A 994/2012/EU határozat (a kormányközi megállapodásokról szóló határozat) 8. cikke előírja a Bizottság számára, hogy a határozat alkalmazásáról jelentést nyújtson be az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak. E jelentéssel a Bizottság az említett kötelezettségnek kíván eleget tenni, és a határozat felülvizsgálatához kapcsolódó hatásvizsgálathoz csatolt értékelési jelentés eredményein alapul. A felülvizsgálatot előirányozza a 2014 májusi európai energiabiztonsági stratégia és az energiaunióra vonatkozó, 2015 februárjában elfogadott stratégia is, melyek kiemelik, hogy a harmadik országokkal kötött energiaügyi megállapodásoknak teljes mértékben meg kell felelniük az uniós jogszabályoknak. Ugyanezt az elképzelést követve az Európai Tanács 2015. március 19-i következtetéseiben szintén annak biztosítását szorgalmazta, „hogy minden olyan megállapodás, amely külső szállítóktól történő gázbeszerzésre vonatkozik, maradéktalanul megfeleljen az uniós jogszabályoknak, mégpedig az ilyen megállapodások átláthatóságának növelésével és az uniós energiabiztonsági rendelkezéseknek való megfelelésük biztosításával”.

A mai napig egyetlen tagállamnak sem sikerült felmondania vagy újratárgyalnia az uniós jognak meg nem felelő kormányközi megállapodásait . Ez annak tudható be, hogy a harmadik országokkal aláírt kormányközi megállapodások nyomán bonyolult jogi helyzet jön létre. Ha egy tagállam olyan kormányközi megállapodást köt, amely a nemzetközi közjog alapján kötelező erejű, és nem tartalmaz felmondásra vagy felfüggesztésre vonatkozó rendelkezést, az jogilag gyakorlatilag lehetetlenné teszi az érintett tagállam számára, hogy a harmadik ország beleegyezése nélkül rövid időn belül, illetve a megállapodás eredetileg megállapított lejárta előtt felmondja a megállapodást. Ugyanez érvényes a kormányközi megállapodás újratárgyalására, melyhez szintén a harmadik ország beleegyezése szükséges. Ez azonban jelentősen korlátozza a Bizottság végrehajtási hatáskörét, még kötelezettségszegési eljárás indítása esetén is.

2.3. Koherencia

A határozat összhangban van számos, az EU energiapiacának működését javítani és az EU energiaellátásának biztonságát fokozni hivatott, uniós szinten elfogadott intézkedéssel. Kidolgozására 2012-ben kerül sor, és kiegészíti a földgázellátás biztonságáról szóló, 2010-ben elfogadott rendeletet . A jelenlegi határozat felülvizsgálata továbbá szerepel az energiaunió menetrendjében. Az energiaunió öt egymást kölcsönösen erősítő dimenziójának egyike (energiabiztonság, szolidaritás és bizalom) szintén kiemelten támogatja a kormányközi megállapodásokkal foglalkozó határozat által elérni kívánt célokat.

Összefoglalva: a határozat teljes mértékben összhangban van az energiaunióra vonatkozó keretstratégia hasonló célokat követő más kezdeményezéseivel.

2.4. Relevancia

A jelentős infrastruktúra-projektek továbbra is a kormányközi megállapodások formájában megvalósuló állami támogatásoktól függenek, ezért ilyen megállapodásokat az elkövetkező években is kell majd kötni, illetve meg kell újítani.

Ami a gázellátást illeti, 2014-ben a vezetékes gáz aránya a harmadik országokból származó teljes földgázbehozatalon belül elérte a 90 %-ot. Az EU-t a kereskedelmi partnereivel összekötő gázvezetékek többségét az 1970-es évek végén, illetve az 1990-es évek végén állították üzembe. Ami a kőolajellátást illeti, a nyersolajimport 90 %-ának szállítása tengeren történik, és csak 10 %-a érkezik szállítóvezetékeken; utóbbihoz a projektfejlesztőknek kormányközi megállapodásra lehet szüksége. A villamos energia tekintetében azonban merőben más a helyzet: a nettó uniós behozatal aránya a bruttó villamosenergia-termeléshez képest az EU 28 tagállamát véve kevesebb, mint 1 % . Mindazonáltal – a nyersolaj esetéhez hasonlóan – néhány elszigetelt villamosenergia-hálózat az EU-ban (nevezetesen a balti tagállamokban) nagymértékben a harmadik országokból kábelen érkező importra támaszkodik. Csakúgy, mint a földgáz- és a kőolajvezetékek esetében, az összekötő infrastruktúra itt is évtizedekkel ezelőtt létesült. Összefoglalva: vagy egy adott energiahordozó uniós importjának jelentős része (földgáz), vagy egyes uniós tagállamok importjának kritikus hányada (kőolaj, villamos energia) harmadik országokból, fizikai összeköttetéseken keresztül érkezik az EU-ba.

Az infrastrukturális projektek megvalósítása a projektgazdák közötti bonyolult szerződéses megállapodásokon alapul, amelyeket gyakran egy vagy több, a termelő, a tranzit- és a fogadó országok közötti megállapodás egészít ki. A kormányközi megállapodások sokszor hosszú időbeli hatálya miatt azok megújítása és bejelentése hullámokban történik. Ezért az a tény, hogy a Bizottsághoz 2012 óta csak egy kormányközi megállapodásról érkezett értesítés, nem jelenti azt, hogy a jövőben nem jelentenek be újabb kormányközi megállapodásokat. Ezenkívül nem a bejelentett megállapodások száma a fontos, hanem az általuk támogatott projektek jelentősége és azok uniós joggal való összeegyeztethetősége. A régebbi infrastruktúrákra vonatkozó kormányközi megállapodások megújítása esetében mára az építéssel kapcsolatos kezdeti kockázatok is lecsökkenhettek, ami miatt most annál is inkább fontos lenne elvégezni a kormányközi megállapodások uniós jognak való megfelelésének értékelését.

Az EU importfüggősége várhatóan megmarad vagy akár növekedni is fog a következő két évtizedben (a tüzelőanyagok, a technológia és az egyéb anyagok tekintetében). Habár a következő években csak korlátozott számú új energiafolyosó kialakítása várható, az ezeken belül esetlegesen megvalósuló új infrastruktúrák hatással lehetnek az egész európai energiapiacra. Ezért fontos, hogy a szóban forgó infrastruktúrához kapcsolódó kormányközi megállapodások összeegyeztethetőek legyenek az uniós joggal és az EU diverzifikációs politikájával. Ezenkívül az új infrastruktúra-projektek esetében növekszik a kormányközi megállapodásokban jellemzően szereplő kérdések száma. Az energiaellátási útvonalak hosszának növekedésével a megállapodások száma és összetettsége is növekszik, valamint jogi hierarchiájuk is bonyolultabbá válik. A tüzelőanyagok területén a felelősség olyan fontos kérdés, amit csak kormányok szintjén lehet kezelni, és szinte valamennyi hálózati összeköttetést két- vagy többoldalú megállapodások keretében szabályozzák. Az egyre összetettebb jogi rendszer összefüggésében a kormányközi megállapodások továbbra fontosak lesznek, különös tekintettel az EU diverzifikációs politikája keretében megvalósítandó esetleges új energetikai projektek fejlesztése területén.

Az energiahordozók beszerzésére irányuló kormányközi megállapodások tekintetében az EU belső piacára kerülő energiahordozók behozatalának módja megváltozott az elmúlt évtizedben. Különösen a földgáz esetében a korábbi hosszú távra szóló, olajárindexen alapuló szerződések helyett ma már a piaci alapú árképzési mechanizmus – pl. elosztóponti árak – a preferált megoldás. Azonban a piaci alapú gázárképzési mechanizmusok felé történő nagyarányú elmozdulás elrejti az egyes uniós tagállamok közötti különbségeket. Míg a közép- és északnyugat-európai tagállamok helyzete az általános trendet tükrözi, az EU más régióiban – például a balti államokban és Délkelet-Európában – még nem álltak át az elosztóponti árképzésre.

A fentiek alapján a Bizottság véleménye az, hogy a kormányközi megállapodások továbbra is kulcsszerepet fognak játszani az EU energiaágazatán belül. A határozat tehát még mindig releváns, de hozzá kell igazítani az ellátásban és az útvonalakban bekövetkezett változásokhoz.