[pic] | EURÓPAI BIZOTTSÁG |

Brüsszel, 24.3.2010

COM(2010) 105 végleges

2010/0067 (CNS)

Javaslat:

A TANÁCS RENDELETE

a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködés végrehajtásáról

{COM(2010) 104 végleges}

INDOKOLÁS

1. BEVEZETÉS

1.1. A javaslat háttere

2006. július 17-én a Bizottság az Európai Közösséget létrehozó szerződés 61. cikkének c) pontja és 67. cikkének (1) bekezdése (jelenleg az Európai Unió működéséről szóló szerződés 81. cikkének (3) bekezdése) alapján javaslatot fogadott el[1] a 2201/2003/EK rendeletnek[2] a joghatóság tekintetében történő módosításáról és a házassági ügyekben alkalmazandó jogra vonatkozó szabályok („Róma III.”) bevezetéséről szóló tanácsi rendeletről. Az intézkedést a Tanácsnak egyhangúlag, az Európai Parlamenttel folytatott konzultációt követően kellett volna elfogadnia. Az Európai Parlament 2008. október 21-én nyilvánított véleményt e javaslatról[3].

A Bizottság javaslatát 2006 októbere óta vizsgálja a polgári jogi munkacsoport (Róma III.). A rendelet keretében alkalmazandó joggal kapcsolatban javasolt egyik szabályozás esetében sem sikerült egyhangúságot elérni, ahogy a javasolt eltérések esetében sem. Következésképpen a Tanács 2008. június 5–6.-i ülésén tudomásul vette, hogy nincs meg a „Róma III.” rendelet elfogadásához szükséges egyhangúság, és olyan leküzdhetetlen nehézségek állnak fenn, amelyek mind jelenleg, mind pedig a közeljövőben lehetetlenné teszik az egyhangúság létrejöttét. Megállapította továbbá, hogy a Róma III. rendelet céljai nem érhetők el ésszerű határidőn belül a szerződések megfelelő rendelkezéseinek alkalmazásával.

2008. július 25-én a Tanács tudomásul vette az alábbiakat: legalább nyolc tagállam szándékában áll felkérni a Bizottságot arra, hogy nyújtsa be a megerősített együttműködésre vonatkozó javaslatát, továbbá a Bizottság javaslatát követően lehetséges, hogy más tagállamok is csatlakozni fognak ehhez az együttműködéshez; csak a Bizottság e tagállamok általi hivatalos megkeresése teszi lehetővé azt, hogy a Bizottság esetlegesen javaslatot nyújtson be, amely javaslatot megismerve minden egyes tárgyaló delegáció végérvényes döntést hozhasson a megerősített együttműködés lehetőségéről és az abban való részvételről; az a tény, hogy nyolc tagállam esetlegesen felkéri a Bizottságot arra, hogy nyújtson be megerősített együttműködésre vonatkozó javaslatot, nem érinti sem az eljárás lefolytatását, sem pedig a Tanács által – ezirányú felkérést követően – adandó felhatalmazást.

2008. július 28-án, augusztus 12-én és 2009. január 12-én tíz tagállam[4] kérést intézett a Bizottsághoz, melyben jelezték a házassági ügyekben alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködés létrehozására irányuló szándékukat, és felkérték a Bizottságot, hogy e célból nyújtsa be javaslatát a Tanácsnak. 2010. március 3-án Görögország visszavonta a kérését.

A házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködésre való felhatalmazásról szóló tanácsi határozatjavaslat, valamint e tanácsi rendeletjavaslat a megerősített együttműködés végrehajtásáról – melyeket a Bizottság egy időben fogadott el –, képezik a Bizottság kilenc tagállam (a továbbiakban: részt vevő tagállamok) kérésére adott válaszát. A tanácsi határozatjavaslat részletesen értékeli a megerősített együttműködés jogi feltételeit és létrehozásának lehetőségét a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén.

2. A JAVASLAT OKAI ÉS CÉLJAI

2.1. A jogbiztonság és a kiszámíthatóság növelése

A nemzetközi jellegű házassági eljárások terén nagymértékben sérül a jogbiztonság amiatt, hogy jelentős eltérések tapasztalhatók a nemzeti jogok között, különösen a kollíziós szabályok tekintetében. A nemzeti kollíziós szabályok közötti nagy eltérések és e szabályok összetettsége miatt a „nemzetközi” házaspárok nagyon nehezen tudják előre kiszámítani, hogy melyik jogot kell majd alkalmazni a házasság felbontására és a különválásra irányuló eljárásaikban. A részt vevő tagállamok ezen kívül nem nyújtanak lehetőséget a házastársaknak arra, hogy megválasszák az eljárás során alkalmazandó jogot, melynek következtében olyan jog alkalmazására kerülhet sor, amelyhez csak távoli kapcsolatok fűzik a házastársakat, illetve olyan eredmény születhet, amely nem felel meg jogos elvárásaiknak. Ez nem ösztö nzi a közös megegyezéseket sem.

Figyelembe véve a 2006. július 17-i bizottsági rendeletjavaslat (Róma III.) indokolásának vonatkozó részeit, e rendeletjavaslat célja, hogy egyértelmű jogi keretet biztosítson az Európai Unióban a házasság felbontására és a különválásra irányuló eljárásokban alkalmazandó jog területén, valamint hogy bizonyos fokú választási szabadságot biztosítson az érintetteknek az alkalmazandó jog tekintetében. A Bizottság eredeti javaslatától eltérően a megerősített együttműködés nem vonatkozik a joghatóságra, csak az alkalmazandó jogra annak érdekében, hogy ne érintse az uniós jogot, közelebbről a 2201/2003/EK rendeletet, amelyet az eredeti javaslat módosítani szándékozott. Bár a Polgári Jogi Bizottság (Róma III.)[5] által javasolt rendelkezések között szerepelt, a 20e-1. cikk nem került bele e rendeletjavaslatba. Ez a cikk lényegében joghatósági szabályt tartalmaz, és szorosan kapcsolódik a forum necessitatis ról szóló 7a. cikkhez, amely szintén kimaradt a javaslatból, mivel az is a joghatóságról szólt.

2.2. A rugalmasság növelése a felek korlátozott autonómiájának bevezetésével

Házassági ügyekben jelenleg nagyon korlátozott a felek autonómiája. A javaslat rugalmasabbá teszi a jogi keretet azzal, hogy meghatározott lehetőségeket kínál a házastársaknak a házasság felbontására és a különválásra irányuló eljárásaikban alkalmazandó jog megválasztására. Olyan jogok alkalmazásának elkerülése érdekében, amelyekhez a házastársakat laza vagy semmilyen kapcsolatok sem fűzik, a házastársak választási lehetősége csak azokra a jogokra terjed ki, amelyekkel a házasság szoros kapcsolatban van.

Annak lehetővé tétele, hogy a házastársak e kérdésekben megállapodjanak, különösen hasznos lehet majd a házasság közös megegyezéssel történő felbontása esetén. Mindez erős ösztönzést jelent majd az érintett párok számára ahhoz, hogy előre rendezzék a házasság esetleges felbontásának következményeit, valamint hogy a válásra közös megegyezéssel kerüljön sor, ami nagyon fontos szempont a gyermekekkel rendelkező párok számára. A „Róma III.”-rendelet hozzájárulhatna a harmadik országok állampolgárainak integrációjához is azáltal, hogy lehetőségük lenne az állampolgárságuk szerinti jog helyett az új lakóhelyük szerinti jogot alkalmazni.

A javaslat különleges biztosítékokat vezet be annak érdekében, hogy a házastársak tudatában legyenek választásuk következményeinek, és hogy védje a gyengébb helyzetű házastársat.

2.3. Az egyik házastárs „bíróságra rohanásának” megelőzése

Végül a javaslat foglalkozik a „bíróságra rohanás” problémájával, vagyis azzal, amikor az egyik házastárs a másikat megelőzve kéri a házasság felbontását annak érdekében, hogy az eljárásra a saját érdekeinek védelme számára kedvezőbbnek vélt jogot alkalmazzák. Ez olyan jog alkalmazásához vezethet, amellyel a másik házastársnak csak kevés kapcsolata van, vagy amely nem veszi figyelembe a másik házastárs érdekeit, ami tovább nehezíti a megegyezésre irányuló erőfeszítéseket és kevés időt hagy a közvetítésre.

A harmonizált kollíziós szabályok bevezetése várhatóan nagymértékben csökkenti a „bíróságra rohanás” veszélyét, mivel a részt vevő tagállamokban bármely eljáró bíróság a közös szabályok alapján meghatározott jogot alkalmazza majd.

Jogválasztás hiányában az alkalmazandó jogot lényegében egy sor kapcsoló tényező alapján választják meg, amelyek a házaspár szokásos tartózkodási helye szerinti bíróságnak adnak elsőbbséget, így biztosított lenne, hogy a házasság felbontása és a különválás eljárása olyan jogrend szerint történjen, amellyel a pár szoros kapcsolatban áll. Ez az érintett felek és a jogalkalmazók számára egyaránt nagymértékben növeli majd a jogbiztonságot és a kiszámíthatóságot.

A jogválasztás hiányában alkalmazandó jogot meghatározó szabály a gyengébb helyzetben lévő házastárs védelmére irányul, mivel a család válás előtti szokásos tartózkodási helye szerinti jog alkalmazásának ad elsőbbséget függetlenül attól, hogy valamelyik házaspár melyik bírósághoz nyújtotta be a keresetét. E szabály lehetővé tenné tehát, hogy a házastársak előre lássák, melyik jogot fogják alkalmazni a házasság felbontására vagy különválásra irányuló eljárásuk során.

3. AZ ÉRINTETT FELEKKEL VALÓ KONZULTÁCIÓ ÉS A MEGERőSÍTETT EGYÜTTMűKÖDÉST CÉLZÓ INTÉZKEDÉS HATÁSVIZSGÁLATA

A Bizottság 2006. júliusi javaslatának közzétételét az érdekelt felekkel folytatott széleskörű konzultáció előzte meg. A Tanácsban folytatott tárgyalásokat követő utolsó változat, amelyet a Bizottság részben beemelt a javaslatába, lényegét tekintve nem különbözik a Bizottság 2006. júliusi javaslatától. Ez a verzió lényegében ugyanazokat az elveket foglalja magában a házasság felbontására vagy különválásra irányuló eljárás során alkalmazandó jog tekintetében (pl. az alkalmazandó jog megválasztása, fő kapcsoló elvként a házaspár szokásos tartózkodási helye, közrenddel összefüggő kivétel).

A Bizottság hatástanulmányt is csatolt 2006. júliusi eredeti javaslatához, amely az alkalmazandó jog kérdése szempontjából is releváns, és amelyet figyelembe is fognak venni.[6] A Bizottság e javaslata a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködés végrehajtásáról szól. Az Európai Unióról szóló szerződés 20. cikkének (2) bekezdése szerint a megerősített együttműködés eljárása csak legvégső esetben alkalmazható. A Bizottság tehát kizárólag olyan témában tehet javaslatot megerősített együttműködésre, és a Tanács csak akkor hagyhatja azt jóvá, ha a Tanács már tárgyalta a kérdést és arra a következtetésre jutott, hogy nincsen más megoldás, mivel „az együttműködés célkitűzései az Unió egésze által ésszerű határidőn belül nem érhetők el”. Következésképpen a Bizottság nem módosíthatja sem a megerősített együttműködés tárgyát, ami ez esetben a házasság felbontására vagy különválásra irányuló eljárás során alkalmazandó jog, sem pedig a jogszabály alapvető rendelkezéseit, amelyeket a Tanács által tárgyalt szöveg utolsó változata tartalmaz. Ezen felül a Bizottság megerősített együttműködés megvalósítására vonatkozó javaslatának tartalmát behatárolja a részt vevő államok megerősített együttműködésre vonatkozó kérelmében meghatározott alkalmazási terület, ez esetben a házassági eljárásokban alkalmazandó jog. Ezért nem tűnik szükségesnek, hogy ugyanezen témában újabb hatástanulmány készüljön.

4. A JAVASLAT JOGI ELEMEI

4.1. Jogalap

E javaslat jogalapját az Európai Unió működéséről szóló szerződés 81. cikkének (3) bekezdése képezi, amely a több államra kiterjedő vonatkozású családjogi intézkedéseknek az Európai Parlamenttel való konzultációt követő megállapítására vonatkozó hatáskört a Tanácsra ruházza.

A javaslat a házasság felbontására vagy különválásra irányuló eljárás során alkalmazandó jogra vonatkozik. Ezek a kérdések a családjog témakörébe tartoznak. A javaslatnak az alkalmazandó jogra vonatkozó szabályai kizárólag a nemzetközi jellegű helyzetekben érvényesek, így például, ha a házastársak állampolgársága különböző, lakóhelyük különböző tagállamokban vagy olyan tagállamban található, amelynek legalább egyikük nem állampolgára. Ezzel teljesül az Európai Unió működéséről szóló szerződés 81. cikkének (3) bekezdésében rögzített több államra kiterjedő vonatkozás.

4.2. A szubszidiaritás elve

A javaslat céljai csak uniós szinten érhetők el az alkalmazandó jogra vonatkozó közös szabályok formájában, jelen esetben megerősített együttműködés útján. Ezeknek a kollíziós szabályoknak azonosaknak kell lenniük a javaslat célkitűzéseinek megvalósításához, vagyis a jogbiztonság, az előreláthatóság és a rugalmasság megerősítéséhez a polgárok érdekében. A tagállamok egyoldalú fellépései tehát veszélyeztetnék e célkitűzés megvalósulását. A tagállamok között nincsenek a házassági ügyekben alkalmazandó jogot szabályozó hatályos nemzetközi egyezmények. A nyilvános konzultáció és a Bizottság 2006. júliusi javaslatához készített hatásvizsgálat rámutatott az e javaslat által kezelni kívánt problémák széles körére, valamint arra, hogy ezek évente több tízezer polgárt érintenek. A probléma jellegére és terjedelmére figyelemmel a célkitűzések csak uniós szinten érhetők el.

4.3. Az arányosság elve

A javaslat megfelel az arányosság elvének, mivel szigorúan a célkitűzések eléréséhez szükséges mértékre korlátozódik. A javaslat várhatóan nem jár további pénzügyi vagy igazgatási teherrel a polgárok számára, az érintett nemzeti hatóságokra pedig csak csekély további terhet ró.

4.4. Az eszköz megválasztása

A javaslat természete és célkitűzése miatt rendeletre van szükség. A jogbiztonság és a kiszámíthatóság egyértelmű és egységes szabályokat kíván. Az alkalmazandó jogra vonatkozóan javasolt szabályok részletesek és pontosak, és nem követelik meg a nemzeti jogba való átültetést. A jogbiztonság és a kiszámíthatóság célkitűzését veszélyeztetné az, ha a részt vevő tagállamok e szabályok végrehajtásához mérlegelési jogkört kapnának.

4.5. Az Egyesült Királyság, Írország és Dánia helyzete

Az Egyesült Királyság és Írország nem vesznek részt az Európai Unió működéséről szóló szerződés harmadik részének V. címe alá tartozó területeken folytatott együttműködésben, kivéve, ha ezt kifejezetten kérik az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez csatolt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló jegyzőkönyv 3. cikkének megfelelően. Az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez csatolt, Dánia helyzetéről szóló jegyzőkönyv 1. és 2. cikkének megfelelően Dánia nem vesz részt a javasolt rendelet elfogadásában, és így az rá nézve nem kötelező, illetve nem alkalmazható.

5. KÖLTSÉGVETÉSI VONZAT, EGYSZERűSÍTÉS, ÉS ÖSSZAHANG AZ UNIÓ TÖBBI SZAKPOLITIKÁJÁVAL

5.1. Költségvetési vonzat

A javaslatnak nem lesz az Unió költségvetését érintő vonzata.

5.2. Egyszerűsítés

A javaslat a polgárok és a jogalkalmazók számára egyaránt egyszerűsíti az igazgatási eljárásokat. A kollíziós szabályok harmonizálása különösen azáltal egyszerűsíti majd jelentősen az eljárásokat, hogy az alkalmazandó joggal kapcsolatban egységes szabályokat vezet be, amelyek felváltják a részt vevő tagállamok meglévő nemzeti kollíziós szabályait.

5.3. Összhang az Unió egyéb politikáival és célkitűzéseivel

A javaslat tiszteletben tartja különösen az Európai Unió Alapjogi Chartája által az uniós jog általános elveiként elismert alapvető jogokat és elveket.

6. A CIKKEKRE VONATKOZÓ MEGJEGYZÉSEK

1. cikk

A javasolt rendelet minden kollíziós helyzetre vonatkozik, azaz minden olyan helyzetre, amely egy ország belső társadalmi életén túlmenően egy vagy több nemzetközi elemet tartalmaz, és több jogrendszert is érinthet. A javaslat kizárólag a nemzetközi jellegű helyzetekben érvényes, így például, ha a házastársak állampolgársága különböző, lakóhelyük különböző tagállamokban vagy olyan tagállamban található, amelynek legalább egyikük nem állampolgára (a továbbiakban: nemzetközi párok).

Az alkalmazandó jog területén javasolt szabályok kizárólag a házasság felbontására és a különválásra korlátozódnak, és nem alkalmazandók a házasság érvénytelenítésével kapcsolatos eljárásra, amellyel kapcsolatban sem a felek autonómiáját, sem másik jog választásának lehetőségét, sem pedig az eljáró bíróság megválasztását nem tartják célszerűnek. A házasság felbontásához és a különváláshoz hasonlóan a házasság érvénytelenítésével kapcsolatos eljárás joghatósági szabályait is a 2201/2003/EK rendelet szabályozza.

2. cikk

A 2. cikk értelmében e rendelet alkalmazása egyetemes, azaz egységes kollíziós szabályai egyaránt kijelölhetik a részt vevő tagállamok jogát, a részt nem vevő tagállamok jogát, vagy olyan államok jogát, amelyek nem tagjai az Európai Uniónak. Ez a pozitív kollíziós jog olyan mélyen gyökerező alapelve, amely már az 1980-as Római Egyezményben, a Hágai Konferencia keretében kötött egyezményekben, valamint a részt vevő tagállamok nemzeti kollíziós szabályaiban is megtalálhatók. A védzáradékokat azért vezették be, hogy kizárják olyan külföldi jogok alkalmazását a házasság felbontására vagy a különválásra irányuló eljárások során, amelyek nem felelnek meg az Európai Unió közös értékeinek. Amennyiben egy másik tagállam joga alkalmazandó, a polgári és kereskedelmi ügyekben létrehozott Európai Igazságügyi Hálózat segítheti a bíróságokat a külföldi jog tartalmáról való tájékozódásban.

3. cikk

A nemzeti kollíziós szabályok nagy többsége egy adott helyzetre csak egy megoldást irányoz elő. A javaslat nagyobb rugalmasságot kíván biztosítani a házastársak számára azáltal, hogy lehetővé teszi számukra a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog megválasztását. A választás lehetősége kizárólag azon jogokra terjed ki, amelyekkel a házastársak szoros kapcsolatban állnak, ennek megfelelően a következő lehetőségek közül választhatnak: szokásos tartózkodási helyük vagy utolsó közös szokásos tartózkodási helyük szerinti állam joga – feltéve hogy egyikük még ott tartózkodik –, az egyik házastárs állampolgársága szerinti jog, vagy az eljáró bíróság országa szerinti jog.

Azonos kollíziós szabályokat kell alkalmazni a házasság felbontására és a különválásra, mivel egyes esetekben a különválás a házasság felbontásának szükségszerű előkövetelménye. Azon részt vevő tagállamok, amelyek elismerik a különválást, azonos kollíziós szabályokat alkalmaznak a házasság felbontására és a különválásra.

A felek e kiterjesztett autonómiája erősíti majd a házastársak számára a jogbiztonságot és a kiszámíthatóságot. Annak érdekében, hogy mindkét házastárs tudatában legyen választása következményeinek, valamint a gyengébb helyzetben lévő házastárs védelmében be kell tartani bizonyos formai követelményeket. A Bizottság osztja az Európai Parlament azon véleményét, miszerint el kell kerülni, hogy a felek által választott alkalmazandó jog olyan jog alkalmazását eredményezze, amely ellentétes az alapvető jogokkal és az Európai Unió jogával. A szöveg ezért a házasság felbontása és a különválás tekintetében azon külföldi jogokra korlátozza a felek választási lehetőségét, amelyek megfelelnek az Európai Unió közös értékeinek.

4. cikk

A házastársak általi jogválasztás hiányában az alkalmazandó jogot egy sor kapcsoló tényező – elsősorban a házastársak szokásos tartózkodási helye – alapján kell meghatározni. Ezen egységes szabály jogbiztonságot és kiszámíthatóságot biztosít majd. A harmonizált kollíziós szabályok bevezetése várhatóan jelentősen csökkenti majd a „bíróságra rohanás” veszélyét, mivel a részt vevő tagállamokban bármely eljáró bíróság ugyanazt a közös szabályok alapján kijelölt jogot alkalmazza majd.

Amiatt, hogy ez a szabály elsőként a házastársak szokásos lakhelyét veszi alapul, illetve utolsó közös szokásos tartózkodási helyüket, amennyiben egyikük még mindig ott tartózkodik, az esetek nagy többségében az eljáró bíróság országa szerinti jog alkalmazására fog sor kerülni (de nem mindig, pl. ha az egyik házastárs visszatér hazájába, és ott a 2201/2003/EK rendeletben rögzített szabályok szerint bírósághoz fordul). A külföldi jog alkalmazásának esetei tehát korlátozottak.

5. cikk

E cikk célja, hogy megelőzze a házastársak közötti diszkriminációt. Bizonyos olyan esetekben, amelyekben az alkalmazandó jog nem teszi lehetővé a válást, vagy az egyik házastársnak neme miatt nem biztosít azonos jogokat a házasság felbontására vagy különválásra irányuló eljáráshoz, az eljáró bíróság országa szerinti jogot kell alkalmazni.

6. cikk

A vissza- vagy továbbutalás lehetővé tétele veszélyeztetné a jogbiztonság célkitűzését. Az alkalmazandó jog egységes kollíziós szabályok alapján történő kijelölése következésképpen e jog anyagi jogi szabályainak és nem pedig nemzetközi magánjogi szabályainak kijelölését jelenti.

7. cikk

A közrenddel kapcsolatos kivételt megfogalmazó szabály lehetővé teszi, hogy a bíróság eltekintsen a kollíziós szabály által kijelölt külföldi jog szabályaitól, amennyiben a külföldi jognak az adott ügyben történő alkalmazása ellentétes lenne az eljáró bíróság államának közrendjével. A „nyilvánvalóan” kifejezés azt jelenti, hogy a közrenddel kapcsolatos kivétel csak rendkívüli esetben alkalmazható.

8. cikk

Ha egy állam több olyan területi egységből áll, amelyek mindegyike saját anyagi jogi szabályokkal rendelkezik a házasság felbontása és a különválás tekintetében, e rendeletet kell alkalmazni az e területi egységek jogszabályai közötti összeütközések esetén is a jogbiztonság, a kiszámíthatóság és annak biztosítása érdekében, hogy az európai uniós szabályokat egységesen alkalmazzák minden kollíziós helyzetben.

9. cikk

Ez a rendelkezés átláthatóságot biztosít a polgárok számára a részt vevő tagállamokban a házassági szerződésre alkalmazandó szabályok tekintetében. A Bizottság a polgári és kereskedelmi ügyekben illetékes Európai Igazságügyi Hálózat internetes oldalán fogja rendelkezésükre bocsátani az ezzel kapcsolatos információkat.

10. cikk

E cikk a jogszabály alkalmazásának időbeli hatályáról szól.

11. cikk

A javasolt intézkedések megfelelő egyensúly kialakítására irányulnak egyrészt a részt vevő tagállamok nemzetközi kötelezettségeinek tiszteletben tartása, másrészt pedig a jog érvényesülésének valódi európai térsége kialakítására irányuló célkitűzés között. A (1) bekezdés teszi lehetővé a részt vevő tagállamok számára, hogy továbbra is alkalmazzák azokat a kétoldalú és többoldalú egyezményekben rögzített kollíziós szabályokat, amelyeknek a rendelet elfogadásakor részesei voltak. Két párhuzamos rendszer egyidejű működése – ha bizonyos részt vevő tagállamok az általuk megerősített egyezmények szabályait, a többiek pedig e rendeletjavaslat szabályait alkalmaznák – ugyanakkor ellentétes lenne a jogérvényesülés európai térségének jó működésével.

12. és 13. cikk

A jogi aktus felülvizsgálatával, hatálybalépésével és alkalmazásával foglalkozó cikkek általános előírásokat tartalmaznak.

2010/0067 (CNS)

Javaslat:

A TANÁCS RENDELETE

a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködés végrehajtásáról

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 81. cikke (3) bekezdésére,

tekintettel a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködés jóváhagyásáról szóló, [...]-i [...] tanácsi határozatra [7],

tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,

a javaslat nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,

tekintettel az Európai Parlament véleményére[8],

tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[9],

különleges jogalkotási eljárás keretében,

mivel:

(1) Az Unió azt a célt tűzte maga elé, hogy fenntartja és fejleszti az Uniót mint a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló olyan térséget, ahol biztosított a személyek szabad mozgása. E térség fokozatos kialakítása érdekében az Uniónak a határon átnyúló vonatkozású polgári ügyekben való igazságügyi együttműködésre vonatkozó intézkedéseket kell elfogadnia.

(2) Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 81. cikkének (3) bekezdésével összhangban a Tanács fogadja el a több államra kiterjedő vonatkozású családjogi intézkedéseket.

(3) A Bizottság 2005. március 14-én zöld könyvet fogadott el a házasság felbontására vonatkozó ügyekben alkalmazandó jogról és joghatóságról. A zöld könyv nagymértékű nyilvános konzultációt indított azon problémák lehetséges megoldásairól, amelyek a jelenlegi helyzetben felmerülhetnek.

(4) A Bizottság 2006. július 17-én a 2201/2003/EK rendeletnek a joghatóság tekintetében történő módosításáról és a házassági ügyekben alkalmazandó jogra vonatkozó szabályok bevezetéséről szóló rendeletre tett javaslatot.

(5) A 2008. június 5–6-án Luxembourgban ülésező Tanács egyhangúság hiányában arra a következtetésre jutott, hogy olyan leküzdhetetlen nehézségek állnak fenn, amelyek mind jelenleg, mind pedig a közeljövőben lehetetlenné teszik az egyhangúság létrejöttét. Megállapította továbbá, hogy a javasolt rendelet céljai nem érhetők el ésszerű határidőn belül a szerződések megfelelő rendelkezéseinek alkalmazásával.

(6) Ezt követően Bulgária, Görögország, Spanyolország, Franciaország, Olaszország, Luxemburg, Magyarország, Ausztria, Románia és Szlovénia kérést intézett a Bizottsághoz, mely szerint megerősített együttműködést kívánnak létrehozni egymás közt a házassági ügyekben alkalmazandó jog területén, és felkérték a Bizottságot, hogy nyújtson be javaslatot ebből a célból a Tanácsnak. 2010. március 3-án Görögország visszavonta a kérését.

(7) A Tanács [...]-án,-én fogadta el [...] határozatát a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködésre való felhatalmazásról.

(8) Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 328. cikkének (1) bekezdése szerint megerősített együttműködés annak létrehozásakor valamennyi tagállam számára nyitva áll, feltéve, hogy azok megfelelnek az együttműködésre felhatalmazó határozatban megállapított részvételi feltételeknek. Az együttműködés bármely későbbi időpontban is nyitva áll mindazon tagállamok számára, amelyek e feltételek mellett az annak keretében már elfogadott jogi aktusoknak is megfelelnek.

(9) E rendelet célja, hogy egyértelmű és teljes jogi keretet alakítson ki a részt vevő tagállamokban a házasság felbontására és a különválásra irányuló eljárások során alkalmazandó jog tekintetében, valamint megfelelő megoldásokat biztosítson az európai polgároknak a jogbiztonság, a kiszámíthatóság és a rugalmasság tekintetében, továbbá kiküszöbölje annak lehetőségét, hogy az egyik házastárs a másikat megelőzve kezdeményezze a válást annak érdekében, hogy az eljárást olyan jog szerint folytassák le, amelyet e fél saját érdekei szempontjából kedvezőbbnek ítél.

(10) E rendelet területi hatályának egyértelmű kijelölése érdekében meg kell határozni azokat a tagállamokat, amelyek részt vesznek a megerősített együttműködésben.

(11) Ez a rendelet az eljáró bíróság jellegére tekintet nélkül alkalmazandó.

(12) Annak érdekében, hogy a házaspárnak lehetősége legyen a hozzájuk legközelebb álló jogot megválasztani, illetve hogy választási lehetőség hiányában mégis ez a jog legyen alkalmazandó házasságuk felbontása vagy különválásuk során, akkor is ezt a jogot kell alkalmazni, ha ez nem valamelyik részt vevő tagállam joga. Amennyiben egy másik tagállam joga alkalmazandó, a polgári és kereskedelmi ügyekben Európai Igazságügyi Hálózat létrehozásáról szóló, 2001. május 28-i 2001/470/EK határozattal[10] létrehozott hálózat segítheti a bíróságokat a külföldi jog tartalmáról való tájékozódásban.

(13) Az európai polgárok mobilitásának növekedésével egyrészt nagyobb rugalmasságra, másrészt nagyobb jogbiztonságra van szükség. E célkitűzésnek való megfelelés érdekében e rendeletnek erősítenie kell a felek autonómiáját a házasság felbontása és a különválás terén, bizonyos mértékű lehetőséget teremtve a házasság felbontása és a különválás eljárására alkalmazandó jog megválasztására. E lehetőség azonban nem terjedhet ki a házasság érvénytelenítésére, amely szorosan kapcsolódik a házasság érvényességének feltételeihez, és melynek tekintetében nem célszerű a feleknek autonómiát adni.

(14) A házastársaknak lehetőségük volna olyan jogot választani a házasság felbontására és a különválásra irányuló eljáráshoz, amellyel különleges kapcsolatban állnak, illetve választhatnák az eljáró bíróság országa szerinti jogot. A házastársak által választott jog összhangban kell hogy álljon a szerződésekben és az Európai Unió Alapjogi Chartájában meghatározott alapvető jogokkal. Az a lehetőség, hogy megválasszák a házasság felbontására vagy a különválásra alkalmazandó jogot, nem sértheti a gyermek érdekének elsődlegességét.

(15) Az alkalmazandó jog meghatározása előtt fontos, hogy a házastársak megismerjék a nemzeti és az uniós jog lényeges elemeit, valamint a házasság felbontására vagy a különválásra alkalmazandó joggal kapcsolatos legújabb fejleményeket. E megfelelő, minőségi információkhoz való hozzáférés biztosítása érdekében a Bizottság rendszeresen frissíti interneten elérhető nyilvános információs rendszerét, melyet a 2001/470/EK tanácsi határozat hozott létre.

(16) A két házastárs tudatos választása e rendelet lényeges elve. Mindkét házastársnak pontosan tudnia kell, hogy milyen jogi és szociális következményei vannak az alkalmazandó jog megválasztásának. Az a lehetőség, hogy közös megegyezéssel kiválasszák az alkalmazandó jogot, nem sértheti a két házastárs jogait és esélyegyenlőségét. E tekintetben a nemzeti bíráknak tisztában kell lenniük annak fontosságával, hogy a két házastárs az alkalmazandó jog megválasztására vonatkozó megállapodás jogi következményeinek tudatában válasszon.

(17) Indokolt bevezetni egyes biztosítékokat annak érdekében, hogy a házastársak tudatában legyenek választásuk következményeinek. Az alkalmazandó jogra vonatkozó megállapodást írásban kell rögzíteni, dátummal ellátni, melyet alá kell írnia a két félnek. Amennyiben annak a részt vevő államnak a joga, amelyben a házastársak szokásos tartózkodási helye található, további alaki szabályokat ír elő, tiszteletben kell tartani ezeket a szabályokat. Ilyen kiegészítő alaki szabályok lehetnek azon részt vevő tagállamokban, ahol a megállapodást házassági szerződésbe kell foglalni.

(18) Az alkalmazandó jogot kijelölő megállapodást legkésőbb a bíróság megkereséséig lehet megkötni és módosítani, illetve az eljárás során is, ha erre az eljáró bíróság országa szerinti jog lehetőséget biztosít. Ebben az esetben elegendő, ha a bíróság az eljáró bíróság országa szerinti jognak megfelelően jegyzőkönyvbe veszi a kijelölés tényét.

(19) Arra az esetre, ha nem választják meg az alkalmazandó jogot, e rendeletnek egy sor kapcsoló tényező alapján harmonizált kollíziós szabályokat kell megállapítania a házastársaknak az érintett joghoz fűződő szoros kapcsolata alapján annak érdekében, hogy megfelelő jogbiztonságot és kiszámíthatóságot biztosítson, és megakadályozza, hogy az egyik házastárs a másikat megelőzve kezdeményezze a válást egy olyan jog alapján, amelyet előnyösebbnek tart saját érdekei védelmének szempontjából. E kapcsoló tényezőket oly módon választották meg, hogy a házasság felbontására vagy különválásra irányuló eljárást olyan jog szerint folytassák le, amelyhez a házastársakat szoros kötelékek fűzik; e tényezők elsősorban a házastársak szokásos tartózkodási helyét veszik figyelembe.

(20) Bizonyos esetekben mindig az eljáró bíróság országa szerinti jogot kell alkalmazni, például ha az alkalmazandó jog nem teszi lehetővé a válást, vagy az egyik házastársnak neme miatt nem biztosít azonos jogokat a házasság felbontására vagy különválásra irányuló eljáráshoz.

(21) Kivételes körülmények között, a közérdekre vonatkozó megfontolások alapján a részt vevő tagállamok bíróságai számára lehetővé kell tenni a külföldi jog figyelmen kívül hagyását, ha valamely konkrét esetben annak alkalmazása nyilvánvalóan összeegyeztethetetlen lenne az eljáró bíróság országának közrendjével. A bíróságok ugyanakkor nem alkalmazhatják a közrenddel kapcsolatos kivételt egy másik tagállam jogának kizárása céljából, ha ez sértené az Európai Unió Alapjogi Chartáját és különösen annak 21. cikkét, amely a diszkrimináció minden formájának tilalmáról rendelkezik.

(22) Mivel vannak olyan államok és részt vevő tagállamok, amelyekben két vagy több jogrendszer vagy szabályozás vonatkozik az e rendelet által szabályozott kérdésekre, szükség van olyan rendelkezésre, amely szabályozza e rendelet alkalmazandóságának mértékét ezen államok és részt vevő tagállamok különböző területi egységeiben.

(23) Mivel e rendelet célkitűzései, különösen a jogbiztonság, a kiszámíthatóság és a rugalmasság erősítése – és ezáltal a személyek szabad mozgásának megkönnyítése az Európai Unión belül – a nemzetközi házassági eljárásokban, nem teljesíthetők kielégítő módon a tagállamok saját fellépésein keresztül e rendelet dimenziói és hatásai miatt, e célkitűzések uniós szinten jobban elérhetők, jelen esetben a tagállamok közti megerősített együttműködés útján, az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében rögzített szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően e rendelet nem lépi túl az e célkitűzések eléréséhez szükséges mértéket.

(24) E rendelet tiszteletben tartja az alapvető jogokat, és elismeri az Európai Unió Alapjogi Chartájában foglalt elveket, különös tekintettel annak 21. cikkére, amely tilt minden megkülönböztetést, így a nem, faj, szín, etnikai vagy társadalmi származás, genetikai tulajdonság, nyelv, vallás vagy meggyőződés, politikai vagy más vélemény, nemzeti kisebbséghez tartozás, vagyoni helyzet, születés, fogyatékosság, kor vagy szexuális irányultság alapján történő megkülönböztetést. A részt vevő tagállamok bíróságainak e jogok és elvek tiszteletben tartásával kell alkalmazni ezt a rendeletet,

ELFOGADTA EZT A RENDELETET:

I. fejezet – Hatály

1. cikk Alkalmazási terület

1. E rendelet olyan esetekben alkalmazandó, amikor különböző országok joga között kell választani a házasság felbontására vagy a különválásra irányuló eljárások során.

2. E rendelet alkalmazásában „részt vevő tagállam” minden olyan tagállam, amely részt vesz a házasság felbontására vagy a különválásra irányuló eljárások során alkalmazandó jogról szóló megerősített együttműködésben, a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jog területén létrehozandó megerősített együttműködésre való felhatalmazásról szóló, [...]-i [...] tanácsi határozat alapján.

2. cikk Egyetemes alkalmazás

Az e rendelet szerint meghatározott jogot akkor is alkalmazni kell, ha e jog nem egy tagállam joga.

II. fejezet – A házasság felbontására vagy különválásra irányuló eljárás során alkalmazandó jogra vonatkozó egységeses szabályok

3. cikk Az alkalmazandó jog megválasztása a felek által

1. A házastársak közös megegyezéssel megválaszthatják a házasság felbontására és a különválásra alkalmazandó jogot, feltéve, hogy ez a jog összhangban áll a szerződésekben és az Európai Unió alapjogi chartájában meghatározott alapvető jogokkal és a közrend elvével, különös tekintettel a következőkre:

a) a megállapodás megkötésének időpontjában a házastársak közös szokásos tartózkodási helye szerinti állam joga;

b) a házastársak utolsó közös szokásos tartózkodási helye szerinti állam joga, amennyiben a megállapodás megkötésének időpontjában egyik házastárs még mindig ebben az államban tartózkodik;

c) az egyik házastársnak a megállapodás megkötése időpontjában meglévő állampolgársága szerinti állam joga;

d) az eljáró bíróság országa szerinti jog.

2. A (4) bekezdés sérelme nélkül az alkalmazandó jog kijelöléséről szóló megállapodás bármikor megköthető és módosítható, de legkésőbb a bíróság megkeresése előtt.

3. A (2) bekezdésben említett megállapodást írásba kell foglalni, dátummal kell ellátni, és azt mindkét házastársnak alá kell írnia. A megállapodás tartós rögzítését biztosító, elektronikus módon történő bármely közlés egyenértékű az írásos formával.

Amennyiben annak a részt vevő államnak a joga, amelyben a megállapodás megkötésének időpontjában a házastársak szokásos tartózkodási helye található, további alaki szabályokat ír elő az ilyen típusú megállapodások tekintetében, alkalmazni kell ezeket a szabályokat. Amennyiben a házastársak szokásos tartózkodási helye különböző részt vevő tagállamokban van, és e tagállamok jogai különböző alaki szabályokat írnak elő, alaki szempontból érvényes a megállapodás, ha megfelel az ezen országok egyikének jogában rögzített feltételeknek.

4. Ha az eljáró bíróság országa szerinti jog lehetővé teszi, a házastársak az eljárás során a bíróság előtt is kijelölhetik az alkalmazandó jogot. Ebben az esetben a bíróság az eljáró bíróság országa szerinti jognak megfelelően jegyzőkönyvbe veszi a kijelölés tényét.

4. cikk A felek jogválasztása hiányában alkalmazandó jog

A 3. cikk szerinti jogválasztás hiányában a házasság felbontására és a különválásra azon állam joga alkalmazandó:

a) amelyben a bíróság megkeresése időpontjában a házastársak közös szokásos tartózkodási helye található; vagy ennek hiányában

b) amelyben a házastársak utolsó közös szokásos tartózkodási helye található, amennyiben ez a tartózkodási hely a bíróság megkeresésétől számított egy évnél nem régebbi időpontban szűnt meg, és amennyiben a bíróság megkeresésének időpontjában az egyik házastárs még mindig ebben az államban tartózkodott; vagy ennek hiányában

c) amelynek a bíróság megkeresése időpontjában a két házastárs állampolgára volt; vagy ennek hiányában

d) amelyben a bíróságot megkeresték.

5. cikk Az eljáró bíróság országa szerinti jog alkalmazása

Amennyiben a 3. vagy 4. cikk szerint alkalmazandó jog nem teszi lehetővé a válást, vagy az egyik házastársnak neme miatt nem biztosít azonos jogokat a házasság felbontására vagy különválásra irányuló eljáráshoz, az eljáró bíróság országa szerinti jogot kell alkalmazni.

6. cikk A vissza- és továbbutalás kizárása

Valamely állam jogának az e rendelet szerinti alkalmazása az érintett államban a nemzetközi magánjogi szabályokon kívüli, hatályos jogi szabályok alkalmazását jelenti.

7. cikk Közrend

Az e rendelet által meghatározott jog valamely rendelkezésének alkalmazása csak akkor tagadható meg, ha az alkalmazás nyilvánvalóan összeegyeztethetetlen az eljáró bíróság országának közrendjével.

8. cikk Egynél több jogrendszerrel rendelkező országok

1. Ha egy állam több olyan területi egységből áll, amelyek mindegyike saját jogszabályokkal rendelkezik a házasság felbontása és a különválás tekintetében, úgy az egyes területi egységeket államként kell kezelni az e rendelet alapján alkalmazandó jog megállapítása céljából.

2. Az olyan részt vevő tagállam, ahol a különböző területi egységek saját jogszabályokkal rendelkeznek a házasság felbontása és a különválás tekintetében, nem köteles e rendeletet alkalmazni a kizárólag az ilyen területi egységek joga között felmerülő kollízióra.

III . fejezet – Egyéb rendelkezések

9. cikk A részt vevő tagállamok által biztosítandó információk

1. Adott esetben a részt vevő tagállamok legkésőbb [ e cikk alkalmazásának időpontjától számított három hónap ]-án/-én értesítik a Bizottságot a következőkkel kapcsolatos nemzeti rendelkezéseikről:

a) az alkalmazandó jog megválasztásáról szóló megállapodásra vonatkozó alaki szabályok; valamint

b) az alkalmazandó jog kijelölésének lehetősége a 3. cikk (4) bekezdésének megfelelően.

A részt vevő tagállamok értesítik a Bizottságot a fentiekkel kapcsolatban bekövetkező változásokról.

2. A Bizottság megfelelő eszközök útján, vagyis a polgári és kereskedelmi ügyekben illetékes Európai Igazságügyi Hálózat honlapján a nyilvánosság rendelkezésére bocsátja az (1) bekezdésnek megfelelően közzétett információkat.

10. cikk Átmeneti rendelkezések

1. E rendelet kizárólag azokra a bírósági eljárásokra és a 3. cikkben említett egyezményekre alkalmazandó, amelyeket a 13. cikkben meghatározott alkalmazási időpontot követően indítottak vagy kötöttek.

Ha egy részt vevő állam joga szerint e rendelet alkalmazási időpontját megelőzően kötöttek az alkalmazandó jog megválasztására vonatkozó megállapodást, ez a megállapodás hatályba lép, ha megfelel a 3. cikk (3) bekezdésének első albekezdésében szereplő feltételeknek.

2. E rendelet nem érinti a részt vevő tagállam joga szerint kötött, az alkalmazandó jog megválasztására vonatkozó azon megállapodásokat, amelyek esetében a bíróság megkeresése e rendelet alkalmazási időpontját megelőzően történt.

11. cikk A meglévő nemzetközi egyezményekkel való kapcsolat

1. Ez a rendelet nem érinti azoknak a kétoldalú vagy többoldalú egyezményeknek az alkalmazását, amelyeknek e rendelet elfogadásakor egy vagy több részt vevő tagállam részes fele, és amelyek – a részt vevő tagállamok az Európai Unió működéséről szóló szerződés 351. cikke szerinti kötelezettségeinek sérelme nélkül – az e rendelet által szabályozott kérdésekre vonatkoznak.

2. Az (1) bekezdéssel ellentétben a részt vevő tagállamok között ez a rendelet élvez elsőbbséget azokkal az egyezményekkel szemben, amelyek az e rendelet által szabályozott kérdésekre vonatkoznak, és amelyeknek a részt vevő tagállamok részes felei.

12. cikk Felülvizsgálati záradék

A Bizottság legkésőbb [ e rendelet alkalmazási időpontja után öt évvel ] jelentést nyújt be e rendelet alkalmazásáról az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak. Adott esetben ezt a jelentést a rendelet módosítására irányuló javaslatok kísérik.

IV. fejezet – Záró rendelkezések

13. cikk Hatálybalépés és az alkalmazás időpontja

Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.

A rendelet [ az e rendelet elfogadását követő tizenkettedik hónaptól ] kezdve alkalmazandó, kivéve a 9. cikket, amely [ e rendelet elfogadását követő hatodik hónaptól ] alkalmazandó.

Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó a tagállamokban a Szerződéseknek megfelelően.

Kelt Brüsszelben, […]-án/én

a Tanács részéről

az elnök

[1] COM(2006)399.

[2] A Tanács 2201/2003/EK rendelete (2003. november 27.) a házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, illetve az 1347/2000/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 338., 2003.12.23., 1. o.).

[3] HL C 15 E., 2010.1.21., 128. o.

[4] Bulgária, Görögország, Spanyolország, Franciaország, Olaszország, Luxemburg, Magyarország, Ausztria, Románia és Szlovénia.

[5] Lásd az Európai Unió Tanácsának 9712/08-as dokumentumát.

[6] SEC(2006) 949.

[7] HL L […]., […]., […]. o.

[8] HL C […], […], […]. o.

[9] HL C […], […], […]. o.

[10] HL L 174., 2001.6.27., 25. o.