Javaslat A TANÁCS HATÁROZATA a MARPOL-egyezmény VI. mellékletének a III. szintű NOx-kibocsátási szabványok bevezetési időpontjának elhalasztását érintő módosításai tekintetében a Nemzetközi Tengerészeti Szervezetben a Tengerikörnyezet-védelmi Bizottság 66. ülésén az Európai Unió nevében képviselendő álláspont kialakításáról /* COM/2014/083 final - 2014/0042 (NLE) */





INDOKOLÁS 1. BEVEZETÉS E bizottsági javaslat célja az IMO Tengerikörnyezet-védelmi Bizottságának 66. ülésén a MARPOL-egyezmény VI. mellékletének módosításaival kapcsolatban képviselendő uniós álláspont kialakítása. A MARPOL-egyezmény VI. melléklete 13. szabálya (5.1) bekezdésének ezen módosításai a III. szintű NOx-kibocsátási szabványok bevezetésének 5 évvel történő elhalasztására irányulnak. A szóban forgó javaslatokat a Tengerikörnyezet-védelmi Bizottság jelentésének (MEPC 65/22) 12. melléklete tartalmazza. A jelentés 4.64. pontja értelmében e módosításokat a Tengerikörnyezet-védelmi Bizottság 66. ülésén kívánják elfogadni. 2. AZ IMO-MÓDOSÍTÁSOK ELFOGADÁSA 2.1. A MARPOL-egyezmény VI. mellékletének a III. szintű NOx-kibocsátási szabványok halasztott bevezetése tekintetében történő módosításainak elfogadása. E módosítások tervezetét a Tengerikörnyezet-védelmi Bizottság 2013. május 13–17. között tartott 65. ülésén jóváhagyták, és azokat várhatóan az említett bizottság 2014. március 31. és 2014. április 4. között tartandó 66. ülésén fogadják el. 2.2. Elfogadás és hatálybalépés. A Tengerikörnyezet-védelmi Bizottság általi jóváhagyásuk és elfogadásuk után e módosításokat az IMO főtitkára az érintett szerződő felek elé terjeszti annak érdekében, hogy azok az említett módosításokat magukra nézve kötelezőknek ismerhessék el. 3. VONATKOZÓ UNIÓS JOGSZABÁLYOK ÉS UNIÓS HATÁSKÖR Az Unió politikája A környezetvédelem, amely a MARPOL-egyezmény módosításainak tárgyát képezi, az EU-Szerződés értelmében megosztott hatáskörbe tartozik, és igen nagy mértékben uniós szabályozás alá esik. Az EU kiterjedt mértékben gyakorolta szabályozói hatáskörét a levegő- és vízminőséggel kapcsolatos szakpolitikák területén, mind jogszabályok, mind pedig közös politikai célkitűzések elfogadása formájában. A környezetvédelmi politika az Unió egyértelmű elkötelezettségét mutatja a levegő- és vízminőség javítása mellett, nemzetközi szinten is. A levegőminőséggel kapcsolatos uniós politikai keret célja és rendeltetése – például a levegőszennyezésre vonatkozó tematikus stratégiában[1] megmutatkozó formájában – jelentős lépéseket keresztülvinni a környezet minőségének megőrzésére, védelmére és javítására, valamint az emberi egészség védelmére irányuló hosszú távú uniós célkitűzések (EUMSZ 191. cikk (1) bekezdés) teljesülése felé, azaz „ a levegő minőségének olyan szintjét (...) elérni, amely az emberi egészségre és a környezetre nem jár elfogadhatatlan következményekkel és kockázatokkal”. Ez a célkitűzés, amely első ízben a hatodik közösségi környezetvédelmi cselekvési programban[2] jelent meg egy évtizeddel ezelőtt, megerősítést nyert az EU által a közelmúltban elfogadott, az uniós politikák irányát 2020-ig meghatározó hetedik közösségi környezetvédelmi cselekvési programban[3], amint az a Bizottság által újabban elfogadott „Tisztább levegőt Európának” programban is tükröződik.[4] A NOx-kibocsátás-ellenőrzési területeken alkalmazandó szigorúbb NOx-szabványok bevezetésének elhalasztása kedvezőtlenül befolyásolná e politikai célkitűzések teljesülését. Uniós jogszabályok A meglévő szabályozás a szennyezőanyagok – köztük a NOx-kibocsátás – széles körét lefedi számos szennyező forrás, többek között valamennyi közlekedési mód esetében. A nemzeti kibocsátási határértékekről szóló (2001/81/EK) irányelv[5] és a környezeti levegő minőségéről szóló (2008/50/EK) irányelv[6] határértékeket ír elő a levegőben található NOx mennyiségére vonatkozóan. A nemzeti kibocsátási határértékekről szóló irányelv előírja a tengeri hajózásból származó kibocsátások számszerűsítését és bejelentését. A tagállamok tengeri hajózásból és belvízi hajózásból származó kibocsátásait figyelembe kell venni a szóban forgó irányelvben említett nemzeti kibocsátási határértékek tekintetében. Ugyanakkor a nemzetközi tengeri hajózásból származó egyéb kibocsátásokat nem kell figyelembe venni a szóban forgó határértékeknél, jóllehet azok jelentős hatással vannak a levegő minőségére az EU-ban. E kivétel az IMO szerepére vezethető vissza a szóban forgó kibocsátások szabályozásában. A nemzeti kibocsátási határértékekről szóló irányelv ezért a 11. cikkben kifejezetten elismeri, hogy e kibocsátások kezelése érdekében külső fellépésre van szükség: „Az 1. cikkben meghatározott célok megvalósításának ösztönzésére a Bizottság és adott esetben a tagállamok a Szerződés 300. cikkének sérelme nélkül, többek között a műszaki és tudományos kutatással és fejlődéssel kapcsolatos információcsere, illetve a kibocsátáscsökkentés elősegítése alapjainak fejlesztése révén kétoldalú és többoldalú együttműködést folytatnak harmadik országokkal és a megfelelő nemzetközi szervezetekkel, mint például az Egyesült Nemzetek Európai Gazdasági Bizottsága (UNECE), a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet (IMO), a Nemzetközi Polgári Repülési Szervezet (ICAO)”. Emellett a Bizottság által 2013. december 18-án elfogadott „Tiszta levegőt” politikai csomag[7] megerősíti a hajózásból származó kibocsátás hatását a szárazföldi levegőminőségre, valamint az ágazatban hozandó újabb intézkedések költséghatékonyságát. A NOx-kibocsátások közvetlenül hozzájárulnak a belvizek és a tengerek, valamint a szárazföldi élőhelyek eutrofizációjához, illetve az egészségre káros (másodlagos) szálló por kialakulásához. E szennyezési források szabályozatlansága szűkítené a Balti- és az Északi-tenger partvidékén található államok lehetőségeit, hogy teljesíteni tudják a vízi és szárazföldi ökoszisztémákat károsító hatások, köztük az eutrofizáció korlátozásával kapcsolatban a vízvédelmi keretirányelv (2000/60/EK)[8], a tengervédelmi stratégiáról szóló irányelv (2008/56/EK)[9], az élőhelyvédelmi irányelv (92/43/EGK)[10] és a madárvédelmi irányelv (79/409/EGK)[11] által meghatározott célkitűzéseket. Hasonlóképpen szűkítené lehetőségeiket arra, hogy megfeleljenek a környezeti levegő minőségéről szóló 2008/50/EK irányelvben az emberi egészség védelme érdekében megszabott PM10 és PM2,5 határértékeknek. A III. szintű NOx-kibocsátási szabványok, melyekre e fellépés irányul, eddig nem képezték külön uniós szabályozás kifejezett tárgyát, de az IMO égisze alatt kialakított és a MARPOL-egyezmény VI. mellékletének 2008-as módosításával összhangban lévő jelenlegi szabályozásuk szükségesnek és az átfogó közös uniós politikai célkitűzésekkel összeegyeztethetőnek minősül. E szabványok bevezetésének elhalasztása aláássa a tagállamok azon lehetőségét, hogy NOx-kibocsátás-ellenőrzési területeket jelöljenek ki a levegőszennyezés és hatásainak kezelése céljából. A Tanács határozata Az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdése megfelelő jogalapot biztosít a tárgyalások során képviselendő uniós álláspont kialakításához, mivel jogi hatállyal bíró aktusokra vonatkozik. A Tengerikörnyezet-védelmi Bizottság 66. ülésén a III. szintű NOx-kibocsátási szabványok hatálybalépési időpontjával kapcsolatban meghozandó döntés kötelező jogi érvénnyel bír, mert olyan időpontot határoz meg, amelytől kezdve a III. szintű NOx-szabványok a kijelölt NOx-kibocsátás-ellenőrzési területeken az IMO MARPOL-egyezménye VI. melléklete valamennyi aláíró felének hajóira kötelezően vonatkoznak. Összegzés Az említett vonatkozó uniós politikákat és vívmányokat figyelembe véve a Bizottság úgy véli, hogy a Tengerikörnyezet-védelmi Bizottság 66. ülésén elfogadni tervezett szóban forgó módosítások kérdése uniós relevanciával bír, és közös álláspont kialakítását követeli meg az EU részéről, amelyet az Unió érdekében valamennyi, a bizottsági ülésen részt vevő tagállamnak képviselnie kell. 4. KÖVETKEZTETÉS A Bizottság ezért tanácsi határozatra irányuló javaslatot terjeszt elő a 2.1. pontban említett, várhatóan a Tengerikörnyezet-védelmi Bizottság 66. ülésén elfogadásra kerülő módosítások tekintetében az Európai Unió nevében képviselendő álláspontról. 2014/0042 (NLE) Javaslat A TANÁCS HATÁROZATA a MARPOL-egyezmény VI. mellékletének a III. szintű NOx-kibocsátási szabványok bevezetési időpontjának elhalasztását érintő módosításai tekintetében a Nemzetközi Tengerészeti Szervezetben a Tengerikörnyezet-védelmi Bizottság 66. ülésén az Európai Unió nevében képviselendő álláspont kialakításáról AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 192. cikke (1) bekezdésére és 218. cikke (9) bekezdésére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, mivel: (1) A MARPOL-egyezmény VI. mellékletének eredeti, 2008-as módosítása 2016-ra tűzte ki a III. szintű NOx-kibocsátási szabványok alkalmazásának időpontját, melyeket az adott időpont után épült és a NOx-kibocsátás-ellenőrzési területeken keresztülhajózó hajókra kell alkalmazni. (2) A Nemzetközi Tengerészeti Szervezet Tengerikörnyezet-védelmi Bizottsága 65. ülésén, 2013 májusában jóváhagyta a MARPOL-egyezmény VI. melléklete 13. szabályának (5.1) bekezdésére irányuló [tervezett] módosításokat. Ezek a módosítások várhatóan az említett bizottság 2014. március 31. és április 4. között tartandó 66. ülésén kerülnek elfogadásra. (3) A MARPOL-egyezmény VI. melléklete 13. szabályának (5.1) bekezdésére irányuló, a III. szintű NOx-kibocsátási szabványok bevezetésének elhalasztásáról szóló módosítások 5 évvel elhalasztják e szabványok hatályba lépését; a rendelkezések a MARPOL-egyezmény 16. cikkének (2) bekezdése szerinti elfogadásuk időpontjától számított 6 hónapon belül válnak kötelezővé a MARPOL-egyezmény VI. mellékletének aláíró feleire nézve. (4) A környezetvédelem, amely a javasolt intézkedések tárgyát képezi, igen nagy mértékben uniós szabályozás hatálya alá tartozó terület. Az EU kiterjedt mértékben gyakorolta szabályozói hatáskörét a levegő- és vízminőséggel kapcsolatos szakpolitikák területén, mind jogszabályok, mind pedig közös politikai célkitűzések elfogadása formájában. A meglévő szabályozás a szennyezőanyagok – köztük a NOx-kibocsátás – széles körét szabályozza számos szennyező forrás, többek között valamennyi közlekedési mód esetében. A vízpolitika terén a közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról szóló 2000/60/EK irányelv[12], a tengeri környezetvédelmi politika területén a közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról szóló 2008/56/EK irányelv[13], a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló 92/43/EGK irányelv[14], valamint a vadon élő madarak védelméről szóló 79/409/EGK irányelv[15] célkitűzéseket határoz meg a vízi és szárazföldi ökoszisztémákat károsító hatások, köztük az eutrofizáció korlátozása érdekében, melyeknek a NOx az egyik fő kiváltó oka. A környezeti levegő minőségéről és a Tisztább levegőt Európának elnevezésű programról szóló 2008/50/EK irányelv[16] határértékeket és célértékeket határoz meg a szálló por és az ózon tekintetében, melyeknek a NOx az egyik prekurzora. (5) A nemzeti kibocsátási határértékekről szóló 2001/81/EK irányelv[17] előírja a tengeri hajózásból származó kibocsátások számszerűsítését és bejelentését, de elismeri, hogy a nemzetközi tengeri hajózásból származó egyéb (nem belvízi) kibocsátások szabályozása az IMO hatáskörébe tartozik. (6) A 2001/81/EK irányelv 11. cikke – az 1. cikkel összefüggésben – a nemzetközi együttműködés folytatására kötelezi a Bizottságot és a tagállamokat bizonyos légszennyező anyagok, köztük a NOx kibocsátásának csökkentése érdekében. (7) Az átfogó uniós politikák célkitűzéseit és vívmányait figyelembe véve a Tengerikörnyezet-védelmi Bizottság 66. ülésén elfogadni tervezett, a III. szintű NOx-kibocsátási szabványok bevezetésének elhalasztása uniós relevanciával bír, és közös álláspont kialakítását követeli meg az EU részéről, amelyet az Unió érdekében valamennyi, a bizottsági ülésen részt vevő tagállamnak képviselnie kell. (8) Az Unió sem az IMO-nak nem tagja, sem az egyezményeknek, sem a vonatkozó szabályzatoknak nem részes fele. Ezért a Tanácsnak engedélyeznie kell a tagállamok számára, hogy az alábbi álláspontot képviseljék, az Unió érdekeinek védelmében fellépve. ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT: 1. cikk (1) Az Unió az IMO Tengerikörnyezet-védelmi Bizottságának 66. ülésén azt az álláspontot képviseli, hogy ellenzi a MARPOL-egyezmény VI. melléklete 13. szabályának (5.1) bekezdésére irányuló, az IMO MEPC 65/22. számú dokumentumának 12. mellékletében szereplő módosítások elfogadását. (2) Az Uniónak az (1) bekezdés szerinti álláspontját az IMO-tagsággal rendelkező tagállamok az Unió érdekében együttesen eljárva képviselik. (3) Az álláspontot érintő kismértékű változtatások az álláspont módosítása nélkül is elfogadhatók. 2. cikk Ennek a határozatnak a tagállamok a címzettjei. Kelt Brüsszelben, -án/-én. a Tanács részéről az elnök [1] COM(2005) 446 végleges [2] HL L 242., 2002.9.10., 1. o. [3] A 2020-ig tartó időszakra szóló általános uniós környezetvédelmi cselekvési program – „Jólét bolygónk felélése nélkül”, COM (2012)710 final. [4] COM(2013) 918 final [5] HL L 309., 2001.11.27., 22. o. [6] HL L 152., 2008.6.11., 1. o. [7] Minden kapcsolódó dokumentum elérhető a következő internetcímen: http://ec.europa.eu/environment/air/clean_air_policy.htm [8] HL L 327., 2000.12.22., 1. o. [9] HL L 164., 2008.6.25., 19. o. [10] HL L 206., 1992.7.22., 7. o. [11] HL L 103., 1979.4.25., 1. o. [12] HL L 327., 2000.12.22., 1. o. [13] HL L 164., 2008.6.25., 19. o. [14] HL L 206., 1992.7.22., 7. o. [15] HL L 103., 1979.4.25., 1. o. [16] HL L 152., 2008.6.11., 1. o. [17] HL L 309., 2001.11.27., 22. o.