ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.2

Ebből az alábbi következtetéseket lehet levonni: — számos feltörekvő ország, továbbá az Egyesült Államok és néhány más fejlett ország még mindig előbbre valónak tartja a rövid távú gazdasági növekedéshez vezető út fenntartását (vagy visszaállítását), mint a globális felmelegedés elleni küzdelmet (annak ellenére, hogy a fékevesztett felmelegedés középtávon sokkal nagyobb kárt képes okozni az összes gazdaságnak, ha az üvegházhatású gázok kibocsátása nem csökken). Az elkövetkező néhány évben továbbra is az országoknak ez a csoportja lehet a fő hangadó a törekvések határainak kijelölésekor, hacsak, illetve amíg valamilyen új éghajlati eredetű katasztrófa-sorozat, meggyőzőbb tudományos bizonyítékok vagy a korlátozott fosszilis tüzelőanyag-készletek miatti növekvő nyomás arra nem kényszeríti őket, hogy alaposabban gondolják át elképzeléseiket. Az uniós stratégiát ezekhez az új globális erőviszonyokhoz kell igazítani; — az amerikai megközelítés inkább a tudományos és technikai haladásba vetett bizalmon alapul, és jobban törekszik a pragmatikusságra, mint a szabályozásra. Az USA (és Kína) nyilvánvalóan arra fogja összpontosítani legfőbb erőfeszítéseit az elkövetkező néhány évben, hogy létrehozza az alacsony szén-dioxid-kibocsátás szempontjából a világ élvonalába tartozó iparágait. Európának arról kell gondoskodnia, hogy legalább ennyire eltökélten igyekezzen saját gazdaságát az alacsony szén-dioxid-kibocsátás célját szem előtt tartva átalakítani; — a fejlődő vagy feltörekvő országok attól is tartanak, hogy a fejlett országok lelkesedése csupán álcázott eszköz az ő fejlődésük visszafogására vagy késleltetésére, annál is inkább, mivel számos fejlett ország sem teljesítette bejelentett céljait. Ha a példamutató fellépésre törekvő Európai Unió nemigen látszott meggyőzni megközelítésének megalapozottságáról a világ többi részét, annak oka kétségkívül az, hogy túl nagy súlyt fektetett a mindenkitől szükségszerűen elvárt csökkentési célokra vonatkozó elvont számításokra és a még mindig tökéletlen kibocsátáskereskedelmi rendszerére, és még nem tett eleget gyakorlati síkon azért, hogy kimutassa ezeknek a céloknak a megvalósíthatóságát azáltal, hogy elegendő mértékben beruház az olyan kutatásba, innovációba és az átállást lehetővé tevő technológiákba, amely önmaga és mások számára is lehetővé teszi az alacsony szén-dioxid-kibocsátású és nagyobb energiahatékonyságú, új gazdaság kialakulását. Remélhetőleg az Európa 2020 stratégia hasznos eszköz lesz e tekintetben. Képesnek kell lennünk arra, hogy megmutassuk, hogy Európában az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való gyors átállás a gyakorlatban olyan sikert jelent, amely egyre nagyobb versenyelőnyt biztosít a számunkra – hacsak mások is ugyanígy nem tesznek. Ez a világra sokkal ösztönzőbben hat, mint a látszólag teljesíthetetlen célokkal, az elérésükhöz szükséges terhekkel és a terhek megosztásának erkölcsi fontosságával kapcsolatos sirámok.
2.2

Az L kategóriájú járművekre jelenleg vonatkozó környezetvédelmi normák 2006-ban születtek. (2) Az Európai Bizottság további előrelépést javasol, és a következő évtized folyamán lépésről lépésre új Euro fokozatokat vezetne be. A javaslat járműbiztonsági rendelkezéseket is tartalmaz, mivel a motorkerékpárosok közúti biztonságának javítása az Európai Unió 2011–2020-as stratégiai célkitűzései között (3) is szerepel.
2.4

2006-ban a POSEI rendszer jelentősen megújult; a három POSEI programot egyetlen rendeletben, a 247/2006/EK tanácsi rendeletben vonták össze. E rendelet új tervezési módszert vezetett be, decentralizálva a POSEI programok tervezését és módosítását, valamint irányítását és nyomon követését, e funkciókat a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságaira ruházva át. Az új rendszer rugalmasabb és a helyi szükségletekhez jobban igazodó irányításhoz, valamint a programok módosítási eljárásainak egyszerűsítéséhez vezetett. A POSEI rendszer e kiigazítása a mezőgazdasági termelőknek nyújtott közvetlen támogatási rendszerek terén végrehajtott 2003-as KAP-reformot is tükrözte, mivel e reformban figyelembe vették a legkülső régiók mezőgazdaságának sajátos jellemzőit azáltal, hogy azok nem kerültek be a támogatások modulációjának és függetlenítésének hatókörébe.
5.2

Az EGSZB ezért sajnálattal veszi tudomásul, hogy a végleges javaslatot nem támasztja alá maradéktalanul az előkészítő tanulmány és a hatásvizsgálat, különös tekintettel a sósav törlésére (még a II. mellékletből is), valamint a pétisónak a felhasználási vagy piaci hatást alátámasztó adatok hiányában történt hozzáadására. Mivel a javaslat ésszerűen utal arra, hogy a jövőben a lista további anyagokkal egészíthető ki, egyértelmű szükség van arra, hogy a megfelelő eljárásokat betartsák – valamint hogy ezt minden érintett fél is így lássa. Még e késői szakaszban is hasznos lenne egy erre vonatkozó kiegészítés.
2.4.2

Az EGSZB a múltban részletes ajánlásokat fogalmazott meg az EU és a tagállamok számára (7) a hosszabb távú foglalkoztatást ösztönző politikákra vonatkozóan. Az egész életen át tartó szakképzés, az aktív munkaerő-piaci intézkedések, a munkavállalás folytatásának pénzügyi ösztönzése az önfoglalkoztatókra is kiterjedően, és az idősebb munkavállalókhoz való munkáltatói hozzáállás változása mellett a következő intézkedéseket is elő kell segíteni, hogy az idősebb munkavállalók számára is rendelkezésre álljanak új lehetőségek: — azoknak a jogszabályoknak a módosítása, amelyek egyes tagállamokban nem engedélyezik a fizetések és nyugdíjak kombinációját a dolgozni kívánó nyugdíjasok vagy rokkantsági nyugdíjban részesülők esetében, — bónuszrendszer bevezetése annak ösztönzésére, hogy a munkavállalók a törvényes nyugdíjkorhatár elérése után is folytassák a munkát: a nyugdíjkorhatár elérése után szerzett jogosultságokat vonzóbbá kell tenni, mint az azelőtt megszerzetteket, — a tagállamok ösztönzése arra, hogy a szociális partnerekkel együtt dolgozzanak a fokozott megterheléssel járó munkakörök kérdésén, — átfogó tanácsadás és támogatás a munkakeresőknek és rehabilitációs intézkedések a hosszú távú munkaerő-piaci reintegráció érdekében, — a későbbi nyugdíjba vonulásra irányuló, társadalmilag elfogadható ösztönzők alkalmazása, valamint, ahol kívánatos, vonzó modellek kidolgozása a munkából a nyugdíjba való átmenetre, — a munka okozta fizikai és mentális terhek megkönnyítésére irányuló intézkedések, amelyek lehetővé teszik, hogy a munkavállalók tovább maradjanak alkalmazásban, — az idősebb munkavállalók ösztönzése szaktudásuk továbbfejlesztésére, — az idősebb munkavállalók és a cégek, különösen a kkv-k figyelmének felhívása az idősebb munkavállalóknak kedvező innovatív személyzeti irányításra és munkaszervezésre. (8)
—

Ezenkívül most lehetőség nyílik arra, hogy további előrelépést érjünk el a higanyfelhasználás csökkentésének átfogó célja kapcsán, mivel a legtöbb termék és alkalmazás rendelkezik higanymentes (és gazdaságilag életképes) alternatívával, és mivel a higanytartalmú termékeket előállító vállalatok nagy része alternatív termékeket is gyárt, lehetővé téve: — a higanyfelhasználás jelentős korlátozásával járó gazdasági és társadalmi (foglalkoztatási) hatás mérséklését; — az EU pozíciójának javítását gazdasági és innovációs téren (a technológiafejlesztéssel összefüggésben); — az Unió helyzetének megerősítését a nemzetközi tárgyalások során és így a „RIO+20” konferencián is, és az Európai Bizottságnak az európai környezetvédelmi politika külső dimenziójára irányuló kezdeményezése kapcsán.
4.8

Az EGSZB számos régebbi és újabb véleményében világosan állást foglalt egy olyan európai jogi eszköz mellett, amely lehetővé teszi azon fogyasztók számára, akik úgy vélik, hogy kollektív sérelem áldozatai lettek, hogy közösen bírósági keresetet nyújtsanak be kártérítést igényelve. Ez teljesen összhangban lenne az európai joganyaggal, és lehetővé tenné kártérítés fizetését az olyan anyagi és/vagy erkölcsi kollektív káresetek vonatkozásában (opt-out rendszer), amelyek valamely tagállam fogyasztóit érték, mindezt azonos feltételek között. Amennyiben a magyar elnökség elfogadná ezt az álláspontot, a fogyasztók, de más kollektív jogtulajdonosok is nagy hasznot húzhatnának ebből, ami hasznos lenne az egységes piac, valamint a méltányos verseny megteremtéséhez is.
3.7

Más határozatok is szükségessé tehetik a tagállamokkal történő előzetes konzultációt, amelynek célja a kölcsönös megértés. Az Európai Bizottság számára is hasznos lehet megismerkedni a tagállamok tapasztalataival. Ebben az esetben is indokolt a végrehajtási jogi aktusok közé történő besorolás.
—

„Science for science – the researchers set the agenda” [A tudomány a tudományért – a kutatók határozzák meg a menetrendet]
1.8

Az EGSZB-nek meggyőződése, hogy a javasolt irányelv kellően kiterjed az információs rendszerek elleni, botnetek (6) felhasználásával megvalósított támadásokra, köztük a szolgáltatásmegtagadást okozó (Denial of Service) támadásokra is. (7) Az EGSZB arról is meg van győződve, hogy az irányelv segítségével a hatóságok el tudnak majd járni olyan számítógépes bűncselekmények esetén, amelyek a hálózatok nemzetközi kölcsönös összekapcsolhatóságát kísérlik meg rosszhiszeműen kihasználni, illetve olyan elkövetőkkel szemben, akik a számítógépes bűnözés kifinomult eszköztárának segítségével kívánnak névtelenségbe burkolózni.
2.3

Bár a termékenységi ráták az egész Európai Unióban a nemzedékek megújulásához szükséges szint alatt vannak, szembetűnő a sokféleség a tagállamok demográfiai helyzetében és az egyes régiók között csakúgy, mint a családpolitikák tekintetében. Az is megjegyzendő, hogy a népsűrűség az egyes tagállamokon belül is jelentősen eltér; míg bizonyos régiókban nagyon magas, mások elnéptelenedtek, ami felveti a területrendezés és a közszolgáltatások – köztük a családok számára nyújtott közszolgáltatások – fenntartásának problémáját. Ebben a kérdésben tehát különösen indokolt az Európai Unió jelmondata: „Egység a sokféleségben”. Bár az európai lakosság elöregedése, azaz az idősek arányának növekedése egy pozitív aspektussal, azaz a várható élettartam és az idős emberek jó egészségben eltöltött életének meghosszabbodásával is magyarázható, a másik ok kedvezőtlen: a születések számának jelentős csökkenése következtében a nemzedékek nem reprodukálódnak.
3.12

A projektek kiválasztása során az Európai Bizottságnak a jövőben nagy rugalmasságot kell tanúsítania mind tartalmi, mind pénzügyi szempontból; az utóbbi pl. a társfinanszírozási arányokra is vonatkozik. Az EGSZB akár azt is elképzelhetőnek tartja, hogy 100 %-os uniós finanszírozásra is sor kerülhessen.
4.5.2

Valamennyi szankcionálási eljárásnak legalább a következő elvekre kell épülnie: törvényesség, tipikusság, bűnösség, a visszamenőlegesség tilalma, a reformatio in peius, az ártatlanság vélelme, arányosság, non bis in idem (nem lehet valakit kétszer ugyanazért elítélni), elévülés, az eljárás időbeli korlátozása, illetve ideiglenes felfüggeszthetősége és a fellebbezés lehetősége mint a megfelelő jogsegély megszerzésének módja.
3.10

Az EGSZB szerint megfelelően fel kell mérni azt, hogy az új szabályok be nem tartása esetén hogyan lehetne ezeket az átmeneti szabályokat következetesen összekötni felügyeleti intézkedésekkel. A zökkenőmentes átmenetnek figyelembe kellene vennie a jelenlegi felügyeleti beavatkozási szinteket is, amelyek azt is biztosítják, hogy a biztosítást kötők védelme nem csökken a jelenlegihez képest.
3.3

Az Európai Bizottság jogalapként a 79. cikk (2) bekezdésének a) és b) pontját választotta. Az EGSZB szerint meg lehetett volna fontolni azt is, hogy az irányelvjavaslat a 153. cikken is alapuljon, mivel munka- és foglalkoztatási feltételeket is szabályoz. Ebben az esetben a szociális partnerek véleményét is ki kellett volna kérni. Az EGSZB azonban tudatában van annak, hogy az Európai Bíróság általános ítélkezési gyakorlata szerint egy olyan irányelvjavaslatnak, amely két célkitűzéssel rendelkezik, és azok közül az egyik fő vagy elsődleges célkitűzésnek tekinthető, arra a jogalapra kell támaszkodnia, amelyet a fő vagy elsődleges célkitűzés megkövetel.
3.1

Az Európai Bizottságnak az agrárpolitika területén mindig is széles hatáskörei voltak. Az Európai Bizottság most azt javasolja, hogy az ellenőrzésre és az irányításra vonatkozó rendelkezéseket és a különös kötelezettségeket ún. felhatalmazáson alapuló jogi aktusokban határozzák meg. Időnként már a jelenlegi agrártámogatások kifizetési, számviteli és ellenőrzési rendszereinek értelmezése és tagállami alkalmazása is gondot okozott. Jogos a kérdés, hogy a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok vajon jobb feltételeket biztosítanak-e a pénzügyi irányításhoz. Fennáll továbbá a veszélye, hogy a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok bevezetéséből eredően a támogatások kezelése és ellenőrzése esetleg többletkiadásokkal jár a tagállamok számára.
1.1

Az EGSZB üdvözli, hogy az Európai Bizottság a Lisszaboni Szerződés által érintett rendeletek felülvizsgálatát kihasználva egyszerűsítési intézkedéseket vezet be a szövegbe. Az egyszerűsítés azonban többnyire csak az adminisztrációra vonatkozik, pedig továbbra is szükség lenne arra, hogy a rendeleteket általánosságban is egyszerűbbé tegyék a biogazdák és -termelők számára.
1.12

Az EGSZB azt ajánlja, hogy a fenntarthatóság fogalmának jelentését pontosítani kellene. Az EGSZB véleménye szerint ez a fogalom ugyanis – a gazdasági növekedéshez való alapvető hozzájárulásán túl – nemcsak környezetvédelmi célkitűzéseket foglal magában (éghajlatvédelem, a zaj és légszennyezés csökkentése, valamint a készletek kímélése), hanem a közlekedés területén felmerülő szociális kérdéseket is (munkavállalói jogok, munkakörülmények, a tömegközlekedési eszközök mindenki számára megfizethető hozzáférhetősége – ideértve az időseket és a fogyatékkal élőket is, különös tekintettel a mobilitáshoz való jogukra, illetve arra, hogy egyenlő hozzáférést kell biztosítani számukra a létesítményekhez és az információkhoz). Ezenkívül – a közlekedési infrastruktúra fejlesztésének vonatkozásában – a szomszédságpolitikát is figyelembe kell vennie.
4.12

Az EGSZB helyesli az Európai Bizottság abbéli szándékát, hogy a tagállamokat a hatékonysággal kapcsolatos megfontolások nagyobb fokú figyelembe vételére kívánja ösztönözni. Ennek során nem szabadna kizárólag a gazdasági kritériumokra koncentrálni, hanem figyelembe kellene venni a szociális, területi és környezeti aspektusokat is, tekintettel az egyes általános gazdasági érdekű szolgáltatások hatóságok által meghatározott sajátos feladataira. Az Európai Bizottságnak nem lenne szabad a „hatékonysági” kritériumokat rövid távú megfontolásokra korlátoznia. Figyelembe kellene vennie a szolgáltatások minőségét, eredményeit és fenntarthatóságát is, különösen ha szociális és egészségügyi szolgáltatásokról van szó. Emellett a szociális gazdaság (szövetkezetek, kölcsönös segélynyújtási szervezetek, társulások és alapítványok) vállalkozásainak sajátosságait is figyelembe kell venni.
4.9

Ez a javaslat alkalmazási körére vonatkozóan is fontos. A Seveso II irányelv hatálya alá szerte az Unióban mintegy 10 000 megnevezett üzem tartozik. Ezeknek mintegy a fele a nemrégiben elfogadott, ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá is tartozik, amely a környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló jogszabály helyébe lép, és összességében több mint 50 000 telephelyet érint majd. Az ún. „Seveso-üzemekhez” vegyi üzemek, olajfinomítók, fogyasztói termékeket és egyéb feldolgozóipari termékeket előállító üzemek, valamint néhány hulladékfeldolgozó telephely tartozik. A tagállami illetékes hatóságok látszólag egyetértenek abban, hogy a meglévő meghatározások egészen jól lefedik azokat a telephelyeket, ahol súlyos baleset előfordulása egyáltalán szóba jöhet. Kétségkívül minden nagyobb telephelyet felsorolnak. A termékek besorolási szintjének a GHS követelményeinek való megfelelés érdekében történő szigorítása (a tényleges, mögöttes kockázatok változásának hiányában) pusztán a kisebb érintett telephelyek számát gyarapítja, ahol a tényleges kockázatok amúgy is folyamatosan csökkennek, vagy – kevéssé indokolhatóan – növeli a magasabb kockázati besorolású üzemek számát. Konkrét problémák merülnek fel a tisztítószerek alapanyagai esetében, ahol a fogalommeghatározás módosításai miatt a listát jelentős számú alsó küszöbértékű telephellyel lehetne kiegészíteni. Mivel a fent említett európai bizottsági statisztikák szerint az 5 500 alsó küszöbértékű üzemekből mindössze évi 5–10 balesetet jelentenek, ezt a területet nem tartjuk fontosnak további szabályozás szempontjából. Mert ha egy alsó küszöbértékű Seveso-üzemben 500–1 000 évente (egy felső küszöbértékűben pedig akár 100–200 évente) fordul elő bejelentendő baleset, az bizony azt jelenti, hogy otthon vagy munkába menet több veszély leselkedik az emberekre – jóllehet ritkán fordul elő, hogy egy ilyen balesetnek mások számára is messzemenő következménye legyen, vagy hogy akár a szabályozók, akár a nagyközönség súlyosként kezelje őket. Annak biztosítása, hogy a felelős kkv-k ismerjék és be is tartsák a szabályokat, és hogy a telephelyeket az illetékes hatóságok rendszeresen ellenőrizzék, érdemben nem növeli a jogszabály hasznát. Sőt, a pénzügyi és humánerőforrások korlátozottsága idején növelheti annak kockázatát, hogy máshol következik be súlyos baleset.
3.5

Az EGSZB egyetért azzal, hogy a Duna régióra vonatkozó stratégia kiemelten foglalkozzon a meglévő fő kihívásokkal: — Mobilitás: a Duna folyó maga is az egyik legjelentősebb TEN-T-folyosó, kapacitása azonban messze nincs teljesen kiaknázva. Azt is meg kell vizsgálni, hogy hogyan számolhatók fel az ismert fizikai és szervezési (Belgrádi Egyezmény) szűk keresztmetszetek a Dunán, amelynek során figyelembe kell venni az egyes nemzeti határozatokat és a környezet-, illetve természetvédelmi szükségszerűségeket. Emellett szükség van a multimodalitásra, valamint a közlekedési csomópontokban – mint például a belvízi kikötők – az infrastruktúra modernizálására és bővítésére. Az EGSZB véleménye szerint kiemelkedő fontosságú a munkavállalói mobilitás feltételeinek javítása, a szolgáltatások szabad áramlásának biztosítása. — Energiaügy: a régióban viszonylag magasak az árak, az elaprózódott piacok miatt nagyobbak a költségek, és korlátozott a verseny. Alacsony a régió energiabiztonsága. A hatékonyság növelése – beleértve az energiatakarékosságot és a megújuló források számának növelését – alapvető fontosságú. A stratégia végrehajtásában részt vevő államoknak kezdeményező szerepet kell játszaniuk az energiabiztonságot eredményező európai szomszédsági politika kialakításában. — Környezet: a Duna régió jelentős nemzetközi vízgyűjtő terület és ökológiai folyosó. Ezért a természetvédelem, a területrendezés és a vízgazdálkodás terén regionális, holisztikus megközelítés alkalmazására van szükség. Figyelembe kell venni a társadalmi igényeket, közlekedési összeköttetések, az idegenforgalmi fejlesztések, illetve az új energiatermelő üzemek környezeti hatását is. Fontos a Natura 2000 program figyelembe-vétele. A zöld folyosó koncepciónak fontos eleme a vízi sport és a fenntartható vízi turizmus, a víz és a természet megbecsülésére való nevelés. Nagyok a kockázatok: a megelőzéshez, a készültséghez és a hatékony válaszlépéshez gördülékeny együttműködésre és gyors információáramlásra van szükség mindaddig, amíg túl gyakoriak a kis és nagy kiterjedésű áradások, aszályok, illetve ipari szennyezések. — Társadalmi-gazdasági tényezők: a Duna régión belül kulturális és nyelvi sokszínűség figyelhető meg, ugyanakkor igen jelentősek a gazdasági és társadalmi eltérések. Megtalálható itt az EU néhány legsikeresebb, illetve néhány legszegényebb régiója is. Mind a pénzügyek, mind az intézményrendszer területén hiányoznak a kapcsolatok és a hatékony együttműködés. A felsőfokú végzettséggel rendelkezők aránya a Duna régióban alacsonyabb az EU 27 tagállamára jellemző átlagnál, magas a mobilitás, a legjobbak kedvezőbb gazdasági-társadalmi feltételeket keresve gyakran elvándorolnak a régióból. — Biztonság, súlyos bűncselekmények és szervezett bűnözés: a térség továbbra is igen jelentős problémákkal küzd, a csempészet és az emberkereskedelem több országban különösen nagy problémát jelent. A korrupció aláássa a közélet tisztaságába vetett bizalmat, és hátráltatja a gazdasági-társadalmi fejlődést.
4.4

AZ EGSZB pozitívan értékeli azt, hogy az éghajlattal kapcsolatos nemzetközi tárgyalásokon immár figyelembe veszik a társadalmi dimenziót és az emberhez méltó munka kérdését is a szén-dioxid-szegény gazdaságra való átállás során. Mindezt a cancúni megállapodások hosszú távú globális fellépésre vonatkozó közös szemléletmódja is rögzíti. Az EGSZB támogatja az ILO zöld munkahelyekkel kapcsolatos politikai ajánlásait, és külön hangsúlyozza, hogy a szociális partnereket aktívan be kell vonni a munkakörök átalakításának folyamatába.
3.1

1. kérdés. Az EGSZB a következőképpen rangsorolja a zöld könyvben felsorolt kihívásokat: 3.1.1 A közbeszerzési eljárásokat időnként támadások érik – gyakoriak a korrupciós és visszaélési vádak –, és mivel az e-közbeszerzés új eljárás, egyes közigazgatási szervek nem feltétlenül igyekeztek bevezetni azt. Ennek egyik oka a politikai akarat hiánya lehet, a háttérben azonban valószínűleg más tényezők – például a digitális technológiák elterjedtsége az egyes tagállamokban, vagy az e-közbeszerzési eljárás összetettsége bizonyos ágazatok esetén – is meghúzódhatnak. 3.1.2 Az EGSZB úgy találta, hogy ahol bevezették az e-közbeszerzést, ott az ajánlatkérők időnként bonyolultabb technikai követelményeket állítottak, ami a hagyományos eljárásokra nem volt jellemző. Például az e-közbeszerzési portálokhoz való hozzáféréshez időnként fejlett – digitális tanúsítvánnyal ellátott – elektronikus aláírásra van szükség, enélkül a pályázati kiírások nem elérhetők, nem lehet letölteni a pályázati dokumentációt stb. 3.1.3 Az elfogadott megközelítés lehetővé teszi, hogy a tagállamok létrehozzák saját egyedi e-közbeszerzési IKT-platformjukat. Az interoperabilitás nemhogy uniós szinten, de még egyes tagállamokon belül is csak akkor érhető el, ha a szabályokat előre lefektetik és be is tartják. Erre viszont nem került sor – mivel minden tagállam saját hitelesítési mechanizmust fogadott el. A tagállamok által elfogadott megközelítéseket vizsgálva szembeszökő a fragmentáltság. Ez megnehezíti az egyes tagállamok által elfogadott elektronikus megoldások tagállamok közötti kölcsönös elismerését. A tagállamoknak az Európai Bizottság interoperabilitással foglalkozó munkacsoportja által kidolgozott, erre vonatkozó iránymutatásokat és normákat kellene követniük. 3.1.4 Egy Unión belüli e-közbeszerzési hálózathoz mind az informatikai architektúra, (4) mind pedig az üzleti folyamatok (5) szintjén egységesített megközelítést kell követni. A tagállamok a hagyományos közbeszerzési keretben eltérő üzleti folyamatokat alkalmaznak. Ezeket a folyamatokat egységesíteni kell. 3.1.5 A tapasztalatok alapján az EGSZB arra a következtetésre jutott, hogy a Belső Piaci és Szolgáltatási Főigazgatóság, valamint az Információs Társadalmi Főigazgatóság az e-közbeszerzés bevezetése terén többsebességes átállást lehetővé téve, megengedően járt el. Ennek eredményeképpen a tagállamokban helyi és regionális szinten a legkülönfélébb megoldásokat választották. Ha az e-közbeszerzés nemzeti szintű és határokon átnyúló bevezetése valóban stratégiai célkitűzésnek számít, akkor az EGSZB szerint az Európai Bizottságnak kiemeltebben kellene kezelnie ezt a kérdést, erőteljesebb és hatékonyabb, megelőző és kiigazító intézkedéseken alapuló felügyeleti mechanizmust rendelve hozzá, amint az az egyéb e-kormányzati területeken is történt.