Az országfejezetekben szereplő értékelés a tagállamokkal folytatott egyeztetéseket követően frissített hatókörnek és módszertannak megfelelően készült. A Bizottság önálló kvalitatív értékelésén alapuló országfejezetek a 2021 júliusa óta bekövetkezett jelentős fejlemények összegzésére helyezik a hangsúlyt, és a tagállamokban feltárt kihívások mellett a pozitív fejleményeket is bemutatják. Az egyes országfejezetekben az elemzés elsősorban azokra a témákra összpontosít, ahol jelentős fejlemények történtek, vagy ahol az előző jelentés jelentős kihívásokat azonosított, és azok a jelentés tárgyidőszakában is fennálltak.

A jogállamisági jelentés emellett a jelentős uniós szintű fejleményeket is bemutatja, és a benne foglaltakat a demokratikus értékek és az emberi jogok Unión belüli és kívüli fenntartásához hozzájáruló más erőfeszítések tágabb összefüggésében kell szemlélni. Összefoglaló jelleggel a jelentés olyan kulcsfontosságú eszközök Bizottság általi használatára is kitér, mint a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz,az általános feltételrendszerről szóló rendelet és az uniós igazságügyi eredménytábla. A Bizottság emellett az uniós jog jogállamisági kérdésekkel összefüggő megsértésének eseteivel szemben is fellép.

A jelentés harmadik kiadása új lépést jelent a Bizottságnak a jogállamisággal kapcsolatban folytatott munkája terén, mivel – amint azt Ursula von der Leyen elnök az Unió helyzetéről szóló 2021. évi beszédében bejelentette – most először tartalmaz a tagállamoknak címzett konkrét ajánlásokat. A jelentés preventív jellegével összhangban az ajánlások célja, hogy támogassák a tagállamokat a folyamatban lévő vagy tervezett reformok előmozdítására irányuló erőfeszítéseikben, ösztönözzék a pozitív fejleményeket, és segítsék a tagállamokat annak meghatározásában, hogy hol van szükség javításokra vagy a közelmúltbeli változtatásokból vagy reformokból fakadó további intézkedésekre, bizonyos esetekben a rendszerszintű kihívások kezelése céljából is.

A Bizottság különleges szerepet játszik e közös felelősség alapján zajló munkában, legyen szó a változás előmozdításáról, az együttműködés ösztönzéséről vagy a hiányosságok feltárásáról és kezeléséről. E szerepet a rendelkezésére álló eszköztárat alkalmazva különböző módokon tölti be, de a célkitűzés mindig egyértelmű: valódi változást kell elérni abban, hogy a polgárok hogyan érzékelik a jogállamiság mindennapi életükre gyakorolt hatását. A Bizottság azt is biztosította, hogy a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz prioritásként kezelje az igazságszolgáltatásra, a korrupcióellenes keretekre, a közigazgatásra és az igazságszolgáltatási rendszerek digitalizálására irányuló tagállami reformok ösztönzését, mivel ezek elengedhetetlenek az erős beruházási környezethez.

Az Oroszország által Ukrajnával és népével szemben provokáció nélkül indított, indokolatlan katonai agresszió közvetlen kihívást jelent az uniós értékek és a szabályokon alapuló világrend számára. Súlyosan sérti a nemzetközi jogot és az ENSZ Alapokmányának elveit, és nemcsak az európai és a globális biztonságot és stabilitást, hanem a demokráciát és a jogállamiságot is aláássa. Demokratikus intézményeink és értékeink védelme és fenntartása a tagállamok és az uniós intézmények közös felelőssége. Ez különösen fontos most, amikor az EU-t és tagállamait ellenséges külföldi szereplők fenyegetik azáltal, hogy dezinformáció és kibertámadások révén próbálják kikezdeni demokráciáinkat.

Egyes tagállamokban azonban problémák mutatkoznak az ügyészségek függetlenségével és autonómiájával kapcsolatban. Szlovéniában aggályok merültek fel azzal kapcsolatban, hogy milyen hatással van az ügyészek független munkájára a belügyminiszter azon joga, hogy egyedi esetekben utasíthatja a rendőrséget. Lengyelországban az ügyészség működésével kapcsolatos aggályok továbbra is fennállnak, mivel ugyanaz a személy tölti be az igazságügyi miniszter és a főügyész tisztségét. A lengyel bíróságok arra is felhívták a figyelmet, hogy az ügyészek kirendelésének gyakorlata a visszaminősítés és a megkülönböztetés egyik formájának tekinthető. Magyarországon módosultak a legfőbb ügyész felmentésére vonatkozó szabályok, míg továbbra sem hajtották végre a GRECO azon ajánlását, hogy meg kell szüntetni a legfőbb ügyész megbízatásának a hivatali idő lejárta utáni meghosszabbodása lehetőségét, és aggályok merülnek fel a nyomozások megindításának elmulasztásával vagy a nyomozások lezárásával összefüggésben felmerülő elszámoltathatóság hiányával kapcsolatban.

Több tagállam reformokat kezdeményezett ügyészsége függetlenségének megerősítése érdekében. Ausztriában folytatódik az ügyészség függetlenségének megerősítését célzó reform előkészítése. Csehországban az előkészítés alatt lévő reform keretében határozott időre szóló kinevezéssel töltenék be a legfőbb ügyészi és más főügyészi tisztségeket, és egyértelmű feltételeket határoznának meg a felmentésükre vonatkozóan. Bulgáriában a kormány a helyreállítási és rezilienciaépítési terv keretében kötelezettséget vállalt arra, hogy hatékony mechanizmust hoz létre a legfőbb ügyész és helyettesei elszámoltathatóságára és büntetőjogi felelősségére, valamint a nyomozás megindításának mellőzésére vonatkozó ügyészi határozatok bírósági felülvizsgálatára vonatkozóan. Spanyolországban jogszabály-módosításokat fogadtak el, amelyek célja a kormány és a legfőbb ügyész közötti kapcsolatok átláthatóságának növelése, ugyanakkor továbbra is aggodalomra ad okot a legfőbb ügyész és a kormány hivatali idejének egybeesése. Szlovákiában az Igazságügyi Minisztérium módosítást készít elő annak érdekében, hogy korlátozza a legfőbb ügyész azon hatáskörét, hogy egyes ügyekben megsemmisítheti az ügyészségi határozatokat, miután aggályok merültek fel több olyan határozattal kapcsolatban, amellyel magas szinten elkövetett korrupcióval kapcsolatos ügyet zártak le.

A magas bírói tisztségek betöltésére irányuló kinevezési eljárások továbbra is kulcsfontosságúak. Litvániában a Legfelsőbb Bíróság elnökének kinevezése 2019 szeptembere óta függőben van, mivel a törvény nem ír elő határidőket a kiválasztási eljárásra vonatkozóan, és mérlegelési jogkört biztosít a köztársasági elnök számára a Legfelsőbb Bíróság kiválasztási eljárásainak időzítését illetően. Lettországban a Legfelsőbb Bíróság bírói tisztségére jelölt egyik személynek a Parlament általi elutasítása kapcsán vita bontakozott ki az esetleges indokolatlan politikai befolyással kapcsolatban. Lengyelország esetében a Legfelsőbb Bíróságon betöltendő tisztségekbe történő konkrét kinevezésekről az EUB és az Emberi Jogok Európai Bírósága kulcsfontosságú ítéleteket hozott. Magyarországon az aggályok különösen a bírói kinevezésekkel és előléptetésekkel kapcsolatos diszkrecionális döntések lehetőségéhez kapcsolódnak, beleértve a Legfelsőbb Bíróság elnökének megválasztását is, valamint az ügyek elosztásával és a jutalmazással függnek össze. Bulgáriában a magasabb bírói tisztségek betöltése érdekében szervezett rendszeres versenyek hiánya, valamint a kirendelések kiterjedt alkalmazása kockázatot jelent a bírói függetlenségre nézve.

Egyes más tagállamokban az eljárások javítása érdekében tett lépések ellenére továbbra is kihívások mutatkoznak, különösen a felsőbb bíróságokra és a bírósági elnöki tisztségekbe történő kinevezések tekintetében. Máltán , bár tettek lépéseket a főbíró kinevezésének depolitizálása érdekében, a döntést még mindig a bírói kar bevonása nélkül hozzák meg. Görögországban továbbra is aggodalomra ad okot a legmagasabb rangú bírák és ügyészek kinevezési eljárása, többek között amiatt, hogy a bírói kar nincs bevonva a kiválasztási folyamatba. Ausztriában bejelentették a Legfelsőbb Bíróság elnökének és alelnökének kinevezésére vonatkozó eljárás arra irányuló reformját, hogy orvosolják azt a problémát, hogy a bírói kar eddig nem vett részt az eljárásban, de továbbra is aggodalomra ad okot a bírói karnak a közigazgatási bíróságok bírósági elnökeinek és alelnökeinek kinevezésében való korlátozott részvétele.

Más tagállamokban nem oszlatták el a strukturális vagy rendszerszintű aggályokat. Lengyelországban továbbra sem kezelik megfelelően a nemzeti igazságszolgáltatási tanács függetlenségével kapcsolatos komoly aggályokat, jóllehet ezeket az EUB és az Emberi Jogok Európai Bírósága számos ítéletében felrója, megerősítve ezzel a Bizottság által az EUSZ 7. cikkének (1) bekezdése szerinti eljárással összefüggésben feltárt aggályokat. Ezeket az aggályokat az európai szemeszter keretében az igazságszolgáltatás függetlenségének megőrzésére vonatkozóan megfogalmazott szélesebb körű országspecifikus ajánlás is tükrözi. Magyarországon az Országos Bírói Tanács továbbra is kihívásokkal néz szembe az Országos Bírósági Hivatal elnöke bírósági igazgatással kapcsolatos hatásköreinek ellensúlyozása terén, változatlanul nem hajtják végre megfelelően az európai szemeszter keretében az igazságszolgáltatás függetlenségének megerősítésére vonatkozóan megfogalmazott országspecifikus ajánlást, és nem kezelik megfelelően az EUSZ 7. cikkének (1) bekezdése szerinti eljárás keretében megfogalmazott kapcsolódó aggályokat.

A nemzeti igazságszolgáltatási tanácsokkal kapcsolatos fejlemények több tagállamban kiemelt témának számítanak. Spanyolországban továbbra is aggodalomra ad okot az Igazságszolgáltatási Tanács megújításának késedelme, és továbbra is napirenden van a Tanács kinevezési rendszerének módosítása. Bulgáriában egyre több aggály merül fel a Legfelsőbb Igazságszolgáltatási Tanács működésével és az összetételével összefüggő kérdések rendezésével kapcsolatban. Írországban a tervezett Bírói Kinevezési Bizottság javasolt összetétele vet fel aggályokat. Szlovákiában az alkotmányreform nyomán a Bírói Tanács új feladatokat kapott, ugyanakkor továbbra is aggodalomra ad okot a tagjainak felmentésére vonatkozó rendszer. Portugáliában 2004 óta várat magára a Közigazgatási és Adóügyi Bíróságok Főtanácsára vonatkozó jogszabályi keret véglegesítése, és új intézkedéseket hoztak a bírósági ügyek elosztásával kapcsolatos kérdések kezelésére.

Több tagállamban jogalkotási erőfeszítések kezdődtek az igazságszolgáltatási tanácsok függetlenségének megerősítése érdekében. Luxemburgban jogszabály-módosításokat terjesztettek elő annak érdekében, hogy a felállítandó Igazságszolgáltatási Tanács összetételét összhangba hozzák az európai normákkal. Ezek meghatároznák az Igazságszolgáltatási Tanácsnak a bírák szakmai előmenetelével kapcsolatos hatásköreit, és új fegyelmi rendszert vezetnének be. Horvátországban a közelmúltban elfogadott módosítások megerősítik a bírák és az államügyészek kiválasztásában részt vevő két tanács szerepét. Olaszországban nemrégiben új törvényt fogadtak el az igazságszolgáltatási rendszer megreformálásáról, amely rendelkezik a Legfelsőbb Igazságszolgáltatási Tanács létrehozásáról és működéséről, beleértve tagjainak megválasztási folyamatát is. Cipruson a Parlament nemrégiben megszavazta az Igazságszolgáltatási Tanács összetételével kapcsolatos reformokat. Hollandiában kilátásba helyezték az Igazságszolgáltatási Tanács összetételére és kinevezésére vonatkozó szabályok módosítását. Svédországban 2020 óta egy összpárti vizsgálóbizottság vizsgálja, hogy miként lehetne megerősíteni az igazságszolgáltatás függetlenségét, és a vizsgálóbizottság várhatóan 2023 februárjában benyújtja jelentését.

Az igazságszolgáltatási tanácsok különösen fontos biztosítékai lehetnek a bírói függetlenségnek, amint azt az EUB ítélkezési gyakorlata is elismeri. Pufferként működhetnek az igazságszolgáltatás és a többi hatalmi ág között olyan kérdésekben, mint a bírák kinevezése és előmenetele, valamint az igazságszolgáltatási rendszer irányításában betöltött szerepük. Az Európa Tanács keretében fontos európai normákat dolgoztak ki – többek között az igazságszolgáltatási tanácsok összetételére vonatkozóan – arról, hogy hogy miként kell létrehozni az igazságszolgáltatási tanácsokat függetlenségük lehető legjobb védelme érdekében. Az igazságszolgáltatási tanácsoknak megfelelő erőforrásokra is szükségük van a hatékony működéshez és megbízatásuk teljesítéséhez.

A 2022. évi uniós igazságügyi eredménytábla és a 2022-ben végzett Eurobarométer felmérések szerint 2021-hez képest a tagállamok mintegy kétharmadában javult a bíróságok függetlenségéről a vállalatok körében kialakult kép. A közvéleménykutatások azonban arra mutattak rá, hogy a polgárok körében a tagállamok több mint felében romlott a bírói függetlenség megítélése. A bírói függetlenség relatív megítélésében kevés változás következett be a tagállamok között. Finnországban, Dániában, Ausztriában, Luxemburgban, Hollandiában és Németországban az érzékelt függetlenség szintje továbbra is különösen magas (75% feletti) a lakosság körében, míg Szlovákiában, Lengyelországban és Horvátországban továbbra is nagyon alacsony (30% alatti).

Az ügyvédek és szakmai szervezeteik alapvető szerepet játszanak a jogállamiság megerősítésében és az alapvető jogok védelmének biztosításában, ideértve a tisztességes eljáráshoz való jogot is. Néhány tagállam lépéseket tett az ügyvédi segítség igénybevételének megkönnyítése érdekében. Lettországban a Legfelsőbb Bíróság megerősítette, hogy az ügyvédek bírósági eljárásokban való részvétele elengedhetetlen a tisztességes eljáráshoz való jog biztosításához, és állást foglalt az ügyvédeknek a feladataik ellátásához szükséges információkhoz való hozzáférési joga mellett. Luxemburgban az Igazságügyi Minisztérium és az Ügyvédi Kamara közösen dolgozott ki jogszabályokat a költségmentesség hozzáférhetőbbé tétele érdekében. Litvániában folyamatban van a költségmentességi rendszer reformja. Írországban a magas perköltségek és a költségmentességi rendszer hiányosságai továbbra is aggodalomra adnak okot, ugyanakkor dolgoznak e kihívások kezelésén.

A Covid19-világjárvány tapasztalataira is építve számos tagállamban folytatódnak az igazságszolgáltatás digitalizációjának javítására irányuló kezdeményezések. Fontos biztosítani, hogy a digitális eszközöket a gyakorlatban hatékonyakan használják. Belgiumban , Bulgáriában és Máltán továbbra is kihívások állnak fenn, de a helyreállítási és rezilienciaépítési tervekben fejlesztéseket irányoztak elő. Olaszországban folytatódik a digitalizáció a polgári bíróságokon, ugyanakkor a büntetőbíróságok és az ügyészségek továbbra is kihívásokkal szembesülnek. Az igazságszolgáltatás területén a digitalizáció előmozdítására irányuló projekteket megvalósító tagállamok közé tartozik Svédország , Hollandia , Lettország , Portugália , Észtország , Dánia , Ausztria , Románia , Szlovénia , Spanyolország és Finnország .

Az igazságszolgáltatási rendszer hosszú távú rezilienciájának szükséges része az igazságügyi hivatások vonzerejének – többek között a megfelelő javadalmazás révén történő – biztosítása, valamint a bírák, ügyészek és bírósági alkalmazottak betöltetlen álláshelyeinek minimálisra csökkentése. Belgiumban erőfeszítéseket tettek az igazságszolgáltatási rendszer számára rendelkezésre álló erőforrások növelésére. Németországban bejelentették a „jogállamisági paktum” kiterjesztését, amelynek révén az igazságszolgáltatásra és a digitalizációra szánt forrásokat kívánják növelni, de továbbra is hosszabb távú kihívások állnak fenn a munkaerő felvétele és a bírák fizetésének szintje tekintetében. Portugáliában és Franciaországban a kormány lépéseket tesz az igazságszolgáltatásban jelentkező munkaerőhiány kezelése érdekében, de továbbra is vannak kihívások. Szlovéniában a kormány az igazságügyi hatóságokkal folytatott konzultáció nélkül csökkentette a bíróságok, a Bírói Tanács és az Államügyészség számára korábban elfogadott költségvetést, a Bírói Tanács pedig eljárásokat indított a bírák fizetésének alkotmányossági felülvizsgálatára. Dániában az igazságszolgáltatási rendszerre fordított, a GDP arányában kifejezve alacsony kiadások és a bírák alacsony száma továbbra is hosszabb távú kihívást jelent, különösen az ügyek hatékony kezelése tekintetében.

Más tagállamokban továbbra is aggályok fogalmazódnak meg azzal kapcsolatban, hogy a fegyelmi eljárások felhasználhatók az igazságszolgáltatás függetlenségének korlátozására. Helyreállítási és rezilienciaépítési tervében Lengyelország kötelezettséget vállalt arra, hogy megreformálja a bírákra vonatkozó fegyelmi rendszert, feloszlatja a Legfelsőbb Bíróság fegyelmi tanácsát, és felülvizsgálati eljárást hoz létre a tanács határozatai által érintett bírák számára. A terv célja az igazságszolgáltatás függetlenségének megerősítése bizonyos szempontokból. Időközben a Bíróság ítéletei ellenére a fegyelmi tanács folytatta a bírákat érintő ügyekben való határozathozatalt, és több bírát felfüggesztett a hivatalából. Romániában a fegyelmi szankciók alkalmazása és az Igazságügyi Felügyelőség szerepe továbbra is aggodalomra ad okot, bár egy előkészítés alatt álló jogszabálytervezet várhatóan megreformálja a fegyelmi rendszert. Más elszámoltathatósági mechanizmusok szintén szükségessé tesznek biztosítékokat. Horvátországban a bírákra és az államügyészekre vonatkozóan a Nemzetbiztonsági Ügynökség által rendszeres időközönként elvégzendő biztonsági ellenőrzést előíró új törvények vetettek fel aggályokat. Szlovákiában továbbra is aggályokat vet fel a bírák „joggal való visszaélés” miatti büntetőjogi felelősségének rendszere. Szlovéniában a parlamenti vizsgálatokra vonatkozó szabályok nem tartalmaznak biztosítékokat a bírák és az államügyészek függetlenségére vonatkozóan.

Míg egyes tagállamokban reformok megvalósításán dolgoznak, továbbra is vannak kezelendő kihívások. Portugáliában kiterjesztették és szigorították a politikai tisztséget betöltő és a vezető közhivatalt ellátó személyek vagyonnyilatkozati kötelezettségeit. Bár a nyomon követésért és az ellenőrzésekért felelős szerv még nem működik, már dolgoznak felállításán. Romániában a vagyon- és érdekeltségi nyilatkozatok elektronikus benyújtása 2022 januárja óta kötelező, ugyanakkor a benyújtott adatok érdemi ellenőrzése tekintetében vannak még tennivalók. Görögországban , bár jelentős számú tisztviselő nyújt be vagyonnyilatkozatot, a nyilatkozatoknak csak egy töredéke esetében vizsgálják azok megbízhatóságát. Magyarország esetében továbbra is aggályok övezik a vagyonnyilatkozatok szisztematikus ellenőrzésének hiányát és elégtelen felügyeletét. Belgiumban a szóban forgó nyilatkozatok ellenőrzése és átláthatósága továbbra is aggodalomra ad okot, mivel a vagyonnyilatkozatok tartalma csak nyomozás keretében vizsgálható. Ausztriában a parlamenti képviselők nem kötelesek nyilatkozatot tenni a vagyonukról, érdekeltségeikről, tartozásaikról vagy kötelezettségeikről.

Számos tagállamban a nyilvánosság általi ellenőrzés egy további területe az állami és az üzleti szféra közötti viszonylatban tapasztalható „forgóajtó-jelenségre” vonatkozó szabályok meghatározása és érvényesítése. Horvátország 12 hónapról 18 hónapra hosszabbította meg azt az időt, ameddig az állami tisztviselőknek várakozniuk kell ahhoz, hogy az érintett vállalatokban vezető tisztségviselői állást tölthessenek be. Hollandiában a kormány bejelentette, hogy szigorúbb korlátozásokat kíván bevezetni a munkaviszony megszűnése utáni időszakra vonatkozóan. A forgóajtó-jelenségre vonatkozó szabályok több tagállamban hiányosságokat mutatnak. Németországban a munkaviszony megszűnése utáni korlátozásokra és várakozási időszakokra vonatkozó szabályok továbbra is széttagoltak és következetlenek a különböző funkciók tekintetében. Svédországban a vezető kormányzati tisztviselők kapcsán a forgóajtó-jelenségre vonatkozó szabályok hatálya összességében véve korlátozott, és a kormány megkezdte a jelenlegi keret értékelését. Dániában a miniszterek vonatkozásában nem szabályozzák a forgóajtó-jelenséget. Csehországban a köztisztviselőkre és a kormánytagokra vonatkozó várakozási időszakok továbbra is korlátozottak.

Néhány tagállam folytatja a magas szinten elkövetett korrupció kivizsgálása, büntetőeljárás alá vonása és szankcionálása terén elért eredményeinek megszilárdítását. Ausztriában szoros figyelem övezi a magas szinten elkövetett politikai korrupcióval kapcsolatos nyomozásokat, melyekkel egy parlamenti vizsgálóbizottság is foglalkozik. Romániában tovább javult a magas szinten elkövetett korrupció kivizsgálásának és szankcionálásának hatékonysága, ami az eljárási okokból évek óta folyamatban lévő ügyek előrehaladásán is érzékelhető. Franciaországban a szűkös erőforrásokkal és a strukturális problémákkal kapcsolatos kihívások ellenére újabb kézzelfogható eredmények születtek a magas szinten elkövetett korrupcióval kapcsolatos ügyekben.

A korrupciós ügyekben folytatott büntetőeljárások túlzott elhúzódása megakadályozhatja, hogy az ügyek időben lezáruljanak, ami csökkenti a jogerős ítéletekben mérhető eredményességet. Máltán , míg összességében több forrást különítettek el a nyomozásra és az ügyészségi munkára, a magas szinten elkövetett korrupcióval kapcsolatos ügyek kivizsgálása továbbra is hosszadalmas. A meghozott jogerős ítéletek számát tekintve még mindig nincsenek érdemi eredmények. Csehországban szintén késedelmek jelentkeztek a magas szinten elkövetett korrupcióval kapcsolatos ügyek büntetőeljárás alá vonása terén. Spanyolországban továbbra is aggodalomra ad okot a korrupciós ügyekkel kapcsolatos nyomozások és vádhatósági eljárások hossza, különös tekintettel a magas szinten elkövetett korrupcióval kapcsolatos összetett ügyekre.

Néhány tagállam intézkedéseket vezetett be a hatékony kivizsgálást és büntetőeljárást gátló akadályok mérséklése érdekében. Portugáliában új intézkedéseket vezettek be abból a célból, hogy növeljék az igazságszolgáltatási rendszer hatékonyságát a korrupciós ügyek kezelése terén és felgyorsítsák az ügyészség munkáját, többek között a korrupciós bűncselekményekre vonatkozó elévülési idő meghosszabbítása révén. Litvániában a digitális eszközök szélesebb körű használatának lehetővé tétele érdekében módosították a jogszabályi keretet.

Több tagállamban különös kihívást jelent a szabályok végrehajtása. Csehországban még mindig várat magára a 2021-ben elfogadott, a sajtóorgánumok tényleges tulajdonosi szerkezetének átláthatóságát növelni hivatott szabályok teljes körű végrehajtása, és továbbra is fennállnak a tulajdonviszonyok teljes átláthatóságának hiányával és az összeférhetetlenségi helyzetekkel kapcsolatos aggályok. Hollandiában és Franciaországban továbbra is kihívások övezik a média feletti tulajdonviszonyok átláthatóságát. Szlovéniában továbbra is kihívásokkal terhes egyes sajtóorgánumok végső tulajdonosi szerkezetének meghatározása.

Egyes tagállamok esetében a jogi keret formális aktualizálása ellenére továbbra is aggályok övezik a gyakorlatban a szabályozó szervek funkcionális függetlenséget és működésük eredményességét. Ezen aggályok egy része a szabályozó szervek kinevezési eljárásai vagy működése feletti esetleges nemkívánatos politikai befolyással, egy másik része az elégtelen erőforrásokkal függ össze. Magyarországon , ahol a Médiahatóság létrehozását és működését részletes jogi keret szabályozza, és a finanszírozás is elegendő, a szerv funkcionális függetlenségét meg kell erősíteni. Szlovéniában kérdések merülnek fel azzal kapcsolatban, hogy az új jogi keret biztosítani fogja-e a politikai beavatkozástól való függetlenséget, és továbbra is kétséges, hogy a kiterjedt hatáskör teljes mértékben gyakorolható-e a rendelkezésre álló erőforrások mellet. Spanyolországban egy új jogszabály új hatásköröket ruház az audiovizuális szabályozó hatóságra, a szerv számára rendelkezésre bocsátott erőforrásokat azonban aggályok övezik. Romániában továbbra is aggályok merülnek fel a Nemzeti Audiovizuális Tanács működésével és költségvetésével kapcsolatban, különös tekintettel az informatikai háttér továbbfejlesztésének forrásigényére.

A Médiapluralizmus Monitor valamennyi tagállam esetében négy területre összpontosítva értékeli a médiaszabadságot és a médiapluralizmust fenyegető kockázatokat: a média szabadságának alapvető védelme; a piac pluralitása; a politikai függetlenség; és a társadalmi befogadás szerepe a médiában. A Médiapluralizmus Monitor 2022. évi kiadása azt jelzi, hogy 2021-ben nem következett be nagyobb változás ezeken a területeken, bár a négy nagy területet mérő részmutatók egy része esetében tapasztalhatók voltak mozgások. Az újságírói szakmára és az újságírók védelmére vonatkozó mutató enyhe romlást jelzett. A sajtóorgánumok tulajdonosi szerkezetére vonatkozó mutató javult, miután több tagállam végrehajtotta a területet szabályozó uniós jogi aktusokat. A hírmédia koncentrációja továbbra is nagyon nagy kockázatot hordoz magában szerte Európában, a politikától való függetlenség terén pedig változatlanul közepes kockázattal kell számolni. Most először a Médiapluralizmus Monitor öt kockázati csoport felállításával rangsorolta a tagállamokat; a magas kockázatú országok csoportjába Bulgária, Görögország, Lengyelország, Magyarország, Málta és Szlovénia került.

A befektetői állampolgársági és befektetői letelepedési programok korrupciós kockázatot jelentenek, és a biztonsággal, a pénzmosással és az adókijátszással összefüggő aggályokat vetnek fel. A Bizottság megítélése szerint az uniós polgárság előre meghatározott összegek vagy beruházások ellenében, az érintett tagállammal való tényleges kapcsolat nélkül történő megadása aláássa az uniós polgárság lényegét és sérti az uniós jogot. Következésképpen a Bizottság felszólította a tagállamokat, hogy vonják vissza a befektetői állampolgársági programokat, és hozzanak megfelelő intézkedéseket a befektetői letelepedési programok kockázatainak kezelésére. Bulgária 2022 márciusában hatályon kívül helyezte befektetői állampolgársági programját. Ciprus 2020 novemberében már leállította az új kérelmek befogadását a programja keretében, és mostanra a kérelmek feldolgozását is beszüntette. Málta 2022. március 2-án az orosz és a fehérorosz állampolgárok vonatkozásában felfüggesztette programját, de más országok állampolgárai esetében továbbra is működteti azt.

Egyes tagállamokban aggályokat vet fel az érdekeltekkel való konzultáció formális keretének hiánya vagy elégtelen gyakorlati alkalmazása. Cipruson és Máltán a nyilvános konzultációknak nincs szabályozott rendszere, és ez az eszköz csak korlátozott szerepet játszik a szakpolitikai döntés-előkészítésben. Görögországban a jogszabálytervezetekkel kapcsolatos nyilvános konzultációkat gyakran túlságosan későn tartják ahhoz, hogy a civil társadalmi szervezetek és a nyilvánosság észrevételei érdemi hatást fejthessenek ki. Luxemburgban és Szlovákiában továbbra is jelen vannak a jogalkotási folyamat általános inkluzivitásával kapcsolatos aggályok. Lettországban aggályok merültek fel a civil társadalmi szervezetek korlátozott helyi szintű részvétele miatt. Lengyelország a helyreállítási és rezilienciaépítési tervében vállalta, hogy intézkedéseket fogad el a szabályozási keret jobbá és stabilabbá tétele érdekében. Magyarországon a nyilvános konzultációk hiánya és a gyorsított jogalkotás együttes hatására tovább gyengült a szabályozási környezet minősége. Romániában továbbra is aggályok övezik a sürgősségi kormányrendeletek rendszeres alkalmazását, valamint a nyilvános konzultációk egyes gyakorlati aspektusait, ezen belül a civil társadalom által megfogalmazott javaslatok tényleges figyelembevételét.

A közéleti részvételt akadályozó stratégiai perek visszaszorítása érdekében egyes tagállamokban viták vagy egyeztetések kezdődtek az eljárási biztosítékok bevezetésének lehetőségéről, és/vagy már folyamatban van a rágalmazás törvényi szabályozásának felülvizsgálata. Litvániában jogszabály-módosítást készítettek elő annak érdekében, hogy lehetővé tegyék az ilyen jellegű keresetek idejekorán történő elutasítását, és folyamatban van a rágalmazással kapcsolatos büntetőjogi felelősség felülvizsgálata. Írországban az Igazságügyi Minisztérium felülvizsgálatot kezdeményezett, amelynek eredményeképpen ajánlások születtek egy új, a közéleti részvételt akadályozó stratégiai keresetek idejekorán történő elutasítását lehetővé tévő mechanizmus létrehozásáról. Máltán a kormány törvénymódosítást kezdeményezett a rágalmazás szabályozásával kapcsolatos egyes eljárásjogi kérdések reformja érdekében. Olaszországban , bár egy mérföldkőnek számító 2021-es alkotmánybírósági ítélet nyomán lényegében megszűnt a rágalmazás szabadságvesztéssel való büntethetősége, aggályokat vet fel a közéleti részvételt akadályozó stratégiai perek egyre növekvő száma, valamint a büntetőjogi és a polgári jogi rágalmazási ügyek kombinálódása. Szlovákiában egyelőre még várni kell azokra a jogszabály-módosításokra, amelyek mérséklik a rágalmazásért kiszabható büntetési tételeket. Horvátországban továbbra is gyakoriak az újságírók elleni visszaélésszerű perek, ami veszélyezteti a kisebb helyi sajtóorgánumok és a szabadúszó újságírók létét. Továbbra is vannak példák arra, hogy az ilyen típusú, újságírók elleni pereket politikusok vagy közéleti tisztséget betöltő személyek – köztük esetenként bírák – kezdeményezik. Lengyelországban a hírmédia továbbra is ki van téve a közéleti részvételt akadályozó stratégiai perek fenyegetésének, és a jelek szerint ezek a típusú perek főként a kormány tevékenységével szemben kritikus újságírók ellen irányulnak.

Az újságírók továbbra is ki vannak téve fenyegetésnek és munkájuk akadályozásának, és több tagállamban fizikai támadásokról is beszámoltak. Az Európa Tanács keretei között működő, az újságírók védelmének és biztonságának előmozdításával foglalkozó platform, valamint a médiaszabadság feltérképezésével foglalkozó platform egyaránt azt jelezte, hogy 2021-ben jelentős mértékben nőtt a riasztások száma, és ezen belül növekedést mutatott az online támadások száma. Az elszenvedett sérelmek között szóbeli zaklatás, jogi fenyegetőzés, testi sértés, vagyon elleni támadás, uszítás, lejárató kampány és cenzúra egyaránt szerepelt. Az újságírók biztonságáról szóló 2021. évi bizottsági ajánlásban javasolt intézkedések kiterjedtek egyebek mellett a bűncselekmények hatékony és pártatlan kivizsgálására és büntetőeljárás alá vonására, a független reagálási és támogatási mechanizmusokra, a helyszínekhez és az információforrásokhoz való hozzáférésre, a tüntetéseken jelen lévő újságírók biztonságának garantálására, a képzésre, valamint az online biztonságra és a digitális készségfejlesztésre.

A hatóságok birtokában lévő információkhoz való hozzáférés joga alapvető szerepet játszik az újságírók munkájában, de a civil társadalom és általában a polgárok számára is fontos. A legutóbbi jogállamisági jelentés közzététele óta új, a közérdekű információkhoz való hozzáférést szélesebb körre kiterjesztő és egyszerűbbé tevő jogszabály lépett hatályba Hollandiában . Finnországban lépéseket tesznek a kormány tevékenységének nyitottságáról szóló törvény reformja érdekében azzal a céllal, hogy kiterjesszék az alkotmányos iratbetekintési jog hatókörét. Spanyolországban jogalkotási munka van folyamatban annak érdekében, hogy a hivatali titkot szabályozó törvény reformjával megerősítsék az információkhoz való hozzáférést. Dániában politikai egyeztetések kezdődtek arról, hogy megszüntessenek-e bizonyos korlátozásokat a tájékozódáshoz való jog gyakorlásával kapcsolatban. Más tagállamokban gyakorlati vagy jogi aggályok merülnek fel. Belgiumban egy nemrégiben elfogadott, a közérdekű dokumentumokhoz való hozzáférés iránti kérelmek elbírálási határidejét meghosszabbító, valamint a hozzáférés megtagadása tekintetében új jogalapokat bevezető jogszabály befolyásolhatja az információhoz és a közérdekű dokumentumokhoz való hozzáférés jogának gyakorlását. Litvániában aggályok merültek fel azzal kapcsolatban, hogy az adatvédelmi szabályok hatóságok általi értelmezése korlátozza a tájékozódni kívánó újságírók munkáját. Ausztriában továbbra is kihívást jelent, hogy a dokumentumokhoz és a közérdekű információkhoz való hozzáférést nem szabályozza átfogó és betartatható jogszabályi keret, és az erre irányuló kodifikációs munka sem haladt előre. Máltán az újságírók még mindig akadályokba ütköznek, amikor hozzáférést kérnek a hatóságok birtokában lévő információkhoz. Magyarországon a veszélyhelyzetre hivatkozva továbbra is akadályozzák a közérdekű információkhoz való hozzáférést.

A közszolgálati média független irányítására és szerkesztői függetlenségére vonatkozó szabályok kulcsszerepet játszanak abban, hogy a média e fontos szegmenségben elkerülhető legyen a politikai befolyás. Miközben a közszolgálati műsorszolgáltatás finanszírozása és a műsorszolgálató szervezetek részére a közszolgálati feladat ellátásához nyújtott finanszírozás az egyes tagállamok előjoga mindaddig, amíg nem befolyásolja nemkívánatos módon az EU-n belüli kereskedelmet és versenyt, több európai norma és irányadó alapelv is foglalkozik a függetlenség, a szabályozási és szakpolitikai keret, a finanszírozás, a kinevezések, az elszámoltathatóság, a vezetés, az átláthatóság és a nyitottság területével. Minden tagállam létrehozott jogszabályi és intézményi rendszereket a közszolgálati média szabályozására, és néhány vizsgálja annak lehetőségét, hogy megerősítse a közszolgálati műsorszolgáltató függetlenségét. Bulgáriában vizsgálják annak lehetőségét, hogy az irányadó törvény felülvizsgálatával részletesebben meghatározzák a közszolgálati feladatot és a kapcsolódó finanszírozást. Romániában egyeztetnek a közszolgálati műsorszolgáltatást és a közszolgálati rádiót szabályozó törvény reformjáról azzal a céllal, hogy függetlenebbé és professzionálisabbá tegyék az érintett szervezetek vezetését. Luxemburgban a közszolgálati média függetlenségének megerősítése érdekében törvénytervezetet terjesztettek a Parlament elé. Néhány tagállamban azonban a meglévő szabályok nem garantálták kellőképpen a függetlenséget. Az aggályos kérdések közé tartozik a vezetők és az igazgatósági tagok kinevezésének és visszahívásának átpolitizálódása Csehországban , Szlovákiában és Cipruson , a közszolgálati média függetlensége és irányítása Máltán , valamint a politikai befolyást korlátozni hivatott jelenlegi szabályokkal összefüggő gyakorlati kihívások Szlovéniában . Lengyelországban továbbra is vannak aggályok a közszolgálati média függetlensége kapcsán, részben a vezető pozíciókba való kinevezések biztosítékait illetően is. Görögországban a közszolgálati médiát szabályozó erős jogi keret ellenére aggályok merülnek fel az igazgatóság tagjainak kinevezése terén a politikai befolyás lehetőségével kapcsolatban. Magyarországon a közszolgálati média bonyolult intézményi rendszer keretei között működik, és aggályokat vet fel a szerkesztői függetlenség kérdése.

A szükséghelyzeti intézkedések és a Covid19-világjárvány tanulságai

A Covid19-világjárvány 2021. őszi-téli visszatéréséből fakadó kihívásokra reagálva egyes tagállamok továbbra is a szükségállapot szabályai szerint működtek, a legtöbb tagállamban azonban ezeket a különleges jogrendeket és az alapjogok velük összefüggő korlátozásait fokozatosan megszüntették. Több tagállam most azon dolgozik, hogy levonja az összegyűjtött tapasztalatok tanulságait, és egyes tagállamok igyekeznek a jogi kereteik átdolgozásával jobban felkészülni a jövőbeli válsághelyzetekre. Portugáliában és Svédországban külön erre a célra létrehozott struktúrák vizsgálják annak lehetőségét, hogy állandó kereteket hozzanak létre a kivételes körülmények kezelésére, miközben Hollandiában szintén hasonló irányban gondolkodnak. Dániában a kormány – az érdekeltekkel folytatott széles körű konzultáció mellett – felülvizsgálta a 2021 februárjában elfogadott járványügyi törvény alkalmazását. Csehországban az Egészségügyi Minisztérium auditálta a világjárvánnyal összefüggő intézkedések elfogadásának folyamatát annak nyomán, hogy a bíróságok több ilyen intézkedést megsemmisítettek. Franciaországban az Államtanács a 2021. évi éves vizsgálatát a szükségállapotoknak szentelte, és javaslatokat fogalmazott meg azok meghatározásának és szervezésének jobbítására.

A szükségállapoti hatáskörök egyes esetekben a Covid19-világjárványtól független más válsághelyzetekkel összefüggésben is fennmaradtak. Magyarországon az ukrajnai inváziót követően az Alaptörvény módosított rendelkezései alapján újabb „veszélyhelyzetet” hirdettek ki. Lengyelországban szükségállapotot hirdettek ki a lengyel–fehérorosz határon, amellyel összefüggésben az érdekeltek alkotmányossági, illetve az alapjogok korlátozásával kapcsolatos aggályokat fogalmaztak meg. Litvániában szintén szükségállapotot hirdettek ki annak nyomán, hogy Fehéroroszország eszközként használta fel a migrációt. Ezzel összefüggésben bírálatokat váltott ki az ellenőrző szervezetek és az újságírók munkájának korlátozása, amelyet azután fokozatosan megszüntettek.

Az alkotmánybíróságok szerepe a fékek és ellensúlyok rendszerében

Az alkotmánybíróságok kulcsszerepet játszanak a fékek és ellensúlyok rendszerében, és ezt a szerepüket a Covid19-világjárvány összefüggésében továbbra is betöltötték. Ez volt a helyzet Franciaországban , ahol az Alkotmánybíróság kijelölte a végrehajtó és a törvényhozó hatalmat az egészségügyi szükségállapotban megillető hatáskörök határait, valamint Németországban , Spanyolországban és Olaszországban , ahol az alkotmánybíróságok alkotmányossági felülvizsgálatnak vetették alá a Covid19-világjárvány elleni küzdelem jegyében hozott szükséghelyzeti intézkedéseket.

Az alkotmánybíróságok más fontos területeken, például a választások kapcsán is gyakoroltak ellenőrzést. Portugáliában az Alkotmánybíróság egy indítvány alapján felülvizsgálta a választási okmányokat. Az új parlamenti ciklus csak e felülvizsgálat lefolytatását és a szavazás megismétlését követően kezdődhetett meg. Cipruson – strukturálisabb jellegű egyeztetések keretében – továbbra is vita folyik a parlamentben arról, hogy létrehozzanak-e alkotmánybíróságot.

Más tagállamokban az alkotmánybíróságok egyes határozatai aggályokat ébresztettek az uniós jog elsőbbségét illetően. Romániában a kormány egyértelműen elkötelezte magát az uniós jog elsőbbségének elve mellett, de továbbra is aggodalmat vált ki, hogy az Alkotmánybíróság vitatja ezt az elvet. Németország esetében a Bizottság lezárta a német alkotmánybíróság egyik ítélete miatt indított kötelezettségszegési eljárást, miután a német kormány hivatalosan egyértelmű kötelezettséget vállalt az uniós jog elsőbbségének elismerésére. Lengyelországban az Alkotmánybíróság kifejezetten kétségbe vonta az uniós jog elsőbbségének elvét, és az uniós szerződések egyes rendelkezéseit alkotmányellenesnek nyilvánította. Ennek nyomán a Bizottság kötelezettségszegési eljárást indított Lengyelországgal szemben, amely még jelenleg is tart.

A nemzeti emberi jogi intézmények, az ombudsmanok, az esélyegyenlőségi szervek, valamint az Emberi Jogok Európai Bírósága ítéleteinek végrehajtása

A nemzeti emberi jogi intézmények, az ombudsmanok, az esélyegyenlőségi szervek és más független hatóságok az elmúlt időszakban is szerepet játszottak a fékek és ellensúlyok nemzeti rendszereiben. Egyes tagállamokban tovább erősödött e hatóságok szerepe. Svédországban 2022 januárjában megkezdte működését az újonnan létrehozott Nemzeti Emberi Jogi Intézet. Portugáliában feladatainak figyelembevételével megreformálták az ombudsmani hivatal belső felépítését, Lettországban pedig módosították az ombudsmanok kinevezésének szabályait. Belgiumban a Szövetségi Emberi Jogi Intézet a működésének első éve alatt több véleményt és ajánlást is kibocsátott. A fékek és ellensúlyok rendszerének eredményességéhez szükséges annak biztosítása, hogy a független intézmények megállapításai nyomán a megfelelő szervek meghozzák a szükséges intézkedéseket.

A nemzeti emberi jogi intézmények, az ombudsmanok és az esélyegyenlőségi szervek azonban csak akkor tudják eredményesen ellátni feladataikat, ha rendelkeznek a szükséges erőforrásokkal, és függetlenségüket strukturális garanciák biztosítják. Több ilyen intézmény továbbra is kihívásokkal küzd. Lengyelországban a 2021 júliusában kinevezett új ombudsman továbbra is kulcsszerepet játszik a jogállamiság megőrzésében, bár cselekvési képességét behatárolják korlátozott erőforrásai. Litvániában aggályok merültek fel amiatt, hogy a Parlamenti Ombudsmanok Hivatala nem rendelkezik a feladatainak ellátásához szükséges erőforrásokkal, és egy új törvénytervezetet kritikák értek annak kapcsán, hogy kedvezőtlen hatással lesz a hivatal munkájára. Magyarországon fennmaradtak az alapvető jogok biztosának függetlenségével kapcsolatos aggályok, miután a biztos hivatalába beolvasztották az Egyenlő Bánásmód Hatóságát, és 2022 márciusában a Nemzeti Emberi Jogi Intézmények Világszövetségén belül működő ENSZ akkreditációs albizottság fenntartotta azt az ajánlását, hogy a magyar nemzeti emberi jogi intézményt a korábbi kedvezőbb besorolás helyett B státuszúvá kell nyilvánítani. Horvátországban kihívások tapasztalhatók az ombudsman ajánlásainak végrehajtásával és nyomon követésével kapcsolatban, valamint az információkhoz való hozzáférés terén. Több tagállam még nem hozott létre nemzeti emberi jogi intézményt az ENSZ párizsi alapelveivel összhangban. Míg Olaszországban , Máltán és Romániában megkezdődtek az előkészületek, Csehország még nem rendelkezik ilyen tervekkel.

Azt, hogy egy országban hogyan működik a jogállamiság, az Emberi Jogok Európai Bírósága irányadó ítéleteinek végrehajtása terén elért eredmények is jól jelzik. Ezért az országfejezetek most először tartalmaznak olyan rendszeres mutatókat, amelyek az Emberi Jogok Európai Bírósága irányadó ítéleteinek az egyes tagállamok általi végrehajtását mérik. Mindamellett, hogy a tagállamok eltérő teljesítményt mutatnak, összességében az Emberi Jogok Európai Bírósága által az elmúlt tíz évben az uniós tagállamok tekintetében hozott irányadó ítéletek körülbelül 40%-a nem került végrehajtásra.

A nemzeti fékek és ellensúlyok és a kémszoftverek használata

Az Amnesty International és oknyomozó újságírók egy csoportja 2021 júliusában ráirányította a figyelmet arra, hogy világszerte több kormány is alkalmaz egy „Pegasus” nevű, különösen intruzív kémszoftvert. Az EU-ban a megfigyeltek között újságírók, ügyvédek, tagállami politikusok és európai parlamenti képviselők is szerepeltek. A téma az elmúlt év folyamán egyre nagyobb érdeklődést váltott ki. A nemzetbiztonsági vonatkozások mellett szükség van arra is, hogy a nemzeti fékek és ellensúlyok biztosítsák a megfelelő biztosítékok működését, és megelőzhető legyen az alapjogok csorbulása. Magyarországon lezárták a Pegasus megfigyelőszoftver ügyvédek és újságírók elleni vélt használata miatt indított vizsgálatokat, ugyanakkor aggályok merültek fel azzal kapcsolatban, hogy a titkos megfigyeléseknek a büntetőeljárásokon kívüli alkalmazása felett nincs hatékony bírósági felülvizsgálat. Lengyelországban a Pegasus és más hasonló kémszoftverek használatával kapcsolatban felmerült gyanú ellenére az ügyészség nem indított nyomozást. Franciaországban a párizsi ügyészség nyomozást indított a személyek megfigyelésére alkalmas kémszoftverek – különösen újságírók elleni – használatának gyanúja miatt. Spanyolországban a Pegasus és más hasonló kémszoftverek használatát az ombudsman és a bíróságok egyaránt vizsgálták. Bár a nemzetbiztonság garantálása tagállami hatáskör, e hatáskör gyakorlása során a tagállamoknak alkalmazniuk kell a vonatkozó uniós jogot, beleértve az Európai Unió Bírósága (EUB) ítélkezési gyakorlatát is. A jogállamiság fogalmából következik, hogy az ilyen típusú eszközöknek a tagállami biztonsági szolgálatok általi használatát megfelelően ellenőrizni kell abból a szempontból, hogy az teljes mértékben tiszteletben tartja-e az uniós jogot, beleértve az alapjogokat, köztük a személyes adatok védelméhez való jogot, az újságírók biztonsághoz való jogát és a véleménynyilvánítás szabadságát is. Nyomozásban a megfigyelési céllal alkalmazott eszközök használatakor eljárási jogokat, köztük a terheltet megillető jogokat is tiszteletben kell tartani. Tehát stabil intézményi fékekre és ellensúlyokra van szükség az állami szervek által végzett tevékenység, együttműködés és kölcsönös ellenőrzés oly módon történő garantálásához, hogy az egyes szervek a hatásköreiket mindig más hatóságok ellenőrzése alatt gyakorolják.

A civil társadalmi szervezetek mint a jogállamiság alapvető szereplői

A civil társadalmi szervezetek és az emberi jogok területén működő jogvédők alapvető szerepet töltenek be azzal, hogy őrködnek a jogállamiság megsértésének esetei felett, és konkrét esetekben tevékenyen részt vesznek a jogállamiság, a demokrácia és az alapjogok érvényesülésének előmozdításában. Az uniós jog – európai szintű normákkal kiegészülve – megállapítja azokat az alapvető követelményeket, amelyek biztosítják a civil társadalmi szervezetek indokolatlan beavatkozásoktól mentes működését. Azt követően, hogy az orosz katonai agresszió elől menekülve több millióan érkeztek az EU területére, a civil társadalom kulcsszerepet játszott az érkezők fogadásában az egyes tagállamokban, valamint alapvető cikkekkel és szolgáltatásokkal való ellátásukban, ideértve a pszichológiai és az egészségügyi támogatást is.

Több tagállam lépéseket tesz a civil társadalmi szervezetek helyzetének javítására. Bulgáriában megkezdte működését a civil társadalom fejlődésével foglalkozó tanács, amelyet a civil társadalmi szervezetek segítésére hoztak létre. Romániában , ahol a civil társadalmi szervezetek kihívásokkal szembesülnek, tervezik, hogy egyszerűsítik a nem kormányzati szervezetekre vonatkozó nyilvántartásbavételi eljárásokat. Svédországban folyamatban van a civil társadalmi szervezetek működésére és finanszírozására vonatkozó keretszabályok felülvizsgálata. Máltán eloszlatták a civil társadalmi szervezetek forráshoz jutásával kapcsolatos korábbi aggályokat. Miközben a tagállamok többségében olyan környezet alakult ki, amely segíti és támogatja a civil társadalmat, és az általános vélekedés szerint a civil társadalom továbbra is nyitottnak tekinthető, bizonyos tagállamokban a civil társadalmi szervezetek még mindig kihívásokkal szembesülnek. Ilyen kihívást képezhetnek a megterhelő nyilvántartásbavételi eljárások, a finanszírozáshoz jutás nehézségei, a korlátozó jogszabályok, valamint a támadásokkal és a fenyegetésekkel – köztük a közéleti részvételt akadályozó perekkel és a lejárató kampányokkal – szembeni nem megfelelő védelem. Írországban továbbra is jogi akadályok nehezítik a civil társadalom finanszírozását, Németországban pedig még mindig aggályosak a civil társadalmi szervezetekre vonatkozó adómentességi szabályok, bár ezek orvosolhatók a közeljövőben esedékes reformok keretében. Szlovéniában a civil társadalomnak kihívásokkal kellett szembenéznie a negatív narratívák miatt, ugyanakkor megoldották a finanszírozással és a gyülekezés szabadságának korlátozásával kapcsolatos kérdéseket. Csehországban még fennállnak bizonyos aggályok a civil társadalmi szervezetek közfinanszírozáshoz jutásával kapcsolatban, Szlovákiában pedig továbbra ki vannak zárva az állami támogatási programokból a nemek közötti egyenlőségért és az LMBTIQ-személyek jogaiért küzdő szervezetek. Cipruson a kormány intézkedéseket hozott a civil társadalom jobb segítése és a hatóságokkal való kommunikáció javítása érdekében. Olaszországban továbbra is bonyolult a civil társadalmi szervezetek nyilvántartásba vételének eljárása. Görögországban továbbra is aránytalannak tartanak egyes nyilvántartásbavételi követelményeket, és az Államtanács jelenleg vizsgálja a hatályos jogszabályi rendelkezéseket. Spanyolországban a parlament előtt fekszik az állampolgárok biztonságáról szóló törvény reformja, amelyre a törvénnyel kapcsolatban korábban – részben a civil társadalom által – megfogalmazott aggályok adtak okot. Franciaországban új törvényeket fogadtak el az egyesületek pénzügyi környezetének javítására, több érdekelt azonban aggályosnak tartja a köztársaság elveiről szóló törvénynek a civil társadalmi térre gyakorolt hatását.

Egyes tagállamokban a rendszerszintű korlátozások tovább rontották a civil társadalom működőképességét, és potenciálisan visszatartó hatást is kifejthetnek. Lengyelországban tovább romlott a civil társadalmi tér állapota, és egyes újabb jogszabálytervezetek még további kedvezőtlen hatásokkal is járhatnak. Magyarországon továbbra is nyomás alatt működik a független civil társadalom, az LMBTIQ-közösséget képviselő szervezetek arról számoltak be, hogy a kormány lejárató kampányokat indított ellenük, miközben az államnak a civil társadalom finanszírozásában játszott szerepe kérdéseket vet fel.

3.EU-SZINTŰ FEJLEMÉNYEK ÉS FELLÉPÉS

3.1. A jogállamisági jelentéssel kapcsolatos párbeszéd és a jelentés utóélete

Intézményközi párbeszéd