[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 8.4.2009

COM(2009) 160 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

A fejlődő országok támogatása a válság kezelésében

{SEC(2009) 442}{SEC(2009) 443}{SEC(2009) 444}{SEC(2009) 445}

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

A fejlődő országok támogatása a válság kezelésében

I. BEVEZETÉS

Az egész világ felbolydult. Egyetlen ország vagy régió sem vonhatja ki magát a jelenlegi globális válság hatásai alól. A fejlődő országokat, amelyekre súlyos hatással voltak az egymást követő élelmiszerár-, üzemanyagár- és éghajlatváltozáshoz kapcsolódó válságok, most a pénzügyi válság és a gazdasági visszaesés drámai hatásai is sújtják. Emberek tízmilliói süllyednek vagy esnek vissza szegénységbe, az éghajlatot és a környezetet egyre nagyobb veszélyek fenyegetik, a növekedés lassul, a munkanélküliség nő, és fennáll a veszélye, hogy nem sikerül megvalósítani a millenniumi fejlesztési célokat és kárba vesznek az elmúlt évtizedben elért eredmények.

E bizonytalan időkben nagy a kísértés arra, hogy befelé forduljunk. Ez súlyos hiba volna. Az interdependenciák korában jövőnk, biztonságunk, jólétünk és értékeink elválaszthatatlanul kapcsolódnak a fejlődő országokéhoz. A fejlett gazdaságok magára találása hozzájárul majd a világszintű fellendüléshez, és ez fordítva is igaz: a fejlődő országokban tapasztalható növekedés máshol is munkahelyeket, növekedést és jólétet generál, és hozzájárul a világ békéjéhez és stabilitásához.

2008-ban a nemzetközi közösség újból hangsúlyozta, hogy a globális válság megoldásának szerves része a fejlesztés. A New York-i, accrai és dohai nemzetközi konferenciákon, valamint a washingtoni G20-találkozón a résztvevők határozottan állást foglaltak a millenniumi fejlesztési célok megvalósítása, a segélyezési célok melletti elkötelezettség, a segélyezés hatékonyabbá tétele, valamint a fejlődő országoknak a globális kormányzás reformjába való bevonása mellett, és konkrét kötelezettségeket vállaltak e kérdésekben. E sikerekben fontos szerepet játszott az Európai Unió egységes megközelítése, vezető szerepe és eltökéltsége.

A 2009. április 2-i londoni G20-találkozó ismételten felhívta a figyelmet a helyzet sürgősségére, és markáns intézkedésekre szólított fel a fejlődő országok támogatása érdekében. A business as usual jellegű hozzáállás nem alternatíva a jelenlegi körülmények között. E közlemény ezért az éves „Monterrey-felmérés” legfontosabb, a kapcsolódó munkadokumentumokban[1] részletezett eredményeire épít, és huszonnyolc konkrét intézkedést javasol, amelyek révén az Európai Unió elősegítheti, hogy a fejlődő országok megbirkózzanak a válsággal.

II. A HÁTTÉR: SEBEZHETŐSÉGGEL ÉS ELLENÁLLÓ KÉPESSÉGGEL KAPCSOLATOS TÉNYEZŐK

A válság hatásáról szóló legfrissebb jelentések mindegyike egyetért egy pontban: a fejlett és a feltörekvő gazdaságok után a válság „harmadik hulláma” a fejlődő országokat is elérte[2].

A fejlődő országokra egyrészt közvetlen hatással van a pénzügyi válság különösen a hitelek, a beruházások és a magántőke-beáramlás elapadása miatt, valamint az erősebb árfolyam-ingadozás következtében. A válság elsősorban azokat az országokat sújtja erőteljesen, amelyek nagymértékben függnek a magántőke-áramlásoktól , különösen a közvetlen külföldi tőkebefektetésektől (FDI). Nagyon súlyosan érintettek azok a fejlődő országok, amelyek nagymértékben függnek a külföldön szerzett jövedelmek hazautalásától . A Világbank becslései szerint a fejlődő országokba irányuló tőkeáramlások a 2007-es 1 billió USD-ról mintegy 600 milliárd USD-ra esnek vissza 2009-ben.

Másrészt a globális gazdasági visszaesés hatásai is érezhetők a fejlődő országokban. Az IMF arra számít, hogy a fejlődő országok gazdasági növekedése a 2007-es 7,9%-ról és a 2008-as 6,3%-ról 2009-ben 3,25%-ra esik vissza. A globális gazdasági visszaesés másik közvetlen következménye a világkereskedelem volumenének csökkenése. A nyersanyagok iránti globális kereslet és ennek következtében az árak csökkenésével a fejlődő országok exportbevételei is erőteljesen visszaesnek, ami romló külső mérleget, valamit alacsonyabb bevételeket eredményez. A fejlődő országok nettó nyersanyagexportőrök , ezért őket sújtják majd leginkább a zuhanó nyersanyagárak, ugyanakkor a nettó nyerstermékimportőr országok költségei csökkenni fognak. A Világbank szerint ennek eredményeképpen a fejlődő országok mintegy 270–700 milliárd USD nagyságú pénzügyi hiánnyal szembesülnek idén.

Ezen hatások eredményeképpen a fejlődő országok máris szembesülnek a válság komoly szociális következményeivel . Az egyre nagyobb államháztartási egyensúlytalanságokkal küzdő kormányoknak egyre nehezebb fenntartaniuk a szociális kiadások szintjét; elhalasztják a közcélú infrastruktúrák karbantartási munkálatait; a szociális biztonsági háló finanszírozása éppen akkor omlik össze, amikor a legnagyobb szükség lenne rá; a munkanélküli és a dolgozó szegények száma pedig exponenciálisan nő, különösen a városi területeken.

A válságnak fontos politikai és biztonsági kihatásai is lehetnek. A növekvő szegénység és a szociális nyugtalanság akut viszállyá változtathatja a látens politikai nézetkülönbségeket. A válságnak ennél közvetlenebb hatása is lehet, ha a költségvetési megszorítások következtében nem fizetik a közszférában dolgozók, köztük a rendőrség és a fegyveres erők bérét; ez nyugtalanságot vagy akár katonai puccsot is okozhat. Komolyabbá válhatnak a szokásos politikai csatározások, melyek polgárháborúba torkollhatnak, ha az etnikai alapon szerveződő pártok totális hatalomra vagy az erőforrásokhoz való hozzáférésre törekednek. Ezenkívül a válság országokon belül és régiószerte egyaránt lényegesen növelheti a migrációs áramlásokat , és a fejlettebb gazdaságokra ható migrációs nyomás is erősödhet.

Bár a válság az összes fejlődő országot sújtja, hatásának mértéke, szimptómái és a reagálás képessége jelentősen különbözik az egyes régiók, országok és népességcsoportok esetében. Az elmúlt évek javuló szakpolitikáinak eredményeképpen számos fejlődő ország hatékonyabban képes ellenállni a jelenlegi válságnak, mint a múltbéli globális visszaeséseknek, és több terük van szakpolitikai választ adni a növekedés és a válság hatásainak mérséklésére. A nyersanyagpiacok elmúlt néhány évben tapasztalt felfutása, a nagyobb makrogazdasági stabilitás, a strukturális reformok és az adósságkönnyítés számos ország számára lehetővé tette, hogy javítsa pénzügyi helyzetét. Ennek ellenére az állandó inflációs nyomás, a költségvetés szűkössége, valamint a romló külső egyensúly, továbbá a 2008-as élelmiszer- és energiaár-emelkedés folytatódó hatásai és az árfolyamokra ható, lefelé irányuló nyomás következtében ezeknek az országoknak nagyon korlátozott terük nyílik arra, hogy független monetáris vagy fiskális politikai választ adjanak az új kihívásokra.

Mindezek következtében a pénzügyi ágazat stabilizálását és a gazdasági fellendülés élénkítését célzó globális erőfeszítések rendkívül fontosak a fejlődő országok számára. Nagyban hozzájárulnak ezekhez az erőfeszítésekhez azok az uniós tevékenységek, amelyek a pénzügyi ágazat szabályozásának javítását és az európai gazdaságélénkítési terv végrehajtását célozzák. Az IMF és a multilaterális fejlesztési bankok hitelezési tevékenységének folyamatban lévő vagy tervezett reformja komoly segítséget jelenthet az alacsony és a közepes jövedelmű fejlődő országoknak egyaránt.

Mások azonban sebezhetőbbek, és félő, hogy nem lesznek majd képesek élni ezekkel az új lehetőségekkel. Ennek fényében különös figyelmet kell fordítani a korlátozott reagálási kapacitással rendelkező, leginkább sebezhető fejlődő országokra . A fenti elemzés fényében a megfelelő válasznak egyebek mellett a következő paraméterek alapján kell értékelnie az országok sebezhetőségének és ellenálló képességének mértékét:

- az exportbevételektől való függőség és a világkereskedelembe való integráltság mértéke;

- a külső pénzáramlásoktól és átutalásoktól való függőség, különös tekintettel a közvetlen külföldi befektetésekre és a külföldről hazautalt jövedelmekre;

- a reagálási kapacitás, amely a kormányzás általános minőségétől, a külső tartalékok rendelkezésre állásától, a külső adósság mértékétől és a gazdaságélénkítő fiskális intézkedések lehetőségétől függ.

[pic]

Ennélfogva a Bizottság és a tagállamok 2009-ben nemzetközi intézményekkel és a partnerországokkal együttműködve további közös elemzéseket készítenek majd a válságnak az egyes országokra gyakorolt hatásáról annak érdekében, hogy azonosítsák a leginkább sebezhető országokat, és uniós szinten koordinált, országspecifikus tevékenységeket valósítsanak meg.

III. GYORS, KOORDINÁLT ÉS CÉLZOTT EURÓPAI FELLÉPÉS

III.1. SEGÉLYEZÉSSEL KAPCSOLATOS KÖTELEZETTSÉGVÁLLALÁSAINK TELJESÍTÉSE, TOVÁBBI FORRÁSOK RENDELKEZÉSRE BOCSÁTÁSA

Továbbra is az EU nyújtja messze a legtöbb hivatalos fejlesztési támogatást (ODA) a világon: az összes ODA 59%-a az EU-ból származik, és ez az arány 2007 folyamán 4 százalékponttal nőtt. 2008-ban az EU visszafordította az ODA terén 2007-ben tapasztalt csökkentő tendenciát. Az ODA együttes szintje 2008-ban újra elérte a GNI 0,40%-át (a 2007-es 0,37% után), amely majdnem 50 milliárd EUR kifizetésnek felel meg. Ez 2007-hez képes 4 milliárd EUR, 2006-hoz képest pedig 2 milliárd EUR növekedést jelent. Ezenkívül mára 13 tagállam rendelkezik olyan többéves nemzeti ütemtervvel, amelyek a 2010-re és 2015-re vonatkozó egyéni kötelezettségvállalásaik teljesítésének menetrendjét vázolják fel, ezáltal is javítva a segélyezés kiszámíthatóságát.

E javuló tendencia ellenére a következő évekre vonatkozó előrejelzés problémákat jósol. Számos tagállam nagyon messze van a 2010-es egyéni célkitűzésétől. 20 milliárd EUR-s további erőfeszítésre van szükség ahhoz, hogy 2010-re elérhető legyen a 0,56%-os kollektív ODA/GNI arány. Az ODA kulcsfontosságú faktor a világ szegénységének csökkentése, a millenniumi fejlesztési célok elérése és további források bevonása szempontjából. Az ODA kiszámíthatósága önmagában értéket jelent, amelyet biztosítani kell. A globális válság nem jelenthet kifogást kötelezettségvállalásaink csökkentéséhez. A segélyezés nem jótékonyság kérdése, hanem a fellendülés egyik mozgatórugója.

Ugyanakkor az ODA önmagában véve nem lesz elegendő. Az EU-nak minden rendelkezésre álló forrást és eszközt fel kell használnia a növekedés, a beruházások, a kereskedelem és a munkahelyteremtés élénkítése érdekében. Ennek az átfogó erőfeszítésnek az egész Unióra kiterjedő megközelítés részét kell képeznie, és figyelembe kell vennie az olyan eszközöket és eljárásokat, mint például a fejlesztést szolgáló exporthitelek, beruházás-garanciák és technológiatranszfer.

(1) Az ODA-ra vonatkozó kötelezettségvállalások teljesítése. Az EU tagállamainak teljesíteniük kell a 2010-re és 2015-re vonatkozó ODA-célkitűzések elérésével kapcsolatos egyéni és kollektív kötelezettségvállalásaikat. Ehhez 2010-ben további 20 milliárd EUR ODA-ra van szükség. Ennek elérése érdekében már idén is határozott erőfeszítésekre van szükség. (2) Új források mozgósítása. A tagállamoknak fokozniuk kell azokat az erőfeszítéseiket, amelyek a fejlesztést szolgáló pótlólagos finanszírozási eszközök bevonására irányulnak. Az a célunk, hogy minden segélyre fordított euro öt másik (ODA-tól különböző) eurót generáljon (pl. technológiatranszfer, kereskedelemfinanszírozás és magánberuházások révén). A Bizottság azt ajánlja, hogy a tagállamok mélyítsék el és alkalmazzák szélesebb körben az innovatív finanszírozási forrásokat, például az olyan már létező önkéntes szolidaritási formákra építve, mint az egészségügyi programokat finanszírozó légiutas-adó. |

III. 2. KONTRACIKLIKUS FELLÉPÉSEK

Az Európai Uniónak késedelem nélkül kell cselekednie. A támogatásoknak közvetlen kontraciklikus hatást kell kiváltaniuk. A szegényebb gazdaságoknak égető szükségük van a finanszírozásra e válságos időkben. Intézkedéseket kell hozni a prioritások kiigazítására, a segélyek gyorsabb kifizetésére és szükség esetén a támogatás előrehozására, valamint a költségvetés-támogatás felgyorsítására. A Bizottság arra kéri az EU tagállamait, hogy a bilaterális segítségnyújtás során ezen elvek mentén tegyenek lépéseket.

(3) A prioritások újrafókuszálása. A Bizottság a fejlődő országokkal partnerségben 2009-ben és 2010-ben felgyorsítja a stratégiai dokumentumok és a támogatási programok félidős értékelését, hogy azok az új szükségleteket és kialakulóban lévő prioritásokat tükrözhessék. Az EBB-nek a 2009–2011-es cselekvési terv keretében olyan kontraciklikus fellépésekre kell fókuszálnia, mint az infrastruktúra – melybe az energiával és éghajlatváltozással kapcsolatos tevékenységek is beletartoznak –, valamint a pénzügyi ágazat támogatása. (4) A kifizetések felgyorsítása. A Bizottság rugalmasabb végrehajtási eljárásokat alkalmaz számos kritikus helyzetben lévő és kritikus helyzetből éppen kilábaló ország vagy régió esetében, és figyelemmel követi a többi ország helyzetét. Az EBB arra törekszik majd, hogy a jóváhagyott, szerződéses finanszírozási kötelezettségvállalások alapján felgyorsítsa a kifizetéseket. (5) A segélyezés átütemezése: a segélyek előrehozása. A Bizottság előrehozta az AKCS-országoknak nyújtott közösségi támogatások nagy részére kiterjedő kötelezettségvállalásait (2009-re 4,3 milliárd EUR-t hozott előre[3]), és meg fogja vizsgálni a támogatásnyújtás felgyorsításának egyéb módjait. Az Európai Beruházási Banknak (EBB) előbbre kell hoznia az AKCS partnerségi megállapodások keretében (3,5 milliárd EUR a beruházási keretből és 2 milliárd EUR saját forrás a 2008–2013-as időszakban) és egyéb külső felhatalmazások (25,8 milliárd EUR a 2007–2013-as időszakban, mely 2 milliárd EUR-val nőhet) alapján tett kötelezettségvállalásokat. A Bizottság egyúttal arra ösztönzi a Bankot, hogy gyorsítsa fel az európai szomszédságpolitikában (ENP) részt vevő kelet-európai országokba az EBRD-vel együttműködésben folyósított, valamint a csatlakozó és a csatlakozás előtt álló országokba irányuló kifizetéseit. (6) A költségvetés-támogatások felgyorsítása A Bizottság 2008-ban közel 3 milliárd EUR értékben tett költségvetés-támogatási kötelezettségvállalásokat (gyorshatáseszköz) az AKCS-országokra vonatkozó intézkedések előrehozása érdekében, ami a 2008–2013-ra előirányzott teljes költségvetés-támogatás 72%-ának felel meg. A Bizottság át fogja tekinteni a legsérülékenyebb országok megsegítésére irányuló, folyamatban lévő költségvetés-támogatási programokat, és eseti alapon értékelni fogja a kifizetések előrehozásának és a makrogazdasági feltételek vagy bármely más, a kifizetések felgyorsításához szükséges aspektus felülvizsgálatának lehetőségét. (7) A makrogazdasági támogatások lehetőségeinek áttekintése. Kivételes esetekben fontolóra vehető makrogazdasági támogatás nyújtása az európai szomszédságpolitikában részt vevő, a csatlakozó és a csatlakozás előtt álló országok számára[4]. Ez a támogatás a Nemzetközi Valutaalappal (IMF) együttműködésben, az IMF-programokban előírt feltételek figyelembevételével folyósítható. |

III.3. HATÉKONYSÁGNÖVELÉS: EGY SÜRGŐS KÉRDÉS

E válságos időszakban sem a fejlett, sem a fejlődő országok nem engedhetik meg maguknak azokat a magas költségeket, amelyek jelenleg a segélyezés fragmentáltságából és a koordináció hiányából származnak. Világszerte 225 bilaterális és 242 multilaterális ügynökség finanszírozza évente tevékenységek százezreit. 108 országban több mint 10 EU-donor nyújt partnerország által programozható támogatást. Az EU donorjai mintegy 60 000 projektet finanszíroznak, amelyekhez 2007-ben éves átlagban csupán 400 000–800 000 EUR-val járultak hozzá tevékenységenként.

Ez a „segélyhatékonytalanság” nagyon költséges. A segélyek fluktuációja és kiszámíthatatlansága önmagában 15–20%-kal növelheti a költségeket[5]. A feltételekhez kötött segélyek emellett becslések szerint 15–20%-kal növelik az áruk, szolgáltatások és munkálatok költségeit. Előzetes számítások szerint a segélyhatékonysági elvek teljes mértékű alkalmazásának elmaradása 2015-ig 25–35 milliárd EUR-ba, vagyis évente 5–7 milliárd EUR-ba kerülhet az uniós donorok nettó bilaterális támogatásainak változatlan szintjét feltételezve[6]. Ez az európai szinten való fellépés elmaradásának költsége a fejlesztés terén.

Alapvető reformokra van szükség, melyek terén az EU már eddig is élen járt. Egyrészt egységes fellépésével és retorikájával jelentős lökést adott az olyan új, nemzetközi szinten megállapított célkitűzéseknek, mint például az accrai cselekvési program (AAA), amelyet a 2008-as accrai magas szintű fórum fogadott el. Másrészt az európai szereplők közötti fragmentáció csökkentését célzó intézkedések – például a fejlesztési politika terén való munkamegosztásról szóló magatartási kódex – jelentős mértékben hozzájárultak a segélyhatékonysági elvek érvényesítésének világszintű előmozdításához.

Most e dinamika megerősítésére van szükség. Az egyes donorok szaktudását, forrásait és eszközeit jobban össze kell hangolni. A közös prioritásokon alapuló koordinált uniós erőfeszítések növelni fogják fellépéseink rövid távú pozitív hatását és hosszú távú fenntarthatóságát.

(8) Bilaterális fellépések. Az EU tagállamainak és a Bizottságnak együtt kell működniük az AAA-kötelezettségvállalásokat végrehajtó egyéni cselekvési tervek kidolgozása során. Ezeknek a terveknek olyan fellépéseket kell felvázolniuk, amelyek lebontják a segélyhatékonyság előtt álló jogi és/vagy adminisztratív akadályokat, valamint belső ösztönzőket kell tartalmazniuk az adminisztratív magatartás, a munkamódszerek és a programozási folyamatok megváltoztatására.

(9) Kollektív uniós megközelítés ösztönzése. A Bizottság 2009-ben magatartási kódexekre tesz majd javaslatot a globális és vertikális alapok, az országos rendszerek alkalmazása és a technikai segítségnyújtás témáiban. A munkamegosztásról szóló magatartási kódex végrehajtásával a Bizottság uniós megközelítést alakít majd ki az országok közötti munkamegosztás vonatkozásában is. Ugyanebben a szellemben az EBB-nek erősítenie kell a finanszírozó partnerekkel, donorügynökségekkel és a Bizottsággal folytatott együttműködését, például delegált együttműködés és a különböző uniós források kombinálása útján. A keleti partnerség stratégiájának keretében megerősítésre kerül az EBB és az EBRD közötti együttműködés.

(10) Kollektív uniós megközelítés a válság kezelésére. E közlemény végrehajtása keretében a Bizottság arra kéri fel az EU tagállamait, hogy a válaszadás koordinálása céljából 2009 során vázolják fel azokat a fellépéseket és intézkedéseket, amelyeket életbe léptettek a válság fejlődő országokban történő kezelése érdekében. Az így azonosított fellépések végrehajtását a következő Monterrey-jelentés fogja értékelni.

(11) A nemzetközi segélyezés rendszerének további reformja. A világ legnagyobb donoraként, valamint egységes fellépése és álláspontja révén az EU vezető szerepet játszik a nemzetközi segélyezés rendszerének egyszerűsítésében. Az „eredményalapú kondicionalitás” az egyik olyan reform, melynek szélesebb donorközösség általi végrehajtásáért síkra szállhatna az EU, hiszen az egyszerűsítés és a harmonizáció ebben a kérdésben növelhetné a segélyezési források felhasználásának feltételéül szabott felelősségvállalást, kiszámíthatóságot, átláthatóságot és demokratikus ellenőrzést.

III.4. A SZOCIÁLIS HATÁSOK MÉRSÉKLÉSE, A REÁLGAZDASÁG TÁMOGATÁSA

III.4.1. A leginkább sebezhetők védelme

A jelenlegi válság további 90 millió embert taszíthat szegénységbe a fejlődő országokban 2009-ben[7]. A nőket, gyerekeket, időseket és a fogyatékosokat fenyegeti leginkább veszély. Az EU számára prioritást kell jelentenie a millenniumi fejlesztési célokkal kapcsolatos uniós cselekvési programban 2010-re előirányzott részeredmények elérésének, ha nem akarja még nagyobb kockázatnak kitenni a 2015-ös célok teljesítését. Kulcsfontosságú az egészségügy, a tisztességes munka és az oktatás területén nyújtott támogatás folytatása annak biztosítására, hogy ne maradjanak védelem nélkül a leginkább sebezhető társadalmi csoportok. A szociális válság gazdasági költségekkel jár. Képzett, egészséges munkaerő nélkül késni fog a fellendülés, és veszélybe kerül a növekedés. A bevételkiesés kihatással lesz a szociális szolgáltatások közfinanszírozására.

(12) Célzott szociális védelmi intézkedések. A Bizottság támogatni fogja, az EU tagállamainak pedig támogatniuk kell a fejlődő országoknak a válság közvetlen szociális hatásainak kezelését célzó fellépéseit, így a szociális biztonsági hálók kialakítását és megerősítését, a közvetlen készpénzáramlások megkönnyítését, valamint a nem pénzbeli transzferek ösztönzését. Amennyiben megvalósítható és szükséges, a Bizottság különös figyelmet fordít majd a szociális biztonsági hálókra, a munkaerő-intenzív projektekre, és a munkaerőpiacok reformjára.

(13) Támogatási mechanizmusok a szociális kiadások biztosítására. A Bizottság javasolni fogja, hogy 2009-ben az EU a 10. EFA-ból legalább 500 millió EUR-t fordítson a válság által leginkább sújtott AKCS-országok támogatására. Ezt a finanszírozást a lehető legnagyobb mértékben költségvetés-finanszírozás formájában nyújtják majd (i) a múltbéli exportveszteségeken alapuló, meglévő FLEX-mechanizmuson keresztül, valamint (ii) olyan ad hoc sebezhetőségi FLEX segítségével, amely exportveszteség-előrejelzéseken és olyan egyéb paramétereken alapul, mint például a hazautalások vagy a pénzáramlások (lásd az I. diagramot). A Bizottság felkéri az EU tagállamait, hogy a leginkább sérülékeny társadalmi csoportok megsegítését célzó nemzetközi erőfeszítések részeként vegyenek részt ebben a kezdeményezésben.

III.4.2. A gazdasági tevékenység és a foglalkoztatás szinten tartása

III.4.2.1. Az infrastruktúra karbantartása és fejlesztése

Az infrastruktúra karbantartása és fejlesztése hatékonyan enyhítheti a válság hatásait, mivel elősegíti a legsebezhetőbb csoportok elérését, munkahelyeket hoz létre a helyi infrastruktúra bővítésén és karbantartásán keresztül, kielégíti az alapvető szükségleteket, és ösztönzi a gazdasági tevékenységet és a kereskedelmet. A fejlődő országok versenyképességének növelése, illetve határon átnyúló és régiók közötti összeköttetések kialakítása érdekében fel kell gyorsítani a nagy infrastrukturális beruházásokat[8]. Afrika vonatkozásában az EU arra fog koncentrálni, hogy növelje azokat a forrásokat, amelyek az EU–Afrika infrastrukturális partnerség keretében azonosított hiányzó infrastrukturális összeköttetések kialakítását szolgálják. A Bizottság tárgyalásokat kezdeményez az Afrikai Unióval (AU) „projekt koordinátorok”, azaz olyan politikai személyiségek kinevezéséről, akik vezető szerepet vállalhatnak a hiányzó összeköttetésekről folytatott regionális egyeztetésekben. Ez a megközelítés már bizonyított a transzeurópai hálózatok esetében az energia és a közlekedés területén egyaránt. A közelmúltban megrendezett G20-találkozó előkészítése során az AU által azonosított szükségletek fényében[9] a hiányzó afrikai összeköttetésekkel kapcsolatos uniós erőfeszítések ma időszerűbbek és lényegesebbek, mint valaha.

(14) A gyors infrastruktúrafejlesztés és a munkahelyteremtés támogatása. A Bizottság támogatni fogja a munkaerő-intenzív infrastruktúraépítési és -karbantartási munkálatokat a szolgáltatásokhoz való hozzáférés további biztosítása érdekében, és ellensúlyozandó a karbantartásra fordított kiadások fiskális nyomás miatt valószínűsíthető csökkenését a fejlődő országokban. A Bizottság arra bátorítja a tagállamokat és a többi donort, hogy hozzanak hasonló intézkedéseket. Ennek a fellépésnek a keretében a Bizottság uniós és más finanszírozók hálózatát alakítja majd ki a 2009/2010-ben finanszírozandó, felgyorsított infrastrukturális beruházások finanszírozási csatornáinak megteremtése céljából. A Bizottság bátorítja az EBB-t, hogy a helyi infrastruktúrák esetében használjon regionális fejlesztési bankokkal és hazai pénzügyi közvetítőkkel kötött továbbkölcsönzési megállapodásokat.

(15) Regionális infrastruktúra kialakítása a Földközi-tenger térségében. Az „Unió a mediterrán térségért” kezdeményezés keretében a Közösség, az EBB és a tagállamok regionális tengeri és szárazföldi gyorsforgalmi utakat alakítanak ki, támogatják a megújuló energiaforrásokat, a környezetszennyezés elleni intézkedéseket és a dél-dél összeköttetéseket.

(16) Az EU–Afrika infrastruktúra-vagyonkezelői alapba irányuló befizetések 500 millió EUR-ra emelése 2010-ig. Jelenlegi hozzájárulását megduplázva a Bizottság 200 millió EUR-t különít el erre a célra 2009–2010-re, és felkéri a tagállamokat, hogy csatlakozzanak ehhez az erőfeszítéshez a befizetések 500 millió EUR-ra emelése érdekében. Ennek eredményeképpen összesen 2,5 milliárd EUR-s infrastruktúrát támogató kedvezményes kölcsön áll majd a kedvezményezettek rendelkezésére. Ezenkívül a Bizottság a vagyonkezelői alap átalakítását javasolja annak érdekében, hogy az (i) vonatkozzon a regionális hálózatok részét képező nemzeti infrastruktúrára is, valamint (ii) tartalmazzon kockázatgarancia-mechanizmusokat. A Bizottság felkéri a tagállamokat, hogy támogassák a vagyonkezelői alapról szóló megállapodás szükséges módosításait. Az Afrikai Fejlesztési Bankot fel kell venni a projektfinanszírozók csoportjába, és a csoportnak nyitva kell állnia a hozzájáruló harmadik országok előtt.

III.4.2.2 A mezőgazdaság újjáélesztése

Bár az élelmiszerárak csökkentek a közelmúltban, a továbbra is fennálló strukturális problémák – mint például az infrastruktúra és a termelési kapacitások hiánya – szükségessé teszik a mezőgazdaság folytatódó támogatását és az ágazatba történő beruházások növelését. A fejlődő országok mezőgazdaságának újjáélesztése átfogó megközelítést kíván. A meglévő stratégiák és támogatási programok felülvizsgálatával együtt jár a hazai szakpolitika reformja, valamint a vetőmagok, műtrágyák, mezőgazdasági finanszírozás és más inputok, a keresletvezérelt kutatás és fejlesztés, illetve a fenntartható termelési rendszerek támogatása. A célzott infrastrukturális beruházásoknak hatékonyabb összeköttetést kell teremteniük a termelési területek és a piacok között, és ennek érdekében támogatni kell az exportinfrastruktúrát és a kisméretű vidéki infrastruktúrát egyaránt.

(17) A mezőgazdaság finanszírozásának felgyorsítása. A Bizottság előbbre hozza az 1 milliárd EUR-s élelmiszer-eszköz kifizetéseit. Az első, 314 millió EUR-s részlet kifizetésének jóváhagyása már megtörtént. Ez a támogatás a 23 leginkább veszélyeztetett helyzetben lévőnek ítélt országba irányul. 2009 első felében a Bizottság több mint 500 millió EUR-s, majd az év második felében további 300 millió EUR-s kötelezettségvállalást tesz összesen több mint 40 országban, hogy ezzel is felgyorsítsa a mezőgazdaság támogatásának koordinálását és hatékonyságát.

(18) Mezőgazdasági folyosók kialakításának támogatása. A Bizottságnak és a tagállamoknak együtt kell működniük a regionális szervezetekkel és a magánszektorral a piacok és a termelési területek összekapcsolására irányuló támogatások összehangolása érdekében, amely az uniós támogatások egyik új fókusza.

III.4.2.3. Befektetés a „zöld növekedésbe”

A válság jó lehetőséget kínál arra, hogy a gazdaságot a környezeti szempontok fokozottabb figyelembevételével alakítsuk át. Az éghajlatváltozás hatalmas kihívást jelent, és a később visszafordíthatatlan károk megelőzése érdekében most van szükség globális fellépésre. Az EU a maga részéről komoly kötelezettségeket vállalt e téren, és minden erejével arra törekszik, hogy a decemberi koppenhágai konferencia sikere érdekében megkönnyítse a fejlődő országok teljes mértékű részvételét az éghajlatváltozás elleni küzdelemben. A legkevésbé fejlett országok (LDC) tekintetében a nemzeti alkalmazkodási cselekvési programok (NAPA) kialakítása prioritást élvez a támogatások között. A NAPA-k a legsürgetőbb követelményeket tartalmazzák, és be kell építeni őket a nemzeti stratégiákba. Eddig 39 ország fogadott el ilyen tervet; példájukat más, köztük nem LDC-k országoknak is követniük kell[10].

(19) Az éghajlatváltozás elleni globális szövetség előmozdítása. A tagállamoknak hozzá kell járulniuk az Európai Tanács által 2008-ban elfogadott „éghajlatváltozás elleni globális szövetség” elnevezésű kezdeményezéshez (GCCA). A kezdeményezés célja, hogy támogatást nyújtson a legszegényebb és az éghajlatváltozás által leginkább fenyegetett fejlődő országoknak, különös tekintettel a legkevésbé fejlett országokra és a kis fejlődő szigetállamokra.

(20) Innovatív finanszírozás az éghajlatváltozással kapcsolatban. Az EU tagállamai az európai kibocsátáskereskedelmi rendszerben megállapítottak szerint a kibocsátási egységek uniós kibocsátási jogszabályok szerinti eladásából származó jövedelmük egy részét többek között az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodást célzó intézkedésekre, erdőtelepítésre és újraerdősítésre, valamint a majdani Koppenhágai Egyezményt ratifikáló fejlődő országokba irányuló technológiatranszferre kell hogy fordítsák. A Bizottság azt ajánlja a tagállamoknak, hogy a 2010. illetve a koppenhágai konferencián várhatóan megszülető új pénzügyi mechanizmus teljes mértékű végrehajtása közötti átmeneti időszakra szolgáló áthidaló megoldásként vizsgálják meg a globális éghajlat-finanszírozó mechanizmus (GCFM) beindításának lehetőségét.

(21) Előtérben a megújuló energiaforrások. Az EBB-nek be kell fektetnie a megújuló energiaforrásokba és az energiahatékonyságba. A regionális dimenzió regionális energiaátviteli, gázvezeték- és elosztási projektek segítségével fog erősödni. A támogatható országokban az EBB-nek törekednie kell arra, hogy fokozza 3 milliárd EUR-s energia- és fenntarthatósági eszközének igénybevételét. A Bizottság a 200 millió EUR-s energiaügyi pénzügyi eszköz segítségével támogatja majd a megújuló energiaforrások felhasználását az AKCS-országokban, és a 2010–2013-as regionális indikatív program részeként új programot jelöl ki az energiával kapcsolatos latin-amerikai kezdeményezések támogatására.

(22) A környezetbarát és fenntartható technológiák transzferének támogatása. A Bizottságnak és a tagállamoknak (2010-ig maximálisan 80 millió EUR-val) támogatniuk kell a Globális Energiahatékonysági és Megújulóenergia-alapot. Ez egy olyan, az EBB által kezelt innovatív kockázatitőke-alap, amelynek célja a környezetbarát technológiák fejlődő országokba és az átalakulóban lévő gazdaságokba irányuló transzferének felgyorsítása.

III.4.2.4. A kereskedelem és a magánberuházások ösztönzése

A Kereskedelmi Világszervezet szerint a válság következtében több mint húsz év után először visszaesik majd a világkereskedelem volumene, méghozzá 9%-kal. A tőkebeáramlások máris drámai mértékben csökkentek, és a régión belüli kereskedelmi áramlások lényegesen lelassultak. Fellendülésre van szükség. A bizalom és kiszámíthatóság megteremtése a piaci szereplők számára, a kereskedelem költségeinek csökkentése, a termelési kapacitások erősítése segíteni fog az országoknak abban, hogy a válság egyes negatív hatásaival megküzdjenek, és a legnehezebb időszak elmúltával megerősödve kerüljenek ki a válságból. Ennek kapcsán két célt kell követni.

Egyrészt az EU-nak a korábbiaknál jobban fel kell gyorsítania kereskedelemsegélyezési stratégiáját, és teljesítenie kell azt a közös felajánlást, mely szerint 2010-ig 2 milliárd EUR-t szentelnek kereskedelemmel kapcsolatos támogatásra, és biztosítják a kereskedelemsegélyezési stratégia minden más aspektusának nyomon követését. 2007-ben a Közösség túlszárnyalta a 2010-re kitűzött célt, és 1,019 milliárd EUR-t fordított kereskedelemmel kapcsolatos támogatásra. Az EU tagállamainak kereskedelemmel kapcsolatos támogatása 960 millió EUR volt, ami jelentős növekedést jelent 2006-hoz képest. Az EU kereskedelemösztönző támogatásra fordított teljes kiadásai 2007-ben újra meghaladták a 7 milliárd EUR-t. A pozitív trendeknek a jövőben is folytatódniuk kell, és olyan, az eddiginél hatékonyabb fejlesztés- és növekedés-orientált stratégiákká kell átalakulniuk, amelyek beágyazódnak a nemzeti, illetve a regionális integrációs programokba. Az EU nemrégiben elfogadott regionális stratégiai dokumentumai alapján sürgősen össze kell állítani az EU AKCS-országokra vonatkozó, regionális kereskedelemösztönző támogatáscsomagjait.

A másik követendő cél a kereskedelemfinanszírozással kapcsolatos munka folytatása a G20-találkozó eredményeivel összhangban. A globális likviditási feltételek szigorodása hátrányosan érintette a kereskedelemfinanszírozást . Az IMF szerint az alacsony jövedelmű országokban a kereskedelemfinanszírozás 18%-kal esett vissza 2008 utolsó negyedévében. Az exporthitelek, hitelkeretek és -garanciák kritikus tényezői a kereskedelem ösztönzésének, és ezért növelni kell őket.

(23) A kereskedelemsegélyezési stratégia végrehajtásának felgyorsítása és a kereskedelemösztönző támogatások hatékonyságának növelése. A Bizottságnak és a tagállamoknak fokozniuk kell a kereskedelemsegélyezési stratégia végrehajtására irányuló erőfeszítéseiket, fenn kell tartaniuk kötelezettségvállalásaik jelenlegi szintjét (melynek keretében szavatolniuk kell a 2009-re és 2010-re vonatkozó 2 milliárd EUR-s támogatás folyósítását), valamint biztosítaniuk kell, hogy a támogatás hatékony legyen és meghozza az elvárt eredményeket. Az AKCS-országokra és Latin-Amerikára vonatkozó regionális kereskedelemösztönző támogatási csomagoknak segíteniük kell a regionális szervezetek és a partnerországok minden olyan törekvését, amely a regionális ösztönző hatás érdekében a fejlesztési segélyek koncentrálására törekszik.

(24) Az exporthitelek növelése. A G20-találkozón 250 milliárd USD értékű multilaterális kereskedelemfinanszírozási kezdeményezésről született döntés, melynek forrásait exporthitel- és befektetési ügynökségeken, valamint multilaterális befektetési bankokon keresztül folyósítják majd. Számos tagállam lényegesen növelte exporthitel-ügynökségeinek kapacitását az export-tranzakciók garanciája és biztosítása érdekében. A Bizottság a fejlődő országok támogatása érdekében a kapacitások további bővítését javasolja a kereskedelmi forgalom további ösztönzése céljából. Az EBB-nek lehetőség szerint be kell kapcsolódnia a multilaterális kereskedelemfinanszírozó kezdeményezések támogatásába.

(25) Befektetési garanciák és hitelkeretek biztosítása. (i) A Bizottság és az EBB együttműködik a befektetési garanciák növelése érdekében többek között az infrastruktúra vagyonkezelői alapon és az EBB beruházási keretén keresztül nyújtott garancialehetőségek szélesítése révén; (ii) a Bizottság felkéri a Tanácsot, hogy fogadja el a Bizottság 2008 májusi javaslatát, amely az Euromediterrán Beruházási és Partnerségi Pénzügyi Eszköz (FEMIP) visszaáramlások útján történő pénzügyi megerősítéséről szól; (iii) a Bizottság megerősíti a kelet-európai ENP-országok számára rendelkezésre álló beruházási keretet; (iv) az EBB-nek kölcsönök, tőkejuttatás és/vagy garanciák nyújtása útján fokoznia kell a mikrofinanszírozási intézményeknek és a bankszektornak nyújtott támogatását.

IV. EGYÜTTMŰKÖDÉS A HATÉKONY KORMÁNYZÁS ÉS A STABILITÁS ÉRDEKÉBEN

A fenntartható gazdasági fejlődés biztosítása szempontjából kulcskérdésnek számít a kormányzás minősége és a korrupció elleni küzdelem. E téren számos részterületnek különleges támogatásra van szüksége. A fejlődő országoknak további erőfeszítéseket kell tenniük annak érdekében, hogy a magánszektor működését és a növekedést elősegítő szilárd makrogazdasági és szabályozási környezetet alakítsanak ki. Ez egyúttal a legjobb eszköz a külföldi beruházások vonzására és a hazai tőke menekülésének csökkentésére. Az adózás területén megvalósuló jó kormányzás , azaz az átláthatóság, az információcsere és a tisztességes adóverseny, valamint a jól működő vámrendszerek növelni fogják a fejlesztéshez rendelkezésre álló hazai pénzügyi forrásokat. Ezen kívül a külső adósságot is körültekintően kell menedzselni. A válság hatásainak enyhítése céljából felvett magasabb kölcsönök komoly adósságkockázatot jelentenek, különösen a már jelenleg is magas adósságteherrel küzdő fejődő országok számára.

A törékeny helyzetű országoknak különleges figyelemre és támogatásra van szükségük. Intézkedéseket kell tenni a korai figyelmeztetőrendszerek, a konfliktusmegelőzés, a konfliktuskezelés és a demokráciaépítés javítása érdekében a politikai és szociális stabilitás, valamint az elmúlt évek alatt elért demokratikus eredmények megőrzése céljából. A Bizottság intenzívebbé teszi a politikai párbeszédet ezekkel az országokkal.

Végezetül a nemzeti kormányzás minőségének javítására irányuló lépéseket a regionális integrációs folyamatok megerősítésének kell kísérnie. A koordinálatlan, sőt akár egymással versenyző nemzeti tervek kedvezőtlen hatást gyakorolhatnak a szomszédos országokra, és tovább súlyosbíthatják a gazdasági visszaesést. Ezzel szemben a regionális integráció és együttműködés, különösen pedig a régión belüli kereskedelem, valamit az áruk, szolgáltatások, személyek és tőke szabad mozgásának ösztönzése elő fogja segíteni a válság hosszú távú hatásainak csillapítását. Ebben a tekintetben nagyon fontos megkötni az átfogó gazdasági partnerségi megállapodásokat az AKCS-régiókkal.

(26) A szakmai és politikai párbeszéd fokozása. A Bizottság 2009-ben a félidős értékelés és a kormányzási kezdeményezés keretében a partnerországokkal folytatott szakpolitikai párbeszéd fő témájává teszi a gazdasági és pénzügyi kormányzás kérdéseit.

(27) Az adózással kapcsolatos kormányzás megerősítése. A Bizottság nemzetközi, regionális és hazai szinten ösztönözni fogja a jó kormányzás megvalósítását az adózás területén. A fejlesztési célok elérése, valamint a globális pénzügyi és szabályozási rendszerek javítása érdekében a Bizottság felkéri a tagállamokat és a partnerországokat, hogy támogassák ezt a célkitűzést.

(28) Új adósságválságok kialakulásának elkerülése. A Bizottságnak és a tagállamoknak ösztönözniük kell a meglévő keretekre és elvekre építő államadósság-átütemezési mechanizmusokról szóló párbeszédet.

V. GLOBALIZÁCIÓ: NYITOTTSÁG, HATÉKONYSÁG, BEFOGADÁS

V.1. NYITOTT GAZDASÁG

Az EU széles globális kontextusban alakítja a fejlődő országok válságkezelését elősegítő stratégiáját. Ahogy azt a londoni csúcstalálkozó résztvevői is hangsúlyozták, ebben a kontextusban döntő lépésekre van szükség nemcsak a globális fellendülés biztosítása, hanem a világkereskedelem és a beruházások fellendítése, valamint a globális intézményekben való szélesebb körű részvétel biztosítása érdekében is. A korábbi helyzethez való visszatérés nem alternatíva.

A protekcionizmus fokozódásával visszaesik a növekedés és a fejlődés. A recesszió leküzdésének és a növekedéshez való visszatérés ösztönzésének egyik legjobb módja a globális piacok nyitottságának fenntartása, amely a fejlett és fejlődő országok számára egyaránt előnyös. Ennek érdekében az EU-nak a nemzetközi közösség többi tagjával együtt a következő lépéseket kell tennie:

- Tartózkodni kell újabb akadályok létrehozásától . Londonban a G20-ak megállapodtak arról, hogy tartózkodnak a kereskedelmet vagy a befektetéseket gátló újabb akadályok létrehozásától, és a nemrégiben bevezetett kereskedelemkorlátozó vagy -torzító intézkedések lebontására szólítottak fel.. Ennek 2010 végéig kell megtörténnie.

- A lehető leggyorsabban megállapodást kell elérni a dohai tárgyalásokon . A dohai forduló témái között olyan kérdések szerepelnek, amelyek rendkívül fontosak a fejlődő országok, és különösen a legszegényebb országok számára. Megoldásukkal a legkevésbé fejlett országok vám- és kvótamentesen férhetnének hozzá az összes fejlett piachoz, számos feltörekvő gazdaság szélesebb lehetőségeket élvezhetne a világpiacon, nagymértékben csökkennének a kereskedelemtorzító hatású mezőgazdasági támogatások és piacralépési korlátok, és nagy horderejű megállapodás születne a kereskedelemkönnyítésről.

V.2. HATÉKONYABB ÉS BEFOGADÓBB NEMZETKÖZI INTÉZMÉNYEK

A politikai és gazdasági integráció világszerte tapasztalható intenzitása és az interdependencia következtében túlhaladottá váltak a jelenlegi globális kormányzási rendszerek. E folyamatok előnyeinek kihasználása érdekében hatékony és minden szereplőt bevonó globális rendszerekre van szükség. A jelenlegi válság arra is lehetőséget teremt, hogy olyan módon alakítsuk át az ENSZ-rendszerét és a nemzetközi pénzügyi intézményeket, hogy azok alkalmassá váljanak a globális kihívások hatékony kezelésére. A G20-nak elő kell mozdítania ezt a reformfolyamatot. Az ENSZ, az IMF és a Világbank saját értékelést készít arról, hogy hogyan tudnák növelni kapacitásaikat és legitimitásukat. Az értékelésekre 2009 során, különböző időszakokban kerül sor. A G20 a nemzetközi pénzügyi intézmények reformját gyorsította meg. Az ENSZ tekintetében a 2009. júniusi magas szintű konferencia kínál közeli lehetőséget a reformprogram előmozdítására.

A fejlesztéspolitika szemszögéből az EU-nak a következő témákra kell különös figyelmet fordítania:

- Képessé kell tenni az ENSZ -t arra, hogy hatékonyan tudja koordinálni azokat a nemzetközi erőfeszítéseket, amelyek célja a fejlődő országok támogatása a különböző globális társadalmi, gazdasági, pénzügyi és gazdasági kihívások kezelésében. Maradéktalanul végre kell hajtani például az ECOSOC reformját. Meg kellene erősíteni továbbá az ENSZ egységes fellépésének lehetőségeit az ENSZ rendszerszintű koherenciájával foglalkozó panel 2006. évi ajánlásainak megfelelően; ennek egyik módja pl. a három római élelmiszer- és mezőgazdasági ügynökség további integrálása és racionalizálása.

- A nemzetközi pénzügyi intézmények kel kapcsolatban a londoni G20-találkozó résztvevői arról állapodtak meg, hogy jelentősen növelni fogják a nemzetközi pénzügyi intézmények forrásait, többek között a segítségre szoruló országoknak nyújtandó támogatásokkal kapcsolatos kapacitások növelése érdekében. Ide tartozik a tagok által nyújtott 250 milliárd USD-s azonnali finanszírozás, amelyből 100 milliárd USD, vagyis 75 milliárd EUR az EU tagállamaitól származik, és amely a későbbiekben a kiterjesztett és rugalmasabbá tett, 500 milliárd USD-ra emelt új IMF-hitelkeret részét fogja képezni. Ide tartozik továbbá a különleges lehívási jogok 250 milliárd USD-s mértékű általános szétosztása, valamint az IMF-alapokmány negyedik módosításának megerősítése az IMF tagjai által. Ezen kívül a G20 megállapodott a nemzetközi pénzügyi intézmények felhatalmazásának, hatáskörének és irányításának reformjáról annak érdekben, hogy a feltörekvő és fejlődő országok képviselete és befolyása növekedjen. Arról is megállapodás született, hogy ezen intézmények elnökségét és felső vezetését nyílt, átlátható és érdemeket alapul vevő kiválasztási eljárást követően nevezik majd ki. A Világbank tekintetében a Bizottság válságenyhítő intézkedés gyanánt a Nemzetközi Fejlesztési Társulás (IDA) eljárásainak felgyorsítását részesíti előnyben. A nemzetközi pénzügyi intézmények által szabott feltételeket az egyes országok sajátos helyzetéhez kell igazítani a jelenleg válság során.

- Átfogóbb tekintetben meg kell találni a szinergiákat e reformtörekvések között a különböző kormányzási szervekben kialakítandó nagyobb koherencia érdekében. Tovább kell erősíteni a regionális fejlesztési bankok szerepét a legkevésbé fejlett országok támogatásában. Végül a londoni csúcstalálkozóra építve fel kell kérni az olyan regionális és kontinentális csoportosulásokat, mint például az Afrikai Unió, az ASEAN és mások, hogy a nagyobb hatékonyság és a teljesebb képviselet biztosítása érdekében vegyenek részt az informális nemzetközi gazdasági egyeztetéseken.

VI. KÖVETKEZTETÉS

A jelenlegi sokrétű válság komoly fenyegetést jelent a globális stabilitás számára. Hosszú távú politikai céljaink azonnali, gyors és határozott fellépést kívánnak. A tavaly tett kötelezettségvállalásokat tiszteletben kell tartani és fel kell gyorsítani. A válság azonban lehetőségeket is rejt magában. Lehetőséget arra, hogy a fejlődő világ felé fordulva új és jobb minőségű partneri kapcsolatokat hozzunk létre, többet és hatékonyabban fektessünk be saját gazdaságaink ösztönzése érdekében, újragondoljuk prioritásainkat, környezetbarát növekedést valósítsunk meg, és a nemzetközi gazdasági és pénzügyi rendszert hozzáigazítsuk az új korszak realitásaihoz.

E lehetőségek bármelyike azonban csak akkor váltható valóra, ha Európa határozott és feltétlen vezető szerepet vállal a Londonban kialakított új globális megállapodás megvalósítása terén. A változások érdekében Európának egységesen kell fellépnie.

Most kell cselekednünk.

[1] A közleményhez négy munkadokumentum kapcsolódik. Ezek a fejlesztésfinanszírozással („Merre tart az EU Doha után?”, SEC(2009) 444), a kereskedelmet támogató segélyekkel („A kereskedelemösztönző támogatás nyomon követéséről szóló 2009-es jelentés”, SEC(2009) 442), a segélyhatékonysággal („Segélyhatékonyság Accra után – mi az EU álláspontja?”, SEC(2009) 443) és a millenniumi fejlesztési célokkal („Millenniumi fejlesztési célok – a pénzügyi válság hatása a fejlődő országokra”, SEC(2009) 445) foglalkoznak.

[2] IMF („A globális pénzügyi válság alacsony jövedelmű országokra gyakorolt hatásai”, 2009. március); Világbank („Árral szemben úszva: hogyan birkóznak meg a fejlődő országok a válsággal”, 2009. március és „A globális gazdasági válság: a sebezhetőség értékelése a szegénység tükrében”, 2009. február); ODI („A globális pénzügyi válság és a fejlődő országok – Mit tehet az EU?”, 2009. január); EBB („A pénzügyi válság hatása az AKCS-országokra”, 2008. december); ADB („Nemzetgazdasági monitoring közlemények”, 2009. február).

[3] Ebből 3 milliárd EUR jut költségvetés-támogatásra; 800 millió EUR az élelmiszer-eszközre és 500 millió EUR az ad hoc FLEX-mechanizmusra.

[4] A kedvezményezettek az OECD/DAC 2008–2010-es segélyáramlásokról szóló jelentéséhez készült listán szereplő országok lehetnek.

[5] Homi Kharas, Measuring the Costs of Aid Volatility (A segélyek fluktuációjából származó költségek mérése), Wolfensohn Centre for Development, 2008. június.

[6] A számítások a „Segélyhatékonysági program – Az európai megközelítés előnyei” című tanulmány előzetes megállapításai alapján készültek. Ennek az Európai Bizottság által készített tanulmánynak a megjelenése 2009 nyarán várható.

[7] Világbank, 2009.

[8] Az afrikai és földközi-tengeri regionális infrastruktúrafejlesztési kezdeményezésekről a fejlesztésfinanszírozásról szóló munkadokumentum 3. és 4. melléklete tartalmaz további részleteket.

[9] Afrika közös álláspontja: A 2009. április 2-i G20-találkozó előkészítése, AU, 2009. március.

[10] A következő országok fogadtak el NAPA-t: Banglades, Benin, Bhután, Burkina Faso, Burundi, Kambodzsa, Zöld-foki-szigetek, Közép-afrikai Köztársaság, Comore-szigetek, Kongói Demokratikus Köztársaság, Dzsibuti, Eritrea, Etiópia, Gambia, Guinea, Bissau-Guinea, Haiti, Kiribati, Lesotho, Libéria, Madagaszkár, Malawi, Maldív-szigetek, Mali, Mauritánia, Mozambik, Niger, Ruanda, Szamoa, Săo Tomé és Príncipe, Szenegál, Sierra Leone, Salamon-szigetek, Szudán, Tanzánia, Tuvalu, Uganda, Vanuatu, Zambia.