A szociális jogok európai pillérének 2017. novemberi kihirdetése komoly áttörést jelentett. A szociális jogok európai pillére – amelyet a Bizottság javasolt és az Európai Parlamenttel és az Európai Unió Tanácsával közösen hirdetett ki – megújított iránytűként szolgál a jelenlegi és jövőbeli kihívások kezeléséhez. Uniós szinten már több kezdeményezés is született a pillér létrehozása nyomán történő intézkedés és a polgárok jogainak gyorsan változó világunkban történő modernizálása érdekében, ami az ENSZ fenntartható fejlesztési céljainak eléréséhez is hozzájárul.

III.a szociális partnereknek a szociálpolitikára vonatkozó jogszabályok alakításában betöltött szerepe nem változik. Az EUMSZ 154. cikkének megfelelően a Bizottság a szociálpolitikai javaslatok előterjesztését megelőzően a jövőben is kétszakaszos konzultációt folytatna a szociális partnerekkel. Konzultálna a szociális partnerekkel az uniós fellépés lehetséges irányáról és a tervezett javaslat tartalmáról. Fontos megjegyezni, hogy amennyiben az EUMSZ 153. cikke által érintett területeken a minősített többségi szavazás lenne alkalmazandó, úgy ez a szociális partnerek megállapodásainak az EUMSZ 155. cikke szerinti, tanácsi határozatok útján történő végrehajtására is vonatkozna;

A Szerződések egy másik lehetőséget is biztosítanak arra az esetre, ha egy vagy több tagállam vétójogával élve blokkolja egy határozat elfogadását. A megerősített együttműködési eljárás lehetővé teszi, hogy egy legalább kilenc tagállamból álló csoport folytassa egy javasolt kezdeményezés megvitatását, amennyiben annak kapcsán lehetetlennek bizonyul a Tanácson belüli egyhangú megállapodás elérése. A többi uniós tagállam később is csatlakozhat a kezdeményezéshez. Ezen eljárás összefüggésében az EUMSZ 333. cikke tartalmaz egy különös „passerelle” klauzulát is, amely lehetővé teszi a megerősített együttműködésben részt vevő tagállamoknak, hogy minősített többségi szavazást és/vagy rendes jogalkotási eljárást alkalmazzanak.

A hátrányos megkülönböztetéssel szembeni, mindenki számára hatékony jogorvoslati mechanizmusokat biztosító egyenlő védelem fejlesztésének elősegítése érdekében fontolóra vehető a közeljövőben a „passerelle” klauzula alkalmazása.

Megkülönböztetésmentesség: tények és számadatok ·Egy Eurobarométer felmérés szerint az uniós polgárok 12 %-a véli úgy, hogy a hátrányos megkülönböztetés veszélyének kitett csoportok valamelyikéhez tartozik. Körülbelül minden ötödik válaszadó számolt be az elmúlt 12 hónapban személyesen tapasztalt hátrányos megkülönböztetésről vagy zaklatásról. Az etnikai származáson alapuló megkülönböztetés a diszkrimináció legelterjedtebb formája, amelyet a szexuális irányultságon, a nemi identitáson, a valláson vagy meggyőződésen, a fogyatékosságon és az életkoron alapuló megkülönböztetés követ. ·Az érintettek számára a megkülönböztetés miatti bármilyen jogfosztás anyagi és/vagy nem anyagi jellegű kárt okozhat, például jövedelemkieséshez és/vagy az egészségi állapotuk romlásához vezethet. A társadalom szempontjából a megkülönböztetés káros hatással lehet a GDP-re és az adóbevételekre, valamint a társadalmi kohézióra.

b) A munkavállalók szociális biztonsága és szociális védelme (nem határokon átnyúló helyzetekben)

Az EU támogatja és kiegészíti a munkavállalók szociális biztonságával és szociális védelmével kapcsolatos tagállami tevékenységeket. Ezen a területen a döntéshozatal egyhangú szavazással, különleges jogalkotási eljárás keretében történik azóta, hogy a Maastrichti Szerződés 1992-ben bevezette a vonatkozó hatásköröket.

Az egyhangú szavazás ezen a területen alkalmazott követelménye azzal függ össze, hogy a nemzeti szociális biztonsági és szociális védelmi rendszerek mélyen beágyazódtak a nemzeti gazdasági, adózási és jövedelem-újraelosztási modellekbe. Az EU-n belül számottevő különbségek figyelhetők meg az egyes rendszerek között, például a költségvetés nagysága és elosztásának módja, a finanszírozás forrása, a lakosságon belül a kockázatfedezés foka, valamint a szociális partnerek szerepe tekintetében.

Ugyanakkor a munkaerőpiacok átalakulása miatt a szociális védelmi rendszerek nemzeti szintű reformja szükséges annak biztosítása érdekében, hogy megtörténjen azok korszerűsítése, és így társadalmi modellünk a jövőben is megfeleljen rendeltetésének, senki ne maradjon le, és az uniós polgárok és vállalkozások a lehető legteljesebb mértékben kiaknázhassák a munka világában bekövetkező változások előnyeit. A demográfiai változások – például a népesség elöregedése, az alacsonyabb születési arányok és a hosszabb várható élettartam – továbbra is hatással lesznek a tagállamok azon képességére, hogy megfelelő szociális védelmet biztosítsanak. A munkaképes korú népesség hozzájárulása csökkenni fog, ami azt jelenti, hogy meg kell vizsgálni a szociális védelmi rendszerek finanszírozásának munkaerőpiacon kívüli forrásait. A munkaviszonyok különböző új formáinak megjelenése, ami a technológiai változások és a digitális platformok miatt csak fokozódik, már most is hiányosságokat teremtett a szociális védelem lefedettsége terén. A munka jövőbeli világa pedig óriási volumenű beruházásokat tesz majd szükségessé az egész életen át tartó tanulás, a képzés, a továbbképzés és az átképzés terén, amelyek tekintetében a nemzeti szociális védelmi rendszerekben jelenleg hiányosságok tapasztalhatók.

A szociális jogok európai pillérének elveire mint iránytűre hagyatkozva a Bizottság eddig arra tett javaslatot, hogy az uniós szintű fellépés olyan ajánlások megfogalmazására összpontosítson, mint például a munkavállalók és az önálló vállalkozók szociális védelemhez való hozzáféréséről szóló ajánlás. Az említett ajánlásról a Tanács 2018 decemberében egyhangúlag politikai megállapodásra jutott, és az jelenleg végleges elfogadásra vár. Elfogadását követően megkezdődik az ajánlás végrehajtása, és értékelni kell majd a szociális védelmi rendszerek korszerűsítésére gyakorolt hatását.

Ha az Európai Tanács az EUSZ 48. cikkének (7) bekezdése szerinti „passerelle” klauzulát alkalmazza, és az érintett területen vagy ügyben bevezeti a minősített többségi szavazást, akkor a Tanács egyhangú helyett minősített többségi szavazással határozhat, amikor az EUMSZ 292. cikke alapján az adott területre vagy ügyre vonatkozó ajánlásokat fogad el. A minősített többségi szavazásra való áttérés ösztönzőleg hatna az ilyen ajánlásokról történő megállapodásra, amelyek iránymutatásként szolgálnának a 21. század elvárásainak megfelelő szociális védelmi rendszerek felé irányuló konvergencia folyamatához, és támogatnák azt.

Az uniós fellépésnek azonban még ebben az esetben is tiszteletben kell tartania a szubszidiaritás elvét, és figyelembe kell vennie a tagállamok szociális védelmi rendszerei közötti jelentős különbségeket. Ezenkívül az EUMSZ 153. cikkének (4) bekezdése garantálja a tagállamok azon jogát, hogy szociális biztonsági rendszerük alapelveit meghatározzák, valamint kimondja, hogy a rendelkezések nem érinthetik jelentősen e rendszerek pénzügyi egyensúlyát.

Ezért a szociális védelmi rendszerek korszerűsítése és konvergenciája folyamatának támogatása érdekében a közeljövőben fontolóra vehető a „passerelle” klauzula alkalmazása a munkavállalók szociális biztonságával és szociális védelmével kapcsolatos ajánlások elfogadása tekintetében.

c) Az Unió területén jogszerűen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok foglalkoztatásának feltételei

Számos, a jogszerű migrációval foglalkozó uniós irányelv szabályozza a belépés és a tartózkodás feltételeit, valamint a harmadik országbeli állampolgárok különböző csoportjait – például a diákokat, a kutatókat, az idénymunkásokat és a vállalaton belül áthelyezett személyeket – megillető jogokat. Ezeket az irányelveket az EUMSZ 79. cikkének (2) bekezdése alapján minősített többségi szavazással, az Európai Parlament számára együttdöntési jogot biztosítva fogadták el.

E szabályok célja, hogy több szempontból, többek között a foglalkoztatási feltételek (például a fizetés, a szakmai képesítések stb.) tekintetében is biztosítsák az uniós állampolgárokkal való méltányos bánásmódot. Ugyanakkor az EU széles körű foglalkoztatási és szociális vívmányai – különösen a tisztességes munkakörülmények biztosítása , valamint a munkahelyi egészségvédelem és biztonság – a tagállami munkajog hatálya alá tartozó valamennyi munkavállalóra vonatkoznak, állampolgárságuktól függetlenül.

Ezenkívül az Unió a Szerződés különböző, minősített többségi szavazást megkövetelő rendelkezései alapján ajánlásokat fogadott el a munkaerőpiacon nehézségekkel küzdő polgárokat megcélzó aktivizálási intézkedésekkel kapcsolatban. Az EU például az ifjúsági garancia, a tartósan munkanélküli személyek munkaerő-piaci integrációjáról szóló tanácsi ajánlás, valamint a kompetenciafejlesztési pályákról szóló tanácsi ajánlás formájában már nyújtott iránymutatást. Ezek az ajánlások az Unió területén jogszerűen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárokra is vonatkoznak, és elismerik, hogy a harmadik országbeli állampolgárok a veszélyeztetett munkaerőpiaci csoportok közé tartoznak, és személyre szabott támogatást igényelnek. Ezek az ajánlások jelenleg végrehajtás alatt állnak, és a többek között az Unió területén jogszerűen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárokra gyakorolt hatásukat még értékelni kell.

Következésképpen az EUMSZ 153. cikke (1) bekezdése g) pontjának lehetséges alkalmazási köre, amely rendelkezés lehetővé teszi az Unió számára, hogy – egyhangú szavazáson alapuló döntéshozatal útján – támogassa és kiegészítse az Unió területén jogszerűen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok foglalkoztatásának feltételeivel kapcsolatos tagállami tevékenységeket, meglehetősen korlátozottnak tűnik.

A meglévő jogszabályok fényében – mind a migrációval és a szociálpolitikával kapcsolatos uniós vívmányok, mind a meglévő ajánlások összefüggésében – jelenleg úgy tűnik, hogy a „passerelle” klauzula ezen a területen történő alkalmazásának nem lenne számottevő hozzáadott értéke.

d) A munkavállalók védelme munkaviszonyuk megszüntetése esetén