A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK Az innovációs output mérése Európában: egy új mutató felé /* COM/2013/0624 final */





A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK Az innovációs output mérése Európában: egy új mutató felé (EGT-vonatkozású szöveg) 1. Bevezetés Ez a közlemény az innovációs output területén mutatott teljesítmény mérésére kidolgozott új mutatót ismerteti. Az innovációpolitikák hatásainak szakszerű mérése kulcsszerepet játszik a tényadatokkal alátámasztott szakpolitikai döntéshozatalban, és a legitim állami fellépést, illetve közforrás-felhasználást is megalapozza. Európa ma globális fontosságú tudásközpont. Bár kontinensünk világszínvonalú tudományos alapokkal rendelkezik és vezető helyet foglal el több stratégiai ágazat technológiai hátterének megteremtésében, törekednie kell mind az EU, mind a tagállamok szintjén az innovációs teljesítmény javítására, és ennek érdekében a mostaninál kedvezőbb keretfeltételeket kell teremtenie különösen az innovatív ágazatok gyorsan növekvő vállalkozásai számára. A javasolt mutató az ötleteikből piacképes termékeket és szolgáltatásokat létrehozni kívánó innovátorok munkáját akadályozó tényezők kiküszöbölésére irányuló új, illetve megerősített szakpolitikai törekvéseket hivatott támogatni. Az Európa 2020 stratégiával és annak „Innovatív Unió” elnevezésű kiemelt kezdeményezésével[1] összhangban ez a teljesítményjavulás segíteni fogja az intelligens növekedést. A javasolt mutató kiegészíti az innovatív Unió eredménytábláját (IUet)[2] és annak összevont innovációs indexét, amelyek huszonnégy – többek között az előfeltételekre, a közbenső tevékenységre és az outputokra vonatkozó – innovációs mutató alapján azt értékelik, hogy a tagállamok és az EU innovációs rendszerének különböző erősségei és gyengeségei hogyan határozzák meg azok általános teljesítményét. Emellett kétévente az innovatív Unió versenyképességéről szóló jelentés is értékeli az innovációs teljesítményt. Az e közleményben ismertetett mutató kizárólag az innovációs tevékenység outputjait vizsgálja néhány meghatározott dimenzióra összpontosítva, köztük arra, hogy az innováció hogyan járul hozzá a gyorsan növekvő vállalkozásoknál a munkahelyteremtéshez. Mivel ez a mutató kiegészíti az IUet mutatóit, a Bizottság azt tervezi, hogy a javasolt mutató eredményeit együtt fogja közzétenni az IUet mutatóinak eredményeivel. Az Európai Tanács korábban egy olyan mutató kidolgozásával bízta meg a Bizottságot, amely az Európa 2020 stratégia összefüggésében, a K+F-intenzitásra vonatkozó cél kiegészítéseképpen figyelembe veszi az „Innovatív Unió” elnevezésű kiemelt kezdeményezésben megfogalmazott azon javaslatot, amely szerint a Bizottságnak meg kell kezdenie „azokat az előkészületi munkákat, amelyek [egy,] a gyorsan növekvő vállalatok részarányát a gazdasági szférában mérő új mutató kidolgozásához szükségesek”.[3] Az állam- és kormányfők 2013 márciusában úgy határoztak, hogy 2013 októberében megbeszélést tartanak az innovációról, és felkérték a Bizottságot, hogy erre az alkalomra dolgozza ki a szóban forgó mutatót.[4] A mutató létrehozásának segítésére 2010-ben vezető innovációs és gazdasági szakemberekből magas szintű tanácsadó csoport alakult.[5] Ennek nyomán a Bizottság az Eurostaton keresztül adatgyűjtést kezdett az innovatív ágazatok gyorsan növekvő vállalkozásairól, párhuzamosan pedig az OECD-vel együttműködve megkezdte az ágazati innovációs együtthatók meghatározását. A Bizottság 2012 októberében és decemberében, valamint 2013 júliusában műhelytalálkozók keretében egyeztetett a tagállamokkal a mutatóval mérni kívánt kérdéskör meghatározásáról és magának a mutatónak a mibenlétéről. E közlemény bemutatja a mutatót (2. fejezet), a kidolgozását megalapozó kritériumokat és adatokat (3. fejezet), valamint a mutató stabilitásával kapcsolatban elvégzett vizsgálatokat (4. fejezet). A közleményhez egy szolgálati munkadokumentum is tartozik. 2. Az innovációs output mérése Az innovációs output sokrétű, ágazatonként eltérő dolgot jelent. Mérése annak számszerűsítését igényli, hogy az innovatív ágazatokból jövő, új termékekre és szolgáltatásokra vonatkozó ötletek mennyiben hordoznak magukban gazdasági többletértéket, és mennyire képesek eljutni a piaci hasznosításig. Ennélfogva többféle mérőszáma is elképzelhető. Számos különböző lehetőség megvizsgálása után a Bizottság az IUet mutatói közül négyet választott ki, három összetevőt képzett belőlük (szabadalmak, foglalkoztatás a tudásintenzív tevékenységekben, a tudásintenzív áruk és szolgáltatások versenyképessége), és ezeket kiegészítette egy új, az innovatív ágazatok gyorsan növekvő vállalkozásainál foglalkoztatottak számát kifejező részmutatóval.[6] A szabadalmakat kifejező összetevő azokat a találmányokat veszi figyelembe, amelyek a K+F-re és az innovációra irányuló beruházásoknak köszönhetően létrejött tudást hasznosítják, és amelyekből sikeres technológia hozható létre. Hasonlóképpen, a szakképzett munkaerőnek a tudásintenzív tevékenységekben, illetve a gyorsan növő vállalkozásoknál való foglalkoztatását leíró összetevő is arra utal, hogy mennyire veszi célba a gazdaság az innovációs többletértéket magukban hordozó áruk és szolgáltatások előállítását. Végezetül az ilyen típusú javak kereskedelmi forgalmát leíró összetevő a világpiacra való kijutás képességét méri.[7] 2.1. Az innovációs mutató összetevői Az első összetevő a technológiai innováció, amelyet a K+F és az innovációs folyamat legfontosabb outputján, a szabadalmakon keresztül mérünk, és amely azt mutatja, mennyire képes egy gazdaság a tudást hasznosítani a technológiafejlesztés területén. Ennek megfelelően a növekedésüket saját innovációs tevékenységükből tápláló vállalkozások számára előnyösek a szellemi tulajdonhoz fűződő jogok oltalmi rendszereire vonatkozó, illetőleg az e rendszerek igénybevételi költségeinek csökkentésére irányuló szakpolitikai törekvések. Ugyanígy az innovatív vállalkozások dinamikája szempontjából kiemelkedő szerepet játszhatnak azok az intézkedések is, amelyek a szellemi tulajdonhoz fűződő jogok védelmét biztosító portfóliók igénybevételének professzionalizálását és a szabadalmakból származó haszon adókedvezményekkel való támogatását célozzák.[8] Az e célra kiválasztott részmutató, az IUet 2.3.1. számú mutatója az egymilliárd euró GDP-re jutó szabadalmi bejelentések számát méri. A számlálóban a nemzetközi szakaszban az Európai Szabadalmi Hivatalnál mint a Szabadalmi Együttműködési Szerződés alapján kijelölt hivatalnál tett szabadalmi bejelentések száma szerepel, a nevezőben pedig az euróban, vásárlóerő-paritáson kifejezett GDP. A részmutató némileg torzíthatja a képet azon országok javára, amelyek az országos szabadalomnál nagyobb mértékben támaszkodnak a nemzetközi szabadalmi bejelentésekre. Ezért másféle statisztikai adatokat is kipróbáltunk, például az OECD szabadalmi adatbázisában szereplő triádszabadalmak számát. A második összetevő arra összpontosít, hogy hogyan illeszkedik az adott ország gazdasági struktúrájába a magasan képzett munkaerő. Az emberekbe való beruházás kihívás Európa számára, mert az oktatás és a szakképzés révén jutnak a munkavállalók azokhoz a készségekhez, amelyek szükségesek az eredményes innovációhoz. Ez a összetevő azt írja le, hogy az adott ország mennyire orientálódik strukturális szempontból a tudásintenzív tevékenységek felé, és ennek érdekében az üzleti ágazatok tudásintenzív tevékenységeiben foglalkoztatott munkavállalók számát méri az adott ország összes munkavállalójának számához viszonyítva, tudásintenzív tevékenységek alatt mindazokat az ágazatokat értve, amelyekben a foglalkoztatottak legalább egyharmada felsőfokú végzettségű. Ez az IUet 3.2.1. számú mutatója. A harmadik összetevő a tudásintenzív áruk és szolgáltatások versenyképessége. A mutató a jól működő gazdaságok arra való képességét méri, hogy az innováció eredményeképpen innovatív termékeket exportáljanak, és globális értékláncokban vegyenek részt. A versenyképesség-javító intézkedések és az innovációs stratégiák kölcsönösen erősítik egymást, és a vállalatok szintjén a foglalkoztatott létszám, az exporthányad és a forgalom növekedését eredményezik. Az összetevő azonos súllyal vesz figyelembe két tényezőt: a csúcstechnológiai és a közepes technológiaigényű termékek kereskedelmi mérlegének a teljes kereskedelmi mérleghez való hozzájárulását, illetve a tudásintenzív szolgáltatásoknak a szolgáltatásexport egészében képviselt hányadát, tehát az IUet 3.2.2. és 3.2.3. számú mutatóját. Végül a negyedik összetevő az innovatív ágazatok gyorsan növekvő vállalkozásainál foglalkoztatottak számát méri. E vállalkozások fejlődésének segítése szerves része a korszerű kutatás- és innovációpolitikáknak. Több tanulmány is rámutat, hogy a gazdasági növekedésben alapvetően fontos szerepet játszanak a gyorsan növekvő vállalkozások, amelyek méretükhöz képest viszonylag sok munkahelyet teremtenek, és gazdasági visszaesés idején is hozzájárulhatnak az innovációfinanszírozás növekedéséhez.[9] Ezért néhány tagállam erősen támogatja a gyorsan növekvő vállalkozások könnyebb finanszírozáshoz jutását, beleértve az innovatív projektek támogatását és a kockázati tőkéhez jutás segítését is a vállalkozás korai fejlődési szakaszaiban (előkészítő, indító és korai növekvő fázis). Az innovatív vállalkozások megkülönböztetésére szolgálnak az egyes ágazatok innovativitásának mértékét leíró ágazatspecifikus innovációs együtthatók, amelyek egyfelől a felsőfokú végzettségű munkavállalók részarányán alapulnak, másfelől azon, hogy az adott ágazaton belül a vállalkozások mennyire vallják magukat innovatívnak. A foglalkoztatási adatok a cégjegyzékek alapján az Eurostat által 2011-ben és 2012-ben végzett eseti adatgyűjtésekből származnak. Gyorsan növekvő az a vállalkozás, amely legalább 10 főt foglalkoztat, és három éven át legalább évi 10%-os foglalkoztatotti létszámnövekedést tud felmutatni. Ez az összetevő egyben az IUet 3.1.3. jelű, „Gyorsan növekvő innovatív vállalkozások” elnevezésű, jelenleg még kitöltetlen mutatója helyét is betöltheti, mely az „Innovatív Unió” elnevezésű kiemelt kezdeményezésben foglaltak szerint a gyorsan növekvő vállalkozásoknak a piac dinamizmusához való hozzájárulását hivatott mérni. Tehát ez lehet az eredménytábla huszonötödik mutatója. 2.2. Egyes országok teljesítménye Az 1. ábra az innovációs mutató 2010-es és 2011-es értékeit mutatja be a tagállamokra és egyes nemzetközi partnerekre vonatkozóan. Az EU-átlag huszonhét tagállamot vesz figyelembe, mert a 2013. évi IUet közzététele megelőzte Horvátország csatlakozását. Alapvetően fontos volna egyrészt hosszabb megfigyelési időszakok alkalmazásával, másrészt a bázisévek egymáshoz igazításával tovább javítani az idősorokat, ami egyelőre csak középtávon lehetséges. A bizottsági szolgálati munkadokumentum 1. keretes szövege négy ország (a kiválóan teljesítő Svédország, a jól teljesítő Franciaország, a közepesen teljesítő Olaszország és a rosszul teljesítő Bulgária) példáján szemlélteti az eredményeket és szakpolitikai következményeiket.[10] Ugyanitt az összes összetevő és az összes ország adatait ábrázoló sugárdiagramok is megtekinthetők. Az adatközlést a továbbiakban átfogó országértékelések fogják kiegészíteni. 1. ábra Összetett mutató az innovációs outputot mérésére Országértékek 2011-ben (piros oszlop) és 2010-ben (kereszt), a 2010-es EU-átlagot 100 egységnek véve. A 2011. évi adatok az első összetevő esetében a 2009. évi, a negyedik összetevő esetében a 2010. évi, a második és a harmadik összetevő esetében a 2011. évi adatokon alapulnak. A 2010. évi adatok az első összetevő esetében a 2008. évi, a negyedik összetevő esetében a 2009. évi, a második és a harmadik összetevő esetében a 2010. évi adatokon alapulnak. Forrás: Európai Bizottság. A 2011-es országértékek alapján hat országcsoport különíthető el. Svédország, Németország, Írország és Luxemburg, azaz a „kiváló teljesítők” összesített értéke meghaladja a 120-at, és esetükben mind a négy összetevő értéke magas. Utánuk a „nagyon jól teljesítők” következnek: Dánia, Finnország és az Egyesült Királyság, esetükben az összesített érték 110 és 120 között van. A 100 és 110 közötti értékkel rendelkező Franciaország, Belgium és Hollandia „jól teljesítő”, az őket szorosan követő, 90 és 100 közötti értékekkel rendelkező Ausztria, Magyarország, Szlovénia, Olaszország és Ciprus pedig „közepesen teljesítő”. A „közepesen-rosszul teljesítők” közé azok az országok tartoznak, amelyek összesített értéke 80 és 90 közé esik: a Cseh Köztársaság, Spanyolország, Észtország, Görögország, Málta, Románia és Szlovákia. Végül „rosszul teljesítők” azok az országok, amelyek 80-nál kisebb összesített értéket tudhatnak magukénak: ebben a csoportban Lengyelország, Horvátország, Portugália, Lettország, Litvánia és Bulgária szerepel. Különösen alacsony, 65 körüli, azaz a legmagasabb értékek mintegy fele az összesített értéke az utolsóként említett két országnak. 3. A választás kritériumai A mutató kialakítása során figyelembe vettük az Eurostat, az OECD és az IMF nemzetközi minőségügyi standardjait. 3.1. A négy alapelv Az Eurostat fogalmi keretére támaszkodva négy alapelvet követtünk: 1. Szakpolitikai relevancia. A munka középpontjában az egyszerű és intuitív értelmezés, valamint a mért tényadatokkal való erős és közvetlen kapcsolatok álltak. A mutató olyan különböző dimenziók figyelemmel kísérésére ad lehetőséget, mint a szellemi tulajdonhoz fűződő jogok helyzete, a tudásintenzív és innovatív ágazatok piacai által megkövetelt készségek fejlesztése, a tudásalapú javak kereskedelméhez szükséges táptalaj kialakítása, valamint a gyorsan növekvő vállalkozások fejlődéséhez szükséges keretfeltételek megteremtése. 2. Adatminőség. Alapvető fontosságúnak tartottuk az időszerű, reprezentatív és ellenőrzött idősorok rendelkezésre állását és az összes elérhető forrás hasznosítását. 3. Nemzetközi hozzáférhetőség és országok közötti összehasonlítás. A cél egy olyan mutató kidolgozása volt, amely megalapozza az egyes országok érdemi összevetését és összehasonlító teljesítményértékelését. 4. Stabilitás. Világszerte sokan sok helyütt alkalmaznak összetett mutatókat, köztük nemzetközi szervezetek is. E mutatók kidolgozása korszerű ellenőrzéseket és stabilitásvizsgálatokat igényel[11] annak érdekében, hogy a kialakuló kép lehetőséget adjon az összehasonlító teljesítményértékelésre, és megfeleljen a szakpolitikai igényeknek. A beszerezhető adatok szűkössége miatt a 2. és a 3. alapelvnek csak részben sikerült érvényt szerezni, és bizonyos területek még további elemzést igényelnek. A mutató a hiányzó adatok pótlása és a nemzetközi összehasonlíthatóság biztosítása érdekében imputációra támaszkodik, amelyet – a stabilitás ellenőrzése mellett – a mutató negyedik összetevője esetében, négy tagállamra és nemzetközi partnerre kellett elvégezni. 3.2. További elemzést igénylő területek A mutató pontosítása és a benne rejlő potenciál teljes kiaknázása négy terület további vizsgálatát igényli. Először: az innovatív ágazatok gyorsan növekvő vállalkozásaira vonatkozó adatok ágazati/területi terjedelmének és rendszeres hozzáférhetőségének javítása érdekében a vállalkozások szerkezeti statisztikáiról szóló európai parlamenti és tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló rendelet módosítása keretében kötelezővé kell tenni az adatszolgáltatást, és ennek a pénzügyi szektorra is ki kell terjednie. A pénzügyi szolgáltatások jelenleg nem szerepelnek a mutató értékében, pedig mindent átható jellegük és a gazdaságra kifejtett hatásuk miatt fontosak volnának. Ezen adatok előállítása javítani fogja a mutató báziséveinek egymáshoz igazodását is. Másodszor: elemezni kell, hogy a vizsgálatok ágazati terjedelmének és időhorizontjának tágítása érdekében hogyan javítható az innovációs együtthatók alapját képező adatok minősége, és hogyan lehet a legjobban megragadni az országok közötti intenzitásbeli eltéréseket. Ennek érdekében az együtthatókat a kétévenkénti közösségi innovációs felmérés (CIS) és az évenkénti uniós szintű munkaerő-felmérés (LFS) új adatainak felhasználásával érzékenységvizsgálatoknak kell alávetni. Harmadszor: meg kell vizsgálni, lehetőség van-e, és ha igen, hogyan: a tudásintenzív áruk és szolgáltatások versenyképességére vonatkozó adatok minőségének javítására; a készségösszetevő olyan értelmű továbbfejlesztésére, hogy jobban megragadja az oktatás szerepét, annak vizsgálatával, hogy ez a terület hogyan befolyásolja a mutató működését; az innovatív ötletek piaci sikereire vonatkozó további statisztikai adatok figyelembevételére. Végül: a mutató nemzetközi dimenziójának tágítása érdekében szélesebb körben kell adatokat gyűjteni a gyorsan növekvő vállalkozásokról, és együtt kell működni az OECD-vel az innovációs együtthatók nemzetközi bázisának bővítése érdekében, felhasználva ehhez a harmadik országok hasonló felméréseinek eredményeit. 4. Stabilitásvizsgálat Az innováció figyelemmel kísérése számos kérdést felvet az adatminőség és az adatok egyetlen mérőszámmá való transzformálása kapcsán. A mutató koncepcionális és statisztikai megalapozottságát és a modell alapfeltételezéseinek hatásait ennek megfelelően fokozatos közelítéssel értékeltük: 1. A szakirodalom áttekintése és szakértői vélemények alapján, a területi lefedettség és az időszerűség követelményét szem előtt tartva megvizsgáltuk az innovációpolitika szempontjából relevánsnak számító lehetséges mutatókat. 2. A legfrissebb adatokkal dolgoztunk, ami a két évre vonatkozóan az összetevők összességére legalább 93%-os rendelkezésre állást biztosított. 3. A mutatót kiegyensúlyozott szerkezetűként alakítottuk ki: összetevőinek azonos fontosságot tulajdonítottunk, a névleges súlyukat kifejező szorzókat hasonló módszerrel választottuk meg, mint amely a globális innovációs indexet, a környezeti teljesítményindexet és más hasonló nemzetközi mutatókat szolgáltatta. 4. Végezetül az országértékeket és a rangsorolásokat következetességük biztosítása érdekében összevetettük a rendelkezésre álló tényadatokkal, kutatásokkal és érvényesnek tekintett elméletekkel. A modell alapfeltételezéseit teszteltük a hiányzó adatok imputálása, az összegző formulák, az egyes összetevők alternatív megfogalmazásai és a súlyozás szempontjából. Meghatároztuk a rangsorolások konfidenciaintervallumait, valamint a hatékony határtól mért távolságot. 5. Zárszó Az Európai Tanács felkérésére válaszul e közlemény bemutatja az innovációs output mérésére javasolt mutatót, amely a szakpolitikai döntéshozatal jobb megalapozása érdekében, a tényadatok minőségének javítása és az innováció hatásainak mérése céljából a Bizottságnál folyó munka gyümölcse. Az innovációs outputra összpontosító javasolt mutató kiegészíti az innovatív Unió eredménytábláját és annak összevont innovációs indexét. Az Európa 2020 stratégiával és az „Innovatív Unió” elnevezésű kiemelt kezdeményezéssel összhangban a mutató támogatni fogja a szakpolitikai döntéshozókat az innovációbarát környezet kialakításában. A mutató kidolgozása nemzetközi minőségügyi standardok és korszerű statisztikai módszerek segítségével történt. A Bizottság mindazonáltal azonosított négy olyan területet, ahol még további vizsgálatok szükségesek a mutatóban rejlő potenciál kiaknázásához: ilyen a nemzetközi összehasonlíthatóság szélesítése, a gyorsan növekvő vállalkozásokra vonatkozó adatok minőségének javítása vagy annak elemzése, hogy hogyan javítható az innovációs együtthatót megalapozó adatok minősége. A mutató összetett mérőszám, és az innovációs output négy dimenzióját számszerűsíti: a szabadalmakat, a készségeket, a tudásintenzív áruk és szolgáltatások kereskedelmét, valamint a gyorsan növekvő vállalkozásoknál foglalkoztatottak számát. A kapcsolódó bizottsági szolgálati munkadokumentum illusztrációkat tartalmaz az eredményekhez, és felvázolja a szakpolitikai következményeket. [1] Az Európa 2020 stratégia kiemelt kezdeményezése: Innovatív Unió, COM(2010) 546 végleges, 2010. október 6. [2] http://ec.europa.eu/enterprise/policies/innovation/files/ius-2013_en-pdf [3] Az Európai Tanács 2011. február 4-i és 2012. március 1–2-i ülésszakának következtetései, lásd a Tanács EUCO 2/1/11 REV1 és EUCO 4/2/12 REV2 sz. dokumentumait. [4] Az Európai Tanács „az Európa 2020 stratégiáról [...] tartandó jövő évi vita” előkészületeire utalva az innováció „prioritásként való kezelésére” szólított fel, és a 2013. októberi időpontot megjelölve kijelentette, hogy „várakozással tekint az elé, hogy a Bizottság az európai tanácsi tanácskozásokat megelőzően időben előterjessze [...] az innovatív Unió 2012. évi helyzetértékeléséről szóló közleményét az egységes innovációs mutatóval együtt” (a Tanács EUCO 23/13. sz. dokumentuma). [5] A magas szintű tanácsadó csoport jelentése az innováció méréséről, A. Mas-Colell (elnök), 2010. szeptember. [6] A mutató képletét a bizottsági szolgálati munkadokumentum 1. számú egyenlete tartalmazza. [7] A Bizottság megvizsgálta továbbá, hogy lehetséges-e felhasználni az IUet fennmaradó négy outputmutatóját is. [8] 2012. évi helyzetértékelés az „innovatív Unió” megvalósításáról – A változás felgyorsítása, COM(2013) 149 final, 2013. március 21. [9] OECD (2010), „High-growth Enterprises: What Governments Can Do to Make a Difference”. Archibugi, D et al. (2013), „Economic crisis and innovation: is destruction prevailing over accumulation?” Research Policy 42, 2. [10] A szöveg emellett egyes nemzetközi partnereknek, köztük az USA-nak az EU-hoz viszonyított teljesítményét is jelzi. [11] Lásd: http://composite-indicators.jrc.ec.europa.eu/