Az Egyesült Nemzetek 2000-ben tartott csúcstalálkozóján az EU-t és a tagállamait is sorai között tudó donorközösség nyolc millenniumi fejlesztési célt határozott meg. Ezek végső célja a szegénység 2015-re történő felszámolása volt. Az EU már a kezdetektől elkötelezetten támogatja a millenniumi fejlesztési célok megvalósulását, és élen járt azoknak a fejlesztési politikába és gyakorlatba történő integrálásában. Az EU és tagállamai együtt a millenniumi fejlesztési célok legfontosabb pénzügyi hozzájárulóinak számítanak, mivel 2000 óta ők nyújtják a hivatalos fejlesztési támogatások (ODA) mintegy felét a világon. Emellett az EU szerepet játszik a különböző adományozók tevékenységeinek koordinálásában is. Nemzetek feletti dimenziójának köszönhetően az EU nagyszabású közös célokat tud kitűzni, és átfogó megoldásokat tud kidolgozni válaszul a globális fejlődési kihívásokra. Az EU világszerte több mint 130 országban van jelen, széleskörű szakértelemmel és egyedülálló hitelességgel bír az emberi jogok, a választási megfigyelés, a kormányzás és a válságrendezés területén. Végül pedig az EU rendelkezik azzal a szükséges súllyal, amellyel reagálni lehet a globális kihívásokra. Az EU fejlesztési tevékenysége összehangoltan zajlik az egyéb területeken – így a humanitárius segítségnyújtás, a környezetvédelem, az éghajlatváltozás, a biztonság és a kereskedelempolitika terén – végzett munkával. A humán fejlesztés területén az EU továbbra is elkötelezett az iránt, hogy a 2014–2020-as pénzügyi keret alatt támogatásának legalább 20 %-át alapvető szociális szolgáltatásokra fordítsa – különleges hangsúlyt fektetve az egészségügyre, az oktatásra és a szociális védelemre.

Az EU fellépése 2015-ben is folytatódott (660 millió EUR fejlesztési támogatás lekötése). További költségvetési támogatásban részesült Libéria (31 millió EUR) és Sierra-Leone (43 millió EUR) a járvány gazdasági hatásainak enyhítésére és az állami költségvetés stabilizálásához szükséges értékes forrásokra, például fizetésekre és egyéb fontos rendszeres kiadásokra. Több olyan stratégiai projekt is indult az AWARE (Nyugat-afrikai válasz az Ebolára) program keretében, amely összekötötte a humanitárius segítségnyújtást a fejlesztéssel, például az egészségügyi rendszerek megerősítésével, a háztartások ellenálló képességének javításával Guineában, vagy a vízhez jutás biztosításával a libériai iskolákban. Az első helyreállítási programok szintén Guineában (egészségügy) és Libériában (oktatás és energia) indultak el. 2015 végére mind a három érintett ország jó úton haladt afelé, hogy hivatalosan is ebolamentes legyen.

Európán kívül is léteznek a fejlesztési politikából és eszközökből adódó olyan további lehetőségek, amelyekkel elsődlegesen ösztönözni lehet a beruházásokat, és gazdasági tevékenységeket lehet létrehozni, ezáltal pedig elő lehet mozdítani a növekedést és a foglalkoztatást a partnerországokban, miközben Európában is pozitív gazdasági hatások keletkeznek.

A „Biológiai sokféleség az életért” kiemelt kezdeményezés (B4Life) keretében létrejött az afrikai vadon élő állatok és növények válsághelyzeti kerete, amelynek célja, hogy megoldást találjon a vadon élő állatok orvvadászata és a biodiverzitás csökkenésének egyre növekvő problémájára, és stratégiai megközelítést határozzon meg az afrikai vadon élő állatok és növények megőrzésére. Egy tanulmány is született „Larger than Elephants” (Nagyobb, mint az elefántok) címmel, amely bemutatja, mekkora méretű a válság Afrikában, levonja a tanulságokat az eddig lezajlott természetvédelmi programokból, és kitűzi a jövőbeli cselekvések legfontosabb prioritási területeit. Ez a tanulmány jó példa az Európai Bizottság új, egyesített megközelítésére a fejlesztési együttműködéssel kapcsolatban, és adatokat szolgáltat az Unió afrikai vadon élő állatok és növények megőrzésére vonatkozó stratégiai koncepcióhoz. Ázsiában és Dél-Amerikában is hasonló stratégiai tanulmányok vannak születőben.

A változtatási program hangsúlyozza, hogy az inkluzív növekedés és munkahelyteremtés támogatása elsődleges prioritás az Unió külső együttműködésében. A szegénység enyhítése, a fejlődő országokban a magánszektor számára kedvező feltételek teremtése, és egyúttal a tisztességes munkához, az államháztartás irányításához, a jó kormányzáshoz és a jogállamisághoz való hozzájárulás révén az EU kétoldalú, többoldalú és globális fejlesztési erőfeszítései pozitívan tudnak hozzájárulni a fenntartható fejlődéshez a fejlődő országokban. Középtávon a fenntartható fejlődés a fejlődő országokban elérheti az EU külső piacainak méretét, és ezáltal jólétet, munkalehetőségeket és növekedést hozhat az Unión belül, és magukban a fejlődő országokban is.

Az Afrikával kötött stratégiai partnerség megerősítése az EU egyik politikai prioritása. Az EU–Afrika partnerség az egyenlő felek közötti kapcsolatot ösztönzi, és a közös érdekekre és értékekre épül. Az EU támogatja az afrikai integrációt, ugyanakkor az is célja, hogy fellendítse a fenntartható és inkluzív növekedést, és hozzájáruljon a gazdag és békés társadalmak létrejöttéhez. A fenntartható jólét és béke Afrikában Európa számára is előnyös, hiszen olyan közös kihívások megoldásában is segít, mint például az éghajlatváltozás és a demográfiai egyenlőtlenségek, mivel új gazdasági, kereskedelmi és beruházási lehetőségeket kínál mindkét fél számára, továbbá csökkenti a kölcsönös biztonsági kockázatokat. E tekintetben elfogadásra került az Afrikai Unió támogatási programján keresztül finanszírozott afrikai kontinentális szabadkereskedelmi térség (CFTA) megalapításának uniós támogatása. Ezenkívül az EU az európai és afrikai magánszektort is tovább mozgósította „A magánszektor elkötelezettségének és a fejlesztési forrásoknak előmozdítása: uniós és afrikai perspektívák” elnevezésű magas szintű rendezvénnyel, amely a fejlesztésfinanszírozásról szóló harmadik ENSZ-konferencia keretében került megrendezésre Addisz-Abebában, 2015. július 15-én az Európai Bizottság és az Afrikai Unió Bizottsága közös szervezésében. A nagy méretű infrastrukturális projektekben és az afrikai bányászatban részt vevő magánszektorbeli szervezetek is közös asztalhoz ültek az EU és az AU által szervezett magas szintű munkaértekezlet keretében, amelynek középpontjában az afrikai ásványipar infrastrukturális szükségletei álltak (Brüsszel, 2015. március).

Az új beruházások strukturálásában és finanszírozásában megmutatkozó hiányosságok áthidalására a Bizottság két kezdeményezést is létrehozott, amelyekkel beruházásokat kíván vonzani a fenntartható energia (ElectriFI) és a mezőgazdaság (AgriFI) ágazatába. Ezek a támogatási mechanizmusok rendkívül fontos szerepet játszanak majd a magánszektor ösztönzésében, a finanszírozók mobilizálásában és a gazdasági növekedésre gyakorolt katalizátorhatás elérésében. A fejlődő országokban gyakran nehéz magvető tőkéhez, vagy akár közép- és hosszú távú tőkéhez jutni. Ennek részben a kockázatkerülő bankszektor vonakodása az oka.

SEGÉLYHATÉKONYSÁG: A JELENLEGI HELYZET

A hatékony fejlesztési együttműködésre irányuló globális partnerség (GPEDC) a segítségnyújtás és fejlesztés hatékonyságát szolgáló menetrend legfontosabb kerete, alapja pedig a következő négy kötelezettségvállalás/terület: az országok demokratikus felelősségvállalása, átláthatóság és kölcsönös elszámoltathatóság, eredményorientáltság, valamint inkluzív fejlesztési partnerségek. Az EU teljes elkötelezettsége ez iránt a folyamat iránt két fő szakpolitikai kezdeményezésben nyilvánul meg: átláthatóság/kölcsönös elszámoltathatóság és közös programozás.

A közös programozás segít megfelelni a partnerországok által megfogalmazott, a segélyek szétaprózódásának és az intézményeiket terhelő tranzakciós költségeknek a csökkentését célzó, egyre növekvő igényekre. Mindemellett növeli az átláthatóságot, a kiszámíthatóságot és a koordinációt is, valamint csökkenti a bürokráciát és a költségeket valamennyi résztvevő fél számára.

Ezzel összefüggésben e jelentés szövegezésének idején a Tanács 2016 májusában következtetéseket fogadott el a közös programozás megerősítéséről, amely új lendületet adott a segélyek szétaprózódásának csökkentését és a fejlesztés hatékonyságát szolgáló erőfeszítéseknek. A következtetések hangsúlyozzák, hogy a közös programozás hozzá tud járulni ahhoz, hogy az Európai Unió központi szerepet játsszon a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlesztési menetrendben és az addisz-abebai cselekvési tervben, továbbá hogy támogassa partnereit ezek végrehajtásában. Ezenkívül a Tanács azt is megfogalmazza, hogy ahol lehet, szorgalmazni kell a közös programozást a politikai részvétel tágabb formáinak keretében, például a migrációról szóló magas szintű párbeszédekkel kapcsolatosan.

2012 óta 30 együttműködő országban érték el a fejlesztési partnerek a közös elemzés szintjét. Ebből 25 országban kidolgozásra került egy közös stratégia, amelyek közül néhány még készülőben vagy átdolgozás alatt van.

Országos szinten az etiópiai fejlesztési partnerek három stratégiai területen/klaszterben számolnak be a koordinációban elért eredményekről: i. munkahelyteremtés, ii. természeti erőforrások és iii. kormányzás. Az „együttes fellépések” (az EU-n túlmutató koordinációs keretek, amelyek a megvalósításra fókuszálnak) kidolgozása zajlik az élelmezés, az egészségügy és a környezetvédelem területén. Kenyában 2015-ben 10 uniós fejlesztési partner elfogadta az EU közös együttműködési stratégiáját Kenya középtávú, 2014–2017 közötti időszakra szóló tervének támogatására, és a dokumentumot közösen terjesztették a pénzügyminisztérium elé. A stratégia megközelítőleg 3 milliárd EUR támogatásról (hitel/vissza nem térítendő támogatás) szól, amelyet az uniós donorok irányoznak elő 2013 és 2017 között a 2030-ig terjedő időszakra vonatkozó jövőkép és a II. középtávú terv végrehajtásának támogatásához. Ugandában egy hasonló közös stratégiát írt alá 11 uniós fejlesztési partner és Norvégia 2015 márciusában. Mind a három stratégia illeszkedik az adott nemzeti fejlesztési programokhoz, növeli az átláthatóságot és a kölcsönös bizalmat.

Folyamatban van a Bizottság többéves programozási dokumentumainak felváltása egy közös többéves indikatív programmal, amelynek éllovasa Ázsia (Laosz) lesz, és amelyet valószínűleg további AKCS-országok fognak követni, például a Közép-afrikai Köztársaság és Szenegál.