2.2. A szociálpolitika mint termelési tényező – a jóléti állam korszerűsítése

A tagállamoknak át kell alakítaniuk szociális védelmi rendszereiket annak érdekében, hogy javítsák a munkaerőpiaci részvételt, valamint megfelelő foglalkoztatási biztonságot és jövedelempótlást biztosítsanak. 2015-ben az EU-ban tovább csökkent a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek aránya, ám így is igen magas . Bár az EU még messze áll az Európa 2020-ban rögzített céljának megvalósításától, miszerint 2020-ig legalább 20 millió embert kell kiemelni a szegénységből és a társadalmi kirekesztettségből, a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek száma ismét megközelíti az Európa 2020-ban kitűzött cél meghatározásakor referenciaévnek tekintett 2008-as szintet. A szociális védelem a tagállamok közkiadásainak jelentős részét teszi ki, többek között a kiadások elmúlt években bekövetkezett növekedése miatt is, ugyanakkor van lehetőség célzottabbá tenni e kiadásokat.

Az adó- és a járadékrendszereknek megfelelő szociális támogatást kell biztosítaniuk és kellőképpen ösztönözniük kell a munkavállalást. A jövedelemtámogatási rendszerek (álláskeresési járadékok, a minimumjövedelemre is kiterjedő szociális ellátás, nyugdíjak) megfelelőségének és jogosultsági körének javítása elengedhetetlen a társadalmi kirekesztettség megelőzéséhez, és az álláskeresési járadékok a bizonytalanság csökkentése mellett a makrogazdasági stabilitást és a munkaerőpiaci kötődést is erősíthetik. Az álláskeresési járadékok esetében elégséges időtartamot, jogosultsági kört és mértéket kell meghatározni, továbbá a munkaszerződés jellegétől függetlenül minden alkalmazott számára elérhetővé kell tenni őket, ugyanakkor meg kell őrizni a munkavállalásra ösztönző hatást, továbbá a munkakeresésre és a részvételre vonatkozó aktivizálási követelményeket kell beépíteni az aktív munkaerőpiaci intézkedésekbe. Emellett a megfelelő minimumjövedelmet garantáló juttatást kell biztosítani azok számára, akik nem rendelkeznek a méltó életszínvonalat lehetővé tevő forrásokkal. Az ilyen támogatási rendszerek fenntarthatóságának elősegítése érdekében a munkaképes korúak esetében e juttatás feltételeként kell meghatározni a munkaerőpiaci (re)integrációt szolgáló aktív támogató intézkedésekben való részvételt. Bizonyos esetekben ez szükségessé teheti a rövid távon és tartósan munkanélküli személyeket egyaránt kiszolgáló, egyablakos ügyintézési pontok kialakítását. Az adók és juttatások olyan jellegű reformjait is elő kell mozdítani, amelyek a munkavállalás ösztönzőinek erősítését és a munka kifizetődővé tételét célozzák. Az adórendszerek a jövedelmi egyenlőtlenségek és a szegénység elleni küzdelemhez is hozzájárulhatnak.

A nemzeti nyugdíjrendszereknek jobban kell tükrözniük a várható élettartam növekedését. A nyugdíjrendszereknek – a munkaerőpiaci intézkedésekkel összehangolt módon – lehetővé kell tenniük és ösztönözniük kell azt, hogy a várható élettartam növekedésére való tekintettel a férfiak és a nők idősebb korukig maradjanak munkaviszonyban, továbbá azokra kell korlátozniuk a korhatár előtti nyugdíjazási lehetőségeket, akik valóban nem képesek tovább dolgozni. Ahhoz, hogy a munkával töltött életszakasz hosszabb és kielégítőbb legyen, megfelelő készségek, az egész életen át tartó tanulás lehetőségei és kedvező munkakörülmények is szükségesek, beleértve a feladatelosztás és a munkaidő-beosztás rugalmasságát is. A nyugdíjrendszerek – annak érdekében, hogy elősegítsék munkaképes korúak körében a munka és a magánélet közötti egyensúlyt és hozzájáruljanak a nemek közötti nyugdíjszakadék csökkentéséhez – beszámíthatnák az ápolási-gondozási feladatok ellátását, kellőképpen figyelembe véve a költségvetési helyzetet és a jövőbeli kiadásokra gyakorolt hatást. A kiegészítő nyugdíjra való széles körű jogosultság kulcsfontosságú szerepet tölthet be a nyugdíjjövedelem biztosításában, különösen akkor, ha az állami nyugdíjak megfelelősége terén kihívások jelentkeznek, és ezt megfelelő módon – a nemzeti kontextustól függően – ösztönözni kell.

Az egészségügyi szakpolitikáknak – megelőző, gyógyító és rehabilitációs stratégiák révén – támogatniuk és javítaniuk kell a szociális védőhálókat és az aktív befogadási stratégiákat. A tagállamoknak ezért folytatniuk kell az egészségügyi rendszereikre irányuló reformokat, biztosítva a költséghatékony közegészségügyhöz és egészségügyi szolgáltatásokhoz való egyetemes hozzáférést. Társadalmi és gazdasági szempontból egyaránt elengedhetetlen védelmet biztosítani a lakosság számára azzal szemben, hogy a rossz egészségi állapot és az ezzel kapcsolatos kiadások szegénységhez vagy társadalmi kirekesztettséghez vezessenek. Ez a fogyatékossággal élő személyek aktivizálása tekintetében is fontos szempont. Az uniós szinten tett lépések ellenére a fogyatékossággal élők számára továbbra is a munkaerőpiaci esélyegyenlőség hiánya jelenti a legnagyobb kihívást. Több erőfeszítést kell tenni annak érdekében, hogy a képességhiány helyett a képességek kerüljenek az előtérbe.

2.3. Az egységes piac elmélyítése és a nemzeti piacok bővítése

A tagállamoknak teljes mértékben élniük kell az uniós szinten rendelkezésre álló eszközökkel annak érdekében, hogy maximálisan kiaknázzák az európai beruházásokban és termelékenyben rejlő lehetőségeket. A termelékenység növekedése az elmúlt években lassult, ám ez nem minden vállalatot érintett egyenlő mértékben. Számos esetben a legkevésbé termelékeny cégek termelékenysége még tovább csökkent. A tagállamoknak olyan reformokat és szakpolitikákat kell bevezetniük, amelyek elősegítik az új technológiák elterjedését, hogy ezek előnyei a vállalatok szélesebb körében éreztethessék hatásaikat. Az egységes piaci stratégia végrehajtása új üzleti lehetőségeket teremt majd, továbbá felszámolja a fennálló szabályozási és adminisztratív akadályokat, különösen az Európa-szerte terjeszkedni kívánó szolgáltatók esetében. Folyamatban van olyan konkrét javaslatok kidolgozása, amelyek az egységes piaci szabályok megerősítésére, továbbá az üzleti szolgáltatások területével kapcsolatos intézkedésekre irányulnak, és többek között az üzleti szolgáltatások határokon átnyúló biztosításának elősegítését, a vállalkozások szerkezetátalakítását és fizetésképtelenségét, valamint egy egyszerű, modern és csalásbiztos héarendszer kialakítását érintik. A digitális egységes piaci stratégiának köszönhetően kiszámíthatóbbá válik a szabályozás a digitális ágazatban. A fogyasztóvédelmi szabályok jobb érvényesítése egyenlő versenyfeltételeket biztosítana az egységes piac egészén, erősítené a bizalmat, és hozzájárulna a digitális egységes piacban rejlő lehetőségek maximális kiaknázásához. A Bizottság egy egységes uniós engedélyezési keret kialakításának lehetőségét is vizsgálja, amely közvetlenül alkalmazandó lenne az uniós dimenziójú nagyprojektekre, illetve a nemzeti társfinanszírozást mozgósító fő beruházási platformokra.

A közbeszerzés a versenyképesség tekintetében is fontos tényező, mivel előmozdíthatja a strukturális változásokat. A közigazgatási szervek az Unióban évente a GDP mintegy 14 %-át fordítják közbeszerzésre – ez összesítve éves szinten több mint 1, 900 milliárd EUR-t tesz ki az Unióban . Ez különösen olyan ágazatok szempontjából jelentős, mint az energiaügy, a közlekedés, a védelem, az informatika vagy az egészségügyi szolgáltatások, mivel ezek esetében a közszféra jelenti a kereslet fő forrását. A korszerű közbeszerzési rendszerek egyik előfeltétele, hogy a közbeszerző szervek tisztában legyenek munkájuk gazdasági hatásával, továbbá ne merüljön fel velük szemben semmiféle kétség a feddhetetlenség és a transzparencia tekintetében. Az intézményeknek készen kell állniuk arra, hogy a méretgazdaságosság céljából összehangolják a különböző szinten működő szervek közbeszerzéseit, kezeljék a vállalkozások panaszait és ellenőrizzék a közbeszerzési szerződéseket. Megfelelő eljárásokat kell bevezetni a korrupció és a beszállítók közötti összejátszás megelőzésére, valamint a tisztességtelen közbeszerzés eseteivel szembeni határozott fellépés érdekében. Emellett azokban a tagállamokban, ahol az állami tulajdonú vállalatok számottevő hatást fejtenek ki a gazdaságra, fontos megfelelő irányítási struktúrákat biztosítani annak érdekében, hogy a lehető legjobban segítsék elő a gazdasági fejlődést.

Számos tagállamban a strukturális változások azzal járnak, hogy a tőke és a munkaerő a hagyományos tevékenységekből új, gyakran a szolgáltatások területéhez tartozó tevékenységekbe áramlik. Ebben az ágazatban alacsonyabb a munkatermelékenység, és növekedésének üteme az EU-ban lassabb, mint más fejlett gazdaságokban, különösen az Egyesült Államokban. E növekvő ágazat termelékenységének javítása egyre inkább elengedhetetlen a minőségi munkahelyek és a magas bérek biztosításához. Sajnos a szolgáltatások belső piacának hiányos integrációja, valamint az érintett piaci szegmensek egy részéhez való hozzáférés tekintetében még mindig fennálló akadályok korlátozzák az EU-n belüli kereskedelem bővülését, valamint e szolgáltatások piacainak bővülését. A szolgáltatások integráltabb piacán megvalósuló erősebb verseny a fogyasztók és a felhasználó gyártók számára is előnyös lenne, mivel a fokozott verseny jellemzően csökkenti a haszonkulcsot, miközben a termékek és a szolgáltatások minősége javulhat. Ugyanakkor az alkalmazottaknak megfelelő készségekkel kell rendelkezniük és képeseknek kell lenniük alkalmazkodni a változásokhoz, és e folyamat elősegítéséhez a közigazgatási szervek aktív szerepvállalására is szükség lehet. A kölcsönös elismerés alkalmazása terén jelentkező problémák és – bizonyos esetekben – a jelölésre vonatkozó nemzeti előírások veszélyeztetik a belső piac integritását. A szabályozott szakmák terén tapasztalható egyes túlzott akadályok továbbra is hátráltatják a belső piacban rejlő lehetőségek maximális kiaknázását. Az üzleti szolgáltatások, a szakmai szolgáltatások és a kiskereskedelem terén az ilyen akadályok felszámolása szélesebb körű gazdasági hatásokat eredményezne.

A gazdasági dinamizmus szempontjából különösen fontos, hogy a jogszabályi környezet igazodjon az új üzleti modellekhez, ez azonban nem mehet a méltányosság rovására. Az Uniónak és tagállamainak nyitottan kell viszonyulniuk a megosztásalapú gazdasággal kapcsolatos új üzleti gyakorlatokhoz. Mindazonáltal a hagyományos üzleti szereplők, az új szolgáltatásnyújtók és a fogyasztók számára egyaránt bizonytalanságot okoz, ha Európa egészét nézve töredezett az új üzleti modellekre alkalmazott megközelítés. A Bizottság ezért iránymutatást terjesztett elő arról, hogyan alkalmazandó e dinamikusan és gyorsan fejlődő ágazatra a hatályos uniós jog . Az iránymutatás azt is javasolja, hogy a tagállamok értékeljék a meglévő korlátozások indokoltságát és arányosságát, és a feltétel nélküli tiltást csak végső eszközként alkalmazzák, valamint biztosítsák, hogy a fogyasztók magas szintű védelemben részesüljenek, ugyanakkor ne háruljanak aránytalan kötelezettségek azokra a magánszemélyekre, akik csak alkalmi jelleggel nyújtanak szolgáltatásokat. Emellett a tagállamoknak folytatniuk kell az adózással és a felelősséggel kapcsolatos szabályok és a munkajog megosztásalapú gazdaságra való alkalmazásának egyszerűsítését és egyértelműsítését. A megosztásalapú gazdaság platformjai jelentősen hozzájárulhatnak az adóbehajtás megkönnyítéséhez, amennyiben együttműködnek a nemzeti hatóságokkal a gazdasági tevékenység nyilvántartásba vétele terén. E kezdeményezések együttesen elősegíthetik azt, hogy szilárdabb keretfeltételek szolgálják az innovációt, csökkenjen a piac jelenlegi töredezettsége, és ezáltal új munkahelyek jöjjenek létre.

A tagállamoknak korszerű, a növekedést és a vállalkozások egyenlő versenyfeltételeit ösztönző adórendszereket kell kialakítaniuk. Az uniós kezdeményezések magasabb szintre emelik az adózás terén elkövetett visszaélések elleni küzdelmet célzó adóügyi együttműködést. Ennek részét képezi a feltételes adómegállapítások és a multinacionális vállalatokra vonatkozó adózási információk átláthatóságának fokozása, a legelterjedtebb adóelkerülési módszerekkel szembeni közös, visszaélés-ellenes intézkedések biztosítása, valamint a Bizottság héára vonatkozó cselekvési terve. Az adócsalás és adókikerülés nemzetközi jellege, valamint a tagállami gazdaságok integrációja miatt összehangolt megközelítést kell kialakítani, és ehhez az európai kezdeményezések mellett a nemzeti szakpolitikák összehangolására is szükség van. A közös konszolidált társaságiadó-alapra és a kettős adóztatással kapcsolatos vitarendezésre vonatkozó legutóbbi bizottsági javaslat hozzájárul az EU korszerű, méltányos és versenyképes adóügyi keretének kiépítéséhez. E keret különböző ösztönzőkkel támogatja a növekedésbarát tevékenységet – például a K+F beruházásokat és a sajáttőke-bevonást –, ezáltal hozzájárul a növekedés, a foglalkoztatás és a beruházások fellendítésére vonatkozó, tágabb célkitűzésekhez is. Számos tagállamnak kell megoldást találnia az adóbehajtás hatékonysági problémáira, és egyes tagállamok már tettek is lépéseket. A tagállamoknak élniük kell ezekkel a lehetőségekkel, hogy egyúttal a munka adóterhét is csökkentsék. Emellett a tagállamoknak különös figyelmet kell fordítaniuk adóügyi reformjaik elosztási hatásaira is.

3. Felelősségteljes költségvetési politikák

Az euróövezeti átlagos költségvetési hiány mérséklődése és a túlzotthiány-eljárás alá tartozó országok számának csökkenése az elmúlt években tett erőfeszítéseket tükrözi. A Bizottság most tette közzé az euróövezetbe tartozó tagállamok költségvetésiterv-javaslataira vonatkozó véleményeit . Az összesített kép elfedi a tagállamok között fennálló jelentős különbségeket. Az államháztartás fenntarthatósága tekintetében továbbra is kihívásokkal küzd számos olyan ország, ahol magas az államadósság, és ez sebezhetővé teheti őket a sokkhatásokkal szemben. Más országok ezzel szemben rendelkeznek költségvetési mozgástérrel. Gazdasági szempontból a költségvetési irányvonalat egyfelől az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságára, másfelől pedig a gazdasági fellendülés támogatásának szükségességére irányuló kettős célkitűzés figyelembevételével kell értékelni .

A jelenlegi fellendülés támogatásának szükségességére való tekintettel és egyúttal az Európai Központi Bank monetáris politikáját megerősítve most még több erőfeszítést kell tenni az euróövezet egészére vonatkozó pozitív költségvetési irányvonal kialakítása érdekében . Ezt már a Bizottság elnöke is hangsúlyozta az Európai Parlament és a Tanács elnökének címzett szándéknyilatkozatában, és most az euróövezet gazdaságpolitikájáról szóló ajánlásra irányuló javaslat is tükrözi . A tagállamok költségvetési politikájának támogatnia kell a növekedést, ugyanakkor biztosítania kell az államadósság hosszabb távú fenntarthatóságát. A költségvetési mozgástérrel rendelkező tagállamoknak ki kell használniuk meglévő lehetőségeiket arra, hogy elősegítsék a kereslet stabilizálódását. Az ilyen mozgástérrel nem rendelkező tagállamoknak a Stabilitási és Növekedési Paktum követelményeinek teljesítésében kell előrelépniük, valamint élniük kell minden adódó lehetőséggel, hogy a munkahelyteremtés és a növekedés érdekében felgyorsítsák a reformokat és javítsák államháztartásuk minőségét. A költségvetés (ezen belül a bevételek és kiadások) minőségére és összetételére kell összpontosítaniuk, hogy az a lehető legnagyobb mértékű hatást gyakorolja a növekedésre. Széles körben elfogadott, hogy ebben hasznos eszköz lehet a kiadások felülvizsgálata. Mindez javítaná a költségvetési irányvonalak különböző országok közötti megoszlását, és így elkerülhető lenne, hogy a rövid távú makrogazdasági stabilitás a középtávú fenntarthatóság kockáztatása árán valósuljon meg.

A szabályok alkalmazása során a Bizottság továbbra is élni fog a Stabilitási és Növekedési Paktumban biztosított rugalmasságból eredő lehetőségekkel . A Bizottság – a jelenlegi módszertanát alkalmazva – figyelembe fogja venni a menekültek rendkívüli arányú beáramlása és a rendkívüli biztonsági szükségletek által kifejtett költségvetési hatásokat is. A Paktum beruházásokra és strukturális reformokra vonatkozó rendelkezéseit igénybe vevő számos országnak már jelentős mértékű rugalmasságot biztosítottunk.

A finanszírozási költségek jelenlegi alacsony szintje jó lehetőséget kínál arra, hogy a tagállamok előbbre ütemezzék a közberuházásokat. A nominális növekedés fokozatos erősítése mellett ez lehetőséget biztosít a magas adósságráta visszafogására is. Ez a nem jövőorientált kiadások csökkentésével és az adózási kiskapuk bezárásával segíthető elő. A Stabilitási és Növekedési Paktum megfelelő keret ahhoz, hogy iránymutatást nyújtson az eltérő feltételek esetén alkalmazandó fiskális politikához. Maximálisan ki kell aknázni a költségvetési felügyeleti eszközöket a megfelelő szakpolitikák ösztönzése és a gazdasági fellendülés megerősítése érdekében.

A tagállamok többségében sor került a nyugdíjrendszer reformjára a rendszer fenntarthatóságának, hatékonyságának és megfelelőségének fokozása érdekében, azonban e reformtörekvések megszilárdításához további lépésekre van szükség . Ezért szakpolitikai intézkedésekkel kell törekedni arra, hogy az elfogadott nyugdíjreformokat kísérő politikák egészítsék ki, többek között a nyugdíjjövedelem megerősítése révén, amely a munkával töltött évek számának – például a nyugdíjkorhatár és a várható élettartam összekapcsolásával elért – növelésével és más kiegészítő nyugdíjjövedelmek támogatásával valósítható meg. A tagállamoknak emellett célzott intézkedésekkel kell javítniuk az ellenálló képességet, hogy a nyugdíjrendszer kedvezőtlen feltételek esetén is fenntartható maradjon.