A 2020-ra szóló európai uniós célszámoknak köszönhetően a megújulók részaránya növekvőben van. A megújuló energiaforrásokra vonatkozó nemzeti cselekvési tervében minden tagállam célszámokat határozott meg a fűtés és a hűtés területén felhasznált megújuló energiaforrások részarányára vonatkozóan. A legtöbb tagállam jó úton halad vállalásainak teljesítése felé, sőt, egyeseknél a folyamat a tervezettnél is gyorsabban halad. A megújuló energiaforrások a fűtésre felhasznált energiamennyiségen belül a balti és az északi államokban képviselik a legnagyobb részarányt (a konkrét értékek az észtországi 43%-tól a svédországi 67%-ig terjednek). Fűtési célra megújuló energiaforrásként ma a leggyakrabban biomasszát alkalmaznak, a fűtésre felhasznált összes megújulón belül ez az energiafajta 90%-ot képvisel. A Bizottság 2016 végén előterjeszti a bioenergia fenntarthatóságára irányuló stratégiáját, amely figyelembe fogja venni a bioenergiának a környezetre, a földhasználatra és az élelmiszer-termelésre gyakorolt hatását.

Tekintettel arra, hogy 2012-es adatok szerint a végső energiafogyasztásból 50%-kal (546 Mtoe) részesedik, a hűtés és a fűtés az EU legnagyobb energiaágazata. A várakozások szerint ez a jövőben is így marad.

Bár ez inkább hosszabb távú vízió, már most nagy előnyök származhatnak belőle.

Az ipar szintén elmozdulhat ugyanebbe az irányba, ha kihasználja a hatékonyságnövelés, valamint a megújuló energiaforrások nagyobb fokú hasznosítását lehetővé tevő, gazdaságosan megvalósítható műszaki megoldások előnyeit. Ebben az ágazatban ugyanakkor a nagyon magas hőmérsékletet igénylő eljárások esetében várhatóan nem lehet majd teljes mértékben kiküszöbölni a fosszilis tüzelőanyagok alkalmazását. Az ipari folyamatok, valamint az infrastruktúra továbbra is termelnek hulladékhőt és hulladék hűtőhatást. Ennek jelentős része újrahasznosítható lenne a közeli épületekben.

Bár a hűtés és a fűtés ágazata egyre inkább a kis szén-dioxid-kibocsátást előidéző energiaforrásokra tér át, a felhasznált tüzelőanyagok 75%-a még mindig fosszilis eredetű (csaknem felerészben földgáz). Miközben ez a stratégia segít csökkenteni az importfüggőséget, az energiahordozók beszerzésének biztonságossága továbbra is fontos kérdés marad különösen azokban a tagállamokban, amelyek egyetlen szállítóra hagyatkoznak.

Az Európai Unióban a fűtésre és hűtésre felhasznált energiamennyiség 45%-át a lakosság, 37%-át az ipar, 18%-át pedig a szolgáltatások fogyasztják el. Mindegyik ágazatban egyaránt megvan a lehetőség a fűtési, illetve hűtési igény csökkentésére, az energiahatékonyság fokozására és a megújulók részarányának növelésére.

Az épületek energetikai célú felújításának akadályai

A fűtés és a hűtés legnagyobb fogyasztói az épületek (és a bennük élő emberek). A hidegebb éghajlatú területeken a fűtési és hűtési célra elfogyasztott energiamennyiség több mint 80%-a helyiségfűtésre fordítódik. A melegebb időjárású országokban a helyiséghűtés a jelentősebb – és egyre nagyobb tért hódít.

Az épületek gyakran a nem megfelelő minőségük miatt sok hőt és hűtőhatást veszítenek el. Az EU-ban ma használt épületek kétharmada akkor épült, amikor energiahatékonysági követelmények még nem vagy csak nagyon korlátozott körben voltak érvényben, és többségük még 2050-ben is állni fog. Az egyszerű felújítás is látványos eredményekhez vezethet, ha például hőszigeteléssel látják el a padlásteret, a falakat és az alapozást, és két- vagy háromrétegű üvegfelületeket helyeznek el. Ezek a műveletek más építési tevékenységhez társítva végezhetők el a legolcsóbban. A természetalapú megoldások, például a jól megtervezett utcai növényzet vagy az épületek számára hőszigetelést és árnyékolást biztosító zöldtetők és -falak a hűtés és a fűtés iránti igény csökkentésével ugyancsak mérséklik az épület energiaigényét.

Az energiahatékonyság növelését célzó épületfelújítások ösztönzése a tulajdonviszonyoktól függően eltérő intézkedéseket igényel.

Az EU népességének körülbelül 70%-a magántulajdonú lakóépületekben él. A tulajdonosok gyakran azért nem vállalkoznak a költséghatékonyság növelése érdekében az épület felújítására, mert nincsenek tisztában az előnyeivel, nem jutnak megfelelő információkhoz a műszaki lehetőségeket illetően, nem egyforma érdekük fűződik hozzá (például többlakásos épületek esetében), és korlátosak a pénzügyi lehetőségeik.

A magántulajdonú bérlakások esetében, amelyek egyes országokban a lakásállomány jelentős részét teszik ki, a legnagyobb akadályt az érdekütközések, a lakásbérleti szabályok és a finanszírozás jelenti. Az érdekek annyiban ütköznek, hogy az ingatlan tulajdonosa nem érdekelt a beruházásban, ha az energiaszámlát a bérlő fizeti. Egyes országokban a hatályos szabályozás szerint az energiahatékonyság javítása miatti költségcsökkenésre hivatkozva a bérbeadó jogosan növelheti a bérleti díj összegét.

Az épületállományon belül jelentős részarányt képviselnek a köztulajdonú épületek, ideértve a szociális lakásokat tartalmazó lakóépületeket is. Az iskolák, az egyetemek, a kórházak és más hasonló épületek a közérdeklődés homlokterében vannak, és nagy energiaintenzitással működnek.

A középületek felújításával kapcsolatban a forráshiány jelenti a legnagyobb kihívást. Az energahatékonyság-alapú szerződések és – technikai segítségnyújtással, szakmai ismereteikkel és a szükséges tőke előteremtésével – az energetikai szolgáltató vállalkozások segíthetik a folyamatot. Az Egyesült Államokban elterjedt gyakorlat, hogy az energetikai szolgáltató vállalkozások részt vesznek a köztulajdonú épületek felújításában; az ágazat bevételei több mint 6 milliárd dollárt tesznek ki. Az Európai Unióban ez a piac még nem fejlődött ki igazán.

A szolgáltatások céljára felhasznált épületek (bankok, irodaépületek, üzletek stb.) az épületállomány mintegy egynegyedét képviselik. Ezekben az épületekben az egy négyzetméterre jutó energiafogyasztás átlagosan 40%-kal nagyobb, mint a lakóépületekben. A komplex világító-, légkondicionáló és szellőztetőrendszerek miatt a villamosenergia-fogyasztás különösen nagy. Emellett ez az ágazat fogyasztja el Európában a legtöbb hűtési célú energiát. A hűtési célú energiaigény különösen az élelmiszer-áruházakban (jellemzően az energiafogyasztás több mint 40%-a) és az adatközpontokban (a működési költségek 25–60%-a) magas.

Mindegyik ágazatban probléma a kellő szakértelem hiánya és a szakképzési háttér elégtelen volta. Túl kevés az olyan szakember, aki rendelkezik az energiahatékony épületekhez, valamint a hatékonyságnövelő és a megújuló energiaforrásokat hasznosító technológiákhoz szükséges hozzáértéssel. Az építészek az épületek valamennyi vonatkozását tekintve – a hőszigeteléstől a világítástechnikáig – képesek korszerű tervezési elveket és építőanyagokat, valamint intelligens technológiákat alkalmazni. Azonban sok műszaki megoldás esetében a beszerelést végző szakemberek „diktálják” a piaci trendeket.

Az európaiak átlagosan a fogyasztásra költött pénzük 6%-át fordítják fűtésre és hűtésre, miközben 11%-uk nem engedheti meg magának, hogy télen kellően melegen tartsa otthonát. A fogyasztók választási lehetőségeit behatárolja a tényleges energiafogyasztással és a költségekkel kapcsolatos tájékozatlanságuk, és gyakran a leghatékonyabb technológiába való beruházáshoz szükséges pénzforrások is hiányoznak. Emellett nehéz is összehasonlítani egymással a különböző műszaki megoldásokat a teljes élettartamuk során felmerülő költségek és előnyök, a minőség és a megbízhatóság szempontjából.

Finanszírozás

A nyilvánvaló gazdasági előnyök ellenére kevés vonzó pénzügyi termék áll rendelkezésre az épületek felújításához.

Az Európai Unió 2014–2020-ra szóló költségvetése jelentősen megnövelte ilyen célú előirányzatait. Az európai strukturális és beruházási alapok mintegy 19 milliárd EUR összeget fognak kihelyezni az energiahatékonyság-javítás és mintegy 6 milliárd EUR-t a megújuló energiaforrások hasznosításának támogatására elsősorban az épületek, valamint a távfűtés és a távhűtés területén, továbbá körülbelül 1 milliárd EUR-t az intelligens elosztóhálózatokra, és emellett jut forrás – részben az egyes régiók intelligens szakosodási stratégiái keretében kiválasztott prioritásokhoz igazodva – a kutatás és az innováció finanszírozására is. A „Horizont 2020” kutatási és innovációs keretprogram költségvetése 2,5 milliárd EUR-t irányoz elő az energiahatékonyság és 1,85 milliárd EUR-t a megújuló energiaforrások hasznosítása területén. Emellett az EU garanciavállalásán alapuló Európai Stratégiai Beruházási Alap (ESBA) várhatóan legalább 315 milliárd EUR értékű további beruházást fog indukálni. A fenntartható energetikai projektekkel kapcsolatos beruházások fellendítése az ESBA egyik stratégiai prioritása, és néhány ilyen projekt már meg is kapta a jóváhagyást.

A közfinanszírozás azonban nem képes arra, hogy főszerepet játsszon a folyamatban, és nem is volna helyénvaló, hogy így legyen. Az energiahatékonyság piacának meg kell érnie, és alkalmassá kell válnia arra, hogy mozgósítsa a szükséges tőkét. Ahogyan azt az Energiahatékonyság-finanszírozási Szakértői Csoport (Energy Efficiency Financial Institutions Group – EEFIG) jelentése is megerősíti, a projektgazdák és beruházók még nem kellően tudatosították magukban és kalkulálnak azzal, hogy az energiaköltségekben elért megtakarítások többletforrásokat eredményeznek, és az energiahatékonyság javulása növeli a tárgyi eszközök értékét. A Bizottság ezekkel a kérdésekkel az „Intelligens finanszírozás – intelligens épületek” kezdeményezés keretében, az EEFIG-gel együttműködve, az energiaunióra vonatkozó stratégiában felvázolt elképzeléseknek megfelelően fog foglalkozni.

Fűtő- és hűtőberendezések

Az Európai Unió épületeinek csaknem felében 1992 előtt beszerelt, legfeljebb 60% hatásfokú egyedi kazánok működnek. Az egyedi gázkazánok 22%-a, a közvetlen elektromos fűtőberendezések 34%-a, a fűtőolajas kazánok 47%-a és a széntüzelésű kazánok 58%-a már túllépte műszaki élettartamát.

A régi készülékek cseréjére vonatkozó döntések jellemzően idő szűkében, a fűtőrendszer meghibásodásakor születnek. A legtöbb fogyasztó számára nehézséget okoz az egyes lehetőségek költségeinek összehasonlításával, valamint a meglévő rendszerek működési jellemzőivel kapcsolatos információk beszerzése. Emiatt inkább megmaradnak a régi, kevésbé hatékony műszaki megoldások használatánál.