[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 14.2.2007

SEC(2007) 174

A BIZOTTSÁG SZOLGÁLATAINAK MUNKADOKUMENTUMA Kísérődokumentum Javaslat:

A TERMÉKEK FORGALMAZÁSA TEKINTETÉBEN AZ AKKREDITÁCIÓS ÉS PIACFELÜGYELETI ELŐÍRÁSOK MEGÁLLAPÍTÁSÁRÓL SZÓLÓ EURÓPAI PARLAMENTI ÉS TANÁCSI RENDELET ÉS A TERMÉKEK FORGALMAZÁSÁRA VONATKOZÓAN KÖZÖS KERETRŐL SZÓLÓ EURÓPAI PARLAMENTI ÉS TANÁCSI HATÁROZAT A hatásvizsgálat vezetői összefoglalója {COM(2007) 37 végleges} {COM(2007) 53 végleges} {SEC(2007) 173}

1. HÁTTÉR: AZ ÁRUK BELSő PIACA, A MűSZAKI SZABÁLYOK HARMONIZÁCIÓJA ÉS AZ „ÚJ MEGKÖZELÍTÉS” KONCEPCIÓJA

Ez a dokumentum röviden összefoglalja a szakpolitikai alternatívák hatásvizsgálatának eredményeit tekintettel az árukra vonatkozó belső piaci jogszabályok megszilárdítására és egyszerűsítésére, és kifejti a javasolt megközelítést.

Az áruk szabad mozgása az egységes piac központi pilléreként az EU-ban a versenyképesség és a gazdasági növekedés fő hajtóereje. A kereskedelem előtt álló technikai akadályok megszüntetése céljából a műszaki szabályok uniós szintű harmonizációja bizonyult a legsikeresebb eszköznek. E kereten belül az „új megközelítésű irányelvek” (más néven a „CE-jelöléssel” foglalkozó irányelvek) fontos szerepet játszottak abban, hogy az áruk belső piaca valósággá váljon.

Az 1985-ben bevezetett új megközelítés az áruk szabad mozgása terén forradalmasította a jogalkotást azáltal, hogy a leírási követelmények hagyományos megközelítésétől eltávolodott egy „új megközelítés” felé, amely a biztonsággal kapcsolatban csak alapvető teljesítményalapú és eredményorientált előírásokat határoz meg. Másszóval tehát a jogalkotás meghatározza a védelem szintjét, de nem szabja meg az e szint eléréséhez szükséges technikai megoldást. Azáltal, hogy a jogalkotás arra korlátozódik, ami tényleg szükséges a magas szintű védelem biztosításához, a jogalkotás modernné, rugalmassá és technológiailag semlegessé válik, ami biztonságos termékeket garantál, valamint elősegíti a piac innovációját és versenyképességét. Mindez ezért a jobb szabályozás követendő mintájává vált.

Napjainkban az új megközelítésű irányelvek több mint 20 ipari ágazatban az EU-ban forgalmazott termékek nagy részét lefedik, ideértve elektrotechnikai termékeket, gépeket, rádió- és telekommunikációs berendezéseket, játékokat, orvosi eszközöket, építőipari termékeket és nagysebességű vasúti rendszereket. Becslések szerint a nagyobb új megközelítésű ágazatok által lefedett termékek kereskedelme meghaladja az évi 1500 milliárd eurót.

Noha a technikai harmonizáció, különösen az új megközelítésű irányelvek sikeresen hozzájárultak néhány kereskedelmi akadály megszüntetéséhez, még mindig vannak gyenge pontok a jogalkotásban, ami megakadályozza, hogy a fogyasztók és a vállalatok teljes mértékben kihasználják a belső piac adta lehetőségeket. A meglévő szabályokat gyakran az a kritika éri, hogy túl nagy terhet jelentenek, vagy bizonytalanok és következetlenek. Gondot okoz a tagállamokban a jogszabályok egységes érvényesítése és a CE-jelölés imázsa és értéke, valamint az érdekeltek szerint egyre kevésbé lehet megbízni a megfelelőségértékelő testületekben.

Míg néhány probléma, pl. a CE-jelölés az új megközelítésű irányelvekre jellemző, legtöbbjük az áruk szabad mozgásának teljes keretére kiterjed. Ezért e nehézségek leküzdése céljából különböző szakpolitikai alternatívákat vizsgáltak meg az új megközelítésen túl szélesebb perspektívából, illetve azzal a háttérrel, hogy az új megközelítési koncepció széleskörű alkalmazása része a szabályozás egyszerűsítéséhez fűződő bizottsági stratégiájának[1].

2. HOGYAN LEHETNE JAVÍTANI A MEGFELELőSÉGÉRTÉKELő TESTÜLETEK MUNKÁJÁNAK MINőSÉGÉN

Az új megközelítésű irányelvek gyakran előírják, hogy a forgalomba hozatal előtt a termékeket harmadik félnek minősítenie kell. Harmadik felek lehetnek laboratóriumok, felügyeleti vagy minősítő szervezetek, amelyek általában megfelelőségértékelő testületekként vagy hivatalosabban „bejelentett szervekként” ismertek. Ezek a „bejelentett szervek” fontos szerepet játszanak annak biztosításában, hogy a termékek megfeleljenek a jogi előírásoknak, biztonságosak, és használatra készek legyenek, ezért ezeket a szerveket a tagállamok „bejelentik” a Bizottságnak.

A tagállamok felelőssége kiválasztani, hogy melyek azok a megfelelőségértékelő testületek, amelyek eleget tesznek a bejelentendő szervek követelményeinek, ugyanis nem mindegyik megfelelő. A minimális kritériumokat az egyes irányelvek írják elő, ide sorolandó a kompetencia, a pártatlanság, integritás stb. Szintén a tagállamok felelőssége biztosítani, hogy ezek a szervek működésük során folyamatosan megfelelnek a kritériumoknak. A tagállamok akárhány szervet bejelenthetnek minden egyes irányelv értelmében, eddig 1800 bejelentés érkezett az irányelvek végrehajtásának támogatására.

A bejelentett szervek magánvállalatok vagy szervezetek, amelyek szolgáltatásaikat üzleti tevékenységük folytán kínálják, így egymással versenyben állnak. Mindez előnyös vásárlóik, azaz a termékek gyártói számára. A gyártók szabadon vásárolhatnak bárhol, hogy megtalálják a legversenyképesebb árat, és nem kell feltétlenül saját tagállamuk szervezeteiből választaniuk, bármelyiket alkalmazhatják. Bár kedvező a gyártónak, mindez oda vezethet, hogy néhány bejelentett szerv csökkenti szolgáltatásait, hogy versenyképes árakat nyújtson, és így újabb vásárlókat szerezzen vagy tartson meg.

Továbbá különböző bejelentett szervek munkájuk során különböző megközelítéseket alkalmazhatnak, vagyis ugyanazt a terméket két különböző bejelentett szerv teljesen másképpen is értékelheti. Ez lehet természetesen tökéletesen jogszerű értelmezése az értékelési folyamatnak, ám lehet tisztességtelen gyakorlatok és költséges eljárások kevésbé szigorú végrehajtásának az eredménye is, ami azt jelenti, hogy egyes tanúsítványokat jelentősen alacsonyabb áron bocsáthatnak ki. Ez nem csak a nem biztonságos termékek piacra jutásának kockázatát vonja maga után, hanem torzítja a gyártóiparon belüli versenyt is.

Az új megközelítés koncepciója a résztvevők kölcsönös bizalmán alapul, ideértve a bejelentett szerveket is, ezért igen fontos annak biztosítása, hogy valamennyi bejelentett szerv, akárhol is legyen a székhelyük, azonos kompetenciával rendelkezzen, és azonos követelmények szerint működjön. A jelenlegi jogszabályok értelmében a szervezetek értékelése és felügyelete a székhely szerinti tagállam feladata. A megközelítések sajnos nem következetesek, és a kijelölési, illetve felügyeleti követelmények igen változóak. Néhány tagállamnak szigorúbb kritériumai vannak, mint másoknak (az irányelvek csak a minimumkövetelményeket írják elő), amely eredményeként a színtér egyenlőtlen, továbbá fennáll az a veszély is, hogy a tanúsítványokat más tagállamok nem ismerik el, ami aláássa a bejelentett szervekbe vetett bizalmat és az egész rendszert. Néhány tagállam a bejelentett szervek kijelölését, értékelését és felügyeletét közvetlenül közigazgatásán keresztül szervezi, míg mások nemzeti akkreditációs testület segítségét használják fel. Az akkreditáció olyan hivatalos rendszer, amely függetlenül és meghatározó módon tanúsítja a megfelelőségértékelő testületek kompetenciáját, pártatlanságát és integritását, ezáltal támogatja az elvégzett munka és a kibocsátott tanúsítványok értékét és hitelességét.

Az akkreditációs szervezetek európai szinten az EA-ba (Európai Akkreditációs Együttműködésbe) tömörülnek, amely biztosítja a működés homogenitását. Az EA biztosítja, hogy a nemzeti akkreditációs testületek azonos követelmények szerint dolgozzanak annak érdekében, hogy az egyik testület által odaítélt akkreditáció közvetlenül összehasonlítható legyen egy másik által odaítélttel. Ily módon az akkreditációk ugyanolyan megbízhatóak közvetlen és közvetett felhasználóik körében egyaránt. Az akkreditáció hozzáadott értéke az, hogy olyan formálisan szervezett rendszer, amely közösségi szinten következetességet biztosít, az akkreditáció felhasználására való tekintettel azonban nincsenek előírások, és nem is mérvadó.

Kétségkívül javítani kell a bejelentett szervek kijelölésének, működésének és felügyeletének koherenciáján és összehasonlíthatóságán, ezzel kapcsolatban különböző alternatívák kerültek megfontolásra. Az egyik lehetőség egy uniós szintű ügynökség létrehozásával az egész bejelentési rendszer centralizálása volt, hogy a kompetencia értékelése, a bejelentés és a felügyelet központivá váljon, ez azonban túl költségesnek tűnik, nagy terhet jelentene, és nem lehetne megvalósítani. A választott alternatíva a már meglévő rendszerre való építés, néhány új elem bevezetésével annak megerősítése és az egész Közösségen belül összehasonlíthatóság biztosítása.

A javaslat ezért az, hogy a decentralizált kompetenciaértékelés és felügyelet továbbra is az egyes tagállamok feladata maradjon, de az uniós szintű akkreditációra és koordinációra vezessenek be jogi keretet, és erre az akkreditációs és koordinációs szerepre az EA meglévő szervezetét alkalmazzák. Ezáltal az EA nyilvános elismerést kap, és tekintélyt szerez, amit eddig nélkülözött. Azt is biztosítja, hogy az akkreditációt valamennyi tagállam bejelentésként használja.

Az EA már kialakított infrastruktúrájának a használata, amely a források hatékonyabb felhasználását jelenti, kevesebb többletköltséget és forrásszükségletet eredményez, és többek között az is az előnye, hogy a hosszú idő alatt szerzett, már meglévő kiterjedt szakértelemre és tapasztalatra épít. Sikeresen egyesíti a két szintet, az nemzeti és európai szintet is. Ez az alternatíva tiszteletben tartja a szubszidiaritás elvét, miközben megerősíti a meglévő struktúrákat, ezért ez a legjobb megoldás.

Néhány tagállamban, főleg Németországban a meglévő akkreditációs struktúrákban várhatóan változtatásokra lesz szükség. Ezek azonban várhatóan nem lesznek jelentősek, és az előnyük megtéríti a költségeket. Mivel a tagállamokban különféle szervezeti struktúrák vannak, nehéz megbecsülni az esetleges többletköltségeket. Ennek az alternatívának a teljes költsége azonban sokkal kisebb, mint az ügynökség létrehozásának a költségei.

3. HOGYAN LEHETNE JAVÍTANI A PIACFELÜGYELETEN ÉS JOGSZABÁLYAINK ÉRVÉNYESÍTÉSÉN

A jogszabályok csak akkor teljesítik célkitűzéseiket, ha hatékonyan érvényesítik őket. Jelenleg a piacfelügyeleti jogszabályokat a Közösségben nem eléggé koherensen és szigorúan hajtják végre. Ennek következményeként nagy számú nem megfelelő (sőt esetlegesen veszélyes) termék kerül a piacra minden évben.

Másfelől a nemzeti hatóságoknak nem állnak rendelkezésükre megfelelő eszközök a piacfelügyelet hatékony és következetes alkalmazására. Folyamatosan új kihívásokkal kell szembenézniük, ilyenek pl. a gyorsan változó gazdaságok, a piacon megjelenő új termékek és a harmadik országokból érkező import egyre nagyobb száma, és ami a legnagyobb probléma, a források nem tartanak lépést ezekkel a fejleményekkel. Ezen túlmenően a kereskedelmi tranzakciók egyre nemzetközibb jellege és összetettsége egyre nehezebbé teszi az értékesítési láncban a szereplők azonosítását, és probléma esetén a hatóságok gyakran nem találják meg a megfelelő kontaktszemélyt.

Másfelől jelenleg Európában a piacfelügyeletet megszervezésének a módja már nem felel meg a belső határok nélküli belső piac követelményeinek. A Közösségen belül a termékek szabadon mozognak belső ellenőrzési pontokon történő áthaladás nélkül, de a nemzeti hatóságok hatásköre csak saját területükre terjed ki. A határokon átnyúló együttműködés tehát elengedhetetlen a veszélyes termékek, illetve az illegális gyártók és importőrök hatékony nyomon követéséhez. Néhány sikeres együttműködési mechanizmus, mint pl. a RAPEX-rendszer már működésben van, de ezek csak bizonyos tevékenységekre, ágazatokra vagy szempontokra korlátozódnak. Ebből adódóan az információt nem mindig továbbítják, így más tagállamokban újra fel kell kutatni őket, ami csökkenti a közösségi szintű piacfelügyelet hatékonyságát. Ezen túlmenően az ellenőrzések intenzitása és a nemzeti hatóságok fellépésének szigorúsága nem megfelelő termékek esetén tagállamonként jelentősen változik. A kis mértékű felügyelet alatt álló piacokat kiszemelve illegális szereplők léphetnek be a közösségi piacra, és aknázhatják alá a tagállamok erőfeszítéseit.

E hiányosságokat kihasználva néhány illegális gyártó vagy importőr rendszeresen kijátszhatja a rendszert. A veszélyes termékek bekerülésével a fogyasztók és ezzel együtt a polgárok védelmének célkitűzése veszélybe kerül, miután a polgárok megkérdőjelezik a Közösség alkalmasságát önmaguk védelmére. Olyan helyezeteket is eredményezhet, hogy a törvénytisztelő gyártó hátrányba kerül olcsóbb termékeket kínáló, gátlástalan versenytársaikkal szemben a megfelelőségi költségek megtakarítása miatt. A törvény betartása tehát hátrányt eredményez a versenytársakkal szemben, ami megintcsak komolyan aláássa a jogi keretbe vetett bizalmat.

Fontolóra kerültek tudatosító információs kampányok vagy iránymutatásokat tartalmazó dokumentumok és jogilag nem kötelező erejű más hasonló kezdeményezések is, de ezek nem javítanának számottevően a helyzeten. Figyelembe vették a termék piacra jutása előtti szigorúbb ellenőrzéseket is, mint pl. a bejelentett szerv rendszeres bevonása, ez azonban további terhet és költségeket róna a gyártókra, és még mindig nem lenne rá garancia, hogy mindegyik gyártó megfelelő. Akinek szándékában áll a szabályok megkerülése, nem érezne indíttatást arra, hogy szigorúbb szabályokat tartson be. Bármilyen szigorúak is legyenek az előzetes forgalmazási előírások, attól a pillanattól fogva, hogy a piacon forgalomba kerültek, folyamatosan ellenőrizni kell a termékeket.

Ennélfogva az egész Közösségben azonos szintű piacfelügyelet biztosítása céljából egy olyan közös jogi keret tűnik a leghatékonyabb megoldásnak, amely nemzeti szinten rugalmas szervezést tesz lehetővé, miközben a működésre és szervezésre vonatkozóan minimumkövetelményeket határoz meg. Ez a keret egyben a meglévő együttműködési mechanizmusok kiterjesztését is előirányozza, javítja a termékek nyomon követhetőségét, és egyértelművé teszi valamennyi gazdasági szereplő – gyártók, forgalmazók, importőrök stb. – feladatait.

A javasolt keret a meglévő nemzeti struktúrákra kíván építeni. Módosítási költségek csak akkor merülnek fel, ha a meglévő nemzeti piacfelügyeleti rendszer még nem éri el az általános szintet. A fokozottabb tájékoztatási és együttműködési feladatok további forrásokat igényelnek, de ezt a hatékony ellenőrzés és a források hatékony egyesítése eredményeként jelentős megtakarítások ellensúlyozzák majd.

4. HOGYAN LEHETNE ELőSEGÍTENI A CE-JELÖLÉS JOBB MEGÉRTÉSÉT

Egy adott terméken feltüntetett CE-jelölés arra utal, hogy minden jogszabályi előírásnak megfelel; ez elsősorban a végrehajtó hatóságoknak szóló jelzés, ami gyakran félreértéshez vezet. Sajnos sok fogyasztó nem érti a jelzés igazi jelentését, és azt hiszi, hogy a származásra utal, vagy arra, hogy a terméket valamilyen hatóság megvizsgálta és jóváhagyta. Következésképpen a fogyasztók nem kifejezetten keresik a termékeken a CE-jelölést. A legtöbb ember esetében az, hogy van-e a terméken CE-jelölés, nem befolyásolja a döntést, hogy megvegye-e a terméket vagy sem. Ez a helyzet aggodalomra ad okot. Először is a tájékozatlan fogyasztók esetleg veszélyes termékeket vásárolhatnak, másodsorban a jobban tájékozott és aktívabb fogyasztók nem vennének CE-jelölés nélküli termékeket, ami óhatatlanul is jobb megfelelőségi szinthez vezetne a piacon.

Minden alternatívát fontolóra vettek, és azokat a lehetőségeket, melyek szerint meg kellene változtatni a CE-jelölés alapvető jelentését, vagy akár meg kellene teljesen szüntetni, kizárták, mivel ezek az elképzelések nem oldanák meg az alapvető problémát, és további hátrányokkal járnának. A CE-jelölés valódi értéket képvisel a nemzetközi kereskedelemben, és megerősíti az európai gyártók versenyhelyzetét. A CE-jelölés bármilyen megváltoztatása, különösen megszüntetése, jelentősen befolyásolná a helyzetet. A jelölés megszüntetése továbbá azt jelentené, hogy a végrehajtó hatóságok számára nem lenne többé egyértelmű jelzés a megfelelőséget illetően.

Bár a CE-jelölés nem jelent garanciát, azt jelenti, hogy a termék minden alkalmazandó előírásnak eleget tett. Noha a piacfelügyeleti ellenőr sosem lehet biztos abban, hogy a CE-jelöléssel ellátott termék biztonságos, jogosan feltételezheti, hogy a jelölés hiánya esetén nem megfelelő, tehát esetlegesen veszélyes termékkel áll szemben. A CE-jelölés megszüntetése más „jelölés” vagy egyértelmű mechanizmus bevezetése nélkül megfosztaná a piacfelügyeleti hatóságokat ettől az egyszerű és gyors megfelelőségjelzési lehetőségtől. Ez nem áll sem a végrehajtó hatóságok, sem a fogyasztók érdekében.

Ezért a legjobb módja annak, hogy a fogyasztók tájékoztatást kapjanak anélkül, hogy ez aránytalanul kedvezőtlen hatást gyakoroljon az iparra és a hatóságokra, a kommunikáció fokozása. Egy látható közösségi szintű tájékoztatási kampány, amely Európa-szerte számos fogyasztóra irányul elősegíti a CE-jelölés jobb megértését. Sokkal hatékonyabb lenne, mint a jogszabály módosítása. A jobban tájékozott fogyasztók és gazdasági szereplők a CE-jelölésű termékeket keresik majd, és kerülik a CE-jelölés nélküli termékeket, ami kedvező hatást gyakorol a versenyre.

A CE-jelölés az új megközelítés alapjául szolgáló teljes szabályozási rendszert képviseli. A gyakran a CE-jelölésnek tulajdonított hiányosságok, mint pl. a hitelesség hiánya, valójában a CE-jelölés hátterében álló rendszer gyenge pontjai. Tehát a problémák valójában nem a jelölés megváltoztatásával, hanem ennek a rendszernek a javításával orvosolhatók. A bejelentett szervek ellenőrzésének szigorítása és a piacfelügyelet javítása két fontos lépés ebbe az irányba. Másik fontos elem magának a CE-jelölésnek a jelzésértéke. A CE-jelölést közös közösségi védjegyként kell nyilvántartani. Ez további lehetőséget adna a hatóságok számára olyan gyártók ellen jogi eljárás indítására, amelyek visszaélnek a CE-jelöléssel, és így hozzájárul a jelölés hitelességéhez.

5. HOGYAN LEHETNE JAVÍTANI A JOGI KERET KÖVETKEZETESSÉGÉN

A jelenlegi jogi keret tartalmaz néhány következetlenséget és jogi bizonytalanságot, ami problémát okoz az irányelvek értelmezésében és végrehajtásában. A termékek gyakran több irányelv hatáskörébe tartoznak, ami időnként nehézségeket okoz, mert a közös elemeket, pl. definíciókat, megfelelőségi eljárásokat különbözőképpen kezelik. A definíciók és a jogi rendelkezések néha nem elég pontosak, és különböző értelmezésre adnak okot, ami összeférhetetlenségekhez, jogi bizonytalansághoz, szükségtelen ismétléshez és zavarhoz vezet.

Ez kedvezőtlen hatással van az iparra, mert a vállalatok azzal a bonyolult helyzettel állnak szemben, hogy nem csak egy jogszabálynak kell megfelelniük, hanem több jogi dokumentumnak. A különböző szövegezés és fogalmak miatt a gyártónak néha nagyon nehéz megértenie, hogy mi is a jogi kötelezettsége, nem is beszélve az alkalmazásról. Kénytelenek jogi segítséghez folyamodni, hogy eleget tegyenek a jogszabálynak. Ezek a következetlenségek és jogi bizonytalanság a nemzeti hatóságok számára is megnehezíti és bonyolulttá teszi a jogszabályok helyes végrehajtását és érvényesítését. Ráadásul a különböző tagállamokban különböző értelmezéshez vezethet, ami aláássa az áruk szabad mozgását a Közösségben.

A jogszabályokban meglévő következetlenségeket csak a meglévő jogi keret megváltoztatásával lehet orvosolni. Minden egyes meglévő irányelv és rendelet vonatkozó cikkeinek összehangolt módosítása ideiglenesen javítana a helyzeten, de a jövőben összehangolt megközelítés biztosítása céljából hatékonyabb lenne egy horizontális keret létrehozása. Ez tartalmazná a termékekkel foglalkozó összes jogszabály közös elemeit, pl. definíciókat, megfelelőségértékelési eljárásokat, rendelkezéseket a CE-jelölésről és a bejelentett szervekről. A cél a koherencia biztosítása, de semmiképp sem helytelen megoldások erőltetésével, ezért a keretnek egy amolyan „eszköztárként” kell működnie, amely biztosítja a különféle közös elemeket és az iránymutatást azt illetően, hogy hogyan kell őket alkalmazni a közösségi jogszabályokban. Ebből kifolyólag az egyes irányelvek tényleges kiigazítását külön gyakorlatként kell elvégezni, ami lehetővé teszi, hogy az eszköztár elemeit ágazatspecifikus helyzetekben alkalmazzák.

6. KÖVETKEZTETÉSEK

EZ A JAVASLAT FOKOZZA A MEGLÉVő AKKREDITÁCIÓS ÉS PIACFELÜGYELETI RENDSZEREK HATÉKONYSÁGÁT ÉS ÁTLÁTHATÓSÁGÁT. MINDEZ JAVÍTJA A CE-JELÖLÉS HITELESSÉGÉT, ÉS ÖSZTÖNZI AZ ÚJ MEGKÖZELÍTÉS ELVÉNEK ALKALMAZÁSÁT A JÖVőBELI JOGSZABÁLYOKBAN. A BELSő PIACI JOGSZABÁLYOK SZÁMÁRA HORIZONTÁLIS KERET LÉTREHOZÁSA NAGYOBB KOHERENCIÁHOZ VEZET, ÉS FONTOS LÉPÉST JELENT A SZABÁLYOZÁS EGYSZERűSÍTÉSÉBEN.

A fogyasztók, a munkavállalók és a végső felhasználók egyaránt profitálnak a piac biztonságosabb termékeiből a bejelentett szervek fokozottabb felügyeletének és a megerősített közösségi szintű piacfelügyeleti rendszernek köszönhetően. A tájékoztatási kampány bővíti a fogyasztók ismereteit a CE-jelölésről, és orvosolja a jelenlegi zavart és félreértést. Mindez nem befolyásolja a termékek árát.

A javaslat kedvező hatással lesz az európai vállalatok versenyképességére. A megfelelőségértékelési eljárások nagyobb koherenciája és a szabályokat nem tisztelő szereplők által előidézett tisztességtelen verseny elleni erőteljesebb fellépés elősegíti az európai ipar számára az egyenlő feltételeket biztosító színteret. A vállalatoknak szintén előnyükre válik az átláthatóbb és koherensebb jogi keret, amely jogi bizonyosságot garantál, és egyszerűsíti a végrehajtást.

A tagállamok egymás politikáiba és közigazgatásába vetett bizalma az akkreditáció és a piacfelügyelet terén egyaránt az átlátható jogi keretnek köszönhetően nőni fog. Bár az előirányzott intézkedések közül néhány minimális többletköltségeket róhat a nemzeti közigazgatásokra, az intézkedések hozzáadott értéke a nagyobb biztonság, a gazdasági szereplők számára egyenlő feltételeket biztosító színtér biztosítása és az európai ipar versenyképessége jócskán megtéríti ezeket az esetleges költségeket.

Mindent összevetve ez a javaslat még könnyebbé teszi az áruk szabad mozgását azáltal, hogy pótolja a hiányosságokat, megszünteti a következetlenségeket és a felesleges bürokráciát, amelyek a meglévő keretre jellemzőek. Megszilárdítja a belső piac jogszabályaiba vetett bizalmat valamennyi érdekelt, fogyasztó, ipar és tagállam részéről. Mérföldkövet jelent a belső piac politikájának jövőbeli stratégiájához vezető úton.

[1] A Bizottság közleménye: „A Közösség lisszaboni programjának végrehajtása: a szabályozási környezet egyszerűsítésére irányuló stratégiáról” COM (2005) 535 végleges