Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETEa hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekrőlI. rész(EGT-vonatkozású szöveg) /* COM/2011/0452 végleges */





INDOKOLÁS 1. A javaslat háttere 1.1. A javaslat okai és céljai A pénzügyi válság mértéke a pénzügyi intézmények jelenlegi szabályozásának elfogadhatatlan kockázataira derített fényt. Az IMF becslése szerint az európai hitelintézeteknek a válság kapcsán 2007 és 2010 között elszenvedett veszteségei megközelítik az 1 billió EUR-t, ami az uniós GDP 8 %-ának felel meg. A bankszektor stabilitásának helyreállítása és a reálgazdaság hitelellátottságának megőrzése érdekében az EU és tagállamai egyaránt széles körű és példa nélküli intézkedéseket fogadtak el, amelyek költségét végső soron az adófizetők állják. Ezzel összefüggésben a Bizottság 2010 októberéig 4,6 billió EUR összegű, pénzügyi intézményeknek nyújtott állami támogatási intézkedést hagyott jóvá, amelyből több mint 2 billió EUR-t 2008-ban és 2009-ben ténylegesen felhasználtak. A hitelintézeteknek nyújtott költségvetési támogatás szintjéhez a válság során felfedett szabályozási hiányosságokat kezelő erőteljes reformnak kell illeszkednie. E tekintetben a Bizottság már javaslatot tett a banki jogszabályok számos módosítására, amelyek 2009-ben (CRD II) és 2010-ben (CRD III) léptek hatályba. Ez a javaslat a Bázel III-ként ismert, a hitelintézetekre vonatkozó tőke- és likviditási standardok globálisan kialakított és elfogadott elemeit tartalmazza, és harmonizálja a jelenlegi szabályozás egyéb rendelkezéseit. A választott szabályozási döntések magyarázata részletesen a lenti 5. szakaszban szerepel. A hitelintézetek tevékenységének megkezdéséről és folytatásáról szóló, 2006. június 14-i 2006/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáféréshez szorosan kapcsolódó rendelkezéseket tartalmaz (például az üzleti tevékenység engedélyezését, a letelepedés szabadságának gyakorlását, a székhely szerinti és fogadó tagállamok felügyeleti hatóságainak hatásköreit e tekintetben szabályozó rendelkezéseket és a hitelintézetek felügyeleti felülvizsgálatát szabályozó rendelkezéseket). Ezeket az elemeket lefedi a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférésről és a hitelintézetek és befektetési vállalkozások prudenciális felügyeletéről szóló irányelvjavaslat, amellyel ez a javaslat csomagot alkot. Mindazonáltal a 2006/48/EK irányelv és különösen a mellékletei prudenciális szabályokat is meghatároznak. A 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv nemzeti jogba való átültetéséből eredő jogi rendelkezések további közelítése érdekében, valamint annak biztosításához, hogy ugyanazok a prudenciális szabályok közvetlenül alkalmazandók legyenek rájuk, ami elengedhetetlen a belső piac működéséhez, az említett prudenciális szabályok e rendeletjavaslat tárgyát képezik. Az egyértelműség kedvéért ez a javaslat egyúttal egyesíti a hitelintézetekre és a 2006/49/EK irányelvben tárgyalt befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményeket. 1.1.1. A kezelt problémák – új elemek a Bázel III keretében A javaslat célja a szabályozási hiányosságok kezelése a következő területeken: A likviditási kockázat kezelése (hatodik rész): A meglévő likviditásikockázat-kezelési gyakorlatokról a válság bebizonyította, hogy nem megfelelőek a keletkeztető és szétosztó értékpapírosításhoz, az összetett pénzügyi instrumentumok használatához és a rövid lejáratú instrumentumokkal történő nagykereskedelmi finanszírozásra való hagyatkozáshoz kapcsolódó kockázatok teljes mértékű megragadásához. Ez hozzájárult több pénzügyi intézmény csődjéhez és erősen aláásta számos másik pénzügyi helyzetét, fenyegetést jelentve ezáltal a pénzügyi stabilitásra és szükségessé téve az állami támogatást. Noha számos tagállam alkalmazza jelenleg a likviditásra vonatkozó mennyiségi szabályozási standard valamely formáját, uniós szinten nem létezik a rövid és hosszú távú likviditás megfelelő szintjére vonatkozó harmonizált, kellően részletes szabályozás. A jelenlegi nemzeti standardok sokfélesége akadályozza a felügyeleti hatóságok közötti kommunikációt és további jelentéstételi költségeket ró a több országban jelenlévő intézményekre. A tőke fogalommeghatározása (második rész I. cím): Az intézmények elégtelen mennyiségű és minőségű tőkével kerültek a válságba. Tekintve az őket érintő kockázatokat, számos intézmény nem rendelkezett elegendő összegű legmagasabb minőségű tőkeinstrumentummal, amely hatékonyan elnyeli a keletkező veszteségeket és segít fenntartani az intézmény folyamatos működését. A hibrid alapvető tőkeinstrumentumok (hibridek), amelyeket korábban folyamatos működés mellett veszteségelnyelőnek tekintettek, a gyakorlatban nem bizonyultak hatékonynak. A járulékos tőkeinstrumentumok nem voltak képesek veszteségelnyelő funkciójuk ellátására, miután az intézmény fizetésképtelenné vált, mert az intézményeket gyakran nem engedték csődbe jutni. A kereskedési könyvbeli kockázatokból eredő váratlan veszteségek elnyeléséhez szükséges tőkeinstrumentum-minőség olyan magasnak bizonyult, mint a nem kereskedési könyvi kockázatok esetében, és a harmadik szintű tőkeinstrumentumok nem bizonyultak kellően magas minőségűnek. A pénzügyi stabilitás megóvása érdekében számos országban a kormányok példa nélküli támogatást nyújtottak a banki ágazatnak. Az EU-ban a tőke meghatározásának elégtelen harmonizációja katalizátorként működött ebben a helyzetben, mivel a különböző tagállamok jelentős mértékben eltérő megközelítést alkalmaztak a szavatolótőkébe bevonandó vagy abból kizárandó tőkeelemekkel szemben. Mindez azzal kombinálva, hogy az előírt megfelelési mutatók nem tükrözték pontosan az intézmények valódi veszteségelnyelő képességét, tönkretette a piac azon képességét, hogy pontosan és következetesen értékelje az uniós intézmények fizetőképességét. Ez pedig felerősítette az EU-ban a pénzügyi instabilitást. Partner-hitelkockázat (harmadik rész II. cím 6. fejezet): A válság a derivatívákból, repóügyletekből és értékpapír-finanszírozási tevékenységekből eredő partner-hitelkockázat jelenlegi szabályozásában számos hiányosságra derített fényt. Bebizonyította, hogy a hatályos rendelkezések nem biztosítják e kockázattípus megfelelő kezelését és a megfelelő tőkésítettséget. A jelenlegi szabályok nem rendelkeztek elegendő ösztönzésről ahhoz sem, hogy a kétoldalúan elszámolt, tőzsdén kívüli derivatív ügyletek központi szerződő félen keresztüli, többoldalú elszámolás felé mozduljanak el. Választási lehetőségek, mérlegelési jogkörök és harmonizálás (a teljes rendelet): 2000-ben hét banki irányelvet váltott fel egyetlen irányelv. Ezt az irányelvet 2006-ban a Bázel II keret uniós bevezetésével egyidejűleg átdolgozták. Ennek következtében a jelenlegi rendelkezései jelentős számú választási lehetőséget és mérlegelési jogkört tartalmaznak. Emellett a tagállamok engedélyt kaptak az irányelvben szereplőknél szigorúbb szabályok bevezetésére. Ennek eredményeképp nagyfokú az eltérés, ami különösen nagy terhet jelent a több országban működő vállalatok számára. Ezáltal a jogi egyértelműség is hiányzik, egyenlőtlenek a versenyfeltételek. 1.1.2. A javaslat célkitűzései E kezdeményezés legfőbb célja annak biztosítása, hogy az intézmények tőkéjére vonatkozó uniós szabályozás hatékonysága megerősödjön, és a betétesek védelmére gyakorolt káros hatások és a pénzügyi rendszer prociklikussága fékeződjenek, az uniós banki ágazat versenypozíciójának fenntartása mellett. 1.2. Háttér-információk A pénzügyi válság széles körű uniós és nemzetközi erőfeszítéseket váltott ki a mögöttes problémák kezelésére szolgáló hatékony szakpolitikák kidolgozása érdekében. A Jacques de Larosière vezette magas szintű csoport ajánlásokat tett az európai pénzügyi felügyelet és szabályozás megreformálására. Ezeket egy 2009. márciusi bizottsági közlemény tovább részletezte. Ez a javaslat az említett közleményben szereplő részletes cselekvési tervben felsorolt számos szakpolitikai módosítást tartalmaz. Globális szinten a 2009. április 2-i G20-nyilatkozat közvetítette azt a kötelezettségvállalást, hogy a válságot nemzetközileg egységes erőfeszítésekkel kezelik a bankrendszerben lévő tőke mennyiségének és minőségének javítása, a tőkeáttétel felhalmozódásának megfékezésére irányuló kiegészítő, nem kockázatalapú intézkedés bevezetése, a pénzügyi intézmények erősebb likviditási tartaléka számára egy keret kidolgozása és a Pénzügyi Stabilitási Tanács (FSB) prociklikusság enyhítésére vonatkozó ajánlásainak végrehajtása érdekében. A G20-ak által adott megbízásra reagálva 2009. szeptemberben a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság (BCBS)[1] felügyeleti testülete, a Jegybanki és Felügyeleti Elnökök Csoportja (Group of Central Bank Governors and Heads of Supervision (GHOS)) megállapodott a banki ágazat szabályozását erősítő számos intézkedésről. Ezeket az intézkedéseket az FSB és a G20-ak vezetői 2009. szeptember 24–25-i pittsburghi csúcstalálkozójukon jóváhagyták. 2010 decemberében a BCBS kibocsátotta a hitelintézetek tőkemegfelelésére és likviditására vonatkozó új globális szabályozási standardok részletes szabályait, amelyeket együtt Bázel III-nak nevezünk. Ez a javaslat közvetlenül kapcsolódik a Bázel III-ban foglalt szabályozási standardokhoz. A Bizottság a BCBS-beli megfigyelői kapacitásában igen szorosan együttműködött a BCBS-sel e standardok kidolgozásában, beleértve hatásuk vizsgálatát. Következésképpen a javasolt intézkedések hűen követik a Bázel III elveinek lényegét. A globális pénzügyi rendszer szilárdságának javításából és az egyenlő feltételek biztosításából álló kettős célkitűzés megvalósítása érdekében alapvetően fontos, hogy az egész világon következetesen alkalmazzák a robusztusabb prudenciális tőkekövetelmény-rendszert. Ugyanakkor e jogalkotási javaslat kidolgozása során a Bizottság különös erőfeszítéseket tett annak biztosítása érdekében, hogy bizonyos jelentős európai sajátosságokat és kérdéseket megfelelően kezeljen. Ebben az összefüggésben érdemes emlékeztetni arra, hogy az EU-ban, más jelentős gazdaságoktól eltérően a BCBS felügyelete alatt globálisan egyeztetett szabályozási elvek alkalmazása nem csak a nemzetközileg aktív bankokra korlátozódik. Ezeket a standardokat az EU-ban az összes hitelintézetet és általánosságban a befektetési vállalkozásokat is magában foglaló teljes banki ágazatra alkalmazni kell. Amint a 4.2. szakasz tovább részletezi, az EU mindig úgy vélte, hogy csak az ilyen megközelítés biztosíthat valóban egyenlő versenyfeltételeket az EU-ban, a kapcsolódó pénzügyi stabilitási előnyök maximalizálása mellett. Ez az egyik oka annak, amiért indokoltnak tűnik a Bázel III elveinek néhány kiigazítása, amellyel megfelelően kezelhetők az európai sajátosságok és kérdések. Mindazonáltal a kiigazítások következetesek maradnak a Bázel III reform természetével és célkitűzéseivel. Szélesebb összefüggésben meg kell jegyezni, hogy a Bizottság egyik prioritása a pénzügyi szolgáltatások uniós szabályozásának reformja során annak biztosítása volt, hogy a banki ágazat képes legyen alapvető céljának, azaz a reálgazdaság számára történő hitelezésnek és az európai polgárok és vállalkozások számára történő szolgáltatásnyújtásnak a teljesítésére. E tekintetben a Bizottság július 18-án az alapszintű fizetési számlához való hozzáférésről szóló ajánlást[2] fogadott el. 2. Az érdekeltekkel folytatott konzultáció eredményei; hatásvizsgálat 2.1. Konzultáció az érdekeltekkel A Bizottság szolgálatai szorosan nyomon követték a nemzetközi fórumok, különösen a BCBS munkáját, és részt vettek abban, amelynek a feladata volt a Bázel III keret kidolgozása. Sor került az európai bankbizottság és az Európai Bankfelügyeleti Bizottság (CEBS), valamint 2011-től utódja, az Európai Bankhatóság (EBH) kiterjedt részvételére és konzultációjára. Véleményük hozzájárult e javaslat és a kísérő hatásvizsgálat elkészítéséhez. 2.1.1. CEBS A CEBS átfogó mennyiségi hatástanulmányt (QIS) végzett e jogalkotási javaslatnak az uniós banki ágazatra gyakorolt hatásáról. A tanulmány 246 hitelintézet részvételével készült. A CEBS kiterjedt nyilvános konzultációkat is folytatott és 2008. októberben technikai tanácsot nyújtott be a nemzeti választási lehetőségek és mérlegelési jogkörök területén. 2.1.2. A tőkekövetelmény-irányelvvel foglalkozó munkacsoport A nemzeti választási lehetőségek és mérlegelési jogkörök területén a Bizottság szolgálatai 2008 és 2011 között a tőkekövetelmény-irányelvvel foglalkozó munkacsoport – amelynek tagjait az európai bankbizottság jelöli – számára hat ülést tartottak. Ezen felül a tőkekövetelmény-irányelvvel foglalkozó munkacsoport alcsoportjai a likviditás, a tőkemeghatározás, a tőkeáttételi mutató és a partner-hitelkockázat területén még inkább technikai jellegű munkát folytattak. 2.1.3. Egyéb nyilvános konzultációk A Bizottság 2009-ben, 2010-ben és 2011-ben négy nyilvános konzultációt folytatott, e javaslat minden elemére kiterjedően. A Bizottság szolgálatai e javaslatról 2010. áprilisban nyilvános közmeghallgatást tartottak, amelyen minden érdekelt csoport részt vett. A nyilvános konzultációkra adott válaszokat és a nyilvános meghallgatáson kifejezett véleményeket a kísérő hatásvizsgálati jelentés tükrözi. Az egyes válaszok hozzáférhetők a Bizottság weboldalán. Emellett a Bizottság külön konzultációkat folytatott az ágazattal, beleértve a Bizottság által felállított, banki témákkal foglalkozó szakértői csoportot (Group of Experts in Banking Issues (GEBI)) és különböző uniós banki ágazati szövetségeket és egyéni intézményeket. 2.2. Hatásvizsgálat A különböző azonosított problémák kezelésének céljával összesen 27 szakpolitikai lehetőség értékelésére és összehasonlítására került sor[3]. Az alábbi tábla felsorolja az egyes szakpolitikai csoportokon belül mérlegelt egyes lehetőségeket, és rangsorolja őket a lényeges hosszabb távú szakpolitikai célkitűzések megvalósítása tekintetében relatív eredményességük[4] és hatékonyságuk[5] alapján. Az e rangsorolás alapján azonosított, előnyben részesített lehetőségek kiemeléssel szerepelnek, és azokat e szakasz többi része tárgyalja. Szakpolitikai lehetőség- csoport || Szakpolitikai lehetőségek || Szakpolitikai lehetőségek összehasonlítási kritériumai Eredményesség || Hatékonyság A tőkekövetelmények megfelelőségének fokozása || A banki kockázatkezelés javítása || Szabályozási arbitrázs lehetőségének megakadályozása || A jogi egyértelműség növelése || Megfelelési terhek csökkentése || Egyenlő versenyfeltételek erősítése || Felügyeleti együttműködés és konvergencia erősítése || A rendszerszinten jelentős pénzügyi intézményekre vonatkozó prudenciális követelmények összehangolása az általuk jelentett kockázattal || A tartalékképzés és a tőkekövetelmények ciklikusságának csökkentése Likviditás – likviditásfedezeti mutató || Jelenlegi megközelítés fenntartása || 3 || 3 || || || || || || || || 3 Likviditásfedezeti mutató bevezetése a 2010. februári nyilvános konzultációban meghatározottak szerint || 2 || 2 || || || || || || || || 1 A Bázeli Bizottság által elfogadott likviditásfedezeti mutató bevezetése megfigyelési időszak mellett || 1 || 1 || || || || || || || || 2 Likviditás – nettó stabil finanszírozási mutató || Jelenlegi megközelítés fenntartása || 3 || 3 || || || || || || || || 3 Nettó stabil finanszírozási mutató bevezetése a 2010. februári nyilvános konzultációban meghatározottak szerint || 2 || 2 || || || || || || || || 2 A Bázeli Bizottság által elfogadott nettó stabil finanszírozási mutató bevezetése megfigyelési időszak mellett || 1 || 1 || || || || || || || || 1 A tőkeinstrumentumok figyelembe vehetősége és szabályozási korrekciók alkalmazása || Jelenlegi megközelítés fenntartása || 5 || 5 || 5 || || || 5 || || 5 || 5 || 5 Csak a figyelembe vehetőség kritériumainak módosítása a 2010. februári nyilvános konzultációban meghatározottak szerint || 4 || 4 || 4 || || || 4 || || 4 || 4 || 4 A figyelembe vehetőség kritériumainak és a szabályozási korrekcióknak a módosítása a 2010. februári nyilvános konzultációban meghatározottak szerint || 1-3 || 1-3 || 1-3 || || || 2-3 || || 1 || 1-3 || 3 A figyelembe vehetőség kritériumainak és a szabályozási korrekcióknak a módosítása a bázeli megközelítés alapján || 1-3 || 1-3 || 1-3 || || || 2-3 || || 2-3 || 1-3 || 2 A figyelembe vehetőség kritériumainak és a szabályozási korrekcióknak a módosítása a bázeli megközelítés alapján az uniós sajátosságok tekintetében néhány kiigazítással || 1-3 || 1-3 || 1-3 || || || 1 || || 2-3 || 1-3 || 1 Partner-hitelkockázat (CCR) || Jelenlegi megközelítés fenntartása || 3 || 3 || || || || || || 3 || 3 || 3 A CCR-követelmény erősítése || 2 || 2 || || || || || || 2 || 2 || 2 A CCR-követelmények erősítése és a központi szerződő felekkel szembeni kitettségek kezelésének differenciálása || 1 || 1 || || || || || || 1 || 1 || 1 Tőkeáttételi mutató || Jelenlegi megközelítés fenntartása || 3 || 3 || || || || || || || 3 || 3 Tőkeáttételi mutató bevezetése a 2010. februári nyilvános konzultációban meghatározottak szerint || 2 || 2 || || || || || || || 2 || 2 A tőkeáttételi mutató kiterjedt megfigyelésének lefolytatása || 1 || 1 || || || || || || || 1 || 1 Tőkepufferek || Jelenlegi megközelítés fenntartása || 4 || 4 || || || || || || || 4 || 4 Tőkemegőrzési puffer || 1-2 || 1-3 || || || || || || || 3 || 2-3 Anticiklikus tőkepuffer || 3 || 1-3 || || || || || || || 1-2 || 2-3 Kettős tőkepuffer || 1-2 || 1-3 || || || || || || || 1-2 || 1 Egységes szabálykönyv || Jelenlegi megközelítés fenntartása || || || 4 || 4 || 4 || 4 || 4 || || || 4 Minimális harmonizálás || || || 3 || 3 || 1-3 || 3 || 3 || || || 1-3 Maximális harmonizálás || || || 1-2 || 1 || 1-3 || 1 || 1 || || || 1-3 Maximális harmonizálás kivételekkel || || || 1-2 || 2 || 1-3 || 2 || 2 || || || 1-3 A szakpolitikai eszköz megválasztása || A tőkekövetelmény-irányelv módosítása || || || 2 || 2 || 2 || || 2 || || || 2 A tőkekövetelmény-irányelv hatályának korlátozása és rendeletre irányuló javaslat || || || 1 || 1 || 1 || || 1 || || || 1 A lehetőségek rangsorolása: 1=legeredményesebb / leghatékonyabb, 5=legkevésbé eredményes / hatékony 2.2.1. Az egyes szakpolitikai intézkedések A likviditási kockázat kezelése (hatodik rész): Annak érdekében, hogy javuljon a pénzügyi intézmények likviditási kockázati profiljának rövid távú rugalmassága, egy megfigyelési és felülvizsgálati időszakot követően 2015-ben bevezetésre kerül a likviditásfedezeti mutató (Liquidity Coverage Ratio (LCR)). A likviditásfedezeti mutató megkövetelné az intézményektől, hogy egy 30 napos időtartam során a nettó forráskiáramlásokhoz jó minőségű likvid eszközökből álló puffer társuljon. A fedezett kiáramlások (a nevező) tükröznék mind az intézményspecifikus, mind a rendszerszintű megrázkódtatásokat, a globális pénzügyi válság során tapasztalt tényleges körülményekre építve. Az említett kiáramlások fedezésére szolgáló jó minőségű likvid eszközök (a számláló) listájára vonatkozó rendelkezések biztosítják, hogy ezek az eszközök jó hitel- és likviditási minőséggel rendelkezzenek. A Bázel III-ban foglalt LCR-meghatározás alapján e követelmény teljesítése az EU-ban várhatóan 0,1 % és 0,5 % közötti nettó éves GDP-növekedést hozhat, a rendszerszintű válságok várható gyakoriságának csökkenése révén. Az eszköz-forrás lejárati eltérésekből eredő finanszírozási problémák kezelése érdekében a Bizottság mérlegeli nettó stabil finanszírozási mutató (Net Stable Funding Ratio (NSFR)) bevezetését egy megfigyelési és felülvizsgálati időszakot követően 2018-ban. Az NSFR megkövetelné az intézményektől, hogy egy éven keresztül stabil finanszírozási struktúrával rendelkezzenek egy kiterjesztett vállalatspecifikus stresszhelyzetben, amelyet például nyereségességének vagy fizetőképességének jelentős csökkenése okoz. E célból a jelenleg finanszírozott eszközökhöz és a finanszírozandó függő kötelezettségekhez bizonyos mértékben stabil finanszírozási forrásokat kell párosítani. A tőke fogalommeghatározása (második rész): A javaslat a CRD2 során tett változtatásokra épít a figyelembe vehető tőkeinstrumentumok kritériumainak további megerősítése érdekében. A javaslat továbbá bevezeti a számviteli tőkében tett korrekciók jelentős harmonizálását a szabályozói tőke azon összegének meghatározása érdekében, amelyet szabályozási célra prudens elismerni. Az új, harmonizált meghatározás jelentős mértékben növeli az intézmények által tartandó szabályozói tőke összegét. A folyamatos működés melletti szabályozói tőkére – elsődleges alapvető tőke és alapvető tőke – vonatkozó új követelményeket fokozatosan, 2013 és 2015 között kell bevezetni. Az új prudenciális korrekciókat szintén fokozatosan, 2014-től kezdve évente 20 %-ban vezetnék be, 2018-ban elérve a 100 %-ot. Bizonyos tőkeinstrumentumokra 10 évig szerzett jogokkal kapcsolatos rendelkezések is alkalmazandók lennének, az új szabályokra való zökkenőmentes átállás biztosítása érdekében. Partner-hitelkockázat (harmadik rész II. cím 6. fejezet): A partner-hitelkockázat kezelésére és tőkésítésére vonatkozó követelmények megerősödnek. Az intézményekre kiegészítő tőkekövetelmény vonatkozna a valamely partner hitelképességében bekövetkező romlással kapcsolatos esetleges veszteségek tekintetében. Ez előmozdítaná e kockázat kezelésének megbízható gyakorlatát, és elismerné annak fedezését, amivel lehetővé válna az intézmények számára e tőkekövetelmény hatásának enyhítése. A pénzügyi intézményekkel szembeni kitettségek kockázati súlya a nem pénzügyi vállalati szektorhoz képest megemelkedik. Ez a módosítás várhatóan ösztönzi a kisebb intézmények között a partnerkockázat diverzifikációját, és összességében hozzájárul a nagy vagy rendszerszinten jelentős intézmények közötti kisebb összekapcsoltsághoz. A javaslat ösztönözné továbbá a tőzsdén kívüli eszközök központi szerződő félen keresztüli klíringjét. Ezek a javaslatok várhatóan a legnagyobb uniós intézményekre lesznek hatással, mivel a partner-hitelkockázat csak jelentős tőzsdén kívüli derivatív és értékpapír-finanszírozási tevékenységet folytató bankok esetében lényeges. Tőkeáttételi mutató (hetedik rész): A hitelintézetek és befektetési vállalkozások mérlegében a tőkeáttétel túlzott mértékű felhalmozódásának korlátozása, és így a hitelezés ciklikusságának visszafogása érdekében a Bizottság egy nem kockázatalapú tőkeáttételi mutató bevezetését is javasolja. A BCBS által egyeztetettek alapján az intézmények felügyeleti felülvizsgálatának eszközeként kerül bevezetésre. A mutató hatásait figyelemmel kísérik abból a célból, hogy 2018-ban kötelező erejű első pilléres intézkedéssé alakuljon, megfelelő felülvizsgálat és kalibrálás alapján, a nemzetközi megállapodásokkal összhangban. Egységes szabálykönyv (a teljes rendelet): A javaslat harmonizálja az eltérő nemzeti felügyeleti megközelítéseket azáltal, hogy megszünteti majdnem az összes választási lehetőséget és mérlegelési jogkört. Néhány konkrét, jól meghatározott terület, ahol az eltéréseket kockázatértékelési megfontolások, piaci vagy terméksajátosságok és tagállami jogi keretek okozzák, kivételt képez, lehetővé téve a tagállamok számára szigorúbb szabályok elfogadását. 2.2.2. Szakpolitikai eszközök Ez a javaslat ténylegesen elválasztja a prudenciális követelményeket a 2006/48/EK és 2006/49/EK irányelv másik két területétől, azaz az engedélyezéstől és a folyamatos felügyelettől, amelyek továbbra is irányelv formájában léteznek, ezzel a javaslattal egy csomagot képezve. Ez a tárgy, a jelleg és a címzettek terén lévő eltéréseket tükrözi. 2.2.3. A csomag kumulatív hatása A Bázel III hatásával kapcsolatos saját értékelése kiegészítéseként a Bizottság mind a magán-, mind az állami szektorok által készített számos tanulmányt megvizsgált. Ezek főbb eredményei a következők: Ez a javaslat és a CRD III együtt a becslések szerint 24,5 %-kal megnöveli a nagyméretű hitelintézetek kockázattal súlyozott eszközeit, és szerény 4,1 %-kal a kisméretű hitelintézetekét. Az új követelmény és a tőkemegőrzési puffer miatt szükséges új szavatolótőke a becslések szerint 84 milliárd EUR 2015-ig, és 460 milliárd EUR 2019-ig. Egyértelműek a nettó hosszú távú gazdasági előnyök, az uniós GDP évente 0,3 % és 2 % közötti mértékben emelkedne. Az előnyök a jövőbeli rendszerszintű válságok várható gyakoriságának és valószínűségének csökkenéséből erednek. A javaslat a becslések szerint hét tagállamban csökkentené a rendszerszintű banki válság valószínűségét 29–89 % közötti mértékben, ha a hitelintézetek a feltőkésítéssel legalább 10,5 %-os szintű teljes tőkemegfelelési szintet érnének el. Emellett a magasabb tőke, beleértve az anticiklikus tőkepuffert, és a likviditási követelmények szintén csökkentik a normál üzleti ciklus kilengését. Ez különösen lényeges a kis- és középvállalkozások számára, amelyek viszonylag nagyobb mértékben függenek a hitelintézeti finanszírozástól a gazdasági ciklus alatt, mint a nagyméretű vállalatok. 2.2.4. Adminisztratív teher A több határokon átnyúló tevékenységet végző intézményeknek származik leginkább előnye a jelenlegi nemzeti rendelkezések harmonizálásából, mivel az adminisztratív terhek terén ebből következő megtakarítások várhatóan csökkentik a Bázel III intézkedésekkel kapcsolatos terheiket. 3. Nyomon követés és értékelés A javasolt módosítások az ezt a rendeletet megelőző 2006/48/EK és 2006/49/EK irányelvhez kapcsolódnak. Ez azt jelenti, hogy az előző irányelv elemei és az ezen rendelet által bevezetett új elemek egyaránt szoros nyomon követés tárgyát képezik majd. A tőkeáttételi mutató és az új likviditási intézkedések nyomon követése alapos vizsgálat alá kerül majd az e javaslat rendelkezéseinek megfelelően gyűjtött statisztikai adatok alapján. A nyomon követésre és értékelésre mind uniós (EBH/európai bankbizottság – Európai Központi Bank) mind nemzetközi szinten (BCBS) sor kerül. 4. A javaslat jogi elemei 4.1. Jogalap Az EUMSZ 114. cikkének (1) bekezdése jogalapot biztosít a belső piac működésére irányuló egységes rendelkezéseket létrehozó rendelethez. Mivel a [Kiadóhivatal által beillesztendő] irányelvjavaslat a vállalkozások tevékenységéhez való hozzáférést szabályozza és az EUMSZ 53. cikkén alapszik, és szükséges e szabályokat elválasztani a tevékenységek folytatásának módjára vonatkozó szabályoktól, ez indokolja az utóbbiakra vonatkozóan új jogalap használatát. A prudenciális követelmények a bizonyos banki tevékenységekhez kapcsolódó kockázatok, és a kockázatok ellensúlyozásához szükséges források értékelésére vonatkozó kritériumokat állapítanak meg. Így nem szabályozzák a betétgyűjtő tevékenységhez való hozzáférést, de az ilyen tevékenységek folytatásának módját igen, a betétesek és a pénzügyi stabilitás védelme érdekében. A javasolt rendelet egyetlen jogi eszközbe vonja össze a hitelintézetekre és a befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményeket, amelyek jelenleg két külön irányelvben szerepelnek (2006/48/EK és 2006/49/EK), és ezáltal jelentős mértékben egyszerűsíti az alkalmazandó jogi keretet. A fent (az 1.1.1. és 2.2.1. szakaszban) kiemeltek alapján a jelenlegi rendelkezések jelentős számú választási lehetőséget és mérlegelési jogkört tartalmaznak és lehetővé teszik a tagállamok számára a 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelvben foglaltaknál szigorúbb szabályok meghatározását. Ez nagyfokú eltérést eredményez, ami nemcsak pénzügyi stabilitási szempontból lehet problémás, ahogyan azt a fenti 1.1.1. szakasz leírja, hanem a határokon átnyúló szolgáltatásnyújtást és a más tagállamokban való letelepedést is akadályozza, mivel az intézménynek minden alkalommal, amikor egy másik tagállamban kíván tevékenységet indítani, különböző szabályokat kell megvizsgálnia. Ez a belső piacot hátráltató egyenlőtlen versenyfeltételeket teremt, és a jogi egyértelműséget is gátolja. Mivel a korábbi kodifikációk és átdolgozások nem vezettek az eltérések csökkenéséhez, rendelet elfogadására van szükség a minden tagállamban egységes szabályok bevezetése érdekében, azzal a céllal, hogy biztosított legyen a belső piac jó működése. A prudenciális követelmények rendelet formájába öntése biztosítaná, hogy a követelmények az intézményekre közvetlenül alkalmazandók legyenek. Ez egyenlő versenyfeltételeket biztosítana az irányelv átültetéséből eredően eltérő nemzeti követelmények megakadályozása révén. A javasolt rendelet egyértelmű bizonyítéka lenne annak, hogy az intézmények az összes uniós piacon ugyanazon szabályokat követik, ami EU-szerte növelné az intézmények stabilitásába vetett bizalmat. A rendelet azt is lehetővé tenné az EU számára, hogy a jövőbeli módosításokat gyorsabban hajtsa végre, mivel a módosítások az elfogadás után szinte azonnal alkalmazhatók. Ezáltal az EU képes lenne betartani a végrehajtás tekintetében nemzetközileg egyeztetett határidőket és követni tudná a jelentős piaci fejleményeket. 4.2. Szubszidiaritás Az EUMSZ 5. cikkében rögzített szubszidiaritás és arányosság elvének megfelelően a javasolt intézkedés célkitűzéseit a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ezért azok uniós szinten jobban megvalósíthatók. A javaslat rendelkezései nem lépik túl az említett célkitűzések eléréséhez szükséges mértéket. Csak uniós intézkedés biztosíthatja, hogy az egynél több tagállamban működő intézményekre és befektetési vállalkozásokra ugyanazok a prudenciális követelmények vonatkozzanak, és ezáltal biztosítson egyenlő versenyfeltételeket, csökkentse a szabályozás összetettségét, elkerülje az indokolatlan megfelelési költségeket a több tagállamra kiterjedő tevékenységek esetén, elősegítse az uniós piac további integrációját és hozzájáruljon a szabályozási arbitrázs lehetőségeinek megszüntetéséhez. Az uniós fellépés az EU-n belül nagyfokú pénzügyi stabilitást is biztosít. Ezt támasztja alá, hogy a javaslatban meghatározott prudenciális követelmények már több mint 20 éve az uniós jog részei. Az EUMSZ 288. cikke választást enged különböző jogi eszközök között. A rendeletre ezért ugyanúgy vonatkozik a szubszidiaritás elve, mint más jogi eszközökre. A szubszidiaritásnak egyensúlyban kell lennie a Szerződések más elveivel, például az alapvető szabadságokkal. A 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv formálisan a tagállamokra irányul, de végső soron a vállalkozásokat érinti. A rendelet egyenlőbb versenyfeltételeket teremt, mivel közvetlenül alkalmazandó és nincs szükség más tagállamok jogszabályainak vizsgálatára a tevékenység megkezdése előtt, mivel a szabályok pontosan ugyanazok. Ez kevésbé megterhelő az intézmények számára. A rendelet elfogadásával az irányelvek átültetéséhez kapcsolódó késedelmek is elkerülhetők. 4.3. Az EBH szerepe és az EUMSZ 290. és 291. cikkének való megfelelés E javaslat több mint 50 rendelkezésében az EBH felkérést kap szabályozás- és végrehajtás-technikai standardok Bizottsághoz történő benyújtására az e rendelet néhány rendelkezésében meghatározott kritériumok részletezése és a következetes alkalmazás biztosítása érdekében. A Bizottság felhatalmazást kap ezeknek felhatalmazáson alapuló és végrehajtási jogi aktusként történő elfogadására. 2009. szeptember 23-án a Bizottság az EBH, az EBFH (az Európai Biztosítás- és Foglalkoztatóinyugdíj-hatóság) és az EÉPH (az Európai Értékpapír-piaci Hatóság) létrehozásáról szóló rendeletjavaslatokat[6] fogadott el. Ezzel kapcsolatban a Bizottság emlékeztetni kíván az európai felügyeleti hatóságokat létrehozó rendeletek elfogadásakor az EUMSZ 290. és 291. cikkével összefüggésben tett nyilatkozatokra, amelyek szerint: „A szabályozási standardok elfogadására vonatkozó eljárások tekintetében a Bizottság hangsúlyozza a pénzügyi szolgáltatási ágazatnak a Lámfalussy-rendszerből eredő egyedi jellegét, amelyet az EUMSZ-hez csatolt 39. nyilatkozat is kifejezetten elismer. A Bizottság azonban súlyos kétségeinek ad hangot azzal kapcsolatban, hogy a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok és a végrehajtási intézkedések elfogadásakor betöltött szerepének a korlátozása összhangban van-e az EUMSZ 290. és 291. cikkével.” 4.4. A csomag elemei közötti kölcsönhatás és következetesség Ez a rendelet a javasolt [Kiadóhivatal által beillesztendő] irányelvvel csomagot alkot. Ez a csomag a 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv helyébe lép. Ez azt jelenti, hogy az irányelv és a rendelet egyaránt foglalkozik hitelintézetekkel és befektetési vállalkozásokkal is. Jelenleg az utóbbiakat csupán a 2006/49/EK irányelv csatolja a 2006/48/EK irányelvhez. Ennek nagy része mindössze a 2006/48/EK irányelvre történő hivatkozásokból áll. Azáltal, hogy a csomag egyesíti a mindkét üzletágra vonatkozó alkalmazandó rendelkezéseket, javul az őket szabályozó rendelkezések értelmezhetősége. Sőt, a 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv terjedelmes mellékletei bekerülnek a rendelkező részbe, ami tovább egyszerűsíti alkalmazásukat. Az intézményekre közvetlenül alkalmazandó prudenciális szabályozás a rendeletjavaslatban szerepel. Az irányelvjavaslatban maradnak a hitelintézetek engedélyezésére és a letelepedés és szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó rendelkezések. Ez nem érinti a befektetési vállalkozásokat, mivel a vonatkozó jogokat és kötelezettségeket a 2004/39/EK irányelv (MiFiD) szabályozza. Az intézmények felügyeletének általános elvei, amelyek a tagállamoknak szólnak, és amelyek átültetést és mérlegelési jogkör gyakorlását igénylik, szintén az irányelvben maradnak. Ide tartozik mindenekelőtt az információcsere, a székhely szerinti és a fogadó ország felügyeleti hatóságai közötti feladatmegosztás és a szankcionálási hatáskörök gyakorlása (amely új elemként szerepel). Az irányelv továbbra is tartalmazza az intézményeknek a tagállamok illetékes hatóságai általi felügyeleti felülvizsgálatára irányadó rendelkezéseket. Ezek a rendelkezések a rendeletben az intézményekre vonatkozóan meghatározott általános prudenciális követelményeket kiegészítik az egyes hitelintézetek és befektetési vállalkozások folyamatos felügyeleti felülvizsgálata következtében az illetékes hatóságok által eldöntött egyedi intézkedésekkel. Az ilyen felügyeleti intézkedések körének meghatározására az irányelvben kerül sor, mivel az illetékes hatóságok számára lehetővé kell tenni, hogy mérlegeljék, melyik intézkedést kell alkalmazni. Ez magában foglalja az intézményen belüli belső folyamatokat, főként a kockázatkezelést és az újonnan bevezetett vállalatirányítási követelményeket illetően. 5. A javaslat részletes magyarázata és összehasonlítása a Bázel III kerettel Annak érdekében, hogy biztosított legyen a Bázel III uniós intézményekre történő kiegyensúlyozott alkalmazása, a Bizottságnak több szabályozói döntést kellett hoznia, amelyeket ez a fejezet részletez. 5.1. Maximális harmonizáció (a teljes rendelet) A valóban egységes szabálykönyv megvalósítása érdekében maximális harmonizációra van szükség. Az egyes tagállamok indokolatlan és koordinálatlan szigorúbb szabályai a mögöttes kitettségeket és kockázatokat az árnyékbankszektor felé, vagy egyik uniós tagállamból a másikba mozdíthatják el. Ezenfelül a Bázeli Bizottság és az Európai Bizottság által végzett hatásvizsgálatok az elfogadott egyedi tőkemegfelelési mutatókra épülnek. Nem egyértelmű, hogy ha egy vagy több tagállam magasabb tőkekövetelményeket alkalmazna, annak a költségek és a növekedés tekintetében milyen lenne a potenciális hatása, amelyet esetleg még a legjobb helyekért folyó uniós verseny is felerősíthet. Ha uniós szinten szigorúbb prudenciális követelményekre van szükség, módot kell biztosítani az egységes szabálykönyv megfelelő, átmeneti módosítására. A Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadhatna el korlátozott időtartamra megemelve a tőkekövetelményeket, bizonyos kitettségek kockázati súlyozását, vagy szigorúbb prudenciális követelményeket írhatna elő valamennyi kitettségre vagy egy vagy több ágazat, régió vagy tagállam kitettségeire vonatkozóan, amennyiben ez a mikro- és makroprudenciális kockázatok intenzitásában az e rendelet hatálybalépését követően kialakuló piaci fejleményekből eredően bekövetkezett változások kezeléséhez szükséges, különösen az ERKT ajánlására vagy véleménye nyomán. Ez a javaslat és a kapcsolódó irányelvjavaslat már három lehetőséget biztosít az illetékes hatóságok számára a makroprudenciális problémák nemzeti szintű kezeléséhez: – az ingatlannal biztosított hitelezés esetében a tagállamok korrigálhatják a tőkekövetelményeket; – ha az úgynevezett 2. pillér szerinti sajátos körülmények indokolják, a tagállamok kiegészítő tőkekövetelményt írhatnak elő egyes intézmények vagy intézménycsoportok számára; – a tagállamok határozzák meg az anticiklikus tőkepuffer szintjét, amely tükrözi egy adott tagállam sajátos makrogazdasági kockázatait. Ez ténylegesen jelentős mértékben módosítaná a tőkekövetelményeket. A tagállamok továbbá engedélyt kapnának arra, hogy az átmeneti időszak alatt a Bázel III-on alapuló új szigorúbb szabályokat előrehozzák, azaz a Bázel III-ban meghatározott ütemezésnél gyorsabban hajtsák végre. 5.2. A tőke meghatározása (második rész) 5.2.1. A biztosítókban és pénzügyi konglomerátumokban lévő jelentős részesedések levonása A Bázel III előírja a nemzetközileg aktív bankok számára, hogy vonják le szavatolótőkéjükből a nem konszolidált biztosítókban lévő jelentős befektetéseket. Ennek célja annak biztosítása, hogy a bank ne számíthasson bele saját szavatolótőkéjébe egy biztosító leányvállalat által használt tőkét. A jelentős banki vagy befektetési tevékenységgel és biztosítási tevékenységgel rendelkező csoportok esetében a pénzügyi konglomerátumokról szóló 2002/87/EK irányelv konkrét szabályokat állapít meg a tőke ilyen kétszeres beszámításának a kezelésére. A 2002/87/EK irányelv az ágazatok közötti kockázatok kezelésére vonatkozó nemzetközileg egyeztetett elveken alapszik. Ezzel a javaslattal a pénzügyi konglomerátumokra vonatkozó szabályok erőteljesebben alkalmazhatók a bankokra és a befektetési vállalkozások csoportjaira, biztosítva szilárd és következetes alkalmazásukat. A továbbiakban szükséges módosításokkal a 2002/87/EK irányelv 2012-ben esedékes felülvizsgálata foglalkozik majd. 5.2.2. A legjobb minőségű szavatolótőke – kritériumok, átmenet és szerzett jogok A Bázel III szerint a nemzetközileg aktív, részvénytársaság formájú bankok legjobb minőségű szavatolótőke-instrumentumai csak szigorú kritériumoknak megfelelő törzsrészvényeket tartalmazhatnak. Ez a javaslat a Bázel III ezen szigorú kritériumait alkalmazza. A javaslat azonban nem korlátozza a részvénytársasági formában működő intézmények által kibocsátott tőke legjobb minőségű elemének jogi formáját a törzsrészvényekre. A törzsrészvény meghatározása a nemzeti társasági jog szerint változó. Az ebben a javaslatban meghatározott szigorú kritériumok biztosítják, hogy csak a legjobb minőségű instrumentumok legyenek a szabályozói tőke legjobb minőségű formájaként elismerhetők. E kritériumok alapján csak a legalább a törzsrészvényekkel egyező minőségű instrumentumok képesek megfelelni ennek az eljárásnak. Az elismert instrumentumok teljes mértékű átláthatóságának biztosítása érdekében a javaslat előírja az EBH számára, hogy állítsa össze, frissítse és tegye közzé az elismert instrumentumtípusok jegyzékét. A Bázel III a nem részvénytársaság formájú társaságok által kibocsátott, az új szabályoknak nem megfelelő bizonyos instrumentumok esetében 10 év átmeneti időszakról rendelkezik. A 2009/111/EK irányelv által a szavatolótőkében tett módosításokkal, és a különböző jogi formájú társaságok következetes kezelésének igényével összhangban ez a javaslat (tizedik rész, I. cím, 2. fejezet) az ilyen szerzett jogokat a részvénytársaságok által kibocsátott olyan legjobb minőségű instrumentumoknak is biztosítja, amelyek nem törzsrészvények, valamint a kapcsolódó névértéken felüli befizetéseknek. A Bázel III az új szabályokra való zökkenőmentes átállás biztosítása érdekében lehetővé teszi az új szabályoknak meg nem felelő, 2010. szeptember 12. előtt kibocsátott instrumentumok számára, hogy fokozatosan kikerüljenek a szabályozói tőkéből. Ez az átmeneti szabályozás zárónapja. A zárónap után kibocsátott, az új szabályoknak meg nem felelő instrumentumokat 2013-tól teljes körűen ki kell zárni a szabályozói tőkéből. Ez a javaslat a zárónapot a javaslat Bizottság általi elfogadásának időpontjában határozza meg. Erre azért van szükség, hogy elkerülhető legyen a javaslat követelményeinek visszamenőleges alkalmazása, amely jogilag nem lenne megvalósítható. 5.2.3. Kölcsönös biztosítók, szövetkezeti bankok és hasonló intézmények A Bázel III biztosítja, hogy az új szabályok a nem részvénytársaságok – például kölcsönös biztosítók, szövetkezeti bankok és hasonló intézmények – legjobb minőségű tőkeinstrumentumaira is alkalmazhatók legyenek. Ez a javaslat részletesebben meghatározza a Bázel III tőkemeghatározásának a nem részvénytársaságok által kibocsátott legjobb minőségű tőkeinstrumentumokra való alkalmazását. 5.2.4. Kisebbségi részesedés és bizonyos, leányvállalatok által kibocsátott tőkeinstrumentumok A kisebbségi részesedés bizonyos leányvállalatok olyan tőkéje, amelyet a csoporton kívüli kisebbségi részvényes birtokol. A Bázel III csak olyan mértékben ismeri el a kisebbségi részesedést – és a leányvállalatok által kibocsátott bizonyos szabályozói tőkét –, amennyiben az említett leányvállatok intézmények (vagy ugyanazon szabályok alá tartoznak) és a tőkét a tőkekövetelmények és az új tőkemegőrzési puffer teljesítésére használják; ez utóbbi egy új tőketartalék, amely az osztalékok és bizonyos kuponok és bónuszok kifizetésére vonatkozóan új korlátozásokat vezet be. A másik új tőkepuffer – az anticiklikus tőkepuffer – fontos makroprudenciális eszköz, amelyet a felügyeletek a hitelciklus különböző szakaszaiban a hitelezés visszafogása vagy támogatása érdekében előírhatnak. Ez a javaslat szilárd uniós eljárásokat hoz létre az anticiklikus tőkepuffer tagállamok általi alkalmazásának koordinálására. A javaslatban a kisebbségi részesedésre és bizonyos egyéb, leányvállalatok által kibocsátott tőkére vonatkozóan meghatározott megközelítés elismeri az anticiklikus tőkepuffert annak alkalmazása esetén. Ez bizonyítja a puffer és a teljesítéséhez felhasznált tőke fontosságát, és megszünteti a puffer előírásával szembeni esetleges ellenállást. . 5.2.5. Bizonyos halasztott adókövetelések levonása A halasztott adókövetelés olyan eszköz a mérlegben, amely felhasználható a következő időszakok jövedelemadó-kiadásainak csökkentésére. A Bázel III meghatározza, hogy bizonyos halasztott adóköveteléseket nem kell levonni a tőkéből. Ez a javaslat egyértelművé teszi, hogy az ilyen halasztott adókövetelésekhez tartoznak azok, amelyek automatikusan az állammal szembeni követeléssé alakulnak át, ha a vállalkozás veszteséget termel, és ezeket nem kell levonni, ha biztosított, hogy szükség esetén képesek elnyelni a veszteséget. 5.3. Sajátos kitettségek kezelése (harmadik rész, II. cím, 2. fejezet) 5.3.1. Kkv-kal szembeni kitettségek kezelése A jelenlegi uniós jog alapján a bankok kedvezőbb kockázati súlyt alkalmazhatnak a kkv-kal szembeni kitettségekre. A kedvezőbb kezelés a Bázel III, és a javaslattervezet alapján is fennmarad. A kkv-kal szembeni kitettségekre vonatkozó kedvezőbb tőkekövetelményekhez elsőként felül kellene vizsgálni a nemzetközi Bázel-keretet. Ezt a kérdést a javaslatban egy felülvizsgálatra vonatkozó rendelkezés kezeli. Elengedhetetlen, hogy a kkv-knak nyújtott hitelezés kockázati súlyozása gondos vizsgálat tárgya legyen. Ezen okból az EBH felkérést kap arra, hogy 2012. szeptember 1-jéig végezzen elemzést és tegyen jelentést a jelenlegi kockázati súlyokról, tesztelje a csökkentés lehetőségeit, a jelenlegi helyzethez képest egyharmados csökkentéssel járó forgatókönyvet figyelembe véve. Ebben az összefüggésben a Bizottság jelentést kíván tenni az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak erről az elemzésről, és indokolt esetben a kkv-k kockázati súlyozásának módosítására irányuló jogalkotási javaslatot terjesztene elő. Ezen túlmenően a Bizottság az EBH-val konzultálva e rendelet hatálybalépését követően 24 hónapon belül jelentést készít a kis- és középvállalkozásoknak és természetes személyeknek nyújtott hitelezésről, és ezt a jelentést a megfelelő javaslattal együtt benyújtja az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak. 5.3.2. A kereskedésfinanszírozási tevékenységekből eredő kitettségek kezelése A BCBS várhatóan csak 2011 végén véglegesíti véleményét arról, hogy kedvezőbb tőkekövetelményeket kell-e megállapítani a kereskedésfinanszírozásra vonatkozóan. Következésképpen ez nem szerepel a javaslatban, de belekerült az ilyen kitettségek kezeléséről szóló felülvizsgálatra vonatkozó rendelkezés. 5.4. Partner-hitelkockázat (harmadik rész, II. cím, 6. fejezet): A Bázel III alapján a bankoknak kiegészítő tőkét kell tartaniuk a partner hitelminősítésének romlása jelentette kockázattal szemben. Ez a javaslat bevezetné ezt az új tőkekövetelményt. A Bázel III azonban csak nagyon korlátozott mértékben ismeri el azokat a veszteségeket, amelyeket a bank előzetesen leír, azonnali hatással az eredménykimutatásra (bekövetkezett hitelértékelési korrekció). A Bizottság által erről a kérdésről 2011. február/márciusban folytatott konzultációra kapott visszajelzések alapján és a tagállamok döntő többségének támogatása mellett ez a javaslat lehetővé tenné a hitelkockázatra vonatkozóan a fejlett módszert használó bankok számára az ilyen veszteségek nagyobb mértékű, de prudens elismerését, és ezáltal jobban tükrözné jövőbeli veszteségekre vonatkozó tartalékképzés számos uniós bank által követett közös gyakorlatát. 5.5. Likviditás (hatodik rész) 5.5.1. Likviditásfedezeti követelmény A Bizottság határozottan elkötelezett a harmonizált likviditásfedezeti követelmény 2015-ig történő elérése mellett. Ugyanakkor nagyon komolyan kell venni a lehetséges nem kívánt következményekkel kapcsolatos bizonytalanságokat és a Bázel III megfigyelési időszakát. A következő elemek biztosítják, hogy kötelező követelmény bevezetésére csak megfelelő felülvizsgálatot követően kerüljön sor: – első lépésként a bankokra 2013-tól alkalmazandó, megfelelő likviditásfedezet tartására vonatkozó általános követelmény; – kötelezettség, hogy – a Bázel III kritériumainak tesztelése érdekében – az Európai Bankhatóság által kidolgozott egységes jelentéstételi formátumok alapján a nemzeti hatóságok felé jelentést tegyenek az annak ellenőrzéséhez szükséges elemekről, hogy megfelelő likviditásfedezetet tartanak; – a Bizottság felhatalmazása a likviditásfedezeti követelmény részletesebb meghatározására, a megfigyelési időszak következtetéseivel és a nemzetközi fejleményekkel összhangban. A hosszadalmas rendes jogalkotási eljárás (együttdöntés) elkerülése lehetővé tenné a megfigyelési időszak legteljesebb kihasználását és a kalibráció megfigyelési időszak végére halasztását. A likviditásfedezeti követelmény a hitelintézetek vagy befektetési vállalkozások, vagy mindkettő csoportjain belül elvben minden egyes hitelintézetre vagy befektetési vállalkozásra alkalmazandó lesz. A fióktelepekkel ellentétben, amelyeknek nincs jogi személyiségük, a hitelintézetekre vagy befektetési vállalkozásokra önmagukban olyan fizetési kötelezettségek vonatkoznak, amelyek stresszes körülmények között a likviditás kiáramlásához vezethetnek. Nem vehető biztosra, hogy a hitelintézetek vagy befektetési vállalkozások likviditási támogatást kapnak az ugyanazon csoporthoz tartozó más hitelintézetektől vagy befektetési vállalkozásoktól, amikor nehézségeik adódnak kifizetési kötelezettségeik teljesítésével. Mindazonáltal az illetékes hatóságok szigorú feltételek mellett eltekinthetnek az egyes hitelintézetekre vagy befektetési vállalkozásokra történő alkalmazástól, és a szóban forgó hitelintézeteket vagy befektetési vállalkozásokat konszolidált követelménynek vethetik alá. Az említett szigorú követelmények a 7. cikk (1) bekezdésében találhatók, és biztosítják többek között, hogy a hitelintézetek vagy befektetési vállalkozások jogilag érvényesíthető módon kötelesek legyenek egymást támogatni és ténylegesen képesek is legyenek erre. A több tagállamban lévő hitelintézetekből vagy befektetési vállalkozásokból álló csoport esetében az egyes hitelintézetek vagy befektetési vállalkozások összes illetékes hatóságának együtt kell megállapítania, hogy a felmentés feltételei teljesülnek, annak érdekében, hogy alkalmazható legyen az egyéni követelmények alóli felmentés. Ilyen határokon átnyúló helyzetre a 7. cikk (1) bekezdésének feltételein kívül a 7. cikk (2) bekezdésének feltételei is vonatkoznak. E további feltételek előírják, hogy az egyes illetékes hatóságok mindegyikének elégedettnek kell lennie a csoport likviditáskezelésével és a csoport egyes hitelintézeteinek vagy befektetési vállalkozásainak rendelkezésére álló likviditás mennyiségével. Egyet nem értés esetén az egyes hitelintézetek vagy befektetési vállalkozások minden egyes illetékes hatósága egyedül dönt arról, hogy a felmentés alkalmazható-e. Az EBH-nak további lehetősége van a közvetítésre az illetékes hatóságok közötti nézetkülönbség esetén. A közvetítés eredménye azonban csak a 7. cikk (1) bekezdésének feltételeire nézve kötelező. Az egyes illetékes hatóságoké a végső szó a 7. cikk (2) bekezdésének feltételeit illetően, azaz a csoport likviditáskezelésének megfelelősége, és az egyes hitelintézetek vagy befektetési vállalkozások likviditásmegfelelősége tekintetében. 5.5.2. Nettó stabil finanszírozási követelmény A Bizottság határozottan elkötelezett a nettó stabil finanszírozási követelményre vonatkozó minimumstandard 2015-ig történő elérése mellett. Mivel a Bázel III e tekintetben 2018-ig tartó megfigyelési időszakot határoz meg, elég idő áll rendelkezésre a stabil finanszírozási követelmény együttdöntési javaslat formájában való előkészítéséhez, amelyről az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a megfigyelési időszak vége előtt kell megállapodnia. 5.6. Tőkeáttétel (hetedik rész) A tőkeáttételi mutató új szabályozási eszköz az EU-ban. A Bázel III-mal összhangban a Bizottság ebben a szakaszban nem javasolja a tőkeáttételi mutatót kötelező eszközként, hanem először a felügyeleti hatóságok mérlegelésétől függően az egyes bankokra alkalmazható kiegészítő elemként, azzal a céllal, hogy megfelelő felülvizsgálat és kalibrálás alapján 2018-ban kötelező (első pilléres) intézkedéssé váljon. A jelentéstételi kötelezettségek lehetővé teszik a felülvizsgálatot és a 2018-ban kötelező követelményként történő bevezetésére vonatkozó tájékozott döntést. A Bázel III-nak megfelelően a javaslat szerint az intézményeknek 2015-től kell közzétenniük tőkeáttételi mutatójukat. 5.7. Bázel I szerinti korlát (tizenharmadik rész) A Bázel II kockázatosabb tevékenység esetére több tőke tartását írja elő, mint a Bázel I. A kevésbé kockázatos esetére a Bázel II kevesebb tőke tartását írja elő, mint a Bázel I. Ennek oka a Bázel II kockázatérzékenyebb kialakítása, mint a Bázel I. Azt megelőzendő, hogy a bankokra indokolatlanul alacsony tőkekövetelmények vonatkozzanak, a Bázel II nem engedélyez a Bázel I szerint előírt tőke 80 %-ánál kevesebb tőkét. E követelménynek a BCBS általi, 2009. júliusi kiterjesztése alapján a javaslattervezet 2015-ig visszaállítja azt. Az illetékes hatóságok az EBH-val folytatott konzultációt követően eltekinthetnek a Bázel I szerinti korlát valamely intézményre való alkalmazásától, feltéve, hogy a fejlett módszernek a hitel- és működési kockázatokra való alkalmazására vonatkozó összes követelmény teljesül. 6. Költségvetési vonzatok Az EBH fontos szerepet játszik majd e rendelet célkitűzéseinek megvalósításában, mivel a javaslat több mint 50 kötelező erejű technikai standard kidolgozására szólítja fel, különféle szakpolitikai kérdésekben. A kötelező technikai standardok – amelyeket adott esetben a Bizottság jóváhagy – kulcsfontosságúak annak biztosításához, hogy a nagyon technikai jellegű rendelkezéseket egységesen hajtsák végre az EU-ban, és hogy a javasolt szakpolitikák a tervek szerint működjenek. E jelentős munkateherhez az EBH-nak több erőforrásra lesz szüksége, mint amelyről a 1093/2010/EU rendelet a létrehozása keretében rendelkezik. A további részletek a csatolt pénzügyi kimutatásban szerepelnek. 2011/0202 (COD) Javaslat: AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről (EGT-vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 114. cikkére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamentek számára való megküldését követően, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[7], rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1) A pénzügyi rendszer megerősítéséről szóló, 2009. április 2-i G20-nyilatkozat[8] nemzetközileg egységes erőfeszítésekre szólított fel, amelyek célja a gazdasági helyreállás biztosítását követően a bankrendszerben lévő tőke mennyiségének és minőségének javítása révén az átláthatóság, elszámoltathatóság és szabályozás megerősítése. A nyilatkozat felszólított a bankrendszerben a tőkeáttétel felhalmozódásának megfékezésére irányuló kiegészítő, nem kockázatalapú intézkedés bevezetésére és erősebb likviditási tartalékokra irányuló keret kidolgozására is. A G20-ak által adott megbízásra reagálva 2009. szeptemberben a Jegybanki és Felügyeleti Elnökök Csoportja (Group of Central Bank Governors and Heads of Supervision (GHOS)) megállapodott a banki ágazat szabályozását erősítő számos intézkedésről. Ezeket az intézkedéseket a G20-ak vezetői 2009. szeptember 24–25-i pittsburghi csúcstalálkozójukon jóváhagyták. 2010. júliusban és szeptemberben a GHOS két további bejelentést tett az új intézkedések kialakításáról és kalibrációjáról, és 2010. december a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság (BCBS) közzétette a végleges intézkedéseket, amelyeke Bázel III néven hivatkoznak. (2) A Jacques de Larosière által vezetett unióbeli pénzügyi felügyelettel foglalkozó magas szintű csoport felszólította az Európai Uniót, hogy dolgozza ki a pénzügyi szabályozás harmonizáltabb rendszerét. A jövőbeli európai felügyeleti struktúra összefüggésében a 2009. június 18-án és 19-én tartott Európai Tanács kihangsúlyoztam hogy szükség van az egységes piac minden hitelintézetére és befektetési vállalkozására alkalmazandó egységes európai szabálykönyv létrehozására is. (3) A hitelintézetek tevékenységének megkezdéséről és folytatásáról szóló, 2006. június 14-i 2006/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet[9] és a befektetési vállalkozások és hitelintézetek („intézmények”) tőkemegfeleléséről szóló, 2006. június 14-i 2006/49/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet[10] számos alkalommal jelentősen módosították. A 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv számos rendelkezése hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra egyaránt alkalmazandó. A rendelkezések következetes alkalmazásának biztosítása érdekében kívánatos lenne ezeket a rendelkezéseket új, a hitelintézetekre és a befektetési vállalkozásokra egyaránt alkalmazandó jogi szabályozásban egyesíteni. Az egyértelműség érdekében az említett irányelvek mellékleteinek rendelkezéseit be kell építeni ezen új jogi szabályozás rendelkező részébe. (4) Az új jogi szabályozás két különböző jogi eszközből áll, egy irányelvből és ebből a rendeletből. A két jogi eszköz együtt alkotja a tevékenységekhez való hozzáférést, a felügyeleti keretet és a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális szabályokat szabályozó jogi keretet. Ezt a rendeletet ezért az említett irányelvvel együtt kell értelmezni. (5) Az EUMSZ 53. cikkének (1) bekezdésén alapuló, a [Kiadóhivatal által beillesztendő] irányelv tartalmazza a hitelintézetek és befektetési vállalkozások tevékenységéhez való hozzáférésre, irányításuk részletes szabályaira és felügyeleti keretükre vonatkozó rendelkezéseket, például az üzleti tevékenység engedélyezését, befolyásoló részesedés szerzését, a letelepedés szabadságának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlását, a székhely szerinti és fogadó tagállamok felügyeleti hatóságainak hatásköreit e tekintetben szabályozó rendelkezéseket és a hitelintézetek és befektetési vállalkozások indulótőkéjét és felügyeleti felülvizsgálatát szabályozó rendelkezéseket. (6) Ez a rendelet tartalmazza a hitelintézetekre és a befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményeket, amelyek szigorúan a banki és pénzügyi szolgáltatások piacának működéséhez kapcsolódnak, és amelyek célja az e piacon szereplők pénzügyi stabilitásának biztosítása, valamint a befektetők és betétesek magas szintű védelme. E közvetlenül alkalmazandó jogi aktus célja, hogy meghatározó módon hozzájáruljon a belső piac működéséhez, és következésképpen az EUMSZ 114. cikkének rendelkezésein kell alapulnia, az Európai Unió Bírósága állandó esetjoga szerinti értelmezésnek megfelelően. (7) A 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv, noha bizonyos fokig harmonizálta a prudenciális felügyelet terén a tagállami szabályokat, számos választási lehetőséget és mérlegelési jogkört tartalmaz, és a tagállamoknak továbbra is lehetőségük van az említett irányelvekben meghatározottaknál szigorúbb szabályok bevezetésére. Ez a nemzeti szabályok közötti eltérésekhez vezet, amelyek mértéke akadályozza az alapvető szabadságokat és így közvetlen hatással van a belső piac működésére, valamint jelentős versenytorzulást okoz. Az ilyen eltérések különösen a határokon átnyúló szolgáltatásnyújtást és a más tagállamban való letelepedést akadályozzák, mivel a piaci szereplőknek minden alkalommal, amikor másik tagállamban tevékenykednek, más szabályokat kell megvizsgálniuk és betartaniuk. Emellett a különböző tagállamokban engedélyezett hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra gyakran eltérő követelmények vonatkoznak, ami jelentős versenytorzuláshoz vezet. A nemzeti jogok eltérő alakulása a belső piac zavartalan működésének potenciális és tényleges akadályát képezi az egyenlőtlen működési feltételek és az Unió különböző jogrendszereiben működő hitelintézetek és befektetési vállalkozások nehézségei miatt. (8) A nemzeti jogi eltérésekből eredően fennmaradó kereskedelmi akadályok és jelentős versenytorzulások megszüntetése, és további valószínűsíthető kereskedelmi akadályok és jelentős versenytorzulások kialakulásának megelőzése érdekében szükség van a minden tagállamban alkalmazandó egységes szabályokat létrehozó rendelet elfogadására. (9) A prudenciális követelmények rendelet formájába öntése biztosítaná, hogy a követelmények a tagállamokra közvetlenül alkalmazandók legyenek. Ez egyenlő feltételeket biztosítana az irányelv átültetéséből eredően eltérő nemzeti követelmények megakadályozása révén. Ez a rendelet maga után vonja, hogy az intézmények az Unió egészében ugyanazon szabályokat követik, ami – különösen stresszes időszakokban – erősítené a hitelintézetek és befektetési vállalkozások stabilitása iránti bizalmat. A rendelet a szabályozás összetettségét és a vállalkozások megfelelési költségeit is csökkentené, különösen a több országban működő hitelintézetek és befektetési vállalkozások esetében, és hozzájárulna a versenytorzulások megszüntetéséhez. Tekintettel az ingatlanpiacok különlegességére, amelyeket a tagállamok, régiók vagy helyi területek sajátos gazdasági fejlődése és jogi eltérése jellemez, az illetékes hatóságok számára lehetővé kell tenni, hogy meghatározott területeken az ingatlanra bejegyzett jelzáloggal biztosított kitettségekre a nemteljesítési tapasztalatok és a piac várt alakulása alapján magasabb kockázati súlyokat és szigorúbb kritériumokat alkalmazzanak. (10) A tagállamoknak hatáskörrel kell rendelkezniük nemzeti rendelkezések fenntartására vagy bevezetésére, amennyiben ez a rendelet nem rendelkezik egységes szabályokról, feltéve, hogy a nemzeti rendelkezések nem ellentétesek az uniós joggal és nem ássák alá az alkalmazását. (11) Ha a tagállamok általános hatályú iránymutatást fogadnak el különösen olyan területeken, ahol a technikai standardtervezetek Bizottság általi elfogadása függőben van, az említett iránymutatás nem lehet ellentétes az uniós joggal és nem áshatja alá az alkalmazását. (12) Ez a rendelet nem akadályozza a tagállamokat abban, hogy a rendelet hatályán kívül eső vállalkozásokra egyenértékű követelményeket állapítsanak meg. (13) Az ebben a rendeletben meghatározott általános prudenciális követelményeket kiegészítik az egyes hitelintézetek és befektetési vállalkozások folyamatos felügyeleti felülvizsgálata következtében az illetékes hatóságok által eldöntött egyedi intézkedések. Az ilyen felügyeleti intézkedések körét irányelvben kell meghatározni, mivel az illetékes hatóságok számára lehetővé kell tenni, hogy mérlegeljék, melyik intézkedést kell alkalmazni. (14) Ez a rendelet nem érinti az illetékes hatóságok azon képességét, hogy egyedi követelményeket állapítsanak meg a [Kiadóhivatal által beillesztendő] irányelvben meghatározott felügyeleti felülvizsgálati és értékelési eljárás keretében, amelyet a hitelintézetek és befektetési vállalkozások egyedi kockázati profiljához kell igazítani. (15) Az európai felügyeleti hatóság létrehozásáról szóló, 2010. november 24-i 1093/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet[11] létrehozta az Európai Bankhatóságot (EBH). E rendelet célja a nemzeti felügyelet minőségének és következetességének javítása és a több országra kiterjedő csoportok felügyeletének megerősítése. (16) Az 1093/2010/EU rendelet előírja az EBH számára, hogy a 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv hatályán belül járjon el. Az EBH számára az is előírt, hogy a hitelintézetek és befektetési vállalkozások tevékenységi területén olyan kérdések kapcsán is járjon el,amelyeket az említett irányelvek nem fednek le közvetlenül, feltéve, hogy az említett jogi aktusok eredményes és következetes alkalmazásának biztosításához szükséges az ilyen fellépés. Ennek a rendeletnek figyelembe kell vennie az EBH szerepét és funkcióját, és lehetővé kell tennie az EBH említett rendeletben meghatározott hatásköreinek gyakorlását. (17) Egyenértékű pénzügyi követelményekre van szükség a hitelintézetekkel és befektetési vállalkozásokkal szemben a megtakarítók számára hasonló védelem, a hitelintézetek és befektetési vállalkozások összehasonlítható csoportjai számára pedig tisztességes versenyfeltételek biztosítása érdekében. (18) Mivel a belső piac hitelintézetei és befektetési vállalkozásai közvetlen versenyben állnak, a megfigyelés követelményeinek az Unió egész területén meg kell egyezniük. (19) Ha a felügyelet során bármikor meg kell határozni a hitelintézetek vagy befektetési vállalkozások egy csoportjának konszolidált szavatolótőke-összegét, a számítást ezen rendeletnek megfelelően kell elvégezni. (20) E rendelet alapján a szavatolótőke-követelmények egyéni és konszolidált alapon alkalmazandók, kivéve, ha az illetékes hatóságok az általuk indokoltnak vélt esetben eltekintenek az egyéni alapú felügyelet alkalmazásától. Az egyéni, az összevont alapú és a határokon átnyúló összevont alapú felügyelet a hitelintézetek és befektetési vállalkozások ellenőrzésének hatékony eszközei. (21) Az egy csoporton belüli hitelintézetek és befektetési vállalkozások megfelelő fizetőképességének biztosítása érdekében alapvető fontosságú, hogy a tőkekövetelményeket a csoporton belüli intézmények konszolidált helyzete alapján alkalmazzák. Annak érdekében, hogy biztosított legyen a szavatolótőkének a csoporton belüli megfelelő elosztása, valamint ahol szükséges, rendelkezésre álljon a megtakarítások védelmére, a tőkekövetelmények a csoporton belüli önálló hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkoznak, kivéve, ha ez a cél más módon hatékonyan elérhető. (22) A szavatolótőke kiszámítására, annak hitelintézet vagy befektetési vállalkozás kockázati kitettségének való megfelelésére, valamint a kockázatok koncentrációjának felmérésére használandó pontos számviteli módszer figyelembe veszi a bankok és más pénzügyi intézmények éves beszámolójáról és konszolidált éves beszámolójáról szóló, 1986. december 8-i 86/635/EGK tanácsi irányelv[12] rendelkezéseit, amely irányelv magában foglalja a Szerződés 54. cikke (3) bekezdésének g) pontja alapján az összevont (konszolidált) éves beszámolóról szóló, 1983. június 13-i 83/349/EGK hetedik tanácsi irányelv[13] rendelkezéseinek egyes kiigazításait, vagy figyelembe veszi a nemzetközi számviteli standardok alkalmazásáról szóló, 2002. július 19-i 1606/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet[14], annak függvényében, hogy melyik vonatkozik a nemzeti jog szerint a hitelintézetek és befektetési vállalkozások számvitelére. (23) A megfelelő fizetőképesség biztosítása céljából fontos olyan tőkekövetelmények meghatározása, amelyek a kockázat mértékének megfelelően súlyozzák az eszközöket és a mérlegen kívüli tételeket. (24) A BCBS 2004. június 26-án a tőkemérés és a tőkekövetelmények nemzetközi közelítésére vonatkozó keretmegállapodást fogadott el (Bázel II keret). A 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelvben szereplő, e rendelet által átvett rendelkezések a Bázel II keretmegállapodás rendelkezéseinek megfelelőit alkotják. Következésképpen, a Bázel III kiegészítő elemeinek beépítésével ez a rendelet egyenértékű a Bázel II és a Bázel III megállapodás rendelkezéseivel. (25) Alapvető fontosságú az unióbeli hitelintézetek és befektetési vállalkozások sokféleségének figyelembe vétele a különböző kockázatérzékenységi szinteket magában foglaló és különböző kifinomultsági fokot igénylő, a hitelkockázatok lefedését szolgáló tőkekövetelmények kiszámítására vonatkozó különböző módszerek biztosításával. A külső minősítések és a hitelintézeteknek és befektetési vállalkozásoknak az egyedi hitelkockázati paraméterekre vonatkozó saját becsléseinek a használata a hitelkockázati szabályok kockázatérzékenységének és prudenciális megalapozottságának számottevő fokozását jelenti. Szükség van megfelelő ösztönzőkre, hogy a hitelintézetek és befektetési vállalkozások a kockázatérzékenyebb módszerek alkalmazásának irányába mozduljanak el. Az e rendeletbeli hitelkockázati módszerek alkalmazásához szükséges becslések elkészítése során a hitelintézeteknek és befektetési vállalkozásoknak javítaniuk kell a hitelintézetek és befektetési vállalkozások hitelkockázat-mérési és -kezelési eljárásait, hogy olyan módszerek álljanak rendelkezésre a hitelintézetek és befektetési vállalkozások szabályozói szavatolótőke-követelményeinek meghatározására, amelyek tükrözik az egyes hitelintézetek és befektetési vállalkozások eljárásainak kifinomultságát. E tekintetben az ügyfelekkel szembeni kitettségek felmerülésével és kezelésével kapcsolatos adatfeldolgozáskor meg kell fontolni, hogy az tartalmazza a hitelkockázat-mérési és -kezelési rendszerek kifejlesztését és hitelesítését. Mindez nem csak a hitelintézetek és befektetési vállalkozások jogos érdekeinek érvényesítését szolgálja, de egyben ennek a rendeletnek azokat a céljait is, amelyek a jobb kockázatmérési és -kezelési módszerek használatához és ahhoz fűződnek, hogy azokat a szabályozói szavatolótőke céljaira alkalmazzák. (26) A tőkekövetelményeknek arányban kell állniuk a kockázatokkal. A követelményeknek különösen a viszonylag kismértékű, de nagyszámú kitettségekből fakadó kockázati szintek csökkentését kell tükrözniük. (27) A BCBS döntésével összhangban, amelyet a GHOS 2011. január 10-én hagyott jóvá, az intézmény gazdasági életképtelenségének pontján az intézmény minden kiegészítő alapvető tőkeinstrumentumát és járulékos tőkeinstrumentumát teljes mértékben és tartósan le kell írni, vagy teljes mértékben elsődleges alapvető tőkévé kell átalakítani. (28) E rendelet rendelkezései megfelelnek az arányosság elvének, különös tekintettel a hitelintézetek és befektetési vállalkozások műveleteinek nagysága és mértéke közötti különbségekre valamint tevékenységi körükre. Az arányosság elvének betartása azt is jelenti, hogy a lehető legegyszerűbb minősítési eljárások, még a belső minősítésen alapuló módszer (IRB-módszer) alkalmazásakor is, elismertek a lakossági kitettségek vonatkozásában. (29) Ez a rendelet „előremutató jellegének” köszönhetően a hitelintézetek és befektetési vállalkozások maguk választhatnak három különböző összetettségű módszer közül. Annak érdekében, hogy különösen a kisméretű hitelintézetek és befektetési vállalkozások a kockázatérzékenyebb IRB-módszert választhassák, a vonatkozó rendelkezéseket úgy kell értelmezni, hogy a kitettségi osztályok magukban foglaljanak minden kitettséget, amely ebben a rendeletben – közvetlen vagy közvetett módon – azokhoz hozzárendelve szerepel. Általános szabályként az illetékes hatóságok nem tehetnek különbséget a három módszer között a felügyeleti felülvizsgálati eljárás során, tehát például a sztenderd módszer szerint működő hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra nem lehet kizárólag ezen okból szigorúbb felügyeletet alkalmazni. (30) Fokozottan el kell ismerni a hitelkockázat-mérséklési technikákat, ugyanakkor a szabályozási keretrendszernek biztosítania kell, hogy a fizetőképességet nem ássa alá a nem helyénvaló elismerés. Ahol csak lehetséges, az adott tagállamokban bevett, a hitelkockázat csökkentésére szokásos banki biztosítékokat el kell ismerni a sztenderd módszerben, de más módszerekben is. (31) Annak biztosítása érdekében, hogy a hitelintézetek és befektetési vállalkozások értékpapírosítási tevékenységeiből és befektetéseiből fakadó kockázatok és kockázatcsökkentések megfelelő mértékben tükröződjenek a hitelintézetek és befektetési vállalkozások tőkekövetelményeiben, szükség van az ilyen tevékenységek és befektetések kockázatérzékeny és prudenciálisan megbízható kezelésére vonatkozó szabályok beépítésére. (32) A működési kockázat a hitelintézetek és befektetési vállalkozások által viselt jelentős kockázat, amelynek fedezéséhez szavatolótőkére van szükség. Alapvető fontosságú az unióbeli hitelintézetek és befektetési vállalkozások sokféleségének figyelembe vétele a különböző kockázatérzékenységi szinteket magában foglaló és különböző kifinomultsági fokot igénylő, a működési kockázatok tőkekövetelményeinek kiszámítására vonatkozó különböző módszerek biztosításával. Szükség van megfelelő ösztönzőkre, hogy a hitelintézetek és befektetési vállalkozások a kockázatérzékenyebb módszerek alkalmazásának irányába mozduljanak el. Tekintettel arra, hogy a működési kockázat mérését és kezelését szolgáló technikák még kialakulóban vannak, a szabályokat felül kell vizsgálni, és szükség esetén aktualizálni kell. Ez vonatkozik a különböző üzletágak díjaira és a kockázatcsökkentési technikák elismerésére is. Ezzel kapcsolatban a működési kockázat tőkekövetelményének számításához kapcsolódó egyszerű módszerek alkalmazásakor különös figyelmet kell fordítani a biztosításra. (33) A hitelintézetek kitettségeinek nyomon követése és ellenőrzése a felügyeletük szerves részét képezik. Emiatt a kitettségek egyetlen ügyfélre vagy egymással kapcsolatban álló ügyfelek csoportjára történő túlzott összpontosulása a veszteség kockázatának elfogadhatatlan mértékét eredményezheti. Az ilyen helyzet a hitelintézet fizetőképességére hátrányosnak tekinthető. (34) Annak megállapításához, hogy ügyfelek egy csoportja egymással kapcsolatban áll és így a kitettségek egyetlen kockázati tényezőnek tekintendők, figyelembe kell venni azokat a kockázatokat is, amelyek maga a hitelintézet vagy a befektetési vállalkozás, annak pénzügyi csoportja vagy kapcsolatban álló felei által nyújtott, jelentős finanszírozást biztosító közös forrásból erednek. (35) Noha kívánatos lenne, hogy a kitettségérték számítását a szavatolótőke-követelmények számítására lehessen alapozni, a nagykockázat-vállalások nyomon követésére célszerű kockázati súlyok vagy fokozatok nélküli szabályokat megalkotni. Emellett a szolvenciarendszerben alkalmazott hitelkockázat-mérséklési technikákat jól diverzifikált hitelkockázatok feltételezésével dolgozták ki. Nagykockázat-vállalások esetén, ahol egyetlen ügyfélhez kötődő koncentrációs kockázattal állunk szemben, a hitelkockázat nem diverzifikált. Ezért az ilyen hitelezési technikákat prudenciális biztosítékokkal kell ellátni. Következésképpen a nagykockázat-vállalások esetében elő kell írni a hitelfedezetek tényleges lehívását. (36) Mivel a hitelintézetekkel vagy befektetési vállalkozásokkal szembeni kitettségből eredő veszteségek éppolyan súlyosak lehetnek, mint a bármely más kitettségből eredő veszteségek, ezeket a kitettségeket is ugyanúgy kell kezelni és jelenteni, mint a többi kitettséget. Mindazonáltal, e megközelítés kisebb intézményekre gyakorolt aránytalan hatásának mérséklése érdekében alternatív mennyiségi határérték bevezetésére került sor. Ezen felül az ügyfelek részére nyújtott fizetési, klíring-, elszámolási és letéti szolgáltatások végrehajtását is magában foglaló pénzátutalásokkal kapcsolatos igen rövid távú kitettségek a pénzügyi piacok és a kapcsolódó infrastruktúra akadálytalan működése érdekében mentességet kapnak. E szolgáltatások körébe tartozik például a készpénz-klíring és elszámolás végrehajtása, valamint az elszámolást elősegítő hasonló tevékenységek. A kapcsolódó, előre nem látható és így a hitelintézet teljes ellenőrzése alatt nem álló kitettségek közé tartoznak többek között az ügyfélkifizetésekből – beleértve a jóváírt vagy ráterhelt díjakat, kamatokat – és egyéb, ügyfelek részére nyújtott szolgáltatásokhoz kapcsolódó kifizetésekből eredő bankközi számlák egyenlegei, valamint a nyújtott vagy kapott biztosítékok. (37) Fontos lenne összeegyeztetni azon vállalkozások érdekeit, amelyek a hiteleket forgalomba hozható értékpapírokba és más pénzügyi instrumentumokba „csomagolják” (értékpapírosítást kezdeményezők vagy szponzorok) és azon vállalkozások érdekeit, amelyek az ilyen értékpapírokba vagy instrumentumokba befektetnek (befektetők). Fontos továbbá, hogy az értékpapírosítást kezdeményező vagy szponzor érdekeit összehangolják a befektető érdekeivel. Ennek érdekében az értékpapírosítást kezdeményezőnek vagy szponzornak jelentős érdekeltséget kell fenntartania az alapul szolgáló eszközökben. Ezért fontos, hogy az értékpapírosítást kezdeményezők vagy a szponzorok továbbra is kitettséget tartsanak fenn a szóban forgó hitel kockázatával szemben. Általánosabban fogalmazva, az értékpapírosítási ügyleteket nem szabad a megtartásra vonatkozó követelmények elkerülésére alkalmas módon strukturálni, különösen nem díj- vagy prémiumstruktúrákon, vagy mindkettőn keresztül. Az említett kitettség-fenntartást minden olyan esetben alkalmazni kell, amikor az értékpapírosításnak a gazdasági tartalma megvalósul, függetlenül attól, hogy milyen jogi struktúrák vagy instrumentumok alkalmazásával érik el a gazdasági tartalmat. A befektetőknek különösen ügyelniük kell arra, hogy az értékpapírosítás útján történő hitelkockázat-átruházás során csak kellő körültekintés mellett hozzák meg döntéseiket, amihez megfelelő információkra lesz szükségük az értékpapírosításról. (38) A megtartásra vonatkozó követelmény nem alkalmazható többszörösen. Bármely adott értékpapírosításhoz elegendő, ha az értékpapírosítást kezdeményező, a szponzor vagy az eredeti hitelező közül csak az egyik tartozik a követelmény hatálya alá. Hasonlóan, amennyiben az értékpapírosítási ügylet egyéb alapul szolgáló értékpapírosítást foglal magában, a megtartásra vonatkozó követelményt csak arra az értékpapírosításra kell alkalmazni, amely a befektetés tárgyát képezi. A vásárolt követelések nem képezik a megtartási követelmény tárgyát, amennyiben olyan vállalati tevékenységből származnak, amelynek során csökkentett áron kerülnek továbbításra vagy eladásra az ilyen tevékenységek finanszírozása céljából. Az alapul szolgáló kockázatok elemzése szempontjából lényeges szabályok és eljárások nem elhanyagolható megsértése esetén az illetékes hatóságok az értékpapírosításra vonatkozó átvilágítási és kockázatkezelési kötelezettségek be nem tartásával kapcsolatos kockázati súlyt alkalmazzák. (39) Az átvilágítás mind a kereskedési könyvek, mind a nem kereskedési könyvek az értékpapírosítási kitettségekből eredő kockázatainak megfelelő felmérésére szolgál. Emellett az átvilágítási kötelezettségnek arányosnak kell lennie. Az átvilágítási eljárások hozzájárulnak az értékpapírosítást kezdeményezők, a szponzorok és a befektetők közötti nagyobb bizalom kiépüléséhez. Éppen ezért az átvilágítási eljárásokkal kapcsolatos lényeges információkat megfelelő módon nyilvánosságra kell hozni. (40) Amikor egy hitelintézet vagy befektetési vállalkozás saját anyavállalatával, vagy az anyavállalatának más leányvállalataival szemben vállal kockázatot, különösen nagy elővigyázatosságra van szükség. A hitelintézetek és befektetési vállalkozások által vállalt kitettségek kezelése teljesen önálló módon történik, a megbízható irányítás elveivel összhangban, tekintet nélkül az egyéb megfontolásokra. A nagykockázatok vállalásának területén egyedi, szigorúbb korlátozásokat tartalmazó szabályokat kell megállapítani a hitelintézet által saját csoportjával szemben vállalt kitettségek vonatkozásában. Ugyanakkor nem szükséges az ilyen standardokat alkalmazni, amennyiben az anyavállalat pénzügyi holdingtársaság, vagy hitelintézet, vagy ha a többi leányvállalat hitelintézet, vagy pénzügyi intézmény, vagy kiegészítő szolgáltatásokat nyújtó vállalkozás, feltéve, hogy minden ilyen vállalkozásra kiterjed a hitelintézet összevont alapú felügyelete. (41) A tőkekövetelményekre vonatkozó szabályok kockázatérzékenysége tekintetében kívánatos annak folyamatos felülvizsgálata, hogy azok jelentős hatást gyakorolnak-e a gazdasági ciklusra. A Bizottság, figyelembe véve az Európai Központi Bank észrevételeit, jelentést készít az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak ezekről az aspektusokról. (42) Az árukereskedőkre vonatkozó tőkekövetelményeket, beleértve azokat az árukereskedőket is, akik jelenleg mentesülnek a 2004/39/EK irányelv követelményei alól, felül kell vizsgálni. (43) A gáz- és villamosenergia-piac liberalizációja mind gazdasági, mind politikai szempontból jelentős cél az Unió számára. Ezért az ezeken a piacokon működő vállalatokra alkalmazandó tőkekövetelményeknek és egyéb prudenciális szabályoknak arányosaknak kell lenniük és nem akadályozhatják aránytalan mértékben a liberalizáció céljának megvalósítását. E célt különösen e rendelet felülvizsgálatai során kell szem előtt tartani. (44) Az újra-értékpapírosításokba befektető hitelintézeteknek és befektetési vállalkozásoknak az alapul szolgáló értékpapírosítások és az azok végső alapjául szolgáló nem értékpapírosítási kitettségek tekintetében is átvilágítást kell végezniük. A hitelintézeteknek és befektetési vállalkozásoknak fel kell mérniük, hogy újraértékpapírosítási kitettségeket képeznek-e az eszközfedezet melletti értékpapír-kibocsátási programokkal összefüggő kitettségek, beleértve az azon programokkal összefüggőeket is, amelyek olyan teljes hitelek külön halmazainak magas rangú (senior) ügyletrészsorozatait vásárolják meg, ahol az említett hitelek egyike sem értékpapírosítási vagy újra-értékpapírosítási kitettség, és ahol a hitelek értékesítője valamennyi befektetésre első veszteségviselő fedezetet ad. Ez utóbbi helyzetben a halmazspecifikus likviditási keretet általában nem lehet újra-értékpapírosítási kitettségnek tekinteni, mivel egyetlen, értékpapírosítási kitettséget nem tartalmazó eszközhalmaz (azaz a teljes hitelek megfelelő halmaza) egy ügyletrészsorozat képviseli. Ezzel szemben a különböző halmazokon átívelő, az eladó által nyújtott védelmen felüli veszteségek csak egy részét fedező, az egész programra kiterjedő hitelminőség-javítás általában legalább egy értékpapírosítási kitettséget tartalmazó többszörös eszközhalmaz kockázatának ügyletrészsorozatba sorolását testesíti meg, és ezért újra-értékpapírosítási kitettség volna. Mindazonáltal, ha az ilyen program teljes egészében finanszírozza magát egyetlen értékpapír-osztállyal, és ha vagy az egész programra kiterjedő hitelminőség-javítás nem újra-értékpapírosítás, vagy pedig az értékpapírt nem támogatja teljes mértékben a szponzor hitelintézet vagy befektetési vállalkozás, és ezzel az értékpapír-befektetőt lényegében a szponzor nemteljesítési kockázatának teszi ki az alapul szolgáló poolok vagy eszközök helyett, ezt követően ezt az értékpapírt általában nem szabad újra-értékpapírosítási kitettségnek tekinteni. (45) A kereskedési könyvre vonatkozó prudens értékelési szabályokat minden valós értéken értékelt instrumentum esetében alkalmazni kell, függetlenül attól, hogy az a hitelintézetek és befektetési vállalkozások kereskedési könyvében vagy a nem kereskedési könyvében található-e. Indokolt tisztázni, hogy amennyiben a prudens értékelés a tényleges számviteli nyilvántartásnál alacsonyabb könyv szerinti értéket eredményez, a különbség abszolút értékét le kell vonni a szavatolótőkéből. (46) A hitelintézetek és befektetési vállalkozások számára választási lehetőséget kell biztosítani a között, hogy az ezen rendelet értelmében 1 250 %-os kockázati súllyal figyelembe vett értékpapírosítási pozíciók tekintetében tőkekövetelményt alkalmaznak-e vagy levonják azokat az elsődleges alapvető tőkeelemekből, függetlenül attól, hogy az érintett pozíciók a kereskedési vagy a nem kereskedési könyvben szerepelnek-e. (47) Az értékpapírosítást kezdeményező vagy a szponzor intézményeknek nem szabad lehetőséget adni a burkolt támogatás tilalmának kikerülésére azzal a módszerrel, hogy a támogatást kereskedési könyvük felhasználásával nyújtják. (48) A 2006/48/EK irányelv kedvezőbb kockázati súlyt vezetett be a sztenderd módszerben a kis- és középvállalkozásokkal vagy természetes személyekkel szembeni kitettségekre, valamint az intézmények számára azt a lehetőséget, hogy belső minősítésen alapuló módszereket alkalmazzanak, ahol maguk becslik a kockázati súlyt, tükrözve saját kockázatvállalási feltételeik megbízhatóságát. A kedvezőbb kockázati súlyokat e rendeletben is fenn kell tartani. Mindazonáltal e rendelet hatálybalépésétől számított 24 hónapon belül felül kell vizsgálni a kockázati súlyok csökkentésének vagy alkalmazásuk több kitettségre való kiterjesztésének lehetséges előnyeit. A felülvizsgálatnak bizonyítékokon kell alapulnia és a kis- és középvállalkozásokkal vagy természetes személyekkel szembeni kitettségek kapcsán egy teljes gazdasági ciklus során felmerült hitelveszteségekre vonatkozó megbízható adatokat kell figyelembe vennie. A fogyasztóknak nyújtott hitelezés hatására különös figyelmet kell fordítani a felülvizsgálat kapcsán. (49) Az ezen rendeletben kifejezetten előírt közzétételek sérelme nélkül, a közzétételi követelmények céljának azt kell tekinteni, hogy a piaci szereplők számára pontos és átfogó információkkal szolgáljanak az egyes intézmények kockázati profiljáról. A hitelintézeteknek és befektetési vállalkozásoknak ezért elő kell írni, hogy az ebben a rendeletben kifejezetten fel nem sorolt további információt is közzétegyék, amennyiben az ilyen közzététel szükséges az említett cél eléréséhez. (50) Amennyiben egy értékpapírosítási pozíció külső hitelminősítése a befektető intézmény által nyújtott hitelkockázati fedezet hatását is tartalmazza, az intézmény nem élhet az ebből a fedezetből származó alacsonyabb kockázati súllyal. Ez azonban nem vezethet az értékpapírosítás tőkéből való levonásához, amennyiben léteznek olyan, az érintett hitelkockázati fedezetet figyelmen kívül hagyó módszerek, amelyekkel meghatározható a pozíció tényleges kockázatának megfelelő kockázati súly. (51) Közelmúltbeli gyenge teljesítményüket látva indokolt szigorítani a piaci kockázatra vonatkozó tőkekövetelmények kiszámításának belső modelljeivel kapcsolatos előírásokat. Kiegészítésük különösen a kereskedési könyvben szereplő hitelkockázatok elkülönítése céljából indokolt. Ezen kívül a tőkekövetelmények részévé kell tenni egy olyan stresszhelyzeti elemet, amely a piaci feltételek romlása esetén a prociklikusságra való hajlam csökkentése érdekében szigorítaná a tőkekövetelményeket. A hitelintézeteknek és befektetési vállalkozásoknak fordított stresszteszteket is végre kell hajtaniuk annak vizsgálatára, hogy milyen forgatókönyvek állíthatják kihívás elé az intézmény életképességét, kivéve ha bizonyítani tudják, hogy az ilyen teszt nélkülözhető. Mivel az utóbbi időben az értékpapírosítási pozíciók belső modelleken alapuló módszerekkel való kezelése komoly problémákat okozott, célszerű korlátozni a hitelintézetek és befektetési vállalkozások lehetőségét a kereskedési könyvben szereplő értékpapírosítási kockázatok modellezésére, illetve a kereskedési könyvben szereplő értékpapírosítási pozíciók esetében eleve indokolt szabványosított tőkekövetelményeket előírni. (52) Ez a rendelet korlátozott kivételeket állapít meg bizonyos korrelációkereskedési tevékenységek esetében, amelyekkel összhangban egy intézmény számára a felügyelete engedélyezheti, hogy szigorú követelményekhez kötött átfogó kockázati tőkekövetelményt számítsanak ki. Ilyen esetekben az intézmény köteles az említett tevékenységeket az említett belsőleg kialakított módszernek megfelelő tőkekövetelmény, valamint sztenderd mérési módszernek megfelelő, egyedi kockázatra vonatkozó 8 %-os tőkekövetelmény közül a magasabbal egyenértékű tőkekövetelményhez kötni. Nem kötelező az említett kitettségek esetében a járulékos kockázati tőkekövetelményt alkalmazni, be kell azonban építeni azokat mind a kockáztatott érték (VaR) számításba, mind a stresszhelyzeti kockáztatott érték számításba. (53) A hitelintézetek és befektetési vállalkozások által a pénzügyi és gazdasági válság során elszenvedett váratlan veszteségek természete és nagysága fényében szükséges tovább javítani a hitelintézetek és befektetési vállalkozások által kötelezően tartandó szavatolótőke minőségét és harmonizációját. Ez magában foglalja a váratlan veszteségeket felmerülésükkor elnyelő központi tőkeelemek új meghatározását, a hibrid tőke meghatározásának javítását és a szavatolótőke egységes prudenciális korrekcióját. Szükséges továbbá a szavatolótőke szintjének jelentős megemelése, beleértve az új tőkemegfelelési mutatókat, amelyek középpontjában a váratlan veszteségeket felmerülésükkor elnyelő központi szavatolótőke-elemek állnak. (54) A piaci fegyelem és a pénzügyi stabilitás megerősítése céljából szükséges részletesebb követelményeket bevezetni a szabályozói tőke formájának és jellegének, és a megtett prudenciális korrekcióknak a közzétételére vonatkozóan, annak biztosítása érdekében, hogy a befektetők és betétesek kellően jól tájékozottak legyenek a hitelintézetek és befektetési vállalkozások fizetőképességével kapcsolatosan. (55) A tőke és a szabályozói tőkekövetelmények új meghatározását oly módon kell bevezetni, amely figyelembe veszi a különböző nemzeti kiindulási pontokat és körülményeket, az új előírások kezdeti varianciáját az átmeneti időszak alatt csökkentve. A szavatolótőke szintjében a megfelelő folytonosság biztosítása érdekében a meglévő állami szektorbeli tőkeinjekciók az átmeneti időszak alatt szerzett jogoknak számítanak. (56) A 2006/48/EK irányelv előírta a hitelintézetek számára, hogy 2011. december 31-ig biztosítanak a meghatározott minimumösszegekkel legalább egyenlő szavatolótőkét. A pénzügyi válság banki ágazatra gyakorolt folytatódó hatásainak, valamint a BCBS által a tőkekövetelményekre vonatkozó átmeneti szabályok kiterjesztésének fényében indokolt egy alacsonyabb határérték újbóli bevezetése egy korlátozott időszakra, amíg megfelelő összegű szavatolótőke jön létre szavatolótőkére vonatkozóan ebben a rendeletben meghatározott átmeneti szabályokkal összhangban, amelyek bevezetésére fokozatosan, 2013–2019 között kerül sor. A jelentős banki vagy befektetési tevékenységgel és biztosítási tevékenységgel rendelkező csoportok esetében a pénzügyi konglomerátumokról szóló 2002/87/EK irányelv konkrét szabályokat állapít meg a tőke ilyen kétszeres beszámításának a kezelésére. A 2002/87/EK irányelv az ágazatok közötti kockázatok kezelésére vonatkozó nemzetközileg egyeztetett elveken alapszik. Ezzel a javaslattal a pénzügyi konglomerátumokra vonatkozó szabályok erőteljesebben alkalmazhatók a bankokra és a befektetési vállalkozások csoportjaira, biztosítva szilárd és következetes alkalmazásukat. A továbbiakban szükséges módosításokkal a 2002/87/EK irányelv 2012-ben esedékes felülvizsgálata foglalkozik majd. (57) A pénzügyi válság rámutatott, hogy a hitelintézetek és befektetési vállalkozások erősen alábecsülték a tőzsdén kívüli származtatott ügyletekkel kapcsolatos partner-hitelkockázat szintjét. Ez arra a felhívásra késztette a G20-ak vezetőit 2009. szeptemberben, hogy minél több tőzsdén kívüli származtatott ügylet klíringjét végezzék központi szerződő felek. Ezenkívül azt kérték, hogy a központilag nem elszámolható tőzsdén kívüli származtatott ügyletekre magasabb szavatolótőke-követelmények vonatkozzanak, hogy megfelelően tükröződjön a hozzájuk társuló magasabb kockázat. (58) A G20-ak vezetőinek felhívását követően a BCBS a Bázel III részeként lényegesen megváltoztatta a partner-hitelkockázati rendszert. A Bázel III várhatóan jelentősen megemeli a hitelintézetek és befektetési vállalkozások tőzsdén kívüli származtatott ügyleteihez és értékpapír-finanszírozási tranzakcióihoz kapcsolódó szavatolótőke-követelményeket, és komoly ösztönzőket teremt a hitelintézetek és befektetési vállalkozások számára a központi szerződő felek használatára. A Bázel III emellett várhatóan további ösztönzőket biztosít a partner-hitelkockázati kitettségek kockázatkezelésének megerősítéséhez és a központi szerződő felekkel szembeni partner-hitelkockázati kitettségek kezelésére vonatkozó jelenlegi rendszer módosítására. (59) Az intézményeknek kiegészítő szavatolótőkével kell rendelkezniük a tőzsdén kívüli származtatott ügyletekből eredő hitelértékelés-kiigazítási kockázat miatt. Az intézményeknek emellett magasabb eszközérték-korrelációt kell alkalmazniuk a bizonyos pénzügyi intézményekkel szembeni, tőzsdén kívüli származtatott ügyletekből vagy értékpapír-finanszírozási tranzakciókból eredő partner-hitelkockázati kitettségekre vonatkozó szavatolótőke-követelmények kiszámításakor. A hitelintézeteknek és befektetési vállalkozásoknak a partner-hitelkockázat mérését és kezelését is jelentősen javítaniuk kell, a rossz irányú kockázatok, a nagy tőkeáttételű partnerek és a biztosítékok jobb kezelésével, amelyet megfelelő javítások kísérnek az utótesztelés és stressztesztelés terén. (60) A központ szerződő felekkel szembeni kereskedési kitettségekre általában a központi szerződő felek által biztosított többoldalú nettósítási és veszteségmegosztási mechanizmus alkalmazandó. Következésképpen partner-hitelkockázatuk igen alacsony, ezért indokolt ezekre igen alacsony szavatolótőke-követelményt alkalmazni. Ugyanakkor ennek a követelménynek pozitívnak kell lennie annak biztosítása érdekében, hogy a hitelintézetek és befektetési vállalkozások központi szerződő felekkel szembeni kitettségeiket a jó kockázatkezelés részeként nyomon követik és figyelik, és annak tükrözése érdekében, hogy még a központi szerződő felekkel szembeni kitettségek sem kockázatmentesek. (61) A központi szerződő fél nemteljesítési alapja olyan mechanizmus, amely lehetővé teszi a veszteségeknek a központi szerződő fél klíringtagjai közötti megosztását (kölcsönössé tételét). Abban az esetben alkalmazzák, ha a központi szerződő fél által egy klíringtag nemteljesítése következtében elszenvedett veszteség nagyobb, mint a klíringtag által biztosított letét és a nemteljesítési alapba tett befizetés, valamint minden egyéb védelem, amelyet a központi szerződő fél felhasználhatna mielőtt a többi klíringtag nemteljesítési alapba tett befizetéseihez folyamodna. Ennek fényében a nemteljesítési alapba tett befizetésekből eredő kitettségekhez kapcsolódó veszteség kockázata nagyobb, mint a kereskedési kitettségekhez kapcsolódóé. Ezért erre a kitettségtípusra magasabb szavatolótőke-követelményt kell alkalmazni. (62) Egy központi szerződő fél feltételezett tőkéje egy változó, amelyre a klíringtagok központi szerződő fél nemteljesítési alapjába tett befizetéseiből eredő kitettségeire vonatkozó szavatolótőke-követelmény meghatározásához van szükség. Semmi másként nem értelmezhető. Mindenekelőtt nem értelmezhető azon tőkeösszegként, amelyet a központi szerződő félnek az illetékes hatósága előírása alapján tartania kell. (63) A partner-hitelkockázat kezelésének felülvizsgálata, és különösen a kétoldalú származtatott ügyletekre vonatkozó – az ilyen ügyletek által a pénzügyi rendszerre jelentett magasabb kockázat tükrözése érdekében – magasabb szavatolótőke-követelmények előírása szerves részét képezi a Bizottság azon erőfeszítéseinek, hogy hatékony, biztonságos és megbízható származékos piacokat biztosítson. Következésképpen ez a rendelet kiegészíti a tőzsdén kívüli származtatott ügyletekről, a központi szerződő felekről és a kereskedési adattárakról szóló, 2010. szeptember 15-i bizottsági rendeletjavaslatot[15]. (64) A pénzügyi válságot megelőző éveket a hitelintézetek és befektetési vállalkozások szavatolótőkéjével kapcsolatos kitettségeinek (tőkeáttétel) túlzott mértékű felhalmozódása jellemezte. A pénzügyi válság során a veszteségek és a finanszírozás szűkössége arra kényszerítette a hitelintézeteket és befektetési vállalkozásokat, hogy rövid időn belül jelentősen csökkentsék tőkeáttételüket. Ez felerősítette az eszközárakra gyakorolt lefelé irányuló nyomást, ami további veszteségeket okozott a hitelintézetek és befektetési vállalkozások számára egyaránt, ez pedig tovább csökkentette szavatolótőkéjüket. E negatív spirál végső eredménye a reálgazdaság számára rendelkezésre álló hitelek csökkenése és egy mélyebb és hosszabb válság lett. (65) A kockázatalapú szavatolótőke-követelmények alapvetőek a váratlan veszteségek fedezéséhez elegendő szavatolótőke biztosításához. Mindazonáltal a válság rámutatott, hogy ezek a követelmények önmagukban nem elegendőek annak megakadályozására, hogy a hitelintézetek és befektetési vállalkozások túlzott és fenntarthatatlan tőkeáttételi kockázatot vállaljanak. (66) A G20-ak vezetői 2009. szeptemberben elkötelezték magukat a túlzott tőkeáttételt gátló, nemzetközileg egyeztetett szabályok kidolgozása mellett. E célból támogatták a Bázel II keret kiegészítő intézkedéseként bevezetendő tőkeáttételi mutatót. (67) 2010. decemberben a BCBS a tőkeáttételi mutató kiszámítására vonatkozó módszert meghatározó iránymutatást tett közzé. Ezek a szabályok egy 2013. január 1-jétől 2017. január 1-jéig tartó megfigyelési időszakról rendelkeznek, amely során figyelik a tőkeáttételi mutatót, annak elemeit és a kockázatalapú követelménnyel szembeni viselkedését. A megfigyelési időszak eredményeire alapozva a BCBS 2017 első felében meg kívánja tenni a tőkeáttételi mutató meghatározásában és kalibrációjában az esetleges végső módosításokat, hogy 2018. január 1-jétől megfelelő felülvizsgálaton és kalibráción alapuló kötelező követelménnyé válhasson. A BCBS iránymutatása a tőkeáttételi mutató és elemei 2015. január 1-jétől kezdődő közzétételéről is rendelkezik. (68) A tőkeáttételi mutató az Unió új szabályozási és felügyeleti eszköze. A nemzetközi megállapodásokkal összhangban először a felügyeleti hatóságok mérlegelésétől függően az egyes intézményekre alkalmazható kiegészítő elemként kerül bevezetésre. Az intézmények jelentéstételi kötelezettségei lehetővé teszik a megfelelő felülvizsgálatot és kalibrálást, azzal a céllal, hogy 2018-ban kötelező erejű intézkedéssé alakuljon. (69) A tőkeáttételi mutató különböző üzleti modellekre gyakorolt hatásának felülvizsgálata során különös figyelmet kell fordítani az olyan, alacsony kockázatúnak tekintett üzleti modellekre, mint például a jelzáloghitelezés és a regionális kormányzatokkal, helyi hatóságokkal vagy állami szektorbeli intézményekkel folytatott speciális hitelezési ügyletek. (70) A felülvizsgálat megkönnyítése érdekében a hitelintézeteknek és befektetési vállalkozásoknak a megfigyelési időszak során a belső tőkemegfelelőség-értékelési eljárás részeként ellenőrizniük kell a tőkeáttételi mutató szintjét és változásait, valamint a tőkeáttételi kockázatot. Ezt az ellenőrzést be kell vonni a felügyeleti felülvizsgálati eljárásba. (71) A változó javadalmazásra vonatkozó korlátozások fontos elemet jelentenek annak biztosításában, hogy a hitelintézetek és befektetési vállalkozások visszaállítsák tőkeszintjüket, amikor a pufferterjedelmen belül működnek. A hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra már alkalmazandó az az elv, hogy a munkavállalók azon kategóriáira vonatkozóan, akiknek szakmai tevékenysége lényeges hatást gyakorol az intézmény kockázati profiljára, a változó javadalmazás megítélésének és nem kötelező kifizetésének az intézmény pénzügyi helyzetére tekintettel fenntarthatónak kell lennie. Annak biztosítása érdekében, hogy az intézmény szavatolótőkéjének szintjét kellő időben helyreállítja, indokolt összehangolni a változó javadalmazás és a nem kötelező nyugdíjjuttatások megítélését az intézmény nyereségességével egy olyan időszak során, amikor a kombinált tartalék követelmény nem teljesül. (72) A helyes irányítási struktúrák, átláthatóság és nyilvánosságra hozatal alapvető fontosságúak a helyes javadalmazási politikákhoz. Annak érdekében, hogy a piac számára megfelelő átláthatóságot biztosítsanak javadalmazási politikáik és a kapcsolódó kockázatok tekintetében, a hitelintézeteknek és a befektetési vállalkozásoknak részletes tájékoztatást kell közzétenniük javadalmazási politikáikról, gyakorlataikról, és – titokvédelmi okokból – azon alkalmazottak javadalmazásának összesített összegéről, akiknek szakmai tevékenysége lényeges hatást gyakorol a hitelintézet vagy befektetési vállalkozás kockázati profiljára. Ezt az információt minden érdekelt számára hozzáférhetővé kell tenni. (73) A személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995. október 24-i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[16], és a személyes adatok közösségi intézmények és szervek által történő feldolgozása tekintetében az egyének védelméről, valamint az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 2000. december 18-i 45/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[17] teljes mértékben alkalmazandó a személyes adatok ezen rendelet alkalmazásában történő feldolgozására. (74) A hitelintézeteknek és befektetési vállalkozásoknak likvideszköz-állománnyal kell rendelkezniük, amelyek felhasználhatnak rövid távú likviditási zavarok esetén a likviditási szükségletek fedezésére. Amikor felhasználják az állományt, tervet kell készíteniük likvid eszközeik helyreállítására és az illetékes hatóságoknak biztosítaniuk kell a terv megfelelőségét és végrehajtását. (75) A likvideszköz-állománynak mindenkor hozzáférhetőnek kell lennie a likviditáskiáramlás fedezésére. Rövid távú likviditási zavarok esetén a likviditási szükségletek szintjét sztenderd módon kell meghatározni az egységes megbízhatósági standard és az egyenlő versenyfeltételek biztosítása érdekében. Biztosítani kell, hogy a sztenderd meghatározásnak ne legyenek nem kívánt hatásai a pénzügyi piacokra, a hitelezésre és a gazdasági növekedésre, figyelembe véve az uniós hitelintézetek és befektetési vállalkozások különböző üzleti modelljeit és finanszírozási környezetét is. E célból a likviditásfedezeti követelményt megfigyelési időszaknak kell alávetni. A megfigyelések alapján és az EBH támogatásával a Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktus révén megerősíti vagy kiigazítja a likviditásfedezeti követelményt. (76) A rövid távú likviditási szükségleteken túlmenően a hitelintézeteknek és befektetési vállalkozásoknak hosszabb távon is stabil finanszírozási struktúrákat is el kell fogadniuk. 2010. decemberben a BCBS úgy határozott, hogy az NSFR 2018. január 1-jétől minimumstandarddá válik, és a BCBS szigorú jelentéstételi eljárásokat vezet be a mutató átmeneti időszak alatti megfigyelése érdekében, és folytatja e standardok pénzügyi piacokra, hitelezésre és gazdasági növekedésre gyakorolt hatásának felülvizsgálatát, szükség szerint kezelve a nem kívánt következményeket. A BCBS tehát úgy döntött, hogy az NSFR-re megfigyelési időszakot és felülvizsgálatra vonatkozó rendelkezést írnak elő. Ebben az összefüggésben az EBH az ebben a rendeletben előírt jelentéstétel alapján értékeli, hogy hogyan kellene kialakítani egy stabil finanszírozási követelményt. Ezen értékel