EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2019.10.22. COM(2019) 499 final A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK a Románia által az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében elért haladásról

{SWD(2019) 393 final}



1. BEVEZETÉS Az együttműködési és ellenőrzési mechanizmust 2007-ben, Románia Európai Unióhoz történő csatlakozásakor, átmeneti intézkedésként hozták létre, hogy elősegítsék Románia folyamatos erőfeszítéseit az igazságügyi reform, valamint a korrupció elleni küzdelem terén. A mechanizmus a román állam és az EU közös elkötelezettségét jeleníti meg. A mechanizmust létrehozó határozatnak megfelelően és amint azt a Tanács következtetései is kiemelték, az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus akkor zárul le, amikor a Romániára vonatkozó minden értékelési kritérium kielégítő mértékben teljesül. Az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus 2007 óta tartó működésének az a célja, hogy ösztönözze és figyelemmel kísérje az e problémákkal kapcsolatos reformfolyamatokat. 2017 januárjában a Bizottság átfogó értékelést készített a mechanizmus tíz éve alatt elért előrehaladásáról. Ez az áttekintés világosabb képet adott a csatlakozás óta elért jelentős eredményekről, és a Bizottság meg tudott fogalmazni tizenkét olyan ajánlást, amelyek megvalósítása elegendő az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus folyamatának lezárásához, és amelyek e Bizottság megbízatása alatt teljesíthetők. Az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus lezárásának az a feltétele, hogy az ajánlások visszafordíthatatlanul teljesülnek, és nem következnek be olyan fejlemények, amelyek egyértelműen megfordítják a fejlődés irányát. A Bizottság azóta két értékelést végzett az ajánlások végrehajtásának előrehaladásáról. 2017. novemberben Bizottság megállapította, hogy számos ajánlás kapcsán előrelépés történt, 2017 folyamán azonban elveszett a reform lendülete. Figyelmeztetett annak veszélyére, hogy újra meg kell nyitni olyan kérdéseket, melyeket a 2017. januári jelentésben teljesítettnek tekintettek. Ezeket az aggályokat a Tanács is megismételte. 2018. novemberi jelentésében a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a fejlődés iránya megfordult, illetve kétségessé vált az előrehaladás visszafordíthatatlansága. Ebből következően a 2017. januári jelentésben szereplő tizenkét ajánlás már nem volt elegendő ahhoz, hogy lezárják az együttműködési és ellenőrzési mechanizmust, és ezért nyolc kiegészítő ajánlást kellett megfogalmazni. A jelentés felszólította Románia kulcsfontosságú intézményeit, hogy tegyenek tanúbizonyságot erős elkötelezettségükről az igazságszolgáltatás függetlensége és a korrupció elleni küzdelem – mint nélkülözhetetlen sarokkövek – iránt, továbbá arról, hogy készek helyreállítani a fékek és ellensúlyok nemzeti rendszerének fellépési kapacitását, hogy az a visszalépés kockázata esetén működésbe léphessen. Az Európai Parlament és a Tanács egyaránt támogatta ezt az álláspontot. Az Európai Parlament állásfoglalást bocsátott ki, amelyben az együttműködést sürgette, és felhívta a figyelmet a jogállamiságot érintő kockázatra. A Tanács 2018. decemberi következtetései kifejezetten felszólították Romániát a kiegészítő ajánlások végrehajtására. A mostani jelentés felméri a 2018. november óta kialakult helyzetet. Ebben az időszakban a Bizottság több alkalommal kifejtette a jogállamisággal kapcsolatos aggályait, kifejezetten hangsúlyozva a korábbi években elért eredményektől való visszalépéssel kapcsolatos aggályokat. Ezen időszak nagy részében a román hatóságok alig vagy egyáltalán nem mutattak hajlandóságot arra, hogy foglalkozzanak a 2018. novemberi kiegészítő ajánlásokkal – vagy a Velencei Bizottság és az Európa Tanács Korrupció Elleni Államok Csoportja ajánlásaival. Nem voltak képesek felülkerekedni azok az erőfeszítések, amelyek a politikai erők, a civil társadalomra és a bírói és ügyészi kar körében jelentkező kedvezőtlen tendenciák megfordítására törekedtek. Ez alapvető kételyekhez vezetett azzal kapcsolatban, hogy működőképes-e a fékek és ellensúlyok 2017. januári jelentésben elismert rendszere. 2019 májusában a Bizottság levelet intézett a román hatóságokhoz, amelyben felvázolta, hogy a közelmúltbeli fejlemények miként súlyosbították tovább a jogállamiság tiszteletben tartásával kapcsolatos jelenlegi általános problémákat. Felvetette annak a lehetőségét, hogy amennyiben a helyzet nem javul, a Bizottságnak lépéseket kell tennie a jogállamisági keret alapján. A román miniszterelnök 2019 júniusában, egy Juncker elnökkel és Timmermans első alelnökkel tartott találkozón kötelezettséget vállalt arra, hogy nem folytatják a vitatott igazságügyi reformokat, és haladéktalanul újrakezdik az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében zajló párbeszédet az igazságügyi reformok és a korrupció elleni küzdelem továbbvitele érdekében. Ez a megváltozott álláspont összhangban volt a Románia elnöke által kiírt 2019. májusi népszavazás eredményeivel is, amelyen a román polgárok elsöprő többsége támogatta a korrupcióval és a sürgősségi kormányrendeletek önkényes alkalmazásával szembeni biztosítékok megerősítésére irányuló javaslatokat. A korábbi évekhez hasonlóan ez a jelentés a román intézményekkel való szoros együttműködés, valamint a többi tagállam, a civil társadalom és más érdekelt felek hozzájárulása alapján, a Bizottság által végzett alapos elemzés eredményeként készült el. 2. ÁLTALÁNOS HELYZET A 2017. januári jelentés megemlítette, hogy fennálltak olyan tágabb társadalmi, jogi és politikai tényezők, amelyek – bár nem tartoznak az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus alkalmazási körébe és nem terjedtek ki rájuk annak ajánlásai – „közvetlen kihatással vannak a reformok végrehajtásának képességére, és különösen megnehezítették Románia számára annak bizonyítását, hogy a reformok eredményei megszilárdultak”. A kiemelt pontok között szerepelt, hogy a jogalkotási gyakorlatban még mindig fejleszteni kell a minőségi jogalkotás elveit, hogy az állami szereplők közötti konfrontációs légkör alakult ki, és figyelmet kapott a médiakörnyezet. Az ezt követő jelentések megerősítették, hogy az említett tényezők egyértelműen kedvezőtlen hatást gyakorolnak az igazságügyi reform és a korrupció elleni küzdelem előrevitelére. A legutóbbi jelentés óta bekövetkezett fejlemények újfent rámutattak, hogy a minimális konzultáció mellett, sürgősségi eljárás alkalmazásával, sietve elfogadott – az igazságszolgáltatáson kívüli területeket is érintő – jogszabályi változtatások miatt romlott a jogszabályok minősége és egyúttal a politikai döntéshozatal iránti közbizalom is. A médiában a bírákról és az ügyészekről továbbra is megtévesztő tudósítások és személyes támadások jelennek meg, a jogorvoslati mechanizmusok pedig nem működőképesek, ami végső soron kihat az igazságszolgáltatási rendszer egészének jó hírnevére és hitelességére. A különböző hatalmi ágak ismételten konfliktusban kerültek, és ez a megosztottság egyre inkább megjelenik az Alkotmánybíróságon is: mindez tovább fokozza a feszültséget, és a lojális együttműködés kudarcát tanúsítja. Az igazságügyi intézmények és a román titkosszolgálatok közötti együttműködési megállapodásokkal („titkos jegyzőkönyvek”) kapcsolatos viták továbbra is megosztó jellegűek. Az Alkotmánybíróság határozata lehetővé tette a bíróságok előtt folyamatban lévő és jövőbeli ügyek kezelését, de még mindig bizonytalanság övezi annak tényleges hatását. A Bizottság csak megismételni tudja, hogy olyan keretrendszer kialakítására kell törekedni, amelyben a hírszerző szolgálatok megfelelő demokratikus felügyelet alatt működnek, ahol az alapvető jogok teljes körű tiszteletben tartásával hatékonyan ki lehet vizsgálni és szankcionálni lehet a bűncselekményeket, továbbá ahol a közvélemény megbízhat abban, hogy biztosított az igazságszolgáltatás függetlensége. A Bizottság emlékeztett arra a korábbi javaslatára, hogy hasznos lehet felhasználni más tagállamok szakértelmét egy olyan szilárdabb rendszer kiépítése során, amely az ügyészség által alkalmazott technikai felügyeleti intézkedésekre, valamint a hírszerző szolgálatok és az ügyészség közötti, a súlyos bűncselekmények – például a terrorizmus és a kiberbűnözés – büntetőeljárás alá vonása szempontjából alapvető jelentőségű együttműködésre szolgál. A jogállamiságra vonatkozó uniós megközelítés az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus hatókörén túl az uniós szintű tágabb környezetet is befolyásolja. Amint azt az Európai Unió Bíróságának közelmúltbeli ítélkezési gyakorlata is megerősítette, az EUSZ 19. cikkének (1) bekezdése a jogállamiság értékének konkrét kifejezéseként előírja a független bíróságok általi hatékony jogvédelmet. A Bizottság 2019. júliusi közleménye olyan konkrét intézkedéseket ismertet, amelyek célja a jogállamiság előmozdítására és fenntartására irányuló uniós kapacitás erősítése, a jogállamisággal kapcsolatos aggályok felmerülésének megelőzése a tagállami fejlemények figyelemmel kísérésére jogállamisági felülvizsgálati ciklus kialakítása révén, valamint a hatékony regálás. A hivatalba lépő következő Európai Bizottság számára adott politikai iránymutatás kifejtette azt a szándékot, hogy az egész Unióra kiterjedő és minden tagállamról tárgyilagosan beszámoló, átfogó jogállamisági mechanizmust hozzanak létre. A tagállamokbeli jogállamisági helyzetet és annak várható jövőbeni alakulását figyelemmel kísérő, ilyen horizontális eljárások elmélyítése rávilágít az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus azon sajátosságára, hogy e nyomonkövetési folyamat mind az érintett tagállamok, mind a vizsgált kérdések tekintetében korlátozott jellegű. A tagállamok jogállamisági keretrendszerét figyelemmel kísérő, szóban forgó horizontális eljárások alapot nyújtanának a romániai reformok uniós támogatásának folytatásához, amennyiben a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az elért eredmények elegendőek az EU csatlakozáskor tett kötelezettségvállalások teljesítéséhez. Addig is az új mechanizmus alapján kezelnék a jogállamiság szempontjából fontos, de az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus hatókörén kívül eső kérdéseket. 3. AZ AJÁNLÁSOK TELJESÍTÉSE TERÉN ELÉRT HALADÁS ÉRTÉKELÉSE Ez a szakasz értékeli a 2017. januári 12 ajánlással és a 2018. novemberi nyolc kiegészítő ajánlással kapcsolatos haladást. Az említett kiegészítő ajánlások teljesítése továbbra is alapvetően fontos ahhoz, hogy visszaadják a reformfolyamat lendületét, ellensúlyozzák a 2017 novemberében és 2018 novemberében feltárt visszalépés kedvezőtlen hatásait, és ismét előrelépéseket tegyenek az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus teljesítése felé. 3.1. Az első értékelési kritérium: Független igazságszolgáltatás és igazságügyi reform 3.1.1. A 2018. novemberi ajánlások: a reform lendületének visszaadása Az igazságszolgáltatás függetlenségét biztosító igazságügyi törvények és jogi garanciák A 2018. novemberi jelentés megállapította, hogy a 2018 júniusában és októberében hatályba lépett, módosított igazságügyi jogszabályok eredményeként nyomás alá kerülhetnek a bírák és az ügyészek, és ez végső soron megrendítheti az igazságszolgáltatás függetlenségét, hatékonyságát és minőségét. Az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében készült korábbi jelentésekben felvetett kérdések kezelése helyett a jogszabályok új kockázatokat teremtettek, különösen bírák és ügyészek által elkövetett bűncselekménye kivizsgálásáért felelős különleges szekció, valamint a fegyelmi és felelősségi rendszer révén. Ezért a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a jogszabályok visszalépést jelentenek a 2017. januári értékeléshez képest, és azt javasolta, hogy a változtatások hatálybalépésének befagyasztásával teremtsenek mérlegelési időt.

A 2018. novemberi jelentés a következőket ajánlotta: •Haladéktalanul függesszék fel az igazságügyi törvények és az azokat követő sürgősségi kormányrendeletek végrehajtását. •Vizsgálják felül az igazságügyi törvényeket, figyelembe véve az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében született, valamint a Velencei Bizottság és a GRECO által kiadott ajánlásokat. A román hatóságok nem követték ezeket az ajánlásokat, és azt állították, hogy az igazságügyi jogszabályok olyan joghatásokkal rendelkeznek, amelyeket nem lehet felfüggeszteni. Az ajánlás célja az volt, hogy érdemben kezelje a jogszabályok által előidézett problémákat, amelyeket az ezt követő intézkedések tovább súlyosbítottak. A 2018 szeptemberében és októberében elfogadott három sürgősségi kormányrendelet mellett a kormány 2019 elején elfogadott két további, az igazságügyi törvényeket módosító sürgősségi kormányrendeletet. A korábbi esetekhez hasonlóan, az elfogadás sebessége, a konzultáció hiánya és e sürgősségi kormányrendeletek homályos indokai rányomták bélyegüket a jogbiztonságra és az igazságszolgáltatási eljárás kiszámíthatóságára. A bírák és ügyészek által elkövetett bűncselekmények kivizsgálásáért felelős, különleges szekció létrehozásának felgyorsítására és hatásköreinek kiterjesztésére irányuló módosítások, illetve az Országos Korrupcióellenes Igazgatóság (DNA) ügyészeinek (köztük vezetőinek) kinevezésére vonatkozó követelmények és eljárási szabályok ismételt módosításai tovább fokozták az aggályokat és az e módosításokkal kapcsolatos bizalomhiányt. Mindenekelőtt úgy tűnik hogy egyes módosítások által bevezetett jogszabályi módosítások konkrét személyek érdekeit szolgálták. Ezek a sürgősségi kormányrendeletek igen kedvezőtlen visszhangot keltettek, ami hozzájárult a 2019. május 26-i népszavazáson megnyilvánuló, az igazságszolgáltatás terén sürgősségi kormányrendeletekkel bevezetett jogszabályi módosításokkal kapcsolatos konkrét lakossági reakcióhoz. A módosított igazságügyi jogszabályok gyakorlati végrehajtása is megerősítette a novemberi jelentésben az igazságszolgáltatási rendszer sérelmével kapcsolatban felvetett aggályokat. Először is a bírák és ügyészek által elkövetett bűncselekmények kivizsgálásáért felelős, különleges szekció működése megerősítette azokat a Románián belül és kívül egyaránt hangoztatott félelmeket, miszerint a szekció a politikai nyomásgyakorlás eszközeként szolgálhat. Számos példa van arra, hogy a különleges szekció a nyomozás olyan módon történő megváltoztatására használta hatáskörét, amely súlyos kétségeket vet fel annak elfogulatlanságát illetően. E példák között említhetők olyan esetek, amikor a különleges szekció olyan bírákkal és ügyészekkel szemben indított nyomozást, akik ellenezték az igazságszolgáltatási rendszer jelenlegi változásait, valamint a folyamatban lévő ügyekben alkalmazott megközelítés gyors megváltoztatása, például az Országos Korrupcióellenes Igazgatóság által magas szinten elkövetett korrupcióval kapcsolatos ügyekben korábban benyújtott fellebbezések visszavonása. A különleges szekció vezetőinek kinevezése szintén vitákat váltott ki. Ennek következtében számos romániai érdekelt a különleges szekció feloszlatását sürgette. A Velencei Bizottság 2019 júniusában fogadta el a sürgősségi kormányrendeletekről szóló véleményét, amelyben megerősítette az új módosítások és a különleges szekció működése által felvetett további aggályokat. 2019. júniusi két új jelentésében a GRECO hasonló aggályokat fogalmazott meg. 2019 júliusában az igazságügyi miniszter jelezte, hogy hajlandó megfelelő jogalkotási megoldásokat keresni, és az új strukturált konzultációs eljárás részeként kikéri az igazságszolgáltatás és a Parlament véleményét. A kormány vezetőinek későbbi nyilatkozatai azonban arra engednek következtetni, hogy nem fognak változtatásokat javasolni a különleges szekcióval kapcsolatban. Tehát az Európai Bizottság, a Velencei Bizottság és a GRECO által felvetett kérdések nem eredményeztek további módosításokat. Az igazságszolgáltatáson belüli kinevezések és az igazságügyi intézményekre nehezedő nyomás A 2018 novembere óta bekövetkezett fejlemények megerősítették a vezető ügyészek kinevezési eljárásának egyértelműbbé és átláthatóbbá tételére vonatkozó, az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében régóta megfogalmazott ajánlás helytállóságát. Az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus 2018. novemberi jelentése aggályokat vetett fel különösen az Országos Korrupcióellenes Igazgatóság (DNA) főügyésze és a legfőbb ügyész folyamatban lévő felmentési/kinevezési eljárásaival kapcsolatosan. A 2018. novemberi jelentés a következőket ajánlotta: •Haladéktalanul függesszenek fel valamennyi vezető ügyészi kinevezési és felmentési eljárást. •Indítsák újra a DNA főügyészének kinevezési eljárását a korrupciós bűncselekmények büntetőeljárás alá vonása terén igazolt tapasztalattal rendelkező személy kinevezése érdekében, és egyértelmű megbízatást biztosítva a DNA számára ahhoz, hogy továbbra is magas szakmai színvonalú, független és pártatlan korrupciós nyomozásokat folytasson. •Tartsák tiszteletben a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsának negatív véleményeit a vezető ügyészi álláshelyekre történő kinevezések vagy azokból történő felmentések esetében mindaddig, amíg a 2017. januári 1. ajánlásnak megfelelően nem jön létre az új jogszabályi keret. Kezdetben nem követték nyomon ezeket az ajánlásokat. Az akkori igazságügyi miniszter fenntartotta a DNA főügyészi álláshelyére jelölt személyre vonatkozó döntését. Románia elnöke 2019 januárjában másodszor is elutasította a szóban forgó jelölt kinevezését. Azóta az eljárás de facto felfüggesztésre került, és a DNA-t ideiglenes vezető irányítja. Az akkori igazságügyi miniszter a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsának negatív véleménye ellenére is folytatta a legfőbb ügyész felmentésére irányuló eljárást. Románia elnöke 2019 januárjában elutasította a felmentést. Mivel azonban 2019 májusában az álláshely betölthetővé vált, a miniszter áprilisban kinevezési eljárást szervezett. A DNA főügyészének kinevezésére irányuló 2018. júliusi eljáráshoz hasonlóan a miniszter alkalmatlanként elutasított valamennyi jelöltet, annak ellenére, hogy sokuk vezető ügyészi beosztást tölt be, beleértve a hivatalban lévő legfőbb ügyészt is. Ennek következtében a legfőbb ügyész úgy döntött, hogy nyugdíjba vonul, így jelenleg ez a beosztás is ideiglenesen kerül betöltésre. Az akkori miniszter új eljárást indított a legfőbb ügyész kinevezésére, a 2019 áprilisában hivatalba lépett új igazságügyi miniszter azonban megszüntette ezt. A jelenlegi miniszter megközelítése megakadályozta a helyzet további romlását, és biztosította az eljárás javításának lehetőségét. A román kormánynak kiemelten kell kezelnie ezt a kérdést, mivel az elmúlt évek során szerzett tapasztalatok megerősítik annak kockázatát, hogy politikai befolyás érvényesül az eljárásban a kinevezések minőségének rovására, és alátámasztják, hogy hosszú távú, fenntartható megoldásra van szükség. Az Igazságügyi Felügyelőség kulcsszerepet játszik az igazságszolgáltatás függetlensége, szakmai felkészültsége és feddhetetlensége iránti közbizalom biztosításában. Évek óta tartó pozitív értékelést követően a 2018. novemberi jelentés az alábbiak tekintetében komoly aggályokat fogalmazott meg a Felügyelőséggel kapcsolatban: az igazságszolgáltatási reform irányát nyilvánosan ellenző bírák és ügyészek ellen folytatott sorozatos fegyelmi eljárások, dokumentumok kiszivárogtatása – amelyeket aztán a politikusok arra használtak, hogy támadják az igazságügyi intézményeket –, valamint a Felügyelőség vezetésének a kormány általi meghosszabítása. A 2018. novemberi jelentés a következőket ajánlotta: •A Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsa haladéktalanul nevezze ki az Igazságügyi Felügyelőség ideiglenes vezetését és három hónapon belül verseny útján nevezze ki a Felügyelőség vezetését. A Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsa nem nevezett ki új ideiglenes vezetést, ezért a Felügyelőség vezetője 2019 májusáig ideiglenesen hivatalban maradt, amikor a Legfelsőbb Tanács a kinevezést övező viták ellenére újra kinevezte ugyanazt a vezetőt. Ezzel egyidejűleg a legutóbbi jelentés óta folytatódtak a bírák és ügyészek, köztük az igazságügyi intézmények igazságszolgáltatási reformokat ellenző vezetői ellen indított fegyelmi eljárások, valamint további dokumentumokat szivárogtattak ki. Ezért a 2018. novemberi ajánlás az események fényében idejétmúlttá vált, viszont az annak alapjául szolgáló aggályok továbbra is teljes mértékben fennállnak. Az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében készült egymást követő jelentések rámutattak arra, hogy a politikai szféra és a média nyilvános támadásai nyomást gyakorolnak a bírákra, az ügyészekre és az igazságügyi intézményekre. A bírákkal és ügyészekkel szembeni fegyelmi vizsgálatokért és nyomozásokért felelős hatóságok 2018 eleje óta hozott intézkedései tovább súlyosbították ezt. Az Országos Korrupcióellenes Igazgatóság, valamint a legfőbb ügyészség hosszú ideje rendkívüli nyomás célpontjai. A számos magas szintű korrupciós perben illetékes Legfelsőbb Semmítő- és Ítélőszék a referencia-időszakban szintén fokozott nyomásgyakorlás célpontjává vált. A kormány a büntetőbírósági tanácsok összeállítására vonatkozó eljárási szabályok értelmezésével összefüggő két alkotmányos kérdésben szembekerült a Legfelsőbb Semmítő- és Ítélőszékkel. Ezenfelül az Igazságügyi Felügyelőség fegyelmi panaszt nyújtott be annak elnökével és a Legfelsőbb Tanács bírói szekciójával szemben, azok hivataltól való megfosztását sürgetve. Úgy tűnik, hogy az említett intézkedések célja a Legfelsőbb Semmítő- és Ítélőszék nyomás alá helyezése. Amikor e bíróság elnöke bejelentette, hogy nem áll szándékban második hivatali időszakra pályázni, egyértelművé tette, hogy döntésének ez volt az oka. A Legfelsőbb Tanács nemrég kinevezte a Legfelsőbb Semmítő- és Ítélőszék új elnökét. Különösen fontos, hogy a Legfelsőbb Semmítő- és Ítélőszék az új vezetés alatt megőrizze függetlenségét és magas szintű szakmai felkészültségét, többek között a magas szinten elkövetett korrupció elleni küzdelem terén. Ezek a fejlemények megerősítik a Bizottság 2018. novemberi jelentésében foglalt azon értékelést, amely szerint a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsa nem tölti be azt a feladatát, hogy hatékony fékeket és ellensúlyokat biztosítson a nyomás alatt lévő igazságügyi intézmények függetlenségének védelme érdekében. (lásd a 7. ajánlást). Büntető törvénykönyvek 2018 júliusában a román Parlament sürgősségi eljárásban elfogadta a büntető törvénykönyv és a büntetőeljárási törvénykönyv módosítását. Ezeket a változtatásokat többek között az Európai Bizottság és a Velencei Bizottság is határozottan bírálta.. Különös aggodalomra ad okot, hogy hirtelen módosult az egyensúly a vádlottak jogai, a bűncselekmények áldozatainak jogai, valamint az állam hatékony bűnüldözési kötelezettsége között. A változtatások egyértelműen ellentétben álltak az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus azon ajánlásával, hogy fokozzák a törvénykönyvek stabilitását, és kizárólag abban az esetben módosítsák azokat, ha ezt az alkotmánybírósági határozatok és az uniós irányelvek átültetése kifejezetten szükségessé teszik. Számos változtatás összeegyeztethetetlennek tűnik az uniós joggal vagy Románia nemzetközi kötelezettségeivel. Az Alkotmánybíróság 2018 októberében számos változtatást alkotmányellenesnek nyilvánított. A 2018. novemberi jelentés a következőket ajánlotta: •Fagyasszák be a büntető törvénykönyv és a büntető eljárási törvénykönyv változtatásainak hatálybalépését. •Nyissák meg újra a büntető törvénykönyv és a büntető eljárási törvénykönyv felülvizsgálatát, maradéktalanul figyelembe véve az uniós joggal és a nemzetközi korrupcióellenes okmányokkal, valamint az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében született ajánlásokkal és a Velencei Bizottság véleményével való összeegyeztethetőség szükségességét

Ezeket az ajánlásokat nem követték nyomon. A felfüggesztés megtörtént ugyan, de nem ismerték el az aggályokat, és ezt az időt nem használták fel a mérlegelési és konzultációs folyamat elmélyítésére. Áprilisban a Parlament sürgősségi jogalkotási eljárás keretében módosította a két törvénykönyvet, valamint a korrupcióról szóló külön jogszabályt. Számos módosítás továbbra is aggályokat vetett fel amiatt, hogy befolyásolja a bűnüldözés és az igazságszolgáltatás képességét általában véve a bűncselekmények, és különösen a korrupcióval kapcsolatos bűncselekményeket kinyomozására és szankcionálására. A változtatásokat támogató parlamenti többség által felhozott indokolás szerint csak azokat a módosításokat tartották fenn, amelyeket az Alkotmánybíróság 2018. októberi határozatai nem nyilvánítottak alkotmányellenesnek. Az ellenzéki pártok és Románia elnöke megtámadta ezeket a módosításokat az Alkotmánybíróság előtt, amely 2019 júniusában úgy döntött, hogy a módosítások egészében alkotmányellenesek, és nem állnak összhangban korábbi határozataival. Noha az Alkotmánybíróság beavatkozása ténylegesen véget vetett e jogalkotási folyamatnak, és az alkotmányossági problémák miatt a módosítások nem lépnek hatályba, az Európai Bizottság és számos más megfigyelő aggályai a módosításokban megtestesülő szakpolitikai döntéseken alapultak. Ezért továbbra is aggodalomra ad okot, hogy nem mondtak le kifejezetten a meghozott szakpolitikai döntésről. 3.1.2. A 2017. januári ajánlások: Független igazságszolgáltatás és igazságügyi reform 3.1.2.1 Az igazságszolgáltatás függetlensége 1. ajánlás: Románia – a Velencei Bizottság támogatásával – hozzon létre egyértelmű és átlátható kritériumokon alapuló, szilárd és független kinevezési rendszert a vezető ügyészek kinevezésére. 2. ajánlás: Biztosítani kell, hogy a parlamenti képviselők magatartási kódexe olyan egyértelmű rendelkezéseket tartalmazzon az intézmények közötti kölcsönös tiszteletre vonatkozóan, amelyek előírják, hogy a parlamenti képviselőknek és a parlamenti eljárásoknak tiszteletben kell tartaniuk az igazságszolgáltatás függetlenségét. Hasonló magatartási kódexet kell elfogadni a miniszterek tekintetében is. Kinevezések 2017 januárjában a Bizottság megerősítette azt az ajánlását, hogy vezessenek be a vezető ügyészek kinevezésére szolgáló, átlátható és érdemeken alapuló rendszert, amely elégséges biztosítékot nyújtana a politikai befolyás kizárásához. A 2018. novemberi jelentés arra a következtetésre jutott, hogy a helyzet romlott, és ez a tendencia folytatódott (lásd fent). Az eljárás átláthatóbbá vált, különösen az Igazságügyi Minisztérium kiválasztási és értékelési kritériumainak közzétételével. A jelenlegi igazságügyi miniszter elismerte a további javítások szükségességét. Az a tény azonban, hogy hat hónapnál rövidebb idő alatt négy változtatás történt, azt mutatja, hogy a rövid távú hasznos javítások nem jelentenek tartós megoldást. Amint azt az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében készült jelentések korábban már megállapították, a problémák olyan régóta fennállnak, hogy konszenzusra épülő és a jogi keretbe illeszkedő változtatásokra van szükség. Továbbra is a Velencei Bizottság bevonása jelenti a közvélemény bizalmának megnyerésére alkalmas, legmegfelelőbb módot arra, hogy egyensúlyt alakítsanak ki a kormány és az igazságügyi hatóságok szerepvállalása között. Magatartási kódexek A jelentéstételi időszakban továbbra is rendkívül gyakran előfordult, hogy a média, valamint a kormány és a Parlament képviselői bírálták az igazságszolgáltatási rendszert, illetve az egyes bírókat és ügyészeket. A parlamenti képviselők magatartási kódexe 2017 vége óta van hatályban. A 2018. novemberi jelentés megállapította, hogy az igazságszolgáltatás függetlenségének tiszteletben tartására vonatkozó kifejezett rendelkezések hiányában a kódex még nem tölti be ezt a funkciót. A 2018. novemberi jelentés óta a Képviselőház bizonyos esetekben szankciókat vezetett be a kódex megsértése miatt, de ezek az ügyek láthatóan nem olyan esetekkel kapcsolatosak, amikor valószínűsíthető, hogy az igazságszolgáltatással szembeni bírálat veszélyezteti annak függetlenségét. A Bizottság azt is felvetette, hogy hasznos volna egy miniszterekre vonatkozó magatartási kódexet kialakítani, és 2019 áprilisában a kormány úgy módosította a miniszterekre vonatkozó magatartási kódexet, hogy az külön megemlítse az igazságszolgáltatás függetlenségének tiszteletben tartását. Egyelőre még nem világos, hogy ez a magatartási kódex alkalmas-e arra, hogy az elszámoltathatóság hatékony eszközeként szolgáljon. 3.1.2.2 Igazságügyi reform 3. ajánlás: A román büntető törvénykönyv reformjának jelenlegi szakaszát le kell zárni, amely során a parlamentnek az igazságügyi hatóságokkal folytatott konzultációt követően tovább kell vinnie a kormány által 2016-ban benyújtott módosítások elfogadására irányuló terveket. Az igazságügyi miniszternek, a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsának és a Legfelsőbb Semmítő- és Ítélőszéknek véglegesítenie kell a cselekvési tervet, amely biztosítja a polgári perrendtartás fennmaradó előírásainak végrehajtására vonatkozó új határidő tiszteletben tartását. 4. ajánlás: A jogalkotási folyamat átláthatóságának és kiszámíthatóságának további javítása, valamint a visszafordíthatatlanságot elősegítő belső biztosítékok megerősítése érdekében a kormánynak és a parlamentnek teljes átláthatóságot kell biztosítania és megfelelően figyelembe kell venni a döntéshozatalban és a jogalkotási tevékenységben részt vevő érintett hatóságokkal és érdekeltekkel folytatott konzultációkat a büntető törvénykönyvre és a büntető eljárásjogi törvénykönyvre, a korrupciós törvényekre, a feddhetetlenségre vonatkozó jogszabályokra (összeegyeztethetetlenségek, összeférhetetlenség, jogtalan vagyonszerzés), az igazságszolgáltatás (az igazságszolgáltatás szervezetére vonatkozó) törvényeire, valamint a polgári törvénykönyvre és a polgári perrendtartásra vonatkozó döntéshozatallal és jogalkotási tevékenységgel kapcsolatban, a kormány által 2016-ban elfogadott döntéshozatali folyamat átláthatóságából merítve. A polgári eljárásjogi törvény A 3. ajánlás foglalkozik azzal, hogy le kell zárni a polgári perrendtartás reformját, amely létrehozza a polgári eljárás tanácsi kamarai szakaszát. 2018-ban ezt a reformot elvetették. Ez azt jelenti, hogy a polgári igazságszolgáltatás hatékonyságának növelésére irányuló intézkedés már nem fog megvalósulni, amit azonban ki kellene használni arra, hogy stabil időszakot teremtsenek az igazságszolgáltatási rendszer ezen ága számára. A jogalkotási folyamat átláthatósága és kiszámíthatósága az igazságügyi reformmal kapcsolatos jogszabályokat és a korrupció elleni intézkedéseket illetően (a büntető törvénykönyvek tekintetében, lásd fent) A 2017. januári jelentés egyértelművé tette, hogy a jogalkotás eljárása önmagában is fontos. Ez továbbra is aggályokat vetett fel. A Velencei Bizottság a szóban forgó eljárásnak a jogszabályok minőségére, a jogbiztonságra, a kormány külső ellenőrzésére és a hatalmi ágak szétválasztásának elvére gyakorolt hatása miatt határozottan bírálta azt az eljárást, amelynek során egy sor sürgősségégi kormányrendelettel módosították az igazságügyi jogszabályokat. A fentiekben említettekhez hasonlóan, a büntető törvénykönyv és a büntető eljárási törvénykönyv, valamint a korrupcióról szóló külön jogszabály módosításáról szóló 2019. áprilisi parlamenti jogalkotási eljárás csupán egy hétig tartott.

A Bizottság fontos érvként idézte ezt a jogállamisági kockázatokkal kapcsolatos aggályokat kifejtő 2019. májusi levelében. Ez az aggály megjelent a májusi népszavazáson is, ahol a lakosság határozottan támogatta a rendezettebb jogalkotási folyamatot. A miniszterelnök kijelentette, hogy a kormány tiszteletben fogja tartani az eredményeket, és tartózkodik majd sürgősségi kormányrendeletek elfogadásától az igazságszolgáltatás területén. 2019 szeptemberében a Parlament feloszlatta az igazságszolgáltatást érintő rendszerezéssel, egységesítéssel és a jogalkotás stabilitásának biztosításával foglalkozó parlamenti szakbizottságot, amely a legnagyobb sürgősséggel alkalmazott eljárások némelyikéért felelt. A 2018. novemberi jelentés óta hasonló aggályok merültek fel a feddhetetlenség jogi keretével kapcsolatos jogalkotási fejlemények tekintetében. A feddhetetlenségről szóló jogszabályok egymást követő módosításai jelentős mértékben fokozták az egyértelműség és a jogbiztonság hiányát (lásd a második értékelési kritériumot). 5. ajánlás: A kormánynak megfelelő cselekvési tervet kell kidolgoznia annak érdekében, hogy kezelje a bírósági határozatok végrehajtásával és a bíróságok ítélkezési gyakorlatának közigazgatás általi alkalmazásával kapcsolatos problémákat, ideértve egy olyan mechanizmus létrehozását, amely a jövőbeli nyomon követés lehetővé tétele érdekében pontos statisztikákat biztosít. A cselekvési terv megfelelő végrehajtásának biztosítása érdekében a kormánynak belső ellenőrzési rendszert is ki kell alakítania a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsa és a Számvevőszék bevonásával. 6. ajánlás: A stratégiai igazságügyi irányításnak, azaz az igazságügyi miniszternek, a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsának, a Legfelsőbb Semmítő- és Ítélőszéknek és a legfőbb ügyésznek biztosítania kell az elfogadott cselekvési terv végrehajtását, és rendszeresen be kell számolnia a nyilvánosság felé annak végrehajtásáról, ideértve a bírósági tisztviselők hiányának, a túlzott munkatehernek és a határozatok indokolásában mutatkozó késedelmeknek a megoldását is. A bírósági határozatok tiszteletben tartása A román kormány 2019. április 3-án elfogadta az „az Emberi Jogok Európai Bíróságának az állami adóssal szemben hozott bírósági határozatok végrehajtásával, illetve végrehajtásának megtagadásával kapcsolatos ítélkezési gyakorlatával összhangban az állami adóssal szembeni bírósági határozatok végrehajtását biztosító intézkedésekről” szóló memorandumot, amely az Emberi Jogok Európai Bírósága előtti „Săcăleanu kontra Románia” ügycsoport nyomán keletkezett. A román hatóságok a végrehajtásra való felkészülés céljából jelenleg elemzik a memorandumban szereplő javaslatokat, többek között a szükséges szabályozási intézkedéseket. Az Igazságügyi Minisztérium és a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsa az ECRIS informatikai alkalmazás fejlesztésének utolsó szakaszában tart, amely arra szolgál majd, hogy meghatározza azon jogerős bírósági határozatok számát, ahol közintézmények jelennek meg adósi vagy hitelezői szerepkörben. Az igazságszolgáltatási rendszer strukturális reformjai A stratégiai igazságügyi irányítás a referencia-időszak legnagyobb részében nem a tervek szerint működött. A 2019 szeptemberében újra összehívott üléseket új koordinációs mechanizmusok, valamint a bírói és ügyészi karral, a szakmai szövetségekkel és a civil társadalommal folytatott párbeszéd kiépítésére irányuló erőfeszítésekkel is támogatták.. Tekintettel a jelenlegi kihívásokra, elengedhetetlen, hogy a stratégiai igazságügyi irányítás olyan fórummá fejlődjön, amely képes az igazságszolgáltatási rendszer főbb stratégiai kérdéseinek kezelésére. Ily módon eljárva alkalmas lehet a kulcsfontosságú igazságügyi és kormányzati intézmények közötti bizalom helyreállítására. Az, hogy a stratégiai igazságügyi irányítás konszenzusos döntései helyett sürgősségi kormányrendeletek segítségével valósítják meg az igazságszolgáltatási rendszer működésének és szervezésének alapvető változtatásait, mindenképpen csökkenti e változtatások hatékonyságát és fenntarthatóságát. 7. ajánlás: Az új Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsának megbízatása idejére közös programot kell kidolgoznia, ideértve az átláthatóság és az elszámoltathatóság előmozdítására irányuló intézkedéseket. A programnak stratégiát kell tartalmaznia a bírói és ügyészi kar valamennyi szintről érkező képviselői, valamint a civil társadalom és a szakmai szervezetek részvételével tartott rendszeres nyilvános megbeszélések keretében történő tájékoztatásra vonatkozóan, továbbá meg kell határoznia az éves jelentéstételt, amelyet a bíróságok és az ügyészek közgyűlésein kell megvitatni. A Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsának átláthatósága és elszámoltathatósága Jóllehet a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsa arról számolt be, hogy folytatja a megbízatása tekintetében meghatározott prioritások megvalósítását, a 2018 novembere óta eltelt időszakot a Legfelsőbb Tanácson belüli megosztottság és viták jellemezték. Emellett gyakran mellőzték a Tanácsot az igazságszolgáltatás szervezetére és működésére vonatkozó alapvető kormányzati vagy parlamenti döntések meghozatalakor. Aggályokat vetnek fel a Legfelsőbb Tanács intézményi függetlenségét és tekintélyét illetően a testületen belül a román igazságszolgáltatási rendszer működésének olyan alapvető kérdéseivel kapcsolatban képviselt álláspontok, mint a bírák és ügyészek által elkövetett bűncselekmények kivizsgálásáért felelős különleges szekció, vagy a legfontosabb kinevezések, illetve az igazságszolgáltatás függetlenségének védelme. Ezt tovább súlyosbították az igazságügyi jogszabályok módosításai, amelyek lehetővé tették, hogy a Legfelsőbb Tanács mindössze néhány tagja határozza meg a kulcsfontosságú kérdésekkel kapcsolatos döntéseket (lásd fent). Ezt az is alátámasztja, hogy a Legfelsőbb Tanács nevében olyan nyilatkozatokat adtak ki, amellyel a testület tagjainak csak egy része értett egyet. Az eljárásmódot az is szemlélteti, hogy hiányzott a szakmai szövetségek vagy a bíróságokon és ügyészségeken a bírókkal és ügyészekkel folytatott egyeztetések támogatása. A Legfelsőbb Tanács megosztott volt abban a tekintetében, hogy miként reagáljon az Európai Bizottság, a Velencei Bizottság és a GRECO ajánlásaira, és általában mikor lépjen fel az igazságszolgáltatás függetlenségének védelme érdekében, mivel a Legfelsőbb Tanács jelenlegi elnöke és tagjainak egy része továbbra is védelmébe veszi az igazságszolgáltatási jogszabályok jelenlegi szövegváltozatait. A Legfelsőbb Tanács reagált néhány, a bírák és ügyészek függetlenségének, jó hírnevének és pártatlanságának védelmével kapcsolatosan a tudomására jutott panaszra, ennek mértéke azonban meglehetősen szerénynek tűnik a probléma nagyságrendjéhez képest. Amikor a Legfelsőbb Tanács az igazságszolgáltatás függetlenségére hivatkozott, időnként felvetette az esetleges politikai részrehajlással kapcsolatos kérdéseket. Az első értékelés kritérium tekintetében folytatódott az előrehaladás az 5. ajánlással (bírósági határozatok végrehajtása) és a 3. ajánlással kapcsolatban (ez utóbbi esetében kizárólag a polgári perrendtartás vonatkozásában) Az 1., 3. és 4. ajánlást nem hajtották végre. A 2., 6. és 7. ajánlás tekintetében nem történt előrelépés az érdemi eredmények irányába. A 2018. novemberi kiegészítő ajánlásokat illetően a helyzet tovább romlott, és az újabb keletű pozitív megközelítés nem hozott a helyzet orvoslására irányuló konkrét intézkedésekben megnyilvánuló eredményeket. Az igazságszolgáltatási rendszer hatékonyságát és függetlenségét érintő kockázatokkal kapcsolatos aggályok megalapozottnak bizonyultak. Ennek következtében a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az első értékelési kritériumot nem lehet teljesítettnek tekinteni, továbbá hogy a román hatóságoknak lépéseket kell tenniük a 2017. januári és a 2018. novemberi ajánlások kezelésére. 3.2. A második értékelési kritérium: A feddhetetlenség keretrendszere és az Országos Feddhetetlenségi Ügynökség A feddhetetlenség jogi keretével kapcsolatos kiszámíthatóság és jogbiztonság Az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében készült korábbi jelentések rámutattak arra, hogy a feddhetetlenség jogi kerete továbbra is kihívást jelent, és hogy stabilitásra és egyértelműség van szükség. Az elmúlt két és fél év során öt olyan jogalkotási javaslatot fogadtak el, amelyek módosítják a feddhetetlenségi jogszabályokat. Ezek a sorozatos módosítások – amellett, hogy gyengítettek egyes rendelkezéseket, valamint az Országos Feddhetetlenségi Ügynökség (ANI) feladatkörének folyamatos ellátására való képességét – szerepet játszottak a széttagolt jogi környezet fennmaradásában is. Különös aggodalomra ad okot két olyan javaslat, amely 2019-ben lép hatályba. Az első javaslat hároméves elévülési határidőt határoz meg az összeférhetetlenség vagy inkompatibilitás fennállását megállapító okiratok tekintetében. Ez először is konkrét hatással van a folyamatban lévő ügyekre, mivel az ANI-nak várhatóan mintegy 200 nyomozást kellene lezárnia az idei év végéig. Másodszor, összeegyeztethetetlenséghez vezet a feddhetetlenségi jogi keretének egyéb rendelkezéseivel, így jelenleg nem egyértelmű, hogy a jogerős bírósági határozatot követően továbbra is kiszabható-e szankció, ha ez a határozat (nem pedig maga az ANI-jelentés) a hároméves időszak vége után születik meg. A második javaslat módosítja a helyi választott tisztviselők összeférhetetlenségére vonatkozó szankciórendszert, és új közigazgatási szankciórendszert vezet be. Ez kevésbé szigorú, mint a jelenlegi, és az ANI úgy véli, hogy nem tesz lehetővé visszatartó erejű szankciókat. Az inkompatibilitás és összeférhetetlenség esetén kiszabható, kellően visszatartó erejű szankciók a korrupció megelőzésének fontos elemei. E két javaslat növeli az alkalmazandó feddhetetlenségi rendszerrel kapcsolatos jogbizonytalanságot, és a második értékelési kritériummal kapcsolatos visszalépés kockázatát hordozza magában, amennyiben (jogerős bírósági határozat ellenére) már nem szabhatók ki „visszatartó erejű szankciók”. 8. ajánlás: A PREVENT rendszer működésbe lépésének biztosítása. Az Országos Feddhetetlenségi Ügynökségnek és a Nemzeti Közbeszerzési Hivatalnak jelentést kell készítenie a közbeszerzési eljárások előzetes ellenőrzéséről és nyomon követéséről, beleértve az utólagos ellenőrzéseket, valamint a feltárt összeférhetetlenségi vagy korrupciós ügyekről, és nyilvános vitát kell szerveznie, hogy a kormány, a helyi hatóságok, az igazságszolgáltatás és a civil társadalom lehetőséget kapjon a válaszadásra. 9. ajánlás: A parlamentnek a döntéshozatal során teljes átláthatóságot kell biztosítania a tagjaival szembeni összeegyeztethetetlenségre, összeférhetetlenségre és a jogtalan vagyonszerzésre vonatkozó végleges és visszavonhatatlan határozatok nyomon követése tekintetében. A REVENT rendszer

A 2018. novemberi jelentés ezt az ajánlást teljesítettnek minősítette. A PREVENT rendszer továbbra is teljes mértékben működőképes, és az ANI pozitív eredményekről számol be.Általánosabban fogalmazva, az ANI változatlanul jó eredményeket ér el az inkompatibilitások és adminisztratív összeférhetetlenségek vizsgálata terén. A parlamenti képviselőkkel kapcsolatos bírósági határozatok nyomon követése A 2018. novemberi jelentés rámutatott, hogy késedelmesen és láthatólag következetlenül alkalmaznak szankciókat azokkal a parlamenti képviselőkkel szemben, akikről az ANI jelentése alapján hozott jogerős bírósági határozat megállapította, hogy összeegyeztethetetlen feladatokat látnak el, vagy összeférhetetlenség áll fenn az esetükben. A jelentés kiemelte a szabályok lehetséges eltérő értelmezését (különösen akkor, ha a szóban forgó feddhetetlenséggel kapcsolatos eset korábbi megbízatás vagy álláshely betöltése során merült fel). A jelentés szerint olyan módon kell egyértelműsíteni az inkompatibilitási és összeférhetetlenségi szabályokat, amely megfelel az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus azon értékelési kritériumának, miszerint biztosítani kell „olyan kötelező határozatok meghozatal(át), amelyek alapján visszatartó erejű szankciókat lehet alkalmazni”. A 2018. novemberi jelentés óta nem történt új fejlemény e tekintetben. Az igazságügyi miniszter 2019 júliusában e probléma megoldása érdekében javaslatot tett egy találkozó megszervezésére az összes érintett hatóság részvételével. Ez konstruktív kezdő lépés lehetne. Célként kell kitűzni a szükséges egyértelműséget biztosító tartós megoldás kialakítását. A 8. ajánlás továbbra is teljesül. A 9. ajánlás tekintetében történő előrelépéshez meg kell oldani a szabályok egyértelműségének jelenlegi hiányát. Tisztázni kell majd a fedhetetlenségi jogszabályokkal kapcsolatos jogalkotási fejleményeket annak a kockázatnak az elkerülése érdekében, hogy jogerős bírósági határozatot követően többé nem lehet visszatartó erejű szankciókat alkalmazni, ami visszalépést jelentene a második értékelési kritérium tekintetében. A második értékelési kritérium ezért még nem teljesül. 3.3 A harmadik értékelési kritérium: A magas szinten elkövetett korrupció kezelése Az Országos Korrupcióellenes Igazgatóság fenntarthatósága és a korrupció elleni küzdelem visszafordíthatatlansága A 2018. novemberi jelentés óta a magas szinten elkövetett korrupció elleni küzdelemben részt vevő igazságügyi intézmények a rendkívül nehéz körülmények ellenére folytatták a vádak kivizsgálását és a magas szinten elkövetett korrupciós bűncselekmények szankcionálását. A 2018. novemberi jelentés megállapította a korrupcióellenes kulcsintézményekre, különösen az Országos Korrupcióellenes Igazgatóságra (DNA) és a Legfelsőbb Semmítő- és Ítélőszékre nehezedő nyomás sorozatos előfordulását, és növekvő aggályokról tett említést abban a tekintetben, hogy az intézmények továbbra is képesek-e fellépni a korrupcióval szemben, ami kihat a korrupció elleni küzdelem visszafordíthatatlanságára. Bár továbbra is jó eredmények születnek, vannak arra utaló jelek, hogy az említett intézményekre nehezedő folyamatos nyomás káros hatást fejtett ki. A módosított igazságügyi jogszabályok többek között hirtelen megváltoztatták a szolgálati időre vonatkozó követelményeket, ami a DNA működőképességére is hatással volt. A magas szinten elkövetett korrupcióval kapcsolatos ügyek hatékony kezelését is hátrányosan érintette, hogy számos üggyel kapcsolatosan a felelősséget átruházták a különleges szekcióra, amelynek hatásköre nem csak a bírák és ügyészek által elkövetett bűncselekmények, hanem a más személyek által elkövetett kapcsolódó bűncselekmények kivizsgálására is kiterjed. Megvalósult a 2018. novemberi jelentésben feltárt azon kockázat, hogy a különleges szekció eszközként használható a magas szinten elkövetett korrupcióval kapcsolatos ügyek menetének megváltoztatásához és a bírák és ügyészek nyomás alatt tartásához (lásd az első értékelési kritériumot). A kinevezési eljárás félbeszakítása miatt a DNA-nak továbbra sincs főügyésze. Bár a jelenlegi ideiglenes vezetés sikeresen fenntartotta a szervezet működését, az ideiglenes kinevezések időleges jellege további bizonytalansági és sebezhetőségi tényezőt jelent. A Legfelsőbb Semmítő- és Ítélőszékre nehezedő fokozott nyomás (lásd az első értékelési kritériumok) a magas szinten elkövetett korrupcióval kapcsolatos ügyekben is hatással volt az igazságszolgáltatás hatékonyságára. Először is a kormány az általa kezdeményezett alkotmányos viták keretében az Alkotmánybíróság elé terjesztett két, a Legfelsőbb Semmítő- és Ítélőszékkel szembeni eljárást, amelyek az 5 bíróból álló fellebbviteli tanácsok létrehozására vonatkozó eljárási szabályok értelmezésére, és az elsőfokú korrupciós perekben bíráskodó, 3 bíróból álló tanácsok összetételére vonatkoztak. Jóllehet az Alkotmánybíróság határozatai nem vonatkoznak a lezárt bírósági ügyekre, az 5 bíróból álló tanácsokra vonatkozó határozat nyomán komoly bizonytalanság alakult ki. 2019 elején egy olyan sürgősségi kormányrendelet elfogadását mérlegelték, amely elfogadása esetén lehetővé tette volna azoknak a magas szinten elkövetett korrupcióval kapcsolatos ügyeknek az újbóli megnyitását, amelyeket a Legfelsőbb Semmítő- és Ítélőszék 5 bíróból álló tanácsai által 2014 óta hozott jogerős bírósági határozattal zártak le. Bár a javaslatot érő hazai és nemzetközi bírálatok elősegítették e sürgősségi kormányrendelet elfogadásának megakadályozását, fontos lenne, hogy a román hatóságok lemondjanak a szóban forgó intézkedés mögötti célkitűzések megvalósításáról, továbbá a korrupció elleni hatékony küzdelem iránti elkötelezettségüket megerősítve világossá tegyék, hogy az alkotmánybírósági határozatokat követően nincs szükség a korábbi ügyeket érintő jogszabályokra. Az alkotmánybírósági határozatok közvetlen hatást gyakorolnak a magas szinten elkövetett korrupcióval kapcsolatos folyamatban lévő ügyekre, ami késedelmeket okoz, és a perek újra indítását vonja maga után, továbbá bizonyos körülmények között több jogerősen lezárt ügy újbóli megnyitását is lehetővé teszi. Ennek összes következménye még nem mutatkozott meg. Az igazságszolgáltatási eljárás ilyen egyértelmű késedelme általánosabb kétségeket vetett fel a Románia által a korrupció elleni küzdelem terén eddig elért haladás fenntarthatóságával kapcsolatban – annál is inkább, mivel ezzel egyidejűleg terjesztették elő a büntető törvénykönyv és a büntető eljárásjogi törvény módosításait, amelyek nem vették figyelembe az uniós joggal és a nemzetközi korrupcióellenes okmányokkal való összeegyeztethetőség szükségességére vonatkozó 2018. novemberi ajánlást (lásd még az első értékelési kritériumot). 10. ajánlás: Objektív kritériumokat kell elfogadni a parlamenti képviselők mentelmi jogának felfüggesztésére vonatkozó döntés meghozatalához és indokolásához annak biztosítása érdekében, hogy a mentelmi jogot ne használják fel a korrupciós bűncselekmények kivizsgálásának és büntetőeljárás alá vonásának elkerülésére. A kormánynak mérlegelnie kellene a miniszterek mentelmi jogának korlátozására vonatkozó törvény módosítását is. Ezeket a lépéseket a Velencei Bizottság és a GRECO segítheti. A parlamentnek jelentéstételi rendszert kell kidolgoznia, hogy rendszeresen jelentést tegyen a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló indítványok kapcsán a kamarák által hozott határozatokról, és nyilvános vitát szervezhetne annak érdekében, hogy a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsa és a civil társadalom is állást foglalhasson. A 10. ajánlás a Parlament elszámoltathatóságára vonatkozik azon határozatait illetően, amelyek az ügyészség megelőző intézkedések, mint pl. házkutatások vagy letartóztatások, engedélyezésére vonatkozó megkereséseivel, továbbá az azon parlamenti képviselők elleni nyomozás engedélyezésére vonatkozó megkereséseivel kapcsolatosak, akik miniszterként vannak hivatalban, vagy korábban miniszterek voltak. A Parlament által hozott határozatok indokolásának hiánya – valamint az, hogy a Parlament számos alkalommal nem tette lehetővé a vizsgálat folytatását – aggályokat keltett e határozatok tárgyilagosságával kapcsolatban. 2019. június 5-én a Képviselőház módosította eljárási szabályzatát a kormány azon tagjaival vagy korábbi tagjaival szembeni büntetőeljárás tekintetében, akik a Képviselőház tagjai. A módosítás konkrétan hivatkozik a Velencei Bizottságnak a képviselői mentelmi jog céljáról és felfüggesztéséről szóló jelentésében szereplő kritériumokra. Ez örvendetes változás, és a Bizottság várakozással tekint annak hatékony végrehajtására, szem előtt tartva azon ajánlást is, miszerint be kell vonni a vitába az igazságügyi hatóságokat és a civil társadalmat. A Bizottság arra ösztönzi a Szenátust, hogy fogadjon el hasonló szabályokat. Június elején elutasították az ügyészség azon indítványát, hogy függesszék fel a Szenátus elnökének mentelmi jogát. Szeptemberben a Szenátus elutasította azt az indítványt, hogy indítsanak büntetőeljárást egy szenátor ellen, aki korábban egészségügyi miniszteri beosztást töltött be. A Bizottság megerősíti azt a 2018. novemberi következtetését, hogy Románia ismét nyitottá tette a harmadik értékelési kritérium tekintetében 2017. januárban elért pozitív értékelés megalapozottságát. Annak ellenére, hogy a DNA és a Legfelsőbb Semmítő- és Ítélőszék továbbra kivizsgálják és szankcionálják a magas szinten elkövetett korrupciót, és rendkívül nehéz körülmények között is szakmai felkészültségről tettek tanúbizonyságot, a tevékenységüket érő támadások, az alkalmazandó jogi keret sorozatos változtatásai és a jogerős bírósági határozat tekintélyének esetleges elvitatása kérdésessé teszi a Románia által a magas szinten elkövetett korrupcióval szembeni küzdelemben elért eredmények fenntarthatóságát. Ezért az újabb keletű kedvező fejlemények ellenére a 10. ajánlás már nem tekinthető elegendőnek az értékelési kritérium lezárásához. 3.4 A negyedik értékelési kritérium: A korrupció kezelése minden szinten 11. ajánlás: Folytatni kell a nemzeti korrupcióellenes stratégia végrehajtását, betartva a kormány által 2016 augusztusában megállapított határidőket. Az igazságügyi miniszternek jelentéstételi rendszert kell kidolgoznia a nemzeti korrupcióellenes stratégia hatékony végrehajtásáról (beleértve a feddhetetlenséggel kapcsolatos eseményekre vonatkozó statisztikákat a közigazgatásban, a fegyelmi eljárások részleteit és szankcióit, és az érzékeny területeken alkalmazott strukturális intézkedésekkel kapcsolatos információkat). 12. ajánlás: Biztosítani kell a lefoglalt és elkobzott vagyon kezelésével foglalkozó nemzeti hivatal teljes körű és eredményes működését annak érdekében, hogy kibocsáthassa a bűncselekményből származó vagyon elkobzásáról megbízható statisztikai információkat tartalmazó első éves jelentést. A hivatalnak rendszeres jelentéstételi rendszert kell létrehoznia az igazgatási kapacitás fejlesztéséről, az elkobzás eredményéről, valamint a bűncselekményből származó vagyon kezeléséről. A nemzeti korrupcióellenes stratégia