Horvátország és Olaszország javasolja továbbá, hogy az Európai Unió nyújtson be módosító javaslatot a Megállapodás 3. mellékletére vonatkozóan, és a 3. melléklet 1. táblázatának A. oszlopában szerepeltesse a Phalacrocorax aristotelis aristotelis nem uniós populációját (Barents-tenger), valamint a Phalacrocorax aristotelis desmarestii uniós populációját (a Földközi-tenger keleti térsége – Horvátország, Adriai-tenger) (a 2. csoportban, illetve az 1. c) csoportban).

Az üstökös kárókatona Európa és Észak-Afrika atlanti-óceáni partvidékén él, Marokkótól Norvégia északi részéig és a Kola-félszigetig, beleértve Izlandot, valamint a földközi-tengeri térséget és a Fekete-tenger partvidékének részeit (del Hoyo et al., 1992). Három alfaja létezik: Ph. a. aristotelis az Atlanti-óceán térségében, Ph. a. desmarestii a Földközi-tenger és a Fekete-tenger térségében, valamint Ph. a. riggenbachi Marokkó területén. Ez a faj általában helyhez kötött vagy helyváltoztató, vannak azonban igazi vándorló populációk is: a Norvégiában és Oroszországban élő Ph. a. aristotelis legészakibb populációi, valamint a Ph. a desmarestii adriai-tengeri populációja.

Becslések szerint a globális populáció az 1990-es években kb. 100 000 pár, míg 2004-ben 75 000–81 000 pár volt (BirdLife International, 2004). A kihalással fenyegetett fajok vörös listáján ez a faj a „nem fenyegetett” fajok között szerepel (Birdlife, 2015). Az általános tendencia csökkenő, habár egyes populációk stabilak lehetnek (Wetlands International, 2006). Jelentős fluktuációt jegyeztek fel a populáció méretében. Például az Egyesült Királyságban élő populáció 1969 és 1987 között 21 %-os növekedést mutatott, és az 1969–1970-ben feljegyzett 31 600 párról 1985–1987-re 47 300 párra emelkedett, amit aztán az 1998–2002 közötti időszakban 27 %-os visszaesés követett, 2011-ig pedig újabb 26 %-os hanyatlás következett be (Balmer et al., 2013). A populáció Norvégiában is jelentős fluktuációt mutat. A barents-tengeri térségben a legészakibb vándorló populáció az 1980-ban feljegyzett 10 000 párról 1994-re mintegy 1 000 párra csökkent, 2013-ig viszont megint 5 000 párra nőtt (Fauchald et al., 2015).

A Ph. a. desmaresti alfaj a becslések szerint 8 700–11 126 költő párt számlált (Bazin és Imbert, 2012). 2006-ban a becslések szerint kb. 10 000 egyed tartozott a populációhoz (Culioli, 2006). Korzikán a populáció csökkenését jegyezték fel, miután a korábban stabil populáció, amely 1975–1983 között akár 1 000 párt is magában foglalt, 1994-re több mint 50 %-kal, kb. 375 párra csökkent, utólagos helyreállítás mellett (Dubois et al., 2008).

A Ph. a. desmarestii alfaj védett az elterjedési terület európai részén, és több országban is szerepel a vörös listán, így például: a „sebezhető” besorolást kapta Bulgáriában, míg a „veszélyeztetett” besorolást Albániában. A Ph. a. aristotelis védett az elterjedési terület egy részén (Egyesült Királyság). Az Egyesült Királyságban nemrégiben sorolták át a sárga listáról a vörös listára (Eaton et al. 2015.), Oroszországban pedig a vörös listán szerepel a populáció kis mérete miatt. A populációban 10 éves időszak során bekövetkezett 15–30 %-os csökkenés miatt a fajt Norvégiában a „mérsékelten fenyegetett” kategóriába sorolták (Korneev et al. , 2015).

Velando és Freire (2002) hangsúlyozza, hogy a P. a. desmarestii alfaj hatékony védelmének előfeltétele a költőhelyek, valamint a táplálékszerzési és alvóhelyek védelme, és a tengerfenéken élő fajok halászatának szabályozása a táplálékszerzési területeken. Velando és Freire (2002) szerint a Birdlife által 2015-ben javasolt természetvédelmi fellépések magukban foglalják 1) az e fajok számára fontos tengeri területek meghatározását; 2) védett tengeri területként történő későbbi kijelölését; 3) a kulcsfontosságú költőhelyek és telelő alvóhelyek kezelését, ideértve az idegenhonos inváziós ragadozók felszámolását; 4) halászhajók fedélzeti ellenőrzési programjait a kopoltyúhálós járulékos fogások szempontjából nagy kockázatú területek meghatározása érdekében; 5) adott esetben mérséklő és védelmi intézkedések végrehajtását.

1.4.Luxemburg javaslatai

Luxemburg javasolja az alábbi három faj összes populációjának átsorolását a Megállapodás 3. melléklete 1. táblázatának A. oszlopába: sarlós partfutó (Calidris ferruginea), lunda (Fratercula arctica) és alka (Alca torda). Luxemburg ugyan nem javasol semmilyen konkrét csoportot erre a három fajra vonatkozóan, a Megállapodás 3. mellékletének 1. táblázatában meghatározott kritériumok szerint a sarlós partfutó (Calidris ferruginea) és az alka (Alca torda) a 4. csoportba, a lunda (Fratercula arctica) pedig az 1. b) csoportba tartozik.

A Luxemburg által előterjesztett javaslat hivatkozik a Megállapodás Feleinek 6. találkozója során elfogadott 6.1. számú határozatra, amelyben megállapították, hogy a pehelyréce (Somateria mollissima), a barátréce (Aythya ferina), a füles vöcsök (Podiceps auritus), a csigaforgató (Haematopus ostralegus), a bíbic (Vanellus vanellus), a kis goda (Limosa lapponica), a sarki partfutó (Calidris canutus), a sarlós partfutó (Calidris ferruginea), az örmény sirály (Larus armenicus), a lunda (Fratercula arctica) és az alka (Alca torda) a közelmúltban felkerült a kihalással fenyegetett fajok vörös listájára, és hangsúlyozták annak fontosságát, hogy figyelembe kell venni az ezeken a listákon eszközölt változtatásoknak a következményeit a Megállapodás Feleinek 7. találkozója során.

1.5.A javaslatok elemzése

A 2. és a 3. melléklet Horvátország, Olaszország és Luxemburg által javasolt módosításai alapján az üstökös kárókatona (Phalacrocorax aristotelis), a sarlós partfutó (Calidris ferruginea), a lunda (Fratercula arctica) és az alka (Alca torda) összes populációjára vonatkozna a Megállapodás 3. mellékletének 2.1.1. pontjában foglalt követelmény, amely megállapítja a Megállapodás 3. melléklete 1. táblázatának A. oszlopában szereplő fajok populációi tekintetében alkalmazandó, fajok védelmére irányuló jogi intézkedéseket. Így különösen azok a Felek, amelyeknek a területén az 1. táblázat A. oszlopában felsorolt populációk előfordulnak, ezen Megállapodás III. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerint biztosítani fogják azok védelmét. E Felek egyebek mellett és a 2.1.3. pont figyelembevételével:

a) megtiltják a területükön előforduló populációk egyedeinek és azok tojásainak zsákmányolását,

b) megtiltják a szándékos zavarást, amennyiben ezen zavarás jelentős az érintett populációk védelme szempontjából, valamint

c) megtiltják azon madarak és tojások birtoklását, hasznosítását és kereskedelmét, amelyeket a fenti a) alpontban foglaltak dacára zsákmányoltak; ugyanez vonatkozik az ilyen madarak és tojások bármely könnyen felismerhető részére vagy származékára.

Kivételesen azon populációk esetében, amelyek az A. oszlop 2. vagy 3. csoportjába tartoznak és csillaggal vannak jelölve, valamint az A. oszlop 4. csoportjába tartozó populációk esetében a vadászat a fenntartható használat elvét követve folytatható. Ezt a fenntartható használatot egy megfelelő nemzetközi szintű, adott fajra vonatkozó cselekvési terv speciális rendelkezéseinek keretén belül kell folytatni, melynek során a Felek törekszenek az adaptív terítékkezelés elvének érvényesítésére. Az ilyen használatra legalább ugyanazok a jogi intézkedések vonatkoznak, mint az 1. táblázat B. oszlopában felsorolt populációk egyedeinek zsákmányolására, a 2.1.2. pontban előírtak szerint.

Az olasz-horvát javaslat, valamint a luxemburgi javaslatok megalapozottak. Összeegyeztethetők az uniós joggal és kiegészítik azt, különös tekintettel a madárvédelmi irányelvre.

A természetvédelmi irányelvek szakértői csoportjával folytatott írásbeli konzultációt követően a Bizottság javasolja, hogy az Unió támogassa a fenti javaslatokat, mert azok tudományosan megalapozottak és összhangban állnak az Unió azon kötelezettségvállalásával, hogy nemzetközi együttműködés keretében fellép a biológiai sokféleség védelme érdekében. A módosításra irányuló javaslatok nem teszik szükségessé a meglévő uniós jogszabályok módosítását.

A Megállapodás mellékleteinek a módosítására irányuló bármely javaslatot el kell juttatni a Megállapodás Titkárságára legalább százötven nappal a Felek találkozójának kezdete előtt (lásd a Megállapodás X. cikkének (2) és (3) bekezdését), vagyis 2018. július 7-ig.

A Tanácsnak ezért sürgősen határoznia kell a fenti javaslatnak az Európai Unió nevében történő előterjesztéséről a Megállapodás Titkársága felé. Ez az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdése értelmében az Unió által képviselendő álláspontnak minősül.

2018/0221 (NLE)