P9_TA(2021)0500

Az Európai Unióban a nők és a férfiak közötti egyenlőség 2018–2020 közötti helyzete

Az Európai Parlament 2021. december 15-i állásfoglalása az Európai Unióban a nők és férfiak közötti egyenlőség 2018–2020 közötti helyzetéről (2021/2020(INI))

(2022/C 251/02)

Az Európai Parlament,

— tekintettel az Európai Unióról szóló szerződés 2. és 3. cikkére, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 6., 8., 10., 83., 153. és 157. cikkére, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartájának 21. és 23. cikkére,

— tekintettel az Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozatára, amelyet 1948-ban fogadtak el,

— tekintettel a nők és férfiak közötti egyenlő bánásmód különböző vonatkozásairól 1975 óta elfogadott uniós irányelvekre, nevezetesen a férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód elvének a szociális biztonság területén történő fokozatos megvalósításáról szóló, 1978. december 19-i 79/7/EGK tanácsi irányelvre (1), a valamely önálló vállalkozói tevékenységet, beleértve a mezőgazdasági tevékenységet is, folytató férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elvének alkalmazásáról, valamint az önálló vállalkozó nők terhességi és anyasági védelméről szóló, 1986. december 11-i 86/613/EGK tanácsi irányelvre (2), a várandós, a gyermekágyas vagy szoptató munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló, 1992. október 19-i 92/85/EGK tanácsi irányelvre (3), a nők és férfiak közötti egyenlő bánásmód elvének az árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférés, valamint azok értékesítése, illetve nyújtása tekintetében történő végrehajtásáról szóló, 2004. december 13-i 2004/113/EK tanácsi irányelvre (4), a férfiak és nők közötti esélyegyenlőség és egyenlő bánásmód elvének a foglalkoztatás és munkavégzés területén történő megvalósításáról szóló, 2006. július 5-i 2006/54/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre (5), a BUSINESSEUROPE, az UEAPME, a CEEP és az ESZSZ által a szülői szabadságról kötött, felülvizsgált keretmegállapodás végrehajtásáról szóló, 2010. március 8-i 2010/18/EU tanácsi irányelvre (6), valamint az önálló vállalkozói tevékenységet folytató férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elvének alkalmazásáról és a 86/613/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2010. július 7-i 2010/41/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvre (7),

— tekintettel az emberkereskedés és mások prostitúciója kihasználásának elnyomásáról szóló, 1949. évi ENSZ-egyezményre,

— tekintettel az ENSZ 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlődési menetrendjére és a fenntartható fejlődési célokra, különösen az 5. célra, valamint annak konkrét célkitűzéseire és mutatóira,

— tekintettel az Európa Tanácsnak a nőkkel szembeni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni küzdelemről és azok megelőzéséről szóló egyezményére (isztambuli egyezmény),

— tekintettel a Nők Negyedik Világkonferenciáján 1995. szeptember 15-én elfogadott Pekingi Nyilatkozatra és Cselekvési Platformra, valamint a Peking + 5, + 10, + 15 és + 20 rendkívüli ENSZ-ülésszakokon ezt követően elfogadott záródokumentumokra,

— tekintettel a nőkkel szemben alkalmazott hátrányos megkülönböztetések minden formájának kiküszöböléséről szóló, 1979. december 18-i ENSZ-egyezményre,

— tekintettel a Nemzetközi Munkaügyi Szervezetnek a férfi és a női munkaerőnek egyenlő értékű munka esetén járó egyenlő díjazásáról szóló 100. számú egyezményére,

— tekintettel a Nemzetközi Munkaügyi Szervezetnek a férfi és női munkavállalók egyenlő esélyeiről és egyenlő elbírálásáról: a családi kötelezettségekkel bíró munkavállalókról szóló 156. számú egyezményére,

— tekintettel „Az egyenlőségközpontú Unió: a 2020–2025 közötti időszakra szóló nemi esélyegyenlőségi stratégia” című, 2020. március 5-i bizottsági közleményre (COM(2020)0152),

— tekintettel az „Egyenlőségközpontú Unió: az LMBTIQ-személyek egyenlőségéről szóló stratégia (2020–2025)” című, 2020. november 12-i bizottsági közleményre (COM(2020)0698),

— tekintettel a „2021. évi jelentés a nemek közötti egyenlőségről az EU-ban” című, 2021. március 5-i bizottsági szolgálati munkadokumentumra (SWD(2021)0055),

— tekintettel „Az EU gyermekjogi stratégiája (2020–2025)” című, 2021. március 24-i bizottsági közleményre (COM(2021)0142),

— tekintettel az Uniós Belső Politikák Főigazgatóságának Állampolgári Jogi és Alkotmányügyi Tematikus Főosztálya által 2020. szeptember 30-án közzétett, „A Covid19-válság és a válság utáni időszak nemi vonatkozású hatása” című tanulmányra,

— tekintettel a Nemek Közötti Egyenlőség Európai Intézetének a nemek közötti egyenlőségre vonatkozó, 2019. és 2020. évi mutatójára,

— tekintettel a nők és férfiak közötti egyenlőségre vonatkozó 2015 utáni uniós stratégiáról szóló, 2015. június 9-i állásfoglalására (8),

— tekintettel az „Egy uniós stratégia szükségessége a nemek közötti nyugdíjszakadék megszüntetése és megelőzése érdekében” című, 2017. június 14-i állásfoglalására (9),

— tekintettel a nemek közötti egyenlőséggel foglalkozó tanácsi formáció szükségességéről szóló, 2020. december 17-i állásfoglalására (10),

— tekintettel az uniós nemi esélyegyenlőségi stratégiáról szóló, 2021. január 21-i állásfoglalására (11),

— tekintettel a Covid19 okozta válság és a válságot követő időszak nemi dimenziójáról szóló, 2021. január 21-i állásfoglalására (12),

— tekintettel „A nők jogai előtt álló kihívásokról Európában: több mint 25 évvel a Pekingi Nyilatkozat és Cselekvési Platform elfogadása után” című, 2021. február 11-i állásfoglalására (13),

— tekintettel „A szexuális és reprodukciós egészség és jogok helyzetéről az EU-ban a nők egészségével összefüggésben” című, 2021. június 24-i állásfoglalására (14),

— tekintettel eljárási szabályzata 54. cikkére,

— tekintettel a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság jelentésére (A9-0315/2021),

A. mivel a nők jogai emberi jogok, ennél fogva pedig egyetemesek és oszthatatlanok, miként azt az Európai Unióról szóló szerződés és az Európai Unió Alapjogi Chartája is rögzíti; mivel a nemek közötti egyenlőségért, valamint a nők jogainak előmozdításáért és védelméért folytatott küzdelem valóban közös felelősség, amely gyorsabb cselekvést és előrehaladást kíván meg az uniós intézményektől és tagállamoktól; mivel az Uniónak és a tagállamoknak törekedniük kell a társadalmi és biológiai nemen alapuló egyenlőtlenségek és megkülönböztetés leküzdésére, továbbá annak biztosítására, hogy a nők és férfiak összes lehetséges csoportjának tagjai egyenlő jogokkal rendelkezzenek és egyenlő bánásmódban részesüljenek, valamint hogy egyenlő hatalmi pozícióból és esélyekkel alakíthassák a társadalmat és saját életüket; mivel a Nemek Közötti Egyenlőség Európai Intézete szerint az Uniónak még legalább 60 évre van szüksége ahhoz, hogy megvalósítsa a nemek közötti teljes egyenlőséget; mivel az Unióban még nem valósult meg a nők és férfiak közötti egyenlőség, és az egyenlőség elérését célzó folyamat továbbra is lassú, stagnáló, sőt néhány régióban és országban kedvezőtlen fordulatot vett; mivel a nemek közötti egyenlőség mutatója az Unió esetében 2010 óta mindössze 4,1 ponttal, 2017 óta pedig 0,5 ponttal nőtt (15); mivel a tagállamok 2020-ban átlagosan 67,9 pontot értek el a 100 pontos skálán;

B. mivel a nőknek ugyanolyan lehetőségekkel kell rendelkezniük a gazdasági függetlenség eléréséhez, mint a férfiaknak; mivel a nők foglalkoztatási rátái nőttek ugyan, a nemek közötti munkaerőpiaci egyenlőtlenség aggasztó realitásként továbbra is fennáll, és komoly kihívást jelent, azzal együtt, hogy a világjárvány munkaerőpiacra gyakorolt hatása markánsabban érvényesül a nők esetében (16); mivel a 27 tagú Unióban a munkaképes korú férfi népesség foglalkoztatási rátája 2019-ben 79 % volt, amely 11,7 százalékponttal meghaladta a nőkét; mivel a munkaerőpiaci részvétel adatai szerint az Unióban a férfiaknak 8 %-a, a nőknek pedig 31 %-a dolgozik részmunkaidőben, ami tartósan fennálló egyenlőtlenségeket jelez; mivel a teljes munkaidős egyenérték alapján számított foglalkoztatási rátát tekintve 2010 óta nyolc tagállamban nőtt a nemek közötti különbség; mivel a munkaerőpiacon fennálló, nemek szerinti ágazati és foglalkozási szegregáció leküzdése terén mind ez ideig alig történt előrelépés; mivel a foglalkoztatási különbség kifejezetten markáns a szegény társadalmi-gazdasági helyzetű nők esetében, így például az egyedülálló anyák, az ápolási-gondozási feladatokat ellátó nők, a fogyatékossággal élő nők, a migráns és menekült nők, a különféle faji és etnikai háttérrel rendelkező, valamint a vallási kisebbségekhez tartozó nők, az alacsony iskolai végzettséggel rendelkező nők, az LMBTIQ+-közösséghez tartozó nők, továbbá a fiatal és idős nők esetében;

C. mivel az Unióban a nők órabére átlagosan 14 %-kal alacsonyabb a férfiakénál, és mivel a nemek közötti bérszakadék tagállamtól függően 3,3 % és 21,7 % között mozog; mivel a férfiak és nők egyenlő díjazásának elve 1957 óta részét képezi ugyan az uniós vívmányoknak, és arról jelentős számú nemzeti jogszabály is rendelkezik, továbbá az e különbségek csökkentését célzó törekvés keretében megtett lépések és felhasznált erőforrások ellenére, rendkívül lassú az előrehaladás, és számos tagállamban a béregyenlőtlenség még tovább is növekedett; mivel ápolási-gondozási kötelezettségeik miatt jóval több nő (8,9 millió fő) dolgozik részmunkaidőben, mint férfi (560 000 fő); mivel a tartós ápolás-gondozás iránti igények növekedése és az ápolási-gondozási szolgáltatások hiánya tovább súlyosbítja – mind a családokon belül, mind a foglalkoztatás terén – a nemek közötti egyenlőtlenségeket; mivel az Eurostat-adatok tanúsága szerint a munkanélküliségi ráta a nők körében a 2020 áprilisában mért 6,9 %-ról augusztusra 7,9 %-ra emelkedett, míg a férfiak munkanélküliségi rátája ugyanezen időszak alatt 6,5 %-ról 7,1 %-ra nőtt;

D. mivel a nők interszekcionális egyenlőtlenségekkel és diszkriminációval szembesülnek, többek között faji, etnikai vagy társadalmi származásuk, szexuális irányultságuk, nemi identitásuk és önkifejezésük, vallásuk vagy meggyőződésük, tartózkodási jogállásuk, fogyatékosságuk miatt, és mivel törekedni kell arra, hogy a megkülönböztetés valamennyi formájával szemben fellépjünk annak érdekében, hogy minden nő számára megvalósuljon a nemek közötti egyenlőség; mivel az uniós szakpolitikák eddig nem alkalmaztak interszekcionális megközelítést, és kizárólag a megkülönböztetés egyéni dimenziójára összpontosítottak, amely csekély jelentőséget tulajdonít a diszkrimináció intézményi, strukturális és történelmi vonatkozásainak; mivel az interszekcionális elemzés alkalmazása nemcsak a strukturális akadályok megértését teszi lehetővé, hanem tényekkel szolgál a referenciaértékek meghatározásához, valamint a rendszerszintű megkülönböztetéssel, kirekesztéssel és társadalmi egyenlőtlenségekkel szembeni stratégiai és hatékony szakpolitikák felé vezető út kijelöléséhez;

E. mivel a Bizottságnak a nemek közötti egyenlőség unióbeli helyzetéről szóló 2021. évi jelentése megállapítja, hogy a Covid19-világjárvány komoly hatást gyakorolt a nők életére, és szinte minden szempontból tovább erősítette a nemek között tapasztalható egyenlőtlenségeket; mivel a világjárvány leküzdésére irányuló erőfeszítésekben részt vevő, a szociális és egészségügyi ágazatban a „frontvonalon” dolgozók – például az ápolók, orvosok és a takarító személyzet – mintegy 70 %-a nő; mivel a világjárvány nőkre gyakorolt hatása szerteágazó, a nemi alapú és kapcsolati erőszak, illetve zaklatás fokozódásától a nem fizetett ápolási-gondozási és háztartási munkák jelentette teher növekedéséig terjed, és mivel továbbra is a nők látják el a háztartási és családi feladatok többségét, ami még inkább igaz akkor, amikor távmunkában vagy részmunkaidőben dolgoznak, illetve munkanélkülivé válnak; mivel a nők, kiváltképpen az egészségügyben, az ápolási-gondozási területeken és az egyéb, jellemzően nőket foglalkoztató és bizonytalan ágazatokban dolgozók emellett gazdasági hátrányokkal küzdenek a munkaerőpiacon, valamint a szexuális és reproduktív egészséghez és jogokhoz való hozzáférés szűkülésével szembesülnek; mivel a világjárvány gazdasági hatása visszavetheti a haladást, amelyet a nők gazdasági függetlensége kapcsán sok küzdelem árán sikerült az elmúlt évtizedben elérni; mivel a nők foglalkoztatása erőteljesebb visszaesést mutatott a világjárvány alatt, mint a 2008-as recesszió során (17), ami jelentős következményekkel jár a nők és családjaik, valamint a tágabb értelemben vett gazdaság szempontjából, így többek között a lehetőségek, a szabadságjogok, a jogok beszűkülését és a jóllét csökkenését vonja maga után; mivel a nemek közötti szakadékról szóló 2021. évi globális jelentés szerint a világjárvány következtében 99,5 év helyett immár 135,6 év – azaz egy generációnyi idővel hosszabb idő – szükséges ahhoz, hogy fel lehessen számolni a nemek közötti szakadékot (18);

F. mivel a nemek közötti egyenlőség sporton belüli helyzete az elmúlt évtizedben példátlan figyelmet kapott, de nem minden esetben a legnemesebb okok és célok miatt, kiváltképpen ami a nők jogainak gyakorlati érvényesülését illeti;

G. mivel a Nemek Közötti Egyenlőség Európai Intézetének meghatározása szerint a nőkkel szembeni nemi alapú erőszak olyan erőszak, amely női mivoltuk miatt irányul a nők ellen vagy aránytalan mértékben érint nőket; mivel a nőkkel szembeni erőszak minden formája (a fizikai, szexuális, lelki, gazdasági vagy a kibertérben elkövetett erőszak) a nők emberi jogainak megsértését, a nőkkel szembeni megkülönböztetés szélsőséges formáját, valamint a nemek közötti egyenlőség megvalósulását nehezítő egyik legnagyobb akadályt jelenti; mivel a nemi alapú erőszak, amely a hatalom nemek közötti egyenlőtlen megosztásából, a patriarchális struktúrákból és a nemi sztereotípiákból fakad és így a férfiak nők feletti uralmát és a nők megkülönböztetését eredményezi, különböző módokon és intenzitással nyilvánulhat meg, valamint különböző formákat ölthet; mivel a nemi erőszaktól mentes társadalmat a nemek közötti egyenlőség egyik örök érvényű előfeltételeként kell elismerni;

H. mivel Európában a nők 31 %-a szenvedett már el fizikai bántalmazást és/vagy szexuális erőszakot, és mivel számtalan nő élt már át szexuális támadást és zaklatást partnere részéről, valamint a közéletben (19); mivel számos tagállamból érkeznek olyan jelentések és számadatok, amelyek szerint a Covid19-világjárvány alatt aggasztó mértékben fokozódott a nemi alapú erőszak; mivel az Egészségügyi Világszervezet szerint egyes tagállamok arról számoltak be, hogy a világjárvány alatt 60 %-kal nőtt a partnerkapcsolati erőszakot elszenvedett nők segélyhívásainak a száma (20); mivel az Europol jelentése szerint az Unióban drámai mértékben megnőtt a gyermekek ellen elkövetett online szexuális bántalmazások száma (21); mivel a kijárási korlátozások társadalmi, gazdasági és demokratikus életre gyakorolt hatásai és mentális vonatkozásai aránytalanul súlyosan érintették a kiszolgáltatott helyzetben lévő személyeket és nőket, különösen ami az erőszaknak való kitettséget, a megnövekedett gazdasági függőséget, valamint a munkahelyeken és az ápolási-gondozási feladatok ellátásának megosztásában tetten érhető egyenlőtlenségeket illeti; mivel a kijárási korlátozások emellett azt is megnehezítették, hogy a partnerkapcsolati erőszak áldozatai segítséget kérjenek, tekintettel arra, hogy gyakran a bántalmazóikkal összezárva élték át a korlátozásokat, és csak korlátozottan fértek hozzá a támogató szolgáltatásokhoz; mivel az elégtelen vagy nem megfelelő támogató struktúrák és erőforrások súlyosbították a kialakult „árnyékpandémiát”;

I. mivel Európa-szerte megjelentek aggasztó, a nők jogait támadó, az elért eredmények és haladás ellen tiltakozó, és ezzel a demokratikus értékeket aláásó genderellenes és feministaellenes mozgalmak; mivel komoly aggodalomra ad okot a nemek közötti egyenlőségre vonatkozó szakpolitikák gyengítése és a nők jogai tekintetében tapasztalható visszaesés;

J. mivel az emberkereskedelem erősen nemspecifikus jelenség: az Unióban nyilvántartásba vett áldozatok közel háromnegyede a nők és lányok közül kerül ki, akik túlnyomórészt szexuális kizsákmányolás céljából kerültek emberkereskedők hálójába; mivel az emberkereskedelem, amely emberi jogi jogsértésnek minősül, egyre nagyobb teret hódít a szervezett bűnözésen belül; mivel az emberkereskedelem áldozatává vált gyermekek 78 %-a lány, és a felnőtt korú áldozatok 68 %-a nő;

K. mivel a szexuális és reproduktív egészséghez és jogokhoz, így többek között a szexuális és párkapcsolati neveléshez, a családtervezéshez, a fogamzásgátló módszerekhez, valamint a biztonságos és legális abortuszhoz való hozzáférés elengedhetetlen a nemek közötti egyenlőség eléréséhez és a nemi alapú erőszak felszámolásához; mivel a lányok és nők önrendelkezése és képessége arra, hogy testükről és életükről szabadon és függetlenül dönthessenek, előfeltétele gazdasági függetlenségüknek, következésképpen pedig a nemek közötti egyenlőség megteremtésének és a nemi alapú erőszak felszámolásának; mivel elfogadhatatlan, hogy jelenleg több tagállam korlátozni próbálja a szexuális és reproduktív egészséghez és jogokhoz való hozzáférést olyan erősen korlátozó jogszabályok révén, amelyek nemi alapú megkülönböztetéshez vezetnek és negatív következményekkel járnak a nők egészségére nézve;

L. mivel az Unióban a nőket – közülük is leginkább a strukturális tényezők, nemi normák és sztereotípiák miatt a megkülönböztetés interszekcionális formáival szembesülő nőket – aránytalanul súlyosabban érinti a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázata, mint a férfiakat; mivel 2017 óta a nemek között fennálló kereseti különbségek 17 tagállamban, a nemek közötti jövedelmi különbségek pedig 19 tagállamban nőttek, ami összességében a nemek közötti kereseti és jövedelmi uniós szakadék mélyüléséhez vezetett (22); mivel 2019-ben az Unióban az egyszülős háztartások 40,3 %-a volt kitéve a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának (23); mivel a nőket nagyobb mértékben fenyegeti a szegénység és a bizonytalan foglalkoztatás kockázata, és a kockázatnak kitett nők gyakran rosszul fizetett állásokban, a szegénységi küszöb átlépéséhez nem elégséges bérekért és bizonytalan munkafeltételek között dolgoznak;

M. mivel a Szerződésekben rögzítetteknek megfelelően fontos garantálni az egyenlő vagy egyenlő értékű munkáért járó egyenlő díjazáshoz való jogot;

N. mivel a nemek közötti bérszakadék az Unióban átlagban eléri a 14,1 %-ot, tagállamonkénti eltérésekkel; mivel e nemek közötti bérkülönbség számos következménnyel jár, nem utolsósorban a nyugdíjjogosultságokra is hatást gyakorol, a nők férfiakkal szembeni nyugdíjhátránya e tekintetben ugyanis 29,5 %-os (24), ami a nyugdíjak terén olyan egyenlőtlenséghez vezet a nemek között, amelynek következtében az idősebb nők jobban ki vannak téve a szegénység és a társadalmi kirekesztődés kockázatának; mivel ez azon kumulatív időszakoknak tudható be, amelyek alatt a nők – ápolási-gondozási feladatok ellátása és/vagy részmunkaidős munkavégzés miatt – felfüggesztették szakmai pályafutásukat és kiléptek a munkaerőpiacról, és ennek következményeként hátrányt szenvedtek a pénzügyi forrásokhoz, például a juttatásokhoz és nyugdíjkifizetésekhez való hozzáférés terén is; mivel az egyenlő vagy egyenlő értékű munkáért járó egyenlő díjazáshoz való jog érvényesülése nem mindig biztosított, és ez továbbra is a bérdiszkrimináció elleni küzdelem egyik legkomolyabb megoldandó problémáját jelenti (25); mivel a szülői szabadság nemek közötti egyenlőséget biztosító megosztása lényeges a nemek közötti bérszakadék kezeléséhez; mivel annak ellenére, hogy a túlnyomórészt nőket foglalkoztató ágazatokban, így például az ápolásban-gondozásban, a takarítási ágazatban, a kiskereskedelemben és az oktatás területén végzett munka alapvető fontosságú és komoly társadalmi-gazdasági értéket képvisel, gyakran kisebb megbecsülésnek örvend és rosszabbul fizetett, mint a férfiak uralta ágazatokban végzett munka; mivel e tény rávilágít arra, hogy mielőbb újra kell értékelni a jellemzően nőket foglalkoztató ágazatokban fizetett bérek megfelelőségét;

O. mivel az Unióban a fogyatékossággal élő nők 20,6 %-a dolgozik teljes munkaidőben, míg a fogyatékossággal élő férfiak esetében ez az arány 28,5 %-os; mivel a számadatok arról tanúskodnak, hogy az Unióban átlagosan a fogyatékossággal élő nők 29,5 %-át fenyegeti a szegénység és a társadalmi kirekesztődés veszélye, szemben a fogyatékossággal élő férfiak 27,5 %-os arányával;

P. mivel a nemi sztereotípiák még mindig befolyásolják az otthoni, az oktatáson belüli, a munkahelyi és a társadalmon belüli munkamegosztást; mivel a nem fizetett ápolási-gondozási és háztartási munka, amelyet többnyire nők végeznek, és amelyben alapvető fontosságú szerepet töltenek be, aránytalan terhet ró a nőkre; mivel a Covid19-világjárvány rávilágított az ápolást-gondozást nyújtó intézmények, valamint az – elsősorban nőket foglalkoztató – ágazat egészének megdöbbentő állapotára; mivel az Unión belüli ellátást tekintve az ápolási-gondozási feladatok 80 %-át házi gondozók látják el, akiknek 75 %-a nő (26); mivel a Covid19-járvány előtt az Unióban a nők a férfiaknál hetente átlagosan 13 órával több időt töltöttek nem fizetett ápolási-gondozási és háztartási munkával; mivel a tagállamokban az ápolási-gondozási feladatok egyenlőtlen megosztását tovább erősíti, hogy az ápolási-gondozási létesítmények – köztük a gyermekeket és időseket ellátó ápolási-gondozási közintézmények – csak korlátozottan vagy egyáltalán nem vehetők igénybe, ami a munkaerőpiacról való időszakos távolmaradáshoz, valamint a bérek és nyugdíjak terén a nemek között fennálló egyenlőtlenségek növekedéséhez vezet; mivel a gyermekekről vagy ápolásra-gondozásra szorulókról való gondoskodás miatt 2019-ben a 20 és 64 év közötti korcsoporton belül 7,7 millió nő maradt távol az uniós munkaerőpiactól, míg ez a szám a férfiak esetében 450 000 fő volt; mivel az egyetemes szolgáltatásokba, így többek között az ápolási-gondozási szolgáltatásokba történő beruházás enyhítheti a nőkre aránytalanul nehezedő ápolási és gondozási feladatokat, és javíthatja a szabad munkaerőpiaci részvételük lehetőségeit; mivel nemre való tekintet nélkül mindenkit megillet a munkavállaláshoz, valamint a szakmai és magánélet közötti egyensúly megteremtéséhez való jog;

Q. mivel a munka és a magánélet közötti egyensúly megteremtésére irányuló intézkedések fontos szerepet játszanak az ápolási-gondozási feladatok nők és férfiak közötti egyenlő megosztásának biztosításában, valamint a jövedelmi és foglalkoztatási különbségek kezelésében; mivel a munka és a magánélet közötti egyensúly megteremtése a magas színvonalú és megfizethető ápolási-gondozási ellátás rendelkezésre állásától és hozzáférhetőségétől függ; mivel biztosítani kell, valamint fenn kell tartani valamennyi, az anyasági ellátás keretében nyújtott juttatást, a munka és a magánélet közötti egyensúlyról szóló irányelv (27) tagállamok általi maradéktalan végrehajtásával; mivel a gondozás és szoptatás védelméhez és további térnyeréséhez szakpolitikákra van szükség, amelyek azonban nem avatkozhatnak be a nők döntéseibe;

R. mivel a Bizottság 2020. március 5-én elfogadta a 2020–2025 közötti időszakra szóló nemi esélyegyenlőségi stratégiáját, amely körvonalazta a nemek közötti egyenlőség unióbeli megerősítéséhez vezető lépések ambiciózus keretét; mivel a szakpolitikáknak nagyobb mértékben hozzá kell járulniuk a nemek közötti egyenlőség előmozdításához; mivel a nőket aránytalanul jobban sújtja az egyre magasabb szintű munkanélküliség, a növekvő bizonytalanság, az alacsony bérezés, valamint a költségvetési megszorítás, többek között a közszolgáltatások, kiváltképpen pedig az egészségügy és az oktatás területén; mivel a Parlament felhívta a Bizottságot, hogy határozzon meg időkereteket tartalmazó konkrét ütemtervet, célokat, éves felülvizsgálati és nyomon követési mechanizmust, világos és az eredmények mérésére alkalmas mutatókat, valamint kiegészítő célzott intézkedéseket; mivel szakpolitikáin, programjain és a tagállamokkal fenntartott kapcsolatain – többek között a nemzeti helyreállítási alapok kapcsán kialakított szoros együttműködésen – keresztül az Uniónak körültekintően értékelnie kell a tagállamokat azt biztosítandó, hogy azok megfelelően figyelembe vegyék a Covid19-világjárvány nemi dimenzióját;

S. mivel a női képviselők aránya az uniós nemzeti parlamentek mindkét kamarájában a 2010-es 24 %-ról 2020-ra 32 %-ra nőtt; mivel a nemzeti kormányok miniszterei körében javult a nemek közötti egyensúly: a 2010-ben mért 26 %-ról 2020-ra 32 %-ra emelkedett; mivel azonban jelentős különbségek érhetők tetten az egyes tagállamok között, és mindössze hét tagállam érte el a nemek paritását vagy a nemek közötti egyensúlyt a kormányon belül; mivel a változás üteme regionális és helyi szinten továbbra is rendkívül lassú, és 2019-ben mindössze a tisztségek 29 %-át töltötték be nők, Magyarországon, Szlovákiában és Romániában pedig a regionális közgyűlésekben a 80 %-ot is meghaladta a férfi közgyűlési tagok aránya;

T. mivel az egyenlő értéket képviselő egyenlő munkáért járó egyenlő díjazáshoz való jog sok esetben nem szavatolt, még akkor sem, ha azt jogszabály rögzíti; mivel az ilyen jellegű megkülönböztetés kiváltó okaira megoldással kell szolgálni, akár a munkavállalói jogok védelme és megerősítése, akár a vállalkozások fokozottabb – mindenekelőtt a nemzeti munkaügyi felügyelőségek által végzett – ellenőrzése révén; mivel a kollektív tárgyalás alapvető fontosságú a nemek közötti egyenlőtlenségek korrigálásához és leküzdéséhez;

U. mivel a nemek közötti egyenlőség szorosan összefügg a zöld és digitális átállással, és mivel a fenntartható fejlődés, valamint a zöld és digitális átállás hatékony irányítása megköveteli a nők bevonását a döntéshozatali folyamatokba annak érdekében, hogy egy olyan méltányos és igazságos átállást lehessen megvalósítani, amelynek senki nem látja hátrányát; mivel a nemi és interszekcionális dimenziónak meg kell jelennie minden éghajlat-politikai intézkedésben és digitalizációra vonatkozó szakpolitikában;

V. mivel a férfiak részvétele és az apaság családokra gyakorolt hatásai azt mutatják, hogy a gondozási feladatokat ellátó férfiak fontos szerepet játszanak a gyermekek optimális fejlődése szempontjából, szerepvállalásuk pedig javíthatja a munka és a magánélet közötti egyensúlyt, valamint segíthet orvosolni a párkapcsolatokon belül tetten érhető nemek közötti egyenlőtlenségeket; mivel a férfiak szerepvállalása segíthet megelőzni a családon belüli erőszakot, és hozzájárulhat a méltányosabb társadalmak kialakításához;

W. mivel a nemi sztereotípiák rögzülése, valamint a férfi- és fiúszerepekkel szembeni elvárások miatt a férfiak és a fiúk vonakodhatnak kimutatni a pozitív érzelmeket, és olyan negatív érzelmeket internalizálhatnak, mint a szomorúság és a szorongás, ami azt eredményezheti, hogy a férfiak és a fiúk – a nőkhöz képest – agresszívebben és indulatosabban viselkednek; mivel ez növelheti annak valószínűségét, hogy a férfiak és fiúk erőszakos cselekményeket, például nemi alapú erőszakot kövessenek el;

X. mivel a nemek között egyensúlyhiány tartós jelenség a központi bankokban, amelyek a társadalmi, politikai és gazdasági környezetet formáló gazdasági döntéshozatal sarokkövei; mivel jelenleg minden egyes tagállam központi bankja élén férfi vezető áll, és mivel az elmúlt évben az Unióban működő nemzeti központi bankok kulcsfontosságú döntéshozó testületeiben a tisztségek mindössze negyedét (24,6 %-át) töltötték be nők;

Y. mivel a Nemek Közötti Egyenlőség Európai Intézete arra a következtetésre jutott, hogy a nemek közötti egyenlőség általános érvényesítése terén 2012 óta romlott a tagállamok teljesítménye; mivel annak ellenére, hogy a kormányok némileg ambiciózusabb kötelezettségvállalásokat tettek a nemi dimenzió közigazgatáson belüli érvényesítésére, immár szűkebb körben állnak rendelkezésre a nemek közötti egyenlőség általános érvényesítésére szolgáló struktúrák, és visszaszorult a nemek közötti egyenlőség általános érvényesítését szolgáló eszközök használata;

A nemek közötti egyenlőségen alapuló gazdaság

1. hangsúlyozza, hogy a munkavállaláshoz való jognak, valamint az egyenlő díjazás és egyenlő bánásmód elvének tiszteletben tartása elengedhetetlen előfeltétele a női egyenjogúságnak, a nők gazdasági függetlenségének és szakmai kiteljesedésének; kiemeli, hogy az esélyegyenlőség és a nők nagyobb arányú munkaerőpiaci részvétele növeli az európai gazdasági jólétet; úgy véli, hogy a nemek közötti egyenlőtlenségek elleni küzdelemnek központi tényezőként érvényre kell jutnia a munkahelyeken; emlékeztet arra, hogy a nők felülreprezentáltak az alacsony és minimálbért kereső munkavállalók, a részmunkaidőben és bizonytalan munkafeltételek között dolgozók körében; elismeri, hogy a nőknek és férfiaknak ugyanolyan joguk van a méltányos díjazáshoz, amelynek jóvoltából maguk és családjuk számára tisztességes megélhetést biztosíthatnak; kitart ezért amellett, hogy további eredményeket kell elérni a bizonytalan foglalkoztatás felszámolására irányuló küzdelem terén, hogy ily módon minden munkavállaló méltányos, önmaga és családja számára is tisztességes megélhetést biztosító kellő díjazásban részesüljön a jogszabályban rögzített minimálbér-megállapítási mechanizmusok vagy a kollektív szerződések révén, összhangban azzal az elvvel, amely szerint a munkahelyi jogok elismerése és megerősítése mellett minden állandó álláshelynek tényleges munkaviszonyt kell megtestesítenie; felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy a nők munkaerőpiaci helyzetének javítása érdekében mozdítsák elő a bizonytalan munka és a nem önként vállalt részmunkaidős foglalkoztatás felszámolását célzó szakpolitikákat; arra ösztönzi a tagállamokat, hogy a szociális partnerekkel együttműködve számolják fel a nők és férfiak között tetten érhető egyenlőtlenségeket olyan szakpolitikák révén, amelyekkel növelhető a munka, a bérek és a munkafeltételek képviselte érték, valamint javíthatók a munkavállalók és családjaik életkörülményei;

2. rámutat arra, hogy kiemelt figyelmet kell fordítani a nemzetközi és európai versenyeken a nemzetüket képviselő hivatásos és nem hivatásos élsportolók helyzetére és jogaira, mégpedig mind sportolói pályafutásuk alatt, mind pedig visszavonulásuk után; sürgeti a tagállamokat, hogy biztosítsák a gyermekek és a fiatalok teljes körű jogát a sportban való részvételre, és tegyenek lépéseket a sportolási lehetőségek tekintetében tapasztalható, egyre mélyülő társadalmi szakadék felszámolása érdekében;

3. de jure és de facto tiszteletben tartására; aggodalmát fejezi ki a nemek közötti egyenlőségre vonatkozó 2020. és 2021. évi mutató eredményei miatt; hangsúlyozza, hogy 2018-ban a tagállamok több mint harmada 60 pontnál alacsonyabb eredményt ért el ( 28 ) ; sajnálatát fejezi ki amiatt, hogy lassú ütemben halad az egyenlőség megvalósítása, és hogy azt nem minden tagállam kezeli döntéshozatali prioritásként; sajnálattal állapítja meg, hogy Szlovéniában visszalépés történt a nemek közötti egyenlőség terén, a pontszám 2019-ben 0,1-del csökkent; felhívja a tagállamokat, hogy gyakorlati intézkedésekkel szavatolják, hogy a nők egyenlő hozzáféréssel rendelkezzenek a munkaerőpiachoz, a foglalkoztatáshoz és az azonos munkafeltételekhez, többek között az egyenlő jogokat és egyenlő béreket biztosító munkához, valamint a méltányos díjazáshoz, különösen a jellemzően nőket foglalkoztató ágazatokban; elismeri a szerepet, amelyet a nemek közötti egyenlőség előmozdítása, valamint a nők összes lehetséges csoportját érő bérdiszkrimináció kezelése terén a szociális partnerek és a kollektív tárgyalások betöltenek az egyenlőtlenségek ellensúlyozásában és leküzdésében, és felszólít az egyenlő vagy egyenlő értékű munkáért járó egyenlő díjazás elvénekéstiszteletben tartására;

4. üdvözli a Bizottságnak a bérek átláthatóságára vonatkozó kötelező erejű intézkedésekre irányuló javaslatát, amely fontos kezdeményezés az egyenlő és egyenlő értékű munkáért járó egyenlő díjazásért folytatott küzdelemben, valamint ezen elv alkalmazásához, de hangsúlyozza, hogy az átlátható bérezés önmagában nem fog megoldással szolgálni a nemek közötti, mélyen gyökerező mögöttes egyenlőtlenségekre; felhívja a tagállamokat, hogy határozzanak meg egyértelmű célokat a nemek közötti bér- és nyugdíjszakadék kezeléséhez; hangsúlyozza, hogy az interszekcionális szempontokat, valamint a nők meghatározott csoportjaihoz tartozók által megélt megkülönböztetés különböző realitásait és tapasztalatait be kell építeni e cselekvési tervbe;

5. hangsúlyozza annak fontosságát, hogy tagállamok szigorú intézkedéseket – többek között szankciókat – alkalmazzanak azokkal a vállalkozásokkal szemben, amelyek nem tartják be a nemi alapú megkülönböztetést és a nemi elfogultságot tiltó munkaügyi jogszabályokat; kiemeli, hogy amennyiben olyan vállalatoknak nyújtanak uniós forrásokat, amelyek nem szavatolják a munkavállalói jogokat, különösképpen pedig – jogsértő módon – megkülönböztetést alkalmaznak a nőkkel szemben, biztosítani kell a feltételhez kötöttség érvényesítését; felhívja a Bizottságot és a Tanácsot, hogy gondoskodjanak arról, hogy a 2021–2027 közötti időszakra vonatkozó többéves pénzügyi keret minden költségvetési előirányzata tiszteletben tartsa a férfiak és nők közötti egyenlőség elvét, valamint előmozdítsa a nemek közötti egyenlőség általános érvényesítését és a nemek közötti egyenlőség szempontját érvényesítő költségvetés-tervezést minden európai uniós politikában; szorgalmazza a nemek közötti egyenlőség mutatójának beépítését a szociális eredménytáblába, valamint hogy az országspecifikus kihívások megfelelőbb kezelése érdekében bocsássanak rendelkezésre nemekre lebontott adatokat a meglévő mutatókról; szorgalmazza, hogy valamennyi uniós programon és strukturális alapon keresztül támogassák a nők gazdasági függetlenségét célzó intézkedéseket, így például az Európai Szociális Alap stratégiai végrehajtásával, amely alapot fel kell használni a nemek közötti egyenlőség előmozdítására, a nők munkaerőpiachoz való hozzáférésének és munkaerőpiaci reintegrációjának javítására, valamint a nőket sújtó munkanélküliség, szegénység és társadalmi kirekesztődés, illetve a megkülönböztetés valamennyi formája elleni küzdelemre; felhívja a Bizottságot, hogy az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap felhasználásával tegyen javaslatot proaktív intézkedésekre a vidéki területeken élő nők foglalkoztatásának támogatása érdekében;

6. hangsúlyozza, hogy fontos – nemre való tekintet nélkül – mindenki számára biztosítani a munkavállaláshoz, valamint a szakmai és magánélet közötti egyensúly megteremtéséhez való jogot; felhívja az Uniót és tagállamait, hogy erősítsék meg az anyasággal és apasággal kapcsolatos jogosultságokat azzal, hogy – az Egészségügyi Világszervezet ajánlását figyelembe véve – lépéseket tesznek az egyenlőséget tiszteletben tartó és teljes fizetéssel járó szabadság időszakai tekintetében azzal a céllal, hogy a férfiak egyenlő mértékben részt vegyenek a nem fizetett munkák, többek között az ápolási-gondozási feladatok elvégzésében; szorgalmazza, hogy szavatolják a rugalmas munkafeltételekhez való jog szülési, apasági és szülői szabadság utáni, gyakorlati érvényesülését, hogy ily módon az ápolási-gondozási feladatokból mindkét szülő egyenlő mértékben kivehesse részét, illetve egyensúlyt teremthessen a munkavégzés és az ápolási-gondozási feladatok ellátása között; szorgalmazza, hogy ezeket az intézkedéseket a korszerű, magas színvonalú és helyi infrastruktúrába irányuló beruházásokkal, valamint a szolgáltatások és a gondozók finanszírozásával támogassák az egyetemes – többek között közszolgáltatások keretében igénybe vehető – kisgyermekkori nevelés és gondozás biztosítása érdekében;

7. megjegyzi, hogy a Covid19-világjárvány drasztikus hatást gyakorolt a nők, különösen a dolgozó nők életére; megjegyzi, hogy a terhek aránytalanul nagy részét a távmunkában dolgozó nők viselték, akiknek az élete még nehezebbé vált azzal, hogy munkájukat össze kellett egyeztetniük a gyermekneveléssel és a házimunkával; rámutat arra, hogy sok nő szembesült azzal, hogy a megnövekedett kiadásokat alacsonyabb fizetésből kell finanszíroznia;

8. hangsúlyozza, hogy növelni kell a nők foglalkoztatási rátáját az Unióban; felszólít a munkahelyteremtést és a bérnövelést, a munkanélküliség elleni hatékony küzdelmet, valamint a minden nő számára elérhető teljes munkaidős foglalkoztatás előmozdítását célzó intézkedések bevezetésére; felszólít a meglévő nemzeti rendszerek alkalmazásának ösztönzésére, különös hangsúlyt helyezve a szociális párbeszédre, a kollektív alkukra és azok kötelező erejére, a foglalkoztatás fellendítésére, valamint a munkahelyi bizonytalanság elleni küzdelemre; megjegyzi, hogy a férfiak és a nők más-más kockázatoknak vannak kitéve munkahelyeiken, és ezért hangsúlyozza, hogy a munkahelyi egészségvédelem és biztonság tekintetében a nemek közötti egyenlőség szempontját figyelembe vevő megközelítést kell alkalmazni, mégpedig a megfelelő munkafeltételek biztosítása és a munkaidő oly módon történő kialakítása révén, amely mind a férfiak, mind a nők számára egyenlő módon szavatolja a napi és heti pihenőidő, a szünetek és a szabadságok igénybevételének lehetőségét; felhívja az Uniót és tagállamait, hogy ösztönözzék a munkaadókat családbarát intézkedések elfogadására, így például biztosítsanak lehetőséget a férfiak és nők munkaidejének csökkentésére a gyermekek gondozásának és nevelésének garantálásához;

9. sürgeti a Bizottságot és a tagállamokat, hogy valamennyi gazdasági ágazatban alkalmazzák hatékonyabban a férfiak és nők egyenlő vagy egyenlő értékű munkáért járó egyenlő díjazásának elvét; e célból szorgalmazza, hogy a szociális partnerekkel együttműködve és autonómiájuk, valamint a kollektív szerződések és a nemzeti munkaerőpiaci hagyományok és modellek tiszteletben tartásával hozzanak létre nemsemleges munkaértékelési eszközöket és osztályozási kritériumokat, amelyek hozzájárulhatnak a túlnyomóan nőket foglalkoztató ágazatokban a munkavégzés megfelelőbb értékeléséhez, ebből adódóan pedig a méltányosabb javadalmazáshoz;

10. felhívja az Uniót, hogy terjesszen elő szakpolitikai csomagokat, programokat, finanszírozási megoldásokat és ajánlásokat, amelyek lendületet adnak a gondoskodó gazdaságra való áttéréshez azzal a céllal, hogy olyan társadalmak jöjjenek létre, ahol az élet és a lakosság egészégének jóléte elsőbbséget élvez, és ahol a fizetett és nem fizetett ápolási-gondozási munka képviselte érték központi helyet foglal el gazdaságainkban, az ápolási-gondozási feladatokat ellátókra gyakorolt társadalmi hatások pedig nem maradnak válaszok nélkül;

11. szorgalmazza, hogy fogadjanak el intézkedéseket, amelyek fiskális, gazdasági és pénzügyi intézkedések népszerűsítése révén az Unióban mind a férfiak, mind a nők esetében ösztönzik a vállalkozói készséget, ezáltal biztosítva, hogy e fontos kezdeményezéssel új munkahelyeket lehessen teremteni, valamint csökkenteni lehessen a vállalkozókra nehezedő pénzügyi terheket;

12. hangsúlyozza, hogy alapvető fontosságú megszüntetni az adózás területén fennálló nemi alapú torzulásokat és egyenlőtlenségeket, és hogy ehhez az adórendszereknek, többek között a személyijövedelemadó-rendszereknek is hozzá kell járulniuk; felhívja a tagállamokat, hogy gondoskodjanak arról, hogy a fiskális politikák – az adópolitikát is ideértve – hozzájáruljanak a társadalmi-gazdasági és a nemek közötti egyenlőtlenségek valamennyi vonatkozásának kezeléséhez és felszámolásához;

13. felhívja a figyelmet arra, hogy a Covid19 rávilágított a (kutatói, építész és egyéb szakmákban dolgozó) női értelmiségiek bizonytalan helyzetére, akik az állandó munkaviszony hiánya miatt különösen érintettek; hangsúlyozza, hogy a járvány megfékezésére irányuló tagállami intézkedések következményeinek enyhítése érdekében rendkívüli intézkedésekre van szükség, egyúttal pedig kiemeli az egyenlőség munkahelyi, illetve hétköznapi életben való érvényesülését szem előtt tartó, valamint a nők jogait érvényre juttató strukturális intézkedések fontosságát;

14. hangsúlyozza a szociális ágazatban dolgozó nők szerepét; elismeri, hogy a világjárvány következtében tovább nőtt a munkaterhük, valamint hogy az alacsony bérek, a kizsákmányolás fokozódása (különösen a migráns nők esetében) és az elvégzendő feladatok ellátáshoz szükséges képzettség és képesítés nélküli személyek felvétele tovább nehezíti munka- és életkörülményeiket; hangsúlyozza a munkafeltételek javításának és a bérek növelésének, a munkaidő betartásának és a – munkafeltételek tiszteletben tartásának biztosítékaként szolgáló – kollektív alku alkalmazásának fontosságát;

A nemi alapú erőszak felszámolása

15. felhívja a figyelmet a nőkkel szembeni egyenlőtlen munkahelyi bánásmód és zaklatás eseteire, és hangsúlyozza, hogy küzdeni kell a nőket érintő kizsákmányolás, egyenlőtlenségek, megkülönböztetés és erőszak ellen, megjegyezve, hogy a munkahelyi zaklatás miatt a nők kiszorulnak az általuk választott szakmai pályáról és ágazatokból, és az ilyenfajta zaklatás komoly támadás mentális és fizikai egészségük ellen; megállapítja, hogy a nők sokkal nagyobb valószínűséggel válnak szexuális zaklatás áldozatává, mint a férfiak; felhívja a tagállamokat és az Uniót, hogy erősítsék meg a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet 190. számú egyezményét annak érdekében, hogy megfeleljenek a munka világában tapasztalható erőszak és zaklatás felszámolása érdekében alkalmazandó globális normáknak, valamint a háztartási alkalmazottakról szóló 189. számú egyezményt, amelyet csak nyolc ország erősített meg, és amelynek célja a háztartási munka jogi elismerése, a jogok kiterjesztése valamennyi női háztartási alkalmazottra, különösen az informális gazdaságban dolgozókra, valamint a jogsértések és visszaélések megelőzése; sürgeti az Uniót és tagállamait, hogy dolgozzanak ki „Me Too” jogszabályt a munkahelyi szexuális zaklatás elleni küzdelem érdekében; felhívja a tagállamokat, a munkáltatókat és az egyesületeket, hogy gondoskodjanak a mérgező légkört okozó nemi alapú megkülönböztetés, szexuális zaklatás és nemi alapú erőszak megelőzését szolgáló megfelelő eljárásokról, és ragaszkodik hozzá, hogy védjék meg a munkahelyen vagy szervezeteikben elkövetett nemi alapú erőszak áldozatait, és biztosítsák az ilyen esetekkel kapcsolatos számonkérést;

16. elítéli a nők és lányok összes lehetséges csoportjával szembeni erőszak minden formáját; határozottan megerősíti, hogy elkötelezett a nemi alapú erőszak elleni fellépés mellett; felhívja az Uniót és a tagállamokat, köztük Bulgáriát, Csehországot, Magyarországot, Lettországot, Litvániát és Szlovákiát, hogy erősítsék meg és/vagy megfelelően hajtsák végre az isztambuli egyezményt, amely többek között a társadalmunkban betöltött nemi szerepekkel – például a „hagyományos családi értékekkel” – kapcsolatos félreértésekre hívja fel a figyelmet, és a nőkkel kapcsolatos elnyomó nézetek leküzdésére törekszik; emlékeztet arra, hogy az egyezményt minimális normának kell tekinteni, és határozottan megerősíti a nemi alapú erőszak valamennyi formájára kiterjedő, átfogó jogszabály kidolgozására irányuló korábbi felhívását, amely a legjobb módja lenne az efféle erőszak megszüntetésének;

17. megjegyzi, hogy a nők és férfiak közötti erőszak minden válságos helyzetben növekszik, legyen szó gazdasági válságról, konfliktusról vagy járványról; megjegyzi, hogy a Covid19 miatti, a mozgás korlátozásával és társadalmi elszigetelődéssel járó kijárási korlátozások egyenlőtlenségeket, valamint gazdasági és társadalmi nyomást eredményeztek, ami a nők elleni erőszak fokozódásához vezetett; kiemeli, hogy sok nő kényszerült az őt bántalmazóval együtt otthon maradni; megjegyzi, hogy a kapcsolati erőszak az első kijárási korlátozások idején egyes tagállamokban akár 30 %-kal is nőtt ( 29 ) ; felhívja a tagállamokat, hogy hatékony politikák és intézkedések kidolgozásával és végrehajtásával lépjenek fel a nők elleni erőszak ellen, és tegyenek meg minden szükséges intézkedést annak biztosítására, hogy a rendőrség és más hatóságok azonosítsák és figyelemmel kövessék a bántalmazókat az erőszak és a halálesetek megelőzése érdekében, valamint biztosítsanak védelmet, támogatást és jóvátételt az erőszaknak kitett nők számára, biztosítva, hogy a tagállamok fokozott és megfelelő forrásokat és hatékonyabb válaszlépéseket alkalmazzanak; hangsúlyozza, hogy egyedi programokra van szükség az erőszak áldozatainak védelme és nyomon követése, valamint a szociális támogatás megerősítése és az igazságszolgáltatáshoz, a menedékhez és a – megelőzés, a kezelés és a rehabilitáció területén – a mentális egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés javítása érdekében;

18. üdvözli a Bizottság arra irányuló szándékát, hogy intézkedéseket javasoljon a nők elleni online erőszak kezelésére; úgy véli, hogy a nők és lányok elleni online erőszak határokon átnyúló természete miatt közös uniós válaszra van szükség; hangsúlyozza, hogy a tagállamoknak olyan programokat kell létrehozniuk, amelyek jobban jelzik a kapcsolati erőszak, a visszaesés és a nőgyilkosságok ismételt előfordulásának veszélyét és segítenek ezeket megelőzni, valamint intézkedéseket kell hozniuk az online erőszak valamennyi formájának felszámolására; hangsúlyozza, hogy sürgős szükség van a nők és a lányok offline és online erőszaktól való védelmére, és emlékeztet rá, hogy a nők elleni erőszak számos különböző formát ölthet; elismeri a nőkkel szembeni erőszak mint nemi alapú erőszak strukturális természetét és rámutat, hogy a nőkkel szembeni erőszak az egyik olyan meghatározó társadalmi mechanizmus, amellyel a nőket a férfiakhoz képest alárendelt helyzetbe kényszerítik; megjegyzi, hogy az ilyen típusú erőszakot továbbra sem jelentik be elégszer, és nem reagálnak rá megfelelően;

19. hangsúlyozza, hogy a férfiak által a nők ellen elkövetett erőszak a fiúk által a lányok ellen elkövetett erőszakkal kezdődik; hangsúlyozza, hogy az átfogó, életkornak megfelelő szexuális és partnerkapcsolati nevelés feltétlenül szükséges a nemi alapú erőszak megelőzéséhez, és ahhoz, hogy a fiatalokat olyan készségekkel ruházzák fel, amelyekre szükségük van a szexuális, nemi alapú és partnerkapcsolati erőszaktól mentes, biztonságos kapcsolatok kialakításához; felhívja a tagállamokat, hogy hajtsanak végre megelőző programokat, beleértve a fiatalokat célzó oktatási intézkedéseket, amelyek során vegyék figyelembe a fiatalok véleményét olyan kérdésekben, mint a biztonságos és egészséges kapcsolatok kialakításához szükséges készségek, az ápolási-gondozási feladatokkal kapcsolatos, rögzült előítéletek tudatosítása, a nők és férfiak közötti egyenlőség, a kölcsönös tisztelet, az erőszakmentes konfliktusmegoldás a személyes kapcsolatokban, a nők elleni nemi alapú erőszak és a személyi sérthetetlenséghez való jog;

20. hangsúlyozza, hogy az oktatásban 2010 óta kissé nőtt a nemi szegregáció, tehát az egyik nem túlsúlya egy-egy készség terén: 13 tagállamban romlott a helyzet, a többiben pedig szinte változatlan maradt ( 30 ) ; kiemeli, hogy továbbra is ez képezi a nemek közötti egyenlőség egyik fő akadályát az Unióban; felhívja a tagállamokat, hogy minden ember számára biztosítsák a teljes esélyegyenlőséget annak érdekében, hogy a nemi alapú struktúrák, előítéletek és sztereotip felfogások ne akadályozzák a személyes fejlődést; felhívja a tagállamokat, hogy lépjenek fel az oktatási rendszerekben tapasztalható szexizmus és a káros nemi sztereotípiák ellen, és küzdjenek a nemi alapú munkaerőpiaci szegmentáció ellen a természettudományokhoz, a technológiához, a műszaki tudományokhoz és a matematikához (TTMM) kapcsolódó szakmák terén, és ennek jegyében ruházzanak be a nők formális, informális és nem formális oktatásába, valamint egész életen át tartó tanulásába és szakképzésébe annak biztosítása érdekében, hogy a nők részt vehessenek a minőségi foglalkoztatásban, valamint élhessenek a jövőbeli munkaerőpiaci keresletnek megfelelő át-, illetve továbbképzési lehetőségekkel, valamint a munkaerőpiaci nemek szerinti szegregáció ördögi körének megelőzése érdekében;

21. hangsúlyozza, hogy a szexuális kizsákmányolás az erőszak egyik súlyos formája, amely többnyire a nőket és a gyermekeket érinti; emlékeztet rá, hogy az EU-beli emberkereskedelem áldozatainak közel háromnegyede nő és lány, akiket főként szexuális kizsákmányolás céljából tesznek az emberkereskedelem áldozatává; hangsúlyozza, hogy a szexuális kizsákmányolás céljából folytatott emberkereskedelem – különösen a nők és a gyermekek esetében – a rabszolgaság egyik formája, és sérti az emberi méltóságot; kiemeli, hogy az emberkereskedelem világszerte fokozódik, amit az egyre nyereségesebb szervezett bűnözés előretörése táplál; hangsúlyozza az emberkereskedelem nemi szempontokat figyelembe vevő megközelítésének fontosságát, és kiemeli, hogy a tagállamoknak megfelelő finanszírozást kell biztosítaniuk az emberkereskedelem vagy szexuális kizsákmányolás áldozatainak szociális és pszichológiai támogatására, valamint a közszolgáltatásokhoz való hozzáférésükre, továbbá a kiszolgáltatott nők és lányok társadalmi befogadását célzó speciális szolgáltatások számára; felhívja a tagállamokat, hogy maradéktalanul hajtsák végre az emberkereskedelem elleni irányelvet ( 31 ) , és sürgősen hagyjanak fel a potenciális áldozatok bebörtönzésével vagy kitoloncolásával; hangsúlyozza azonban, hogy a szexuális kizsákmányolást és a szexuális célú emberkereskedelmet a kereslet határozza meg, és hogy az ellenük való küzdelemre irányuló erőfeszítéseket a megelőző munkára és a kereslet megállítására kell összpontosítani; kitart amellett, hogy a szexuális bűncselekményekre vonatkozó valamennyi jogszabálynak a beleegyezésen kell alapulnia; kitart amellett, hogy csak az önként létesített szexuális kapcsolatokat kell legálisnak tekinteni; felhívja a Bizottságot, hogy kezelje prioritásként a szexuális kizsákmányolás céljából folytatott emberkereskedelem megelőzését, többek között tájékoztató, figyelemfelhívó és oktató kampányok révén, a kereslet visszaszorítását és csökkentését célzó intézkedések és programok elfogadásával, valamint egy erre vonatkozó jogszabály jövőbeni elfogadásával;

22. hangsúlyozza, hogy a nemi alapú erőszak az elnyomás több formájával is összekapcsolódik; hangsúlyozza, hogy a fogyatékossággal élő nők és lányok legalább kétszer, de akár ötször gyakrabban megtapasztalják az erőszak különböző formáit; kiemeli, hogy az Unió a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ-egyezmény részes feleként köteles intézkedéseket hozni annak biztosítása érdekében, hogy a fogyatékossággal élő nők és lányok maradéktalanul és egyenlően élvezhessék valamennyi emberi jogukat és alapvető szabadságukat; megjegyzi, hogy a Fogyatékossággal Élő Személyek Jogainak Bizottsága 2015-ben azt ajánlotta, hogy az EU fokozza ezirányú erőfeszítéseit, többek között az isztambuli egyezmény megerősítése révén;

23. elismeri, hogy a világ valamennyi pontján határozottan védeni kell minden szabadságjogot, és elítéli a jogokat, szabadságjogokat és biztosítékokat csorbító intézkedéseket, valamint az előítéletek és a hátrányos megkülönböztetés minden formáját, bármi legyen is az alapjuk; felszólít a nemi alapú erőszak hatékony megelőzésére, beleértve a fiatalokra irányuló és közreműködésükkel végrehajtott oktatási intézkedéseket, valamint annak biztosítását, hogy valamennyi fiatal részesüljön a szexuális és reproduktív egészségre és jogokra, valamint a párkapcsolatra vonatkozó, átfogó oktatásban; további intézkedésekre szólít fel a nemi sztereotípiák leküzdése érdekében, többek között a férfiakra és fiúkra való összpontosítás, valamint a mérgező kapcsolatok és a nemi normák megkérdőjelezése révén; felhívja a tagállamokat, hogy tegyenek egyértelműbb intézkedéseket e normák célbavétele érdekében, mivel a nemi sztereotípiák a nemek közötti egyenlőtlenség kiváltó okai, és a társadalom minden területét érintik; hangsúlyozza, hogy foglalkozni kell a – különösen a kiszolgáltatott helyzetben lévő – nők körében tapasztalható szegénységgel és növekvő egyenlőtlenségekkel;

24. hangsúlyozza, hogy a nemek közötti egyenlőség megvalósítását célzó stratégiáknak a nőkkel szembeni erőszak valamennyi formájával, így a nők egészségügyi juttatásaival, valamint szexuális és reproduktív egészségével és jogaival kapcsolatos visszalépésekkel, illetve ezek sérelmével is foglalkozniuk kell; ismételten hangsúlyozza, hogy prioritásként kell tekinteni az egészségügyi ellátáshoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférést, beleértve a közszolgáltatásokat, a biztonságos, legális és ingyenes abortuszhoz való hozzáférést, valamint az erőszak áldozatává vált nők pszichológiai támogatását; hangsúlyozza, hogy a szexuális és reproduktív egészség és jogok megsértése – többek között a biztonságos és legális abortusz megtagadása – a nők és lányok elleni erőszak egyik formáját képezi; hangsúlyozza, hogy a lányok és nők önrendelkezése és képessége arra, hogy testükről és életükről szabadon és függetlenül dönthessenek, előfeltétele gazdasági függetlenségüknek, következésképpen pedig a nemek közötti egyenlőség megteremtésének és a nemi alapú erőszak felszámolásának; felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy nyújtsanak több politikai támogatást az emberijog-védők, a szexuális és reproduktív egészséget és jogokat előmozdító egészségügyi szolgáltatók, valamint a nők jogaival és a szexuális és reproduktív egészséggel és jogokkal foglalkozó civil társadalmi szervezetek számára, amelyek a nemek közötti egyenlőségen alapuló társadalmak megvalósítása szempontjából meghatározó szereplőnek számítanak, valamint alapvető szerepük van a szexuális egészséggel és a reproduktív egészség piacával kapcsolatos szolgáltatások és információk biztosításában;

Egészségügy, oktatás, befogadás és szegénység

25. kiemeli, hogy az egészségügyi ellátással, kiváltképpen a szexuális és reproduktív egészséggel összefüggő jogok a nők alapvető jogai, amelyeket meg kell erősíteni, és semmilyen módon nem szabad felhígítani vagy megszüntetni; emlékeztet arra, hogy a szexuális és reproduktív egészséggel és jogokkal kapcsolatos szolgáltatások alapvető egészségügyi szolgáltatások, amelyeknek mindenki, köztük a migráns és menekült nők számára is elérhetőnek kell lenniük; elítéli a genderellenes és az antifeminista mozgalmak fellépéseit Európában és világszerte, amelyek rendszeresen támadják a nők jogait és az LMBTIQ+-jogokat, többek között a szexuális és reproduktív egészséget és jogokat; felhívja a Bizottságot, hogy határozottan ítélje el a nők jogainak, a szexuális és reproduktív egészségnek és jogoknak, valamint az LMBTIQ+-személyek jogainak egyes tagállamokban tapasztalható erózióját, és használja fel a rendelkezésére álló összes hatáskört az ellene való fellépés megerősítésére, beleértve a nőjogi jogvédők, a nőjogi szervezetek és a szexuális és reproduktív egészséggel és jogokkal, valamint az LMBTIQ+-jogokkal foglalkozó szervezetek támogatásának megerősítését az Unióban;

26. kiemeli, hogy a tagállamoknak olyan politikát kell elfogadniuk, amely az egészségügyi rendszerek és ellátások javítására, valamint a betegségmegelőzésre helyezi a hangsúlyt, figyelembe véve a nemspecifikus szempontokat is, biztosítja a hozzáférhető és magas színvonalú egészségügyi ellátást, és gondoskodik a – például a jelenlegi pandémiás válságból adódó – főbb egészségügyi problémák megoldásához szükséges forrásokról is; hangsúlyozza, hogy az alacsony iskolai végzettségű nők és a fogyatékossággal élő nők esetében halmozódnak az egészségi egyenlőtlenségek, mivel mindkét kategóriába tartozók rossz egészségi állapotban vannak, és csak korlátozott mértékben férnek hozzá az egészségügyi szolgáltatásokhoz; hangsúlyozza, hogy egyes tagállamokban a Covid19 miatti korlátozó intézkedések akadályozták az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést, így sok konzultáció, kezelés és diagnózis elmaradt; sürgeti a tagállamokat, hogy erősítsék meg az egészségügyi rendszereket, beleértve a közszolgáltatásokat is, a korábban törölt konzultációk, kezelések és diagnózisok mielőbbi lebonyolítása érdekében;

27. üdvözli a barcelonai célok közelgő felülvizsgálatát, és hangsúlyozza, hogy e célokat teljesíteni kell, és biztosítani kell a koragyermekkori nevelést és gyermekgondozást, beleértve az állam által biztosított, iskola előtti nevelést is; kiemeli, hogy a koragyermekkori neveléshez és gondozáshoz olyan gondozási szolgáltatásokat kell biztosítani, amelyek valóban hozzáférhetőek minden gyermek számára, és átfogó szerepet játszanak a nők munkaerőpiaci részvételének növelésében, különösen a Covid19-világjárvány tapasztalatainak fényében; elismeri, hogy a tartós ápolási-gondozási létesítmények fejlesztése mellett szükség van az időseket és a fogyatékossággal élőket támogató létesítmények létrehozására és bővítésére; felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy teljesítsék ezeket a célkitűzéseket, amelyek kulcsfontosságúak a nemek közötti egyenlőség és a mindkét szülőt egyaránt keresőnek és gondozónak tekintő modell előmozdítása szempontjából;

28. hangsúlyozza, hogy a szegénység és a társadalmi kirekesztés fokozódik a nők egyes csoportjaiban, például az egyedülálló anyák, a 65 év feletti nők, a fogyatékossággal élő nők, az alacsony iskolai végzettségű nők és a migráns hátterű nők körében; ismételten hangsúlyozza, hogy küzdeni kell a szegénység és a társadalmi kirekesztődés, valamint ezek sokrétű okai ellen; sürgeti a tagállamokat, hogy hozzanak konkrét intézkedéseket az idősebb és a nyugdíjas nők elszegényedése kockázatának megelőzésére és leküzdésére, tekintettel a népesség elöregedésére és a hátrányos helyzetű vagy kiszolgáltatott helyzetben lévő idősebb nők arányára; elengedhetetlennek tartja a munka és a magánélet közötti egyensúly érdekében való fellépést és a nemek közötti nyugdíjszakadék megszüntetését úgy, hogy minden nő számára méltányos nyugdíjat és egyetemes és szolidaritáson alapuló szociális biztonsági rendszerekhez való hozzáférést garantálnak, valamint jobban érvényesítik az egyenlő munkáért járó egyenlő díjazás elvét a nemek közötti bérszakadék megszüntetése és annak megakadályozása érdekében, hogy e bérszakadék a nők pályafutása során felhalmozódjon; rendkívül aggasztónak tartja, hogy a szegénység tekintetében 2017 óta 21 tagállamban nőtt a nemek közötti szakadék ( 32 )

29. kiemeli, hogy továbbra is félreértések vannak azzal kapcsolatban, hogy a nőket érintő hajléktalanság viszonylag csekély szociális probléma Európában; rámutat, hogy alapvető adatok sem állnak rendelkezésre a nőket érintő hajléktalanság jellegéről és mértékéről, emiatt a probléma kevésbé látható; hangsúlyozza, hogy fontos annak felismerése, hogy a nemi alapú erőszak és a trauma nemi szempontokat tartalmazó tapasztalata a hajléktalanság kiváltó oka lehet a nők körében, valamint fontos a szélesebb körű társadalmi-gazdasági és strukturális akadályokkal – például a szegénységgel, a megfizethető lakhatás hiányával és más strukturális tényezőkkel – összefüggő tágabb társadalmi problémákat is vizsgálni; sürgeti az Uniót és tagállamait, hogy építsék be a nemi dimenziót a hajléktalansággal foglalkozó politikákba és gyakorlatokba, és dolgozzanak ki külön stratégiát a nőket érintő hajléktalanság elleni küzdelem érdekében, és biztosítsák, hogy a szolgáltatások megfelelően és hatékonyan működjenek a hajléktalan nők szükségleteinek kielégítése érdekében;

30. emlékeztet arra, hogy küzdeni kell a megkülönböztetés interszekcionális formái ellen, különösen a marginalizált csoportok, köztük a fogyatékossággal élő nők, a fekete nők, a migráns, etnikai kisebbségekhez tartozó és roma nők, az idősebb nők, az egyedülálló anyák, az LMBTIQ+-személyek és a hajléktalan nők ellen irányuló megkülönböztetés ellen; hangsúlyozza, hogy az uniós politikákban és kezdeményezésekben foglalkozni kell az említett személyek szükségleteivel és problémáival; felhívja a Bizottságot, hogy dolgozzon ki konkrét iránymutatásokat az interszekcionális keret végrehajtására vonatkozóan, és terjesszen elő konkrét intézkedéseket tartalmazó uniós cselekvési tervet a megkülönböztetés interszekcionális formáival szembesülő nők társadalmi-gazdasági helyzetének javítása, valamint a szegénység és a bizonytalan foglalkoztatás feminizációja elleni küzdelem érdekében;

Egyenlőség a mindennapi életben

31. elismeri, hogy alapvetően fontos egy sor hatékony, megfelelő és célzott intézkedést biztosítani a diszkriminatív hozzáállások és gyakorlatok leküzdése, az esélyegyenlőség és az egyenlő munkáért járó egyenlő díjazás megvalósítása, valamint a nemek közötti egyenlőség előmozdítása érdekében, különös hangsúlyt fektetve a Covid19-világjárvány hatásaira, előmozdítva a megkülönböztetés elleni küzdelem bevált gyakorlatainak cseréjét, valamint lehetővé téve a nők számára, hogy egyenlő alapon gyakorolhassák polgári és politikai jogaikat, és teljes mértékben részt vehessenek a társadalom életének minden területén; hangsúlyozza, hogy biztosítani kell a megfelelő beruházásokat az általános érdekű szolgáltatásokba és a közszolgáltatásokba, különösen az egészségügybe, az oktatásba és a közlekedésbe a nők függetlenségének, egyenlőségének és emancipációjának előmozdítása érdekében; felhívja a tagállamokat, hogy a társadalmi kirekesztődés és a szegénység kockázata elleni küzdelem érdekében hajtsanak végre konkrét szociális és a nemek közötti egyenlőség szempontját érvényesítő intézkedéseket, a lakhatáshoz, a közlekedéshez és az energiához való hozzáférés vonatkozásában, különös tekintettel a kiszolgáltatott helyzetben lévő nőkre;

32. mély aggodalmát fejezi ki amiatt, hogy az európai zöld megállapodás és az ehhez kapcsolódó környezetvédelmi és éghajlat-politikai kezdeményezések nem tartalmaznak nemi dimenziót; sürgeti a Bizottságot, hogy tegyen eleget azon kötelezettségének, hogy a nemek közötti egyenlőség érvényesítését valamennyi uniós politikába, így az uniós környezetvédelmi és éghajlat-politikákba is beépítse: sürgeti, hogy ezeket a politikákat alapos, nemi szempontú elemzésekkel támasszák alá annak biztosítása érdekében, hogy fellépjenek a nemek közötti egyenlőtlenségek és a társadalmi kirekesztés egyéb formái ellen; felhívja a Bizottságot, hogy dolgozzon ki ütemtervet az Egyesült Nemzetek Éghajlatváltozási Keretegyezménye Feleinek 25. Konferenciáján (COP25) elfogadott, a nemek közötti egyenlőségre vonatkozó cselekvési tervben foglalt kötelezettségvállalások teljesítése érdekében, és jelöljön ki a nemek közötti egyenlőséggel és az éghajlatváltozással foglalkozó állandó uniós kapcsolattartó pontot, amely elegendő költségvetési forrással rendelkezik a nemek közötti egyenlőség szempontját érvényesítő uniós és globális éghajlat-politikai fellépés végrehajtásához és nyomon követéséhez;

33. kiemeli a nők jelentős hozzájárulását a foglalkoztatás, a kultúra, az oktatás, a tudomány és a kutatás területén; elismeri, hogy a gazdasági és kulturális tevékenységek Covid19-világjárvány alatti felfüggesztése következtében a kultúra és a művészet területén foglalkoztatott nők, a mikro- és kisvállalkozásokat működtető nők, valamint a mezőgazdasági üzemekben dolgozó és vidéki közösségekben élő nők életkörülményei jelentősen romlottak;

34. sürgeti a tagállamokat, hogy a lehető leghamarabb alakítsanak ki közös álláspontot a személyek közötti, vallásra vagy meggyőződésre, fogyatékosságra, életkorra, nemre vagy szexuális irányultságra való tekintet nélküli egyenlő bánásmód elvének alkalmazásáról szóló tanácsi irányelvre irányuló javaslatról ( 33 ) , amelyet a Parlament általi, 2009. áprilisi elfogadása óta blokkolnak;

35. ismételten hangsúlyozza, hogy a nemek közötti egyenlőség szempontjának érvényre juttatása a nemek közötti egyenlőség megvalósításának fontos, szisztematikus megközelítése; üdvözli ezért a Bizottság által létrehozott esélyegyenlőségi munkacsoportot; hangsúlyozza az átláthatóság jelentőségét, valamint a különböző hátterű nőjogi és civil társadalmi szervezetek bevonásának fontosságát;

36. alapvetően fontosnak tartja a nők sporttevékenységekben, -szervezetekben és -fejlesztésben való részvételének előmozdítását; elismeri, hogy foglalkozni kell a nők sporthoz való hozzáférése és az eredmények bemutatása terén fennálló egyenlőtlenségekkel;

37. felhívja a tagállamokat és a Tanácsot, hogy hozzanak létre a nemek közötti egyenlőséggel foglalkozó hivatalos tanácsi formációt annak érdekében, hogy a nemek közötti egyenlőségért felelős miniszterek és államtitkárok számára külön vitafórumot biztosítsanak a nemek közötti egyenlőséggel kapcsolatos kérdések legmagasabb politikai szinten történő megvitatására, és a nemek közötti egyenlőség valamennyi uniós politikában való általános érvényesítésének elősegítésére;

38. hangsúlyozza a nemek közötti egyenlőség szempontját érvényesítő költségvetés-tervezés fontosságát annak érdekében, hogy valamennyi költségvetési folyamatban alkalmazzák a nemek közötti egyenlőség érvényesítésének elvét;

39. kiemeli az Európai Számvevőszék azon megállapítását, hogy a Bizottság még nem tett eleget a nemek közötti egyenlőség uniós költségvetésen belüli érvényesítésére tett kötelezettségvállalásának; felhívja ezért a Bizottságot a Számvevőszék arra vonatkozó ajánlásainak végrehajtására, hogy erősítse meg a nemek közötti egyenlőség szempontját érvényesítő költségvetés-tervezés támogatására szolgáló intézményi keretet, végezze el a szükségletek és hatások nemi szempontú elemzését, és aktualizálja a minőségi jogalkotásra vonatkozó iránymutatásait, szisztematikusan gyűjtse, elemezze és tegye közzé az uniós finanszírozási programok kapcsán már rendelkezésre álló, nemek szerint lebontott adatokat, használja fel a nemekkel kapcsolatos célkitűzéseket és mutatókat az előrelépések nyomon követésére, fejlesszen ki a nemek közötti egyenlőség támogatására elkülönített és felhasznált források nyomon követésére szolgáló rendszert, és évente számoljon be a nemek közötti egyenlőség terén elért eredményekről;

40. üdvözli az arra vonatkozó kötelezettségvállalást, hogy a NextGenerationEU eszköz legnagyobb részét képező Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz keretében figyelembe veszik a nemek közötti egyenlőséget; mély sajnálatát fejezi ki azonban amiatt, hogy a nemek szerinti mutatók és célkitűzések hiánya miatt nehéz lesz nyomon követni ezeknek az alapoknak a nemek szerinti hatását, és nyomon követni az eredményeket; felhívja ezért a Bizottságot, hogy használjon nemekre lebontott adatokat és mutatókat, különösen a helyreállítási és rezilienciaépítési eredménytáblában, hogy a tagállamok reformokat és beruházási menetrendet meghatározó nemzeti terveinek értékelése során értékelni tudja a végrehajtott intézkedések és az eredmények nemek szerinti hatását, továbbá írja elő a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz és az európai szemeszter nemek szempontjából kiegyensúlyozott irányítását;

41. sajnálatát fejezi ki amiatt, hogy a nemek közötti egyenlőségről szóló új uniós stratégia és az európai zöld megállapodás között kevés kapcsolat van; felhívja a Bizottságot, hogy soron következő javaslataiban erősítse meg az éghajlatváltozási politikák és a nemek közötti egyenlőség kapcsolatát;

42. felhívja a Bizottságot, hogy a nemek közötti egyenlőséget érvényesítse valamennyi politikai döntéshozatalban, és végezze el a nemekre kifejtett hatások értékelését, amikor új szakpolitikát alakít ki, hogy segítse egységes és tényeken alapuló uniós politikai válasz biztosítását a nemek közötti egyenlőség jelentette kihívásokra; felhívja a tagállamokat, hogy tegyenek ennek megfelelő lépéseket nemzeti szinten;

o

o o

43. utasítja elnökét, hogy továbbítsa ezt az állásfoglalást a Tanácsnak és a Bizottságnak.

(1) HL L 6., 1979.1.10., 24. o.

(2) HL L 359., 1986.12.19., 56. o.

(3) HL L 348., 1992.11.28., 1. o.

(4) HL L 373., 2004.12.21., 37. o.

(5) HL L 204., 2006.7.26., 23. o.

(6) HL L 68., 2010.3.18., 13. o.

(7) HL L 180., 2010.7.15., 1. o.

(8) HL C 407., 2016.11.4., 2. o.

(9) HL C 331., 2018.9.18., 60. o.

(10) Elfogadott szövegek, P9_TA(2020)0379.

(11) Elfogadott szövegek, P9_TA(2021)0025.

(12) Elfogadott szövegek, P9_TA(2021)0024.

(13) Elfogadott szövegek, P9_TA(2021)0058.

(14) Elfogadott szövegek, P9_TA(2021)0314.

(15) Jelentés a nemek közötti egyenlőség mutatójáról – 2020.

(16) Eurostat, „May 2021 Euroindicator: Euro area unemployment at 7,9 %, EU at 7,3 %” (Euromutató – 2021. május: Az euróövezet munkanélküliségi rátája 7,9 %-os, az EU rátája 6,9 %-os), 2021. július 1.

(17) A nemek közötti egyenlőség 2020. évi mutatója.

(18) Világgazdasági Fórum, Gender Gap Report 2021 (A nemek közötti szakadékról szóló 2021. évi globális jelentés), 2021. március 31.

(19) Egészségügyi Világszervezet, „Violence Against Women Prevalence Estimates, 2018: Global, regional and national prevalence estimates for intimate partner violence against women and global and regional prevalence estimates for non-partner sexual violence against women” (A nők elleni erőszak elterjedtségére vonatkozó becslések: Nemzetközi, regionális és nemzeti szintű becslések a nők elleni partnerkapcsolati erőszak elterjedtségéről, valamint nemzetközi és regionális szintű becslések a nők elleni szexuális, nem partnerkapcsolati erőszak elterjedtségéről), 2021.

(20) Dr. Hans Henri P. Kluge, az Egészségügyi Világszervezet európai regionális igazgatójának 2020. május 7-i sajtótájékoztatója.

(21) Europol, „Exploiting isolation: Offenders and victims of online child sexual abuse during the COVID-19 pandemic” (Az elszigeteltség kihasználása: a gyermekek online szexuális zaklatásának elkövetői és áldozatai a Covid19-világjárvány idején), 2020. június 19.

(22) Eurostat, „Gender pay gap statistics” (Statisztikák a nemek közötti bérszakadékról), 2021. február.

(23) Eurostat, „Children at risk of poverty or social exclusion” (A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitett gyermekek), 2020. október.

(24) Az Európai Bizottság 2021. évi jelentése a nemek közötti egyenlőség európai unióbeli helyzetéről.

(25) Az Európai Bizottság 2021. évi jelentése a nemek közötti egyenlőség európai unióbeli helyzetéről.

(26) Eurocarers, „The gender dimension of informal care” (Az informális gondozás nemi dimenziója), 2017.

(27) Az Európai Parlament és a Tanács (EU) 2019/1158 irányelve (2019. június 20.) a szülők és a gondozók vonatkozásában a munka és a magánélet közötti egyensúlyról és a 2010/18/EU tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről (HL L 188., 2019.7.12., 79. o.).

(28) A nemek közötti egyenlőség mutatója szerinti összes rangsor (a 28 tagú EU és az uniós átlag): Svédország (83,9), Dánia (77,4), Franciaország (75,1), Finnország (74,7), Hollandia (74,1), Egyesült Királyság (72,7), Írország (72,2), Spanyolország (72,0), Belgium (71,4), Luxemburg (70,3), uniós átlag (67,9), Szlovénia (67,7), Németország (67,5), Ausztria (66,5), Olaszország (63,5), Málta (63,4), Portugália (61,3), Lettország (60,8), Észtország (60,7), Bulgária (59,6), Horvátország (57,9), Ciprus (56,9), Litvánia (56,3), Csehország (56,2), Lengyelország (55,8), Szlovákia (55,5), Románia (54,4), Magyarország (53),Görögország (52,2).

(29) Gama, A., Pedro, A. R., de Carvalho, M. J. L., Guerreiro, A. E., Duarte, V., Quintas, J., Matias, A., Keygnaert, I., Dias, S., „Domestic Violence during the COVID-19 Pandemic in Portugal” (Kapcsolati erőszak a Covid19-világjárvány alatt Portugáliában), Portuguese Journal of Public Health (Portugál Egészségügyi Közlöny), 2020., 38. (1. kieg.), 32–40. o.

(30) A Nemek Közötti Egyenlőség Európai Intézete, „Gender segregation in education, training and the labour market: Review of the implementation of the Beijing Platform for Action in the EU Member States” (Nemi szegregáció az oktatásban, képzésben és a munkaerőpiacon: Körkép a Pekingi Cselekvési Platform uniós tagállamokbeli végrehajtásáról), 2017.

(31) Az Európai Parlament és a Tanács 2011/36/EU irányelve (2011. április 5.) az emberkereskedelem megelőzéséről, és az ellene folytatott küzdelemről, az áldozatok védelméről, valamint a 2002/629/IB tanácsi kerethatározat felváltásáról (HL L 101., 2011.4.15., 1. o.).

(32) Jelentés a nemek közötti egyenlőség mutatójáról – 2020.

(33) A Bizottság 2008. július 2-i javaslata (COM(2008)0426).