt eredményez. Számos áru és szolgáltatás egyszerre több adó hatályába tartozik, gyakran eltérő adóalapokkal. A legújabb példa az éttermekre kivetett ágazatspecifikus forgalmi adó (a turizmusfejlesztési hozzájárulás) bevezetése, miközben az étkezési szolgáltatásokra kivetett héa mértéke 5 %-ra csökkent. A magyar általános héamérték (27 %) a legmagasabb az EU-ban, de a fogyasztói árak csökkentése és a fogyasztás élénkítése érdekében egyre többször alkalmaznak kedvezményes héamértékeket. Tekintélyes erőfeszítések történtek a magas megfelelési költségek csökkentésére. Egy 2015. évi Eurobarométer felmérés szerint a kkv-k 39 %-a úgy vélte, hogy az adózási fegyelemmel kapcsolatos költségek üzleti tevékenységük jelentős akadályát képezik, 55 %-uk pedig arról számolt be, hogy az elmúlt öt évben bonyolultabbá vált az adókövetelmények betartása (Európai Bizottság, 2015a). A 2016-ra vonatkozó legfrissebb becslések alapján a kkv-knak évente átlagosan 277 órára van szüksége az adókötelezettségek teljesítéséhez, ami a második legmagasabb érték az EU-ban (WB-PWC, 2018). A közelmúltbeli fejlemények e helyzet javulását mutatják (GHCIC, 2017). A jogosultak körének bővítése érdekében módosultak az egyszerűsített kisvállalkozói adórendszerek (a kata és a kiva) szabályai. 2018-tól az adóhatóság fogja elkészíteni a jövedékiadó-bevallások tervezetét, és a megbízhatónak minősített adózók rövidebb (30 napos) határidőn belül hozzájuthatnak a visszaigényelt héához. A kormányzat 2017-ben megkezdte az adóigazgatás korszerűsítését, amelynek célja, hogy a digitalizálás és a folyamatok átalakítása révén ügyfélbarátabbá tegyék az adóbehajtást. Az elmúlt években jelentős eredményeket hoztak az adóelkerülés és az adócsalás csökkentése érdekében végrehajtott intézkedések. Különösen az online pénztárgépek 2014-ben kezdődő bevezetése járult hozzá a héabevételek növeléséhez. A héahiány (vagyis a teljes adókötelezettséghez viszonyított adóbevétel-kiesés) a becslések szerint a 2013. évi 21 %-ról 2015-ben 14 %-ra, az uniós átlag közelébe csökkent (CASE, 2017). Az online pénztárgépek használatát 2017-ben további szolgáltatásokra is kiterjesztették. 2018 júliusától a tervek szerint megkezdi működését az online számlázási rendszer, amely lehetővé teszi a vállalkozások között kibocsátott számlák valós idejű nyomon követését. Egyes jelek arra utalnak, hogy az ország társaságiadó-szabályait kihasználják az agresszív adótervezést alkalmazó vállalkozások. Magyarország és a külföld között meglehetősen nagy tőkeforgalom zajlik különleges célú gazdasági egységeken keresztül, amely azonban csak kismértékben vagy egyáltalán nem kötődik a reálgazdasághoz (OECD, 2016a) ( ). Magyarország nem vet ki forrásadót a magyarországi székhelyű vállalkozások által fizetett osztalékokra, kamatokra és jogdíjakra, amelyek így összességében akár teljesen adómentesek is lehetnek, ha a fogadó joghatóságban sem adókötelesek. Ez elősegítheti az agresszív adótervezést (ZEW, 2016). Meg kell jegyezni, hogy a tagállamoknak 2018 és 2019 végéig át kell ültetniük nemzeti jogukba az adókikerülés elleni irányelvek rendelkezéseit. Magyarország ennek megfelelően 2017-ben módosította az ellenőrzött külföldi társaságokra vonatkozó szabályait. Magyarország a közelmúltban módosította a szabadalmi adókedvezményekre vonatkozó szabályozást (vagyis a szellemi tulajdonból származó jövedelmek preferenciális elbánását), amelyet a társasági adózás magatartási kódexével foglalkozó csoport jóváhagyott. A régi szabályozást 2021. júniusáig teljeskörűen kivezetik. A szabadalmi adókedvezmények mint kutatás-fejlesztést ösztönző eszközök eredményességét csak korlátozott körű bizonyítékok támasztják alá (CPB, 2014), ugyanakkor felhasználhatók az adóverseny eszközeként (Alstadsæter et. al., 2017). Mindenképpen értékelni kell, hogy az új intézkedések az adókikerülés elleni irányelvek átültetésének hatásával együtt mennyiben fogják korlátozni az agresszív adótervezést Magyarországon. A közkiadások színvonala Magyarországon a jövedelmekhez viszonyítva magas a közkiadások szintje. A GDP-arányos kiadások szintje az elmúlt évtizedben 50 % körül mozgott, némileg meghaladva az uniós átlagot (3.1.2. ábra). Az uniós források felhasználása 2004 óta egyre növekvő szerepet tölt be a közkiadások szintjének alakításában. A magyar közkiadások szintje azonban még az uniós források hatását kiszűrve is jóval magasabb a regionális versenytársakénál. Az uniós források nélküli közkiadások szintje ugyanakkor mérséklődött, és a válság előtti szint alá csökkent. Ez elsősorban a szociális transzferek és a közszektorbeli bérek visszafogására vezethető vissza. A trendet a kamatkiadások csökkenése is erősítette. 3.1.2. ábra:A GDP-arányos közkiadások alakulása Forrás: Az Eurostat és a Bizottság számításai A magyar költségvetés viszonylag keveset költ a szociális védelemre és az egészségügyre. Az általános uniós trenddel szemben Magyarországon csökkentek a szociális védelemre fordított GDP-arányos kiadások, ami a parametrikus nyugdíjreformok eredményességével és egyes szociális ellátások nominális befagyasztásával magyarázható (3.1.3. ábra). Utóbbi hozzájárult a szociális védőháló gyengüléséhez is (lásd a 3.3. szakaszt). 2005 óta az egészségügyi közkiadások is csökkentek, noha a legújabb adatok részben e trend megfordulását jelzik (lásd a 3.4. szakaszt). A legnagyobb mértékben a gyógyszerkassza csökkent, egy sor költségcsökkentő intézkedés miatt. Az egészségügyi kiadások mértéke észrevehetően alacsonyabb az uniós átlagnál, ami hozzájárulhat az ország rossz egészségügyi eredményeihez. Az oktatási közkiadások szintje az elmúlt évtized során GDP-arányosan mintegy 1 százalékponttal csökkent, az uniós átlagra, 2014 óta azonban némileg növekedett. Az összhatás az általános iskolákra fordított kiadások csökkenéséből és az ágazat adminisztratív költségeinek növekedéséből áll össze. 3.1.3. ábra:Az államháztartási kiadások átlagos összetétele 2013–2015-ben Forrás: Az Eurostat COFOG statisztikái A közigazgatásra és a gazdaságra fordított kiadások viszonylag magasak. A gazdaságra fordított kiadások szintje jóval meghaladja az uniós átlagot, és 2010 óta észrevehetően emelkedett. Ez a fejlemény az állam fokozódó gazdasági szerepvállalására, a közmunkaprogram kiterjesztésére és az infrastrukturális beruházások bővülésére vezethető vissza. Az állam kiterjedt gazdasági szerepvállalása visszafoghatja a versenyt és akadályozhatja a termelékenység javulását, különösen, ha ahhoz a közintézmények korlátozott eredményessége és színvonala párosul (Fournier és Johansson, 2016; lásd még a 3.4. szakaszt). Az általános közszolgáltatásokra fordított kiadások szintje jóval meghaladja az uniós és a regionális átlagot. E kiadások a közigazgatás központosítása ellenére is növekedtek. Az államadósság fenntarthatósága Magyarország adósságrátája 2011 óta csökken, de egy közepes jövedelmű országhoz képest még mindig magas. A GDP-arányos államadósság 2016-ig 6 százalékponttal, 73,9 %-ra csökkent a 2011. évi csúcsértékről. Az államadósság kockázatai visszafogottak maradtak, többek között a külföldiek felé fennálló devizaadósság csökkenő arányának köszönhetően. Az adósságcsökkentést főként a költségvetési konszolidáció hajtotta, az elsődleges egyenleg a GDP 1,5 %-át meghaladó egészséges többletet ért el. A folyamatot a kötelező, második pillérbe tartozó magánnyugdíjrendszer eszközeinek államosítása is támogatta (a GDP mintegy 10 %-ának megfelelő mértékben). Ennek hatását azonban nagyban semlegesítették más vonal alatti hatások, főként a devizaadósság átértékelése. 2012 és 2016 között a „hólabdahatás” (vagyis a kamatlábnak az adósságra és a nominális növekedésre gyakorolt együttes hatása) összességében még mindig adósságnövelő volt. Az előrejelzés szerint az államadósság rövid távon tovább csökken, miközben az elsődleges egyenleg romlik. Az adósságráta az előrejelzés szerint 2017–2019 során több mint 3 százalékponttal csökken, 70 % alá. Ez elsősorban a kamatkiadások tartós csökkenését és a nominális GDP-növekedés gyorsulását tükröző kedvező „hólabdahatásnak” köszönhető. Az expanzív fiskális politika eredményeképpen azonban várhatóan jelentősen romlik majd az elsődleges egyenleg, nominális értelemben minimális többletre, strukturális értelemben pedig hiánypozícióra (a GDP –1 %-ára). További költségvetési kiigazítás nélkül az adósságpálya középtávon ellaposodhat. A szakpolitika változatlanságán alapuló bizottsági forgatókönyv szerint az adósságráta 2019 és 2028 között gyakorlatilag stagnálni fog, valamivel 70 % alatt (3.1.4. ábra) (Európai Bizottság, 2018a). Az adósságcsökkentést e kilenc éves időszakban a becslések szerint az enyhén negatív elsődleges egyenleg fogja gátolni. Az elsődleges hiány növekedéséhez a pozitív kibocsátási rés (és így a ciklikus költségvetési komponens) megszűnése is hozzájárul. 3.1.4. ábra:Bruttó adósságráta: az alapforgatókönyv és az alternatív pályák Forrás: az Európai Bizottság számításai Az elsődleges egyenleg romlását azonban az előrejelzés szerint mérsékelni fogja az öregedéssel kapcsolatos közkiadások csökkenése. Ez a parametrikus nyugdíjreformoknak köszönhető megtakarításokat tükrözi. Az elsődleges egyenleg adósságnövelő hatását várhatóan semlegesíteni fogja egy kedvező, bár kismértékű hólabdahatás. Ezzel szemben, ha a strukturális egyenleg fokozatosan az ország középtávú költségvetési célja felé javulna, akkor az adósságráta 2028-ig 60 % alá esne (lásd a 3.1.3. ábra „Paktum szerinti forgatókönyvét”). A Bizottság értékelési keretrendszerében Magyarország költségvetési fenntarthatósági kockázatai középtávon magasak, hosszú távon közepesek. Az ország középtávú fenntarthatósági rése (az S1 mutató) a becslés szerint a GDP 1,8 %-ának felel meg, ami középtávú kockázatokra utal. A költségvetési kiigazítás azon mértékét adja meg, amelynek a következő öt évben való végrehajtásával 2032-ig 60 %-ra csökkenne az adósságráta. A középtávú fenntarthatósági kockázatokat azonban összességében magas szintűnek kell értékelni, mivel az adósságráta 2028-ban várhatóan 60 % felett marad, és továbbra is fokozottan érzékeny a sokkokra. Az ország hosszú távú fenntarthatósági rése (S2) a GDP 4,5 %-ának felel meg, ami középtávú kockázatokra utal. Ez az annak biztosításához szükséges kezdeti költségvetési kiigazítás mértéke, hogy az adósságráta ne haladjon folyamatosan növekvő pályán.

Költségvetési keret A költségvetési keretrendszerekről szóló irányelvnek való megfelelés érdekében a hatóságok a közelmúltban módosították a vonatkozó magyar szabályozást. 2017 őszén módosították az államháztartási és a gazdasági stabilitásról szóló törvényt. A jogszabályok javítása főként a következő területeket érintette: i. a költségvetés egyensúlyára vonatkozó magyar szabályok megerősítése – kötelező erejük pontosítása és annak biztosítása révén, hogy a Költségvetési Tanács az egész költségvetési folyamat alatt ellenőrizheti betartásukat; és ii. a költségvetés-tervezés többéves jellegének fokozása – a szakpolitika változatlanságán alapuló forgatókönyv mint számszerű referencia rendszeres alkalmazása révén. E lépések ellenére úgy tűnik, hogy továbbra sem sikerült megszüntetni a fiskális kormányzás terén a korábbi országjelentésekben azonosított hiányosságokat. Ilyen hiányosság például a középtávú költségvetési keret korlátozott szerepe a fiskális politikai döntéshozatalban, illetve a Költségvetési Tanács elemzési feladatai és erőteljes vétójoga közötti egyensúlytalanság. Az államháztartás gyenge átláthatósága nem segíti a fiskális politikai döntéshozatal minőségének javítását. A fiskális tervezés és felügyelet kulcsfontosságú dokumentumainak rendelkezésre állását és információtartalmát értékelő Open Budget Index 2015. és 2017. évi adatai alapján Magyarország tartósan a legalacsonyabb helyet foglalja el a megfigyelt uniós tagállamok között (IBP, 2015; 2018). Emellett vannak olyan átláthatósági tényezők is, amelyeket ez az index nem vizsgál. A költségvetés dokumentumai nem tartalmazzák a folyó év kiadási és bevételi tételeire vonatkozó aktualizált hivatalos becsléseket (vagyis a következő évre vonatkozó tervezés alapját). A költségvetési törvény év közben gyakran módosul, meglehetősen önkényes időrendben. Érdemes kiemelni, hogy a költségvetés-tervezés előre hozott ütemezésével (a következő évi költségvetésről tartott végszavazás június közepén zajlik) nem valósult meg a fiskális politika kiszámíthatóságának növelésére irányuló célkitűzés. A kormányzat rendszeresen a szakpolitikai cikluson kívül jelenti be az államháztartásra nagy hatást gyakorló új intézkedéseit. 3.2. Pénzügyi szektor A bankszektor gazdasági kockázatai mérsékeltnek tűnnek, ami a javuló gazdasági helyzetet tükrözi. A magyar bankok kényelmesen teljesítik a szabályozási követelményeket. Noha az eszközminőség tovább javult, a nemteljesítő hitelek aránya továbbra is magas, ami rávilágít a jól működő fizetésképtelenségi keretek fontosságára. A működési költségek továbbra is magasak. A nyereségesség 2016. évi javulása nagyrészt egyszeri tételeknek volt köszönhető. A magasabb banki nyereségek és a javuló hitelkereslet miatt megugrott az új hitelek kihelyezése, és mérsékelten hozzájárult a GDP növekedéséhez. Továbbra is az öt legnagyobb hitelintézet birtokolja a bankszektor teljes eszközállományának körülbelül felét, és így a szektor közepes koncentrációs rátával rendelkezik az EU-n belül. A hazai bankok kezében van a bankszektor teljes eszközállományának körülbelül 50 %-a. Az ágazatban tovább erősödtek a pénzügyi stabilitási mutatók. A bankok tőkepozícióját lényegesen erősítette mind az alapvető tőke, mind a teljes tőkemegfelelési mutató jelentős javulása, amely 2017 júniusában 15,1 %-ot, illetve 17,2 %-ot tett ki (lásd a 3.2.1. táblázatot). Ezek a mutatók azonban továbbra is viszonylag alacsonyak a többi uniós országhoz képest. A hitel-betét arány egyensúlya nagyrészt helyreállt, a 2010. évi közel 140 %-ról nagyjából 75 %-ra 2017 júniusában. A magyar bankok finanszírozási pozíciója a válság alatti piaci finanszírozástól a betétek felé tolódott, amelyek 2017 júniusában a teljes eszközállomány 62 %-át tették ki. 3.2.1. táblázat:Pénzügyi stabilitási mutatók, összes bank Forrás: EKB, konszolidált banki adatok A bankok gyorsan haladnak mérlegeik megtisztításával. Noha a bankoknál lévő nemteljesítő hitelek aránya tovább, 6,9 %-ra csökkent, még mindig meghaladja a 3,5 %-os uniós átlagot. A fedezeti arány 2017 közepén 60 % körül volt (3.2.1. ábra). A nemteljesítő hitelek arányának javulása elsősorban az előző 24 hónap jelentős portfóliótisztításának volt köszönhető. 2017 júniusában a nemteljesítő hitelek aránya a vállalati és a lakossági hitelportfólió esetében is egyaránt a fele volt a két évvel korábbinak. Noha a fennmaradó nemteljesítő hitelek nem jelentenek jelentős kockázatot a szektor stabilitására, mégis költséges lehet a bankok számára ezek elidegenítése. Ezek általában gyenge minőségű eszközök, amelyeknek könyv szerinti értéke nagymértékben meghaladja a piaci árakat. 3.2.1. ábra:A nemteljesítő hitelek arányának változása Forrás: EKB A magyar bankok egyszeri tételeknek köszönhetően termeltek nagy nyereséget. Minden jelentős bank kiemelkedő nyereséggel zárta 2016-ot és 2017 első félévét. 2016-ban a nyolc legnagyobb bank tőkearányos jövedelmezősége 19,6 % és 6,6 % közötti szinteket ért el, messze meghaladva az 5 % körüli uniós átlagot. A nyereség azonban leginkább olyan egyszeri tételeknek volt köszönhető, mint a céltartalékok visszaírása és a VISA Europe-beli részesedések értékesítése. A lakossági hitelek szegmensében az alacsony szintű verseny és ezért viszonylag magas kamatok szintén hozzájárultak a nagy nyereségekhez. Mindazonáltal a kamatrések részben a közelmúltban a hatóságok által bevezetett, igazoltan fogyasztóbarát lakáshitelprogram következtében szűkülni kezdtek. Ezen túlmenően a szektor veszteségeket könyvelt el a portfóliótisztítás miatt. Ezek kompenzálására a bankok 2017-ben növelték a díjakból és jutalékokból származó bevételüket. Az új hitelezés fellendülésével a bankok a hitelállomány-leépítés hosszú időszakát zárták le. A bankrendszer teljes GDP-arányos eszközállománya a 2010. évi 124 %-ról 2017 júniusára 100 %-ra csökkent (lásd a 3.2.2. ábrát). 2016-ban a fennálló lakossági hitelállomány csökkenése megtorpant, és az új lakossági hitelek éves szinten 43 %-kal növekedtek 2017 harmadik negyedévében. Ennek következtében 2017 első felében a lakossági hitelállomány éves szinten 3,3 %-kal bővült. Hasonlóképpen 2017 harmadik negyedévében a vállalati hitelállomány több mint 8 %-kal növekedett, ezen belül a kkv-nak nyújtott hitelezés pedig 13 %-kal (lásd a 3.2.3. ábrát). A magyar kkv-k által az utóbbi időben leggyakrabban használt három finanszírozási forrás a hitelkeret (29 %), a lízing (21 %) és a támogatások (12 %) (Európai Bizottság, 2017c). A vállalkozásoknak és a háztartásoknak nyújtott hiteleket továbbra is támogató intézkedések segítik. A Növekedési Hitelprogramot azonban megszüntették, hogy teret kapjon a piaci hitelezés. Ismét nőtt az ágazatnak a virágzó ingatlan- és építőipari szektorral szembeni aggregált kitettsége. 2017 harmadik negyedévében a vállalkozásoknak nyújtott összes hitel 25 %-át ez tette ki (még így is elmarad a 2011. évi 36 %-os csúcstól). 3.2.2. ábra:A bankrendszer GDP-arányos eszközállománya Forrás: EKB Az új hitelciklus közeledtével a központi bank a hitelezés minőségének javítására törekszik. Arra ösztönzi a bankokat, hogy a háztartásoknak rögzített kamatozású hiteleket kínáljanak a változó kamatozású helyett, amely kevésbé biztonságosnak tekinthető. A központi bank szerint sok vállalati hitelt túl rövid lejárattal kínálnak, ami megnehezíti a vállalkozások hitelhez jutását. A magyar bankszektor hatékonysága továbbra is problémás. A bankszektor 2008 óta fióktelepeinek negyedétől megvált, és 11 %-kal kevesebb személyzettel működik. Uniós összehasonlításban azonban továbbra is túl sok bank működik a gazdaságban. A digitális banki szolgáltatások elterjedtsége az egyik legalacsonyabb az EU-ban. A bankszektor nehezen tud szakértőket alkalmazni digitális eszköztáruk megerősítéséhez. A magyar bankok működési költségei 2016 végén átlagosan a teljes eszközállományuk 3 %-át tették ki, 2015 óta változatlanul. A költség/bevétel arány közel 74 %, ami több mint 10 százalékponttal magasabb az euróövezeti bankok eleve magas átlagánál, és 20 százalékponttal magasabb néhány régiós versenytársénál. A szektor alacsony hatékonysága további konszolidációt tehet szükségessé. 3.2.3. ábra:A vállalati és lakossági hitelek növekedési rátája (éves szinten) Forrás: EKB Az állam továbbra is aktív szereplő a pénzügyi szektorban. Nagy fokú jelenlétet tart fent a szektorban, és lassan halad a privatizációval. Az állam továbbra is többségi részvényes néhány helyi kereskedelmi bankban. Tulajdonában van emellett a gyorsan növekvő Eximbank, amelynek hitelezési tevékenysége túlmutat a vállalatok exporttevékenységének hagyományos támogatásán. Ezzel egyidejűleg a Magyar Fejlesztési Bank és az állami tulajdonú Magyar Posta pénzügyi ága a kkv-k és a lakossági ügyfelek megcélzásával bővíti hitelezési tevékenységét. A központi bankon keresztül továbbra is az állam a fő részvényes a Budapesti Értéktőzsdében (BÉT). Mivel a BÉT-et a központi bank felügyeli is, a jelenlegi tulajdonviszonyok irányítási kérdéseket vetnek fel. A tőkepiac-fejlesztési stratégiája részeként a BÉT egy célzott multilaterális kereskedési rendszert indított 2017-ben a kis- és középvállalkozások számára. Ez a rendszer alacsonyabb díjakat és szabályozói követelményeket kínál. A kormány emellett ösztönzi a bankok hazai tulajdonlását. Ez a folyamat és a kormányzat jelentős bankszektorbeli részvétele új kihívásokat teremt a bankfelügyelet számára. Amint a régióbeli más országok tapasztalataiból is kiderül, az ilyen típusú bankok jobban ki vannak téve a vállalatirányítási problémáknak, és ez a hitelkihelyezést, a hitelkockázat ellenőrzését és az eszközminőséget érintő problémákhoz vezethet. 3.2.3. háttérmagyarázat: Lakásárak Magyarországon A reálértéken 13,5 % körüli éves növekedéssel 2015-ben és 2016-ban Magyarországon volt a legerősebb a lakásárak emelkedése az EU-ban. Regionális szinten a lakásárak Budapesten sokkal erőteljesebb növekedést mutatnak, mint az ország többi részében. A közelmúltbeli emelkedés ellenére a lakásárak elmaradnak a 2007. évi csúcstól, és az olyan értékelési mérőszámok, mint az ár/jövedelem és az ár/bérleti díj aránya hosszú távú átlaguk alattiak. Figyelembe véve a lakásárakat befolyásoló különböző alapvető makrogazdasági tényezőket (Philiponnet et al., 2017), a túlértékelési kockázat korlátozottnak tűnik, jóllehet az elmúlt időszak áremelkedése erősebb volt az alapvető tényezők által indokoltnál. A legfrissebb adatok szerint a lakásárak növekedése 2017 folyamán lelassult, ami érettebb piacot jelezhet. Az árak változásán túl az építési engedélyek száma is erőteljesen növekedett 2015 óta. A 2017-ben kiadott építési engedélyek száma megközelíti a pénzügyi válság előtt elért szintet. A kínálat azonban régiónként igen eltérő. A 2016-ban Budapesten épített házak száma közel háromszor kisebb a válság előtti szintnél (MNB, 2017), ami arra utal, hogy a kínálat szűkössége hatással lehet az árdinamikára a fővárosban. A lakásárak meredek emelkedését több tényező is alátámasztotta. A magyar ingatlanpiac viszonylag nagymértékű alulértékeltsége vonzotta a külföldi vevőket az alacsony hozamú környezetben. A válságot követően a vásárlást sok évig elhalasztó hazai vevők hirtelen megjelentek, és felhasználták a felhalmozott megtakarításaikat. Emellett a kormány új adóügyi intézkedései is élénkítették a keresletet. Az áremelkedés első időszakában a tranzakciók nagyrészt hitelmentesek voltak. Újabban növekvő szerepet játszanak a jelzáloghitelek. A fennálló jelzáloghitelek GDP-hez viszonyított aránya 2017 második negyedévében 9 % volt, ami jóval elmarad az uniós átlagtól, és elmarad a régió többi országához viszonyítva is. Összességében, tekintettel a lakásárak 2007 és 2013 között megfigyelt erős korrekciójára, és a helyreálló alapvető gazdasági tényezőkre, aggregált szinten kevés jel utal a lakossági ingatlanpiac túlértékeltségére. A potenciális korrekció következményét továbbá enyhítené a háztartások alacsony eladósodottsága. Mindazonáltal gondosan figyelemmel kell kísérni a fejleményeket. 3.3. Munkaerőpiac, oktatás és szociálpolitika Munkaerőpiac

Noha a foglalkoztatás rekordszintet ért el, maradtak kihívások. A magyar munkaerőpiac jelentősen javult 2013 óta, a 20–64 évesek foglalkoztatási rátája 73,0 %-ot ért el 2017 első és harmadik negyedéve között, a munkanélküliségi ráta pedig 4,3 %-ra esett vissza. A növekvő munkaerőpiaci hiányhoz a különböző képzettségi szintek alkalmazhatósága közötti nagy eltérések társulnak. A szociális jogok európai pillérét alátámasztó szociális eredménytábla (3.3.1. háttérmagyarázat) számos kihívásra utal: viszonylag magas a korai iskolaelhagyás aránya, nagy a nemek közötti foglalkoztatási különbség, és alacsony a 3 év alatti gyermekek részvételi aránya a formális gyermekgondozásban. 3.3.1. ábra:A reáltermelékenység, a reál GDP/fő és a reálbérek változása (2008–2016) Forrás: az Európai Bizottság számításai Újraindult a bérek konvergenciája. A 2009 és 2015 közötti időszakban a bérnövekedés erőteljes visszafogása volt jellemző, ami a válság közepette segített visszanyerni a költség-versenyképességet, viszont ezáltal Magyarország lemaradt a bérkonvergencia terén (3.3.1. ábra). A 2016-os adatok alapján a munkavállalók jövedelme jelentősen elmarad az uniós átlagtól. A már 2016-ban megkezdődött nagy fokú bérdinamika e tendencia megfordulását jelzi. A bérnövekedés felgyorsulása azonban újabb egyensúlyhiányok kialakulásának kockázatával jár, ha középtávon nem marad összhangban a termelékenységgel. A bérnövekedést a munkaerőpiac szűkülése és a minimálbér erőteljes emelése (2017-ben 15 %, 2018-ban pedig 8 %) váltotta ki. A bérnövekedés munkaköltségekre gyakorolt hatásának enyhítése érdekében csökkentették a társadalombiztosítási járulékokat (lásd a 3.1. szakaszt). Az álláskeresési járadékra való jogosultság legfeljebb 3 hónapos időtartama továbbra is a legrövidebbnek számít az EU-ban. Mivel a munkanélküliség átlagos időtartama közel 12 hónap, ez nem elég idő ahhoz, hogy megfelelő állást találjanak (Európai Bizottság, 2017d, 40. o.). Az álláskeresési járadék szintje (vagyis a nettó bérpótlási arány 2 és 12 hónap után) a legalacsonyabbak között van az EU-ban, amint az a Foglalkoztatási Bizottság összehasonlító teljesítményértékeléséből kiderül (Európai Bizottság, 2017e). A közmunkaprogram kiterjedése csökkenni kezdett, és a kormány további lépéseket tesz ebben az irányban. A közmunkaprogramban való részvétel mintegy 15 %-kal csökkent 2017 első felében, de a program az aktív munkaerőpiaci intézkedések domináns formája maradt. A közmunkaprogram más eszközökhöz képest kevésbé hatékonyan tereli vissza a résztvevőket a rendes foglalkoztatásba, sőt, csökkentheti is annak valószínűségét, hogy munkát találjanak (Molnár et al., 2014; Fazekas és Varga, 2015). A Belügyminisztériumtól származó adatok alapján a résztvevők csupán 12,4 %-a volt rendes foglalkoztatásban hat hónappal azután, hogy 2017 első negyedévében elhagyták a programot. Egy közelmúltbeli kormányrendelet célja a programban való részvétel korlátozása más aktív munkaerőpiaci intézkedések javára. A közmunkaprogramra szánt 2018. évi költségvetési előirányzat körülbelül 20 %-kal csökkent, de még így is a munkaerőpiaci intézkedésekre fordított kiadások több mint felét felemészti. Az Európai Szociális Alap által társfinanszírozott egyéb aktív munkaerőpiaci intézkedések jól haladnak. Az ESZA és az IFK két, a foglalkoztathatóság javítására és az álláskeresők és az inaktív személyek munkaerőpiacra való belépésének támogatására irányuló kiemelt programja 2015 és 2017 között több mint 173 000 emberre terjedt ki. Az ezen intézkedések hatékonyságára vonatkozó eredmények még nem állnak rendelkezésre. A Nemzeti Foglalkoztatási Szolgálat ügyfél-kategorizálási rendszere javul. A munkanélküliek különböző kategóriákba való besorolását jelenleg erősen befolyásolják a különböző foglalkoztatási programok esetében meghatározott célok. Ez a torzulás a közmunkaprogram méretével párhuzamosan valószínűleg csökken. A rendszert kibővítik, hogy figyelembe vegye az egyének kompetenciáit és alkalmazhatósági potenciálját is. Mindazonáltal az NFSZ szétszórt vezetési struktúrája akadályozza a hatékonyságot, a különböző aktív munkaerőpiaci intézkedések koordinálásának nehézségeihez, és nem kellően célzott beavatkozásokhoz vezet. 3.3.1. háttérmagyarázat: A teljesítmény nyomon követése a szociális jogok európai pillére fényében A szociális jogok európai pillére, amelyet az Európai Parlament, a Tanács és az Európai Bizottság 2017. november 17-én hirdetett ki, az uniós polgárok javát szolgáló 20 alapelvet és jogot határoz meg. A válság öröksége, valamint társadalmainkban a népesség elöregedése, a digitalizáció és az új munkamódszerek miatt bekövetkező változások fényében a pillér iránytűként hivatott szolgálni a megújított konvergenciafolyamat számára, melynek célja jobb munka- és életkörülmények megteremtése. Magyarország a szociális jogok európai pillérét támogató szociális eredménytábla (1) számos mutatója tekintetében jól teljesít, de vannak még kihívások. Magyarországon viszonylag magas a foglalkoztatás, alacsony a munkanélküliség és a jövedelemi egyenlőtlenség. Másrészről, az oktatást korán elhagyók aránya már eleve magas szintről még tovább emelkedett az elmúlt időszakban. Az oktatást és a képzést korán elhagyók és a nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő fiatalok aránya különösen nagy a romák körében. A népesség nagy része elégtelen lakáskörülményekkel szembesül. A nemek közötti foglalkoztatási szakadék a 25–39 évesek között a legnagyobb, ami rámutat az anyaság munkaerőpiaci részvételre gyakorolt nagy hatására. E probléma forrásai közé tartozik, hogy nem elég rugalmas a munkaidő-beosztás, kevéssé elterjedt a gyerekek után járó szabadságok apák általi kihasználása és kevés a gyermekgondozási létesítmény a 3 év alatti gyermekek számára. Az európai strukturális és beruházási alapokból forrásokat allokáltak ezen utolsó kihívás kezelésére. A fiatalokat célzó aktív munkaerőpiaci programok sikeresnek bizonyultak Magyarországon. Az Európai Szociális Alap által támogatott ifjúsági garancia és ifjúsági foglalkoztatási kezdeményezés az országos lefedettséget biztosító Nemzeti Foglalkoztatási Szolgálat hálózatán keresztül jut el az érintettekhez. Ezekben a programokban 2015. január és 2017. november között több mint 74 ezer fiatal vett részt, és 2016-ban a legtöbb résztvevő képzésben részesült vagy állásajánlatot kapott az NFSZ-nél történt regisztrációt követő 4 hónapon belül. A közelmúltbeli kormányzati szabályozás (2017.3.20.) tovább bővíti az ifjúsági garancia hatókörét, mivel szigorúbban korlátozza a fiatalok közmunkaprogramban való részvételét. E kezdeményezések nyomán az ifjúsági munkanélküliség és a nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő (NEET) fiatalok aránya csökkent. (1) A szociális eredménytábla 14 elsődleges mutatóból áll, amelyből jelenleg 12 használnak a tagállamok teljesítményének összehasonlítására. Az „aktív munkaerőpiaci intézkedésben részt vevők 100 álláskeresőre vetített száma” és az „egy ledolgozott munkaórára jutó munkavállalói jövedelem (EUR-ban)” mutatókat a tagállamok fenntartásai miatt nem használják. A lehetséges alternatívákat az érintett bizottságok megvitatják majd. Rövidítés: GDHI – a háztartások rendelkezésre álló bruttó jövedelme. Az alacsonyan képzett munkavállalók alacsony foglalkoztatási rátával és gyenge kilátásokkal, valamint alacsony bérekkel szembesülnek. A magas, a közepes és az alacsony képzettségű munkavállalók foglalkoztatási rátái közötti eltérések nagyobbak voltak Magyarországon, mint máshol az EU-ban (Európai Bizottság, 2017a). A különböző képzettségi szintek bérkülönbségei is igen magasak nemzetközi összehasonlításban (3.3.2. ábra). A képzettségért járó magas bérelőny ellenére kevés felnőtt dönt a továbbképzés mellett. A közelmúltbeli foglalkoztatásbővülés egyenetlen volt a férfiak és a nők esetében. A nemek közötti foglalkoztatási különbség 2016-ban 15,2 százalékpontot tett ki (meghaladva az EU28 11,5 százalékpontos átlagát), ami arra utal, hogy kihasználatlan tartalékok állnak fenn a munkaerőhiány leküzdése céljára. A különbség az elmúlt években enyhén nőtt. Erre főként a 25–39 évesek körében került sor, a hosszú szülői szabadságok rendszerének nem régi reformja ellenére, amelynek célja az volt, hogy megkönnyítse a fiatal szülők (elsősorban az anyák) munkába való visszatérését. Másrészről, a fő keresőket (gyakran férfiak) nem ösztönzik a szabadság kivételére. Ehhez társul a minőségi gyermekgondozás szűkös kínálata. A formális gyermekgondozásban részesülő 0–3 évesek aránya 15,3 %, ami jóval alatta marad a 30,3 %-os uniós átlagnak. Ez a lefedettség még alacsonyabb a legszegényebb megyékben, ahol igen magas a hátrányos helyzetű népesség aránya. 2017 januárjától új gyermekgondozási létesítménytípusokat vezettek be. Az európai strukturális és beruházási alapokból források jutottak a napközbeni gyermekfelügyeleti létesítmények kapacitásbővítésére, ezáltal a következő években várhatóan növekszik majd a kínálat. A működési költségek fedezésére szánt forrásokat a tervek szerint a 2017. évi 17 milliárd HUF-ról 2018-ban 37 milliárd HUF-ra emelik. 3.3.2. ábra:Az iskolai végzettséghez kapcsolódó bértöbblet az alacsony képzettséghez viszonyítva Forrás: az Európai Bizottság számításai A fogyatékos személyek alulreprezentáltak a munkaerőpiacon. A foglalkoztatásban való részvételük az egyik legalacsonyabb az EU-ban (39,6 % szemben 47,4 %-os uniós átlaggal). Ez gátolja a társadalmi és foglalkoztatási integrációt, és e csoport esetében a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés magas kockázatához vezet (32,2 % szemben a 29,9 %-os uniós átlaggal). Több intézkedést is bevezettek, hogy ösztönözzék a munkáltatókat a fogyatékos személyek alkalmazására, de ezen intézkedések hatására még várni kell. Úgy tűnik, nem elegendőek a helyi közösségi szintű közszolgáltatások által támogatott – az intézményi tartós ápolást-gondozást felváltó – integrált életkörülmények javítását célzó intézkedések. Továbbra is kihívást jelent a romák munkaerőpiaci integrálása. 2011 és 2016 között a romák foglalkoztatottsági rátája 25 %-ról 36 %-ra emelkedett, de a foglalkoztatottak nagy része (41,6 %) a közmunkaprogramban vesz részt. A fiatal romák körében jelentősen (13 százalékponttal) nőtt a NEET-fiatalok aránya, és jelenleg 51 %-os (COM-FRA 2017). A roma nők csupán 26 %-a végez fizetett munkát, így a nemek közötti foglalkoztatási különbség a romák körében eléri a 19 százalékpontot. (FRA, 2016). Magyarországon továbbra is alulfejlettek a szociális párbeszéd struktúrái és folyamatai. A kétoldalú és háromoldalú szociális párbeszéd meglévő struktúráinak gyengeségei nem teszik lehetővé a szociális partnerek megfelelő és érdemi bevonását a vonatkozó szakpolitikai reformok kialakításába és végrehajtásába. A Nemzeti Gazdasági és Társadalmi Tanács (amely civil szervezeteket és egyéb érdekelteket is magában foglal) nem tekinthető a háromoldalú szociális párbeszéd megfelelő fórumának, mivel nem vesz részt benne a kormány. A Versenyszféra és a Kormány Állandó Konzultációs Fóruma csak szűk hatáskörrel rendelkezik és a kötött megállapodások jogilag nem kötelező érvényűek. Következésképpen a szociális partnereket nem vonják be az európai szemeszter előkészítésébe, sem a vonatkozó országspecifikus ajánlások végrehajtásába. A kormány által biztosított források korlátozása miatt a szociális partnerek intézményi kapacitása tovább csökkent. A kollektív tárgyalási rendszer gyenge, és leginkább vállalati szinten jellemző. Az Eurofound által nemrégiben (2016, 2017) végzett tanulmányok szerint a szociális partnerekkel a kormány ritkán folytat konzultációt a bérügyeken túl. A kollektív tárgyalás elterjedtsége 22 %-os volt, ami az ötödik legalacsonyabb az EU-ban (Visser, 2016). Szegénység és társadalmi befogadás Az általános szegénységi helyzet észrevehetően javul, de a kiszolgáltatott helyzetű csoportokat érintő szegénységi kockázatok továbbra is magasak. A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek aránya 2016-ban 26,3 % volt, 1,9 százalékponttal alacsonyabb az egy évvel korábbinál, megközelítve az uniós átlagot és megszüntetve az Európa 2020 stratégia keretében megfogalmazott nemzeti célhoz képest való eltérést. E pozitív fejlemény főként a súlyos anyagi nélkülözés visszaesésének és annak köszönhető, hogy csökkent az alacsony munkaintenzitású háztartásban élők száma. Másrészről a relatív jövedelmi szegénység változatlan (3.3.3. ábra), különösen a romák körében, ahol három-négyszer magasabb a szegénységnek való kitettség, mint a népesség többi részében ( ). 3.3.3. ábra:Főbb szegénységi mutatók 2005 óta Forrás: Eurostat, EU-SILC A jövedelmi egyenlőtlenségek – noha az uniós átlag alatt maradtak – a válság során növekedtek, és az élénkülést követően még nem kezdtek csökkeni (lásd az 1. szakaszt). 2010-ben a népesség leggazdagabb 20 %-a 3,4-szer több jövedelemben részesült, mint a legszegényebb 20 %. 2013-ra ez az arány 4,3-ra nőtt, majd stabilizálódott. Ezzel párhuzamosan a háztartások legszegényebb ötödének a teljes jövedelemből való részesedése a 2007. évi 9,5 %-ról 2016-ban 8,8 %-ra csökkent (lásd még: GKI, 2017). Az adó- és kedvezményrendszer módosítása jelentősen hozzájárult a növekvő jövedelmi egyenlőtlenségekhez (De Agostini et al. 2016, Európai Bizottság, 2017b, 60–62. o.). Magyarországon a gyerekek általánosságban jobban ki vannak téve a szegénység kockázatának a többi korcsoporthoz képest. 2016-ban a fiatalok 33,6 %-a volt kitéve a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának a teljes népesség 26,3 %-ával szemben, és meghaladva a 26,5 %-os uniós átlagot. A gyermekes háztartások nagyobb valószínűséggel élnek szegénységben, mint a gyermektelenek (arányuk 29,6 %, illetve 23 %). A szegénység kockázata a háromnál több gyermekkel rendelkező családok 38,4 %-át, míg az egyszülős családok 62,3 %-át érinti. A gyermekszegénység a lehetőségek komoly egyenlőtlenségével jár. A szülői háttér erőteljes hatással van az iskolai teljesítményre, és az alacsony képzettségűek gyerekei a szegénység magas kockázatával szembesülnek.

A népesség jelentős része elégtelen lakáskörülmények közt él. Az erre vonatkozó mutató szerint 2016-ban a népesség 16,9 %-a volt érintett, szemben a 4,8 %-os uniós átlaggal. Ez az arány eléri az egyharmadot a szegénység vagy társadalmi kirekesztés kockázatának kitettek körében, és az egynegyedet a 18 év alattiak körében. Az elégtelen lakáskörülmények problémája tartósan fennáll a romák közt, 33 %-uk ivóvíz-hozzáférés nélküli háztartásban él, 38 %-uknál pedig olyan egyéb alapvető felszerelés hiányzik, mint a WC, zuhanyzó vagy fürdőszoba (COM-FRA, 2017). Nem látható jelentős javulás a szociális lakhatás terén (Habitat, 2017). A szociális biztonsági háló gyenge, mivel a szociális politika a szükségleteknek a munkából származó jövedelemmel való kielégítésére helyezi a hangsúlyt. Eközben azonban – amint az egy összehasonlító teljesítményértékelésből (Európai Bizottság, 2017e) kiderül – a foglalkoztatást helyettesítő támogatás megfelelősége az egyik legrosszabb az EU-ban, nem éri el a szegénységi küszöb 50 %-át. Nincs indexálási rendszer a szociális segélyek esetében, és a pénzbeli ellátások reformja az önkormányzatok nagy fokú diszkrecionalitásához vezetett (Európai Bizottság, 2017a). A közmunkaprogram által biztosított alacsony bér (a minimálbérnél egyharmaddal kevesebb) számos résztvevő esetében nem elegendő a szegénységi küszöb eléréséhez. Valójában a közmunkaprogram kulcstényező lehet abban, hogy a határozott idejű szerződéssel rendelkező munkavállalók körében nőtt a dolgozói szegénység (a 2010. évi 14 %-ról 2016-ra 29 %-ra). Egyértelmű elmozdulás történt a szociális juttatásoktól a családtámogatások és a természetbeni juttatások felé (például ingyenes vagy kedvezményes iskolai étkeztetés, szünidei programok, ingyenes iskolai tankönyvek). A legtöbb természetbeni juttatás nem az alacsony jövedelmű családokat célozza, vagy pedig az alkalmazott rászorultsági vizsgálat határértékei elég magasak ahhoz, hogy a közepes jövedelmű családokra is kiterjedjen. A legnagyobb kiadásnövekedés a gyermekek utáni adókedvezményt, az otthonteremtési támogatásokat (CSOK) és a munkaviszonyhoz kapcsolódó gyermekgondozási kedvezményeket érintette, amelyekben csak a munkaviszonnyal rendelkezők részesülnek. A rászorultsági alapú szociális segélyekre és az általános családi és gyermekgondozási ellátásokra fordított állami kiadások ezzel szemben reálértéken csökkentek, nominálisan befagyasztott ellátási szintekkel. Oktatás és készségek A 15 évesek eredményei az alapkészségek terén jelentősen elmaradnak az uniós átlagtól. Az OECD 2015. évi nemzetközi tanulói teljesítménymérése (PISA-felmérés) alapján az olvasási és természettudományi teljesítmény jelentősen romlott 2012-höz képest. A természettudományok terén alacsony eredményeket elérők aránya az EU-n belül Magyarországon növekedett legnagyobb mértékben. Négyből egy tanuló nem teljesítette az elvárt alapszintet az olvasás vagy a matematika terén. Egy empirikus tanulmány (Thum és Raciborski, 2017) szerint a jobb PISA-eredmények hozzájárulnak a nagyobb növekedési potenciálhoz, ami rámutat az oktatás minőségének gazdasági jelentőségére. Magyarország 2016-ban bejelentette, hogy – részben a 2015. évi PISA-felmérés során kiderült csökkenő teljesítményre adott válaszként – a nemzeti alaptantervet 2017 végéig az ESZA támogatásával felülvizsgálják. Eddig azonban nem kerültek nyilvánosságra további részletek a reform irányát és az érdekelteknek az előkészítésbe való bevonását illetően. A tanulók társadalmi-gazdasági hátterének az oktatási eredményekre kifejtett hatása a legnagyobb az EU-ban. Az iskolatípusok eredményekre gyakorolt hatása szintén nagyon jelentős, ami a középfokú oktatásban zajló korai szelekciót tükrözi (Oktatási Hivatal, 2017). A tanulók 10 éves kortól kezdődően képességeik szerint különböző iskolatípusokba kerülnek. A három középfokú iskolatípus közül a szakközépiskolák tanulói – akik között a legnagyobb a hátrányos helyzetű tanulók koncentrációja – különösen rosszul teljesítettek a PISA-felmérésen (Oktatási Hivatal, 2016). Ez az iskolatípus korlátozott mértékben képes ellensúlyozni azt a társadalmi-gazdasági hátrányt, amellyel nagy számú tanulójuk szembesül (Civil Közoktatási Platform, 2016). 2016-ban a korai iskolaelhagyók aránya a 10,7 %-os uniós átlag fölé, 12,4 %-ra emelkedett. Noha a korai iskolaelhagyás mértéke Unió-szerte egyre alacsonyabb, Magyarországon 2010 óta nem csökkent. Ez a probléma különösen akut a romák körében, ahol a korai iskolaelhagyók aránya jelenleg 59,9 %, szemben a nem roma népességre jellemző 8,9 %-kal (a Központi Statisztikai Hivatal által rendelkezésre bocsátott adatok). A kormány 2016 novemberében intézkedési tervet fogadott el a korai iskolaelhagyás visszaszorítása érdekében, továbbá kötelező adatgyűjtést vezetett be a diákok iskolai előmeneteléről, amelynek adatai egy korai jelző- és pedagógiai támogató informatikai rendszerbe folynak be. Nincsen azonban az iskolából már lemorzsolódott fiatalok nyomon követésére szolgáló rendszer. A hátrányos helyzetű tanulók, köztük a romák, egyre inkább olyan iskolákba járnak, ahol meghatározó többségben vannak. Ennek következtében az iskolákban a hátrányos helyzetű és nem hátrányos helyzetű tanulók közötti érintkezések valószínűsége 2008 és 2016 között csökkent (Magyar Tudományos Akadémia, 2018). A növekvő lakóhelyi elkülönülés és a szülők helyi iskolaválasztásának hatása is hozzájárult ehhez az eredményhez. Annak ellenére, hogy az állam 2013-ban az egyenlőtlenségek csökkentése céljával átvette az önkormányzatoktól az állami iskolák irányítását, a roma gyermekek 61 %-a továbbra is olyan iskolába jár, hol az összes gyerek, vagy a legtöbb gyerek roma. A roma gyerekek bizonyos iskolákban jellemző nagy koncentrációja az etnikailag elkülönülő területeken kívül, városi környezetben is jelen van (Alapjogi Ügynökség, 2016). Jóllehet kidolgozásra kerültek az inkluzív oktatás sikeres pedagógiai modelljei, csak kevés többségi iskola használja azokat ténylegesen. 2017 nyarán elfogadták az egyenlő bánásmódról szóló és közoktatási törvénynek a szegregáció megelőzését célzó módosításait, de ezek hatása csak a 2018/2019-es tanévtől jelentkezhet. 2017-ben az európai strukturális és beruházási alapokból finanszírozott projektek indultak, amelyek 300 iskolát támogatnak az iskolai kudarcok elkerülésében és a befogadó oktatási módszerek bevezetésében. 2018 januárjától a nehéz körülmények között dolgozó tanárok bérkiegészítésre jogosultak. Mindazonáltal hiányoznak a többségi oktatásban meglévő szegregáció szisztematikus kezelését célzó intézkedések. A koragyermekkori nevelés kiterjesztése kedvezően hathat a hátrányos helyzetű tanulók későbbi iskolai teljesítményére. 2011 és 2016 között a roma gyermekek koragyermekkori nevelésben és gondozásban való részvétele jelentősen javult, 81 %-ról 91 %-ra nőtt. Ez a legmagasabb részvételi arány a régióban. A tanárok fizetése 2013 óta a közszférabeli átlagnál gyorsabban emelkedett, de 2015-ben még mindig 31 %-kal alacsonyabb volt az egyéb felsőfokú végzettségűek fizetésénél (OECD, 2017b). Az alapbérszintek emelésével párhuzamosan megszüntették a helyettesítésért és a plusz tanórákért járó legtöbb bérkiegészítést, a heti óraszám pedig 20–22-ről 22–26-ra emelkedett. Emellett a tanárok kötelesek az intézményvezető által meghatározott feladatok ellátása céljából legalább heti 32 órát az intézményben tölteni. A magasan képzett munkaerő iránti növekvő kereslethez nem illeszkedik a felsőoktatás teljesítménye. Az egyetemre jelentkezők száma 2010 óta csökken, ami csak részben magyarázható demográfiai változásokkal. A 30–34 évesek körében a felsőfokú végzettség aránya 2016-ban 33 % volt, ami jóval alatta marad a 39,1 %-os uniós átlagnak. A lemorzsolódás aránya csökken (átlagosan 35,3 %), de továbbra is magas az alapképzési és az osztatlan programok esetében. A 2014. évi felsőoktatási stratégia létrehozta a kancellár pozícióját, akit a kormány nevez ki, és stratégiai és gazdasági ügyekben hoz döntést. Ezen intézkedés nyomán Magyarország a felsőoktatási intézmények pénzügyi autonómiájának rangsorában a legalacsonyabb pontszámot kapta az EU-ban (EUA, 2017a). A felsőoktatási törvény újabb, 2017. áprilisi módosítása további aggályokat vetett fel a felsőoktatás csökkenő szabadságával kapcsolatosan (EUA, 2017b). A szakképzésben nemrég végzettek foglalkoztatási rátája – 84,4 % – jóval meghaladja az uniós 75 %-os átlagot, de nagy eltérés mutatkozik a szakképzés két típusa között. A szakképzés két iránya: a szakgimnáziumok, amelyekben erősebb az általános képzési elem, és a szakközépiskolák a kisebb tudományos hajlammal rendelkező tanulók számára. A szakközépiskolákban korlátozott az általános képzési tartalom. Mindez az alacsony társadalmi-gazdasági státuszú gyermekek ilyen iskolákban való koncentrációjával együtt magyarázatul szolgál az alapkészségek PISA-felmérés során mért súlyos hiányára. Ezt a magas lemorzsolódási arányok is tükrözik. 2016-ban a szakközépiskolai lemorzsolódási arány 15,3 % volt, szemben a szakgimnáziumi 6,5 %-kal, és a gimnáziumi 1,1 %-kal (Magyar Tudományos Akadémia, 2018). A szakközépiskolában végzettek nehezen találnak állást és alacsonyabb bért kapnak a más középiskolákban végzettekhez képest. A tanulásban való felnőtt részvétel előmozdítása továbbra is kihívás, főleg a munkanélküliek körében. 2016-ban a teljes részvételi arány 6,3 % volt, jóval az EU28 10,8 %-os átlaga alatt. A foglalkoztatottak négyszer nagyobb valószínűséggel vettek részt képzésben mint a munkanélküliek, ami hozzájárul a munkaerőpiac további szegmentálásához és a készségkereslet és -kínálat közötti eltérések növekedéséhez, miközben a munkáltatók számára egyre nagyobb problémát jelent, hogy szakképzett munkavállalókat találjanak. A helyzet az uniós és nemzeti finanszírozású képzési programoknak köszönhetően várhatóan javulni fog, de nem valószínű, hogy megszűnik a jelentős eltérés. Egészségügy Az egészségügyi rendszer előtt álló fő kihívások közé tartoznak az egészségtelen életmódból eredő magas kockázatokkal súlyosbított gyenge egészségügyi eredmények, az ellátás egyenetlen minősége és a hozzáférés terén fennálló egyenlőtlenségek. 2015-ben Magyarországon 75,7 év volt a várható élettartam, majdnem öt évvel kevesebb, mint az uniós átlag. Noha a várható élettartam 4 évvel növekedett az elmúlt 15 évben, az EU-hoz mért különbség csak kismértékben csökkent (az EU28 legkorábbi adatpontja, 2002 óta 0,2 évvel). A társadalmi-gazdasági csoportok között az egészségi állapot terén jelentős egyenlőtlenségek állnak fenn (Orosz és Kollányi, 2016). A legmagasabb és legalacsonyabb végzettségű magyarok várható élettartama közötti eltérés a férfiak esetében 11,7 év a nők esetében 6,7 év volt 2015-ben. Ezek a nagy eltérések egészségügyi kockázati tényezőkhöz, valamint az ellátáshoz való hozzáférés egyenlőtlenségeihez kapcsolódnak. A halálozási ráták a csökkenő tendencia ellenére továbbra is magasak, ami az egészségügyi rendszer korlátozott hatékonyságát is tükrözi. A halálozások háromnegyedéért a szív- és érrendszeri betegségek és a rák felelősek; az ischaemiás szívbetegséghez kapcsolódó halálozások aránya a harmadik legmagasabb, a rákhoz kapcsolódó pedig a legmagasabb az EU-ban. A kezelhető halálokok aránya a magyarok esetében mintegy duplája az uniós átlagnak. Ez a kellő időben történő és minőségi ellátás hiányára utal. A 2014. évi kezelhető és megelőzhető halálozások alapján egy közelmúltbeli átfogó értékelés úgy becsülte, hogy az összes halálozás egynegyede potenciálisan elkerülhető lett volna hatékonyabb egészségügyi ellátással (14 %), és az egészségügyi kockázatok megelőzésével (12 %) (Gyenes et al., 2016, lásd még: 3.5.1. háttérmagyarázat). E problémák egy részének kezelése érdekében az utóbbi időben nagyobb hangsúlyt helyeztek bizonyos típusú rákbetegségek korai stádiumban való kimutatását célzó szűrési programokra. Nemrégiben országos vastagbélrák-szűrési program indult. Az egészségtelen életmódhoz kapcsolódó egészségügyi kockázatok továbbra is magasak. A 2000. évi 30 %-os szintről ugyan csökkent, de a felnőttek még mindig több mint egynegyede napi rendszerességgel dohányzott 2014-ben, ami az EU-ban a harmadik legmagasabb arány. Az egy felnőttre jutó alkoholfogyasztás mintegy 10 %-kal magasabb az uniós átlagnál, és az elhízás előfordulása a 2000. évi 18 %-ról az EU-ban a harmadik legmagasabb arányt elérve 2014-ben 21 %-ra nőtt. Magyarországon a betegségek okozta összes teher közel 40 %-a – az egészségkárosodással korrigált életévekre gyakorolt hatással mérve – az egészségtelen életmódnak tulajdonítható (IHME, 2016). Az elmúlt években több közegészségügyi intézkedést is végrehajtottak, némi pozitív eredménnyel (Joó et al., 2017). Az egészségügyre fordított kiadások viszonylag alacsonyak. 2015-ben az egészségügyre fordított összes (folyó) kiadás GDP-arányosan 7,2 % volt, míg az uniós átlag 9,9 %. Egy főre nézve az egészségügyi kiadások mértéke az uniós átlag mintegy fele, és ez a különbség az elmúlt évtizedben tovább nőtt. Ennek oka az állami kiadások csökkenése volt. A legtöbb uniós országtól eltérően az állami forrásokból származó ráfordítások GDP-arányosan a 2005. évi 5,7 %-ról 2015-ben 4,8 %-ra csökkentek (lásd még a 3.1. szakaszt) (OECD, 2017c). Az ideiglenes adatok azt jelzik, hogy 2016-ban az állami egészségügyi kiadások GDP-arányosan 5,2 %-ra emelkedtek, amely még mindig jóval alacsonyabb az EU28 7,8 %-os szintjénél (a számítások alapja: OECD (2017c) és az Eurostat adatbázisa). Az egészségügyi ellátásbeli egyenlőséget veszélyezteti, hogy nagymértékben hagyatkoznak a betegek által teljesített közvetlen kifizetésekre. A betegek által teljesített közvetlen kifizetések a teljes egészségügyi kiadás 29 %-át teszik ki, ami az uniós átlag közel kétszerese. Ez magában foglalja az informális hálapénz-fizetéseket, amelyek hátrányosan érintik az állami egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést, és torzítják a szolgáltatók ösztönzőit (lásd a 3.4. szakaszt). Noha azon magyarok aránya, akiknek bevallásuk szerint pénzügyi okokból van egészségügyi ellátás iránti nem kielégített igényük, viszonylag alacsony (2 % körüli, hasonlóan az uniós átlaghoz), az alacsony jövedelmű személyek több mint 6 %-a számolt be a költségek miatt kielégítetlen igényekről, míg a legmagasabb jövedelmű csoportban ez csupán 0,2 % (2015. évi EU-SILC felmérés). Sőt, a háztartások 7,4 % szembesült katasztrofális mértékű közvetlen kifizetésekkel 2014-ben ( ). Ez az arány a legalsó jövedelmi ötödben több mint 27 %-ot ért el (OECD/EOHSP, 2017).

Úgy tűnik, hatékonysági problémák is szerepet játszanak az egészségügyi rendszer korlátozott eredményességében. Az egészségtelen életmód és az egészségre fordított kiadások, valamint a gazdasági jólét viszonylag alacsony szintje mind a Magyarország elégtelen egészségügyi eredményei mögött meghúzódó fontos tényezők. Mindazonáltal Medeiros és Schwierz (2015) elemzése arra enged következtetni, hogy jelentős hatékonysági tartalékok állnak fenn. A tanulmány becslése szerint Magyarország az egészségügyi rendszernek az egészségügyhöz rendelt források és az elért eredmények közötti kapcsolattal mért hatékonysága tekintetében az EU-n belül az alsó negyedben teljesített. A hatékonyság hiánya strukturális tényezőkhöz köthető. A szolgáltatásnyújtás továbbra is erősen kórházközpontú, amihez az alapellátás és a krónikus betegségben szenvedők ellátásának koordinálása terén jelentős hiányosságok társulnak (OECD/EOHSP, 2017). 3.3.4. ábra:Ambuláns ellátás keretében is kezelhető állapotok miatti kórházi felvételek (100 000 lakosra) Forrás: OECD (2017c) Az alapel