HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 68/21

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – Az Európai Unió béketeremtő szerepe a külkapcsolatokban: bevált gyakorlatok és kilátások

2012/C 68/04

Előadó: Jane MORRICE

2011. január 19–20-án tartott plenáris ülésén az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság úgy határozott, hogy eljárási szabályzata 29. cikkének (2) bekezdése értelmében saját kezdeményezésű véleményt készít a következő tárgyban:

Az Európai Unió béketeremtő szerepe a külkapcsolatokban: bevált gyakorlatok és kilátások.

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Külkapcsolatok” szekció 2011. december 15-én elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság a 2012. január 18–19-én tartott, 477. plenáris ülésén (a 2012. január 19-i ülésnapon) 190 szavazattal 1 ellenében, 3 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1 A béketeremtés az Európai Unió tevékenységének szerves és lényeges részét képezi annak létrejötte óta. Az Unió megteremtése, bővítése és a válságos időszakok átvészelése mind béketeremtő képességéről tanúskodnak. A demokráciát, az emberi jogokat, az egyenlőséget és a toleranciát előmozdító nemzetközösségként az Uniónak erkölcsi kötelessége, hogy világszerte támogassa a béketeremtést, és ma már a Szerződésben foglalt felhatalmazás is felruházza e feladattal. A világon a legtöbb támogatást nyújtó, a konfliktusövezetekben sokéves tapasztalatot szerzett és széles eszköztárral rendelkező szereplőként az Uniónak az élen kell járnia a béke megteremtésére irányuló nemzetközi erőfeszítésekben. A világszerte folyó béketeremtésben az EU mindeddig nem használta ki megfelelően a képességeit, és a pozitív változást célzó támogatása a lehetőségeihez képest nem fejt ki kellőképpen jelentős hatást. Azon erőfeszítések ellenére, amelyek az európai külügyi szolgálat létrehozásával a koherencia javítására irányulnak, az egész Európai Unióra kiterjedő, integrált megközelítés kialakítása még előttünk áll. Világosan meghatározott béketeremtési stratégia, illetve az összes uniós béketeremtési művelet tapasztalatainak nagyobb mértékű megosztása nélkül és a tagállamokkal, a nemzetközi adományozókkal, a nem kormányzati szervezetekkel és a helyszínen béketeremtési tevékenységet végző civil társadalmi szervezetekkel folytatott valódi együttműködés hiányában részben kihasználatlanok maradnak az EU azon lehetőségei, amelyek segítségével a világ legforrongóbb régióiban tényleges és tartós változás lenne elérhető. Meglehet, a kihívás nagy, ám a jutalom még nagyobb. A békés Európa egy békés világban jobban megtalálja a helyét.

1.2 E következtetésekre való tekintettel az EGSZB a következőket ajánlja:

A stratégia és a szakpolitikák tekintetében

1.2.1 Az Európai Külügyi Szolgálatnak (EKSZ) béketeremtési stratégiát kell kidolgoznia, amely polgári, katonai, diplomáciai, politikai, gyorsreagálású és humanitárius műveleteket, hosszú távú fejlesztési támogatásokat, rövid távú segélyeket, éghajlat-változással kapcsolatos fellépéseket, kereskedelmi és beruházási politikákat foglalna magában, továbbá minden olyan egyéb uniós intézkedést, ami kihatással van az érzékeny övezetekre.

1.2.2 Egy, a stratégia kidolgozásával megbízott munkacsoportot kell létrehoznia, amelyet az Európai Parlament, az Európai Bizottság, a Régiók Bizottsága, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság, az Európai Beruházási Bank és a béketeremtésben részt vevő nem kormányzati szervezetek képviselői alkotnának.

1.2.3 Az uniós politikáknak és programoknak – különösen azoknak, amelyek a konfliktusövezetekben folynak – a konfliktusérzékenységet középpontba helyező hatásvizsgálaton kell átesniük, biztosítandó, hogy összhangban legyenek az uniós normákkal és értékekkel, és hogy garantálni tudják az uniós támogatások legköltséghatékonyabb felhasználását.

Az operatív kérdések tekintetében

1.2.4 Ki kell dolgozni egy, a konfliktusövezetekben és a konfliktustól fenyegetett régiókban zajló valamennyi uniós műveletre érvényes elveket rögzítő kódexet.

1.2.5 Minden béketeremtő projektnek magában kell foglalnia a felelősségteljes kormányzás és a demokratikus alapelvek (emberi jogok, szólásszabadság, egyenlőség, politikai és szakszervezeti szabadságjogok), valamint a környezetvédelmi normák érvényesülésének előmozdítását.

1.2.6 A reformok előrehaladásának ellenőrzésére referenciaértékeket kell megállapítani, az ellenőrző rendszert pedig ki kell bővíteni, hogy be lehessen vonni a civil társadalom képviselőit, az ellenőrző szervekben meg lehessen valósítani a nemek egyensúlyát, és biztosítani lehessen a reformok iránti elkötelezettséget. Jobban előtérbe kell helyezni a konfliktusmegelőzést, különösen hangsúlyozva az oktatás és a média – különösen a szociális média – szerepét az érzékeny övezetekben, továbbá aktív módon ösztönözni és népszerűsíteni kell a megbékélést, illetve ezen belül a kultúrák közötti párbeszédet és közvetítést előmozdító intézkedéseket.

1.2.7 Meg kell erősíteni az érzékeny övezetekben a szervezett civil társadalommal szembeni uniós kötelezettségvállalást: ehhez nagyobb támogatást kell nyújtani a toleranciát, a pluralizmust és az egyéb béketeremtő intézkedéseket előmozdító, ily módon az EU értékeit osztó szervezeteknek, továbbá elő kell segíteni az EGSZB munkáját e téren.

1.2.8 Ösztönözni kell az 1325. számú, a nők béketeremtésben való részvételéről szóló ENSZ-határozat betartását, nagyobb támogatást biztosítva a helyszínen dolgozó női csoportok számára, illetve a nemek közötti egyenlőség előmozdítására.

1.2.9 A konfliktusok áldozatainak – elsősorban a gyermekeknek – érzékenyebb és jobban célzott figyelemben, illetve az EU részéről nagyobb elismerésben és támogatásban kell részesülniük.

1.2.10 Ösztönözni, segíteni és támogatni kell a veszélyeztetett fiatalok – elsősorban fiúk – támogatását célzó programokat, lehetővé téve számukra, hogy teljes értékű és konstruktív szerepet játsszanak társadalmukban.

1.2.11 A missziók ellátására nagyobb számban kell felvenni polgári alkalmazottakat, képzésüket bővíteni és javítani kell, továbbá a missziókat katonai helyett inkább polgári válságkezelési módszerrel kell végrehajtani.

1.2.12 Egy adatbázist kell létrehozni, amely tartalmazza az európai béketeremtési szakértőket, valamint a bírói testületekből, ügyvédek közül, a rendőrségről, a béketeremtéssel foglalkozó nem kormányzati szervezetekből, illetve a mediátorok, tisztviselők és politikusok közül a polgári missziók ellátására jelentkező, e területen jártas szakembereket.

A bevált gyakorlatok és a tapasztalatcsere tekintetében

1.2.13 A legjobb béketeremtési gyakorlatról és az EGSZB konfliktusmegoldási eszköztára használatának további vizsgálatáról szóló összefoglaló útján meg kell osztani a legfőbb tanulságokat az uniós intézmények, a tagállamok és a nemzetközi szervek között. (1)

1.2.14 Nagyobb figyelmet kell fordítani az EU belső béketeremtési munkája – mint például az észak-írországi PEACE program – és külső fellépései közötti tapasztalatcserére.

1.2.15 Komolyan fontolóra kell venni egy Európai Béketeremtési Kiválósági Központ vagy Intézet létrehozását, amely a meglévő struktúrákra támaszkodna és épülne, és figyelembe venné az egyéb intézményektől és szakértőktől származó elgondolásokat és ajánlásokat.

1.2.16 Nagyszabású béketeremtési konferenciát kell tartani az új béketeremtési stratégia elemeinek összeillesztése és a tanulságok megosztásának legjobb módjára vonatkozó ajánlások összefoglalása érdekében.

2. Háttér

2.1 Ez a vélemény az Európai Uniónak az észak-írországi békefolyamatban betöltött szerepéről szóló, az EGSZB által 2008 októberében elfogadott saját kezdeményezésű vélemény (2) folyománya, amely vélemény arra szólítja fel az Európai Uniót, hogy a béketeremtést helyezze jövőbeli stratégiai elképzelései középpontjába. Az említett vélemény kiterjeszti a vizsgálat hatókörét az EU határain kívülre, áttekinti a – különösen az EKSZ létrehozását követően – rendelkezésre álló béketeremtési eszközöket, megvizsgálja, hogy a tapasztalatcsere milyen mélységben történt meg, és ajánlásokat fogalmaz meg az e területen a jövőben folytatandó munkával kapcsolatban.

3. Bevezetés

3.1 Az EU, amelyet gyakran a világ legsikeresebb nemzetközi béketeremtő vállalkozásaként írnak le, e téren példaként állítható a többiek elé. Valaha elért legnagyobb eredménye, hogy a II. világháborút követően az esküdt ellenségeket egyesíteni tudta. A nemzetek e közösségének egyben tartása, a tagállamok számának növelése és globális befolyásuk kiterjesztése a béketeremtés további diadala; a következő nagy kihívás az lesz, hogy a pénzügyi válság közepette is megmaradjon ez a lendület.

3.2 Az EU-nak azonban nem voltak meg a megfelelő eszközei annak a morális kötelezettségnek a viseléséhez, amely a világszerte zajló béketeremtés példaértékű szereplőjeként vagy vezetőjeként rá hárult. A konfliktusövezetekben végrehajtott műveletei során a válságkezelésből rendelkezésére álló különféle eszközöket alkalmazott, a humanitárius segélytől kezdve a katonai segítségnyújtáson keresztül a fejlesztési segélyig. Ám módszereiből hiányzott a koherencia, az összehangoltság és a helyi civil társadalom hiteles felhatalmazása.

3.3 A Lisszaboni Szerződés hatálybalépésével az EU mindennek valóra váltásához immár a béketeremtésre vonatkozó új felhatalmazással (21. cikk), az azt támogató új struktúrával (az EKSZ) és egy új vezetővel (Catherine Ashton főképviselő) rendelkezik. Ezek után tehát már semmi nem akadályozza az Uniót abban, hogy az élre álljon, és valódi befolyást gyakoroljon a globális béketeremtésre.

3.4 Ha volt valaha olyan pillanat, amikor az Európai Unió megmutathatta vezető szerepét, akkor az most van. Közvetlen szomszédai a politikai, gazdasági és társadalmi zűrzavar állapotát élik át. Történelmük e döntő pillanatában szilárd támaszra van szükségük. „Új és ambiciózus” szomszédságpolitikája elindításával az EU jelezte, hogy kész és hajlandó jó példával elöl járni. Azonban e téren, ahogyan az egész világon folyó béketeremtésben is, a tettek többet érnek a szavaknál.

3.5 Az EU-nak „kiváló lehetőségei” vannak arra, hogy bevesse sokoldalú befolyását egy koherens és átfogó béketeremtési megközelítés megalkotása érdekében, és rendelkezik az ennek eléréséhez szükséges erőforrásokkal is. Ám a siker végső soron az EU-tagállamok politikai akaratán, egységes megszólalásra való képességén és azon az óhaján múlik, hogy teljes támogatást biztosítsanak az ambiciózus közös béketeremtési stratégiának, amely amellett, hogy hitelesebbé teszi az Európai Uniót a nemzetközi színtéren, pozitív változásokat idéz elő a világban.

4. Háttér

4.1 A „béketeremtés” a nemzetközi diplomáciai lexikon viszonylag új kifejezése. Első alkalommal Butrosz Gáli ENSZ-főtitkár írta le 1992. évi Békeprogramjában a következőképpen: „azoknak a struktúráknak a meghatározása és támogatása, amelyek a konfliktusok kiújulásának megelőzése érdekében a béke megerősítését és megszilárdítását eredményezhetik”. 2006-ban az ENSZ létrehozta a Béketeremtő Bizottságot a konfliktusból kilábaló országokban zajló béketeremtési erőfeszítések támogatására, az OECD pedig 2009-ben megalapította a konfliktussal sújtott és instabil országokat támogató nemzetközi hálózatot (INCAF).

4.2 Európai összefüggésben a béketeremtést az EU külkapcsolatai részeként először a 2001-ben Göteborgban elfogadott, az erőszakos konfliktusok megelőzését célzó program említi kifejezetten. A legutóbbi hivatkozás a Lisszaboni Szerződés 21. cikke, amely az EU külső tevékenységének legfontosabb célkitűzéseiként az emberi jogok és a demokrácia elvének megszilárdítását, a konfliktusok megelőzését és a béke megőrzését sorolja fel.

4.3 A Lisszaboni Szerződés az Unió külkapcsolatainak új kereteit is meghatározza. A külügyi és biztonságpolitikai főképviselő a korábban a Tanács és az Európai Bizottság között megosztott hatáskörökkel rendelkezik. A főképviselő, Catherine Ashton munkáját az EKSZ támogatja: e szerv hatáskörébe tartozik a diplomácia, a fejlesztés és a védelem, amelyek mindegyike bevethető a béketeremtés érdekében.

4.4 Az EKSZ-en és az Európai Bizottság megfelelő igazgatóságain belül az Unió a béketeremtésben alkalmazható eszközök széles skálájával rendelkezik. Ide tartozik többek között:

— A közös biztonság- és védelempolitika keretében zajló polgári és katonai missziók – ezek középpontjában a rendőrség, a jogállamiság, a polgári közigazgatás és a polgárvédelem áll; végrehajtásukat gyakran gátolja a képzett munkatársak hiánya. A stabil és biztos béketeremtési környezethez megfelelő biztonsági és logisztikai feltételekre van szükség.

— A Stabilitási Eszköz – az uniós béketeremtés fő finanszírozási forrása. A rendelkezésre álló források több mint 70 %-át (a 2007–2013 közötti időszakban 2 milliárd eurót) a rövid távú humanitárius segítségnyújtás és a hosszabb távú fejlesztési segélyek közötti „rés betömésére” szolgáló válságintézkedésekhez használják fel.

— A Stabilitási Eszköz felhasználásával létrehozott békeépítési partnerség a válságintézkedésekben részt vevő legfontosabb partnerekkel való kommunikáció javítására. Támogatja a civil társadalmi szervezetekkel való együttműködést, elősegíti a bevált gyakorlatok terjesztését, illetve a logisztikai és műszaki segítségnyújtáshoz való hozzáférést.

4.5 Sok egyéb olyan uniós eszköz létezik, amely nem kifejezetten a béketeremtés céljával jött létre, de alkalmas lehet az EU ilyen tevékenységének támogatására. Ezek közé tartozik a Humanitárius Segélyek és Polgári Védelem Főigazgatósága (ECHO), a demokrácia és az emberi jogok európai eszköze, az Európai Fejlesztési Alapból nyújtott fejlesztési támogatás (AKCS/TOT), valamint a fejlesztési együttműködési eszköz (Latin-Amerika, Ázsia, az Öböl-menti térség és Dél-Afrika).

4.6 Az uniós szakpolitikák, így a kereskedelempolitika, az EBB beruházási politikája, a környezetpolitika, az energiapolitika vagy a mezőgazdasági politika szintén felhasználhatók a béketeremtésben, az EU bővítési politikája pedig tartalmaz egy béketeremtési elemet, amennyiben a tagjelölt országoktól megköveteli, hogy tegyék magukévá az uniós alapértékeket. (3) Ezenkívül az „arab tavaszt” követően „újraélesztették” az EU 16 közvetlen szomszédjára kiterjedő európai szomszédságpolitikát azzal a céllal, hogy a béketeremtés szempontját magáévá téve elősegítse a „mélyreható és fenntartható demokrácia” kiépítését, az Unió új változtatási programja pedig különböző módozatokat javasol a béketeremtésben betöltött uniós szerep erősítésére.

4.7 Jóllehet az uniós béketeremtési tevékenység nagy részének végrehajtására az EU külpolitikája keretében kerül sor, az Unió a saját határain belül is véghezvitt egy egyedülálló béketeremtési kezdeményezést. Az Észak-Írországban és Írország határ menti régióiban a békét és a megbékélést támogató különleges uniós programot 1996-ban indították el, és jelenleg harmadik finanszírozási ciklusában tart. (4)

5. Béketeremtés: a kihívások

5.1 A meghatározás és a stratégia keresése

5.1.1 Noha a béketeremtés a konfliktusövezetekben történő beavatkozás széles körben elfogadott, értékes és új formája, a kifejezésnek nincs pontos meghatározása. Egyesek úgy vélik, hogy a béketeremtés csak a konfliktust követő helyzetek stabilizálására és az újjáépítésre szolgál. Mások szerint áthidalja a védelmi politika és a fejlesztési politika közötti szakadékot. Megint mások leírása szerint „egy folytonosan végrehajtott katalizáló folyamat, amely a konfliktus-megelőzéstől a válságkezelésen, a békéltetésen és a békefenntartáson keresztül a konfliktust követő stabilizációig tart”.

5.1.2 Ami a különböző tevékenységi ágakat illeti, a „békefenntartás” biztonsági és védelmi kérdés, a „békéltetés” a politikai megegyezés céljából alkalmazott diplomáciai tevékenységet fedi, a „béketeremtés” pedig mindkettőt felöleli és mást is magában foglal. Ideális esetben ez utóbbi tevékenység a békefenntartók és békéltetők érkezése előtt kezdődik, és amennyiben sikeresnek és tartósnak bizonyul, azok közreműködésére nincs is szükség. A mindent magában foglaló, mindent felölelő, teljes mértékben konzultatív jellegű és hosszú távú béketeremtési folyamatot talán egy olyan nyitott végű folyamatként lehetne jellemezni, amely az ellentétek kibékítése érdekében megnyitja az ajtókat és bővíti az érintettek látókörét.

5.2 Összehangolt elképzelésekre van szükség

5.2.1 Bármi legyen is a meghatározás, a szakértők egyetértenek abban, hogy a béketeremtés egy „rendkívül bonyolult folyamat, amelyben a katonai és polgári beavatkozás, a diplomácia és a rövid és hosszú távú pénzügyi és technikai támogatás területén tevékenykedő nagyszámú szereplő vesz részt helyi, nemzeti és nemzetközi szinten”. A legnagyobb kihívás az, hogy miként lehet megteremteni az Európai Unión belül és kívül, ugyanazon a területen jelen levő számtalan politika, szereplő és eszköz közötti „koherenciát, koordinációt és komplementaritást”. A legnagyobb nehézséget az jelenti, hogy a különböző tagállamok és a különféle külső adományozók eltérő prioritásokkal rendelkeznek, így a különböző irányokba ható igények és érdekek feszültségekhez vezethetnek.

5.2.2 Az uniós intézmények és igazgatóságok bonyolult struktúrája következtében a felelősök közötti gyakorlati koordináció az Unión belül is további jelentős kihívásnak bizonyul. Arra is igen nagy szükség van, hogy biztosítsák a koherenciát egyrészt a konkrétan az érzékeny övezeteket célzó szakpolitikák, például a fejlesztési támogatások, másrészt azon – különösen a kereskedelemmel, a beruházásokkal, az éghajlatváltozással és az energiaüggyel kapcsolatos – szakpolitikák között, amelyek jelentős hatást gyakorolnak ezekre a területekre. Az EKSZ létrehozásával valós lehetőség nyílt az uniós intézmények, valamint az Unió, a tagállamok és az egyéb jelentős adományozók, amilyen az ENSZ, az USA, Kína és egyéb szereplők közötti szakpolitikai és gyakorlati érintkezési pontok megtalálására.

5.2.3 Noha a „mindenre kiterjedő megközelítés szent Grálját” egyelőre nem sikerült megtalálni, erőfeszítések történtek az uniós eszközök koherensebb alkalmazására. A közelmúltban a Külügyek Tanácsának 2011. júniusi tanácskozása szolgált erre példával, ahol Szudán és Dél-Szudán tekintetében egy, a politikai párbeszédtől a polgári kapacitásépítésen át a fejlesztési segélyig és a kereskedelmi együttműködésig terjedő átfogó megközelítést hagytak jóvá. A fejlesztési politikának ismét elsőbbséget biztosító, nemrég elfogadott uniós „változtatási program” az új béketeremtési megközelítés egy másik példája. A javaslatok a hangsúlyt az emberi jogokra, a demokráciára, az egyenlőségre, a felelősségteljes kormányzásra és a civil társadalommal való kapcsolatokra helyezik. Egyes körök értékes új koncepciót fedeznek fel bennük, míg mások szerint e javaslatok nem mennek elég messzire.

5.3 A civil társadalomnak nagyobb szerepet kell játszania a konfliktusok megoldásában

5.3.1 A konfliktusmegoldási folyamat alapvető hozzáállás- és magatartásbeli változásokat követel meg. A befogadás, az elkötelezettség és a párbeszéd olyan fegyverek, amelyek felveszik a küzdelmet a félelemmel, a gyűlölettel, az intoleranciával és a jogtalansággal, és megteremtik a konfliktusmegelőzéshez és béketeremtéshez megfelelő környezetet. E munkát a legalsó szinteken, a hétköznapi emberek szintjén kell elvégezni, ahol a legnagyobb szükség van a béketeremtésre. Itt nem lehet többé a véletlenre bízni azoknak a civil társadalmi szervezeteknek a részvételét, amelyek osztják az egyenlőség, az emberi jogok, a befogadás és a tolerancia alapvető uniós értékeit, és elsősorban a kiszolgáltatott és veszélyeztetett embereket kell támogatni, illetve azokat, akik egyszerűen nem képesek hallatni a hangjukat.

5.3.2 Széles körben elfogadott tény, hogy a civil társadalmi szervezetek döntő szerepet játszanak minden béketeremtő stratégia eredményességének és hosszú távú fenntarthatóságának biztosításában. A helyi, nem állami szereplőkkel folytatott együttműködés és konzultáció nemcsak arra szolgál, hogy az EU alulról kiindulva jobban megértse a konfliktushelyzetet, hanem emellett azt is biztosítja, hogy az alsó szinteken felelősséget vállaljanak a folyamatokért. Ezenkívül elősegíti a „konfliktusérzékeny” béketeremtést, és pozitív megerősítést ad a béketeremtési erőfeszítésekre.

5.3.3 A béketeremtés során mostanáig – mind politikai, mind pedig operatív szinten – hajlamosak voltak megfeledkezni azokról a csoportokról, amelyek döntő befolyással lehetnek a folyamatokra. A nők, akik a konfliktusokban a társadalmi szövetet a legtöbbször összetartják, kevéssé vannak képviseltetve a döntéshozatalban. A konfliktusövezetekben a helyi kereskedők által képviselt „vissza az üzlethez” szemlélet a rugalmasság fontos megnyilvánulása, amely támogatásra érdemes. A szakszervezeti tevékenységek, mint például az Európai Unió utcáin manapság gyakran látható béke- és szolidaritási tüntetések, a béketeremtést támogató további hatékony eszközök. A fiataloknak támogatásra van szükségük ahhoz, hogy energiájukat konstruktív módon vezessék le, a rászoruló csoportok, elsősorban az áldozatok, pedig szakértői figyelmet igényelnek.

5.3.3.1 Egyre inkább elismerik, hogy a konfliktusok megelőzése és a megosztott csoportok közötti megbékélés nagyobb figyelmet érdemelnek a béketeremtésre irányuló erőfeszítések során. Az oktatásnak kiemelkedően fontos szerepe van ebben a tekintetben, mivel arra tanítja a fiatalokat, hogy ne csak elfogadják, hanem tiszteljék is a különbözőséget. Egy másik megfontolásra érdemes, fontos szereplő a média, különösen az a szerep, amelyet a média tölthet be a pozitív változások létrehozásában. Az olyan, csoportok közötti kapcsolatokat erősítő specifikus stratégiák ösztönzése, mint a kultúrák közötti párbeszéd és a közvetítés e munka másik fontos elemét jelentik.

5.3.4 Az EU és a konfliktusövezetek civil társadalmi szervezetei közötti „strukturált párbeszéd” tartós kapcsolatokat eredményezhet, és elősegítheti a helyzet gyakorlati megértését. A szervezett civil társadalommal fenntartott szoros kapcsolatai révén az EGSZB alkalmas arra, hogy az e régiók alulról építkező szervezeteivel kapcsolatos uniós feladatokban komolyabb szerepet vállaljon. E bizottság többek között Kínában, Tibetben, Libanonban, Észak-Afrikában és az AKCS-országokban már együttműködik üzleti vállalkozásokkal, szakszervezetekkel és más szereplőkkel, és örömmel fokozná a tapasztalatcserét, hogy támogassa és megerősítse a civil társadalmi szervezetek erőfeszítéseit, és az Unióval együtt dolgozzon a béketeremtési projektekben.

5.4 A tapasztalatcsere értékének nagyobb elismerése

5.4.1 A közjó érdekében egyesült 27 nemzet közösségeként az EU abban a helyzetben van, hogy megoszthatja másokkal egyedi tapasztalatait. Döntéshozatali folyamatától kezdve bővítési politikájáig az Unió olyan gyakorlati példákkal szolgál, amelyeket a világ más részein működő regionális szervezetek is alkalmazhatnak. Az Afrikai Unió az egyik olyan szervezet, amely követi az uniós módszerek példáját, és mások is örömmel teszik ezt. Több olyan országot és régiót is lehetne példaként említeni, amelyek konfliktus nélkül, sikeresen vittek véghez változásokat, és ezeket érdemes kiemelni a béketeremtési politika és gyakorlat összefüggésében.

5.4.2 Mivel a külkapcsolatok keretében a kezdetektől fogva részt vett a béketeremtésben, az EU-nak rengeteg megosztandó tapasztalata van, amelyet olyan térségekben szerzett, mint Délkelet-Ázsia, a Közel-Kelet, Közép-Amerika, a Balkán és a szubszaharai Afrika. E tevékenységek egy része rendkívül sikeres volt, más része kevésbé. Az Unió bizonyos konfliktusövezetekben mutatott teljesítményét valóban szigorú kritikával illették, azonban még ezek a tapasztalatok is a politika okulását szolgálhatják, amennyiben sor kerül a tanulságok megfelelő átadására.

5.4.3 A „pozitív tapasztalatcsere” terén még sokat kell fejlődni. Az indonéziai acehi békefolyamat, a csatornarendszer összekapcsolása a kettéosztott Nicosiában (5) és az észak-írországi uniós béketeremtési támogatás mind olyan példák, amelyeket a béketeremtési tapasztalatokat összegző uniós eszköztár részeként szélesebb körben fel lehetne használni. Jóllehet nincs univerzális megoldás, bizonyos, számos konfliktusövezetben egyaránt alkalmazható közös alapelveket nem lehet figyelmen kívül hagyni.

5.4.4 A kutatások azonban arra mutatnak, hogy e tapasztalatcsere nem igazán bevett része az uniós politikának, különösen ha az belső és külső fellépéseket egyaránt érint. Az észak-írországi PEACE program esetében nincs szisztematikus módszer a más konfliktusövezetekkel való közös tanulásra. Lévén, hogy az EU elismerten hozzájárul a régió békéjéhez, hogy az Észak-Írországgal foglalkozó Barroso-féle munkacsoport javasolta a más konfliktusövezetekkel folytatott tapasztalatcserét, és hogy pontosan ugyanebből a célból létrehoztak egy „békehálózatot”, a tapasztalatok külső fellépésekben való felhasználásának látható hiánya kihagyott lehetőség és nagy politikai hiba.

5.5 Egy béketeremtési központ létrehozása felé

5.5.1 Sokat kell tehát még tenni azért, hogy az EU bebizonyíthassa, hogy a béketeremtési stratégia területén vezető szerepet játszik a világban, és hogy garantáltan széles hatókörű és nagy hatású munkát végezhessen. Az egyik megvitatás alatt álló javaslat a korábbi finn elnök és a svéd külügyminiszter által kezdeményezett Európai Békeintézet létrehozására irányul, amelynek feladata az uniós béketeremtési erőfeszítések „koherenciájának, koordinációjának és komplementaritásának” javítása lenne. Észak-Írország vezetői a maguk részéről egy Belfast területén kívüli, béketeremtésre hivatott nemzetközi kiválósági központ létrehozását javasolták, és e cél érdekében PEACE-forrásokért folyamodtak; az Európai Parlament elindította a vitát, és „Egy békeintézet tervezete” címmel politikai dokumentumot dolgozott ki.

5.5.2 Az egyéb szervekkel – így például az Európai Unió Biztonságpolitikai Kutatóintézetével (EUISS) vagy az Alapjogi Ügynökséggel – összekapcsolt új intézet vagy központ létrehozásának ötlete komoly megfontolást érdemel. Ha egy ilyen szervezet képes elősegíteni a független szakértői tanácsadást, a párbeszédet, a képzést, a tanulmányokat és az e téren dolgozó emberek közötti tapasztalatcserét, akkor hasznosan támogathatja az EKSZ munkáját az uniós fellépés e döntő fontosságú területén.

5.6 Egy lehetőség, amit nem szabad kihagyni

5.6.1 E vélemény arra összpontosít, hogy az Unió miként tudná úgy megszervezni magát, hogy konstruktívabb szerepet játszhasson a jelenleg a világ előtt álló legnagyobb kihívásban: a konfliktusmegoldásban. Mivel a béketeremtés meghatározása egyelőre nem született meg, és az EU még nem alakított ki béketeremtési stratégiát, a munka gyakorlatilag tiszta lappal indul. Ez egy ritka – talán egyszeri – lehetőség az EU számára a nemzetközi kapcsolatok terén.

5.6.2 Az EKSZ létrehozásának köszönhetően az EU megragadhatja ezt a lehetőséget, és a nemzetközi béketeremtés élére állhat. A kihívás ma egy olyan jól körvonalazott béketeremtési stratégia kialakításában áll, amely nemcsak az uniós programok és politikák közötti, hanem az EU és tagállamai értékei és érdekei közötti koherenciát is megvalósítja. Ez nehéznek bizonyulhat egy olyan közös külpolitika nélkül, amely rögzíti a beavatkozás és nem beavatkozás elfogadott elveit a konfliktusövezetekben, de olyanok is vannak, akik úgy vélik, hogy az „EU egésze megközelítés” az egyetlen út annak biztosításához, hogy a béketeremtés érdemi hatást fejtsen ki a helyi szinten.

5.6.3 A történelem megtanította az Európai Uniót arra, hogy a demokrácia értékesebb a diktatúránál, megmutatta az igazságosság, az egyenlőség és az emberi jogok fontosságát, valamint az intolerancia, az idegengyűlölet, a hátrányos megkülönböztetés és az előítéletek veszélyeit. A világháborútól a berlini fal leomlásáig az Unió folyamatosan a béketeremtés útján haladt, megszilárdította vívmányait, és mások számára is kikövezte a jövőbe vezető utat. Sok megpróbáltatással nézett szembe, nem utolsósorban a jelenlegi pénzügyi válsággal, ám alapértékei a határain belüli és kívüli fellépései alapkövét képezik, és azoktól sohasem szabad eltérnie.

5.6.4 Az Európai Unió a belső válság és az önvizsgálat idején sem tévesztheti szem elől a nagyobb összefüggéseket és globális felelősségét. Nem adhatja fel külpolitikai céljait és elkötelezettségeit, és egy olyan megkülönböztetett szerepet kell kialakítania magának, amelyet semmilyen más nemzet vagy nemzetcsoport nem képes betölteni. Béketeremtőként az EU egy olyan színtéren jeleníti meg történelmét, szellemiségét és egyedülálló védjegyét, az alulról építkező beavatkozást, ahol a jó hírnév, a megértés, a tapasztalat, a nagylelkűség és a bizalom a legnagyobbra értékelt tényezők. A béketeremtés globális vezetőjeként az Európai Uniónak önbizalomra, meggyőződésre és bátorságra is szüksége van az előrelépéshez.

Kelt Brüsszelben, 2012. január 19-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Staffan NILSSON

(1) Lásd az SC/029. sz. véleményt: „Az EU szerepe az észak-írországi békefolyamatban” (Jane Morrice).

(2) Uo.

(3) Lásd az Általános Ügyek Tanácsának 3132. ülésén, 2011. december 5-én elfogadott, a bővítésről és a stabilizációs és társulási folyamatról szóló tanácsi következtetések 2. pontját: „A bővítési folyamat továbbra is erősíti Európában a békét, a demokráciát és a stabilitást, és lehetővé teszi az EU számára, hogy jobban meg tudja válaszolni a globális kihívásokat. A bővítési folyamat transzformatív képessége nagy horderejű politikai és gazdasági reformokat eredményez a bővítési folyamatban részt vevő országokban, ami az EU egészének a javát is szolgálja. Minderről meggyőzően tanúskodik a Horvátországgal folytatott csatlakozási tárgyalások sikeres lezárása is, és ez pozitív jelzés a tágabb régió egésze számára.”

(4) Lásd a CESE. számú véleményt az Észak-Írországban és Írország határ menti megyéiben a békét és megbékélést szolgáló egyedi támogatási program keretében indítandó kezdeményezésre vonatkozó iránymutatásokat tartalmazó, a tagállamoknak címzett feljegyzés tervezetéről (SEC(95) 279 final), HL C 236., 1995.9.11., 29. o.; valamint a CESE számú véleményt a következő tárgyban: „Javaslat európai parlamenti és tanácsi rendeletre az Írországért Nemzetközi Alap részére nyújtott európai uniós pénzügyi hozzájárulásról (2007–2010), COM(2010) 12 – 2010/0004 (COD)”, HL C 18., 2011.1.19., 114. o.

(5) Lásd a Régiók Bizottsága véleményét a következő tárgyban: „Városok közötti diplomácia”, 2009. február 12. (HL C 120/01., 2009.5.28.).