A Bizottság által 2018. május 2-án benyújtott, a 2021–2027-es időszakra vonatkozó többéves pénzügyi keretről szóló javaslattervezettel – amelyet a 2018. május 29-én a jövőbeli kohéziós politikára vonatkozó jogalkotási csomag tervezete követett – kezdetét vette egy tárgyalási időszak, amely valószínűleg befolyásolni, de egyben tisztázni is fogja az érintett országok makroregionális stratégiák jövőjével kapcsolatos szándékait.

A Bizottság megbízásából készült független tanulmány és az INTERACT program keretében végzett bizonyos munkák is megerősítik a makroregionális stratégiákban rejlő kiaknázatlan lehetőségeket és az azokhoz kapcsolódó nem szűnő kihívásokat.

Néhány konkrét ajánlást is megfogalmaztak a jelenlegi jelentés tartalmát illetően, a következőket szorgalmazva:

Ezek az intézmények azonban messzebb is mentek egyes bizottsági ajánlásoknál , és rámutattak arra, hogy a makroregionális stratégiákban foglalt némely alapvető szempont javításra szorul, mégpedig:

Az INTERACT program továbbra is a makroregionális elgondolás előmozdításán fáradozik a stratégiák kulcsfontosságú végrehajtói közötti hálózatok létrehozása és megszilárdítása (pl. kormányzási, közlekedési, környezetvédelmi vagy éghajlatváltozással kapcsolatos területeken), valamint a makroregionális stratégiák európai strukturális és beruházási alapokba való beépítését célzó együttműködési módszerek és eszközök kidolgozása révén. Ezenfelül a Bizottság az INTERACT programmal közösen létrehozott egy platformot a makroregionális stratégiák végrehajtása és e stratégiák európai strukturális és beruházási alapokba való beépítése terén szerzett tapasztalatok megosztásának elősegítése céljából.

Ugyan Fehéroroszország, Izland, Norvégia és Oroszország nem vesz részt az uniós balti-tengeri stratégiában, ők is részt vettek bizonyos balti-tengeri régióban megvalósuló makroregionális projektekben, pl. az INTERREG e régióban megvalósuló, határokon átnyúló és transznacionális együttműködési programjaiban . Ami az INTERREG balti-tengeri transznacionális programját illeti, az EU és Oroszország között létrejött, 2018 elején aláírt pénzügyi megállapodás lehetővé teszi, hogy az orosz partnerek teljes jogú partnerekként vegyenek részt a projektekben, ezáltal is növelve az együttműködési lehetőségeket.

A Duna régióra vonatkozó uniós stratégia ugyancsak segíti a Moldovával és Ukrajnával folytatott uniós együttműködés előmozdítását, amely két ország mára teljes mértékben bekapcsolódott a Duna Transznacionális Programba. Ukrajna (a Duna-menti régiók) és Moldova 2016 és 2018 között a korábbiakhoz képest rendkívül aktívan kapcsolódott be a Duna régióra vonatkozó uniós stratégiához kapcsolódó közös munkába, ami jótékonyan hatott az Unióval kötött társulási megállapodásuk végrehajtására.

A nyugat-balkáni országok Duna régióra vonatkozó uniós stratégiában és adriai- és jón-tengeri régióra vonatkozó uniós stratégiában való részvétele nagymértékben elősegíti uniós integrációjukat. Az ebbe az irányba mutató egyik kézzelfogható lépés, hogy az adriai- és jón-tengeri régióra vonatkozó uniós stratégiában részt vevő négy uniós tagállam (Horvátország, Görögország, Olaszország és Szlovénia) azzal a kéréssel fordult a Tanácshoz, hogy Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaságot is vonják be a stratégiába.

A nem uniós országok az uniós tagállamokkal egyenlő feltétekkel vesznek részt a Duna régióra vonatkozó uniós stratégiában, az adriai- és jón-tengeri régióra vonatkozó uniós stratégiában és az Alpok-régióra vonatkozó uniós stratégiában. Például 2018. június 1-jétől Montenegró tölti be az adriai- és jón-tengeri régióra vonatkozó uniós stratégia soros elnökségét.

E szakasz a négy makroregionális stratégia által a kiválasztott tematikus prioritások terén elért konkrét eredményeket mutatja be. További részletek a szolgálati munkadokumentumban találhatók.

A kísérő szolgálati munkadokumentum az európai strukturális és beruházási alapokból a makroregionális projektek végrehajtásához rendelt támogatási összegek megállapításakor stratégiákra lebontva részletesen ismerteti ezeket az adatokat. A programhatóságok által rendelkezésre bocsátott adatok azonban nem mindig hasonlíthatók össze teljes mértékben, ezért körültekintően kell bánni velük. Egyes hatóságok például úgy vélik, hogy egy adott program teljes költségvetése egy bizonyos stratégiai célkitűzést támogat, mivel az ugyanazt a szakpolitikai területet (pl. környezetvédelem) érinti, még akkor is, ha a finanszírozott projekt nem feltétlenül jár makroregionális hatással. Következésképpen arra jutottak, hogy a szolgálati munkadokumentumban a program teljes költségvetése helyett csak azokat az összegeket veszik figyelembe, amelyeket az egyes projektek támogatására fordítottak (kivéve a bizonyos makroregionális stratégiáknak megfelelő transznacionális programok esetében).

2017 februárjában a Bizottság tanulmányi látogatást szervezett az európai strukturális és beruházási alapok operatív programjainak román irányító hatóságai számára, amelyek megismerkedtek a Duna régióra vonatkozó uniós stratégia gyakorlati vonatkozásaival és ötleteket merítettek az uniós források mobilizálásával kapcsolatban. E kezdeményezés más résztvevő országokra is kiterjeszthető.

A miniszterek 2017. májusi „Ionninai Nyilatkozata” kiemeli, milyen fontos a kék gazdaság az adriai- és jón-tengeri régión belüli fenntartható fejlődés szempontjából, ideértve a tengeri szennyezés elleni küzdelmet is.

A tanulmány emellett bemutat egy makroregionális stratégiai fejlesztési modellt is:

A tanulmány azonban azonosított néhány hajtóerőt is, amelyek segíthetik a makroregionális stratégiák végrehajtását:

A makroregionális stratégiák és a finanszírozási lehetőségek közötti szakadék áthidalása valószínűleg még egy ideig továbbra is kihívást fog jelenteni.

Minden makroregionális stratégia esetében nagy mértékben támogatják a több érdekelt fél részvételén alapuló irányítás koncepcióját. A civil társadalom nagyobb részvétele mindazonáltal megerősítheti a stratégiák alulról építkező megközelítését. Nagyra értékelték a magánszektornak az adriai- és jón-tengeri régióra vonatkozó uniós stratégia fórumain való nagyarányú részvételét (pl. vállalkozások közötti ülések), amit adott esetben más stratégiák esetében is meg lehetne ismételni.

Annak ellenére, hogy az Alpok-régióra vonatkozó uniós stratégia iránt egyre nagyobb az érdeklődés, továbbra is kihívást jelent az akciócsoportok tagjainak motiválása és az, hogy biztosítsák számukra a szükséges döntéshozatali kapacitást és szakértelmet. Az akciócsoportok folyamatosan annak biztosítására kérik az államokat és a régiókat, hogy megfelelően képviseltessék magukat az akciócsoportok ülésein, valamint az intézkedések hatékony stratégiai irányításának és a megfelelő politikai támogatás biztosításának érdekében a felügyelőtestületen belül jobb koordinációról gondoskodjanak.

A Duna régióra vonatkozó uniós stratégia legnagyobb kihívását a politikai lendület nemzeti szintű alábbhagyása jelenti, ami bizonyos kiemelt területekkel foglalkozó irányítócsoportok esetében alacsony részvételi szintet eredményezett. Mivel a stratégia hosszú távú folyamat, rendkívül fontos, hogy a stratégia végrehajtásához és a nemzeti koordinációs mechanizmusok megerősítéséhez folyamatosan rendelkezésre álljanak a szükséges kapacitások és erőforrások. Ráadásul széles körben elismerték, hogy a Duna régióra vonatkozó uniós stratégia irányításának támogatása mellett teljes mértékben elkötelezett közös szerv (Duna Stratégiai Pont) 2017 nyara és 2018 ősze közötti hiánya hátráltatta a stratégia zökkenőmentes kidolgozását és végrehajtását. Az Ausztria és Románia által közösen fenntartott új stratégiai pont most ismét működik.

Politikai súlyuk növelése érdekében a makroregionális stratégiáknak előnyére válna, ha az éves fórummal párhuzamosan megrendezett miniszteri találkozók és kiadott miniszteri nyilatkozatok biztosítanák számukra a politikai láthatóságot, ahogy az adriai- és jón-tengeri régióra vonatkozó uniós stratégia esetében is történik.

Az Alpok-régióra vonatkozó uniós stratégia esetében szintén elmondható, hogy a kommunikáció továbbra is problémát jelent. A kommunikációs eszközök fejlesztése ellenére a technikai feltételek és különösen a tartalomhoz kapcsolódó kommunikációs tevékenység javításra szorulnak. Sürgősen olyan célzott kommunikációs stratégiára van szükség, amely elfogadott politikai üzeneteken alapul.

4. További lépések

A Bizottság a 2020 utáni időszakra vonatkozó uniós kohéziós politikáról szóló rendeletekre irányuló javaslataiban hangsúlyozza, hogy a kohéziós politika horizontális jellegét tekintve mennyire fontos az együttműködés, és felkéri a tagállamokat és a régiókat, hogy e jellemzőt jobban építsék be a nemzeti és regionális szakpolitikai tervezés és programozás következő szakaszába. Ez erős és pozitív jelzésként szolgál a makroregionális stratégiákban már résztvevőknek, és arra ösztönzi őket, hogy előre gondolják át, hogy a programokat és a makroregionális stratégiákat hogyan és mely fő prioritások esetében lehetne kölcsönösen támogatni.

Ez kezelné a COWI-tanulmányban kiemelt problémát is, amely szerint „az európai strukturális és beruházási alapok és az uniós programok koordinációja minden érintett féllel szemben nagy elvárásokat támaszt; és e koordinációt mind a mai napig nem sikerült kielégítően megvalósítani. Ennélfogva a 2020 utáni időszakban jelentős előrelépésre nyílik lehetőség”.

Ezzel összefüggésben és a makroregionális stratégiában rejlő lehetőségeket tekintve a Bizottság arra ösztönzi az érintett országokat, hogy haladéktalanul vezessék be a következő intézkedéseket:

1. A stratégiák tematikus koordinátorainak értékelniük kell az egyes szakpolitikai területek helyzetét a COWI-tanulmányban ismertetett „három szakaszból álló fejlesztési” modell alapján annak meghatározása céljából, hogy milyen hajtóerőket lehetne jobban kihasználni és szükség esetén milyen akadályokat kell legyőzni. Ezt követően adott esetben ajánlásokat tehetnének nemzeti koordinátoraik számára az azonosított problémák megoldására.

2. Az egyes makroregionális stratégiák kulcsfontosságú végrehajtóinak a szakminiszterek elkötelezettsége és támogatása mellett továbbra is fejleszteniük kell irányítási mechanizmusaikat. Szinergiákat és kiegészítő jellegeket kell keresniük a makrorégióban már jelenleg is működő szervezetekkel, és lehetővé kell tenniük a regionális és helyi érdekelt felek számára, hogy hozzájáruljanak a makroregionális stratégiák végrehajtásához (pl. az érdekelt felek számára létrehozott platformokon keresztül). Emellett továbbra is arra kell törekedniük, hogy jobban nyomon kövessék a különböző tematikus területeken elért előrehaladást, valamint megerősítsék a makroregionális stratégiák végrehajtásába bevont szereplők kapacitását.

3. Az uniós balti-tengeri stratégiát és a Duna régióra vonatkozó uniós stratégiát illetően a tematikus és nemzeti koordinátoroknak a saját cselekvési terveik felülvizsgálata adta lehetőséget kihasználva ki kell választaniuk a legfontosabb alapvető prioritásokat, amelyek a legnagyobb uniós hozzáadott értékkel bírnak, és amelyek esetében érdemes uniós és nemzeti forrásokat mozgósítani.

4. Az új – a fő programok, az együttműködés és a makroregionális stratégiák közötti kapcsolatot megerősítő – jogalkotási keret előnyeinek kihasználása érdekében a programozási folyamat során a következő intézkedéseket kell előirányozni:

·Az egyes makroregionális stratégiák szintjén: a résztvevő országokban működő uniós programhatóságoknak a 2021–2027-es programozási időszak korai szakaszától kezdve szorosan együtt kell működniük egymással. Konkrétan, minden egyes makroregionális stratégia tekintetében az uniós forrásokért felelős nemzeti hatóságoknak – a makroregionális stratégiák nemzeti koordinátoraival együttműködésben – közösen meg kell állapodniuk a saját partnerségi megállapodásaikba (az uniós tagállamok esetében) és a többéves programozási (keret)dokumentumokba (a nem uniós országok esetében) foglalandó fő makroregionális prioritásokról, intézkedésekről, projektekről és irányítási mechanizmusokról .

·A makroregionális stratégiákban részt vevő egyes országok szintjén: ezt követően az érintett uniós program keretében a többi résztvevő országgal összehangoltan ki kell dolgozni az elfogadott és a partnerségi megállapodásokba vagy a többéves programozási (keret)dokumentumokba foglalt prioritásokat, intézkedéseket és projekteket. Ennek megvalósítása érdekében a makroregionális stratégiák tematikus és nemzeti koordinátorainak arra kell törekedniük, hogy nemzeti, regionális és együttműködési szinten szorosabb kapcsolatot építsenek ki és szorosabban együttműködjenek az érintett uniós programok (adott esetben az európai strukturális és beruházási alapok és/vagy az Előcsatlakozási Támogatási Eszköz) irányító hatóságaival. Párbeszédet kell kezdeményezniük, közösen azonosítaniuk kell a jövőre nézve lényeges együttműködési területeket, továbbá biztosítaniuk kell, hogy a makroregionális stratégiák kulcsfontosságú végrehajtói részt vegyenek és közreműködjenek a 2021–2027-es programok előkészítésében.

5. A végrehajtási szakaszban a makroregionális stratégiákban részt vevő országokkal koordináltan és összehangoltan végre kell hajtani az uniós programhatóságok által elfogadott és a makroregionális stratégiák szempontjából lényegesnek ítélt prioritásokat, intézkedéseket és projekteket. Ennek megvalósítása érdekében szükség lehet arra, hogy a szóban forgó uniós programok előre külön forrásokat különítsenek el. Ezen konkrét intézkedéseken és projekteken felül a programok egyedi projektkiválasztási kritériumokat dolgozhatnak ki és alkalmazhatnak olyan projektek létrehozásának ösztönzése érdekében, amelyek a makroregionális stratégiák prioritásait támogatják (pl. a költségvetési források meghatározott célra történő elkülönítése, makroregionális projektekre vonatkozó egyedi pályázati felhívások, többletpontok odaítélése a makroregionális célokhoz és intézkedésekhez hozzájáruló projektek számára stb.).

5. Következtetések

A makroregionális stratégiákban részt vevő partnerek most szembesülnek az igazság pillanatával: a 2021–2027-es időszakra vonatkozó programok előkészítése egyedülálló lehetőséget kínál, hogy bizonyítsák és megerősítsék a makroregionális stratégiák iránti elkötelezettségüket, különösen azáltal, hogy az újonnan javasolt rendeletek alapján biztosított eszközöknek köszönhetően beillesztik azokat az uniós programok prioritásai közé.

A makroregionális stratégiák politikai oldalról láthatóvá váltak és nagyon nagy várakozásokat keltettek. Nemzeti és regionális szintű közös politikai lendület nélkül azonban a helyi szereplők elkötelezettsége – bár nagyon hasznos – nem lesz elegendő a makroregionális stratégiák fennmaradásának biztosításához.

A közös célok elérését célzó együttműködésre és közös munkára, valamint a tevékenységek makrorégiókon belüli közös végrehajtására irányuló akaratnak a résztvevő országoktól és a partnerektől kell érkeznie, akiket a Bizottság arra kér, hogy tűzzék közös és központi politikai napirendjükre a makroregionális stratégiát.

A jövőbeli pénzügyi és jogszabályi keretről és az azt támogató programokról folyó megbeszélések és tárgyalások jelenlegi időszaka egyedülálló és kihagyhatatlan lehetőséget kínál a résztvevő országoknak és a partnereknek arra, hogy megerősítsék közös elkötelezettségüket a makroregionális stratégiák közösen elfogadott prioritásai iránt. Ez optimalizálná a makroregionális stratégiák hozzáadott értékét, valamint lehetővé tenné számukra, hogy teljes mértékben kibontakoztassák az azokban rejlő lehetőségeket.



Függelék: A makroregionális stratégiák térképe