1.Bevezetés

2016 novemberében az Európai Bizottság a tiszta energiáról szóló csomag keretében javaslatot tett az energiahatékonysági irányelv felülvizsgálatára. A felülvizsgálat célja, hogy az energiahatékonysági irányelvet a 2030-as célokhoz közelítse, és ennek keretében egy kötelező érvényű, 30 %-os energiahatékonysági célkitűzést állapít meg, ami ténylegesen fenntartja a jelenlegi ambiciózus célt. A Bizottság ezen kívül a szöveg egyes részeinek egyszerűsítését is javasolta, hogy ezáltal megkönnyítse az irányelv nemzeti szintű végrehajtását.

Az energiahatékonyság lendületének fenntartása nem csupán a GDP növeléséhez és a munkahelyteremtéshez járul hozzá – az energiahatékonyság a fenntartható gazdaság és az építőipar mozgatórugója –, hanem sok egyéb előnnyel is jár az EU és lakói számára, különösen az energiaellátás biztosítása és a környezetszennyezés csökkentése terén. A kötelező érvényű 30 %-os energiahatékonysági célkitűzés továbbá jelentős mértékben hozzájárul az EU üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentésére vonatkozó 2030-as célkitűzéseinek költséghatékony eléréséhez, mivel az energiahatékonyság közép és hosszú távon kifizetődik. Csökkenti továbbá az energiaköltségeket, és javítja az épületekben tapasztalható életkörülményeket. A vállalatok esetében a pénzbeli megtakarításoknak és a növekvő innovációnak köszönhetően fokozhatja a versenyképességet.

Miközben az energiahatékonysági irányelv felülvizsgálatára irányuló javaslatot a társjogalkotók megvitatják, a Bizottság folytatja a jelenlegi irányelv végrehajtásának nyomon követését. Ez a 2017-es jelentés a 20 %-os célkitűzés elérése irányába 2015-ig tett előrelépésekbe nyújt betekintést. A 2020-as célkitűzés elérésének irányába tett előrelépések értékeléséhez a tagállamok által az Eurostathoz továbbított, energiával kapcsolatos hivatalos európai statisztikák szolgáltak elsődleges adatforrásként. Ez a jelentés a 2016. évi energiahatékonysági előrehaladási jelentésen, valamint a tagállamok által benyújtott 2017. évi nemzeti energiahatékonysági cselekvési terveken alapul. A közelmúltban kialakult trendek mögött húzódó tényezők megértéséhez a Közös Kutatóközpont (JRC) és az Odyssee-Mure projekt által kidolgozott dekompozíciós elemzés nyújtott segítséget.

A főbb megállapítások a következők:

·Miután 2007–2014 között fokozatosan csökkent az energiafogyasztás, 2015-ben emelkedett – részben a kevésbé enyhe tél és az alacsonyabb tüzelőanyag-árak miatt. Bár a primerenergia-fogyasztás 2014-hez képest 1,5 %-kal nőtt, továbbra is jó úton haladt a 2020. évi célkitűzés elérése felé. Ugyan 2015-ben a végső energiafogyasztás is nőtt, az előző években elért megtakarításoknak köszönhetően még így is a 2020. évi célkitűzés alatt maradt. Az energiafogyasztás 2016-ban az újabb kevésbé enyhe tél következtében láthatóan tovább nőtt.

·A recessziót követő években (2009–2015) a primerenergia-fogyasztás szinte minden tagállamban nagy mértékben csökkent, ami azt jelzi, hogy a gazdasági fellendülést és növekedést a nemzeti energiakereslet növelése nélkül is el lehetett érni.

·A változékony időjárás az egyik fő oka az elmúlt években az energiafogyasztás terén tapasztalható ingadozásoknak. Az időjárással korrigált adatok azt mutatják, hogy a 2005-höz képest csökkent energiafogyasztás 2012 óta gyakorlatilag nem változott (1. ábra).

·A gazdasági tevékenység fokozódása is hajlamos növelni az energiafogyasztást. Az energiamegtakarítás segített ennek ellensúlyozásában. 2015-ben és 2016-ban azonban az energiamegtakarítás szintje nem volt elég magas ahhoz, hogy ellensúlyozza a gazdasági tevékenység fokozódásának hatását.

·Az iparban mért végsőenergia-intenzitás 2015-ben gyakorlatilag minden tagállamban csökkent.

·A tagállamok az energiahatékonysági irányelv 7. cikkének megfelelő energiamegtakarítás elérése terén jól haladnak. A tagállamok közös erőfeszítései 2015-ben meghaladták a 2020-ig elérendő megtakarításokhoz szükséges lineáris pályát.

·2017. évi nemzeti energiahatékonysági cselekvési terveikben a tagállamok felülvizsgálták a 2020. évi indikatív nemzeti célkitűzéseiket. Míg a bejelentett nemzeti célkitűzések továbbra is összhangban vannak a végső energiafogyasztás 2020-ig elérendő tervezett uniós szintjével, ha ezeket együttesen vesszük figyelembe, a hiány a primerenergia-fogyasztás esetében most már nagyobb.

Ha a 2005 óta tapasztalt csökkenő tendencia az elkövetkező években folytatódik, az EU mind a primerenergia-fogyasztás, mind pedig a végső energiafogyasztás terén megfelelő ütemben fog haladni a 2020. évi célkitűzések elérése felé. Ha azonban az elmúlt években tapasztalt növekedés a tendenciát megfordítja, a 2020. évi célkitűzések eléréséhez további erőfeszítésekre lesz szükség.

1. ábra: A GDP és az időjárás alapján korrigált végső energiafogyasztás 1995–2015 között

Forrás: Odyssee-Mure

2.A 2020. évi uniós energiahatékonysági célkitűzés irányába tett előrelépés

A végső energiafogyasztás az EU-ban a 2005-ben mért 1192 Mtoe-ről 2015-ben 9,1 %-kal, 1084 Mtoe-re csökkent, ami némiképp alatta marad a 2020-ra megállapított 1086 Mtoe értékű végső energiafogyasztási célkitűzésnek. 2005 és 2015 között évente átlagosan 0,9 %-kal csökkent, bár a csökkenő tendencia 2015-ben megszakadt, amikor a végső energiafogyasztás az előző évhez képest 2,1 %-kal nőtt.