A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK Hosszú távú infrastruktúra-tervezés Európában és Európa határain túl /* COM/2013/0711 final */





A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK Hosszú távú infrastruktúra-tervezés Európában és Európa határain túl 1. Bevezetés: a jelenlegi helyzet és a jövő kihívásai A szükségleteknek megfelelő, integrált és megbízható energiahálózatok elengedhetetlenek nem csak az uniós energiapolitikai célok, hanem az egész uniós gazdasági stratégia megvalósításához is. Az energetikai infrastruktúra fejlesztése révén az Unió megvalósíthatja az egészségesen működő belső energiapiacot, javíthatja az energiaellátás biztonságát, lehetővé teheti a megújuló energiaforrások integrálását és az energiahatékonyság növelését, a fogyasztók pedig kiaknázhatják az új technológiák és az intelligens energiafelhasználás előnyeit. Az energetikai infrastruktúrák az alacsony szén-dioxid-kibocsátású, versenyképes gazdaságra való átállás megvalósításához is nélkülözhetetlenek. Az európai energetikai rendszer átalakuláson megy keresztül. Miközben rövid távon az elsődleges cél a belső energiapiac megvalósítása, amihez pótolni kell a hiányzó rendszerösszekötőket, meg kell szüntetni egyes tagállamok elszigeteltségét és fel kell számolni a belső szűk keresztmetszeteket, a jövő energetikai infrastruktúráit úgy kell megtervezni, hogy a hosszabb távú szakpolitikai döntésekkel egy irányba mutassanak. A különböző szén-dioxid-mentesítési forgatókönyvek eltérő energiamixekre és ebből adódóan eltérő infrastruktúra-igényeken alapulnak. A 2050-ig szóló energiaügyi ütemterv több forgatókönyveket is felvázol arra vonatkozóan, hogyan biztosítható versenyképesebb és biztonságosabb energetikai rendszer úgy, hogy egyúttal teljesíthető legyen a szén-dioxid-kibocsátás 2050-re kitűzött 80%-os csökkentése, vagyis erőteljes szakpolitikai üzenetet közvetít. Az ütemterv szerint az egyre intelligensebb és rugalmasabb infrastruktúrákba történő beruházás olyan döntés, amellyel Európa semmiképpen nem veszíthet. A Bizottság jelenleg konkrét javaslatokat készít elő az éghajlat- és energiapolitika 2020 utáni időszakra szóló keretére vonatkozóan. A változó hozamú, alacsony szén-dioxid-kibocsátású energiatermelés előtérbe helyezése a magas szintű ellátásbiztonsági normák fenntartása mellett európai szinten, integrált piacokon keresztül megvalósítva jóval alacsonyabb költségekkel jár, mint a széttagolt nemzeti szakpolitikák; ennek azonban előfeltétele a megfelelő infrastruktúra megléte. Hosszabb távon a nagy távolságú magasfeszültségű vezetékek és az új villamosenergia-tárolási technológiák fejlesztése révén elő kell segíteni az Unióból, illetve az Unió környezetéből származó megújuló energia részesedésének folyamatos növekedését. Kulcsfontosságú kérdés a gázellátási források diverzifikálása, hogy ne legyen olyan tagállam, amely egyetlen ellátási forrástól függ. Szintén fontos rövid- és középtávon jelentős mértékben fokozni a gázellátási rendszer rugalmasságát és biztonságosságát, ezzel is támogatva a földgáznak a változó hozamú villamosenergia-termelés mellett játszott kisegítő szerepét, ugyanakkor szem előtt kell tartania az Unió hosszú távú szén-dioxid-mentesítési célkitűzését is. Az Uniónak ki kell aknáznia az LNG, a biogáz és a nem hagyományos tüzelőanyagok piacain elsősorban az Egyesült Államokban bekövetkezett legújabb fejlődést is. Az integrált gázhálózat egyúttal a legjobb garancia arra az esetre, ha valamely tagállamban kiesne a legfontosabb gázinfrastruktúra, ezért szerepel kötelező előírásként a földgázellátás biztonságáról szóló irányelvben[1]. A becslések szerint 2020-ig megközelítőleg 200 milliárd euró beruházásra lenne szükség az európai energetikai hálózatok fejlesztéséhez és kiterjesztéséhez, hogy azok valamennyi közép- és hosszú távú szakpolitikai terv megvalósításának kulcstényezőivé válhassanak. Ez a hatalmas beruházás ugyanakkor jelentős megtakarításokat eredményezhet, melyek 2030-ra éves szinten elérhetik a 40–70 milliárd eurót[2] a kiküszöbölt energiatermelési költségeknek, illetve a versenyképesebb nagykereskedelmi gázáraknak köszönhetően, és a háztartások gázszámláiból havi 7–12 eurót faragnának le. A fejlesztések jelentősen hozzájárulnának az energiaárak növekedésének ellensúlyozásához, és növelnék az Unió iparágainak versenyképességét. Az energetikai infrastruktúrára vonatkozó hosszú távú szakpolitikát elsőként az „Energiainfrastruktúra-prioritások 2020-ig és azt követően – Az integrált európai energiahálózat programterve”[3] című közlemény körvonalazta, majd a közelmúltban elfogadott, a transzeurópai energiainfrastruktúrára vonatkozó iránymutatásokról [4] szóló rendelet (TEN-E iránymutatások) rögzítette, amely kilenc stratégiai energiainfrastruktúra-prioritásnak minősülő földrajzi folyosót határozott meg a villamos energia, a földgáz és a kőolaj tekintetében, továbbá három uniós szintű infrastruktúra-prioritási területet[5] – a villamosenergia-szupersztrádákat, az intelligens hálózatokat és a szén-dioxid-szállítási hálózatokat – jelölt meg az Unió közös rövid- és hosszú távú prioritásaként. Ez a közlemény a páneurópai energetikai infrastruktúrára vonatkozó hosszú távú elképzeléseket ismerteti. A közös érdekű projektek első csomagja jelentős lépés a tagállami hálózatok nagyobb fokú integrációja, valamint annak biztosítása felé, hogy egyetlen tagállam se szigetelődjön el. Elősegíti a megújuló energiaforrások uniós szintű integrációját és a gázellátási források diverzifikálását új gázfolyosók megnyitása révén, valamint alternatívákat kínál az egyetlen kőolaj- vagy földgáz-forrástól függő tagállamok számára. Azonban még jelentős erőfeszítések állnak előttünk. A közös érdekű projektek első uniós listája csak az első lépés a hosszabb távú infrastruktúra-koncepció megvalósítása felé. A közös érdekű projektek listáját kétévente felül kell vizsgálni és új projektekkel kell bővíteni, hogy maradéktalanul megvalósuljon a páneurópai piaci integráció hosszú távú célját szolgáló tizenkét kiemelt jelentőségű folyosó és terület és az alacsony szén-dioxid-kibocsátásra való átállás. Az Unió kiemelt feladata egyrészt, hogy biztosítsa az energetikailag elszigetelt régiók mielőbbi integrációját, másrészt hogy a növekvő jelentőségű északi-tengeri szélerőmű-hálózatot bővítse és a villamosenergia-szupersztrádák révén egy valóban páneurópai rendszerré fejlessze. Ezzel egyidőben megfelelő infrastruktúra-hálózatokra és keretszabályozásra támaszkodva meg kell valósítani a szomszédos országok és az Unió tényleges integrációját, az energiaellátás biztonságáról és a nemzetközi együttműködésről szóló közleményben[6] felvázolt stratégiának megfelelően. 2. A közös érdekű projektek uniós listája A TEN-E iránymutatások végrehajtásának első lépéseként a Bizottság a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására megállapított eljárás keretében elfogadta a közös érdekű projektek uniós listáját[7], melyen mintegy 250 villamosenergia-átviteli, földgáz-szállítási és -tárolási, továbbá az LNG-hez, az intelligens hálózatokhoz és a kőolaj-szektorhoz kapcsolódó projekt szerepel. Ezt az első listát tizenkét regionális csoport intenzív munkája készítette elő, melyekben a tagállamok, a nemzeti szabályozó hatóságok, a projekt-kivitelezők, továbbá a villamosenergia-piaci és a földgázpiaci átvitelirendszer-üzemeltetők európai hálózata (ENTSO-E és ENTSOG), az Energiaszabályozói Együttműködési Ügynökség, valamint a Bizottság képviselői vettek részt. A közös érdekű projektek többsége a villamos energiához kapcsolódik: túlnyomó részük átviteli vezetékekre, tizennégy projekt villamosenergia-tárolásra, kettő pedig intelligens hálózatokra irányul. A projektek hozzájárulnak a belső villamosenergia-piac nagyobb fokú integrációjához, és felkészítik a hálózatot a változó hozamú megújuló forrásokból származó nagyobb mennyiségű energia felvételére, ugyanakkor fenntartva a rendszer stabilitását. Jóllehet az Unió így közelebb kerül a 2002-es barcelonai Európai Tanács által kitűzött 10%-os villamosenergia-összekapcsolási szint megvalósulásához, a listának újabb projektekkel kell bővülnie ahhoz, hogy az Ibériai-félsziget valóban integrálódjon az európai piacba. A gázinfrastruktúrára vonatkozó közös érdekű projektek végrehajtása az Unió gázforrásainak diverzifikálását szolgálja, felszámolja több tagállam egyetlen forrástól való függését, és bővíti a választási lehetőségeket, illetve csökkenti a bizonytalanságot a piacon. A déli gázfolyosó 2018-ban, a transzadriai gázvezeték megvalósulása nyomán várható megnyitása e folyamat jelentős mérföldköve lesz. Ezzel párhuzamosan határidőre meg kell valósulnia a többi azonosított intézkedésnek is, különös tekintettel az Anatólián keresztül haladó gázvezetékre, amely a kelet-mediterrán régió földgázforrásainak bevonásával növeli az egész régió ellátásbiztonságát és tovább diverzifikálja a forrásokat. A közös érdekű projektek határidőre történő megvalósítása közös prioritás. Ezért kötik szigorú előírásokhoz a TEN-E iránymutatások a közös érdekű projektek engedélyezési eljárásait, többek között kötelezővé téve az engedélyezési eljárás hosszának (általában 3,5 év) betartását, az „egyablakos” nemzeti engedélyezési ügyintézés kialakítását, a korai és hatékony nyilvános konzultációkat, valamint a tagállami környezeti hatásvizsgálatok korszerűsítését. Mindezen előírások az engedélyezési folyamat felgyorsítását, s egyúttal az uniós környezetvédelmi vívmányok szigorú normáinak betartását szolgálják. A Bizottság energetikai és környezetvédelmi kérdésekkel foglalkozó szolgálatai közösen kidolgoztak egy útmutatót[8]azzal a céllal, hogy segítsék a tagállamokat azon megfelelő jogalkotási és nem jogalkotási intézkedések meghatározásában, amelyek biztosítják a környezeti hatásvizsgálatok eljárásainak korszerűsítését, illetve ezen – az uniós jog által előírt – eljárások koherens alkalmazását a közös érdekű projektek esetében. Az uniós lista különböző megvalósulási fázisokban tartó projekteket tartalmaz. Egyes projektek még korai szakaszban vannak, és a megvalósíthatóságukat alátámasztó tanulmányoknak még el kell készülniük. E projektek felvétele a közös érdekű projektek uniós listájára nem befolyásolja a környezeti hatásvizsgálatok és engedélyezési eljárások eredményét. Ha egyes, a közös érdekű projektek uniós listáján szereplő projektekről kiderül, hogy nem felelnek meg az uniós jognak, törölni kell őket az uniós listáról. Mindenfajta infrastruktúra-fejlesztés előfeltétele, hogy a hosszú távú beruházások számára kellően vonzó szabályozási keretek álljanak rendelkezésre, ideértve a megfelelő szabályozói ösztönzőket és a szabályozási keret hosszú távú biztonságát (ezen belül a határokon átnyúló költségmegosztást) is. Az ágazat gyökeres átalakuláson megy keresztül és gyorsított ütemű beruházásokat igényel, melyek forrásigénye igen jelentős. Ehhez a beruházók értékelési módszereinek is alkalmazkodniuk kell, hogy teljes mértékben kiaknázhassák e beruházási lehetőségeket és hozzájáruljanak a jövő építéséhez. Az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz kulcsszerepet fog betölteni a szükséges magán- és állami finanszírozás előteremtésében. A közös érdekű projektek megvalósításának következő lépései: • Párbeszéd kezdeményezése a befektetőkkel az európai infrastruktúrákba való beruházás népszerűsítése és a szükséges tőkének a globális pénzpiacokról történő idevonzása érdekében; • Az egyablakos nemzeti rendszerek kialakításának nyomon követése (2013 decemberétől); • Az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz első pályázati kiírása 2014-ben; • Az engedélyezésre vonatkozó intézkedések végrehajtásának nyomon követése; • A közös érdekű projektek megvalósításának szoros figyelemmel kísérése (első jelentéstételi időszak 2015-ben). 3. A jövő kihívásai és a hosszabb távú infrastruktúra-tervezés Az első körben kiválasztott közös érdekű projektek elsősorban a határok nélküli belső energiapiac megvalósítására összpontosítanak, és csak néhány közös érdekű projekt érint szomszédos vagy távolabbi országokat. A belső szűk keresztmetszetek felszámolását követően az Unió ténylegesen arra fordíthatja erejét, hogy bővítse az Unióban és a környező országokban megtermelt és fogyasztott energia piacát. A projektkiválasztási folyamat kétévente ismétlődik, hogy új, a jövőbeli igényekre összpontosító projektek kerülhessenek fel a listára. A jövőben nagyobb hangsúlyt kell fektetni a változó hozamú megújuló forrásokból származó energia folyamatosan növekvő részesedésének integrálására, az ellátás biztonságának megőrzése és az elértéktelenedő eszközök kockázatának minimalizálása mellett. A villamos energia területén 2010-hez képest mintegy 40% átviteli többletkapacitásnak kell kiépülnie 2020-ig ahhoz, hogy az Unió teljes mértékben kiaknázhassa az integráció előnyeit, és ez az ütem várhatóan a következő évtizedben sem lanyhul (a 2010-es szintekhez képest – a szakpolitikai forgatókönyvtől függően – 105–146% többletkapacitásra lesz szükség)[9]. Közép- és hosszú távon az egyik legfőbb kihívást a különböző hálózatok – a villamos energia, a földgáz és a szén-dioxid-szállítás rendszerei – közötti együttműködés alaposabb elemzése és tervezése, valamint az ágazatközi koordináció javítása és optimalizálása jelenti. A mind hangsúlyosabbá váló megújuló forrásokból táplálkozó villamosenergia-termelés ingatagsága köztudottan rugalmasságra kényszeríti a földgázellátási rendszert is, amely nem csak jelentős tartalékenergia-termelő lehet, hanem a jövőben a villamos energia nagy mennyiségű tárolásában is szerepet vállalhat. Ezeket a kölcsönhatásokat figyelembe kell venni a jövőbeli páneurópai infrastruktúra-tervezés során. Az Unió egyik célkitűzése a szomszédos országokkal való összeköttetések további javítása. Már a közös érdekű projektek első listáján is szerepel néhány összekapcsolódás az Unión kívüli országokkal, de a jövőben mind nagyobb számban kaphatnak teret ilyen típusú projektek a listán, akár közös érdekű projektek, akár kölcsönös érdeket képviselő projektek formájában, mely utóbbiak esetében még ki kell dolgozni a szükséges szakpolitikai és – adott esetben – jogi kereteket. A közös érdekű projektekhez kapcsolódó uniós eljárás mintájára az Energiaközösség is megkezdte az úgynevezett energiaközösségi érdekű projektek kiválasztását, amelyekről az Energiaközösség Miniszteri Tanácsa várhatóan 2013 októberében hozza meg döntését. A versenyben lévő projekteket nyílt pályázati felhívás keretében nyújtották be, és az Energiaközösség e célra létrehozott munkacsoportja értékelte őket a közös érdekű projektekhez rendkívül hasonló kritériumrendszer alapján (az ellátás biztonsága, piaci integráció, a verseny erősítése és a megújuló energiák használatának elősegítése). A szerződő partnerek geostratégiai jelentősége és a belső energiapiaccal való mind szorosabb integrációja miatt az Energiaközösségnek fontos szerepet kell kapnia az Unió infrastruktúra-tervezésében. A Miniszteri Tanács döntése az energiaközösségi érdekű projektek listájáról biztosítani fogja az égetően szükséges politikai támogatást a projektekkel kapcsolatos szabályozási feladatok megkönnyítéséhez, és pozitív jelzés lesz a potenciális beruházók irányába is. Az energiaközösségi érdekű projektek megvalósítása kulcskérdés a piacnyitás, az energiaellátás biztonsága és a fenntarthatóság szempontjából a tágabb régióban. 2012 májusában megalakult „MED-TSO”, a mediterrán régió átvitelirendszer-irányítóinak együttműködési platformja, mely hatékonyabb kereteket kíván teremteni a déli integrált hálózat átfogó tervének kidolgozásához, illetve a Földközi-tenger két partján működő villamosenergia-rendszerek összekapcsolásához három – a nyugat-, a közép- és a kelet-mediterrán térségben kijelölt – nyomvonal mentén. A szóban forgó átfogó infrastruktúra-tervet, amely egyúttal számos, az integráltabb mediterrán villamosenergia-rendszerek célkitűzését elősegítő kiemelt infrastruktúra-projektet is meghatároz, az energiáról szóló 2013. decemberi euro-mediterrán miniszteri találkozón fogják ismertetni. a) Jövőbeli prioritások a villamos energia területén A villamos energia területén a következő témákban kell további projekteket és technológiai fejlesztéseket megvalósítani: – Az Ibériai-félsziget és a kontinens többi része közötti összeköttetések további javítása a megújuló energiaforrásokból származó villamos energia optimális elosztásának maradéktalan megvalósítása érdekében. Az észak-afrikai országokkal való újabb összeköttetések kiaknázása hosszú távon. – A balti energiapiacok összekapcsolási tervének megvalósítása, az ENTSO-E rendszerrel való jövőbeli összehangolás befejezése révén. – Egy, az északi tengereket valóban behálózó tengeri hálózati infrastruktúra további bővítése. Miközben a közös érdekű projektek jelenlegi listáján mintegy 20 projekt vonatkozik rendszerösszekötőkre és a belső hálózati infrastruktúra megerősítésére, csak egyetlen hálózatkész, előzetes beruházásokat tartalmazó tengeri csomópont-projekt létezik a jövőbeli integrált tengeri hálózat előfutáraként. A főbb ipari szereplők jelenleg dolgoznak az e területen felmerülő technológiai kihívások megoldásán. A jövő feladatai közé tartozik a sűrűbb infrastruktúra-hálózat és a megfelelő tárolás megtervezése, koordinált fejlesztése és irányítása, valamint a szabályozási és finanszírozási megoldások kidolgozása. Hosszabb távon figyelembe kell venni az Izland bőséges geotermikus erőforrásaiban és tárolási kapacitásaiban rejlő lehetőségeket is. – A jövőben a villamos energiát egyre nagyobb mennyiségekben kell majd nagy távolságokra szállítani Európán belül, illetve Európán kívülről. Továbbra is központi kérdés lesz a szűk keresztmetszetek felszámolása vagy megelőzése a nagy kapacitású villamosenergia-szupersztrádák kiépítése révén. E villamosenergia-szupersztrádák az Unió határain túlnyúló kapcsolódásokat is kiépíthetnek, bekapcsolva az Energiaközösséget, Törökországot, Oroszországot, valamint az észak-afrikai és kelet-mediterrán országokat is, továbbá hosszabb távon a szubszaharai régióból származó villamosenergia-importhoz is kapcsolódásokat létesíthetnek, ugyanakkor figyelembe véve az elosztott villamosenergia-termelés és a keresletorientált szolgáltatások lehetséges fejlődését is. Egyes közös érdekű projektek – például a német észak–déli összeköttetések – tekinthetők e prioritási terület úttörő projektjeinek, de még várat magára az uniós szintű villamosenergia-szupersztrádák megtervezése és összehangolt kivitelezése, illetve egyes technológiai kihívások megoldása. – A közös érdekű projektek első listáján mindössze két intelligens villamosenergia-hálózatokhoz kapcsolódó projekt szerepel, amelyek intelligens megoldásokkal a termelési kapacitáshoz igazítják a fogyasztói kört, ezzel is szemléltetve, hogy az elosztórendszer- és átvitelirendszer-üzemeltetők nemzeti határokon átnyúló együttműködése képes lenne enyhíteni a villamosenergia-rendszerre nehezedő nyomást. Új kihívást jelent az intelligens hálózatok – eddig helyi szinten és elosztásközpontúan gondolkodó – fejlesztőinek, hogy egyszerre kell vertikális (elosztó- és átvitelirendszer-szintű) együttműködést kialakítaniuk és áttörniük a nemzeti határokat. Elkötelezettebben kell támogatni az intelligens hálózati technológiák terjesztését, hiszen az intelligens rendszerek ígéretes eredményeket mutatnak fel az elosztott és a megújuló forrásokból nyert változó hozamú energiatermelés kezelése terén, és új fogyasztóközpontú szolgáltatásaik kiválóan kiegészítik a hagyományos infrastruktúrákat. A „Horizont 2020” kutatási és innovációs keretprogram tartalmaz a páneurópai villamosenergia-hálózat fejlesztését elősegítő tevékenységeket is, amelyeket az Unió villamosenergia-infrastruktúrára vonatkozó szakpolitkájával összhangban alakítottak ki és fognak megvalósítani. Ezek egyebek mellett a közép- és hosszú távon felmerülő infrastruktúra-igények technológiai kihívásaira, különösen az innovatív hálózati technológiák fejlesztésére, demonstrációjára és piaci terjesztésére irányulnak, és céljuk az északi tengerek tengeri hálózati infrastruktúrájához kapcsolódó kiemelt jelentőségű folyosó, a villamosenergia-szupersztrádák és az intelligens hálózatok előmozdítása. Az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz a későbbiekben hozzájárulhat e technológiák ipari léptékű bevezetéséhez. b) Jövőbeli prioritások a gázágazatban A gázágazatban a hosszú távú cél továbbra is a kellően diverzifikált gázinfrastruktúra megteremtése, amely vonzó keretfeltételek mellett biztosítja az Unió biztonságos gázellátását. Jóllehet a jelenlegi közös érdekű projektek beruházásai fedezni tudják a hosszú távú infrastruktúra-szükségleteket, a hálózat bővítése számos területen szükségesnek bizonyulhat: – Európának folytatnia kell az ellátási források diverzifikálására, valamint a déli gázfolyosó további bővítésére irányuló erőfeszítéseit, hogy színesítse az ellátási kínálatot, különösen a dél-kelet-európai régióban, és megvalósíthassa azt a középtávú politikai célt, hogy az európai kereslet mintegy 10%-át a Kaszpi-tenger vidékéről és Közel-Keletről fedezze. – Tovább kell növelni a gázrendszer rugalmasságát, hogy az megfelelhessen az ingadozó gázfelhasználás igényének, többek között több LNG-terminál és LNG-tárolási kapacitás kialakítása révén. – Európának támogatnia kell a saját termelést, és első lépésként értékelni kell saját szárazföldi és tengeri energiaforrásainak módszeresebb bevonását azok biztonságos, fenntartható és költséghatékony kiaknázása érdekében, akár az új kelet-mediterrán gázmezőkről, a biogázról vagy a nem hagyományos forrásokról legyen szó – feltéve, hogy teljesülnek az uniós környezetvédelmi jogszabályok legszigorúbb előírásai. A kelet-mediterrán régióból az Unióba irányuló gázszállítással kapcsolatban minden lehetőséget fenn kell tartani, ideértve a már azonosított közös érdekű projekteket, amelyek a ciprusi földgáz LNG formájában vagy vezetéken való Európába szállításával foglalkoznak. Minden lehetséges útvonalat fontolóra kell venni és értékelni kell, mind az energiabiztonság, mind pedig a gazdasági ráfordítások és előnyök szempontjából. c) Hosszabb távú szén-dioxid-hálózatok A szén és a széntüzelésű erőművek számára kedvező piaci körülmények miatt ismét emelkedőben van a szén részesedése az Unió energiamixén belül. A szén-dioxid-leválasztás és -tárolás terén tapasztalható legújabb fejlemények nem igazán bíztatóak, miután a jelek szerint több szén-dioxid-leválasztással és -tárolással kapcsolatos projekt is elakadt a kedvezőtlen gazdasági körülmények következtében. Az Uniónak folytatnia kell erőfeszítéseit a szén-dioxid-szállítási hálózat páneurópai koncepciójának kialakítása érdekében, és ki kell dolgoznia az első határokon átnyúló projekteket is, Norvégia bevonásával. A hosszabb távú infrastruktúra-koncepció megvalósításának következő lépései: • Felkészülés az újabb közös érdekű projektek kiválasztására az uniós lista 2015-ben és azon túl esedékes felülvizsgálatához; • A tárgyalások folytatása a szomszédos országokkal a hálózatok még nagyobb fokú integrációjáról és a megfelelő szabályozási keretekről, elsősorban az Energiaközösség és a MED-TSO keretein belül; • Megfelelő támogatás nyújtása az energiaközösségi érdekű és egyéb, közös érdekűként azonosított projektekhez az adott uniós pénzügyi keretek között; • A közös érdekű projektek koncepciójának lehető leghatékonyabb alkalmazása. 4. Következtetések A közös érdekű projektek jelenlegi listája csak az első lépés a hosszabb távú infrastruktúra-koncepció irányába. Az Uniónak – az Európai Gazdasági Térség más országaival közösen – tovább kell munkálkodnia az energia egységes piacának kialakításán, elhárítva az energia – ezen belül a megújuló erőforrásokból származó energia – szállításának akadályait, s egyúttal fenntartva a magas szintű ellátásbiztonság normáit. Az Unió energiával és energetikai infrastruktúrával kapcsolatos elképzelései jócskán túlmutatnak a belső piacon. Továbbra is szorosan együtt kell működni az Energiaközösség tagjaival, a szomszédos országokkal és a stratégiai energetikai partnerekkel a közös érdekű projektek kidolgozásában. Ehhez rendelkezésre állnak az eszközök (a harmadik jogalkotási csomag, a TEN-E iránymutatások), és a megvalósításban lépésről lépésre kell haladni, szilárd és vonzó hosszú távú kereteket biztosítva az infrastruktúra-beruházások számára. I. Melléklet – ENERGIAINFRASTRUKTÚRA-PRIORITÁSNAK MINŐSÜLŐ FOLYOSÓK ÉS TERÜLETEK[10] 1. KIEMELT JELENTŐSÉGŰ VILLAMOSENERGIA-FOLYOSÓK 1) Északi-tengeri szélerőmű-hálózat (NSOG): az integrált tengeri villamosenergia-hálózat fejlesztése és a kapcsolódó rendszerösszekötők az Északi-tengeren, az Ír-tengeren, a La Manche csatornán, a Balti-tengeren és a szomszédos vizeken, amelyek célja a megújuló tengeri energiaforrásokból előállított villamos energia fogyasztói és tárolóközpontokba történő szállítása, valamint a határokon átnyúló villamosenergia-kereskedelem növelése. 2) Észak-déli irányú villamosenergia-hálózati összekapcsolódások Nyugat-Európában: a régió tagállamai közötti és a földközi-tengeri térséggel – ideértve az Ibériai-félszigetet – létesített hálózati összekapcsolódások, elsősorban a megújuló forrásokból származó energia integrálására és a belső hálózati infrastruktúra megerősítésére a régión belüli piaci integráció előmozdítása érdekében. 3) Észak-déli irányú villamosenergia-hálózati összekapcsolódások Középkelet- és Délkelet-Európában: észak-déli és kelet-nyugati irányú összekapcsolódások és belső vezetékek, amelyek célja a belső piac teljes körű megvalósítása és a megújuló forrásokból származó energiatermelés integrálása. 4) A balti energiapiaci összekapcsolási terv a villamos energia területén (BEMIP – villamos energia): a balti régió tagállamai közötti összekapcsolódások és a belső hálózati infrastruktúrák megfelelő megerősítése a balti államok elszigeteltségének megszüntetése és a régió piaci integrációjának előmozdítása céljából, többek között a megújuló energia régión belüli integrálására tett erőfeszítések révén. 2. KIEMELT JELENTŐSÉGŰ FÖLDGÁZFOLYOSÓK 5) Észak-déli irányú gázhálózati összekapcsolódások Nyugat-Európában: észak-déli irányú gázáramlást lehetővé tevő gázinfrastruktúra Nyugat-Európában az ellátási útvonalak további diverzifikálása és a rövid távú gázkitárolási kapacitás növelése érdekében. 6) Észak-déli irányú gázhálózati összekapcsolódások Középkelet- és Délkelet-Európában: gázinfrastruktúra a balti-tengeri régióban, az Adriai- és az Égei-tengeren, a Földközi-tenger keleti medencéjében és a Fekete-tengeren, valamint ezek között regionális hálózati összeköttetések létrehozása, továbbá a még diverzifikáltabb és biztonságosabb gázellátás érdekében. 7) Déli gázfolyosó (SGC): a Kaszpi-medencéből, Közép-Ázsiából, a Közel-Keletről és a Földközi-tenger medencéjének keleti részéből az Unióba történő gázszállításra szolgáló infrastruktúra a diverzifikáltabb gázellátás érdekében. 8) A balti energiapiacok összekapcsolási terve a gázenergia területén (BEMIP – gáz): a három balti állam és Finnország elszigeteltségének, valamint egyetlen ellátási forrástól való függésének megszüntetését, a belső hálózati infrastruktúra megfelelő megerősítését és a balti-tengeri térség diverzifikáltabb és biztonságosabb ellátását célzó gázinfrastruktúra. 3. KIEMELT JELENTŐSÉGŰ OLAJSZÁLLÍTÓ FOLYOSÓK 9) Olajszállítási hálózati összeköttetések Középkelet-Európában (OSC): a középkelet-európai olajvezeték-hálózat kölcsönös átjárhatóságát biztosítják az ellátás biztonságának javítása és a környezeti kockázatok csökkentése érdekében. 4. KIEMELT JELENTŐSÉGŰ TEMATIKUS TERÜLETEK 10) Intelligens hálózatok kiépítése: intelligens hálózati technológiák bevezetése az Unió egész területén a villamosenergia-hálózathoz csatlakozó valamennyi felhasználó magatartásának és intézkedéseinek hatékony integrálása érdekében, különös tekintettel a megújuló vagy megosztott nagy mennyiségű villamosenergia-termelésre és a fogyasztók keresletoldali válaszintézkedéseire. 11) Villamosenergia-szupersztrádák: 2020-ig megvalósulnak az első villamosenergia-szupersztrádák, amelyek célja a villamosenergia-szupersztrádák uniós szintű rendszerének kiépítése, amely a következőket biztosítja: a) a szélerőművek által termelt, egyre nagyobb mennyiségű villamosenergia-többlet befogadása az Északi- és a Balti-tenger környékén, valamint a Kelet- és Dél-Európában és Észak-Afrikában megújuló forrásokból termelt villamos energia befogadása; b) ezen új energiatermelő csomópontok összekapcsolása az északi országokban és az Alpokban lévő jelentős tárolókapacitásokkal, valamint jelentősebb fogyasztási központokkal rendelkező más régiókkal; és c) a villamos energia egyre változékonyabb és decentralizáltabb kínálata és egyre rugalmasabb kereslete által támasztott kihívás kezelése. 12) Határokon átnyúló szén-dioxid-szállítási hálózat: a tagállamok közötti és a szomszédos harmadik országokba vezető szén-dioxid-szállítási infrastruktúra kialakítása a szén-dioxid-leválasztás és -tárolás fejlesztése céljából. II. Melléklet – A közös érdekű projektek térképe III. Melléklet: a 10%-os villamosenergia-összekapcsolási cél a közös érdekű projektek előtt és után III. Melléklet: A földgáz-ellátási források diverzifikálása a közös érdekű projektek megvalósítása előtt és után Az egyes országok által az infrastruktúrán keresztül potenciálisan elérhető ellátási források száma (legalább 5%-os részesedés) Ellátási források: Azerbajdzsán, Algéria, Líbia, Norvégia, Oroszország, hazai termelés – az egyszerűség kedvéért az LNG egyetlen forrásként szerepel, de az ábra szemlélteti, hogy mely országok férnek hozzá az LNG-forrásokhoz. Az ábra nem érinti a kereskedelmi szerződéseket. Forrás: ENTSO-G TYNDP 2013, Bizottság IV. melléklet: Az N-1 infrastruktúra-szabálynak való megfelelés a közös érdekű projektek megvalósítása előtt és után Hivatkozás: a 994/2010/EU rendelet 9. cikke. [1] N-1 elv, lásd a 994/2010/EU rendeletet, HL L 295., 2010.11.12., 1–22. o. [2] Tanulmány az integrált európai energiapiac előnyeiről („Study on the Benefits of an integrated European energy market”), 2013., Booz&Co; http://ec.europa.eu/energy/infrastructure/studies/doc/20130902_energy_integration_benefits.pdf [3] COM(2010) 677 végleges. [4] 347/2013/EU rendelet (HL L 140., 2013.4.25., 39. o.). [5] Lásd az I. mellékletet. [6] COM(2011) 539 végleges. [7] C(2013) 6766 final [8] http://ec.europa.eu/energy/infrastructure/pci/doc/20130724_pci_guidance.pdf [9] Tanulmány az integrált európai energiapiac előnyeiről („Study on the Benefits of an integrated European energy market”), 2013., Booz&Co; [10] Részlet a 347/2013/EU rendelet (TEN-E rendelet) I. mellékletéből