[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 15.6.2006

COM(2006) 287 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE

az EK-Szerződés 138. cikkének (2) bekezdése értelmében a tengerészeti munka normáinak szigorításáról

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE

az EK-Szerződés 138. cikkének (2) bekezdése értelmében a tengerészeti munka normáinak szigorításáról

E közlemény a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) 2006. február 23-án Genfben szinte egyhangú1ag elfogadott, a tengerészeti munka normáiról szóló egyezményével (a továbbiakban: 2006. évi egységes szerkezetbe foglalt egyezmény) összefüggésben jön létre. Ezen egyezmény egyetlen egységes szerkezetbe foglalt szövegbe gyűjti össze az ILO által 1919 óta a tengerészeti munkával kapcsolatban elfogadott egyezményeket és ajánlásokat annak érdekében, hogy létrehozza az első általános tengerészeti munkavégzési kódexet.

A Bizottság kezdettől fogva aktívan támogatta az ezen eszköz kidolgozására irányuló munkálatokat. A Tanács 2005. április 21-i határozatában szereplő tárgyalási irányelvek felhatalmazták a Bizottságot, hogy az ILO-val folytatott tárgyalásokon a tagállamokkal együtt őrködjék a közösségi vívmányok sértetlensége felett.

Miután az egyezményt elfogadták, a Bizottság megítélése szerint mozgósítani kell az egyezmény megvalósításához szükséges eszközöket mind közösségi, mind pedig nemzeti szinten. A Bizottság úgy véli, hogy meg kell vizsgálni a tengerészekre alkalmazandó szociális normákra vonatkozó közösségi jogi keretet, a tengeri ágazat versenyképességének fejlesztése, e foglalkozás vonzóbbá tétele és e területen az európai szakértelem hosszú távú megőrzése céljából. A Bizottság 2006-ra szóló munkaprogramjában[1] előrevetített egy közleményt az alapvető tengerészeti munkaügyi normák előírásáról, vagyis egy elsősorban jogszabályi intézkedésekre irányuló javaslatról, amelynek célja a tengerészekre vonatkozó nemzetközi normák alkalmazásának erősítése az Európai Unión belül, a szociális partnerek közötti esetleges megállapodás útján.

E közlemény célja a 2006. évi egységes szerkezetbe foglalt egyezmény jelentőségének hangsúlyozása mellett a szociális partnerekkel való egyeztetés első szakaszának elindítása az Európai Közösséget létrehozó szerződés 138. cikkének (2) bekezdésében előírt eljárás értelmében arról, hogy az egyezmény megfelelő rendelkezéseit miképp ültessék át a közösségi jogba. A Bizottság adott esetben a továbbiakban is konzultál a szociális partnerekkel bármely javaslattervezetről, az EK-Szerződés 138. cikkének (3) bekezdése értelmében.

I. AZ EGYEZMÉNY ERŐSSÉGEI

1. Egy általános tengerészeti munkaügyi kódex létrejöttének és az innovációs módszerek terjedésének elősegítése

Az ILO-n belül már 2001-ben elkezdődött a konszolidáció, melynek célja egy átfogó és integrált nemzetközi egyezmény kidolgozása, a munka szociális normáinak világos, egyszerű, naprakész és egyetemes meghatározása. A meglévő jogi keretnek a nagyobb hatékonyság érdekében való felülvizsgálata nyomán várhatóan növekszik majd az ILO tagállamai részéről a ratifikálási arány. Annak érdekében, hogy az egyezmény kifejthesse valamennyi hatását és elősegíthesse az egységesebb referenciaszabályok meghatározását, fontos, hogy az Európai Unió tagállamai és a harmadik országok mihamarabb ratifikálják az egyezményt.

A 2006. évi egységes szerkezetbe foglalt egyezmény, mely szinte az összes többi ILO tengeri egyezményt hivatott helyettesíteni, jogi és politikai jelentőséget nyer, mihelyst ratifikálják azon államok, amelyek tengerhez kapcsolódó tevékenységeket űznek.

Meghatározza a nemzetközi útvonalakon vagy külföldi kikötők között közlekedő 500 tonna vagy annál nagyobb bruttó űrtartalmú hajók fedélzetén szolgáló személyzetre alkalmazandó munkaügyi előírásokat.

Az egyezmény a rendelkezéseket témák szerint csoportosítva öt cím alatt foglalja össze; célja megfelelő munka- és életkörülmények biztosítása a hajók fedélzetén. Az 1. cím alatt meghatározza a tengerészeti munka minimumkövetelményeit, többek között az egészség, a képzés, a minimális életkor és az alkalmazás kérdéseit. A 2. cím a munkaszerződés tartalmát szabályozza: a munkaidőt, a munkabérek védelmét, a szabadsághoz és a hazatelepüléshez, valamint a hajó elvesztése esetén a kártérítéshez való jogot. A fedélzeti szállással a 3. cím, a szociális védelemmel pedig a 4. cím foglalkozik. Az egyezmény az 5. cím alatt előírja az egyezmény alkalmazásában a felelősségek meghatározását, például a lobogó szerinti állam azon kötelességét, hogy egy minősítési rendszer alapján biztosítsa az egyezmény következetes alkalmazását, a kikötő szerinti államok és a munkaerőt biztosító államok pedig megfelelő ellenőrzésekkel őrködjenek az egyezmény szabályainak betartása felett. Az egyes címeken belül rendeletek és két hierarchikus szabálysorozat bontakozik ki: a kötelező erejű A. kódex, valamint a nem kötelező B. kódex, amely a kötelező szabályok értelmezését segítő előírásokat tartalmaz.

Az egyezmény jelentősége az újító mechanizmusokban is áll, amelyeket az ILO az egyezmény minél nagyobb hatékonyságának elérésére használ. Létrehozza a tengeri munkáról szóló igazolást és a tengeri munkáról szóló nyilatkozatot, melyek ellenkező bizonyíték hiányában igazolják az egyezmény előírásainak való megfelelést. Az igazolást az egyes államok állítják ki a lobogójuk alatt közlekedő hajók számára, miután ellenőrizték, hogy a fedélzeti munkafeltételek megfelelnek a nemzeti jogszabályoknak és az egyezményből származó szabályoknak. A bizonyítványhoz egy nyilatkozatot csatolnak, amely az egyezményben szabályozott egyes területeken alkalmazandó nemzeti jogot foglalja össze. E feltételek mellett az egyezménynek való megfelelést garantáló minősítési rendszer a kikötő szerinti állam ellenőrzése alá vonható, amely kétség esetén a hajókat nem csak a biztonsági vagy környezetvédelmi problémák, hanem szociális jellegű okok miatt is vizsgálhatja (és szükség esetén feltartóztathatja).

Annak érdekében, hogy az egyezményt ratifikáló országok ne kerüljenek nehezebb helyzetbe, mint azok, amelyek azt nem ratifikálták, a „nincs kedvezőbb elbánás” záradék alapján az egyezményt nem ratifikált állam lobogója alatt közlekedő hajók nem részesülnek kedvezőbb elbánásban, mint az azon országok lobogója alatt közlekedő hajók, amelyek azt ratifikálták. Ez a záradék várhatóan megakadályozza majd a tisztességtelen versenyt, és ösztönözni fogja az egyezmény szinte teljes körű ratifikálását.

Ezen kívül az egyezmény létrehoz egy ad hoc struktúrát: a speciális háromoldalú (tripartit) bizottságot, melynek tagjai az egyezményt ratifikáló államok kormányai által kinevezett képviselők, valamint hajótulajdonosok és tengerészek képviselői; és célja a rendelkezések alkalmazásának fényében a szöveg későbbi gondozása.

2. A globalizáció kezelése és egyenlőbb versenyfeltételek biztosítása

A 2006. évi egységes szerkezetbe foglalt egyezmény kiegészíti a Tengerészeti Világszervezet égisze alatt elfogadott alapvető tengeri egyezményeket, vagyis a SOLAS-egyezményt (életbiztonság a tengeren), a MARPOL-egyezményt (a hajók általi szennyezés megelőzésére) és a tengerészek képesítéseiről szóló STCW-egyezményt. Így a tengeri ágazat nemzetközi szabályozásának negyedik pillérét alkotja.

Az ILO 2006. évi egységes szerkezetbe foglalt egyezménye várhatóan elősegíti majd a világméretű versennyel szembesülő tengeri szállítási ágazat stabilizálását, valamint a kettős szakadék csökkentését egyrészt az európai üzemeltetők és harmadik országok üzemeltetői között, másrészt pedig a különböző lobogók között, ugyanis ez a megosztottság de facto előnyhöz juttatja a szociálisan legkevesebbet nyújtó tengeri nemzeteket és üzemeltetőket. Ez állandó feszültséget okoz, mert a tengerészek felvételének delokalizálása kedvezőtlen az európai munkaerőpiac számára, ide értve a Közösségen belüli szállítást is. El kell ismerni, hogy a pénzügyi tét jelentős, és a világszintű tengeri fuvarozásban a munkaerőköltségekre, többek között a munkabérre és a szociális terhekre nagy gazdasági és jogi különbségek hatnak ki.

Mindazonáltal a Bizottság úgy véli, hogy a globalizációval összefüggésben rendezni kell a tengerészek jogállását, és orvosolni kell a szélsőséges hatásokat, úgymint a tengerészeket és a hatályos szabályokat tiszteletben tartó hajózási vállalkozásokat hátrányosan érintő szociális dömpinget, és ugyanakkor tisztességes munkafeltételeket kell előírni a globalizáció szociális vetületére vonatkozó közleménnyel[2] összhangban, amely konkrétan utal a tengeren végzett munkáról szóló egyezményre.

Az egyezmény ratifikálásának és alkalmazásának előmozdítása egyben jelentősen hozzájárulna a tisztességes munkafeltételek megteremtésére irányuló bizottsági kötelezettségvállalás teljesüléséhez, a közelmúltban erről kiadott közleményhez[3] híven. Végül, ahogyan a Bizottság hangsúlyozta a közelmúltban az Európai Tanácshoz címzett közleményében[4]: „a globális szintű egymásrautaltság újabb lehetőségeket kínál az európai értékek és érdekek érvényesítésére”. A közlemény hangsúlyozta, hogy az Uniónak folytatnia kell a magas szintű követelmények előmozdítását a világ minden részén, szociális téren is.

3. A tengeri biztonság javítása és a szakma vonzerejének növelése

A Bizottság 2001. április 6-i közleményében[5] már említette a szociális követelmények jelentőségét és hatását a tengeri biztonságra, hangsúlyozva, hogy a tengeri balesetek 80%-a emberi mulasztásra vezethető vissza. A baleseteket előidéző számos okkal szembesülve az Európai Bizottság megítélése szerint egy megfelelő keretben átfogó szociális minimumszabályokat kell megállapítani, amelyek mostanáig hiányoztak, és a tengeri biztonságra gyakorolt pozitív hatás érezhető lesz, amint az egyezmény hatályba lép.

Egyébiránt a BIMCO[6] egyik vizsgálata kimutatta, hogy az EU-ban kevés a közösségi tengerész, a hiány 25 tagállamra vetítve 17 000 fő. Ezért megfelelő válaszlépésekre van szükség a közigazgatási szervek és egy olyan stratégiai ágazat szereplői részéről, mint a tengeri szállítás, amely a világ kereskedelmi forgalmának 90%-át, és a közösségen belüli kereskedelem 40%-át bonyolítja.

Az emberi tényezőhöz kapcsolódó másik vetület a képzés. A képzést tekintve már történtek erőfeszítések a képesítések elismerése és az STCW-egyezmény közösségi jogba való átültetése terén. A képesítések és a munkafeltételek kérdése nem választható el egymástól. A tengerész szakmát a minőségi képzés elismerésével és e foglalkozások munka- és életkörülmények javításával kell népszerűsíteni. A tengerész foglalkozást vonzóbbá kell tenni a csökkenő érdeklődési tendencia megfordítása érdekében, amely a tengeri ágazat egészére – beleértve a kikötő szerinti állam által végzett ellenőrzéshez kapcsolódó tevékenységeket is – hosszú távon káros.

Ezért a hajók fedélzetén fel vissza kell szorítani a visszaéléseket, és megfelelő munka- és életkörülményeket kell biztosítani a tengerészek számára függetlenül attól, hogy milyen lobogó alatt fut a hajó és milyen nemzetiségű a legénység. Ebben az értelemben az egyezmény elősegítheti az egységesebb foglalkoztatási feltételek biztosítását a tengerészek javára.

II. AZ EU SZEREPE AZ EGYEZMÉNY ELŐKÉSZÍTÉSÉBEN ÉS VÉGREHAJTÁSÁBAN

1. Dinamizáló szerep az előkészítés során

A Bizottság kezdettől fogva minden támogatást megadott az ILO munkájához, mivel meggyőződése, hogy általános minimumszabályok létrehozásán keresztül törekedni kell a tisztességtelen verseny eltörlésére és a szociális normák előmozdítására. Figyelemmel követte a nagyszabású feladatot, a Tanácstól 2005. április 21-én kapott felhatalmazás keretében biztosítva az Unió soros elnökségével az egyezmény rendelkezéseiről szóló tagállami állásfoglalások rendszeres összehangolását. Rendkívüli pénzügyi hozzájárulást is nyújtott az ILO-nak és ily módon hozzájárult a munka sikeréhez, az egyezmény megfelelő feltételek mellett való elfogadásához. Meg kell említeni, hogy a közös siker nem lett volna lehetséges a tagállamok elkötelezettsége és a szociális partnerek rendkívül aktív részvétele nélkül.

A tárgyalások során az EU által képviselt hozzáadott értéket az ILO-ban elismerték a harmadik országok és a szociális partnerek. Ezt az ILO főigazgatója is hangsúlyozta a 2006 februárjában tartott nemzetközi munkaügyi konferencia tengeri ülésszakán tartott beszédeiben.

Ugyanakkor a Bizottság sajnálatát fejezi ki amiatt, hogy a tagállamok nem kívántak tovább lépni és a megbízás keretében az egyezmény tárgyalásai során olyan módosítások benyújtásának lehetőségét is tanulmányozni, amelyek a regionális gazdasági integrációs szervezetek különleges szerepét hangsúlyoznák.

Jogi szempontból mindenekelőtt meg kellett győződni arról, hogy az egyezmény szövege és a közösségi jog összeegyeztethetők, és minden akadály elhárul a ratifikálás útjából, különösen a szociális biztonsági rendszerek összehangolása terén, amely kizárólagos közösségi hatáskörbe tartozik. Így tehát egy védzáradékot kellett elfogadni a szociális biztonsági rendszerek összehangolására irányuló közösségi rendszer védelme érdekében. Tekintettel az egyezmény által érintett területekre vonatkozó közösségi hatáskörökre a szociális biztonsági rendszerek összehangolása és a kikötő szerinti állam általi ellenőrzés vonatkozásában, a ratifikáláshoz tanácsi határozatra van szükség, amely jóváhagyja az egyezmény ratifikálását a tagállamok részéről ugyanúgy, mint a 185. egyezmény esetében.

2. A ratifikálás ösztönzése és gyorsítása

A Bizottság folyamatos erőfeszítéseket tesz a ratifikálási eljárások ösztönzésére annak érdekében, hogy az egyezmény minél hamarabb hatályba lépjen.

Lévén, hogy a 2006. évi egységes szerkezetbe foglalt egyezmény hatályba lépésének feltétele, hogy azt legalább 30 olyan állam ratifikálja, amelyek képviselik a világ összes hajója űrtartalmának 33%-át, valamint, hogy az EGT 27 állama a világ hajóflottájának 28%-át képviseli, az Európai Unió valódi mozgató erő lehet. Ezért a Bizottság támogatni fogja a tagállamok általi mihamarabbi ratifikálást. Emellett a harmadik országok előtt is hangsúlyozni fogja ezen úttörő szöveg jóváhagyásának jelentőségét.

3. A közösségi szabályozás javítása

Az Európai Bizottság úgy véli, hogy meghatározó jelentőségű az emberi tényező figyelembe vétele a 2006. évi egységes szerkezetbe foglalt egyezményben, amely egyensúlyt teremt a hajóüzemeltetők és a kormányok által viselt kötelezettségek között annak érdekében, hogy a tengerészek számára megfelelő munkakörülményeket biztosítsanak. A Bizottság megítélése szerint ha az egyezmény megfelelő rendelkezéseit beillesztenék a közösségi jogba, a tengeri biztonságról szóló jogszabályok olyan eszközökkel gazdagodnának, amelyek a versenyfeltételeket tisztességesebbé és egyenlőbbé tennék, és ez valamennyi fél érdekeit szolgálja.

E tekintetben a 2006. évi egységes szerkezetbe foglalt egyezmény sokrétű következményekkel jár, mivel igen sok területet érint. Az egyezményben meghatározott szabályok hatályba lépésének a közösségi jogra gyakorolt lehetséges hatásait egy most indított vizsgálat keretében tanulmányozza a Bizottság. A felvetődő kérdések jogi, alkotmányos, gazdasági és szociális jellegűek, a költségeket és a hasznot érintik, amelyekről külső elemzés készül. A felmerült főbb kérdések között a következők szerepelnek:

1. A közösségi vívmányok kiigazítása: Valószínűleg elengedhetetlen lesz a kiigazítás azon szövegek naprakésszé tétele céljából, melyekre a 2006. évi egységes szerkezetbe foglalt egyezmény rendelkezései közvetlenül kihatnak (pl.: a 1995/21/EK[7] és az 1999/95/EK[8] irányelvek).

2. Kiegészítő szövegek elfogadása: Jogalkotási lehetőség merül fel az egyezmény által érintett, de közösségi szinten nem, vagy csak részben szabályozott területeken (pl: a munkaerő-felvételi ügynökségek szabályozása, az alkalmazott köteles rendelkezni aláírt munkaszerződéssel).

3. Az egyezmény rendelkezésein túlmenően: A 2006. évi egységes szerkezetbe foglalt egyezmény csupán minimumszabályokat rögzít, tehát nem kizárt azok közösségi szintű megerősítése, kiegészítése vagy e szabályok hatályának kiterjesztése más területekre kiegészítő rendelkezések útján, melyekről az ILO nem gondoskodott.

Más kérdésekkel is foglalkozni kell, úgymint:

4. Az egyezmény B. részének kötelezővé tétele: A 3. kérdés továbbgondolásakor jogosan merül fel az a kérdés, hogy szükséges-e rendelkezni egy harmonizált és közösségi szinten jogilag kötelező értelmezésről az egyezmény egységesebb alkalmazása és az Unión belüli eltérő értelmezési lehetőségek kockázatának csökkentése érdekében.

5. A háromoldalú szerkezet tükrözése: Intézményi szinten el kell gondolkodni az egyezmény XIII. cikkében előírt nyomonkövető bizottság létrehozásához fűződő következményekről. Tekintettel az új szerv létezésére és szerepére, megfontolandó, hogy az egyezmény szabályainak átültetése keretében szükség van-e egy, az ILO-tól függő speciális szervre, hogy közösségi szinten tükröződjön a háromoldalú szerkezet.

E konzultáció a Szerződés 138. cikkében előírt eljárás része. Keretében a Bizottság a szociálpolitika területére vonatkozó javaslatok benyújtása előtt konzultál a szociális partnerekkel a közösségi fellépés lehetséges irányáról. A szociális partnerek ekkor határozhatnak arról, hogy párbeszédet kezdeményeznek egy megállapodás aláírása érdekében, amely alapján kérhetik a Bizottságot, hogy készítsen javaslatot a végrehajtást szolgáló tanácsi határozatról. Ellenkező esetben a Bizottság folytatja a kérdéses javaslatra irányuló munkát.

A Bizottság 2006-ra szóló munkaprogramjában a szociális partnerek megállapodására való hivatkozás előzménye, hogy 180. ILO-egyezmény munkaidőről szóló rendelkezéseit két irányelv elfogadásával ültették át.[9] Az irányelvek elfogadására azért volt szükség, mert a szociális partnerek közötti megállapodás végrehajtásáról csak a Szerződés 137. és 139. cikkében meghatározott területek vonatkozásában rendelkezhet tanácsi határozat. A szociális partnerek természetesen szabadon meghatározhatják tárgyalásaik és esetleges autonóm megállapodásuk tartalmát, azonban a tanácsi határozattal való végrehajtáskor figyelembe kell venni a 139. cikk előírásait. A Bizottság megítélése szerint e konzultáció a Szerződés 139. cikkének alkalmazásához vezethet, és ez még igazoltabbnak tűnik a 2006. évi egységes szerkezetbe foglalt egyezmény ambiciózus jellegét tekintve.

III. KÖVETKEZTETÉS

A szociális partnereket e problémakör kapcsán már mozgósították a tengeri ágazatbeli szociális párbeszéd keretében rendezett rendszeres üléseken.

E közlemény a Szerződés 138. cikke (2) bekezdésében előírt konzultáció első szakasza. A szociális partnereket tehát felkérik, hogy nyilvánítsanak véleményt a következő két kérdésről:

- Szükséges-e, vagy indokolt-e a meglévő közösségi vívmányokat fejleszteni kiigazításuk, egységes szerkezetbe foglalásuk vagy kiegészítésük révén, az e közlemény II. részében ismertetett elképzelések vagy bármilyen más szempont szerint?

- A szociális partnerek elképzelhetőnek tartják-e, hogy tárgyalásokat kezdjenek egy tanácsi határozat útján megvalósítandó megállapodásról, a Szerződés 139. cikke értelmében?

Adott esetben a konzultáció második szakaszában is sor kerül a szociális partnerekkel való egyeztetésre az Európai Bizottság által tervezett valamennyi javaslat tartalmát illetően.

[1] COM(2005) 531 végleges, 2006. március 28.: Európa lehetőségeinek teljes körű kibontakoztatása A Bizottság 2006-ra szóló jogalkotási és munkaprogramja.

[2] COM(2004) 383. végleges, 2004.5.18. „A globalizáció szociális vetülete: hogyan járul hozzá az EU politikája az előnyök mindenkire való kiterjesztéséhez”

[3] COM(2006) 249. végleges, 2006. május 24. „Tisztességes munka mindenki számára Az Unió hozzájárulása a tisztességes munkára vonatkozó menetrend végrehajtásához”

[4] COM(2006) 211. végleges, 2006.5.10. „Polgárközpontú program: Eredményeket Európának”

[5] COM(2001) 188. végleges, 2001.4.6. „A Bizottság közleménye a Tanács és az Európai Parlament részére a tengerészek képzéséről és felvételéről”

[6] BIMCO/ISF Manpower 2005 update, 2005. december

[7] A Tanács 1995. június 19-i 95/21/EK irányelve a Közösség kikötőiben és a tagállamok felségvizein történő hajózás tekintetében a hajózás biztonságára, a környezetszennyezés megelőzésére és a fedélzeti élet- és munkakörülményekre vonatkozó nemzetközi előírások végrehajtásáról (kikötő szerinti illetékes állam hatósága által végzett ellenőrzés)

[8] Az Európai Parlament és a Tanács 1999. december 13-i 1999/95/EK irányelve a tengerészeknek a közösségi kikötőkbe befutó hajók fedélzetén töltött munkaidejére vonatkozó rendelkezések végrehajtásáról

[9] A Tanács 1999. június 21-i 1999/63/EK irányelve a tengerészek munkaidejének szervezésére vonatkozóan kötött megállapodásról, és az említett 1999/95/EK irányelv.