BEVEZETÉS

Az endokrin károsító anyagok az endokrin rendszer működését módosító, az emberek és az állatok egészségére negatív hatást gyakorló vegyi anyagok. Ezek az anyagok egyaránt lehetnek szintetikus vagy természetes eredetűek. Az endokrin károsító anyagoknak való expozíció különböző forrásokból, például peszticidek maradékanyagaiból, illetve a mindennapi életünkben használt vagy jelen lévő fogyasztási cikkekből is származhat.

Mi az endokrin rendszer? Az endokrin rendszer a szervezet hírvivő rendszere. Az endokrin rendszer a véráramban közlekedő hormonokat, jelzőmolekulákat kommunikációs eszközként használva, a szervezeten belül hatást gyakorol a távoli sejtekre, szövetekre és szervekre. A hormonok a szervezetben végbemenő számos folyamathoz nélkülözhetetlenek, az olyan korai folyamatoktól kezdve, mint az embrionális fejlődés és a szervképződés, a felnőtt szervezetben a szövetek és szervek működésének irányításáig.

Az endokrin károsító anyagokkal kapcsolatos aggodalmak az 1990-es évek óta egyre erősödnek. Az Európai Parlamentnek a hormonháztartást zavaró anyagokról szóló állásfoglalása 1998. évi elfogadását követően 1999 decemberében a Bizottság elfogadta az endokrin károsító anyagokra vonatkozó közösségi stratégiát, amelyet azóta a kutatás, a szabályozás és a nemzetközi együttműködés területén megvalósult fellépéseknek köszönhetően mozdítottak elő.

Az endokrin károsító anyagok megértése és szabályozása terén jelentős előrelépések történtek, és az EU mára elismerten egyike az e vegyi anyagok kezelése terén világszinten élen járó szereplőknek. Ugyanakkor a társadalmi aggályok továbbra is erősek maradtak.

A Bizottság mindig is elkötelezett volt és marad is az iránt, hogy az uniós polgárok és a környezet számára minden veszélyes vegyi anyaggal szemben védelmet nyújtson. Ebben az összefüggésben – csaknem húsz évvel az 1999. évi közösségi stratégia elfogadása után – naprakésszé kell tenni az EU által az endokrin károsító anyagokkal kapcsolatban alkalmazott megközelítést, hogy az a lehető legkorszerűbb maradjon, és a különböző területeken továbbra is koherens módon kezelje ezeket az anyagokat, építve a megnövekedett ismeretanyagra, az elért eredményekre és a szerzett tapasztalatokra. E célból a Bizottság a mai napon ismerteti az endokrin károsító anyagokra az elkövetkező években vonatkozó stratégiai megközelítését; e megközelítés átfogó és végső célkitűzése, hogy biztosítsa az uniós polgárok és a környezet magas szintű védelmét, ugyanakkor megőrizze a belső piacot, amely a fogyasztók javát szolgálja, és ahol minden uniós vállalkozás prosperálni tud.

Ez a közlemény az Európai Parlament és a Tanács felkérései, valamint a 7. környezetvédelmi cselekvési program nyomán született, és a veszélyes vegyi anyagokkal szembeni fellépésre vonatkozó nemzetközi kötelezettségvállalások szolgálnak keretéül.

Az 1. szakasz bemutatja az endokrin károsító anyagok terén az elmúlt húsz évben elért tudományos eredményeket. A 2. szakasz összefoglalja az EU által eddig tett intézkedéseket, a 3. szakasz pedig ismerteti a Bizottság által az endokrin károsító anyagokkal kapcsolatos uniós politika jövőbeli hatékony előmozdítása érdekében javasolt megközelítést.

1. AZ ENDOKRIN KÁROSÍTÓ ANYAGOKKAL KAPCSOLATOS TUDOMÁNYOS TÉNYEK

Az elmúlt évtizedekben az endokrin rendszer zavarait vizsgáló tudományos kutatás jelentős eredményeket ért el. A közösségi stratégia 1999. évi elfogadása óta több ezer konzultatív szakértői tudományos publikáció vált elérhetővé, amely az endokrin rendszer zavarának jellegét, annak okait, valamint az emberi egészséget, valamint a vadon élő állatok és növények populációját érintő következményeit vizsgálta. Az Európai Bizottság és az uniós ügynökségek kiadványai, valamint a Bizottság által koordinált tevékenységek keretében is előrelépésekről számoltak be.

1999 óta szilárdabbá váltak az endokrin károsító anyagoknak való expozíciót az emberi betegségekkel és a vadon élő állatokra és növényekre gyakorolt kedvezőtlen hatásokkal összekapcsoló tudományos bizonyítékok. Ezenkívül a tudományos fejlődésnek köszönhetően számos, az endokrin rendszer zavarainak megértése szempontjából jelentős kérdésben sikerült konszenzust kialakítani. Mára széles körű egyetértés övezi a Nemzetközi Kémiai Biztonsági Program – a különböző ENSZ-ügynökségek, köztük az Egészségügyi Világszervezet közös programja – 2002. évi meghatározását, amely szerint az endokrin károsító anyagok „olyan exogén anyagok vagy keverékek, amelyek módosítják az endokrin rendszer működését, és ezáltal káros hatást fejtenek ki az ép szervezetre, annak utódaira vagy (rész)populációira”.

Egyetértés alakult ki azzal kapcsolatban is, hogy az endokrin károsító anyagoknak való expozíció szempontjából a legérzékenyebb időszakot a fontos fejlődési szakaszok, mint például a magzati fejlődés és a pubertás jelentik. Az endokrin károsító anyagoknak való expozíció ezekben az időszakokban tartós hatásokat okozhat, és fokozhatja a későbbi betegségekre való hajlamot. Általánosan elfogadott tény továbbá, hogy az endokrin károsító anyagok különböző módon zavarhatják az endokrin rendszert. A tudomány eddig csak korlátozott számú endokrin működési módra összpontosított. Az elmúlt években azonban bebizonyosodott, hogy az endokrin rendszer más elemei is érzékenyek lehetnek az endokrin károsító anyagokra. Egyre több arra utaló bizonyíték létezik, hogy az endokrin károsító anyagok együttesen kifejtett hatása halmozódhat (úgynevezett keverék- vagy koktélhatás), így az endokrin károsító anyagok kombinációjának való expozíció károst hatást okozhat olyan koncentrációknál, amelyek esetében külön-külön nem figyeltek meg hatást (még ha ez a hatás nem is kizárólag az endokrin károsító anyagokra jellemző).

Továbbra is fennállnak azonban ismeretbeli hiányosságok. Ezek főként az alábbiakkal kapcsolatosak:

·az a hatás, amelyet az endokrin károsító anyagoknak való expozíció a betegségek kialakulására és a vadon élő állatokra és növényekre gyakorol. Ebben az összefüggésben korlátozottak a vegyi anyagoknak való expozíció specifikus hatására, valamint az arra vonatkozó ismeretek, hogy e hatás miként különíthető el a vizsgált negatív hatások egyéb lehetséges okaitól. Valóban léteznek más tényezők is, amelyek szerepet játszanak az ilyen, az endokrin rendszerrel összefüggő rendellenességek kialakulásában (például a genetika, a táplálkozás, az életmód vagy egyéb környezeti tényezők), illetve a vadon élő állatokra és növényekre gyakorolt hatások megjelenésében (pl. az erőforrások túlzott kiaknázása, éghajlatváltozás);

·továbbá jelenleg ellentmondásos annak megítélése, hogy egyes toxikológiai elvek – például a „biztonsági küszöbérték” elve, vagyis az a dózis, amely alatt nem várható káros hatás – alkalmazhatók-e az endokrin károsító anyagok biztonságosságának értékelésére, és ha igen, milyen módon. A tudósok egy része azon a véleményen van, hogy az endokrin károsító anyagokra nem állapítható meg biztonságos küszöbérték;

·a kombinált expozíció teljes megértése („keverék-/koktélhatás”);

·biztonságosabb alternatívák kidolgozása (többek között nem vegyi megközelítések) az endokrin károsító anyagok helyettesítése érdekében;

·az endokrin rendszer károsodásának mechanizmusa.