Az Egyesült Királyság, Írország és Németország arról számolt be, hogy rendelkeznek PFOS- és PBDE-tartalmú árukészletekkel, amelyeket végső megsemmisítésre szánnak. A német nemzeti intézkedési tervben szintén szerepelnek a hulladékká vált gépjárművekben valószínűleg megtalálható PBDE-k mennyiségére, valamint arra vonatkozó észrevételek is, hogy az ilyen árukat megfelelően ki kell vonni a forgalomból és ártalmatlanítani kell, elkerülve azok újrahasznosítását.

A környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagok készletei általában három típusú termékhez kapcsolódtak, nevezetesen a poliklórozott bifenilekhez (PCB-k) vagy a PCB-kkel szennyezett dielektromos berendezésekhez, a felhasználatlan növényvédő szerekhez, valamint a fokozatosan kivezetésre kerülő áruk készleteihez, amelyek a POP-rendelet 2009-es, a listára új anyagokat felvevő kiegészítésének hatálya alá tartoznak. Számos tagállam már korábban jelentős lépéseket tett a PCB-tartalmú berendezések azonosítása és használatból való kivonása érdekében, de ez egy elhúzódó folyamat volt, és hat tagállam (Németország, Írország, Franciaország, Románia, Szlovénia, Egyesült Királyság) arról számolt be, hogy a 2010 és 2013 közötti időszakban még mindig alkalmaztak PCB-tartalmú berendezéseket. A felhasználatlan növényvédő szerek vonatkozásában számos tagállam arról számolt be, hogy soha nem állítottak elő és nem használtak növényvédő szerként a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagokat, vagy megkezdték azoknak a fokozatos kivezetését, ami azt jelenti, hogy 2010-re már nem voltak azokból készletek az országban.

Négy tagállam (Németország, Franciaország, Ausztria, Egyesült Királyság) állította, hogy az EU-ból exportáltak a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagokat, amelynek túlnyomó részét a 12 országba irányuló, évi 5 800 kg német PFOS-export tette ki. Az Egyesült Királyság lindánt exportált Dél-Koreába. Ezenkívül laboratóriumi referenciaanyagként felhasználandó vegyi anyagokat is exportáltak: Ausztria aldrint exportált Észak-Macedóniába, valamint aldrint, diklór-difenil-triklór-etánt (DDT-t), dieldrint és lindánt Belize-be, és Franciaország DDT-t exportált az USA-ba.

A forgalomba hozatalt illetően kevés tagállam használta ki a 4. cikknek a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagok kutatás-fejlesztés céljából történő felhasználására vonatkozó rendelkezéseit. Számos tagállam élt – a II. mellékletben foglalt mentességek alkalmazásával – a PFOS forgalomba hozatalának lehetőségével is. Nagyrészt a fémek krómozásával foglalkozó ágazatban párátlanítószerként történő felhasználásról volt szó.

A tagállamok által benyújtott jelentések alapján a POP-rendelet végrehajtása a környezetvédelmi hatóságok vagy felügyelőségek feladata, amelyek ezt egy ellenőrzési és jelentéstételi rendszeren keresztül teljesítik. Két tagállam jelentette, hogy a 2010 és 2013 közötti időszakban gyártott az I. vagy a II. mellékletben szereplő anyagokat a POP-rendelet szerint biztosított kifejezett mentességekkel vagy elfogadható célokkal összhangban. Németország arról számolt be, hogy évente mintegy 9 tonna perfluoroktán-szulfonsavat (PFOS-t) gyárt. Ennek azonban nagy részét (évi 5,8 tonnát) 2013-ban az EU-n kívülre exportálták – a legjelentősebb rendeltetési helyek az USA (2 tonna), valamint Kelet- és Délkelet-Ázsia országai és területei (Dél-Korea, Hongkong, Szingapúr és Tajvan) voltak. Ezenkívül Horvátország arról számolt be, hogy 2010-ben, 2011-ben és 2012-ben rövid láncú klórozott paraffinokat gyártott.

A POP-rendeletet rendszeresen frissítik az Egyezmény és a Jegyzőkönyv módosításainak átültetése érdekében (ez főként új anyagoknak a megfelelő mellékletekbe történő felvételét jelenti). E rendelet minden uniós tagállamra sajátos kötelezettségeket ró. Ezek a kötelezettségek magukban foglalnak a három melléklet hatálya alá tartozó (I. melléklet – tiltott, II. melléklet – korlátozás alá eső, III. melléklet – nem szándékosan kibocsátott), a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagok gyártásával, forgalomba hozatalával és felhasználásával kapcsolatos részleteket. A rendelet hatálya kiterjed ezen anyagoknak a készleteken belüli kezelésére, a környezeti kibocsátásokra és a környezeti koncentrációk nyomon követésére, valamint tartalmaz a hulladékgazdálkodással kapcsolatos korlátozó rendelkezéseket. A POP-rendelet részeként azt is előírták a tagállamok számára, hogy állítsanak össze nemzeti intézkedési terveket és cselekvési terveket a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagok forrásainak a saját területükön belüli azonosítása és kezelése érdekében.

3.Környezeti kibocsátások és környezeti koncentrációk

A POP-rendelet 6. cikkének (1) bekezdése arra kötelezi a tagállamokat, hogy a rendelet hatálybalépésétől számított 2 éven belül állítsanak össze a III. mellékletben felsorolt anyagok légkörbe, talajba és vízbe történő kibocsátására vonatkozó leltárakat. E kibocsátási leltárak kulcsfontosságú erőforrások, amelyek információkkal szolgálnak a politikai döntéshozóknak a nemzeti intézkedési tervek kidolgozása során. Különösen segítenek meghatározni a kibocsátáscsökkentés legfontosabb forrásait, illetve azokat a bizonytalan területeket, ahol további kutatásokra van szükség egy adott forrás jellemzéséhez.

Kilenc tagállam (Bulgária, Csehország, Franciaország, Litvánia, Hollandia, Románia, Szlovénia, Svédország, Egyesült Királyság) szolgáltatott becsült kibocsátási adatokat a jelentés részeként, kiemelve a rendelkezésre álló, benyújtott adathalmazból hiányzó főbb adatokat. A jelentett adathalmazok kiegészítése, valamint annak érdekében, hogy átfogóbb kép alakulhasson ki, a Bizottság felhasználta az EMEP WebDab elnevezésű kibocsátási adatbázisának webhelyén szereplő adatokat. Az EMEP WebDab-adatbázisában szereplő adatok között megtalálhatóak az ENSZ EGB-nek az Aarhusi Jegyzőkönyv alapján, a 2010 és 2012 közötti időszakra vonatkozóan jelentett kibocsátások is. Ezenkívül a Bizottság a Stockholmi Egyezmény értelmében a második jelentési forduló (2010. október 31.) keretében benyújtott adatokat is felhasználta az összegyűjtött információk kiegészítésére. A Bizottság összevetette az adatokat az Európai PRTR webhelyén szereplő adatokkal, valamint az EMEP keretében működő MSC-E (Meteorológiai Szintetizáló Központ, kelet – Meteorological Synthesizing Centre-East) és az Északi-sarkvidéki Megfigyelő és Értékelő Program (AMAP) környezeti megfigyelési adataival is, hogy megerősítse a kibocsátási trendeket.

A rendelkezésre álló adatok alapján 28 tagállamból 26 állított össze és nyújtott be a dioxinok és furánok, a PAH-k és a HCB kibocsátására vonatkozó becsléseket, valamint 28 tagállamból 24 állított össze és nyújtott be a PCB-k kibocsátására vonatkozó becsléseket. Görögország és Luxemburg voltak az egyedüli tagállamok, amelyek a 2010 és 2013 közötti időszakra nem jelentettek a III. mellékletben felsorolt anyagok egyikére vonatkozóan sem becsült kibocsátási adatokat az ENSZ EGB-n keresztül vagy a POP-rendelet 12. cikke szerinti jelentéstétel keretében. A létrehozott és jelentett adatok minden esetben nagyrészt a légköri kibocsátásokra vonatkoznak, és csak kevés tagállam készített és jelentett a levegőtől eltérő hordozóközegekbe történő kibocsátásokra vonatkozó becsléseket, jóllehet a rendelet előírja a légkörbe, a talajba és a vízbe történő kibocsátásokra vonatkozó becslések készítését.

Dioxinok és furánok

A dioxinokat és furánokat nem kereskedelmi célból állítják elő; ezek jellemzően a tökéletlen égési folyamatokhoz – például nyílt színi égetéshez – vagy a kohászathoz köthetőek. Európa esetében a kibocsátásért leginkább felelős ágazatként a szilárd tüzelőanyagok lakossági felhasználását azonosították, amely az összes kibocsátás 38 %-át teszi ki. Összehasonlításképpen: az energiatermelési ágazat a kibocsátás 5 %-át, míg az iparban a tüzelőanyagok hő- és villamosenergia-termelési célú égetése annak 18 %-át tette ki. Noha az energiatermelési ágazat nagy mennyiségű szilárd fosszilis tüzelőanyagot használ fel, a magas üzemi hőmérsékletnek és az ipari kibocsátásokról szóló irányelv által előírt fokozott kibocsátáscsökkentési szinteknek köszönhetően az egy tonna szénre eső kibocsátás jóval alacsonyabb, mint a lakossági források esetében. A tüzelőanyagok lakossági felhasználásán túlmenően a másik fő kibocsátási forrás a vas- és acélipar volt (15 %). Az Európai PRTR adatai megerősítik azt a következtetést, miszerint a vas- és acélipari létesítmények jelentik a dioxin és a furán legfőbb pontszerű kibocsátási forrásait.

A 2010 és 2012 közötti időszakra vonatkozó adatok áttekintése azt mutatja, hogy a tagállamok többségében a dioxin- és furánkibocsátás csökkenő tendenciát mutatott. Az 1990-es kibocsátási szintekkel való összehasonlítás 1990 és 2012 között 45 %-os kibocsátáscsökkenést mutatott az EU-ban (lásd az 1. ábrát is). 2012-ben az egy főre eső átlagos dioxin- és furánkibocsátás 5,5 µg I-TEQ/fő/év volt.

Amennyiben a tagállamok a levegőtől eltérő hordozóközegekre vonatkozó becsléseket is benyújtottak, általános egyetértés volt abban, hogy a légköri kibocsátás nagyjából megegyezik a maradékanyagokba történő kibocsátással. A hulladékok égetéséről szóló irányelv megjelenése óta javult a légköri kibocsátások csökkentése és a kapcsolódó folyamattervezés, továbbá az iparból származó légköri dioxin- és furánkibocsátás 1990 és 2012 között jelentősen csökkent. Ez azonban a levegőszennyezés-csökkentésből származó maradékanyagok (amelyeket néha pernyének neveznek) keletkezéséhez vezet, amelyek erősen szennyezettek lehetnek olyan szennyező anyagokkal, mint a dioxinok és a furánok. Óvatosan kell eljárni az adatok értelmezése során, mivel a légkörbe, a talajba és a vízbe történő kibocsátás anyagoknak a környezetbe ellenőrizetlenül történő kijutását jelenti. Másrészt a maradékanyag arra a keletkezett szennyezett szilárd hulladékra utal, amelyet általában ellenőrzött módon ártalmatlanítanak, és nem jelent szükségszerűen a környezetbe történő teljes körű kijutást.

Poliklórozott bifenilek (PCB-k)

A PCB-ket kereskedelmi céllal különféle módokon alkalmazták, így különösen dielektromos berendezésekben. Magas kémiai stabilitásuk és perzisztenciájuk az ilyen alkalmazáshoz ideális hőhordozó közeggé tette őket. A PCB-ket nem szándékoltan, különösen égetés útján is elő lehet állítani. A fő kibocsátási forrást a dielektromos berendezések jelentették, amelyek az összes légköri kibocsátás 32 %-áért voltak felelősek. A CLRTAP keretében az ENSZ EGB-nek benyújtott 25 nemzeti leltárból azonban csak négy országé (Írország, Horvátország, Magyarország, Egyesült Királyság) tartalmaz a PCB-kibocsátásra vonatkozó becsléseket, ami az adatok komoly hiányosságára utal. További fő kibocsátási források közé tartozott a fosszilis tüzelőanyagok lakosság általi égetése (21 %) és a kohászat (16 %).

A 2010 és 2012 közötti időszakban a légköri kibocsátás nagyrészt csökkenő tendenciát mutatott. Az 1990-es szinthez képest a kibocsátás mintegy 50 %-kal csökkent az EU-ban 2012-re (1. táblázat). Az egy főre eső átlagos kibocsátás 2012-ben 13 mg/fő/év volt. Az 1. ábra az EMEP keretében működő MSC-E rendelkezésre álló, 1990-es és 2012-es környezeti megfigyelési adataiból készült térképeket ismerteti, a leltárok becsléseivel való összehasonlítás gyanánt. Mind az 1. ábrán szereplő, Európára vonatkozó EMEP-adatok, mind pedig az AMAP által végzett északi-sarkvidéki megfigyelés adatai azt jelzik, hogy a környezeti légköri koncentrációk és kibocsátások egyértelműen csökkentek 1990 óta.

Korlátozott adatok állnak rendelkezésre a PCB-knek a levegőtől eltérő hordozóközegekbe történő kibocsátásáról. Nem állapítható meg egyértelmű mintázat öt tagállamnak (Csehország, Franciaország, Hollandia, Svédország, Egyesült Királyság) a 12. cikk szerinti jelentése, valamint a Spanyolország által a Stockholmi Egyezmény alapján benyújtott további adatok alapján, amelyek az egyéb hordozóközegekre vonatkozó becslésekkel szolgáltak. A különböző tagállamok eltérő mértékben hangsúlyozzák a víz, a talaj és a hulladékokból származó maradékanyagok fontosságát.

Poliaromás szénhidrogének (PAH-k)

A PAH-k olyan vegyi anyagok csoportja, amelyek természetes módon képződhetnek a környezetben a növényzet égésekor, például erdőtüzek során, ugyanakkor antropogén forrásokból is származhatnak, különösen a fosszilis tüzelőanyagok elégetéséhez kapcsolódóan. Az adatok azt mutatják, hogy a PAH-kibocsátás fő forrása a háztartási tüzelőanyagok (különösen a szén) felhasználása volt, amely az összes kibocsátás 57 %-át tette ki.

A 2010 és 2012 közötti időszakra vonatkozó adatok a kibocsátás csökkenését mutatják. A becslések szerint az átlagos éves kibocsátás 2012-ben 37 %-kal alacsonyabb volt 1990-hez képest. Ez kisebb, mint a dioxinok, furánok és PCB-k esetében tapasztalt csökkenés, amelyet az EMEP keretében végzett környezeti megfigyelés is alátámasztott. Az EMEP megfigyelési adatai azt jelzik, hogy 1990 óta a PAH-k levegőben lévő koncentrációja 40 %-kal csökkent, szemben a PCB-k 60 %-os, illetve a dioxinok és furánok 85 %-os csökkenésével.

Korlátozott adatok állnak rendelkezésre a PAH-k levegőn kívüli egyéb hordozóközegekben való koncentrációjára vonatkozóan. Az adatokat szolgáltató négy tagállam (Csehország, Franciaország, Hollandia, Egyesült Királyság) adatai alapján azonban a víz és a maradékanyagok a PAH-k kibocsátása esetében szintén fő hordozóközegek.

1. táblázat: A PCB-k kibocsátásának tagállamok általi csökkentése