[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 12.4.2006

COM(2006) 164 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE

A VADON ÉLŐ MADARAK VÉDELMÉRŐL SZÓLÓ 79/409/EGK IRÁNYELV VÉGREHAJTÁSÁRÓL I. rész: Átfogó jelentés az elért teljes előrelépésről 1999–2001-re vonatkozó tájékoztatás

TARTALOMJEGYZÉK

1. Bevezetés 3

1.1. A jelentés háttere 3

1.2. Az irányelvben előírt jelentési folyamat 3

1.3. A jelentés szerkezete 3

2. A 79/409/EGK, madárvédelmi irányelv 3

2.1. Az irányelv céljai 3

2.2. Az irányelv fő rendelkezései 4

2.2.1. Átültetés: Új nemzeti jogszabályok 4

2.2.2. Az élőhelyek védelme (3. cikk): Előrelépés az élőhelyek kijelölésében 4

2.2.3. Az élőhelyek védelme (3. és 4. cikk): A KVT-kben hozott intézkedések 5

2.2.4. Az élőhelyek védelme (3. és 4. cikk): A KVT-kon kívül hozott intézkedések 5

2.2.5. Általános madárvédelmi rendszer (5. cikk) 6

2.2.6. A madarak eladásának, szállításának és tartásának engedélyezése (6. cikk) 6

2.2.7. A fajok hasznosítása (7. cikk): Vadászat 7

2.2.8. Tiltott eszközök (8. cikk) 7

2.2.9. Eltérések (9. cikk) 7

2.2.10. Egyéb támogató intézkedések és rendelkezések: kutatás (10. cikk) 8

2.2.11. Nem őshonos fajok betelepítése (11. cikk) 8

2.2.12. A közvélemény felvilágosítása és kapacitásépítés 9

3. Következtetések 9

1. BEVEZETÉS

1.1. A jelentés háttere

A vadon élő madarak védelméről szóló, 1979 áprilisában elfogadott 79/409/EGK tanácsi irányelv, az úgynevezett „madárvédelmi irányelv” az első uniós jogszabály, amelyet az Európai Unióban honos vadon élő madárfajok hosszú távú megőrzésére alkottak. Az irányelv 181 különleges gondoskodásra szoruló, veszélyeztetett fajt és alfajt határoz meg. A tagállamok felelőssége a különleges védelmi területek (KVT-k) kijelölése és különösen a közös európai természeti értéket képviselő vándormadarak védelme.

1.2. Az irányelvben előírt jelentési folyamat

E jelentés a tagállamok hároméves nemzeti jelentésében szereplő adatok alapján készült, az irányelv 12. cikke értelmében. Tárgyát az 1999–2001 közötti jelentéstételi időszakban hozott végrehajtási intézkedések képezik.

A jelentés a korábbi, a „Jelentés a vadon élő madarak védelméről szóló 79/409/EGK irányelv végrehajtásáról: 1996–1998-ra vonatkozó tájékoztatás”-ban leírt helyzethez viszonyított lényeges változásokra összpontosít.

1.3. A jelentés szerkezete

A jelentés két részből áll; az I. rész az EU-15 számára foglalja össze az elért előrelépést, különösen az irányelv röviden felvázolt fő céljaival és rendelkezéseivel kapcsolatban. A II. rész a tagállamok 1999–2001 közötti végrehajtási intézkedéseiről szóló nemzeti jelentések összefoglalását tartalmazza, amint az irányelv 12. cikke előírja. A jelentésnek a tagállamok által szolgáltatott információk alapján összeállított II. részét a 12. cikk (2) bekezdésével összhangban a tagállamok hatóságai ellenőrizték.

2. A 79/409/EGK, MADÁRVÉDELMI IRÁNYELV

2.1. Az irányelv céljai

A madárvédelmi irányelv[1] fő célja az összes vadon élő madárfaj hosszú távú védelme az Európai Unióban. Az EU-15 tekintetében 181, különleges gondoskodásra szoruló, veszélyeztetett fajt és alfajt határoz meg (I. melléklet). A tagállamok felelőssége a különleges védelmi területek (KVT-k) kijelölése és különösen a közös európai természeti értéket képviselő vándormadarak védelme.

2.2. Az irányelv fő rendelkezései

A madárvédelmi irányelv az 1. cikk értelmében létrehozza a Szerződésben érintett tagállamok európai területén (Grönland kivételével) természetesen előforduló összes vadon élő madárfaj általános védelmi rendszerét. Az irányelv célja e fajok védelme és kezelése, valamint e fajok vadászatának és befogásának szabályozása. Az irányelv a madarakra, valamint tojásaikra, fészkeikre és élőhelyeikre vonatkozik. A 2. cikk kitűzi az összes ilyen madárfaj védelmének célját, és e célt összekapcsolja ökológiai igényeikkel, valamint a nagyközönség tudományos, kulturális, gazdasági és rekreációs igényeivel.

Az irányelv két fő témára összpontosít: az élőhelyek 3. és 4. cikkben előírt védelmére, valamint az 5–9. cikkben szabályozott vadászatra, befogásra, leölésre és eladásra.

A 10. cikk a tagállamok vadon élő madarak védelmével kapcsolatos kutatásának fejlesztését próbálja ösztönözni.

A 11. cikk rendelkezése szerint a tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy a nem őshonos fajok bármiféle betelepítése ne károsítsa a helyi növény- és állatvilágot.

A 12. cikk alapján a tagállamok jelentést tesznek a Bizottságnak az irányelv alapján hozott nemzeti rendelkezések végrehajtásáról.

Az irányelv alapján hozott intézkedések nem vezethetnek a tagállamok európai területén természetesen előforduló vadon élő madárfajok védelme tekintetében a helyzet romlásához (13. cikk); a tagállamok bevezethetnek az irányelvben előírtaknál szigorúbb védelmi intézkedéseket (14. cikk).

A 15–19. eljárási cikk főként az irányelvnek a tudományos és műszaki fejlődéshez történő hozzáigazításával foglalkozó tanácsadó bizottság létrehozásáról rendelkezik az esetleg szükséges módosítások lehetővé tétele érdekében, megállapítja az eljárásokat és meghatározza a jelentéstétel időpontját.

2.2.1. Átültetés: Új nemzeti jogszabályok |

Jogi követelmények | A tagállamoknak hatályba kellett léptetniük azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek voltak ahhoz, hogy ennek az irányelvnek 1981-re megfeleljenek. A nemzeti jogszabályok fő rendelkezéseinek szövegét közölni kell a Bizottsággal. |

EU-15 összefoglaló | Az időszak alatt nem volt jelentős jogszabályi változás, noha a legtöbb tagállam bejelentett néhány módosulást. Ezek sok esetben a bizonyos vadászati előírásokkal, hatásvizsgálattal és a madártartással kapcsolatos másodlagos jogot érintik. A brit jogszabályok módosulásával erősödtek a végrehajtási hatáskörök és súlyosbodtak a jogellenes tevékenységek büntetései. |

2.2.2. Az élőhelyek védelme (3. cikk): Előrelépés az élőhelyek kijelölésében |

Jogi követelmények | A 3. és a 4. cikk előírja a tagállamoknak az élőhelyek megfelelő sokféleségének és nagyságának megőrzését, fenntartását vagy helyreállítását. A 4. cikk alapján a mennyiségük és méretük szerint legalkalmasabb területeket e fajok védelme érdekében különleges védelmi területekké (KVT) kell minősíteni. |

EU-15 összefoglaló | A legtöbb tagállam új KVT-kkel bővítette nemzeti jegyzékét és/vagy kibővítette a meglévő KVT-k területét. Néhány esetben jelentősen növelték a KVT-területet (például Olaszország, Hollandia, Portugália, Spanyolország és Svédország). Csak Belgium jelezte egy terület megszüntetését, amit ezután más régiókban kárpótoltak. Mindamellett Finnország több KVT méretét csökkentette. Belgium és Írország tengeri vagy tengerparti KVT-k kijelölését, illetve bővítését mérlegeli. Az Egyesült Királyság a KVT-k átfogó felülvizsgálatáról döntött, de a felülvizsgálat eredményeiről nem számolt be. |

2.2.3. Az élőhelyek védelme (3. és 4. cikk): A KVT-kben hozott intézkedések |

Jogi követelmények | A 3. cikk kimondja a megfelelő sokféleségű és nagyságú madárélőhely megőrzésének, fenntartásának vagy helyreállításának szükségességét. Két szálon futó megközelítést alkalmaz: i. védett és gondozott területek kialakítása és ii. az élőhelyek helyreállítása és javítása. A 4. cikk leírja azokat a védintézkedéseket, amelyek biztosítják az élőhelyek alkalmasságát az I. mellékletben felsorolt több érzékeny faj és a vándorló fajok számára. A 3. cikkhez hasonlóan a terület egészét, illetve a védett területek hálózatát lefedő intézkedésekre támaszkodik. |

EU-15 összefoglaló | Több tagállamban, legfőképpen Finnországban alkalmaztak LIFE-projekteket. Az intézkedések közé tartoznak az agrár-környezetvédelmi és gazdálkodási rendszerek (Németország, Spanyolország, Finnország, Hollandia, Egyesült Királyság) és a földvásárlás (Portugália). Számos tagállamnak van gazdálkodási terve (Olaszország, Portugália), bár ez nem mindig átfogó (Hollandia). Csak Finnország hangsúlyozza ki a helyreállítási tervek jelentőségét. |

2.2.4. Az élőhelyek védelme (3. és 4. cikk): A KVT-ken kívül hozott intézkedések |

Jogi követelmények | A 3. cikk kimondja a megfelelő sokféleségű és nagyságú madárélőhely megőrzésének, fenntartásának vagy helyreállításának szükségességét. Két szálon futó megközelítést alkalmaz: i. védett és gondozott területek kialakítása és ii. az élőhelyek helyreállítása és javítása. A 4. cikk leírja azokat a védintézkedéseket, amelyek biztosítják az élőhelyek alkalmasságát az I. mellékletben felsorolt több érzékeny faj és a vándorló fajok számára. A 3. cikkhez hasonlóan a terület egészét, illetve a védett területeket lefedő intézkedésekre támaszkodik. |

EU-15 összefoglaló | A legtöbb ország szerződéses és agrár-környezetvédelmi intézkedéseket hoz (Belgium, Ausztria, Németország, Írország, Olaszország, Hollandia, Portugália, Spanyolország, Svédország, Egyesült Királyság). Ezek más kezdeményezésekkel együtt a különböző élőhelyek – például rétek, mocsarak, legelők, hangafüves puszták, tölgyerdők, vizes élőhelyek, természetes erdők – gondozására és helyreállítására irányulnak, egyes esetekben pedig a tájkép jellegzetességeire is. Néhány alkalommal földet vásároltak, jellemzően mocsaras területeket. |

2.2.5. Általános madárvédelmi rendszer (5. cikk) |

Jogi követelmények | Az 5. cikk általános védelmi rendszert hoz létre, amely tiltja a madarak szándékos elpusztítását vagy befogását, fészkeik és tojásaik szándékos elpusztítását vagy károsítását, tojásaik begyűjtését és birtoklását, a madarak szándékos zavarását, különösen a költési és fiókanevelési időszakban és olyan fajokhoz tartozó példányok tartását, amelyek vadászata tilos. |

EU-15 összefoglaló | Ausztria, Finnország, Olaszország, Hollandia, Spanyolország, Svédország és az Egyesült Királyság fajgazdálkodási terveket vagy stratégiákat alkalmaz, legtöbbször azonban csak igen kis számú faj esetében. A brit jelentés számol be a legtöbb cselekvési tervről (26) és 6 fajra irányulóan egyéb védelmi erőfeszítéseket is részletez. Spanyolország csak két fajra dolgozott ki gazdálkodási stratégiát, de létrehozott több munkacsoportot egyes fajok és a kapcsolódó ügyek kezelésére. Több országban (Belgium, Dánia, Franciaország, Németország, Írország és Svédország) megerősítették a jogszabályokat annak érdekében, hogy növeljék a szándékos befogás, zavarás, a tojások begyűjtése és elpusztítása stb. elleni védelmet. Írországban további tevékenységeket tettek engedélykötelessé, aminek korlátoznia kell a zavarás kockázatát. LIFE projekteket csak Írország és Portugália említett. |

2.2.6. A madarak eladásának, szállításának és tartásának engedélyezése (6. cikk) |

Jogi követelmények | A 6. cikk megtiltja az irányelv hatálya alá tartozó élő vagy elpusztult madarak vagy bármely részük eladását, eladásra történő szállítását és eladásra történő tartását, beleértve a III. melléklet (1) bekezdésében felsoroltakon kívül eső vadászható és befogható fajokat. Amennyiben a tagállam a III. melléklet (2) bekezdésében felsorolt fajok tekintetében kíván engedélyezni ilyen tevékenységeket, bizonyos korlátozások kikötésével és feltéve, hogy a madarat jogszerűen ölték le, úgy először a Bizottsággal kell konzultálnia. |

EU-15 összefoglaló | A brit jelentés a jogellenes madártartással kapcsolatosan részletesen beszámol a vizsgálatok mélységéről és a sikeres büntetőeljárásokról. Ezen kívül csak Írország, Olaszország, Belgium és Ausztria számol be madarak tartásáról és eladásáról. |

2.2.7. A fajok hasznosítása (7. cikk): Vadászat |

Jogi követelmények | A vadászatot, beleértve a solymászatot, a 7. cikk engedélyezi, a II. mellékletben felsorolt fajokra korlátozva. A vadászatnak meg kell felelnie a hatályos nemzeti rendelkezéseknek és az ésszerű hasznosítás és az ökológiailag kiegyensúlyozott állományszabályozás elveinek. A vadászat továbbá nem veszélyeztethet máshol hozott védelmi intézkedéseket (a 2. cikknek megfelelően); emellett a vadászatot korlátozni kell a fajok életciklusának kritikus szakaszaiban (például a szaporodási időszakban). |

EU-15 összefoglaló | A nemzeti vagy regionális vadászati jogszabályok némileg módosultak (Dánia, Franciaország, Finnország, Görögország, Portugália, Spanyolország, Svédország, Egyesült Királyság-Skócia). Néhány országban (például Belgium – Flamand régió, Olaszország, Írország, Görögország) a vadászatot évente szabályozzák, habár nem egyértelmű, hogy az engedélyeket mi alapján adják ki, és hogy teljes mértékben megfelelnek-e az irányelvnek. |

2.2.8. Tiltott eszközök (8. cikk) |

Jogi követelmények | A tömeges vagy válogatás nélküli befogás vagy leölés összes eszköze tiltott. |

EU-15 összefoglaló | A legtöbb tagállam a befogás vagy leölés engedélyezett módszereire vonatkozó jogi helyzetről tesz jelentést, némelyikük a tartalom ismertetése nélkül pusztán a jogszabályra hivatkozik. Egy ország sem jelzett problémákat a jogszabályok gyakorlati végrehajtásával kapcsolatban. |

2.2.9. Eltérések (9. cikk) |

Jogi követelmények | A 9. cikk a hasznosításról szóló cikkektől való eltérésről rendelkezik, amennyiben nincs más kielégítő megoldás. Eltérés lehetséges i. a közegészség és közbiztonság érdekében, a légi közlekedés biztonsága érdekében, a növényi kultúrák, az állatállomány, az erdők, a halgazdaságok és a vizek súlyos károsodásának megelőzése érdekében és a növény- és állatvilág védelme érdekében; ii. a kutatás és oktatás, az állományfeljavítás, a visszatelepítés és az esetlegesen ezekhez szükséges tenyésztés céljából; iii. szigorúan szabályozott feltételek mellett és szelektív alapon, egyes madarak kis számú befogásának, tartásának vagy egyéb ésszerűen megindokolható hasznosításának engedélyezése érdekében. A tagállamoknak bizonyos információkkal kell ellátniuk a Bizottságot és évente jelentést kell tenniük e cikk végrehajtásáról. Az információk alapján a Bizottságnak biztosítania kell, hogy az eltérések következményei összeegyeztethetők legyenek az irányelvvel. |

EU-15 összefoglaló | Eltérések számos okból adhatók, például: növényi kultúrák károsodásának megelőzése, járványvédelem, a légi közlekedés biztonsága, nem őshonos fajok okozta káros hatások, oktatási és tudományos célok. Finnországban 121 eltérést engedélyeztek, főként kutatási és oktatási célból. Egy gólya befogását és állatkerti elhelyezését is jelentették (Finnország). Néhány nemzeti jelentés kormoránokat is említ (Ausztria, Franciaország és Írország). A leginkább említést érdemlő eltérések hét madárfajt (80 000 egyedet) érintenek Olaszországban. Csak Svédország említi annak szükségességét, hogy az eltérések a védettség kedvező szintjével összeegyeztethetők legyenek.. |

2.2.10. Egyéb támogató intézkedések és rendelkezések: kutatás (10. cikk) |

Jogi követelmények | A 10. cikk előírja, hogy a tagállamok a madárállomány védelmére, kezelésére és hasznosítására irányuló kutatást végezzenek. Ennek prioritásait az irányelv V. melléklete állapítja meg. |

EU-15 összefoglaló | A kutatási projektek felsorolása hosszú és változatos. A leggyakrabban felsoroltak a következők: költő- és vízimadár-számlálások, madárgyűrűzési programok, élőhelyi feltételekkel / élőhelyválasztással, madártelepítéssel és állományfelméréssel kapcsolatos kutatás, valamint monitoring és gazdálkodási programokkal kapcsolatos kutatás. |

2.2.11. Nem őshonos fajok betelepítése (11. cikk) |

Jogi követelmények | A 11. cikk szerint a tagállamoknak konzultálniuk kell a Bizottsággal a természetesen elő nem forduló vadon élő madárfajok bármiféle betelepítése ügyében. A betelepítés csak akkor végezhető el, ha nem károsítja a helyi növény- és állatvilágot. |

EU-15 összefoglaló | Új betelepítéseket nem jelentettek. Nem őshonos fajként a halcsontfarkú réce szerepel a leggyakrabban a nemzeti jelentésekben (Írország, Spanyolország, Svédország és az Egyesült Királyság). Úgy tűnik, Spanyolországban eredményesek voltak az intézkedések, mivel több mint egy éve nem észleltek hibrideket; Svédországban és Írországban vadászattal szabályozzák az egyedek számát; az Egyesült Királyságban egy folyamatban lévő korlátozott hatékonysági vizsgálattal kívánják megállapítani, hogy lehetséges-e a faj teljes kiszorítása. Több más faj ad okot aggodalomra, különösen a ludak az Egyesült Királyságban és Írországban. A nem őshonos fajokat figyelő monitoring rendszereket működtetnek Olaszországban (110 nem őshonos faj) és az Egyesült Királyságban (alacsony költőpopulációjú betelepített fajok, nem őshonos, nem költő vízimadarak és hibridek). |

2.2.12. A közvélemény felvilágosítása és kapacitásépítés |

Jogi követelmények | Nincsenek |

EU-15 összefoglaló | Madárhatározó, oktatási és képzési anyagok, tájékoztató füzetek, konferenciák, ügyfélszolgálatok, nemzeti referenciadokumentumok stb. |

3. KÖVETKEZTETÉSEK

E jelentés célja a madárvédelmi irányelv végrehajtásában elért közösségi előrelépés értékelésének elősegítése, a tagállamok által az irányelv szerinti nemzeti rendelkezések végrehajtásáról adott tájékoztatás révén. A madárpopulációk és élőhelyeik helyzetéről és trendjeiről, valamint a kapcsolódó kényszerhatásokról és társadalmi-gazdasági tényezőkről szóló információkkal együtt ez hozzájárult az irányelv eredményességének értékeléséhez[2].

Ma, az EU földterületének közel 8%-át lefedve, több, mint 3000 KVT létezik, jelentős, 2,7 millió hektárt meghaladó tengeri területtel kibővítve, ámbár csupán négy ország (Belgium, Dánia, Luxemburg és Hollandia) fejezte be nagyjából hozzájárulását a KVT-hálózathoz. A KVT-nek kijelölt nemzeti területek aránya is széles skálán mozog, a franciaországi kevesebb, mint 2%-tól a spanyolországi több, mint 15%-ig. Ezen élőhelyek, különösen a vizes élőhelyek védelmének kezelése a fajokra vonatkozó cselekvési tervek kidolgozásával együtt azt eredményezi, hogy néhány súlyosan veszélyeztetett faj populációi megerősödnek. Az országok azonban eltérően cselekednek, és egyes fontos élőhelyek még mindig nem védettek.

Vannak még ellentmondások és ellenérdekek egyes tagállamok vadászati szabályai és gyakorlata, valamint az irányelv közötti összeegyeztethetőség tekintetében. Néhány országban, főként Franciaországban, Spanyolországban és Olaszországban a konfliktus régi keletű és hosszadalmas pereskedés kíséri. A vadászatot körülvevő ellentmondás feloldása az irányelv rendelkezéseinek több szinten való, jobb és kölcsönös elismerését, valamint a vadászatban érintettekkel folytatott párbeszéd elmélyítését igényli.

Következésképpen növelni kell az erőfeszítéseket azért, hogy az irányelv elérje az Európa vadon élő madárfajainak védelmére irányuló célkitűzéseit, és hogy az irányelv kellően hozzá tudjon járulni az EU-nak a biodiverzitás pusztulását 2010-re megállítani kívánó célkitűzéséhez, amiben a göteborgi Európai Tanács állapodott meg és amit a hatodik környezetvédelmi cselekvési programban rögzítettek (1600/2002 határozat).

[1] A 81/854/EGK irányelvvel (HL L 319., 1981.11.7., 3. o.), a 85/411/EGK irányelvvel (HL L 233., 1985.8.30., 33. o.), a 86/122/EGK irányelvvel (HL L 100., 1986.4.16., 22. o.), a 91/244/EGK irányelvvel (HL L 115., 1991.5.8., 41. o.), a 94/24/EGK irányelvvel (HL L 164., 1991.6.30., 9. o.) és a Görögország, Spanyolország, Portugália, Ausztria, Svédország és Finnország csatlakozásával kapcsolatos aktusokkal ( HL L 302., 1985.11.15., 221. o. és HL L 291., 1979.11.19., 17. o.) módosított 79/409/EGK irányelv (HL L 103., 1979.4.25.).

[2] „A madárvédelmi irányelv 25 éve: 25 országnak szóló kihívás”, a Környezetvédelmi Főigazgatóság jelentése, 2004. október