Brüsszel, 3.9.2004

COM(2004) 581 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

A gazdasági kormányzás erősítéséről és a Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának pontosításáról

1. JOBB GAZDASÁGI KORMÁNYZÁS ÉS RENDEZETT ÁLLAMHÁZTARTÁS

2004. június 18-án az Európai Tanács nyilatkozatot fogadott el a Stabilitási és Növekedési Paktumról (SNP), amely kihangsúlyozta, hogy az Unió és a tagállamok gazdasági és költségvetési politikájának két fő pillére a növekedési lehetőségek előmozdítása és a rendezett költségvetési pozíciók biztosítása. E bizottsági közlemény az Európa Tanács azon megállapítására reagál, hogy a tagállamok örömmel vennék a Bizottságnak az SNP végrehajtása pontosítására és megerősítésére irányuló javaslatait. A Bizottság 2004. június 24-i „Államháztartás a GMU-ban - 2004” közleményében kifejtett elképzeléseire alapozva, e közlemény útmutatóul szolgál a tagállamoknak az EU költségvetés-politikai keretrendszerének kidolgozására és működésére tett javaslataik tekintetében.

A költségvetési fegyelem felügyelete eredményesnek bizonyult, azt továbbra is fenn kell tartani és biztosítani kell annak szigorú végrehajtását. E tekintetben a Szerződés rendelkezései, ideértve a GDP 3,ill. 60 százalékában kifejezett irányadó költségvetési hiányt, ill. államadósságot, továbbra is a költségvetés-politikai keretrendszer szükséges stabil alapjait biztosítják és a rendszer sarokkövei maradnak. Kerülni kell a túlzott hiányt, felmerülése esetén azt azonnal kezelni kell, az árstabilitás megőrzése és az államháztartás fenntarthatóságának érdekében. A költségvetés-politikai keretrendszer közös szabálykészlet, amelyet minden tagállamra egyenlő módon kell alkalmazni. Azonban a 25 országot felölelő igencsak heterogén és sokszínű Európai Unióban, tekintve a GMU-ban gyűjtött 5 évnyi tapasztalatot, a különféle helyzetben lévő gazdaságok különbségeit javított közös keretrendszerrel (amennyiben annak szabályai mögött meghúzódó közgazdasági megfontolások nagyobb hangsúlyt kapnak) megfelelőbben lehetne kezelni. A célkitűzés emiatt a jelenlegi keretrendszer közgazdasági megalapozottságának erősítése és ezáltal a hitelesség és végrehajtás előmozdítása. A cél a jelenlegi szabályozás eredményességének javítása, nem pedig annak rugalmasabbá vagy merevebbé tétele.

Erre alapozva e közlemény először is azt vizsgálja, hogy a költségvetés-politikai keretrendszer – és különösen a Stabilitási és Növekedési Paktum – hogyan kezelhetné az eddig tapasztalt hiányosságokat azáltal, hogy az ajánlások nagyobb hangsúlyt fektetnének a gazdasági fejleményekre, és fokozottabban koncentrálnának az államháztartás fenntarthatóságának megőrzésére .

Másodsorban, ez a közlemény azt vizsgálja, hogy az EU gazdasági szabályozásának eszközeit hogyan lehetne úgy kombinálni, hogy azok a lisszaboni stratégia megvalósítását támogassák és hogy a költségvetési politika még inkább elősegítse a gazdasági növekedést . Harmadsorban a közlemény a keretrendszer megerősítését célzó lehetséges javításokat javasol.

A megközelítés kifejtése során a Bizottság figyelembe veszi az Európai Bíróság július 13-i határozatának[1] vonatkozásait, amely tisztázza a Bizottság és a Tanács megfelelő szerepét az EU költségvetés-politikai keretrendszerének alkalmazása során. A határozat azt is megerősítette, hogy a szabályokon alapuló rendszer a kötelezettségvállalások betartatásának és valamennyi tagállam egyenlő bánásmódban való részesítésének legjobb biztosítéka.

2. A STABILITÁSI ÉS NÖVEKEDÉSI PAKTUM ÚJBÓLI ELőTÉRBE HELYEZÉSE

A Stabilitási és Növekedési Paktum öt év alatt felhalmozott tapasztalatai rávilágítottak annak a költségvetési koordináció folyamatában betöltött kulcsfontosságú szerepére. Az SNP segített a makro-ökonómiai stabilitás elérésében, amelyet jól jellemeznek a közelmúlt gazdasági visszaesésének költségvetési tendenciái, hisz ezek pozitívabb képet mutatnak a korábbi gazdasági visszaeséseknél tapasztalt költségvetési pozíciók határozottabb romlásához képest. Azonban, az elmúlt években az SNP alkalmazása során feszültség halmozódott fel, amely a hitelesség és felelősségvállalás romlásához, valamint intézményi bizonytalansághoz vezetett. Ezen kívül, a keretrendszer alkalmazása során további javítási lehetőségekre derült fény.

A 2004. júniusi közleményében a Bizottság az SNP erősítésére több eshetőséget is figyelembe vett : (i) a költségvetési pozíciók felügyelete során nagyobb hangsúly fektetése az adósságra és fenntarthatóságra; (ii) a „közel egyensúlyi helyzet vagy többlet” középtávú célkitűzéseinek meghatározásakor több, az adott országra jellemző körülmény figyelembe vétele; (iii) a túlzott hiány esetén követendő eljárás alkalmazásakor a gazdaság körülményeinek és alakulásának figyelembe vétele; (iv) a költségvetési helyzet nem megfelelő alakulásakor időben tett intézkedések biztosítása.

A keretrendszer megszilárdítása és pontosítása során alapvető lenne a megfelelő egyensúly biztosítása a költségvetési politika felügyeletében és koordinálásában potenciálisan kibontakozó egyre szélesebb mérlegelési jogkör valamint annak szüksége között, hogy a szabályokon alapuló keretrendszer egyszerű és átlátható maradjon. Ez utóbbit minden országra méltányos és következetes módon kell alkalmazni úgy, hogy az közben az EU közvéleménye számára is követhető legyen. Ezzel összefüggésben, a két számszerű „sarokkő” – a deficit/GDP arányszám 3 %-os, és az adósság/GDP arányszám 60 %-os referenciaértéke – helytálló volt és továbbra is a többoldalú felügyelet központi részét képezik.

A megszilárdított Stabilitási és Növekedési Paktum megfogalmazhatná a költségvetési felügyelet alapelveit és általános ismérveit, amelyek a költségvetési koordináció keretrendszerének alapjául szolgálnának. Ezen kívül, az SNP felülvizsgálatával párhuzamosan, hogy annak alkalmazása következetes lehessen, egy magatartási kódexben a költségvetési felügyelet gyakorlatát vizsgáló egyedi közgazdasági-elemző eszközöket lehetne meghatározni. Az átdolgozott megközelítés fő elemei a következőképpen írhatók le.

(i) A költségvetési pozíciók felügyelete során nagyobb hangsúly fektetése az államadósságra és a fenntarthatóságra. A fenntarthatóságra fektetett nagyobb hangsúly magával vonja mind az adósságállomány aktuális alakulásának, mind pedig az azt közép-, illetve hosszú távon befolyásolni képes tényezőknek a megerősített felügyeletét. Fontos azonban kihangsúlyozni, hogy az adósságállomány alakulására helyezett nagyobb hangsúly kiegészítené a deficit alakulásának folyamatos, szigorú megfigyelését.

Az államadósságra és az államháztartás fenntarthatóságára helyezett erőteljesebb hangsúly az SNP-re vonatkozó három módosítási javaslathoz vezet: országokra lebontott, középtávú költségvetési célkitűzések (lásd lentebb az (ii) francia bekezdést) azonosítása, a Szerződés adósságállományra vonatkozó kritériumának gyakorlati alkalmazásba való átültetése és többek között a túlzott hiány esetén követendő eljárásban alkalmazott kiigazítási pálya meghatározása a fenntarthatósági kockázatok mértékének megfelelően (lásd lentebb az (iii) francia bekezdést).

Az adósságállományra vonatkozó kritérium tekintetében a Stabilitási és Növekedési Paktum tisztázhatná, hogy milyen alapokra hivatkozva mérhető a Szerződés rendelkezése szerinti „elegendő mértékű” adósságállomány-csökkenés. Az adósságállomány kívánt leépítési ütemének meghatározásakor figyelemmel kell lenni a következők szükségességére: körültekintően meghatározott államadóssági arány beállítása még azelőtt, hogy a társadalom elöregedésének kihatásai teljes mértékben érezhetővé válnának; az ország-specifikus, kiindulási államadósságállomány-szint és a lehetséges növekedés feltételeinek tekintetbe vétele. Az utóbbit lehetőleg a népesség elöregedéséhez és a függő kötelezettségekhez kapcsolódó további tényezők feltárásával kellene kiegészíteni.

Fontos elem lenne az „elegendő mértékű adósságállomány-csökkentés” meghatározása, amely a célszerű államadósság-arány elérését biztosítaná ésszerű időtartamon belül. Az adósságállomány éves alakulásának felmérését a csökkentés e referenciaarányának alapulvételével lehetne elvégezni, az adott országra jellemző mindenkori növekedési feltételeket is figyelembe véve. A gyakorlatban ez azt jelenti, hogy ha a növekedés nem éri el a lehetséges szintet, alacsonyabb adósságállomány-csökkentés felelne meg a keretrendszer követelményeinek, míg ennek ellenkezője lenne érvényes a lehetőségeket meghaladó növekedés esetén.

A túlzott hiány esetén követendő eljárás alkalmazásán túl az államháztartás – úgymint nyugdíjak, függő eszközök és kötelezettségek – hosszú távú fenntarthatóságára ható tényezők alaposabb ismerete szükséges. Alakulásuk jobb megértése segíti a költségvetés-politikai keretrendszerbe való jobb beillesztésüket. Az adósságállomány és a hiány számadatai közötti eltérések világosabb megértése a költségvetés alakulásának jobb megítélését is lehetővé tenné.

(ii) A „közel egyensúlyi helyzet vagy többlet” középtávú célkitűzéseinek meghatározásakor több, az adott országra jellemző körülmény figyelembe vétele. A Szerződés rendelkezéseit kiegészítő középtávú célkitűzéseknek két fő célja van. Először is, elegendő mozgásteret hivatottak teremteni, hogy a gazdaság megtorpanásakor – konjunktúraciklust erősítő költségvetési politika alkalmazása nélkül – a költségvetési hiány ne érje el a 3 %-os referenciaértéket. Másodszor, a középtávú célokhoz való ragaszkodás lehetővé teszi az államadósság/GDP arány csökkentését, valamint a népességelöregedés költségvetési kihatásaira való felkészülést. A SNP nem részletezte a „közel egyensúlyi helyzet vagy többlet”-re vonatkozó középtávú költségvetési célkitűzést, és a legtöbb tagállammal szemben jelenleg gyakorlatilag a ciklikus hatásoktól megtisztított kiegyensúlyozott költségvetési pozíció a követelmény – a cikluson keresztül minden évre. A 25 tagú EU gazdaságaiban tapasztalható eltérésekre tekintettel, nem helyes minden országnak egységes célokat kitűzni, ez közgazdasági szempontból sem indokolható.

A hiányra vonatkozó referenciaérték túllépése elkerülésének célja mellett a középtávú költségvetési célkitűzést az adósságállományok jelenlegi szintjére lehetne alapozni, figyelembe véve azok közép és hosszú távú alakulását. A gyakorlatban annál szigorúbb lenne a középtávú célkitűzés (nullához közeli érték, vagy többlet), minél magasabb az adósságállomány szintje. A kijelölt költségvetési pozícióknak a szokásos körülmények között nem szabad meghaladniuk a 3 %-os referenciaértéket. Azonban olyan országok esetében, amelyeknek engedélyezett a kis mértékű hiány, a gazdaság lelassulásának esetén nőne a 3 % túllépésének kockázata.

A középtávú célkitűzéstől vagy az oda vezető úttól való eltérés felmérésekor olyan más tényezőket is figyelembe lehetne venni, mint például a gazdasági növekedés, az infláció, a népesség elöregedésével kapcsolatosan fennálló rejtett kötelezettségek, a strukturális reformok kihatásai vagy a pótlólagos nettó befektetési igény.

Végezetül, ki kell hangsúlyozni, hogy a meghatározás bonyolultsága és annak gazdasági értelemben vett alkalmazhatósága között egyértelműen fordított arányosság áll fenn. A középtávú célkitűzések meghatározása irányelveinek felállítása és az azoktól való eltérés felmérése során fokozottan figyelemmel kell lenni e fordított arányosságra.

(iii) A túlzott hiány esetén követendő eljárás alkalmazásakor a gazdaság körülményeinek és alakulásának figyelembe vétele. Ezt elsősorban az eljárás két vetületében lehetne megtenni:

- A lanyha gazdasági növekedés elhúzódó időszakainak figyelembe vétele a „rendkívüli körülmények záradék”-on keresztül. Az EU jelenlegi költségvetési keretrendszere nem veszi teljes mértékben figyelembe azt az esetet, amikor a gazdasági növekedés lassú, de még mindig pozitív. E téren a következő módon lehetne javulást elérni: a kiigazítási pálya újbóli átgondolásával amint egy ország túllépi a hiányra vonatkozó 3 %-os referenciaértéket (lásd alul) és/vagy az ún. „rendkívüli körülmények záradék” újbóli meghatározásával. A jelenlegi keretrendszer mellett a kumulált termelési mennyiség jelentős visszaesését és ugyanakkor a GDP 3 %-át meghaladó hiányt eredményező lanyha növekedésű, elhúzódó időszak nem jelenti azt, hogy a rendkívüli körülményekre vonatkozó záradék alkalmazható és ezáltal a tagállam mentesül a „túlzott hiány” kategóriába való besorolás alól.

A Szerződés kivételeket is lehetővé kíván tenni azon általános elv alól, amely szerint a referenciaértékeket meghaladó hiányt és államadósságot felmutató tagállamokat túlzott hiánnyal rendelkező tagállamoknak kell tekinteni. A kivételt több feltétel együttes teljesülése indokolhatja (a referenciaérték kivételes, átmeneti és kis mértékben történő túllépése). Az 1467/97/EK rendelet megnevezi a hiány alkalmazására vonatkozó kivételeket, a „rendkívüli körülmények”-re vonatkozó záradék alkalmazási feltételeinek igen korlátozó módon történő meghatározásával. Különösen, a rendelet a záradékra való hivatkozást csak a negatív növekedés esetére korlátozza, és ha az nem jelentős (-2 %), akkor azt bizonyítékokkal kell a tagállamoknak alátámasztaniuk. Annak érdekében, hogy számolni lehessen a még pozitív előjelű, de huzamosan nagyon alacsony növekedésű, előre nem várt időszakokkal, a lehetséges jobbítások kiterjedhetnének a súlyos gazdasági visszaesés fogalmának újbóli meghatározására, a „visszaesés váratlan voltának” és a „termelés korábbi trendekhez képest való visszaesésének” tisztázására. A két másik feltétel (a referenciaérték átmeneti és kis mértékben történő túllépése) továbbra is alkalmazandó lenne.

A záradék bármely megváltoztatását a kiigazítási pályán végzett módosításokkal együtt kell elvégezni, amely utóbbi szintén az elhúzódó gazdasági megtorpanásokkal vethetne számot. Az elhúzódó visszaeséseknek a rendkívüli körülmények záradék meghatározásának tágításán keresztül történő figyelembe vétele abban tér el leginkább a kiigazítási pályán keresztül történő figyelembe vételtől, hogy a rendkívüli körülmények körének bővítése révén a 3 % referenciaértéket túllépő ország nem kerülne a túlzott hiány esetén követendő eljárás alá, és ily módon nem lenne az eljárással járó fokozottabb felügyelet tárgya, ami annak kockázatával járhat, hogy a megfelelő pillanatban a szükséges felügyeleti tevékenység veszít a lendületéből.

- A túlzott hiány kiigazításának végrehajtásákor az adott országra jellemző sajátos elemek figyelembe vétele (kiigazítási pálya). A jelenlegi szabályozás szerint a 3 % hiány/GDP arányszámot túllépő tagállam köteles azt „az annak megállapítását követő évben kiigazítani, kivéve, ha különleges körülmények állnak fenn” (a Tanács 1467/97/EK rendelete, 3. cikk (4) bekezdés). A rendelet további határidőket szab, különösen a meghozandó eredményes intézkedések (az eljárás kezdetétől számított négy hónap) és olyan szankciók (az eljárás kezdetétől számított tíz hónap) tekintetében, amelyekkel a Tanács határozatainak eleget nem tevő tagállamok sújthatók.

A túlzott hiány kiigazítására egységesen megszabott határidőknek alapvető korlátai vannak, hiszen nem tesznek lehetővé megkülönböztetést a különböző gazdasági ciklusú és szintű államadósság-állománnyal rendelkező országok között. Ez aztán elhibázott politikai útmutatást adhat (például túl szigorú, konjunktúraciklust erősítő kiigazítások) vagy arra csábíthat, hogy a határidők betartása végett egyszeri intézkedésekhez folyamodjanak.

A megfelelő kiigazítási pálya meghatározása során az SNP-nek még inkább figyelembe kellene vennie a 3 %-os referenciaértéket megszegő tagállam gazdaságának körülményeit és az arra ható sarkalatos tényezőket. Ez azt jelenti, hogy a túlzott hiány esetén követendő eljárás még mindig működésbe lép, mihelyt egy ország megszegi a referenciaértéket, és továbbra is gyors kiigazítást várnak el az adott országtól. Jóllehet, a kiigazítás üteme országonként különböző lehet a gazdasági körülmények és az adósságállomány szintje alapján meghatározott megfelelő kiigazítási pályák miatt. A helyzet felmérésekor figyelembe kell venni a túlzott hiány okait, valamint a politikák helytállóságát. A gyakorlatban különböző megközelítések fedezhetők fel a Szerződés keretrendszerében. Az első lehetőség szerint alapvető kiigazítási szabálynak továbbra is az „azonosítást követő év”-hez kapcsolódó előírást kell tekinteni, eközben pedig az SNP-ben a „különleges körülmények záradék” meghatározásán keresztül hosszabb kiigazítási pálya lenne a tagállamoknak engedélyezve. A második megközelítés szerint alapvető szabálynak az országokra egyenként meghatározott határidők minősülnének. Mindegyik esetben fontos lenne a túlzott hiány kiigazítására egy maximális időhatár kijelölése és a hibás politikákkal szemben nem lehetne engedményeket tenni.

Ezen kívül, a felügyelet gyakorlására vonatkozó határidőket felül kell vizsgálni, hogy azok jobban megfeleljenek a nemzeti költségvetési eljárásoknak. Továbbá, a stabilitási és konvergencia programoknak a költségvetés alakulásában és a politikai intézkedések kiértékelésében központi mozzanaá kell válniuk. Míg a túlzott hiány esetén követendő eljárásba vont országok alapvetően továbbra is fokozott felügyelet tárgyát képeznék, addig a programok éves értékelésekor több hangsúlyt kell helyezni a kiigazítási pályára, és ez segíthetné egyszerűsíteni a jelenlegi eljárásokat.

Az adósságállományra fektetett nagyobb hangsúlynak fokozottan ösztönzőleg kell hatnia arra, hogy kedvező időszakokban gyorsítsák az adósságállomány-csökkentést előrelátó politikák folytatásával. Az adósságállomány figyelembe vétele a túlzott hiány korrekcióját szolgáló, megfelelő kiigazítási pálya meghatározásakor az adósságállományaikat óvatos szintre csökkentő országokat hozza előnyös helyzetbe, hiszen ezáltal a kedvezőtlen időszakokban nagyobb mozgástérrel rendelkeznek.

(iv) Időben tett intézkedések a költségvetési helyzet nem megfelelő alakulásakor. A legutóbbi elhúzódó gazdasági visszaesést megelőző időszak tapasztalatai nyilvánvalóvá tették a megfontolt és a gazdasági ciklus egészén keresztül arányos politikai irányítás, valamint a kedvező időszakokban többlet felhalmozásának a szükségességét. A költségvetési felügyeletnek biztosítania kell, hogy a tagállamok egymásra gyakorolt nyomása segítse a középtávú célkitűzések elérését. Ennek érdekében az SNP-nek újólag meg kell erősítenie a gazdasági ciklus során arányos költségvetési politikai irányítás melletti elkötelezettségét, hogy biztosított legyen a népesség elöregedésére való felkészülés, a gazdasági visszaesések kezelésére megfelelő mozgástér keletkezzen és hogy a gazdasági ciklus egészén keresztül megfelelő politikai kombináció álljon rendelkezésre. Az ezen célkitűzések melletti újbóli és közös elkötelezettség fokozná a tagállamok felelősségét az SNP-vel szemben.

A szakértői értékelés mechanizmusának a költségvetés-politikai felügyelet megelőzési szakaszában való hatékony működése elengedhetetlen a megfelelő politikák és költségvetési eredmények megvalósításához és ahhoz, hogy az SNP szankcionáló intézkedéseit ne kelljen aktiválni.

A Bizottság által kiadott közvetlen korai előrejelzéseknek (lásd a 4. pontot alul) a költségvetés nem megfelelő alakulása esetén időben jelezniük kell a kiigazítási intézkedések szükségességét , még a gazdaság kedvező alakulása esetén is, és akkor is, amikor a hiány nem közelíti meg szükségszerűen a 3 %-ot.

Ugyanígy, az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokat (BEPG) a kedvező időszakokban eredményesebben lehetne alkalmazni a megfelelő politikák kérdéskörét illetően. Szükség esetén az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások végrehajtását illetően ajánlásokat lehetne megfogalmazni, amennyiben a költségvetési politikák ezekkel nincsenek összhangban.

Abban az esetben, ha a tagállam politikája veszélyeztetheti a Szerződés referenciaértékeit, vagy az államháztartás fenntarthatóságát, úgy időben korai előrejelzéseket kellene kiadni.

3. A KÖLTSÉGVETÉSI POLITIKÁK ÖSSZEHANGOLÁSA

A költségvetési politika EU által végzett felügyeletének tágabb értelmezése azt jelenti, hogy EU szinten a fegyelmi vetületet más tényezőkkel együtt kell tárgyalni: a gazdasági és költségvetési politikáknak a megfelelő prioritásokat kell felállítaniuk a gazdasági reformok, az innováció, a versenyképesség, a magánbefektetések serkentése és a fogyasztás terén. Ez segítené a lisszaboni stratégia gazdasági célkitűzései elérésének a folyamatát.

Az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások (BEPG), az SNP, valamint a nemzeti költségvetési eljárások közötti összefüggés erősítése javítaná a gazdaságpolitikák összehangolásának eredményességét. Konkrétan, az SNP megelőzési szakasza menetrendjének (tekintettel a stabilitási és konvergencia programok benyújtására és értékelésére) felülvizsgálatán, valamint annak a nemzeti költségvetési eljárásokkal való szorosabb összehangolásán keresztül egyszerűbbé és hatékonyabbá lehetne tenni az európai felügyelet hozzájárulását a nemzeti politikák irányításához.

A stabilitási és konvergencia programok szerepét meg lehetne erősíteni. Először is, ezek pontosan meghatározhatják a középtávú költségvetési stratégiát az új kormányok választással nyert megbízatásának kezdetén. E programok aktualizálása az év korábbi szakaszában valós előzetesen teljesítendő feladat lenne. Ez lehetővé tenné, hogy a kormányok a nemzeti költségvetés elkészítésében figyelembe vegyék az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokat (BEPG) és a programokkal kapcsolatos véleményeket . Az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások végrehajtásának a következő év elején történő értékelése zárná az éves ciklust, és készítené elő a terepet a következő ciklus számára.

A gazdaságpolitikai menetrend ilyetén felülvizsgálatának számos előnye van. Először is, a stabilitási és konvergencia programoknak az éves költségvetési tervezéstől a stratégiai tervezés irányában való terelése erősítené a középtávú szemléletet. Másodsorban, egy igazi, gazdaságpolitikai EU-félév – az európai és a nemzeti szint közötti együttműködésnek még a következő évi költségvetési tervezet elkészítése előtt történő fokozásával – valószínűsíthetően erősítené a tagállamoknak az EU politikák összehangolásának irányában érzett felelősségét, és egyszerűsítené a közös iránymutatások lefordítását a politikák nemzeti szintű kialakításának nyelvére. Harmadsorban, ez az új tájolás lehetővé tenné a nemzeti parlamentek jobb, a többéves költségvetési tervezés korai szakaszában történő bevonását: ez valószínűleg erősítené az EU költségvetés-politikai keretrendszerének létjogosultságát. Végezetül, mind az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások, mind a programok végrehajtásának kiértékelését segítené azáltal, hogy összekapcsolja a frissen elfogadott költségvetés főbb tényezőinek év végi elemzését az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokban (BEPG) megfogalmazott ajánlásokkal – tekintettel mind az államháztartás minőségére, mind pedig más ajánlások költségvetési vetületeire.

4. A VÉGREHAJTÁS ELőSEGÍTÉSE

A szabályok és EU eljárások átalakítása megerősítené a keretrendszer közgazdasági megalapozottságát, előmozdítaná annak hitelességét és a tagállamok azonosulását. A gazdasági és költségvetési felügyelet megelőző, visszatartó erejű és kiigazítási elemeinek működésére, valamint a felügyeletnek az intézményi keretrendszerrel való összefüggésére vonatkozó további kérdések tisztázása a közös szabályok jobb végrehajtásához járul hozzá. A különböző intézmények mindenkori feladatainak pontosításán, a nemzeti költségvetési eljárások eredményességének növelésén és valamennyi nemzeti szereplő bevonásán keresztül mind nemzeti, mind közösségi szinten javítható lenne az EU keretrendszerének és a kapcsolódó iránymutatásoknak és ajánlásoknak a végrehajtása. Mindazonáltal, a végrehajtás a Szerződésnek megfelelően továbbra is a tagállamoktól és azok abbéli politikai elkötelezettségétől függ majd, hogy az egymásra gyakorolt nyomás eszközét teljes mértékben alkalmazzák.

A Bizottság előmozdítja az Unió célkitűzéseit, nyomon követi a Szerződés betartását és azt, hogy a tagállamok eleget tesznek-e a Tanács ajánlásainak, valamint megfelelő intézkedéseket ajánl vagy javasol a Tanácsnak. A jogi keretrendszer által meghatározott mérlegelési jogkörén belül – politikai helyzetértékelést követően – a Tanács ezután végső döntést hoz a közös politikai iránymutatások meghatározásáról, illetve arról, hogy a Tanács ajánlásai a súlyos hibák kiigazításának előmozdításakor milyen területekre és milyen mértékben terjedjenek ki. Ezeket az elveket a 2004. július 13-i bírósági határozat újólag megerősítette. Az új Alkotmányba beillesztett rendelkezések, mint például a Bizottság által közvetlenül kibocsátott korai előrejelzések , illetve az, hogy a túlzott hiány esetén követendő eljárást indító határozatokat a Tanács a Bizottság javaslatainak és nem ajánlásainak alapján hozza meg; mind a gazdasági kormányzás rendszerét erősítik, és tisztázzák a Tanács és a Bizottság egymást kiegészítő szerepét.

A költségvetés-politikai keretrendszer végrehajtása és annak hitelessége a költségvetési statisztikák valamint az államháztartási pozíciók értékelésének minőségétől, időszerűségétől és megbízhatóságától is függ. A jelentett adatok fokozottabb EU szintű nyomon követése ehhez hozzájárul: a 2004. június 2-i ECOFIN-Tanács végkövetkeztetéseivel összhangban a Bizottság kidolgozza a statisztikai hivatalok intézményi felépítésének európai szintű minimum követelményeit. A nemzeti statisztikai hivatalok jogállásának és előjogainak összhangban kell lennie azon feladatukkal, hogy biztosítsák a statisztikák megbízhatóságát és időszerűségét. A teljes átláthatóság lehetővé teszi, hogy a pénzügyi piacok jobban ítélhessék meg a különböző tagállamok hitelképességét.

A tagállamok által egymásra gyakorolt nyomás, mint szankcionáló mechanizmus köré szerveződő költségvetési koordináció visszatartó erejű elemei, kiegészítve a végső eszközként alkalmazható pénzbüntetésekkel, az EU költségvetés-politikai keretrendszerének központi részét képezik.

A tagállamok által egymásra gyakorolt , a jogsértésektől visszatartani hivatott nyomás eredményességét javítani lehetne a jogsértő nyilvános megnevezésén, kipellengérezésén, és szükség esetén hibáztatásán keresztül. A téves gazdaságpolitikák köztudatba kerülése növelné a „tekintélyveszteséggel járó költségeket”, a megfelelő intézkedések meghozatalára buzdítana, csökkentve ezáltal például a hiány választási ciklusból eredő ingadozásait. A közelmúlt tapasztalatai alapján a tekintélyveszteség költségei csak korlátozott mértékben gyűrűznek be a pénzügyi piacokra és a köztudatba. Sőt, ha a tagállamok által egymásra gyakorolt nyomás és visszatartó erő jobban érvényre jut a Tanácsban, akkor a költségvetés-politika összehangolása is jobban működik.

A tagállamok költségvetési politikáinak jobb átláthatóságát és elszámoltathatóságát eredményező intézkedésekre van szükség. Európai szinten ezt első lépésként a felügyeleti tevékenység átláthatóbbá tételével lehetne érvényre juttatni. A Bizottság a tavalyi évtől kezdve ezen az úton halad azáltal, hogy a stabilitási és konvergencia programok értékelésére és a túlzott hiány esetén követendő eljárás végrehajtására vonatkozó adatokat begyűjti és nyilvánosságra hozza. A Bizottság képes további lépések megtételére, hogy növelje, illetve javítsa a nyilvánosságra hozott adatok mennyiségét és minőségét, és hogy fokozza a tagállamok által egymásra gyakorolt nyomást. Például, a Bizottság vitaserkentő célzattal rendszeresen eljuttathatná az Európai Parlamentnek a költségvetés állapotáról készített értékelését. Ily módon az Európai Parlament hozzájárulhat a közvélemény informáltságához.

Az európai kötelezettségvállalások nemzeti szintre történő jobb átültetése indokolt. A Szerződés, amikor annak biztosítására hívja fel a tagállamokat, „hogy a költségvetés területén alkalmazott nemzeti eljárások lehetővé teszik számukra a kötelezettségeik teljesítését” [2], hivatalosan elismeri a nemzeti költségvetési szerveknek és eljárásoknak a megalapozott költségvetési politikák kialakításában betöltött fontos szerepét . A költségvetési szerveknek megfelelően tükrözniük kell az adott országok sajátos alkotmányos és intézményi adottságait.

Ezzel összefüggésben egyes tagállamokban nagy jelentősége van azon nemzeti szerveknek, amelyek a Bizottság EU szinten gyakorolt felügyeleti tevékenységéhez hasonló feladatokat látnak el. Egyes nemzeti szervek mint a nemzeti költségvetési politika és gazdaságpolitikák felügyeletét gyakorló, és azok véleményezését nyilvánosan végző független intézmények sikeres példáját szem előtt tartva a tagállamok fontolóra vehetnék, hogyan illeszkedhetnének be ilyen intézmények a nemzeti intézmények keretrendszerébe. Ezen kívül, a nemzeti parlamentek szorosabb bevonása az összehangolási folyamatba segíthetne fokozni a tagállami szintű elszámoltathatóságot és ezáltal növelni a tagállamok által egymásra gyakorolt nyomásának eredményességét.

* * *

A következő hónapokban a Bizottság – a tagállamokkal együtt konzultálva – folytatja az előbbiekben kifejtett elképzelések kidolgozását és gyakorlati alkalmazhatóságuk megvalósítását. A Bizottság ezt követően jogalkotási javaslatot terjeszt elő a gazdasági kormányzásról alkotott elképzelések megvalósítására, amely majd hozzájárul a rendezett államháztartás fenntartásához és az EU gazdasági növekedési lehetőségeinek fokozásához.

[1] Az Európai Bíróság határozata az Európai Közösségek Bizottságának az Európai Unió Tanácsával szemben benyújtott C-27/04 keresetének ügyében.

[2] EKSz., 20. Jegyzőkönyv, 3. cikk A túlzott hiány esetén követendő eljárásról.