A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

Értékelő jelentés az adatmegőrzésről szóló 2006/24/EK irányelvről

BEVEZETÉS

Az adatmegőrzési irányelv[1] (a továbbiakban: irányelv) előírja, hogy a tagállamok kötelezzék a nyilvánosan elérhető elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtóit, illetve a nyilvános hírközlő hálózatok szolgáltatóit (a továbbiakban: üzemeltetők) hogy a forgalmi és helymeghatározó adatokat súlyos bűncselekmények kivizsgálása, felderítése és üldözése céljából legalább hat hónapig és legfeljebb két évig megőrizzék.

A Bizottság e jelentése az irányelv 14. cikke szerint értékeli annak tagállamok általi végrehajtását, valamint a gazdasági szereplőkre és a fogyasztókra kifejtett hatását, figyelembe véve az elektronikus hírközlési technológia további fejlődését és a Bizottsághoz benyújtott statisztikákat; eközben törekedve annak eldöntésére, hogy szükséges-e módosítani az irányelv rendelkezéseit, különös tekintettel az érintett adatok körére és az adatmegőrzési időszakokra. Ez a jelentés az adatmegőrzéssel kapcsolatosan általánosan felmerült kritikák tükrében megvizsgálja az irányelvnek az alapvető jogokra gyakorolt hatásait is, valamint hogy szükség van-e intézkedésekre a névtelen SIM-kártyáknak bűnözés céljára való felhasználásával kapcsolatos aggodalmak kezelése érdekében[2].

Mindent egybevetve az értékelés azt mutatja, hogy az adatmegőrzés a büntetőjogi rendszerek és a bűnüldözés értékes eszköze az Európai Unióban. Az irányelv többek között a célok korlátozása és a megőrzési időszakok, valamint az üzemeltetőknek okozott költségek megtérítése terén csak korlátozottan járult hozzá az adatmegőrzés harmonizációjához, mivel ezek a területek a jogszabály hatályán kívül esnek. Figyelembe véve a belső piacra, a magánélet tiszteletben tartásához való jogra és a személyes adatok védelmére gyakorolt hatásokat és kockázatokat, az Európai Uniónak továbbra is közös szabályokkal kell biztosítania a forgalmi és helymeghatározó adatok tárolásának, visszakeresésének és használatának következetesen magas színvonalát. E következtetések fényében és a hatásvizsgálat alapján a Bizottság javaslatot kíván tenni az irányelv módosítására.

AZ ÉRTÉKELÉS HÁTTERE

Ez az értékelő jelentés a tagállamokkal, szakértőkkel és az érintettekkel folytatott alapos megbeszélések alapján és a tőlük származó észrevételekből gyűjtött információkat tartalmazza.

A Bizottság 2009 májusában „Úton az adatmegőrzési irányelv értékelése felé” címmel konferenciát tartott az adatvédelmi hatóságok, a magánszektor, a civil társadalom és a tudományos élet képviselőinek részvételével. A Bizottság 2009 szeptemberében kérdőívet küldött e csoportok érdekelt feleinek, amelyre megközelítőleg 70 válasz érkezett[3]. A Bizottság 2010 decemberében „Az adatmegőrzési irányelv továbbvitele” címmel, az irányelv előzetes értékelésének megosztása és a terület jövőbeli kihívásainak megvitatása céljából rendezte meg a második konferenciát, amelyen az érintettek hasonló csoportjai vettek részt.

A Bizottság 2009 októbere és 2010 márciusa között részletes megbeszéléseket folytatott a tagállamok és az Európai Gazdasági Térség társult országainak a képviselőivel az irányelv alkalmazásával kapcsolatosan felmerült kérdésekről. A tagállamok a vártnál később kezdték alkalmazni az irányelvet, különösen az internettel kapcsolatos adatok vonatkozásában. A nemzeti jogba való késedelmes átültetés azt eredményezte, hogy csak kilenc tagállam tudott 2008-ra vagy 2009-re vonatkozó, átfogó statisztikai adatokat biztosítani a Bizottságnak az irányelv 10. cikkének megfelelően, ugyanakkor összességében 19 tagállam nyújtott be vaalmilyen formában statisztikákat (lásd a 4.7. szakaszt). A Bizottság 2010 júliusában kelt levelében további mennyiségi és minőségi információkat kért a tagállamoktól a megőrzött adatoknak a bűnüldözési eredmények elérésében mutatott szükségességével kapcsolatosan. Tíz tagállam részletes tájékoztatást szolgáltatott azokkal a konkrét esetekkel kapcsolatosan, amelyekben az adathozzáférés szükségesnek bizonyult[4].

Ez a jelentés felhasználja a „súlyos bűncselekmények nyomozását, felderítését és üldözését szolgáló elektronikus adatmegőrzési platform”[5] által a 2008-as alapítása óta elfogadott állásfoglalásokat. A Bizottság figyelembe vette a 29. cikk alapján létrehozott adatvédelmi munkacsoport[6] által készített jelentéseket, különösen a második végrehajtási fellépésről készített jelentést, vagyis annak értékelését, hogy a tagállamok megfelelnek-e az irányelvben meghatározott adatvédelmi és adatbiztonsági követelményeknek[7].

ADATMEGőRZÉS AZ EURÓPAI UNIÓBAN

Adatmegőrzés büntetőjogi és bűnüldözési célokból

A szolgáltatók és a hálózatüzemeltetők (a továbbiakban: üzemeltetők) tevékenységeik során személyes adatokat dolgoznak fel kommunikációs, számlázási, összekapcsolási díjakkal kapcsolatos, marketingcélú és más többletértékű szolgáltatásokra vonatkozó információk továbbítása céljából. Ennek keretében a közlés forrásával, rendeltetési helyével, dátumával, idejével, időtartamával és típusával, valamint a felhasználók kommunikációs berendezéseivel és a mobiltelefon-szolgáltatások esetében a készülék helyével kapcsolatos adatok kerülnek feldolgozásra. Az elektronikus hírközlési ágazatban a személyes adatok kezeléséről, feldolgozásáról és a magánélet védelméről szóló 2002/58/EK irányelv[8] (a továbbiakban: elektronikus adatvédelmi irányelv) értelmében az elektronikus hírközlési szolgáltatások igénybevétele során keletkezett forgalmi adatokat elvben törölni kell, vagy névtelenné kell tenni, ha a közlés továbbításához ezek már nem szükségesek, kivéve – és csak akkor – ha számlázás céljából vagy az előfizető vagy felhasználó beleegyezésével kerülnek felhasználásra. Helymeghatározó adatok kezelésére csak akkor kerülhet sor, ha névtelenné tették őket, vagy a felhasználók hozzájárultak, és csak olyan mértékben és időtartamig, amely a többletértékű szolgáltatás nyújtásához szükséges.

A nemzeti hatóságok az irányelv hatálybalépését megelőzően csak meghatározott feltételekkel kérhettek hozzáférést ilyen adatokhoz az üzemeltetőktől, hogy például IP-cím alapján azonosítsák az előfizetőket a kommunikációs tevékenységek elemzése és a mobiltelefon helyének meghatározása céljából.

Az adatoknak a bűnüldözési célokból történő megtartásával és használatával uniós szinten először a távközlési ágazatban a személyes adatok kezeléséről és a magánélet védelméről szóló 97/66/EK irányelv foglalkozott. Az említett irányelv biztosított először lehetőséget a tagállamok számára, hogy szükség esetén olyan jogszabályi intézkedéseket fogadjanak el, amelyek a honvédelem, a közbiztonság vagy a közrend védelme – beleértve a nemzetbiztonsági ügyekkel kapcsolatos tevékenységek tekintetében az állam gazdasági egyensúlyát – valamint a büntetőjogi szankciók végrehajtásának érdekében szükségesek[9].

Ezzel a rendelkezéssel részletesebben foglalkozik az elektronikus adatvédelmi irányelv, amely lehetővé teszi, hogy a tagállamok a közlések titkosságnak elvétől eltérő jogszabályi intézkedéseket fogadjanak el, ideértve bizonyos feltételekkel az adatoknak a bűnüldözési célokból történő megőrzését, rendelkezésre bocsátását és felhasználását. A 15. cikk (1) bekezdése lehetővé teszi, hogy a tagállamok többek között adatok korlátozott idejű megőrzésével korlátozzák a magánélettel kapcsolatos jogokat és kötelezettségeket, ha az ilyen jellegű korlátozás „egy demokratikus társadalomban szükséges, megfelelő és arányos intézkedésnek minősül a nemzetbiztonság (vagyis az állam biztonsága), a nemzetvédelem és a közbiztonság védelme érdekében, valamint a bűncselekmények, illetve az elektronikus hírközlési rendszer jogosulatlan használata megelőzésének, kivizsgálásának, felderítésének és üldözésének a biztosítása érdekében”.

A megőrzött adatoknak a büntetőjogi rendszerekben és a bűnüldözésben betöltött szerepével az 5. szakasz foglalkozik.

Az adatmegőrzési irányelv célja és jogalapja

A tagállamok számára az adatmegőrzésről szóló jogszabályok elfogadásának lehetőségét biztosító 97/66/EK irányelv és elektronikus adatvédelmi irányelv rendelkezései miatt a belső piacon torzulásokhoz vezetett, hogy egyes tagállamokban az üzemeltetőknek adatmegőrzési felszereléseket kellett vásárolniuk, és a bűnüldöző szervek számára adatok visszakeresését végző szakembereket kellett foglalkoztatniuk, míg más tagállamokban ez nem volt kötelező. Az üzleti modellek és kínált szolgáltatások terén mutatkozó irányzatok, például az átalánydíjszabás, az előre fizetett és ingyenes elektronikus hírközlési szolgáltatások terjedése azzal a következménnyel járt, hogy az üzemeltetők fokozatosan elhagyták a forgalmi és helymeghatározó adatok számlázási céllal történő tárolását, ennek következtében büntetőjogi és bűnüldözési szempontból csökkent ezeknek az információknak az elérhetősége. E kérdések uniós szintű kezelését különösen sürgőssé tette a 2004-es madridi és a 2005-ös londoni terrortámadás.

Mindezek alapján az adatmegőrzési irányelv a tagállamok számára kötelezettséget állapított meg, amelynek értelmében a nyilvánosan elérhető elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtóinak és a nyilvános hírközlési hálózatok üzemeltetőinek „a súlyos bűncselekmények kivizsgálása, felderítése és üldözése” céljából a közlési adatokat az egyes tagállamok által meghatározott nemzeti jogszabályoknak megfelelően meg kell őrizniük, továbbá törekedett bizonyos kapcsolódó kérdések uniós szintű harmonizálására.

Az irányelv egy szakasz hozzáadásával módosította az elektronikus adatvédelmi irányelv 15. cikkének (1) bekezdését, amely előírja, hogy az adatmegőrzési irányelv értelmében megőrzött adatokra nem vonatkozik a 15. cikk (1) bekezdése[10]. A tagállamok ezért az irányelv 12. preambulumbekezdésének megfelelően továbbra is eltérhetnek a közlések titkosságának elvétől. Az (adatmegőrzési) irányelv csak jóval szűkebb körben, a súlyos bűncselekmények kivizsgálása, felderítése és üldözése céljából szabályozza az adatmegőrzést.

Ez az irányelv és az elektronikus adatvédelmi irányelv között fennálló összetett jogviszony, valamint a „súlyos bűncselekmény” mindkét irányelvből hiányzó meghatározása megnehezíti egyrészt az irányelvben meghatározott adatmegőrzési kötelezettségek átültetésére tett tagállami intézkedések, másrészt az elektronikus adatvédelmi irányelv 15. cikkének (1) bekezdése által megengedett adatmegőrzés általánosabb tagállami gyakorlata közötti különbségtételt[11]. Ezzel a kérdéssel a 4. pont foglalkozik részletesen.

Az irányelv az Európai Közösséget létrehozó szerződésnek a belső piac létrehozásáról és működéséről szóló 95. cikkén alapul, amelyet az Európai Unió működéséről szóló szerződés 114. cikke váltott fel. Az irányelv elfogadását követően annak jogalapját az Európai Bíróság előtt megtámadták azzal az indokkal, hogy az irányelv elsődleges célkitűzése a súlyos bűncselekmények kivizsgálása, felderítése és üldözése. A bíróság álláspontja szerint az irányelv a büntetőügyekben folytatott rendőrségi és igazságügyi együttműködés megvalósításától független műveleteket szabályozza, és sem az illetékes nemzeti szervek adatokhoz való hozzáférését, sem ezeknek az adatoknak az említett szervek közötti cseréjét és felhasználását nem harmonizálja. A Bíróság ezért megállapította, hogy az irányelv tulajdonképpen a belső piac vonatkozó ágazatában működő üzemeltetők tevékenységeire vonatkozik. Ennek megfelelően a jogalapot jóváhagyta[12].

Adatmegóvás

Az adatmegőrzés nem egyezik meg az adatmegóvással (más néven „gyors befagyasztási eljárással”), amely során az üzemeltető bírósági határozat alapján a megőrzésre vonatkozó határozat keltétől csak a bűncselekménnyel gyanúsított személyekkel kapcsolatos adatokat köteles megőrizni. Az Európa Tanács számítógépes bűnözésről szóló egyezményének értelmében az adatmegóvás a résztvevő államok által meghatározott és alkalmazott nyomozati eszközök egyike[13]. Szinte minden résztvevő állam kapcsolattartási pontot hozott létre, amelyeknek feladata a számítógépes bűnözéssel kapcsolatos nyomozások vagy eljárások során történő közvetlen segítségnyújtás. Azonban az Egyezmény nem minden szerződő fele gondoskodott az adatmegóvásról, emellett még nem készült értékelés arról, hogy ez a modell mennyire bizonyult hatékonynak a számítógépes bűnözés leküzdésében[14]. A közelmúltban kifejlesztették az adatmegóvás új módszerét, a „bővített gyors befagyasztási eljárást”. Ez a modell túlmutat az adatmegóváson, mivel bíróság is engedélyezheti az üzemeltetők által még nem törölt adatokhoz való hozzáférést. Emellett rövid időre szóló, rendkívül korlátozott, a törlési kötelezettsége alóli jogszabályi kivétel vonatkozna a nem rendes körülmények között tárolt hírközlési adatokra, például a helymeghatározó adatokra, a internetkapcsolat adataira és az átalánydíjas előfizetéssel rendelkező felhasználók dinamikus IP-címeire abban az esetben, ha az adatok számlázási céllal történő tárolása nem szükséges.

Az adatmegóvás támogatói szerint ez a módszer az adatmegőrzésnél kevésbé sérti a magánélet tiszteletben tartáshoz való jogot. A tagállamok többsége azonban nem ért egyet azzal, hogy az adatmegóvás bármely formában megfelelő módon felválthatná az adatmegőrzést, és azzal érvel, hogy az előzményadatok rendelkezésre állását biztosító adatmegőrzéssel ellentétben az adatmegóvás nem biztosítja a bizonyítékoknak a megóvásra vonatkozó határozatot megelőző megállapíthatóságát, nem teszi lehetővé nyomozás folytatását abban az esetben, ha az alany ismeretlen, és nem teszi lehetővé bizonyítékok gyűjtését például bűncselekmények áldozatainak vagy tanúinak mozgásáról[15].

AZ ADATMEGőRZÉSI IRÁNYELV ÁTÜLTETÉSE

A tagállamoknak 2007. szeptember 15-ig kellett átültetniük az irányelvet, az internet-hozzáféréssel, elektronikus levelezéssel és internetes telefonálással kapcsolatos adatokra vonatkozó megőrzési kötelezettségek teljesítésének elhalasztására pedig 2009. március 15-ig volt lehetőség.

A következő elemzés a Bizottsághoz huszonöt tagállamtól érkezett átültetési értesítésen alapul, ideértve Belgiumot, amely csak részlegesen ültette át az irányelvet[16]. A jogszabálytervezet megvitatása Ausztriában és Svédországban jelenleg zajlik. Ebben a két tagállamban nem kötelező az adatok megőrzése, a bűnüldöző szervek azonban kérhetik, és meg is kaphatják a rendelkezésre álló összes forgalmi adatot. Az átültetésre vonatkozó első értesítést követően Csehország, Németország és Románia alkotmánybírósága megsemmisítette az irányelvet átültető nemzeti jogszabályt[17]. Ezek a tagállamok jelenleg mérlegelik az irányelv ismételt átültetésének lehetőségét.

Ez a szakasz elemzi, hogyan ültették át a tagállamok az irányelv vonatkozó rendelkezéseit. Továbbá azt is megvizsgálja, hogy a tagállamok megtérítik-e az üzemeltetőknek az adatok megőrzéséből és visszanyerésének biztosításából fakadó költségeket, amely kérdést az irányelv jelenleg nem szabályozza, valamint foglalkozik a német, a román és a cseh alkotmánybíróság ítéletének az irányelvre gyakorolt hatásával.

Az adatmegőrzés célja (1. cikk)

Az irányelv arra kötelezi a tagállamokat, hogy olyan intézkedéseket fogadjanak el, amelyekkel biztosítják az adatok megőrzését és rendelkezésre állását súlyos bűncselekmények kivizsgálása, felderítése és üldözése céljából az egyes tagállamok nemzeti jogának megfelelően. Unió-szerte azonban eltérnek azok a célok, amelyek esetében a nemzeti jogszabályok az adatok megőrzését, illetve rendelkezésre bocsátását állapítják meg. Tíz tagállam (Bulgária, Észtország, Írország, Görögország, Spanyolország, Litvánia, Luxemburg, Magyarország, Hollandia és Finnország) a „súlyos bűncselekmény” fogalmát minimális börtönbüntetés, a szabadságvesztéssel járó büntetés kiszabásának lehetősége vagy a nemzeti jogban máshol meghatározott bűncselekmények listája tekintetében határozta meg. Nyolc tagállam (Belgium, Dánia, Franciaország, Olaszország, Lettország, Lengyelország, Szlovákia, Szlovénia) nemcsak a súlyos bűncselekmények nyomozása, felderítése és üldözése céljából, hanem minden bűncselekménnyel kapcsolatosan és a bűnmegelőzés érdekében vagy általában a nemzet- vagy az állam-, illetve a közbiztonság szavatolása érdekében is előírja az adatmegőrzést. Négy tagállam (Ciprus, Málta, Portugália és az Egyesült Királyság) jogszabályai a „súlyos bűncselekmény” vagy „súlyos szabálysértés” fogalmakat azok meghatározása nélkül használják. Részletes adatok az 1. táblázatban találhatók.

1. táblázat: Az adatmegőrzés alkalmazásának a nemzeti jogszabályokban meghatározott céljai |

Belgium | Bűncselekmények felderítése és üldözése, a segélyszolgálatok telefonszámaival való visszaélések üldözése, az elektronikus hírközlési hálózatokkal vagy szolgáltatásokkal való visszaélések felderítése, a hírszerző és a biztonsági szolgálatok által végzett hírszerző küldetések értelmében[18]. |

Bulgária | „A súlyos és a büntető törvénykönyv 319. cikkének a)–f) pontjában meghatározott bűncselekmények felfedezése és felderítése, valamint személyek megkeresése”[19]. |

Csehország | Nincs átültetve. |

Dánia | Bűncselekmények felderítése és üldözése[20]. |

Németország | Nincs átültetve. |

Észtország | Az adatok felhasználhatók, amennyiben az egyéb eljárással végrehajtott bizonyítékgyűjtés eleve kizárt vagy túlzottan bonyolult, és a büntetőeljárás tárgya [első fokon vagy szándékosan elkövetett bűncselekmény esetén másodfokon legalább három év szabadságvesztéssel büntetendő] bűncselekmény[21]. |

Írország | Súlyos bűncselekmények [vagyis az ötévi vagy súlyosabb szabadságvesztéssel büntetendő vagy az átültető törvény mellékletében szereplő bűncselekmények] megelőzése, az állam biztonságának megőrzése és az emberi élet védelme[22]. |

Görögország | Különösen súlyos bűncselekmények felderítése céljából[23]. |

Spanyolország | „A büntető törvénykönyvben vagy egyéb büntetőjogi törvényekben meghatározott súlyos bűncselekmények felderítése, nyomozása és üldözése”[24]. |

Franciaország | Bűncselekmények felderítése, nyomozása és üldözése, kizárólag az igazságügyi hatóságok szükséges tájékoztatása, a terrorcselekmények megakadályozása és a szellemi tulajdon védelme[25]. |

Olaszország | Bűncselekmények felderítése és visszaszorítása[26]. |

Ciprus | Súlyos bűncselekmények nyomozása[27]. |

Lettország | „Az állam- és a közbiztonság megóvása vagy a bűncselekmények nyomozásának, a büntetőjogi vádemelésnek és a büntetőeljárásoknak a biztosítása”[28]. |

Litvánia | A litván büntető törvénykönyvben meghatározott súlyos és rendkívül súlyos bűncselekmények kivizsgálása, felderítése és üldözése céljából[29]. |

Luxemburg | A legalább egy év szabadságvesztéssel járó bűncselekmények kivizsgálása, felderítése és üldözése[30]. |

Magyarország | A nyomozást folytató szervek, az államügyész, a bíróságok és a nemzetbiztonsági hatóságok kötelességteljesítésének biztosítása, valamint a rendőrség és a Nemzeti Adó- és Vámhivatal nyomozati munkájának biztosítása szándékosan elkövetett, legalább két év szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmények esetében[31]. |

Málta | Súlyos bűncselekmények nyomozása, felderítése és üldözése[32]. |

Hollandia | Szabadságvesztéssel sújtható súlyos bűncselekmények felderítése és üldözése[33]. |

Ausztria | Nincs átültetve. |

Lengyelország | Bűncselekmények, illetve pénzügyi visszaélések megelőzése vagy felderítése, a folyamatban lévő bírósági eljárásban játszott lényeges szerep esetén ügyészi és bírósági használat, a belbiztonsági hivatal, a külföldi hírszerzési hivatal, központi korrupcióellenes hivatal, katonai kémelhárító szolgálatok és a katonai hírszerző szolgálatok feladatainak teljesítése[34]. |

Portugália | Súlyos bűncselekmények nyomozása, felderítése és üldözése[35]. |

Románia | Nincs átültetve. |

Szlovénia | „A nemzetbiztonságnak, az alkotmányos rendnek és az állam biztonsági, politikai és gazdasági érdekeinek a biztosítása … és a nemzetvédelem biztosítása”[36]. |

Szlovákia | Bűncselekmények megelőzése, vizsgálata, felderítése és üldözése[37]. |

Finnország | Súlyos bűncselekmények kivizsgálása, felderítése és üldözése a kényszerítő intézkedésekről szóló törvény 5a. fejezetének 3. cikke (1) bekezdése szerint[38]. |

Svédország | Nincs átültetve. |

Egyesült Királyság | Súlyos bűncselekmények nyomozása, felderítése és üldözése[39]. |

A legtöbb, jogszabályt átültető tagállam a jogszabályai értelmében lehetővé teszi a megőrzött adatoknak az irányelv hatályán túlmutató felhasználását és elérését, ideértve általában véve a bűncselekmények megelőzését és leküzdését, valamint az emberi élet kockáztatását. Ezt az elektronikus adatvédelmi irányelv ugyan lehetővé teszi, azonban továbbra is korlátozott az európai uniós jogi szabályozással e téren elért harmonizáció mértéke. Az adatmegőrzés céljai közötti eltérések feltehetően egyrészt a kérelmek mennyiségét és gyakoriságát befolyásolják, másrészt az irányelvben meghatározott kötelezettségek teljesítéséből fakadó költségeket. Ebben az esetben továbbá nem lehet megfelelően gondoskodni az előreláthatóságról, amely a magánélet tiszteletben tartásához való jogot korlátozó jogalkotási intézkedések esetében követelmény[40]. A Bizottság mérlegelni fogja a nagyobb fokú harmonizáció elérésének szükségességét és lehetőségeit e téren[41].

Az adatmegőrzésért felelős üzemeltetők (1. cikk)

Az irányelv „a nyilvánosan elérhető elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtóira vagy a nyilvános hírközlő hálózatok szolgáltatóira” (1. cikk (1) bekezdés) vonatkozik. Két tagállam (Finnország és az Egyesült Királyság) a kis üzemeltetők számára nem ír elő adatmegőrzési kötelezettséget, mivel álláspontja szerint ennek a költségei mind a szolgáltatók, mind az állam számára meghaladnák a büntetőjogi rendszerek és a bűnüldözés terén elérhető előnyöket. Négy tagállam (Lettország, Luxemburg, Hollandia és Lengyelország) az általuk benyújtott jelentés szerint alternatív igazgatási intézkedéseket vezetett be. Míg a számos tagállamban jelen lévő nagy üzemeltetők a költségek tekintetében ki tudják használni a méretgazdaságosság előnyeit, addig a kis üzemeltetők a költségek csökkentése érdekében egyes tagállamokban közös vállalatokat hoznak létre vagy kiszervezik a feladatokat az adatmegőrzésre és -visszanyerésre szakosodott cégeknek. A műszaki feladatoknak az ilyen jellegű kiszervezése nem érinti a szolgáltatók kötelezettségét a feldolgozási műveletek megfelelő felügyelete és a szükséges biztonsági intézkedések alkalmazása iránt, ami elsősorban a kis üzemeltetők számára okozhat problémát. A Bizottság meg fogja vizsgálni az adatbiztonsági követelményeket, és azoknak a kis- és középvállalkozásokra gyakorolt hatásait, és felméri, hogy ezzel kapcsolatban milyen lehetőségek merülhetnek fel az adatmegőrzési keretrendszer módosítására.

Adatokhoz való hozzáférés: hatóságok, eljárások és feltételek (4. cikk)

A tagállamok kötelesek biztosítani, „hogy az ezen irányelvvel összhangban megőrzött adatok meghatározott esetekben és a nemzeti jognak megfelelően kizárólag az illetékes nemzeti hatóságok számára legyenek továbbíthatók.” A tagállamok a nemzeti jogban határozzák meg „a megőrzött adatokhoz a szükségnek és az arányossági követelményeknek megfelelően történő hozzáférés érdekében követendő eljárást és a teljesítendő feltételeket”, „a vonatkozó európai uniós jogi, valamint nemzetközi közjogi rendelkezések figyelembevételével, különös tekintettel az Emberi Jogok Európai Bírósága által értelmezett emberi jogok európai egyezményére”.

A rendőri szervek minden tagállamban, az ügyészek az esetjogi jogrendszerrel rendelkező tagállamok (Írország és Egyesült Királyság) kivételével minden tagállamban hozzáférhetnek a megőrzött adatokhoz. Tizennégy tagállam az illetékes hatóságok között említi a biztonsági vagy hírszerző szolgálatokat, illetve a katonaságot is. Hat tagállam az adó- illetve vámhatóságokat, három pedig a határőrizeti szerveket szintén e körbe sorolja. Egy tagállam más hatóságok számára is lehetővé teszi az adatokhoz való hozzáférést, amennyiben azok a másodlagos jogszabályok értelmében meghatározott célú hozzáférési engedéllyel rendelkeznek. Tizenegy tagállam minden kérelem esetén bírósági engedélyhez köti a megőrzött adatokhoz való hozzáférést. Három tagállamban a legtöbb esetben bírósági engedélyre van szükség Négy másik tagállamban felső hatóságtól származó, de nem bírósági engedélyre van szükség. Két tagállamban az egyetlen követelmény, hogy a kérelmet írásban kell benyújtani.

2. táblázat: hozzáférés a megőrzött távközlési adatokhoz |

Hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságok | Eljárások és feltételek |

Belgium | Bírósági koordinációs egység, vizsgálóbírák, államügyész, bűnügyi rendőrség. | A hozzáférést bírónak vagy ügyésznek kell jóváhagynia. Az üzemeltetőknek kérésre „valós időben” kell előfizetői, forgalmi és helymeghatározó adatokat szolgáltatniuk az eltelt hónapban kezdeményezett hívások esetén. A régebbi hívásokra vonatkozó adatokat a lehető legrövidebb időn belül kell biztosítani. |

Bulgária[42] | Az állami nemzetbiztonsági ügynökség meghatározott igazgatóságai és szervezeti egységei, a belügyminisztérium, a katonai hírszerzési szolgálat, a katonai rendőrség, a honvédelmi minisztérium és a nemzeti nyomozó ügynökség, valamint a megállapított feltételeknek megfelelően a bíróságok és a büntetőeljárást megelőzően eljáró hatóságok. | A hozzáférést csak regionális bíróság elnöke engedélyezheti határozatával. |

Csehország | Nincs átültetve. |

Dánia[43] | Rendőrség. | A hozzáféréshez bírósági engedélyre van szükség; a bírósági határozat kibocsátására akkor kerül sor, ha a kérelem megfelel a gyanúra, szükségességre és az arányosságra vonatkozó szigorú követelményeknek. |

Németország | Nincs átültetve |

Észtország[44] | Rendőrségi és határőrségi hivatal, biztonsági rendőrségi hivatal, illetve tárgyak és elektronikus hírközlés esetén az adó- és vámhivatal. | A hozzáférést az előzetes vizsgálatot folytató bírónak kell engedélyeznie. Az üzemeltetőknek „sürgős esetben [a kérelem beérkezésétől számított] 10 órán, más esetekben 10 munkanapon belül [megőrzött adatokat] kell szolgáltatniuk”. |

Írország[45] | A Garda Síochána (rendőrség) legalább Chief Superintendant (főfelügyelő) ranggal rendelkező tagja, az állandó védelmi erő legalább ezredesi ranggal rendelkező tisztje, az ír adóhivatal legalább vezető tisztviselő beosztású tagja. | A kérelmet írásban kell benyújtani. |

Görögország[46] | Igazságszolgáltatási, katonai vagy rendészeti hatóság. | A bíróság a hozzáférést határozatban hagyja jóvá, amelyben kijelenti, hogy a nyomozás folytatása más eszközökkel nem, vagy csak jelentős nehézségek árán lehetséges. |

Spanyolország[47] | A súlyos bűncselekmények felderítéséért, nyomozásáért és üldözéséért felelős rendőri szervek, valamint a nemzeti hírszerző központ és a vámhivatal. | Az illetékes nemzeti hatóságok előzetes bírósági engedélyezést követően férhetnek hozzá az adatokhoz. |

Franciaország[48] | Államügyész, kijelölt rendőrtisztek és csendőrök. | A rendőrségnek a megőrzött adatok iránti összes hozzáférési kérelmet indokolnia kell, és a Commission nationale de contrôle des interceptions de sécurité által kijelölt belügyminisztériumi tisztviselőtől kell meghatalmazást kérnie. A hozzáférési kérelmet az üzemeltető számára kijelölt köztisztviselő bírálja el. |

Olaszország[49] | Államügyész, rendőrség, az alperesnek vagy a nyomozásban érintett személynek a védőügyvédje. | A hozzáférést az államügyész „indoklással ellátott határozattal” engedélyezheti. |

Ciprus[50] | Bíróságok, államügyész, rendőrség. | A hozzáférést ügyész hagyja jóvá, ha úgy véli, hogy ezáltal súlyos bűncselekmény elkövetésének bizonyítéka szerezhető meg. Súlyos bűncselekmény megalapozott gyanúja esetén bíró is elrendelheti határozatban a hozzáférést, amennyiben az adatok feltehetőleg kapcsolatban állnak a bűncselekménnyel. |

Lettország[51] | A büntetőeljárást megelőző nyomozást folytató intézmény felhatalmazott tisztviselői, nyomozati munkát folytató személyek, a nemzetbiztonsági intézmények felhatalmazott tisztviselői, az államügyészi hivatal és a bíróságok. | A felhatalmazott tisztviselőknek, az államügyészi hivatalnak és a bíróságoknak fel kell mérniük a kérelem „megfelelőségét és helytállóságát”, rögzíteniük kell a kérelmet és gondoskodniuk kell a megszerzett adatok védelméről. A felhatalmazott szervek megállapodást köthetnek az üzemeltetővel például a biztosított adatok titkosításáról. |

Litvánia[52] | A büntetőeljárást megelőző nyomozást folytató szervek, az ügyész, a bíróságok (bírák) és a hírszerző tisztek. | A felhatalmazott közigazgatási szerveknek a megőrzött adatokat írásban kell kérniük. A büntetőeljárást megelőző nyomozás céljából kért hozzáférést bírói végzésben kell jóváhagyni. |

Luxemburg[53] | Igazságügyi hatóságok (nyomozási bíró, ügyész), a az állam biztonságáért, a honvédelemért, a közbiztonságért, valamint a bűncselekmények megelőzéséért, vizsgálatáért, felderítéséért és üldözéséért felelős hatóságok. | A hozzáférés bírósági engedélyhez kötött. |

Magyarország[54] | Rendőrség, Nemzeti Adó- és Vámhivatal, nemzetbiztonsági szolgálatok, államügyész, bíróságok. | A rendőrségnek és a Nemzeti Adó- és Vámhivatalnak az ügyész engedélyére van szüksége a hozzáféréshez. Az ügyész és a nemzetbiztonsági ügynökségek bírósági határozat nélkül is hozzáférhetnek az adatokhoz. |

Málta[55] | Máltai rendőrség, biztonsági szolgálat. | A kérelmet írásban kell benyújtani. |

Hollandia[56] | A nyomozást folytató rendőrtiszt. | A hozzáférést ügyésznek vagy nyomozási bírónak kell határozatban engedélyeznie. |

Ausztria | Nincs átültetve |

Lengyelország[57] | Rendőrség, határőrség, adóellenőrök, belbiztonsági hivatal, külföldi hírszerzési hivatal, központi korrupcióellenes hivatal, katonai kémelhárító szolgálatok, katonai hírszerző szolgálatok, bíróságok és az államügyész. | A kérelmeket írásban kell benyújtani, és a rendőrség, a határőrség, az adóellenőrök esetében az adott szervezet vezető tisztségviselőjének kell jóváhagynia azt. |

Portugália[58] | Bűnügyi rendőrség, nemzeti köztársasági gárda, közbiztonsági hivatal, katonai bűnügyi rendőrség, bevándorlási és határvédelmi szolgálat, tengeri rendészet. | Az adatátvitelt bíróságnak kell engedélyeznie, azon indoklás alapján, hogy a hozzáférés döntő fontossággal bír az igazság feltárásában, vagy a bizonyítékot egyéb módon lehetetlen vagy rendkívül nehéz lenne megszerezni. A bíróság csak a szükségesség és az arányosság követelményeinek szem előtt tartásával engedélyezheti a hozzáférést. |

Románia | Nincs átültetve |

Szlovénia[59] | Rendőrség, hírszerző és biztonsági ügynökségek, a hírszerzésért, kémelhárításért és biztonsági küldetésekért felelős honvédelmi hivatalok. | A hozzáférés bírósági engedélyhez kötött. |

Szlovákia[60] | Bűnüldözési hatóságok, bíróságok. | A kérelmet írásban kell benyújtani. |

Finnország[61] | Rendőrség, határőrség, vámhatóságok (megőrzött előfizetői, forgalmi és helymeghatározó adatok esetében). Balesetelhárítási központ, tengeri mentési műveleti, tengeri mentési alközpont (balesetekkor szükséges azonosítási és helymeghatározó adatok esetében). | Az előfizetői adatokhoz minden illetékes hatóság hozzáférhet bírósági engedély nélkül. Egyéb adatokhoz való hozzáféréshez bírósági határozat szükséges. |

Svédország | Nincs átültetve |

Egyesült Királyság[62] | Rendőrség, hírszerző szolgálatok, adó- és vámhatóságok, a másodlagos jogszabályokban meghatározott egyéb közigazgatási szervek. | Hozzáférési engedélyt az arra „kijelölt személy” a szükségesség és az arányosság felmérését követően adhat olyan esetekben és körülmények között, amikor az adatközlést jogszabály teszi lehetővé vagy írja elő. A konkrét eljárások az üzemeltetőkkel egyetértésben kerültek meghatározásra. |

A Bizottság felméri majd a megőrzött adatokhoz való hozzáféréssel rendelkező hatóságok és a hozzáférés megszerzésével kapcsolatos eljárás esetében megvalósított nagyobb fokú harmonizáció elérésének szükségességét és lehetőségeit. Ilyen lehetőség lehet többek között az illetékes hatóságok körének egyértelműbb meghatározása, az adatkérés független, illetve bírósági felügyelete, valamint az üzemeltetők által az illetékes hatóságoknak nyújtott hozzáférés biztosítására szolgáló eljárásokra vonatkozó minimális követelmény.

Az adatmegőrzés alkalmazási köre és az érintett adatok kategóriái (1. cikk (2) bekezdése, 3. cikk (2) bekezdése és 5. cikk)

Az irányelv a vezetékes telefonszolgáltatásokra, a mobiltelefon-szolgáltatásokra, az internet-hozzáférésre, az internetes telefonálásra és az internetes elektronikus levelekre vonatkozik. Az 5. cikkben meghatározza a megőrzendő adatok kategóriáit, tehát a következők azonosításához szükséges adatokat:

1. a közlés forrása,

2. a közlés címzettje,

3. a közlés napja, ideje és időtartama,

4. a közlés típusa,

5. a felhasználó (feltételezett) kommunikációs berendezése, és

6. a mobil kommunikációs eszköz helye.

A 3. cikk (2) bekezdése a sikertelen hívási kísérletekkel foglalkozik, tehát olyan közlésekkel, amikor a telefonos kapcsolat létrejött, de a hívott fél ne vette fel, vagy amikor hálózatkezelési beavatkozás történt, és amikor az üzemeltetők ezekkel a kísérletekkel kapcsolatos adatokat hoznak létre, vagy dolgoznak fel és tárolnak, vagy naplóznak. Az irányelv értelmében a közlés tartalmát felfedő adatok nem őrizhetők meg. Ezt követően tisztázásra került, hogy a keresési kérések, vagyis a keresőmotor-szolgáltatás kínálásával létrehozott szervernaplók sem tartoznak az irányelv hatálya alá, mivel inkább tartalmi, semmint forgalmi adatnak minősülnek[63].

A jogszabályt átültető huszonegy tagállam az átültető jogszabályban rendelkezik az említett adatkategóriák mindegyikének megőrzéséről. Belgium nem rendelkezett sem a telefonalkalmazások adattípusainak megőrzéséről, sem az internettel kapcsolatos adatokról. A Bizottság kérdőívére válaszolók nem tartották szükségesnek a megőrzendő adatok kategóriáinak módosítását, ugyanakkor az Európai Parlament írásos nyilatkozatot intézett a Bizottsághoz, amelyben az irányelv hatályának a keresőmotorokra való kiterjesztését kéri, hogy „gyorsan útját állja az online gyermekpornográfiának és szexuális zaklatásoknak”[64]. A 29. cikk alapján létrehozott adatvédelmi munkacsoport a második végrehajtási fellépésről szóló jelentésében amellett érvelt, hogy az irányelvben meghatározott kategóriákat minden területre kiterjedőnek kell tekinteni, az üzemeltetőkre pedig nem rónak további adatmegőrzési kötelezettségeket. A Bizottság értékelni fogja az említett adatkategóriák szükségességét.

Megőrzési időszakok (6. és 12. cikk)

A tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy az 5. cikkben meghatározott adatkategóriákat a közlés időpontjától számított legalább hat hónapig és legfeljebb két évig megőrizzék. A maximális megőrzési időszakot meghosszabbíthatja a tagállam, amely az időszaknak „korlátozott időtartamra való meghosszabbítását indokoló, különleges körülményekkel szembesül”, a meghosszabbításról pedig értesíteni kell a Bizottságot, amely az értesítést követő hat hónapon belül elfogadja vagy elutasítja a meghosszabbítást. A maximális megőrzési időszak tehát meghosszabbítható, hat hónapnál rövidebb időtartamra való korlátozásának lehetőségéről azonban nincs rendelkezés. Egy kivételével az irányelvet átültető összes tagállam ezen időkorlát keretein belül határozza meg a megőrzési időszakot vagy időszakokat, eddig a Bizottsághoz nem érkezett értesítés meghosszabbításról. Uniós szinten azonban nincs egységes megközelítés.

Tizenöt tagállam azonos megőrzési időszakot alkalmaz minden adatkategória esetén: egy tagállam (Lengyelország) kétéves, egy másik tagállam (Lettország) 1,5 éves, tíz tagállam (Bulgária, Dánia, Észtország, Görögország, Spanyolország, Franciaország, Hollandia, Portugália, Finnország, Egyesült Királyság) egyéves, három tagállam (Ciprus, Luxemburg, Litvánia) pedig hat hónapos megőrzési időszakot állapított meg. Öt tagállam eltérő megőrzési időszakokat alkalmaz az egyes adatkategóriák esetén: két tagállamban (Írország, Olaszország) a vezetékes és a mobiltelefon-szolgáltatások adatai esetén két év, az internet-hozzáférés, az internetes telefonálás és az internetes elektronikus levelek adatai esetén pedig egy év, egy tagállamban (Szlovénia) a telefonszolgáltatások adatai esetén tizennégy hónap, az internetes adatok esetén nyolc hónap, egy tagállamban (Szlovákia) vezetékes és mobiltelefon-szolgáltatások adatai esetén egy év, az internetes adatok esetén hat hónap, egy tagállamban (Málta) vezetékes, mobil és internetes telefonszolgáltatások adatai esetén egy év, az internet-hozzáférés és az internetes elektronikus levelek adatai esetén pedig hat hónap. Egy tagállamban (Magyarország) minden adatot egy évig őriznek meg, a sikertelen hívási kísérletekre vonatkozó információk kivételével, amelyek megőrzési időszaka hat hónap. Egy tagállam (Belgium) nem határozott meg az irányelvben szereplő adatkategóriákra vonatkozó adatmegőrzési időszakot. Részletes adatok a 3. táblázatban találhatók.

3. táblázat: A nemzeti jogban meghatározott megőrzési időszakok |

Belgium[65] | A „nyilvánosan elérhető telefonszolgáltatások” esetén 1 évtől 36 hónapig terjedő időszak. Az internettel kapcsolatos adatokról nincsenek rendelkezések. |

Bulgária | 1 év, a rendelkezésre bocsátott adatokat további 6 hónapig meg lehet őrizni. |

Csehország | Nincs átültetve. |

Dánia | 1 év. |

Németország | Nincs átültetve. |

Észtország | 1 év. |

Írország | 2 év a vezetékes telefonszolgáltatások és a mobiltelefon-szolgáltatások adatai esetében, 1 év az internet-hozzáférés, az internetes telefonálás és az internetes elektronikus levelek adatai esetében. |

Görögország | 1 év. |

Spanyolország | 1 év. |

Franciaország | 1 év. |

Olaszország | 2 év a vezetékes telefonszolgáltatások és a mobiltelefon-szolgáltatások adatai esetében, 1 év az internet-hozzáférés, az internetes telefonálás és az internetes elektronikus levelek adatai esetében. |

Ciprus | 6 hónap. |

Lettország | 18 hónap. |

Litvánia | 6 hónap. |

Luxemburg | 6 hónap. |

Magyarország | 6 hónap sikertelen hívások esetén és 1 év minden más adat esetében. |

Málta | 1 év az vezetékes, mobil és internetes telefonszolgáltatások adatai esetén, 6 hónap az internet-hozzáférés és az internetes elektronikus levelek adatai esetében. |

Hollandia | 1 év. |

Ausztria | Nincs átültetve. |

Lengyelország | 2 év. |

Portugália | 1 év. |

Románia | Nincs átültetve (6 hónap a megsemmisített átültető törvény értelmében). |

Szlovénia | 14 hónap a telefonalkalmazások adatai esetén és 8 hónap internettel kapcsolatos adatok esetében. |

Szlovákia | 1 év a vezetékes telefonszolgáltatások és a mobiltelefon-szolgáltatások adatai esetében, 6 hónap az internet-hozzáférés, az internetes telefonálás és az internetes elektronikus levelek adatai esetében. |

Finnország | 1 év. |

Svédország | Nincs átültetve. |

Egyesült Királyság | 1 év. |

Az irányelv ugyan lehetőséget biztosít az eltérő megközelítésekre, ebből azonban az következik, hogy az irányelv csak korlátozott mértékű jogbiztonságot és előreláthatóságot nyújt az Európai Unióban több tagállamában tevékenykedő üzemeltetőknek, illetve azoknak a polgároknak, akiknek a kommunikációs adatait különböző tagállamokban tárolják. Az adatfeldolgozás nemzetközivé válásának és az adattárolás kiszervezésének a fokozódását figyelembe véve mérlegelni kell az Unióban alkalmazott megőrzési időszakok további harmonizálásának lehetőségeit. Az arányosság elvének betartása céljából, a tagállamokban megőrzött adatok értékére vonatkozó mennyiségi és minőségi információk figyelembevételével, valamint a hírközlés és a technológia, illetve a bűnözés és a terrorizmus terén megfigyelhető tendenciák ismeretében a Bizottság mérlegelni fogja az eltérő megőrzési időszakok alkalmazásának a lehetőségét az adatok és a súlyos bűncselekmények különböző kategóriái, valamint e kettő kombinációja esetén[66]. A tagállamok által a megőrzött adatok kora tekintetében eddig szolgáltatott mennyiségi információk alapján az adatok mintegy kilencven százaléka legfeljebb hat hónapos, mintegy hetven százaléka pedig legfeljebb három hónapos abban az időpontban, amikor a bűnüldöző hatóság (első ízben) hozzáférést kér azokhoz (lásd az 5.2. szakaszt).

Adatvédelem és adatbiztonság, valamint felügyeleti hatóság (7. és 9. cikk)

Az irányelv értelmében a tagállamok gondoskodnak arról, hogy az üzemeltetők tiszteletben tartanak legalább négy adatbiztonsági elvet, tehát a megőrzött adatok:

7. ugyanolyan minőségűek és ugyanolyan biztonságban és védelemben részesülnek, mint a [nyilvános hírközlő] hálózaton lévő adatok,

8. megfelelő technikai és szervezési intézkedések révén védelmet élveznek a véletlenszerű vagy jogellenes megsemmisüléstől, a véletlenszerű elvesztéstől vagy módosítástól, illetve a jogosulatlan vagy jogellenes tárolástól, feldolgozástól, hozzáféréstől vagy betekintéstől,

9. a megfelelő technikai és szervezési intézkedések révén csak az erre felhatalmazott személyzet számára hozzáférhetők, és

10. a megőrzési időszak végén megsemmisítésre kerülnek, kivéve azok, amelyekhez hozzáfértek, és amelyeket tároltak [az irányelvben meghatározott célból].

Az adatvédelmi irányelvnek és az elektronikus adatvédelmi irányelvnek megfelelően az üzemeltetők nem dolgozhatják fel az irányelv értelmében megőrzött adatokat más célból, feltéve hogy az adatokat ellenkező esetben nem őrizték volna meg[67]. A tagállamoknak ki kell jelölniük a „teljes függetlenségben” eljáró hatóságot, amely az említett elvek alkalmazásának az ellenőrzéséért felel, és amely megegyezhet az adatvédelmi irányelvben előírt hatósággal[68].

Tizenöt tagállam a vonatkozó jogszabályokkal átültette ezen elvek mindegyikét. Négy tagállam (Belgium, Észtország, Spanyolország, Lettország) két vagy három elvet ültetett át, de nem rendelkezik kifejezetten az adatoknak a megőrzési időszak lejártát követő megsemmisítéséről. Két tagállam (Olaszország, Finnország) rendelkezik az adatok megsemmisítéséről. Nem egyértelmű, hogy mely konkrét műszaki és szervezeti biztonsági intézkedéseket, például szigorú hitelesítést és részletes hozzáférési napló vezetését[69] valósították meg. Huszonkettő tagállam rendelkezik az elvek alkalmazását ellenőrző felügyelő hatósággal. Az esetek többségében ez az adatvédelmi hatóság. Részletes adatok a 4. táblázatban találhatók.

4. táblázat: Adatvédelem és adatbiztonság, valamint felügyeleti hatóság |

Tagállam | Adatvédelmi és adatbiztonsági rendelkezések a nemzeti jogban | A felügyelő hatóság |

Belgium | Az üzemeltetők kötelesek biztosítani, hogy az adatátvitel során az adatokat harmadik személy illetéktelenül ne szerezhesse meg, és meg kell felelniük az Európai Távközlési Szabványügyi Intézet telekommunikációs biztonságra és jogszerű megszerzésre vonatkozó szabványainak[70]. A megőrzési időszak lejártát követően végrehajtandó kötelező adatmegsemmisítés elvével nem foglalkozik jogszabály. | Postai és telekommunikációs intézet. |

Bulgária | Az átültető jogszabály előírja a négy elv végrehajtását is[71]. | A kötelezettségek teljesítése érdekében a személyesadat-védelmi bizottság az adatok tárolását és feldolgozását, a nemzetgyűlés parlamenti bizottsága pedig a hozzáférés engedélyezésére és az adatokhoz való hozzáférésre vonatkozó eljárásokat felügyeli. |

Csehország[72] | Nincs átültetve. |

Dánia | A rendelkezések négy alapelvre terjednek ki[73]. | Nemzeti informatikai és telekommunikációs ügynökség felügyeli, hogy az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtói teljesítik-e azon kötelezettségüket, miszerint a műszaki eszközök és rendszerek segítségével hozzáférést kell biztosítaniuk a rendőrségnek a telekommunikációs forgalommal kapcsolatos információkhoz. |

Németország | Nincs átültetve. |

Észtország | Az átültető jogszabály a négy alapelvből háromról rendelkezik. Kifejezetten nem rendelkezik jogszabály a negyedik elvről, ugyanakkor az a személy, akinek magánéletét megfigyeléssel kapcsolatos tevékenységgel megsértették, kérheti az adatok megsemmisítését, amelyről a bíróság ítéletben dönt[74]. | A műszaki felügyeleti hatóság az illetékes hatóság. |

Írország[75] | Az átültető jogszabály előírja a négy elv végrehajtását is. | A kijelölt bíró jogkörébe tartozik a nyomozás lefolytatása és jelentés készítése arról, hogy az illetékes nemzeti hatóságok teljesítik-e az átültető jogszabály előírásait. |

Görögország[76] | Az átültető jogszabály előírja a négy elv végrehajtását, továbbá arra kötelezi az üzemeltetőket, hogy a rendelkezések betartására tervet dolgozzanak ki és valósítsanak meg a kijelölt adatbiztonsági vezető felügyeletével. | A személyesadat-védelmi hatóság és a hírközlés titkosságának védelmével foglalkozó hatóság. |

Spanyolország[77] | Az adatvédelmi előírások a négy alapelvből háromról rendelkeznek (megőrzött adatok minősége és biztonsága, az engedéllyel rendelkező személyek hozzáférése és az engedély nélküli feldolgozás elleni védelem). | Az adatvédelmi ügynökség az illetékes hatóság. |

Franciaország[78] | Az átültető jogszabály előírja a négy elv végrehajtását is. | A kötelezettségek teljesítését az információs technológiáért és szabadságért felelős nemzeti bizottság felügyeli. |

Olaszország | A megőrzött adatok biztonságával kifejezetten nem foglalkozik jogszabály, ugyanakkor a forgalmi adatok megsemmisítése vagy névtelenné tétele általános követelmény[79]. | Az adatvédelmi hatóság felügyeli, hogy az üzemeltető teljesíti-e az irányelv előírásait. |

Ciprus[80] | Az átültető jogszabály mind a négy alapelvről rendelkezik. | Az átültető törvény alkalmazását a személyes adatok védelmének biztosa felügyeli. |

Lettország[81] | Az átültető jogszabály a következő két elvvel foglalkozik: a megőrzött adatok bizalmas jellege és engedélyhez kötött elérése, valamint a megőrzési időszak lejártát követően végrehajtandó kötelező adatmegsemmisítés. | Az állami adatfelügyelet ellenőrzi az elektronikus hírközlési ágazatban a személyes adatok védelmét, de a megőrzött adatok elérését és feldolgozását nem szabályozza. |

Litvánia[82] | Az átültető jogszabály mind a négy alapelvről rendelkezik. | Az állami adatvédelmi felügyelet ellenőrzi az átültető jogszabály végrehajtását és gondoskodik a statisztikáknak az Európai Bizottsághoz való benyújtásáról. |

Luxemburg[83] | Az átültető jogszabály mind a négy alapelvről rendelkezik. | Adatvédelmi hatóság. |

Magyarország[84] | Az átültető jogszabály mind a négy alapelvről rendelkezik. | Adatvédelmi biztos. |

Málta[85] | Az átültető jogszabály mind a négy alapelvről rendelkezik. | Adatvédelmi biztos. |

Hollandia[86] | Az átültető jogszabály mind a négy alapelvről rendelkezik. | A rádióhírközlési ügynökség felügyeli az internet- és a távközlési szolgáltatók kötelezettségeinek teljesítését; az adatvédelmi hatóság felügyeli a személyes adatok általános feldolgozását; a két hatóság közötti együttműködést jegyzőkönyv ismerteti. |

Ausztria | Nincs átültetve. |

Lengyelország | Az átültető jogszabály mind a négy alapelvről rendelkezik[87]. | Adatvédelmi hatóság. |

Portugália | Az átültető jogszabály mind a négy alapelvről rendelkezik[88]. | A portugál adatvédelmi hatóság. |

Románia | Nincs átültetve. |

Szlovénia[89] | Az átültető jogszabály mind a négy alapelvről rendelkezik. | Információs biztos. |

Szlovákia[90] | Az átültető jogszabály mind a négy alapelvről rendelkezik. | Az elektronikus hírközlés terén tevékenykedő nemzeti szabályozó hatóság és az elszámolási hivatal felügyeli a személyes adatok védelmét. |

Finnország | Az átültető törvény csak kifejezetten az adatoknak a megőrzési időszak lejártát követő megsemmisítéséről rendelkezik[91]. | A finn hírközlési szabályozó hatóság felügyeli, hogy az üzemeltetők teljesítik-e az adatmegőrzési előírásokat. A személyes adatok feldolgozásának általános jogszerűségét az adatvédelmi ombudsman felügyeli. |

Svédország | Nincs átültetve. |

Egyesült Királyság | Az átültető jogszabály mind a négy alapelvről rendelkezik[92]. | Az információs biztos felügyeli a kommunikációs adatok (és más személyes adatok) megőrzését, illetve feldolgozását, valamint az adatvédelemmel kapcsolatos megfelelő ellenőrzést. Az adatszerzési biztos (helyettes vagy nyugalmazott rangidős bíró) felügyeli a hírközlési adatok hatóságok általi megszerzését a nyomozati hatáskör szabályozásáról szóló törvény értelmében. A nyomozati hatáskörrel foglalkozó bíróság vizsgálja az átültető jogszabály (a nyomozati hatáskör szabályozásáról szóló törvény) értelmében megszerzett adatokkal való visszaélésre vonatkozó panaszokat. |

A 7. cikk átültetése következetlen. A megőrzött adatok személyes jellegűek és kényesek lehetnek, ezért gondoskodni kell a magas színvonalú, kiegyensúlyozott és látható adatvédelemről és adatbiztonságról a tárolás, a visszanyerés és a használat teljes folyamata során annak érdekében, hogy a magánélet megsértésének kockázata a lehető legkisebb legyen, és meg lehessen őrizni a polgárok bizalmát. A Bizottság mérlegelni fogja az adatbiztonsági és adatvédelmi színvonal megerősítésének lehetőségeit, többek között a beépített adatvédelmi megoldások bevezetését annak biztosítása érdekében, hogy az említett színvonal a tárolás és az átvitel során is fenntartható legyen. A Bizottság továbbá szem előtt tartja majd a 29. cikk alapján létrehozott adatvédelmi munkacsoportnak a második végrehajtási fellépésről szóló jelentésében szereplő, a minimális biztosítékokról és a műszaki és szervezeti biztonsági intézkedésekről szóló ajánlásokat[93].

Statisztika (10. cikk)

A tagállamoknak az adatmegőrzésről a Bizottság számára éves statisztikát kell benyújtaniuk, amely a következőket tartalmazza:

- azon esetek, amelyekben az alkalmazandó nemzeti joggal összhangban az illetékes hatóságok számára információkat nyújtottak,

- az adat megőrzésének időpontja és azon időpont között eltelt idő, amikor az illetékes hatóság az adatok továbbítását kérte, vagyis az adatok kora, és

- azon esetek, amelyekben a kérelmet nem lehet teljesíteni.

Az e rendelkezésnek megfelelő statisztikák igénylésével a Bizottság arra kérte a tagállamokat, hogy szolgáltassanak az adatok iránti egyedi kérelmekre vonatkozó információkat. A benyújtott statisztikák hatókörüket és részletességüket tekintve eltérőek voltak: egyes tagállamok válaszukban különbséget tettek az egyes hírközlési formák között, némelyek feltüntették az adatoknak a kérelem benyújtásakor mért korát, míg mások csak éves statisztikát szolgáltattak részletes bontás nélkül. Tizenkilenc tagállam[94] szolgáltatott statisztikát a 2009., illetve 2008. évi adatkérések számáról, ezek között van Írország, Görögország és Ausztria, ahol átültető jogszabály hiányában is minden esetben kérhető az adatokhoz való hozzáféréshez, valamint Csehország és Németország, amelyek az adatmegőrzésről szóló törvényt megsemmisítették. Az irányelvet átültető tagállamok közül hét nem szolgáltatott statisztikát, Belgium azonban tájékoztatott a telefonszolgáltatások adatai iránti kérelmek becsült éves mennyiségéről (300 000).

A megbízható mennyiségi és minőségi adatok kulcsszerepet játszanak az adatmegőrzéshez hasonló biztonsági intézkedések szükségességének és értékének szemléltetésében. Ezt elismerte a bűnözéssel és a büntető igazságszolgáltatással kapcsolatos statisztikákról szóló 2006-os cselekvési terv[95] is, amelynek egyik célkitűzése az irányelvnek megfelelő, rendszeres adatgyűjtésre vonatkozó módszerek kifejlesztése és a statisztikáknak az Eurostat adatbázisába történő bevitele volt (amennyiben azok megfelelnek a minőségi követelményeknek). Ezt a célkitűzést azért nem lehetett teljesíteni, mivel a legtöbb tagállam csak az elmúlt két évben ültette át teljesen az irányelvet, és a statisztikák forrására vonatkozóan eltérő értelmezést alkalmazott. A Bizottság az adatmegőrzési keretrendszer jövőbeli felülvizsgálatára vonatkozó javaslatában, valamint a statisztikákkal kapcsolatos akciótervről szóló áttekintésében olyan kivitelezhető mértékrendszert és jelentéstételi eljárásokat kíván majd kidolgozni, amelyek lehetővé teszik az adatmegőrzés átlátható és érdemi felügyeletét, és nem rónak szükségtelen terheket a büntetőjogi és a bűnüldöző szervekre.

Átültetés az Európai Gazdasági Térség országaiban

Izland, Liechtenstein és Norvégia egyaránt rendelkezik adatmegőrzési jogszabályokkal[96].

Alkotmánybíróságok átültető jogszabályokkal kapcsolatos határozatai

A román alkotmánybíróság 2009 októberében, a német szövetségi alkotmánybíróság 2010 márciusában, a cseh alkotmánybíróság pedig 2011 márciusában semmisítette meg az irányelvet a nemzeti jogba átültető jogszabályt azzal az indoklással, hogy az az alkotmányba ütközik. A román bíróság[97] elismerte, hogy az alapvető jogokba való beavatkozás bizonyos szabályok betartása mellett megengedhető, emellett megfelelő és elegendő biztosítékokkal véd az esetlegesen önkényes állami intézkedések ellen. Az Emberi Jogok Európai Bíróságának esetjoga[98] alapján azonban a Bíróság az átültető törvény hatályát és céljait ellentmondásosnak, biztosítékait pedig elégtelennek találta, emellett pedig úgy találta, hogy az adatok hat hónapos megőrzésére vonatkozó „folyamatos jogi kötelezettség” nem egyeztethető össze az emberi jogok európai egyezményének 8. cikkében meghatározott, magánélethez és a szólásszabadsághoz való joggal.

A német alkotmánybíróság[99] azzal érvelt, hogy az adatmegőrzés a megfigyelés érzetét kelti, és ezzel korlátozhatja az alapvető jogok szabad gyakorlását. Kifejezetten elismerte ugyanakkor, hogy az adatmegőrzés szigorúan korlátozott célokra történő felhasználása megfelelően magas adatbiztonság mellett nem feltétlenül sértené a német alaptörvényt. A Bíróság azonban hangsúlyozta, hogy az adatok megőrzése súlyosan korlátozza a magánélet tiszteletben tartásához való jogot, ezért csak különösen korlátozott körülmények között alkalmazható, a megfelelőnek tekinthető megőrzési időszak felső korlátja („an der Obergrenze”) pedig hat hónap lehet (215. bekezdés). Adatokat csak abban az esetben kell kérni, ha felmerült a súlyos bűncselekmény elkövetésének gyanúja vagy bizonyítható a közbiztonságot fenyegető veszély, az adatvisszanyerést pedig bizonyos kiemelt, bizalmon alapuló (tehát érzelmi vagy társadalmi igényű) közlések esetén meg kellene tiltani. Az adatokat azok felhasználásának átlátható felügyelete mellett kódolni kell.

A cseh alkotmánybíróság[100] azzal az indokkal semmisítette meg az átültető jogszabályt, hogy az ellentétes az alapvető jogokkal, mivel megfogalmazása nem eléggé szabatos és egyértelmű. Az alkotmánybíróság az adartmegőrzési követelmény kiterjedését és hatókörét tekintve túl szűknek ítélte a célok korlátozását. Úgy vélte, hogy az átültető jogszabály nem eléggé egyértelműen határozza meg a megőrzött adatok hozzáférésére és felhasználására hatáskörrel rendelkező hatóságokat, valamint a hozzáférésre és a felhasználásra vonatkozó eljárásokat, ami veszélyezteti az adatok integritását és bizalmas jellegét. Az állampolgárok ezért nem rendelkeztek volna megfelelő garanciákkal és biztosítékokkal a hatóságok esetleges túlkapásaival szemben. Az irányelvet magát nem kritizálta, sőt, kijelentette, hogy az elég teret hagy Csehország számára az alkotmánynak megfelelő átültetéshez. Az alkotmánybíróság azonban obiter dictum kétségeit fejezte ki a tekintetben, hogy a forgalmi adatok megőrzése szükséges, hatékony és célszerű-e, hiszen a bűnözők új módszerekkel is élhetnek, például névtelen SIM-kártyák használatával.

Az említett három tagállam jelenleg az irányelv ismételt átültetésének lehetőségét mérlegeli. Bulgáriában, Cipruson és Magyarországon is foglalkozott az alkotmánybíróság adatmegőrzési ügyekkel, amelyek eredményeképpen az első esetben felülvizsgálták az átültető jogszabályt, a második esetben az átültető jogszabály értelmében kibocsátott bírósági határozatokat nyilvánították alkotmányellenesnek, a harmadik esetben pedig az adatfeldolgozás céljainak az átültető jogszabályból való kihagyásával kapcsolatos ügy van folyamatban[101].

A Bizottság az adatmegőrzési keretrendszer felülvizsgálatára vonatkozó javaslatában figyelembe veszi majd a nemzeti esetjogban felmerült kérdéseket.

Az átültetési folyamat folytatása

A Bizottság elvárja, hogy azok a tagállamok, amelyek még nem ültették át teljesen az irányelvet, vagy még nem fogadták el az akotmánybíróságuk által megsemmisített jogszabály helyébe lépő új jogszabályt, a lehető leghamarabb pótolják elmaradásukat. Amennyiben ez nem történne meg, a Bizottság kész élni a Szerződésben biztosított hatásköreivel. Jelenleg két olyan, az irányelv átültetésével még adós tagállam van (Ausztria és Svédország), amely a Bíróság szerint megsérti uniós jog szerinti kötelezettségeit[102]. A Bizottság 2011 áprilisában úgy döntött, hogy Svédországot másodszorra is a Bíróság elé citálja, mivel az nem követte a C-185/09 sz. ügyben hozott ítéletet: a Bizottság az Európai Unió működéséről szóló szerződés 260. cikke értelmében pénzügyi szankció kiszabását kérte, miután a svéd parlament úgy döntött, hogy 12 hónappal elhalasztja az átültető jogszabály elfogadását. A Bizottság továbbra is szoros figyelemmel kíséri az ausztriai helyzetet; az ország benyújtotta ütemtervét az átültető jogszabály haladéktalan elfogadására.

A MEGőRZÖTT ADATOK SZEREPE A BÜNTETőJOGBAN ÉS A BűNÜLDÖZÉSBEN

Ez a szakasz összefoglalja a megőrzött adatoknak a tagállamok által az értékeléshez szolgáltatott tájékoztatásban ismertetett funkcióit.

Az illetékes nemzeti hatóságok számára rendelkezésre bocsátott megőrzött adatok mennyisége

A távközlési forgalom és a forgalmi adatok iránti hozzáférési kérelmek mennyisége folyamatosan növekszik. A 19 tagállam által szolgáltatott, 2008., illetve 2009. évre vonatkozó statisztikák szerint évente több mint 2 millió adathozzáférési kérelmet nyújtanak be Unió-szerte, e téren azonban jelentős eltérés mutatkozik a tagállamok között, hiszen Cipruson kevesebb mint 100, Lengyelországban több mint 1 millió kérelem született évente. Tizenkét tagállam adatkérésről szolgáltatott információi alapján a 2008. vagy a 2009. évre vonatkozó adatok szerint leggyakrabban mobiltelefon-szolgáltatásokkal kapcsolatos adatokat kértek (lásd az 5., a 8. és a 12. táblázatot a mellékletben). A statisztikákban nem szerepel az, hogy az egyes kérelmeket pontosan milyen céllal nyújtották be. Csehország, Lettország és Lengyelország állítása szerint az illetékes hatóságoknak a mobiltelefon-szolgáltatások adatai esetében mindegyik vezető mobilszolgáltatóhoz be kellett nyújtania ugyanazon kérelmet, ezért tehát a kérelmek tényleges száma esetenként jóval alacsonyabb a statisztikákban szerepelő kérelmeknél.

Ezekre az eltérésekre nincs egyértelmű magyarázat, befolyásoló tényező lehet a lakosság mérete, a bűnözés terén uralkodó tendenciák, az adatfelhasználási célok korlátozása, valamint az adatok elérésének feltételei és megszerzésének költségei.

A rendelkezésre bocsátott megőrzött adatok kora

A kilenc tagállam[103] által benyújtott, a 2008. évre vonatkozó statisztikai bontás (lásd az 5. táblázatban található összefoglalást és a mellékletben lévő további adatokat) szerint az említett évben az illetékes hatóságok által elért adatok mintegy kilencven százaléka kevesebb mint hat hónapos, mintegy hetven százaléka pedig legfeljebb három hónapos volt abban az időpontban, amikor a bűnüldöző hatóság (első ízben) hozzáférést kér azokhoz.

5. táblázat: A 2008. évi adattípus szerinti bontást szolgáltató kilenc tagállamban rendelkezésre bocsátott megőrzött adatok korának áttekintése |

Kor | Vezetékes telefon | Mobiltelefon-szolgáltatások | Internetes adat | Összesített adatok |

Kevesebb mint 3 hónapos | 61% | 70% | 56% | 67% |

3–6 hónapos | 28% | 18% | 19% | 19% |

6–12 hónapos | 8% | 11% | 18% | 12% |

Több mint 1 éves | 3% | 1% | 7% | 2% |

A legtöbb tagállam szerint a három vagy akár hat hónaposnál régebbi megőrzött adatok használata kevésbé gyakori, de döntő fontosságú lehet; felhasználásuk három kategóriába sorolható. Egyrészt a bűnügyi nyomozás során az internettel kapcsolatos adatokhoz jellemzően később kérnek hozzáférési engedélyt, mint más bizonyítási formákhoz. A vezetékes hálózatok és a mobiltelefon-szolgáltatások adatainak elemzése gyakran vezet olyan nyomra, amely további régi adatokhoz való hozzáférési kérelmet eredményez. Ha a nyomozók például a vezetékes hálózatok és a mobiltelefon-szolgáltatások adatainak köszönhetően jutnak hozzá egy személy nevéhez a nyomozás során, akkor azonosíthatják az adott személy által használt internetprotokoll- (IP-) címet, illetve azt, hogy a személy kivel állt kapcsolatban az IP-cím használata idején. Ebben az esetben a nyomozók feltehetőleg olyan adatokhoz kérnek majd hozzáférést, amelyek lehetővé teszik a más IP-címekkel folytatott kommunikáció nyomon követését, valamint az azokat az IP-címeket használók személyazonosságának felderítését.

Másrészt a különösen súlyos bűncselekmények, a sorozatban elkövetett bűncselekmények, a szervezett bűnözés és a terrorcselekmények nyomozása jellemzően a régebbi megőrzött adatokra támaszkodik, amelyek tükrözik az említett bűncselekmények kiterveléséhez, a jogellenes magatartás jellemző vonásainak és a bűncselekmények részesei közötti kapcsolatoknak az azonosításához, valamint a bűnelkövetési szándék megállapításához szükséges időt. Az összetett pénzügyi bűncselekményekkel kapcsolatos tevékenységeket gyakran csak több hónap elteltével derítik fel. Kivételes esetekben előfordul, hogy a tagállamok olyan másik tagállamban tárolt adatokhoz kérnek hozzáférést, amely általában csak bírósági engedéllyel adhatja ki ezeket az adatokat a kérelmező tagállam egyik bírájának a megkeresésére. Az ilyen kölcsönös jogi segítségnyújtás hosszadalmas eljárást igényelhet, ami megmagyarázza, miért voltak egyes adatok hat hónapnál régebbiek ezekben az esetekben.

Határokon átnyúló kérelmek megőrzött adatok iránt

A bűnügyi nyomozások és a büntetőeljárások során előfordulhat, hogy több tagállamban találhatók bizonyítékok vagy tanúk, illetve zajlottak le események. A tagállamok által szolgáltatott statisztikák alapján megállapítható, hogy a megőrzött adatok iránti kérelmek kevesebb mint 1 %-a irányult másik tagállamban tárolt adatokra. A bűnüldöző szervek jelezték, hogy adatkérés esetén az adatokat esetlegesen tároló helyi üzemeltetőket részesítik előnyben ahelyett, hogy kölcsönös jogi segítségnyújtási eljárást indítanának, amely időigényes lehet, és nem feltétlenül biztosítja az adatokhoz való hozzáférés engedélyezését. Az Európai Unió tagállamainak bűnüldöző hatóságai közötti, információ és bűnüldözési operatív információ cseréjének leegyszerűsítéséről szóló 2006/960/IB kerethatározat[104] meghatározza a másik tagállamból érkező, tájékoztatás iránti kérelem teljesítésére rendelkezésre álló időkeretet, viszont nem lehet alkalmazni, ugyanis a megőrzött adatok kényszerítő eszközökkel megszerzett információnak tekintendők, ezért nem tartoznak az említett jogi eszköz hatálya alá. Mindazonáltal egyik tagállam vagy bűnüldöző hatóság sem kérte az effajta, határokon átnyúló adatcsere könnyítését.

A megőrzött adatok értéke bűnügyi nyomozásokban és büntetőeljárásokban

A bejelentett adatkérelmek teljes száma ugyan nem feltétlenül tükrözi az egyes bűnügyi nyomozati adatok értékét, a tagállamok azonban általában arról számoltak be, hogy az adatmegőrzés nemcsak értékes, de akár nélkülözhetetlen[105] szerepet is betölthet a bűncselekmények megelőzésében és a bűnüldözésben, ideértve az áldozatok védelmét és az ártatlanok büntetőeljárás alóli felmentését. A büntetőítéletek a bűnösség beismerésén, a tanúvallomásokon vagy az igazságügyi szakértői bizonyítékokon alapulnak. A jelentések szerint a megőrzött forgalmi adatok szükségesnek bizonyultak az egyéb módon nem azonosítható tanúkkal való kapcsolatfelvétel, valamint a bűnrészesség bizonyítása vagy az arra utaló nyomok megállapítása során. Egyes tagállamok[106] azt állították továbbá, hogy a megőrzött adatok használata segítséget nyújtott bűncselekménnyel gyanúsított személyek tisztázásában, ennek köszönhetően pedig nem volt szükség tolakodóbb megfigyelési módszerekre, például lehallgatásra vagy házkutatásra.

Az Európai Unió nem ad általános definíciót a „súlyos bűncselekmény” fogalmára, ennek megfelelően pedig nem állnak rendelkezésre uniós statisztikák a súlyos bűncselekmények gyakoriságáról, nyomozásáról vagy üldözéséről, ugyanakkor a bűnözéssel és az igazságszolgáltatással kapcsolatos adatok rendszeresen közzétételre kerülnek. A megőrzött adatok iránti kérelmek száma megközelítőleg 2,6 millió volt a valamilyen formában adatokkal szolgáló 19 tagállam által benyújtott, a 2009., illetve a 2008. évre vonatkozó jelentések alapján. Ezen 19 tagállamra vonatkozó, a súlyos bűncselekmények mellett minden egyéb jelentett bűncselekmény adatait tartalmazó, legutóbbi bűnözési és büntető igazságszolgáltatási statisztikák alapján megállapítható, hogy egy rendőrtisztre évente némileg több mint két kérelem, illetve 100 feljegyzett bűncselekményre megközelítőleg 11 kérelem jut[107].

A megőrzött adatok bűnügyi nyomozásban betöltött szerepével és értékével kapcsolatosan a benyújtott statisztikák és szemléltető példák alapján számos következtetés levonható, amelyek a megőrzött hírközlési előzményadatok használata és a büntetőítéletek, felmentések, megszüntetett ügyek és megelőzött bűncselekmények száma között teremtenek kapcsolatot.

Bizonyítékok összeállítása

Egyrészről a megőrzött adatok lehetővé teszik a bűncselekménnyel kapcsolatos bizonyítékok megállapítását. A gyanúsítottak tevékenységeinek és a köztük lévő kapcsolat megállapítására vagy az azokra vonatkozó bizonyítékok megerősítésére is felhasználják őket. A bűnüldöző szervek, illetve az alperesek különösen a helymeghatározó adatokat használják fel arra, hogy gyanúsítottakat kizárjanak a bűncselekmény elkövetőinek köréből, illetve ellenőrizzék az alibit. Az effajta bizonyíték ezért a bírósági tárgyalás során felmentést eredményezhet, vagy kivonhat személyeket a bűnügyi nyomozás hatálya alól, ennek köszönhetően pedig a magánéletbe való fokozottabb beavatkozást igénylő kivizsgálásra nem lesz szükség. Belgium az antwerpeni büntetőbíróság egyik alkalmazottját elrabló személyek ügyében hozott 2008. évi büntető ítéletet hozta fel példaként, amely esetben az elkövetőknek a három különböző városban folytatott tevékenységei között kapcsolatot teremtő helymeghatározó adatok döntő szerepet játszottak abban, hogy az esküdtszék megállapította a bűnrészességüket. Egy másik esetben egy motoros bandával kapcsolatba hozható 2007-es gyilkosságot követően a támadók mobiltelefonjainak helymeghatározó adatai bizonyították, hogy a gyilkosság elkövetése idején a környéken tartózkodtak, ennek eredményeképpen pedig részleges beismerő vallomást tettek[108]. Belgium, Írország és az Egyesült Királyság szerint bizonyos, internetes kommunikáció útján elkövetett bűncselekményeket csak az adatmegőrzésre támaszkodva lehet felderíteni: például az internetes társalgó oldalakon kifejezésre juttatott, erőszakkal való fenyegetések esetén csak a kibertérben fellelhető forgalmi adatok vezethetnek nyomra. Hasonló a helyzet a telefonon keresztül elkövetett bűncselekmények esetében is. Magyarország és Lengyelország idősek ellen 2009 végén és 2010 elején telefonon keresztül elkövetett csalássorozatot hozott fel példaként. Az elkövetőket, akik kölcsönre szoruló családtagnak adták ki magukat, csak a telefonszolgáltatásokra vonatkozó megőrzött adatok alapján lehetett azonosítani.

Bűnügyi nyomozás indítása

Másrészről voltak olyan esetek, amelyekben igazságügyi szakértői bizonyíték vagy szemtanú hiányában kizárólag a megőrzött adatok igénybevételével lehetett megindítani a nyomozást. Németország példaként egy rendőrtiszt meggyilkolását hozta fel, amely esetben az elkövető az áldozat járművével távozott, amelyet később elhagyott. Ekkor meg lehetett állapítani, hogy másik közlekedési eszköz elérése érdekében telefonált. Igazságügyi szakértői bizonyíték vagy szemtanú hiányában nem lehetett azonosítani a gyilkosság elkövetőjét, ezért a hatóságok a nyomozás folytatása érdekében az említett forgalmi adatok hozzáférhetőségére támaszkodtak. Az adatmegőrzés a sikeres nyomozás nélkülözhetetlen eszköze a gyermekek internetes szexuális zaklatása esetén. Az adatmegőrzés más nyomozási módszerek mellett lehetővé teszi a gyermekek zaklatásával kapcsolatos tartalmakkal visszaélők azonosítását[109], és a kiskorú áldozatok azonosítását és megmentését. Csehország arról számolt be, hogy az internettel kapcsolatos megőrzött adatokhoz való hozzáférés nélkül nem lehetett volna megindítani a gyermekpornográfia felhasználóiból és terjesztőiből álló hálózatnak a „Vilma-művelet” keretében történő felkutatását. Az Europol által támogatott, a gyermekek zaklatás elleni védelmét szolgáló mentőművelet hatékonyságát uniós szinten korlátozta az átültető adatmegőrzési jogszabályok hiánya, amely egyes tagállamokat meggátolt abban, hogy egy kiterjedt nemzetközi pedofilhálózat tagjainak kilétét olyan IP-címek alapján derítse fel, amelyek adott esetben akár egyévesek is lehetnek.

A számítógépes bűncselekmények felderítésében gyakran az IP-cím szolgáltatja az első nyomot. A bűnüldöző szervek a forgalmi adatok visszanyerésével azonosíthatják az IP-címhez tartozó előfizetőt, majd eldöntik, hogy indítható-e nyomozás. Az IP-cím lehetővé teszi továbbá, hogy a rendőrség előre figyelmeztesse a számítógépes támadások lehetséges áldozatait. A rendőrség a botnet-üzemeltetők által használt ellenőrző és irányító szerverek lefoglalásakor csak a szerverhez kapcsolódó IP-címeket látja, azonban a megőrzött adatok segítségével azonosíthatja és figyelmeztetheti az IP-címek tulajdonosait, vagyis a lehetséges áldozatokat.

A megőrzött adatok mint a bűnügyi nyomozás szerves részei

A legtöbb tagállam bűnüldöző szervei és bíróságai ugyan nem vezetnek statisztikát arról, hogy milyen jellegű bizonyítékok játszottak kulcsszerepet a bűnösség megállapításában vagy a felmentésben, azonban a megőrzött adatok az Európai Unióban nélkülözhetetlennek bizonyulnak a bűnügyi nyomozásokban és büntetőeljárásokban. Bizonyos tagállamok arról számoltak be, hogy nem minden esetben tudták beazonosítani a megőrzött adatoknak a bűnügyi nyomozások és büntetőeljárások sikerére gyakorolt hatását, mivel a bíróságok minden benyújtott bizonyítékot figyelembe vesznek, és ritkán találják úgy, hogy egyetlen bizonyíték volt perdöntő[110]. Hollandia jelentése szerint a forgalmi előzményadatok 2010. január és június között 24 bírósági ítéletben játszottak döntő szerepet. Finnország arról számolt be, hogy a 3 405 kérelem 56 %-ában a megőrzött adatok vagy „fontosnak”, vagy „elengedhetetlennek” bizonyultak a bűnesetek felderítésében, illetve üldözésében. Az Egyesült Királyság a szolgáltatott adatokkal számszerűsíteni próbálta az adatmegőrzésnek a büntetőeljárásokra gyakorolt hatását, jelentésében továbbá arról számolt be, hogy a megőrzött adatok a legtöbb, büntetőeljárással vagy a bűnösség megállapításával végződött nyomozásban szükségesnek bizonyultak három bűnüldöző szerve számára.

Technológiai fejlesztések és az előre fizetett SIM-kártyák használata

A bűnüldözésnek lépést kell tartania a bűncselekmény elkövetésére vagy elősegítésére alkalmas technológiai fejlesztésekkel. Az adatmegőrzés azon nyomozati eszközök közé tartozik, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a bűnüldöző szervek napjaink bűnüldözési kihívásainak sokféleségét, mennyiségét és gyorsaságát kivitelezhető módon és hatékonyan tudják kezelni. Számos gyorsan terjedő kommunikációs forma nem tartozik az irányelv hatálya alá. A virtuális magánhálózatok (VPN-ek) például egyetemek vagy nagyvállalatok esetében lehetővé teszik, hogy több felhasználó egyetlen átjárón, ugyanazzal az IP-címmel kapcsolódjon az internetre. Az IP-címeknek az egyes VPN-felhasználókhoz való hozzárendelését lehetővé tevő új technológia azonban jelenleg bevezetés alatt áll.

Az előre fizetett mobiltelefon-szolgáltatásokat igénybe vevő felhasználók aránya Unió-szerte különbözik. Egyes tagállamok állítása szerint a névtelenséget biztosító előre fizetett SIM-kártyákat a bűnözői tevékenységben részt vevő személyek a bűnügyi nyomozásban való azonosítás elkerülésére is felhasználhatják, különösen akkor, ha másik tagállamban vásárolták azokat[111]. Hat tagállam (Dánia, Spanyolország, Olaszország, Görögország, Szlovákia és Bulgária) az előre fizetett SIM-kártyák regisztrálását előíró jogszabályokat fogadott el. Az említett és más tagállamok (Lengyelország, Ciprus és Litvánia) az egész Európai Unióra kiterjedő, az előre fizetett szolgáltatásokat igénybe vevők azonosítására szolgáló, kötelező nyilvántartásba vételre irányuló intézkedés elfogadása mellett érvelt. Az említett nemzeti intézkedések hatékonyságára vonatkozó bizonyítékokat nem szolgáltattak. Ennek a módszernek az esetleges korlátaira azonban fény derült például személyazonossággal való visszaélés esetén, ha a SIM-kártyát harmadik fél vásárolja, vagy ha a felhasználó a harmadik országban vásárolt kártyával barangolási szolgáltatásokat vesz igénybe. A Bizottság mindent egybevetve nincs meggyőződve arról, hogy e téren jelenleg uniós szintű intézkedésre lenne szükség.

AZ ADATMEGőRZÉS HATÁSA AZ ÜZEMELTETőKRE ÉS A FOGYASZTÓKRA

Üzemeltetők és fogyasztók

A Bizottsághoz intézett együttes nyilatkozatában öt jelentős iparági szövetség azt állítja, hogy az irányelv gazdasági hatása „jelentős” vagy „a kisebb szolgáltatók számára meghatározó” volt, mivel az irányelv „nagy mozgásteret” biztosít[112]. Nyolc üzemeltető egymástól rendkívül eltérő becslésekkel szolgált az irányelv követelményeinek teljesítéséből fakadó tőkeráfordításokkal és működési költségekkel kapcsolatosan. Ezeket az állításokat alátámaszthatja az üzemeltetői költségek megtérítésének négy tagállam által jelentett szintje (lásd a 6. táblázatot).

Az irányelvnek a legtöbb tagállamban való átültetését megelőzően elvégzett vizsgálat szerint az adatmegőrzési rendszer létrehozásának költségei a félmillió ügyféllel rendelkező internetszolgáltatók esetében az első évben megközelítőleg 375 240 EUR, működési költségei pedig azt követően havonta megközelítőleg 9 870 EUR összeget[113], az adat-visszanyerési rendszer létrehozásának költségei pedig megközelítőleg 131 190 EUR, működési költségei pedig havonta 28 960 EUR összeget tesznek ki. A német alkotmánybíróság 2010. március 2-i ítéletében azonban megállapította, hogy a tárolási kötelezettség megállapítása „nem ró kirívóan nagy terheket az érintett szolgáltatókra, [valamint] a vállalkozások tárolási kötelezettség következtében felmerülő költségei okozta pénzügyi terhek sem aránytalanul nagyok”[114]. Az egységenkénti adatmegőrzési költségek fordított arányosságban állnak az üzemeltető méretével és a tagállamok által az üzemeltetőkkel folytatott párbeszéd szabványosításának szintjével[115].

Az üzemeltetők többsége a Bizottság kérdőívére adott válaszában nem tudta számszerűsíteni az irányelvnek a versenyre, a fogyasztói árakra vagy az új infrastrukturális vagy szolgáltatási beruházásokra gyakorolt hatását.

Nincs bizonyíték arra, hogy az irányelv számszerűsíthető vagy jelentős hatást gyakorolt volna az elektronikus hírközlési szolgáltatások fogyasztói áraira. A fogyasztók képviselői a 2009. évi nyilvános konzultáció során nem jelezték észrevételeiket. Egy civil társadalmi szervezet megbízásából Németországban végzett felmérés szerint a fogyasztók bizonyos körülmények között meg kívánták változtatni kommunikációs szokásaikat, és el akarták kerülni az elektronikus hírközlési szolgáltatások használatát, azonban nincs döntő bizonyíték arra, hogy a szokások ilyen jellegű megváltozása az érintett tagállamban vagy általában az Európai Unióban végbement volna[116].

A Bizottság fel kívánja mérni, hogy az irányelv jövőbeli módosításának milyen hatása lesz az ágazatra és a fogyasztókra, többek között a közvélemény egy esetleges Eurobarométer-felmérésben történő megkérdezésével.

Költségek megtérítése

Az irányelv nem szabályozza az adatmegőrzési követelmény teljesítéséből fakadóan felmerült üzemeltetői költségek megtérítését. Ezek a költségek a következőképpen értelmezhetők:

11. működési költségek , vagyis a vállalkozás, berendezés, összetevő, felszerelés vagy létesítmény működtetésével kapcsolatos működési költségek vagy ismétlődő kiadások, és

12. tőkeráfordítás , vagyis a jövőbeli előnyök létrehozására, illetve a termék vagy a rendszer nem fogyasztásra szánt részeinek kifejlesztésére vagy biztosítására fordított kiadások, amelyek lehetnek munkavállalókkal vagy a létesítménnyel kapcsolatos kiadások, például bérleti és közműköltségek.

Minden tagállam megtéríti a költségeket valamilyen formában, amennyiben az adatkérésre bírósági büntetőeljárással összefüggésben kerül sor. Két tagállam jelentette, hogy mind a működési költségeket, mind a tőkeráfordítást megtéríti. Hat tagállam csak a működési költségeket téríti meg. Egyéb megtérítési rendszerről nem értesítették a Bizottságot. Részletes adatok a 6. táblázatban találhatók.

6. táblázat: A költségeket visszatérítő tagállamok |

Tagállam | Működési költségek | Tőkeráfordítás | Évente megtérített költségek (millió EUR) |

Belgium | Igen | Nem | 22 (2008) |

Bulgária | Nem | Nem | - |

Csehország | Nincs átültetve[117]. |

Dánia | Igen | Nem | - |

Németország | Nincs átültetve. |

Észtország | Igen | Nem | - |

Írország | Nem | Nem | - |

Görögország | Nem | Nem | - |

Spanyolország | Nem | Nem | - |

Franciaország | Igen | Nem | - |

Olaszország | - | - | - |

Ciprus | Nem | Nem | - |

Lettország | Nem | Nem | - |

Litvánia | Igen, a kérelem indoklása esetén | Nem | - |

Luxemburg | Nem | Nem | - |

Magyarország | Nem | Nem | - |

Málta | Nem | Nem | - |

Hollandia | Igen | Nem | - |

Ausztria | Nincs átültetve. |

Lengyelország | Nem | Nem | - |

Portugália | Nem | Nem | - |

Románia | Nincs átültetve. |

Szlovénia | Nem | Nem | - |

Szlovákia | Nem | Nem | - |

Finnország | Igen | Igen | 1 |

Svédország | Nincs átültetve. |

Egyesült Királyság | Igen | Igen | 55, a három év alatt felmerült költségek megtérítésére fordított teljes összeg |

A fenti megállapításokból arra lehet következtetni, hogy az irányelv nem teljesen érte el célkitűzését, vagyis az egyenlő versenyfeltételek létrehozását az uniós üzemeltetők számára. A Bizottság mérlegeli majd azokat a lehetőségeket, amelyek minimálisra csökkenthetik a belső piac működésének akadályait az adatmegőrzési követelmények teljesítése során felmerülő üzemeltetői költségek következetes megtérítésének biztosításával, különös tekintettel a kis- és középvállalkozások kiadásaira.

AZ ADATMEGőRZÉS ALAPVETő JOGOKAT ÉRINTő VONZATAI

A magánélet tiszteletben tartásához és a személyes adatok védelméhez való alapvető jog

Az adatmegőrzés korlátozza a magánélet tiszteletben tartásához és a személyes adatok védelméhez való alapvető uniós jogokat[118]. Az effajta korlátozást az alapjogi charta 52. cikkének (1) bekezdése szerint „csak a törvény által, és e jogok lényeges tartalmának tiszteletben tartásával”, „az arányosság elvére figyelemmel” lehet végrehajtani, szükség szerint indokolni kell, valamint össze kell egyeztetni az Európai Unió által elismert közérdek célkitűzéseivel vagy a mások jogainak és szabadságainak védelme iráni igénnyel. Ez azt jelenti a gyakorlatban, hogy a korlátozásoknak[119]:

13. egyértelműnek és kiszámíthatónak kell lenniük,

14. a közérdeket szolgáló célkitűzést kell elérniük, vagy mások jogait és szabadságait kell védeniük,

15. az elérni kívánt céllal arányosnak kell lenniük, és

16. meg kell őrizniük az érintett alapvető jogok lényegét.

Az emberi jogok európai egyezményének 8. cikkének (2) bekezdése szintén elismeri, hogy a magánélet tiszteletben tartásához való jog gyakorlásába hatóság csak a törvényben meghatározott, olyan esetekben avatkozhat be, amikor a nemzetbiztonság, a közbiztonság vagy bűncselekmény megelőzése érdekében szükséges[120]. Az elektronikus adatvédelmi irányelv 15. cikkének (1) bekezdése és az adatmegőrzési irányelv preambulumbekezdései megismétlik ezeket az elveket, alátámasztva az adatmegőrzés uniós megközelítését.

Ezt követően az Európai Bíróság és az Emberi Jogok Európai Bírósága az esetjogában kialakított olyan feltételeket, amelyeknek a magánélet tiszteletben tartásához való jog bármilyen korlátozásának meg kell felelnie. Ezek a bírósági határozatok jelentőséggel bírnak azzal a kérdéssel kapcsolatosan, hogy az irányelvet a hozzáférés feltételeinek és a megőrzött adatok felhasználásának tekintetében módosítani kell-e.

A magánélet tiszteletben tartásához való jog korlátozását pontosan az előreláthatóság biztosításával kell meghatározni

Az Österreichischer Rundfunk ügyében az Európai Bíróság kimondta, hogy a magánélet tiszteletben tartásához való jogot befolyásoló minden jogszabályt úgy kell megfogalmazni, „hogy lehetővé tegye az állampolgár számára, hogy magatartását a törvényhez igazítsa, [és megfeleljen az] előreláthatóság követelményének”.

A magánélet tiszteletben tartásához való jog csak indokolt esetben és minimális biztosítékok nyújtása mellett korlátozható

Az Emberi Jogok Európai Bírósága az egyének telefonhívásainak, elektronikus levelezésének és internethasználatának állami megfigyelésével foglalkozó Copland kontra Egyesült Királyság ügyben úgy találta, hogy a magánélet tiszteletben tartásához való jog effajta korlátozása csak akkor tekinthető szükségesnek, ha vonatkozó nemzeti jogszabályokon alapul[121]. A bűncselekmény alól felmentett vagy ítélethozatal nélkül beszüntetett eljárásban érintett személyek DNS-mintáinak vagy ujjlenyomatainak megőrzéséről szóló S. és Marper kontra Egyesült Királyság ügyben a Bíróság megállapította, hogy a magánélet tiszteletben tartásához való jog ilyen jellegű korlátozása csak abban az esetben indokolt, ha a társadalom sürgető szükségleteit elégíti ki, ha arányos az elérendő céllal, és ha a hatóság által szolgáltatott indoklás helytálló és elégséges[122]. Az adatvédelem alapvető elvei előírják, hogy az adatmegőrzésnek az adatgyűjtés céljával arányosnak, a megőrzési időszaknak pedig korlátozottnak kell lennie[123]. A telefonos lehallgatás, a titkos megfigyelés és a titkos hírszerzés esetében „alapvető fontosságú [volt]… hogy az intézkedések hatályára és alkalmazására egyértelmű, részletes szabályok vonatkozzanak, és rendelkezésre álljanak minimális biztosítékok többek között az időtartam, a tárolás, a használat, harmadik felek hozzáférése, az adatok sértetlenségének és bizalmas jellegének megőrzése és a megsemmisítésükre vonatkozó eljárások vonatkozásában, ezzel elegendő biztosítékot szolgáltatva a visszaélések és az önkényesség ellen.”

A magánélet tiszteletben tartásához való jog korlátozásának a közérdekkel arányosnak kell lennie

Az Európai Bíróság ehhez hasonlóan a mezőgazdasági támogatásban részesülők interneten történő közzétételével kapcsolatos Schecke és Eifert ügyben megállapította[124], hogy az uniós jogalkotók nem tették meg a szükséges lépéseket ahhoz, hogy egyensúlyt teremtsenek a magánélet tiszteletben tartásához való jog lényegének figyelembevétele és az Európai Unió által elismert közérdek (átláthatóság) között. A Bíróság különösen azt állapította meg, hogy a jogalkotók nem vettek figyelembe olyan egyéb módszereket, amelyek jobban megfeleltek volna a célnak, ugyanakkor kevésbé befolyásolták volna a támogatásban részesülőknek a magánélet tiszteletben tartásához és a személyes adatok védelméhez való jogát. A Bíróság kimondta, hogy a jogalkotók túllépték az arányosság kereteit, mivel „a személyes adatok védelmére vonatkozó korlátozásoknak a feltétlenül szükséges mérték határain belül kell maradniuk”.

A z adatmegőrzés elvének kritikái

Számos társadalmi szervezet a Bizottságnak írt levelében azzal érvelt, hogy az adatmegőrzés elvben az egyének magánélet tiszteletben tartásához való jogának indokolatlan és szükségtelen korlátozása. Az egyének távközlési forgalmi, helymeghatározó és előfizetői adatainak nem kölcsönös megegyezésen alapuló, „válogatás nélküli, általános” megőrzését az alapvető jogok jogszerűtlen korlátozásának tartják. Az egyik polgári jogi csoport által az egyik tagállamban (Írország) bíróság elé tárt ügyet követően az irányelv jogszerűségének kérdését várhatóan az Európai Bíróság elé fogják terjeszteni [125]. Az Európai Adatvédelmi Biztos szintén aggodalmának adott hangot az intézkedés szükségességét illetően.

Szigorúbb adatbiztonsági és adatvédelmi szabályok iránti felhívás

A 29. cikk szerinti munkacsoport a második fellépésről szóló jelentésében azzal érvel, hogy a közlések titkosságának és a szólásszabadságnak a megsértésével kapcsolatos kockázat a forgalmi adatok tárolásának a velejárója. Bírálta a nemzeti megvalósítás bizonyos vetületeit, például az adatnaplózást, a megőrzési időszakokat, a megőrzött adatok típusait és az adatbiztonsági intézkedéseket. A munkacsoport olyan esetekről is beszámolt, amelyekben az irányelv hatályán kívül eső internetes hírközlés tartalmát is megőrizték, ideértve az elért IP-címeket, a weboldalak URL-címeit, az e-mailek fejlécét és a „másolatot kap” mezőben található címzettek listáját. A munkacsoport ezért annak egyértelműsítését kérte, hogy a kategóriák kimerítőek, és hogy az üzemeltetőkre nem szabad további adatmegőrzési követelményeket terhelni.

Az Európai Adatvédelmi Biztos kijelentette, hogy az irányelvnek „nem sikerült harmonizálnia a nemzeti jogszabályokat”, és hogy a megőrzött adatok használata nem korlátozódik a súlyos bűncselekmények üldözésére[126]. Kijelentette, hogy a kötelező adatmegőrzésre vonatkozó előírásokat tartalmazó uniós jogi eszköznek szükség esetén a bűnüldöző szervek hozzáférésére és a további felhasználásra vonatkozó rendelkezéseket is tartalmaznia kell. Arra szólította fel az Európai Uniót, hogy hozzon létre olyan átfogó jogi keretrendszert, amely nemcsak az adatok megőrzésére kötelezi az üzemeltetőket, de azt is szabályozza, hogyan használhatják a tagállamok az adatokat bűnüldözési célokra, ezzel „jogbiztonságot teremtve a polgárok számára”.

Az adatvédelmi hatóságok általában véve azzal érveltek, hogy az adatmegőrzés magában hordozza a magánélet megsértésének kockázatát, az irányelv pedig ezt a kérdést uniós szinten nem szabályozza, ehelyett a tagállamoknak előírja a nemzeti adatvédelmi szabályok betartásának biztosítását. A magánélet tiszteletben tartásának súlyos megsértésére ugyan nem volt példa, az adatbiztonság megsértésének kockázata továbbra is fennáll, és további biztosítékok bevezetésének hiányában a hírközlési módok technológiai fejlődésével és irányzatainak változásával attól függetlenül fokozódhat, hogy az adatokat kereskedelmi vagy biztonsági okokból, az Európai Unión belül vagy kívül tárolják.

KÖVETKEZTETÉSEK ÉS AJÁNLÁSOK

Ez a jelentés az Európai Unió jelenlegi adatmegőrzési rendszerének számos előnyét és fejlesztendő területét kiemelte. Az Európai Unió a fenyegető terrortámadások miatt fokozott készültség idején fogadta el az irányelvet. A Bizottság tervei szerint elvégzendő hatásvizsgálat lehetőség nyújt az Európai Unióban végrehajtott adatmegőrzés értékelésére a szükségesség és az arányosság elemzésével, a belső biztonság, a belső piac zavartalan működése, valamint a magánélet tiszteletben tartásának és a személyes adatok védelmének megerősítése érdekében. Az adatmegőrzési keretrendszer felülvizsgálatára irányuló bizottsági javaslatnak az alábbi következtetéseken és ajánlásokon kell alapulnia.

Az Európai Uniónak támogatnia és szabályoznia kellene a biztonsági intézkedést jelentő adatmegőrzést

A tagállamok többsége azt az álláspontot képviseli, hogy az uniós adatmegőrzési előírások továbbra is a bűnüldözésnek, az áldozatok védelmének és a büntetőjogi rendszereknek a szükséges eszköze. A tagállamok által statisztikák és példák formájában szolgáltatott bizonyítékok bizonyos tekintetben ugyan korlátozottak, ennek ellenére a megőrzött adatoknak a bűnügyi nyomozásban betöltött központi szerepéről tanúskodnak. Ezek az adatok értékes nyomként és bizonyítékként szolgálnak a bűncselekmények megelőzése és üldözése során, valamint a büntetőjog érvényesülésének biztosításában. Felhasználásuk vezetett büntetőítélethez olyan bűncselekmények esetén, amelyeket adatmegőrzés nélkül talán sosem oldottak volna meg. Ezeknek az adatoknak köszönhetően ártatlanokat is felmentettek. Harmonizált jogszabályokkal kell biztosítani e téren, hogy az adatmegőrzés hatékony eszköz legyen a bűnüldözésben, hogy az ágazat jogbiztonságot élvezzen a zavartalanul működő belső piacon, és hogy a magánélet tiszteletben tartása és a személyes adatok védelme magas szintet érjen el az egész Európai Unióban.

Az átültetés terén eltérések tapasztalhatók

Átültető jogszabály 22 tagállamban hatályos. Az elektronikus adatvédelmi irányelv 15. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamoknak az adatmegőrzési rendelkezések átültetésére biztosított jelentős mozgástér rendkívül megnehezíti az adatmegőrzési irányelv értékelését. A célok korlátozására, az adatok elérésére, a megőrzési időszakokra, az adatvédelemre, az adatbiztonságra és a statisztikák készítésére vonatkozó előírásokat átültető jogszabályok között jelentős eltérések mutatkoznak. Három tagállam megsértette az irányelv rendelkezéseit, mivel átültető jogszabályukat alkotmánybíróságuk megsemmisítette. Két további tagállam még nem hajtotta végre az átültetést. A Bizottság a tagállamokkal együttműködve azon fog dolgozni, hogy biztosítsa az irányelv hatékony végrehajtását. Emellett továbbra is érvényre fogja juttatni az uniós jogszabályokat, szükség esetén akár jogsértési eljárások lefolytatásával is.

Az irányelv nem harmonizálta teljes mértékben az adatmegőrzés megközelítését, és nem teremtett minden üzemeltető számára egyenlő feltételeket

Az irányelv gondoskodott arról, hogy a tagállamok többségében megvalósuljon az adatmegőrzés. Az irányelv önmagában nem biztosítja azt, hogy a megőrzött adatokat a magánélet tiszteletben tartásához és a személyes adatok védelméhez való jognak megfelelően tárolják, nyerjék vissza vagy használják fel. A tagállamok felelnek ezeknek a jogoknak a biztosításáért. Az irányelv csak részben törekedett az adatmegőrzés megközelítéseinek harmonizációjára, ezért nem meglepő, hogy közös megközelítés nem alakult ki sem az irányelv konkrét, például a célok korlátozására vagy az adatmegőrzési időszakokra vonatkozó rendelkezései, sem a külső hatály, például a költségek megtérítése esetében. Az irányelvben kifejezetten biztosított eltérés mértékén túl az adatmegőrzés nemzeti alkalmazásában felfedezhető különbségek jelentős nehézségeket okoztak az üzemeltetőknek.

Az üzemeltetők felmerülő költségeit következetesen kellene megtéríteni

Az ágazatból továbbra is hiányzik a jogbiztonság. Az adatok megőrzésére és visszanyerésére vonatkozó kötelezettség jelentős anyagi terhet ró az üzemeltetőkre, különösen a kisebbekre, továbbá az üzemeltetőkre gyakorolt hatás és költségeik megtérítése tagállamonként eltérhet, ugyanakkor nincs bizonyíték arra, hogy a távközlési ágazat egészére negatív hatással lett volna az irányelv. A Bizottság mérlegelni fogja az üzemeltetői költségek következetes megtérítésének lehetőségeit.

Az arányosság biztosítása a tárolás, visszanyerés és használat végpontok közötti folyamata során

A Bizottság biztosítja, hogy az adatmegőrzésre vonatkozó jövőbeli javaslat tiszteletben tartsa az arányosság elvét, alkalmas legyen a súlyos bűncselekmények és a terrorizmus leküzdésére, és ne lépje túl a célok eléréséhez szükséges keretet. El fogja ismerni, hogy a személyes adatok védelmével kapcsolatos kivételeket vagy korlátozásokat csak a szükséges mértékben lehet alkalmazni. A Bizottság alaposan felméri majd a forgalmi adatok tárolására, elérésére és használatára vonatkozó szigorúbb szabályozás hatását a büntetőjogi rendszer és a bűnüldözés hatékonyságára és eredményességére, a magánéletre, valamint a közigazgatás és az üzemeltetők számára felmerülő költségekre. Különösen a következő területeket kell megvizsgálni a hatásvizsgálatban:

- következetesség az adatmegőrzés céljainak korlátozása és azon bűncselekménytípusok terén, amelyek esetében a megőrzött adatok hozzáférhetők és használhatók,

- a kötelező adatmegőrzési időszakok fokozott harmonizációja, és esetleges rövidítése;

- minden megőrzött adat esetén a hozzáférési kérelmek független felügyeletének és hozzáférési szabályozás alkalmazásának biztosítása az összes tagállamban,

- a hatóságok adatokhoz való hozzáférésének korlátozása,

- a megőrzendő adatkategóriák számának csökkentése,

- az adatokhoz való hozzáférésre, többek között az átadási eljárásokra vonatkozó műszaki és szervezeti biztonsági intézkedésekkel kapcsolatos iránymutatás,

- az adatok használatával kapcsolatos útmutatás, ideértve az adatbányászat megakadályozását, és

- kivitelezhető mértékrendszer és jelentéstételi eljárások kidolgozása a végrehajtás összehasonlításának és a jövőbeni jogi eszköz értékelésének a megkönnyítésére.

A Bizottság továbbá mérlegeli majd, hogy az adatmegóvás uniós szintű megközelítése kiegészítené-e az adatmegőrzést, és ha igen, akkor milyen módon.

A Bizottság az alapjogi „ellenőrző listára” és a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségben folytatott információkezelés megközelítésére való tekintettel[127] az arányosság elvének és az előreláthatóság követelményének figyelembevételével foglalkozik majd ezekkel a területekkel. Emellett összhangot teremt majd az uniós adatvédelmi keretrendszer folyamatban lévő felülvizsgálatával[128].

Következő lépések

A Bizottság ezt az értékelést figyelembe véve javaslatot tesz a jelenlegi adatmegőrzési keretrendszer felülvizsgálatára. Több lehetőséget is kidolgoz a bűnüldöző szervekkel, a bíróságokkal, az iparági és fogyasztói csoportokkal, az adatvédelmi hatóságokkal és társadalmi szervezetekkel konzultálva. További kutatásokat folytat majd az adatmegőrzés közvéleményre és viselkedésre gyakorolt hatásáról. Az e téren tett megállapítások a meghatározott szakpolitikai lehetőségekről szóló hatástanulmányban kerülnek felhasználásra, amely a Bizottság javaslatának az alapját képezi majd.

Melléklet: további statisztikák a forgalmi adatok megőrzéséről

A melléklettel kapcsolatos megjegyzések:

1. Az adat kora az adat megőrzésének időpontja és azon időpont között eltelt idő, amikor az illetékes hatóság az adatok továbbítását kérte.

2. Az internettel kapcsolatos adatok alatt az internetelérésre, az internetes elektronikus levélre és az internetes telefonálásra vonatkozó adatok értendők.

3. Csehország, Lettország és Lengyelország statisztikáját fenntartásokkal kell kezelni (lásd az 5.1. szakaszt).

A tagállamok által benyújtott, 2008. évre vonatkozó statisztikák

7. táblázat: Megőrzött forgalmi adatok iránti kérelmek a 2008. évben az adatok kora szerint |

Bulgária | Nincs adat |

Olaszország | Nincs adat |

Magyarország | Nincs adat |

Ausztria | Kor szerinti csoportosítás nem áll rendelkezésre | 3 093 |

Lengyelország | Nincs adat |

Portugália | Nincs adat |

Románia | Nincs adat |

Szlovénia | Kor szerinti csoportosítás nem áll rendelkezésre | 2 821 |

Szlovákia | Nincs adat |

Finnország | 9 134 | 1 144 | 448 | 214 | 268 | 4 008 |

Svédország | Nincs adat |

Adattípus/ Tagállam | Vezetékes telefonszolgáltatások | Mobiltelefon-szolgáltatások | Internettel kapcsolatos | Összesen |

Belgium | Nincs adat |

Bulgária | Nincs adat |

Csehország | 4983 (131) | 125040 (2276) | 1537 (83) | 131560 (2490) |

Dánia | 192 (0) | 3273 (5) | 134 (0) | 3599 (5) |

Németország | Adattípus szerinti csoportosítás nem áll rendelkezésre | 12684 (931) |

Észtország | 4114 (1519) | 376 (7) | Nincs adat | 4490 (1526) |

Írország | 5317 (16) | 5873 (48) | 2905 (33) | 14095 (97) |

Görögország | Adattípus szerinti csoportosítás nem áll rendelkezésre | 584 |

Spanyolország | 4448 (0) | 40013 (0) | 9117 (0) | 53578 (0) |

Franciaország | Adattípus szerinti csoportosítás nem áll rendelkezésre | 503437 |

Olaszország | Nincs adat |

Ciprus | 3 (0) | 31 (5) | 0 (0) | 34 (5) |

Lettország | 1602 (90) | 14238 (530) | 1052 (76) | 16892 (696) |

Litvánia | 765 (72) | 84550 (5657) | Nincs adat | 85315 (5729) |

Luxemburg | Nincs adat |

Magyarország | Nincs adat |

Málta | 29 (0) | 748 (120) | 92 (13) | 869 (133) |

Hollandia | Adattípus szerinti csoportosítás nem áll rendelkezésre | 85000 |

Ausztria | Adattípus szerinti csoportosítás nem áll rendelkezésre | 3093 |

Lengyelország | Nincs adat |

Portugália | Nincs adat |

Románia | Nincs adat |

Szlovénia | Adattípus szerinti csoportosítás nem áll rendelkezésre | 2821 |

Szlovákia | Nincs adat |

Finnország | Adattípus szerinti csoportosítás nem áll rendelkezésre | 4008 |

Svédország | Nincs adat |

Egyesült Királyság | 90747 (0) | 329421 (0) | 50054 (0) | 470222 (0) |

Összesen | 1392281 |

9. táblázat: A vezetékes telefonszolgáltatásokkal kapcsolatos megőrzött forgalmi adatok iránti kérelmek a 2008. évben, az adatok kora szerint |

Bulgária | Nincs adat |

Olaszország | Nincs adat |

Magyarország | Nincs adat |

Ausztria | Nincs adat |

Lengyelország | Nincs adat |

Portugália | Nincs adat |

Románia | Nincs adat |

Szlovénia | Nincs adat |

Szlovákia | Nincs adat |

Finnország | Nincs adat |

Svédország | Nincs adat |

Bulgária | Nincs adat |

Olaszország | Nincs adat |

Magyarország | Nincs adat |

Ausztria | Nincs adat |

Lengyelország | Nincs adat |

Portugália | Nincs adat |

Románia | Nincs adat |

Szlovénia | Nincs adat |

Szlovákia | Nincs adat |

Finnország | Nincs adat |

Svédország | Nincs adat |

Bulgária | Nincs adat |

Észtország | Nincs adat |

Olaszország | Nincs adat |

Luxemburg | Nincs adat |

Magyarország | Nincs adat |

Ausztria | Nincs adat |

Lengyelország | Nincs adat |

Portugália | Nincs adat |

Románia | Nincs adat |

Szlovénia | Nincs adat |

Szlovákia | Nincs adat |

Finnország | Nincs adat |

Svédország | Nincs adat |

Bulgária | Nincs adat |

Olaszország | Nincs adat |

Magyarország | Nincs adat |

Ausztria | Nincs adat |

Portugália | Nincs adat |

Románia | Nincs adat |

Szlovákia | Kor szerinti csoportosítás nem áll rendelkezésre | 5214 |

Egyesült Királyság | Nincs adat |

Adattípus/ Tagállam | Vezetékes telefonszolgáltatások | Mobiltelefon-szolgáltatások | Internettel kapcsolatos | Összesen |

Belgium | Nincs adat |

Bulgária | Nincs adat |

Csehország | 13843 (934) | 256074 (9141) | 10354 (371) | 280271 (10446) |

Dánia | 133 (0) | 3771 (10) | 162 (1) | 4066 (11) |

Németország | Nincs adat |

Észtország | 6422 (2279) | 902 (21) | 1086 (468) | 8410 (2768) |

Írország | 4542 (16) | 5239 (20) | 1502 (56) | 11283 (92) |

Görögország | Nincs adat |

Spanyolország | 5055 (0) | 56133 (0) | 8902 (0) | 70090 (0) |

Franciaország | Adattípus szerinti csoportosítás nem áll rendelkezésre | 514813 |

Olaszország | Nincs adat |

Ciprus | 0 (0) | 23 (3) | 14 (0) | 40 (3) |

Lettország | 1672 (218) | 22796 (102) | 1628 (240) | 26096 (560) |

Litvánia | 1321 (0) | 51573 (6237) | 19579 (343) | 72473 (6580) |

Luxemburg | Nincs adat |

Magyarország | Nincs adat |

Málta | 156 (10) | 3693 (882) | 174 (10) | 4023 (902) |

Hollandia | Nincs adat |

Ausztria | Nincs adat |

Lengyelország | Adattípus szerinti csoportosítás nem áll rendelkezésre | 1048318 |

Portugália | Nincs adat |

Románia | Nincs adat |

Szlovénia | Adattípus szerinti csoportosítás nem áll rendelkezésre | 1918 (48) |

Szlovákia | Adattípus szerinti csoportosítás nem áll rendelkezésre | 5214 (157) |

Finnország | Adattípus szerinti csoportosítás nem áll rendelkezésre | 4070 |

Svédország | Nincs adat |

Egyesült Királyság | Nincs adat |

Összesen | 2051082 (1069885) |

14. táblázat: A vezetékes telefonszolgáltatásokkal kapcsolatos megőrzött adatok iránti kérelmek a 2009. évben, az adatok kora szerint |

Bulgária | Nincs adat |

Olaszország | Nincs adat |

Magyarország | Nincs adat |

Ausztria | Nincs adat |

Lengyelország | Nincs adat |

Portugália | Nincs adat |

Románia | Nincs adat |

Szlovénia | Nincs adat |

Szlovákia | Nincs adat |

Finnország | Nincs adat |

Svédország | Nincs adat |

Egyesült Királyság | Nincs adat |

Bulgária | Nincs adat |

Olaszország | Nincs adat |

Magyarország | Nincs adat |

Ausztria | Nincs adat |

Lengyelország | Nincs adat |

Portugália | Nincs adat |

Románia | Nincs adat |

Szlovénia | Nincs adat |

Szlovákia | Nincs adat |

Finnország | Nincs adat |

Svédország | Nincs a