A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK A 2015. évi halászati lehetőségekkel kapcsolatban a Közös Halászati Politika keretében folytatott konzultációról /* COM/2014/0388 final */





A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK a 2015.évi halászati lehetőségekkel kapcsolatban a Közös Halászati Politika keretében folytatott konzultációról Bevezetés A 2015. évi halászati lehetőségek első alkalommal kerülnek meghatározásra az új közös halászati politika (KHP)[1] keretében. A halászati lehetőségek megállapításának hozzá kell járulnia az új KHP-célkitűzések eléréséhez. Az új KHP-ben meghatározott egyéb irányítási eszközökkel kombinálva a maximális fenntartható hozamra vonatkozó célkitűzéssel összhangban megállapított halászati lehetőségeknek biztosítaniuk kell a halászati tevékenységek hosszú távú környezeti fenntarthatóságát és következetes irányítását a gazdasági, társadalmi és foglalkoztatási előnyök elérése és az élelmiszerellátás biztosításához történő hozzájárulás érdekében. A halászati lehetőségeket a KHP 2. cikkének (2) bekezdésében foglaltak szerint, azzal a célkitűzéssel kell megállapítani, hogy a halállományokat fokozatosan helyreállítsák és a biomasszaszintet meghaladó olyan szinten tartsák, amely képes biztosítani maximális fenntartható hozamot. Ahol lehetséges, a maximális fenntartható hozammal kapcsolatos célkitűzést 2015-ig el kell érni, és legkésőbb 2020-ig fokozatosan az összes állomány esetében meg kell valósítani. Ez a célkitűzés fog hozzájárulni a jó környezeti állapot 2020-ig történő eléréséhez is, amelyet a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv[2] és a KHP állapít meg. A célkitűzés elérése érdekében a Bizottság javaslatai azon fognak alapulni, hogy a halászflották állományokra gyakorolt hatását (halászati mortalitás) a megvalósítható legrövidebb időn belül olyan szintre hozzuk, amely lehetővé teszi az állományok számára, hogy újraépítsék a maximális fenntartható hozamot biztosító biomasszaszinteket. Ennek elérése után a Bizottság megfelelő intézkedéseket javasol majd a további helyreállítás érdekében. 2015 lesz az az év is, amikor egyes halászatok[3] esetében hatályba lép a kirakodási kötelezettség. A kirakodási kötelezettség alá tartozó állományok esetében a halászati lehetőségeket annak figyelembevételével kell meghatározni, hogy a halászati lehetőségek már nem a kirakodásokat, hanem a fogásokat tükrözik[4], és azzal, hogy nem veszélyeztethetik a maximális fenntartható hozammal kapcsolatos célkitűzést vagy nem eredményezhetik a halászati mortalitás növekedését a halászatban. A Bizottság a maximális fenntartható hozam (MFH) elérésével kapcsolatban a Nemzetközi Tengerkutatási Tanács (ICES) és a Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottság (HTMGB) rendelkezésre álló legjobb tudományos szakvéleményekre alapozza majd a halászati lehetőségekkel kapcsolatos javaslatait. Azon állományok esetében, ahol nem áll rendelkezésre ilyen szakvélemény, a Bizottság javaslatai az elővigyázatossági megközelítést alkalmazzák majd a KHP 2. cikkének (2) bekezdésével összhangban. A Bizottság kérésére az ICES elkészített egy szakvéleményt a jó környezeti állapot értékelési kereteihez a gazdaságilag hasznosított hal- és kagylóállományok esetére (a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv 3. mutatója)[5]. További munka folyik majd annak megmutatása érdekében, hogy a maximális fenntartható hozam hogyan járul hozzá a jó környezeti állapot eléréséhez, és ezáltal hogyan biztosítja a KHP és a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv közötti koherenciát. Ez a közlemény a Bizottság 2015. évi halászati lehetőségekre vonatkozó javaslatainak alapelveit állapítja meg[6]. Felhívjuk az érdekelteket, hogy 2014. szeptember 30-ig jutassák el véleményüket a Bizottsághoz. A KHP 50. cikke előírja, hogy a Bizottságnak évente jelentést kell tennie az Európai Parlament és a Tanács számára a maximális fenntartható hozam teljesítésében elért eredményekről és a halállományok helyzetéről. E közlemény célja az erről való tájékoztatás is. Az új KHP és a TAC-ra vonatkozó 2015. évi javaslatok Gazdálkodás többéves tervek révén Az új KHP többéves tervek elfogadását írja elő. Az intézményközi zsákutca megoldása és a többéves terveknek az új KHP hatálya alatt történő kidolgozása és bevezetése érdekében létrejött egy intézményközi munkacsoport. A munkacsoport 2014 áprilisában fejezte be munkáját, és jelentést tett az európai intézmények felé. A jelentés az új KHP többéves tervekre vonatkozó rendelkezésein alapul. A terveknek szilárd és tartós gazdálkodási keretet kell biztosítaniuk, amely garantálja a halászat magas és stabil hozamok melletti fenntarthatóságát a halászati ipar számára, miközben a halászati tevékenységek tengeri ökoszisztémára gyakorolt negatív hatásainak minimalizálása révén figyelembe veszi a halászati gazdálkodás ökoszisztéma-alapú megközelítését. A maximális fenntartható hozammal kapcsolatos célkitűzés és a célkitűzés elérésére rendelkezésre álló határidők a tervek központi elemeit képezik. A maximális fenntartható hozammal kapcsolatos célkitűzés tartományokban kerül kifejezésre és magában kell foglalnia a biztonsági védelmi referenciapontokat. A terv keretében meghozott döntéseket a rendelkezésre álló legjobb tudományos szakvéleményekre kell alapozni. A terveknek lehetővé kell tenniük a rugalmasságot a halászati lehetőségekkel kapcsolatos éves döntésekben. Ahol szükséges, a terveknek lehetővé kell tenniük alternatív védelmi intézkedések elfogadását egyes állományok vonatkozásában, amely regionalizálás tárgyát képezhetné. Vegyes halászat esetében a terveknek meg kell határozniuk azt a fajt, amelyre a halászat irányul és biztosítaniuk kell, hogy minden állományt a maximális fenntartható hozammal kapcsolatos célkitűzésnek megfelelően kezeljenek. A Bizottság e jelentés alapján amint lehet, többéves terveket javasol, és elemzi a naprakész tudományos szakvéleményekre alapozott tervekre vonatkozó meglévő javaslatok elfogadásával kapcsolatos igényeket. A Bizottság emellett megfontolja új javaslatok előterjesztését azoknak a meglévő helyreállítási vagy irányítási terveknek a lecserélésére vonatkozóan, amelyek elérték céljukat vagy amelyeket az új KHP-hez való igazítás érdekében kell lecserélni. Maximális fenntartható hozammal kapcsolatos felméréssel rendelkező állományok A KHP célja a maximális fenntartható hozam kiaknázási szintjeinek elérése 2015-ig, amennyire csak lehetséges. Következésképpen a teljes körűen felmért és a maximális fenntartható hozamra vonatkozó becslésekkel rendelkező állományok növekvő csoportját érintően a Bizottság 2015-ben a maximális fenntartható hozammal összhangban kíván javaslatot tenni a teljes kifogható mennyiségekre (TAC). A legfrissebb felmérésekben ez a csoport 46 elsődleges uniós érdekeltségű állományt tartalmazott az Atlanti-óceán észak-keleti részén és a Balti-tengerben (ld. lent és az I. mellékletet). Figyelembe vételre kerültek az elmúlt három év Földközi- és Fekete-tengerre vonatkozó, adatai, ugyanakkor a fel nem mért állományok száma a szóban forgó területen ismeretlen. Csak akkor lenne elfogadható a célkitűzés elérésének 2015-ön túli (de 2020-nál nem későbbi) késedelme, ha a maximális fenntartható hozammal kapcsolatos célkitűzés elérése komolyan veszélyeztetné az érintett halászflották társadalmi és gazdasági fenntarthatóságát. Ez összhangban áll a megreformált KHP-vel. Ahol vannak többéves tervek és összhangban állnak az maximális fenntartható hozammal , a Bizottság továbbra is alkalmazza azokat. Olyan esetekben, ahol a többéves tervek alkalmazhatatlanná váltak (pl. mert valamely, a maximális fenntartható hozamtól eltérő célkitűzést elértek), a Bizottság az maximális fenntartható hozam alapján fogad majd el javaslatokat a halászati lehetőségekre vonatkozóan. Az új KHP egyik prioritása az irányítás egyszerűsítése; a TAC-értékeken túlmenően a Bizottság meg fogja vizsgálni a halászati erőkifejtések korlátozása révén történő irányítási rendszer hozzáadott értékét is. Célja, hogy eltávolítsa azokat az irányítási eszközöket, amelyek nem biztosítanak hozzáadott értéket az új KHP célkitűzéseinek elérése szempontjából. A harmadik országokkal megosztott vagy Regionális Halászati Gazdálkodási Szervezetek révén kezelt, maximális fenntartható hozamra vonatkozó felméréssel rendelkező állományok esetében a Bizottság ugyanezen megközelítés alapján keresi a megegyezést a partnerekkel. Egyéb állományok Olyan esetekben, amikor a tudományos információ nem elegendő e szintek meghatározásához, hozzávetőleges paramétereket kell figyelembe venni. Az alábbiak szerint öt helyzetet határozhatunk meg. A Bizottság minden esetben tudományos szakvéleményekre alapozott és az említett állományok védelmi igényeit nem veszélyeztető javaslatokat szándékozik tenni. A maximális fenntartható hozamhoz közelítő mutatók meghatározását lehetővé tevő adatokkal rendelkező állományok Az állományok ezen kategóriája azokat az állományokat foglalja magába, amelyek adatgazdagok, analitikusan felmértek és trend-előrejelzésekkel rendelkeznek. Általánosságban rendelkezésre áll a maximális fenntartható hozamhoz közelítő mutató. A TAC-értékek megállapítására irányuló megközelítés hasonló lesz a maximális fenntartható hozamra vonatkozó teljes körű felméréssel rendelkező állományok helyzetéhez. Tervei szerint a Bizottság további értékelést végez az ezen állományokkal kapcsolatos ismeretek növelése iránti igények és lehetőségek vonatkozásában, tekintettel a maximális fenntartható hozam jövőbeli teljes körű felmérésére. A maximális fenntartható hozamhoz közelítő mutatók meghatározását lehetővé tevő, felmérés révén vizsgált trendekkel vagy kifogási idősorozatokkal rendelkező állományok Az ICES ezen állományokkal kapcsolatos szakvéleménye kizárólag kvantitatív: javasolt kifogási korlátok a maximális fenntartható hozammal kapcsolatos felmérés hiányában. A Bizottság a frissített ICES szakvéleményt szándékozik felhasználni javaslataihoz és egyedi alapon fontolja meg a helyzetet az elővigyázatossági megközelítést figyelembe véve. Tervei szerint a Bizottság a közeljövőben állományonként értékeli az ezen állományokkal kapcsolatos ismeretek növelése iránti igényeket és lehetőségeket a maximális fenntartható hozamhoz közelítő mutatók meghatározása érdekében. Stabilnak feltételezett állományok 2013 decemberében a Tanács és a Bizottság megállapodott arról, hogy 25 állomány esetében kívánatos lenne a TAC-értékek változatlan fenntartása, amennyiben a tudományos szakvélemények nem jelzik a változtatás szükségességét. Ezeket az állományokat általában csak járulékos fogásként vagy alacsony kvótafelhasználással halásszák, az állományok státuszával kapcsolatban korlátozott információk állnak rendelkezésre, gazdasági jelentőségük pedig csekély. Olyan állományok, amelyekkel kapcsolatban nem áll rendelkezésre tudományos szakvélemény Ahol nem áll rendelkezésre tudományos szakvélemény, szisztematikus, előre meghatározott és átlátható módon az elővigyázatossági megközelítést kell követni, összhangban a KHP 2. cikkének (2) bekezdésével. Mélytengeri állományok A mélytengeri állományok tekintetében a Tanács 2014-ben állapítja meg a 2015‑2016. évi halászati lehetőségeket. Tekintettel egyes ilyen állományok és a mélytengeri vízi élővilág érzékeny jellegére, a mélytengeri állományokkal fenntartható módon kell gazdálkodni. Sok állomány esetében még mindig nem áll rendelkezésre elegendő ismeret és adat a tudományos elemzéshez. Elengedhetetlenül szükséges az elővigyázatossági megközelítés szisztematikus, előre meghatározott és átlátható módon való követése, összhangban a KHP 2. cikkének (2) bekezdésével. Javaslatai előkészítése során a Bizottság kellő módon figyelembe veszi a 2006. évi 61/105., a 2009. évi 64/72. és a 2011. évi 66/68. ENSZ határozatból, valamint az Egyesült Nemzetek Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezetének a nyílt tengeren folytatott mélytengeri halászat kezelésére vonatkozó 2008. évi nemzetközi iránymutatásából eredő kötelezettségeit. Az összes fogás kirakodására vonatkozó kötelezettség 2015-ben a következők vonatkozásában lép hatályba kirakodási kötelezettség[7]: · kisméretű nyílttengeri fajok (makréla, hering, fattyúmakréla, kék puhatőkehal, disznófejű hal, szardella, ezüstlazac, szardínia és spratt) halászatai, · nagyméretű nyílttengeri fajok[8] (kékúszójú tonhal, kardhal[9], fehér tonhal, nagyszemű tonhal, kormos és fehér marlin) halászatai, · ipari célból halászott fajok (kapellán, homoki angolna, norvég tőkehal és egyebek) halászatai, · balti-tengeri lazac halászatai, és · legkésőbb 2015. január 1-jétől a halászatot meghatározó fajok, legkésőbb 2017. január 1-jétől pedig az összes egyéb faj balti-tengeri halászatai. A tagállamok regionális szinten együttműködnek a kirakodási kötelezettségek megvalósítása terén. A Parlament és a Tanács is vizsgálja a Bizottság egyik javaslatát a technikai intézkedésekről szóló rendeletek összehangolásáról és a kirakodási kötelezettségre vonatkozó szabályok ellenőrzéséről. Az érintett halászatok vonatkozásában a halászati lehetőségek rögzítése figyelembe veszi majd a változást, hogy a kirakodások helyett a fogásokat tükrözzék. Ezek a kiigazítások a korábbi visszadobási adatok körétől és a halászati mortalitás növekedésének elkerülésére vonatkozó igénytől függően magukban foglalhatják a TAC-értékek adaptálását is. A Bizottság felkérte az ICES-t, hogy az e halászatokra vonatkozóan rendelkezésre álló visszadobási adatokat foglalja bele a releváns állományfelmérésekbe és fogási előrejelzésekbe. Az ICES fel fogja használni a rendelkezésre álló közelmúltbeli visszadobási adatokat, amennyiben ezen adatok felhasználhatóságát a 2015. évi felmérések és szakvélemények megerősítik. Ez várhatóan a kirakodási kötelezettség alá eső állományok halászati lehetőségeinek kiigazítását eredményezi majd 2015-ben. Kulcsfontosságú, hogy ezek a kiigazítások összeegyeztethetőek maradjanak a maximális fenntartható hozam elérésével. Az új KHP keretében arra bátorítjuk a tagállamokat, hogy a kirakodási kötelezettségre való felkészülés érdekében hajtsanak végre kísérleti projekteket. Ezt a rendelkezésre álló halászati lehetőségek keretein belül kell megvalósítani. A tagállamok az adatok javítása érdekében nemzeti szinten rendelkezésre álló kvótákat alkalmazhatnak a kísérleti projektek támogatására. Ez a 2015 utáni halászati lehetőségek esetén is segítséget jelent majd. Az új KHP további rugalmassági intézkedések alkalmazását írja elő az állományokkal való gazdálkodásban azon halászatok tekintetében, amelyekre kirakodási kötelezettség vonatkozik[10]. Az évközi kvóta rugalmassága, a fajok közötti rugalmasság (egy adott faj fogásai bizonyos körülmények között elszámolhatók a célfaj kvótájának terhére), a de minimis mentességek és a magas túlélési arányon alapuló mentességek mind relevánsak a halászati lehetőségek szempontjából. A halászati lehetőségekkel kapcsolatos jövőbeli javaslatok előkészítésekor a rugalmassági rendelkezésekkel kapcsolatos információk is figyelembe vételre kerülnek. Földközi-tenger A maximális fenntartható hozammal kapcsolatos célkitűzés azokra a földközi-tengeri állományokra is vonatkozik, amelyeket nem TAC-értékek alapján kezelnek. A Bizottság és a tagállamok jelenleg áttekintik, hogy a Földközi-tengerről szóló rendelet[11] hatálya alatt elfogadott nemzeti irányítási tervek célkitűzései összhangban állnak-e a maximális fenntartható hozammal kapcsolatos célkitűzéssel. A jelenleg elfogadott vagy az elfogadáshoz közel álló terveket az alábbiakban soroljuk fel: HORVÁTORSZÁG – Vonóhálós hajók HORVÁTORSZÁG – Erszényes kerítőhálók CIPRUS – Vonóhálós hajók GÖRÖGORSZÁG – Erszényes kerítőhálók GÖRÖGORSZÁG – Vonóhálós hajók FRANCIAORSZÁG – Vonóhálós hajók FRANCIAORSZÁG – Gangui FRANCIAORSZÁG – Parti kerítőhálók SPANYOLORSZÁG – Vonóhálós hajók SPANYOLORSZÁG – Erszényes kerítőhálók SPANYOLORSZÁG – Hajón lévő kerítőhálók, Murcia SPANYOLORSZÁG – Hajón lévő kerítőhálók, Baleár-szigetek SPANYOLORSZÁG – Hajón lévő kerítőhálók, Katalónia SPANYOLORSZÁG – Kotróhálók, Andalúzia OLASZORSZÁG – Kerítőhálók (4 terv) OLASZORSZÁG – Vonóhálós hajók (8 terv) OLASZORSZÁG – Hajón lévő kerítőhálók, Liguria‑Toszkána SZLOVÉNIA – Vonóhálós hajók SZLOVÉNIA – Erszényes kerítőhálók MÁLTA – Vonóhálós hajók MÁLTA – Erszényes kerítőhálók (2 terv) Az állományok állapotának fejlesztése A túlhalászás az Atlanti-óceán európai részén, az Északi-tengeren és a Balti-tengeren is csökkent. A maximális fenntartható hozamra vonatkozó felméréssel rendelkező állományok esetében a túlhalászás 2003-ban az állományok 94 %-át érintette, ami 2009-ben 63 %-ra, 2012-ben pedig 41 %-ra csökkent. Egyre több állomány esetében készül már felmérés. Azon állományok száma, amelyeket a rendelkezésre álló becslések szerint a maximális fenntartható hozam szintjének megfelelően halásznak, a 2003. évi összesen 2-ről 2009-ben 13-ra, 2012-ben pedig 27-re nőtt (Ia. melléklet). A maximális fenntartható hozamra vonatkozó teljes körű felméréssel rendelkező állományok száma a 2005. évi 34-ről 2009-ben 35-re, 2014-ben pedig már 46-ra emelkedett. Az ICES 2013-ban új módszereket vezetett be, aminek eredményeképpen jelentős gyarapodás történt azon állományok számában, amelyekre vonatkozóan mennyiségi jellegű szakvélemény áll rendelkezésre: a 2003. évi 59 állomány helyett 2014-ben már 71 ilyen állomány volt. A felmért állományok gyorsan növekvő számának köszönhetően egyre nyilvánvalóbbá válik, hogy a Földközi-tengeren még mindig uralkodó a túlhalászás, amint azt az 1–3. ábra is mutatja. A túlhalászás megszüntetése érdekében mielőbbi hatásos lépéseket kell tenni. Év 1. ábra. Azon állományok száma, amelyekről rendelkezésre áll 2007 és 2012 közötti felmérés, a földközi-tengeri alrégiók szerinti és a fekete-tengeri halászatra lebontva. 2. ábra. Azon állományok száma, amelyekről rendelkezésre áll 2007 és 2012 közötti felmérés, a földközi-tengeri és a fekete-tengeri halászatra lebontva. 3. ábra. Azon állományok száma, amelyek a 2007 és 2012 közötti felmérések tanúsága szerint túlhalászottak, a földközi- és a fekete-tengeri halászatra lebontva. Az Ic. melléklet egy előzetes elemzést mutat be. Egyes területek esetében csak a források egy része került felmérésre. A közelmúltbeli fejlesztések ellenére a Földközi- és a Fekete-tenger tekintetében még mindig nagy az ismeretlen rész. Az alábbiakban régiók szerint ismertetjük az egyéb halállományok állapotával kapcsolatos jelenlegi ismereteket[12]. Az Atlanti-óceán északkeleti részén található nyílttengeri állományok A legtöbb heringállomány halászata (Északi-tenger, Skóciától nyugatra, Ír-tenger és Kelta-tenger) a maximális fenntartható hozam szintjén vagy az alatt folyik. A maximális fenntartható hozamnak megfelelő TAC-értéket minden esetben meghatározták 2014-re. Bizonyos egyéb állományok esetében romlott a helyzet: a nyugati fattyúmakrélát és a heringet Írországtól északnyugatra túlhalásszák. A makréla esetében megállapodás született a Feröer-szigetek, Norvégia és az EU között a fenntartható gazdálkodás érdekében. Az ICES 2014. évi szakvéleménye azt jelezte, hogy jelentős mértékben növekedhetett az állomány. Északi-tenger, Skagerrak és Kattegat A fekete tőkehal, a lepényhal, a foltos tőkehal és a norvég homár halászata a Skagerrak és a Fladen Ground területeken a maximális fenntartható hozammal összhangban történik. Minden egyéb állományt vagy túlhalásznak vagy ismeretlen a státuszuk. Az állomány méretének közelmúltbeli növekedése és a halászati mortalitás csökkenése ellenére az északi-tengeri tőkehalállomány épp csak a biomassza-határérték felett és az elővigyázatossági szinttől még mindig távol van. A halászati mortalitás még mindig a maximális fenntartható hozam szintje felett van. A visszadobási ráták csökkenőben vannak, de még mindig a kirakodott mennyiség 25 %-át képviselik. A Kattegat területén a tőkehalállomány rendkívül kisméretű; az alacsonyabb TAC-értéken kívül további intézkedésekre és erőfeszítésekre lehet szükség. Balti-tenger A Tanács követte a Balti-tengeri Tagállamok Igazgatóságainak közös álláspontját a BALTFISH fórumon azzal kapcsolatosan, hogy a TAC-értékeket a tudományos szakvéleményekkel összhangban állapítsa meg. A Balti-tenger központi részéről származó hering, a Botten-Hafvetből származó hering és a Balti-tengeri spratt halászata a maximális fenntartható hozammal összhangban történik. A legfrissebb szakvélemények azonban azt jelzik, hogy a Balti-tenger nyugati részéről származó tőkehalállomány esetében a meglévő tervek által megadott halászati mortalitási ráta távol marad a maximális fenntartható hozammal kapcsolatos céltól. A keleti tőkehalállomány gyarapodást mutat, ami lehetetlenné teszi a jelenlegi felmérési modellek alkalmazását. A Bizottság 2014-ben új többéves tervet javasol majd a Balti-tenger esetében. Skóciától nyugatra, Ír-tenger és Kelta-tenger Skóciától nyugatra egyes, a foltos tőkehaltól eltérő marénaállományok mérete változatlanul alacsony. A visszadobások aránya változatlanul magas, ezt a problémát kezelni kell. A tagállamok a tőkehalmortalitás csökkentésére és a nemkívánatos fogások elkerülésére technikai intézkedéseket dolgoztak ki, amelyek közül néhány sikeresen csökkentette a nemkívánatos fogásokat (pl. az Ír-tengerben). Más intézkedések még vizsgálat alatt állnak és további munkát igényelnek. A Kelta-tengerben csökkentek a halászati lehetőségek, mivel szűnőben van a fiatal halak közelmúltbeli nagyarányú állománypótlódásának hatása. A maximális fenntartható hozamra vonatkozó szakvéleményt követve a tőkehalra és a vékonybajszú tőkehalra vonatkozó halászati lehetőségek jelentős mértékben szűkültek. A foltos tőkehal csökkent állománypótlódási időszakon esett át, de a visszadobás is probléma volt. Áttekintésre kerültek a 2012-ben a Kelta-tengerre bevezetett szelektivitási intézkedések, de a HTMGB nem alakított ki végleges álláspontot arról, hogy az ilyen intézkedések mennyiben járulnak hozzá a védelmi célokhoz. Egyetlen funkcionális egység kivételével – a Porcupine-padot is beleértve – mindenhol rendelkezésre áll TAC-on alapuló szakvélemény a norvég homár összes állományára nézve, amelyre továbbra is szezonális (egy hónapos) zárás és külön TAC-alérték érvényes. Az ICES 18 állományra készített a maximális fenntartható hozammal kapcsolatos felméréseket, és az a szakvéleménye, hogy 14 állomány esetében – gyakran lényeges mértékben – csökkenteni kell a halászati lehetőségeket. Az állományok közül 12 esetében vették figyelembe a maximális fenntartható hozamra vonatkozó szakvéleményt a 2014. évi halászati lehetőségek vonatkozásában. Mélytengeri fajok A legtöbb mélytengeri állomány esetében az adatok hiánya miatt nem állnak rendelkezésre előrejelzések. A legutóbbi ICES-szakvélemény szerint az állományok többségénél a halászat mértékét csökkenteni kell, vagy nem szabad engedni, hogy bővüljön 2015–2016-ban, kivéve, ha az adott állomány fenntarthatónak tekinthető. A fő aggályokat az érdes laposhal, a mélytengeri cápák, a nyálkásfejű hal és egyes gránátoshal-állományok jelentik. Az ICES megállapítása szerint sok mélytengeri fajt célzó halászat vegyes halászat, ami viszonylag nagyarányú járulékos fogással jár a célfajtól eltérő fajokból. A TAC-értékek célfajokra történő megállapításakor figyelembe kell venni a járulékosan kifogott fajok hatását. . Az Atlanti-óceán ibériai része és a Viscayai-öböl A Viscayai-öböl és az Atlanti-óceán ibériai része esetében kevés állományfelmérés áll rendelkezésre. A déli szürke tőkehal, a rombuszhalak és az ördöghalfélék javulást mutatnak. Míg a déli szürke tőkehal esetében sikeres állománypótlódást tapasztaltunk, még mindig túlhalásszák és hosszú távú fenntarthatósága veszélyben van. A tagállamok fogási és halászati erőkifejtési nyilvántartási rendszereit a Bizottság 2012-ben auditálta. Megállapodás született a nyomon követési lépésekről és javul az ellenőrzés. A Kantábriai-tengerben élő norvég homárra vonatkozó szakvélemény szerint abba kell hagyni a halászatát. A Földközi-tenger és a Fekete-tenger A Földközi-tengeri Általános Halászati Bizottság (GFCM) és a HTMGB 2007 és 2012 között több mint 300 felmérést végzett el. A felmért állományok száma a 2007. évi 29-ről 2012-ben 104-re emelkedett. Ennek ellenére még mindig korlátozottak az ismereteink, mivel a gazdaságilag hasznosított állományok összes száma ennél jóval magasabb. A medence nyugati és központi részein nagyobb a felmért állományok száma, mint a keleti részen. A déli alrégióban lévő állomány státuszáról keveset tudunk. A hasznosítási arányok bőven a maximális fenntartható hozamra vonatkozó cél felett vannak. A 97 állomány 91 %-a volt túlhalászott. Az európai szürke tőkehal, a bajuszos vörösmárna és a mélyvízi rózsaszín garnéla jelentik az általában leginkább túlhalászott tengerfenéken élő állományokat. A kisméretű nyílttengeri állományok közül a szardínia és a szardella a leggyakrabban túlhalászott. A Fekete-tengerben 7 állomány státusza ismert, ezek közül 5-öt hasznosítanak túlzott mértékben. A TAC alapján kezelt állományok közül a nagy rombuszhalat túlhalásszák, az európai sprattot pedig 2007 óta fenntartható módon hasznosítják. Hosszú távon vándorló halállományok az Atlanti-óceánban és a Földközi-tengerben Ezek az állományok magukban foglalják a kékúszójú tonhalat, a fehér tonhalat, a trópusi tonhalat, a kardhalat és a tűcsőrű csukaféléket, amelyeket az Atlanti Tonhal Védelmére Létrehozott Nemzetközi Bizottságban (ICCAT) mér fel és kezel. A legtöbb tonhalfaj hosszú életű és a felméréseket nem évente végzik. A különféle állományok védelmi státuszával kapcsolatban rendelkezésre álló információk sokfélék és továbbra is számos bizonytalanságot hordoznak magukban. A legfrissebb (2013. évi) felmérések az atlanti-óceáni kardhal esetében azt mutatták, hogy az állomány a 2000-es évek elejére jellemző túlhalászást követően helyreállt. 2013-ban az észak-atlanti fehér tonhalat is felmérték. A halászati mortalitási arányok a maximális fenntartható hozam szintje alatt vannak, bár az állomány biomasszájának még helyre kell állnia arra a szintre, ami maximális fenntartható hozamot eredményezhet. Az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengerben az elmúlt években nőtt a kékúszójú tonhal állománya. Meglehetősen nagy a felmérés bizonytalansága, de az ICCAT helyreállítási terv megvalósításának eredményeként csökkent a halászati mortalitás, amely a becslések szerint jelenleg a maximális fenntartható hozam szintje alatt van. A jelenlegi TAC szerinti fogás középtávon valószínűleg lehetővé teszi az állomány teljes helyreállását. A gazdasági helyzet változásai Az uniós flották gazdasági teljesítménye minden területen fokozatosan javult az elmúlt években: 2008-ban 1 % volt a nettó haszonkulcs, 2011-ben viszont már 6 %. Bár 2011-ben az üzemanyagárak miatt általánosan emelkedtek a költségek, a bevétel nagyobb mértékben nőtt, mint a költségek. A 2011-ben előállított bruttó hozzáadott érték (BHÉ) 3,4 milliárd euró (2010-hez képest +4 %), a bruttó nyereség 1,3 milliárd euró (+7 %), a nettó nyereség pedig 410 millió euró (+22 %) volt. Az EU halászflottái 2011-ben kevesebbet rakodtak ki, de nagyobb elsődleges piaci árat generáltak. Mivel az EU flottája igen sokféle, ez a trend a flotta nem minden részére volt érvényes. A maximális fenntartható hozam szerinti halászat irányába történő elmozdulással kapcsolatos tapasztalatok Az alábbiakban részletesebben is elmagyarázunk néhány példát a maximális fenntartható hozam szerinti halászat irányába történő elmozdulásra. A balti-tengeri tőkehal halászata esetében jelentősen javult a tőkehal halászatától függő flották gazdasági teljesítménye a tőkehal gazdálkodási terv megvalósítását követően, amely közelebb hozta a halászatot a maximális fenntartható hozam szintjéhez. A fogások aránya nagyjából stabil maradt és az állományok mérete növekedésnek indult, ami a nyereségesség növekedését jelentette. A kisebb üzemanyag-fogyasztás és a kisebb tőkeköltségek miatt csökkentek a fogási költségek. A reprezentatív hajók által hozzáadott érték 2008 és 2011 között több mint 40 %-kal nőtt. Ezek a flották 2011-ben hatszor akkora bruttó nyereséget generáltak, mint 2008-ban, és 40 %-kal többet, mint 2009-ben. Az északi-tengeri nyelvhal és lepényhal halászata esetében a maximális fenntartható hozam szerinti halászat irányába történő elmozdulás azt jelentette, hogy a legtöbb flotta nyereséges tudott maradni annak ellenére, hogy 2011-ig 32 %-kal megemelkedtek az üzemanyagköltségek. Ez azért történt, mert a kirakodott lepényhal-mennyiség 2008 és 2011 között 51 %-kal nőtt, míg a halászathoz kapcsolódó költségek jelentős mértékben visszaestek, amikor az állományok bőségesebbé váltak. A La Manche csatorna nyugati részén a lepényhal halászata 2009 óta a maximális fenntartható hozam szintjén folyik. Azóta 2013-ig az állomány mérete 16 %-kal, a fogások mennyisége pedig 24 %-kal nőttek. A lepényhal és az e gazdálkodási tervvel összefüggésben figyelembe vett más célfajok ára 2011-ig növekedett. A nagyobb stabilitás a halászat terén jelentős mértékben javíthatta a flották beruházási lehetőségeit. Ütemterv A munkálatok tervezett ütemezése a következő: A halászati lehetőségekről szóló rendelet || Szakvélemény || A Bizottság javaslata || Lehetséges elfogadás a Tanács által Halállományok az Atlanti-óceánban, az Északi-tengerben, az Antarktiszon és más területeken || Június végétől október végéig || Október || December Balti-tenger || Május vége || Augusztus || Október Fekete-tenger || Október vége || November || December Mélytenger || Május-június || Szeptember || November Következtetés Ez a közlemény az új KHP hatályba lépése után első alkalommal határozta meg a halászati lehetőségek megállapítására vonatkozó alapelveket. Felhívjuk a tagállamokat, a tanácsadó testületeket és az érdekelteket, hogy fontolják meg a meghatározott irányokat és tegyenek ajánlásokat és javaslatokat a Bizottság felé annak érdekében, hogy a 2015. évi halászati lehetőségek segítsenek az új KHP célkitűzéseinek elérésében. Ia. MELLÉKLET – Tudományos szakvélemény az Atlanti-óceán északkeleti részében és az azzal szomszédos vizekben élő állományokról[13] A biztonságos biológiai korlátok az 1380/2013/EU rendelet 15. cikke (8) bekezdésének alkalmazására vonatkoznak. * A számszerű szakvéleménnyel rendelkező állományok növekvő arányával összehasonlítva. Azokat az állományokat, ahol a szakvélemény nem számszerűsített, kihagytuk az 5. táblázatból. Kimaradtak az elemzésből a következők: a mélytengeri fajok, ezen belül a menyhal, a norvég menyhal és a disznófejű hal; a járulékos heringfogásokra vonatkozó TAC-értékek; az ugyanazon állományra (pl. a fekete tőkehal Skócia nyugati részén) vonatkozó másik döntéshez kapcsolódó TAC-értékek, a halászati lehetőségek harmadik országokkal történő cseréjét jelentő TAC-értékek, az Atlanti-óceán északkeleti részén kívül eső TAC-értékek, azon TAC-értékek, amelyeknél ugyanazon állomány esetében létezik egy szabályozatlan halászat is (pl. kék puhatőkehal 2006 előtt), a szakvéleménnyel rendelkező, de TAC nélküli állományok (pl. heringcápa), és azon TAC-értékek, amelyeknél az elsődleges irányítási eszköz az erőkifejtés irányítása volt (pl. homoki angolna). Abban az esetben, ha egy TAC-érték két olyan fajt fed le, amelyekre vonatkozóan rendelkezésre áll felmérés (pl. rombuszhalak, ördöghalfélék, VII. és VIII.), az elemzés a TAC által lefedett két faj közül a nagyobb egyedszámúra vonatkozik. Az Atlanti-óceán európai vizeire vonatkozó ezen tájékoztatás összeállítására alkalmazott módszer a jelentés korábbi kiadásaihoz képest nem változott, bár néhány év oszlopának fejlécét átírtuk annak érdekében, hogy tükrözze azt a tényt, hogy az adatok gyűjtése és a mérések elvégzése a szakvélemény tárgyévéhez képest két évvel korábban történt. Ib. melléklet. Az állományok helyzete az Fmfh vonatkozásában[14] 1. ábra: Az Fmfh szintjén vagy az alatt halászott (világosszürke), az Fmfh felett halászott (=túlhalászott) (fekete), vagy ismeretlen státuszú (kockás) tengerfenéken élő állományok arányai az EU-ban kirakodott mennyiség szerint. A Földközi-tengerben az ismeretlen státuszú fogások arányát nem mérték fel teljes körűen, de a feltételezések szerint a kirakodott mennyiségek 70‑85 %-os nagyságrendjében történnek. A panelek feliratai a vizsgált kirakodásokat mutatják (tonna, t vagy 1000 tonna, Kt). 2. ábra: Az Fmfh szintjén vagy az alatt halászott (világosszürke), az Fmfh felett halászott (=túlhalászott) (fekete), vagy ismeretlen státuszú (kockás) nyílttengeri állományok arányai az EU-ban kirakodott mennyiség szerint. A Földközi-tengerben az ismeretlen státuszú fogások arányát nem mérték fel teljes körűen, de a feltételezések szerint a kirakodott mennyiségek 70‑85 %-os nagyságrendjében történnek. A panelek feliratai a vizsgált kirakodásokat mutatják (tonna, t vagy 1000 tonna, Kt). 3. ábra: Az Fmfh szintjén vagy az alatt halászott (világosszürke), az Fmfh felett halászott (=túlhalászott) (fekete), vagy ismeretlen státuszú (kockás) tengerfenéken élő állományok arányai. A Földközi-tengerben az ismeretlen státuszú állományok arányát nem mérték fel teljes körűen. 4. ábra: Az Fmfh szintjén vagy az alatt halászott (világosszürke), az Fmfh felett halászott (=túlhalászott) (fekete), vagy ismeretlen státuszú (kockás) nyílttengeri állományok arányai. A Földközi-tengerben az ismeretlen státuszú állományok arányát nem mérték fel teljes körűen. Az 1‑4. ábrákon látható elemzés a legutóbbi fogási adatok évét fedi le. A földközi-tengeri állományok esetében az állomány állapota a legutóbbi felmérést követően legfeljebb három évig számít ismertnek. [1] Az Európai Parlament és a Tanács 2013. december 11-i 1380/2013/EU rendelete a közös halászati politikáról, az 1954/2003/EK és az 1224/2009/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 2371/2002/EK és a 639/2004/EK tanácsi rendelet és a 2004/585/EK tanácsi határozat hatályon kívül helyezéséről (HL L 354., 2013.12.28., 22. o.) [2] 2008/56/EK irányelv, HL L 164., 2008.6.25., 19‑40. o. [3] Kisméretű nyílttengeri fajok halászatai, nagyméretű nyílttengeri fajok halászatai, ipari célból halászott halfajok halászatai, a lazac és a Balti-tenger uniós vizein a halászatot meghatározó fajok halászatai (az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (1) bekezdése). [4] Az 1380/2013/EU rendelet 16. cikkének (2) bekezdése. [5]http://www.ices.dk/sites/pub/Publication%20Reports/Advice/2014/Special%20Requests/EU_Draft_recommendations_for_the_assessment_of_MSFD_Descriptor3.pdf [6] A mélytengeri állományok esetében a 2015-re való hivatkozás 2015‑2016-ra való hivatkozásként értendő, mivel ezen állományok esetében két évre állapítják meg a halászati lehetőségeket. [7] A kifogási korlátozások hatálya alá tartozó fajok összes fogása, valamint a Földközi-tenger esetében a földközi-tengeri halászati erőforrások fenntartható kiaknázásával kapcsolatos irányítási intézkedésekről, a 2847/93/EGK rendelet módosításáról és az 1626/94/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló 2006. december 21-i 1967/2006/EK tanácsi rendelet (HL L 409., 2006.12.30., 11. o.) III. mellékletében meghatározott minimális méret hatálya alá tartozó fajok összes fogása. [8] A nemzetközi kötelezettségek sérelme nélkül. [9] A Földközi-tengerben, nemzetközi kötelezettségektől függően. [10] Az 1380/2013/EU rendelet 15. cikke. [11] Az 1967/2006/EK tanácsi rendelet. [12] A halállományok állapotának teljes körű elemzése az Atlanti-óceán és a környező vizek vonatkozásában a www.ices.dk címen található, minden egyéb terület vonatkozásában pedig a https://stecf.jrc.ec.europa.eu címen. [13] A szakvélemény azon év adatainak és méréseinek felhasználásával készült, amely két évvel megelőzi a szakvélemény tárgyévét. [14] Előzetes elemzés. A Bizottság módszertani áttekintést kért a HTMGB-től.