TARTALOMJEGYZÉK

INDOKOLÁS 3

1. A JAVASLAT HÁTTERE 3

2. AZ ÉRDEKELTEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓ EREDMÉNYEI, HATÁSVIZSGÁLAT 6

3. A JAVASLAT JOGI ELEMEI 8

4. KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK 10

A TANÁCS IRÁNYELVE a közös konszolidált társaságiadó-alapról (KKTA) 12

I. FEJEZET HATÁLY 16

II. FEJEZET ALAPFOGALMAK 17

III. FEJEZET AZ IRÁNYELV SZERINTI RENDSZER VÁLASZTÁSA 21

IV. FEJEZET AZ ADÓALAP KISZÁMÍTÁSA 22

V. FEJEZET ÜTEMEZÉS ÉS SZÁMSZERŰSÍTÉS 25

VI. FEJEZET BEFEKTETETT ESZKÖZÖK ÉRTÉKCSÖKKENÉSE 31

VII. FEJEZET VESZTESÉGEK 35

VIII. FEJEZET AZ IRÁNYELV SZERINTI RENDSZERBE TÖRTÉNŐ BELÉPÉSRE ÉS AZ ABBÓL VALÓ KILÉPÉSRE VONATKOZÓ RENDELKEZÉSEK 35

IX. FEJEZET KONSZOLIDÁCIÓ 38

X. FEJEZET BELÉPÉS A CSOPORTBA, KILÉPÉS A CSOPORTBÓL 40

XI. FEJEZET VÁLLALATI ÁTSZERVEZÉS 42

XII. FEJEZET A CSOPORT ÉS MÁS JOGALANYOK KÖZÖTTI ÜGYLETEK 43

XIII. FEJEZET KAPCSOLT VÁLLALKOZÁSOK KÖZÖTTI ÜGYLETEK 45

XIV. FEJEZET VISSZAÉLÉS ELLENI SZABÁLYOK 46

XV. FEJEZET ÁTLÁTHATÓ JOGALANYOK 48

XVI. FEJEZET A KONSZOLIDÁLT ADÓALAP FELOSZTÁSA 49

XVII. FEJEZET IGAZGATÁS ÉS ELJÁRÁSOK 56

XVIII. FEJEZET ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK 65

MELLÉKLETEK 68

I. MELLÉKLET 68

II. MELLÉKLET 72

III. MELLÉKLET 74

INDOKOLÁS

1. A JAVASLAT HÁTTERE

A közös konszolidált társaságiadó-alap (KKTA) célja az egységes piacon a növekedést gátló egyes jelentős adózási akadályok kezelése. A társasági adóra vonatkozó közös szabályok hiányában a párhuzamosan működő nemzeti adórendszerek gyakran túladóztatáshoz vagy kettős adóztatáshoz vezetnek, a vállalkozások pedig súlyos adminisztratív teherrel és magas adómegfelelési költségekkel szembesülnek. Ez a helyzet visszafogja az európai uniós beruházásokat, és így nem felel meg az Európa 2020 – az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés stratégiájában[1] meghatározott prioritásoknak. A KKTA fontos kezdeményezés az egységes piac megteremtése[2] felé vezető út akadályainak felszámolása szempontjából: az Éves növekedési jelentésbe[3] mint növekedést elősegítő kezdeményezés került be, amelyet a növekedés és a munkahelyteremtés ösztönzése érdekében előtérbe kell helyezni.

A javasolt közös megközelítés biztosítaná a tagállami adórendszerek közötti konzisztenciát, de nem jelenti az adókulcsok harmonizálását. A tisztességes adóversenyt ösztönözni kell. Az adókulcsok közötti különbségek lehetővé teszik bizonyos fokú adóverseny fenntartását a belső piacon, és az adókulcsokra épülő tisztességes adóverseny nagyobb átláthatóságot kínál. Egyúttal ezen keresztül a tagállamok mind a piaci versenyképesség, mind a költségvetési szükségletek szempontjait mérlegelhetik az adókulcsok megállapításánál.

A KKTA összhangban van az adórendszerek újragondolásával, és az Európa 2020 stratégiában meghirdetett növekedésösztönző és „zöld” adórendszer irányába való elmozdulással. A közös adóalap kidolgozásakor a kutatás-fejlesztés támogatása a javaslat kiemelt célkitűzései között szerepelt. A KKTA rendszerében a kutatás-fejlesztés összes költsége levonható. Ezáltal a KKTA-rendszert választó vállalatok ösztönözve lesznek arra, hogy továbbra is fektessenek a kutatás-fejlesztésbe. A gazdasági veszteségek határon átnyúló elszámolásának mértékéig a KKTA szerinti konszolidáció jellemzően csökkenteni fogja a közös adóalapot. Összességében véve azonban a közös adóalap – leginkább az eszközök értékcsökkenéséhez kapcsolódóan fenntartott lehetőség miatt – uniós szinten szélesebb átlagos adóalapot fog eredményezni a mostaninál.

Az egységes piacon jelenleg az egyik legjelentősebb akadályt a szokásos piaci ár elvét követő transzferárképzési követelményeknek való megfelelés magas költsége képezi. A nagymértékben integrált csoportok szerveződésének módja erőteljesen jelzi, hogy az egyes ügyleteknek a szokásos piaci ár elvét követő árazása ma már valószínűleg nem a legmegfelelőbb módszere a nyereségfelosztásnak. A veszteség határokon átnyúló kompenzálása csak korlátozott számú körülmény esetén lehetséges az Európai Unión belül, ami a határon átnyúló gazdasági tevékenységet folytató vállalatok túladóztatásához vezet. A kettős adózatásról szóló egyezmények rendszere sem jelent megfelelő megoldást a kettős adóztatás elkerülésére az egységes piacon, mivel azt kétoldalú, nemzetközi szintű alkalmazásra, nem nagymértékben integrált környezetre alakították ki.

A KKTA az EU-ban rezidens adóalanyok, valamint harmadik országbeli vállalatoknak az EU területén található leányvállalatai adóalapjának kiszámítására szolgáló közös szabályrendszer. A közös adózási keretrendszer az egyes vállalatok (vagy leányvállalatok) egyedi adóeredményének megállapításához, – amennyiben vannak másik csoporttagok – ezen eredmények konszolidációjához, valamint a konszolidált adóalapnak az arra jogosult tagállamok közötti arányos felosztásához állapít meg szabályokat.

A KKTA mérettől függetlenül valamennyi vállalat számára elérhető lesz. A multinacionális vállalatok megszabadulnának az egységes piacot hátráltató egyes adózási akadályoktól, míg a kkv-kra kisebb megfelelési költség hárulna, amikor úgy döntetnek, hogy üzleti tevékenységüket egy másik tagállamra is kiterjesztik. A rendszer választható. Mivel nem minden vállalkozás folytat határon átnyúló tevékenységet, a KKTA nem fogja arra kényszeríteni az adott ország határain túlra terjeszkedni nem szándékozó vállalatokat, hogy viseljék egy új adórendszerre való átállás költségeit.

A harmonizáció kizárólag az adóalap számítását érinti, és nem befolyásolja a pénzügyi beszámolók tartalmát. A pénzügyi beszámolók tekintetében tehát a tagállamok fenntartják a nemzeti szabályozásukat, a KKTA pedig ettől független szabályokat vezet be a vállalatok adóalapjának kiszámításához. A KKTA szabályai nem érintik az éves beszámoló vagy a konszolidált beszámoló készítését.

A javaslatnak nem célja kiterjeszteni a harmonizációt az adókulcsokra. Az adóalanyok adóalapjából az adott tagállamra eső részre minden tagállam a saját adókulcsát fogja alkalmazni.

A KKTA rendszerében a vállalatcsoportoknak egységes adószabály-rendszert kellene alkalmazniuk az egész Európai Unióban, és egyetlen adóhatóság illetékességébe tartoznának (egyablakos ügyintézés). A KKTA-t választó társaságokra a továbbiakban semmilyen olyan kérdésben nem vonatkoznak a társasági adó nemzeti jogszabályai, amelyekre a közös szabályok az irányadók. Azokra a társaságokra, amelyek nem választják vagy nem választhatják a KKTA-t, továbbra is a társasági adó nemzeti jogszabályai érvényesek, amelyek tartalmazhatnak a kutatás-fejlesztést ösztönző adókedvezményeket.

A nemzeti határokon átnyúlóan tevékenykedő vállalkozások élvezni fogják mind a határon átnyúló veszteségleírás, mind a társasági adóval kapcsolatban felmerülő megfelelési költségek csökkenésének előnyeit. Az uniós szintű adóalap számítása keretében a nyereség és veszteség közvetlen konszolidációja fontos lépést jelent a határon átnyúlóan tevékenykedő vállalatok túladóztatásának visszafogásában. Ez egyben javítja a hazai és a határon átnyúlóan folytatott tevékenység közötti adósemlegesség feltételeit is, lehetővé téve ezzel a belső piac kínálta lehetőségek jobb kihasználását. Európai uniós multinacionális vállalatokból álló mintára alapozott számítások azt mutatják, hogy a nem pénzügyi tevékenységet folytató vállalatoknak átlagosan 50 %-a, a multinacionális pénzügyi csoportoknak pedig 17 %-a nyerne a határon átnyúló közvetlen veszteség-kompenzáció lehetőségével.

A KKTA bevezetésének egyik legfőbb előnye a vállalatokat terhelő megfelelési költségek csökkenése lesz. Felmérések szerint az adózással kapcsolatban felmerülő ismétlődő feladatoknál a KKTA-val mintegy 7 %-kal csökkenthetők a megfelelési költségek. A tényleges és az érzékelt megfelelési költségek csökkenése a várakozások szerint közép- és hosszú távon erőteljes hatással lesz a cégek külföldi terjeszkedésre való képességére és hajlandóságára. A KKTA várhatóan jelentős megtakarításokat eredményez majd a megfelelésre fordított idő és költségek tekintetében az olyan anyavállalatoknál, amelyek másik tagállamban hoznak létre leányvállalatot. A felmérésben részt vevő adószakértők úgy becsülték, hogy egy nagyvállalat átlagosan több mint 140 000 EUR-t (a forgalma 0,23 %-ának megfelelő összeget) fordít adózással összefüggő kiadásokra egy új leányvállalat másik tagállamban történő létrehozatalakor. A KKTA-val ezek a költségek 87 000 EUR-val, azaz 62 %-kal csökkennek. Közepes méretű vállalkozások esetén a megtakarítás még ennél is jelentősebb: a várakozások szerint a költségek 128 000 EUR-ról (a forgalom 0,55 %-áról) 42 000 EUR-ra csökkennek, ami 67 %-os csökkenésnek felel meg.

A javaslat – mérettől függetlenül – előnyöket kínál valamennyi vállalat számára, de különösen fontos azon erőfeszítések között, amelyek célja, hogy az Európai kisvállalkozói intézkedéscsomag (SBA) felülvizsgálatában[4] meghatározottak szerint támogatást és ösztönzést adjon a kkv-knak ahhoz, hogy kihasználják az egységes piac előnyeit. A KKTA konkrétan hozzájárul az adóakadályok és az adminisztratív terhek csökkentéséhez, ami által a kkv-k számára egyszerűbbé és olcsóbbá válik tevékenységük kiterjesztése az EU országaiban. A határon átnyúló tevékenységet folytató és a rendszert választó kkv-k számára a KKTA azt fogja jelenti, hogy társaságiadó-alapjukat egyetlen szabályrendszer szerint kell csak kiszámítaniuk. A KKTA kiegészíti az európai zártkörű társaság (SPE) koncepcióját, amiről még mindig egyeztetések folynak a Tanácsban. Az Európai Unióban működő vállalatok adóalapjának kiszámítására szolgáló közös szabályrendszer különösen hasznos lenne a több tagállamban tevékenykedő SPE-k számára.

A javaslat nem törekszik befolyásolni az adóbevételek alakulását, az adóalapoknak az EU tagállamai közötti elosztására kifejtett hatását pedig megvizsgálták. Valójában a tagállamok bevételeit érő hatás végső soron a különböző adópolitikai eszközök lehetséges keverékének kialakítására és az alkalmazott adórátára vonatkozó nemzeti adópolitikai döntések függvénye. Éppen ezért nehéz pontosan megjósolni, hogy mik lesznek a hatások az egyes tagállamokra nézve. Ezzel összefüggésben, az általános elvtől eltérve, egy védzáradék is beépítésre került, ami alapján lehetőség van alternatív módszer alkalmazására azokban az esetekben, ahol az adóalapnak a tagállamok közötti arányos felosztása nem tükrözi méltányosan az üzleti tevékenység nagyságát. Az irányelv ezen felül tartalmaz egy, a hatálybalépéstől számított öt év elteltével esedékessé váló felülvizsgálatra vonatkozó rendelkezést is.

A tagállamok számára a választható adórendszer bevezetése természetesen azt jelenti, hogy adóhatóságaiknak két különböző adórendszert kell kezelniük (a KKTA-t és a nemzeti társasági adót). Ezt viszont kompenzálja az a tény, hogy a KKTA kisebb mozgásteret hagy a transzferárazást vagy tagállami adórendszerek közötti eltéréseket kihasználó vállalatok részére. Kevesebb vitás kérdés merül majd fel, amihez az Európai Unió Bíróságának bevonására, vagy – kettős adóztatás elkerüléséről szóló egyezmények esetén – a kölcsönös megegyezési eljárásra lenne szükség.

A tervek szerint az EU FISCALIS programja segítséget nyújt majd a tagállamok adóhatóságainak a KKTA végrehajtásához és adminisztrációjához.

A javaslat átfogó szabályrendszert ad a társasági adózáshoz. Részletesen kifejti, hogy ki választhatja a rendszert, hogyan kell kiszámítani az adóalapot, továbbá, hogy mire terjed ki, és hogyan működik a konszolidáció. A javaslat tartalmaz még visszaélés elleni szabályokat, valamint meghatározza, hogy miként kell a konszolidált adóalapot felosztani, illetve hogy a tagállamoknak miként kell a KKTA-t az „egyablakos ügyintézéssel” igazgatniuk.

2. AZ ÉRDEKELTEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓ EREDMÉNYEI, HATÁSVIZSGÁLAT

a) Konzultáció

A társasági adóról készült tanulmány 2001-es megjelenését követően a Bizottság széles körű nyilvános vitákat és egyeztetéseket folytatott.

E folyamat legfontosabb lépése a tagállamok adóhatóságainak szakértőiből álló munkacsoport (KKTA-munkacsoport) létrehozása volt 2004 novemberében. A munkacsoport 2008 áprilisáig 13 plenáris ülést tartott. Hat alcsoport vizsgálta nagyobb mélységben az egyes részterületeket, amiről jelentést készített a KKTA-munkacsoportnak. A nemzeti szakértők szerepe a Bizottság szolgálatainak nyújtott szakmai támogatásra és tanácsadásra korlátozódott. A KKTA-munkacsoport három alkalommal tartott kibővített tanácskozást (2005, 2006 és 2007 decemberében), ahol az ületi élet, a szakma és a tudományos élet mérvadó szakértői és érdekeltjei fejthették ki véleményüket.

A Bizottság informális, bilaterális egyeztetéseket is folytatott több üzleti és szakmai szervezettel, egyesülettel. Egyes érdekcsoportok hivatalosan is benyújtották véleményüket. A kapcsolódó tudományos kutatások eredményeit ugyancsak beépültek a javaslatba. Így vezető tudósok fejtették ki meglátásaikat a rendszer különféle tulajdonságaival kapcsolatban.

A Bizottság két rendezvényt is szervezett: egyet Brüsszelben (2002. április) és egyet Rómában (2003 decemberében, az olasz elnökség alatt). 2008. februárban, a Bizottság és egy tudományos intézet közös támogatásával, újabb konferenciát tartottak, ezúttal Bécsben, ahol a KKTA több fontos vonatkozását vitatták meg részletesen. Végül, 2010. október 20-án a Bizottság a tagállamok, az üzleti élet és tanácsadó testületek szakértőivel és akadémikusokkal tanácskozott bizonyos témákban; ennek eredményét a szakszolgálatok figyelembe vették, és a KKTA-munkacsoport legutóbbi, 2008. áprilisi tanácskozása óta részletesen kidolgozták.

b) Hatásvizsgálat

Rendkívül részletes hatásvizsgálat készült, amely az alábbi tanulmányok eredményeit is tartalmazza: i. European Tax Analyzer (ETA); ii. a Price Waterhouse Cooper tanulmánya (PWC); iii. az Amadeus és az Orbis adatbázisok; iv. a Deloitte tanulmánya; és v. a CORTAX-tanulmány.

A jelentés a Főtitkárság hatásvizsgálatokhoz kiadott iránymutatását követi, így az alábbiakból áll: i. az egyeztetési folyamat áttekintése; ii. a meglévő problémák bemutatása; iii. a szakpolitika céljainak megfogalmazása; és iv. a meghatározott célokat megvalósítani képes, alternatív szakpolitikai választási lehetőségek összehasonlítása. Különösen a konszolidálás nélküli közös adóalapot (KTA) és a közös konszolidált adóalapot (KKTA) kell vizsgálni, mind a kötelezőt, mind a választhatót, és össze kell hasonlítani gazdasági, társadalmi és környezeti hatásaikat.

A szakpolitikai választási lehetőségek összehasonlítása

A hatásvizsgálat különböző lehetőségeket vesz górcső alá; célja az európai üzleti vállalkozások versenyképességének javítása azáltal, hogy lehetőséget biztosít számukra uniós nyereségük egyetlen szabályrendszer szerinti kiszámításához, aminek révén a vállalkozások üzleti igényeiknek legmegfelelőbb jogi környezetet választhatják; ezzel egyidejűleg megszünteti a 27 különböző nemzeti adórendszer meglétéhez kapcsolódó költségeket. A jelentés 4 fő megoldási lehetőséget vizsgál meg, amelyeket a „beavatkozás nélküli” vagy „jelenlegi állapot” forgatókönyvvel (1. választási lehetőség) vet össze:

i. Választható közös társaságiadó-alap (választható KTA): Az Európai Unióban rezidens (és az Európai Unióban állandó telephellyel rendelkező) vállalatok, a 27 nemzeti társaságiadó-rendszer egyike helyett, a közös szabályokat választhatnák adóalapjuk kiszámításához az egész Unióban. A „külön számvitel” (azaz az ügyletenkénti árazás a szokásos piaci ár elvének megfelelően) megmaradna a csoporton belüli ügyeletek esetében, mivel a rendszernek nem lenne része az adóeredmények konszolidációja (2. választási lehetőség).

ii. Kötelező közös társaságiadó-alap (kötelező KTA): Az Európai Unióban rezidens (és az Európai Unióban állandó telephellyel rendelkező), a jogosultsági kritériumoknak megfelelő minden vállalat egyetlen közös szabályrendszer szerint köteles kiszámítani adóalapját az egész Unióban. Az új szabályok felváltanák a jelenlegi 27 nemzeti társaságiadó-rendszert. Konszolidáció hiányában, továbbra is „külön számvitel” alkalmazásával határoznák meg csoporton belüli ügyeletek nyereségének felosztását (3. választási lehetőség).

iii. Választható közös konszolidált társaságiadó-alap (választható KKTA): uniós szintű konszolidált adóalapot megállapító közös szabályok szolgálnának a jelenlegi 27 nemzeti társaságiadó-rendszer és a bevételeknek a kapcsolt vállalkozásokhoz történő allokálására alkalmazott „külön számvitel” alternatívájaként. Így az Európai Unióban rezidens vagy az Európai Unióban állandó telephellyel rendelkező egyes csoporttagok adóeredménye a konszolidált adóalap megállapításához aggregálható, majd, egy képlet segítségével előre megállapított felosztási eljárással, ismét felosztható. Ebben a forgatókönyvben a nem az Unióban rezidens társaságok tulajdonát képező, Európai Unióban rezidens vagy az Európai Unióban állandó telephellyel rendelkező vállalatok a KKTA alkalmazására lennének jogosultak, feltéve, hogy megfelelnek a csoportképzésre vonatkozó jogosultsági kritériumoknak, továbbá, hogy ugyanazon csoport minden, a jogosultsági kritériumoknak megfelelő tagja a közös szabályok alkalmazását választja („mindenki vagy senki”) (4. választási lehetőség).

iv. Kötelező közös konszolidált társaságiadó-alap (kötelező KKTA): A nem az Unióban rezidens társaságok tulajdonát képező, az Európai Unióban rezidens vagy az Európai Unióban állandó telephellyel rendelkező vállalatoknak kötelezően a KKTA-szabályokat kellene alkalmazniuk, amennyiben megfelelnek a csoportképzésre vonatkozó jogosultsági előírásoknak.

Hatáselemzés

A hatásvizsgálat gazdasági eredményei azt mutatják, hogy a társasági adó feltárt akadályainak megszüntetésével a vállalatok jobb gazdasági döntéseket hozhatnak, ami a gazdaság egészének hatékonyságát javítja. A választható és a kötelező KKTA egyaránt valamennyivel nagyobb jóléti gyarapodást eredményez. A választható KKTA több szempontból előnyösebb. A hatástanulmány két fő okot jelöl meg: i. a foglalkoztatásra gyakorolt becsült hatása kedvezőbb, és ii. elkerüli, hogy az Unióban működő vállalatoknak kötelezően új adóalap-számításra kelljen áttérniük (függetlenül attól, hogy egynél több tagállamban tevékenykednek-e).

Az elemzett reformokat – hosszú távon – jelentős dinamizáló hatások kísérhetik. A kevesebb bizonytalanság és a több joghatóság területén működő vállalatok jelenlegi (tényleges és az érzékelt) költségeinek csökkenése a fő csatorna, amelyen keresztül ezek a hatások várhatóan jelentkeznek. Végeredményben mindez a határon átnyúló beruházások jelentős emelkedéséhez vezet az Unión belül az európai és a külföldi multinacionális vállalatok további terjeszkedése vagy tisztán belföldi társaságok más tagállamokban megvalósított új beruházásai révén. Nevezetesen a különféle uniós adójogszabályoknak való megfelelés és az egynél több adóhatóság illetékességébe tartozás addicionális költségeinek megszűnése (az „egyablakos ügyintézés” elve) valószínűleg növeli a társaságok határon átnyúló terjeszkedéséhez szükséges kapacitásait. Ezek a kilátások – várhatóan – különösen kedvezően érintik a kis- és a középvállalkozásokat, amelyeket a leginkább sújtanak a jelenlegi magas megfelelési költségek.

Noha a hatástanulmány kiemeli, hogy a KKTA bevezetésének az összes adóbevételre gyakorolt végleges hatása attól függ, hogy a tagállamok melyik szakpolitikai választás mellett döntenek, kiemelt figyelmet kell fordítaniuk a bevételi hatásokra, tekintettel sok tagállam nehéz költségvetési helyzetére.

Összességében véve a közös adóalapról szóló új szabályok uniós szinten a jelenleginél szélesebb átlagos adóalapot fognak eredményezni. A gazdasági veszteségek határon átnyúló elszámolásának mértékéig a KKTA szerinti konszolidáció jellemzően csökkenteni fogja a közös adóalapot.

Valójában a tagállamok bevételeit érő hatás végső soron a különböző adópolitikai eszközök lehetséges keverékének kialakítására és az alkalmazott adórátára vonatkozó nemzeti adópolitikai döntések függvénye. Éppen ezért nehéz pontosan megjósolni, hogy mik lesznek a hatások az egyes tagállamokra nézve. Az irányelv mindenesetre tartalmaz egy öt év elteltével esedékessé váló felülvizsgálatra vonatkozó rendelkezést.

3. A JAVASLAT JOGI ELEMEI

a) Jogalap

A közvetlen adókra vonatkozó jogalkotás az Európai Unió működéséről szóló szerződés 115. cikkének hatálya alá tartozik. A rendelkezés értelmében a cikk szerinti közelítésre irányuló jogi intézkedéseket irányelvbe kell foglalni.

b) Szubszidiaritás

E javaslat összhangban áll a szubszidiaritás elvével.

A KKTA-rendszer célja azoknak a – főként az Unió 27 különböző adórendszerre töredezettségéből fakadó – adózási akadályoknak a kezelése, amelyekkel az egységes piacon működő üzleti vállalkozások szembesülnek. A tagállamok által külön-külön megtervezett és végrehajtott, nem összehangolt fellépés csak lemásolná a jelenlegi helyzetet, mivel a vállalatok ugyanannyi adóhatóság illetékességébe tartoznának, mint amennyiben adófizetési kötelezettségük van.

Az e javaslatban szereplő szabályok, például határokon átnyúló veszteség esetén biztosított adókedvezmény és a vállalatcsoportok adómentes átszervezése, hatástalanok lennének és valószínűleg a piac torzulásához, nevezetesen kettős adóztatáshoz vagy nem adóztatáshoz, vezetnének, ha minden tagállam a maga rendszerét alkalmazná. A nyereségfelosztásra vonatkozó eltérő nemzeti szabályok sem javítanák a kapcsolt vállalkozások közötti nyereségfelosztás jelenlegi, már amúgy is összetett folyamatát.

A téma természete közös megközelítést igényel.

A kapcsolt vállalkozások adóalapjának kiszámítására, konszolidációjára és felosztására az egész Unióban alkalmazott egyetlen szabályrendszer várhatóan mérsékli a jelenlegi 27-féle nemzeti adórendszer kölcsönhatása miatt kialakult piaci torzulásokat. A rendszer építőkövei, különösen a határokon átnyúló veszteség esetén biztosított adókedvezmény, a csoporton belüli adómentes eszközátadások és a csoportadóalap képlet alapján történő felosztása, csak közös szabályozással valósulhat meg. Ennek megfelelően a közös adminisztratív eljárási szabályokat kell kialakítani, hogy az „egyablakos ügyintézés” adminisztrációjának elve megvalósulhasson.

E javaslat kizárólag a nemzeti adórendszereknek a kapcsolt vállalkozások közötti adóalap kiszámításában megmutatkozó különbségei okozta adózási akadályok lebontását célozza. A társasági adóról készített tanulmányt követő munka megállapította, hogy a legjobb eredményt ezeknek az akadályoknak az elhárításában akkor lehetne elérni, ha közös keret szabályozná a társaságiadó-alap és a határon átnyúló konszolidáció kiszámítását. Ezekkel a kérdésekkel, mivel elsődlegesen határon átnyúló jellegűek, valóban csak uniós szintű jogalkotás formájában lehet foglalkozni. Ez a javaslat tehát indokolható a szubszidiaritás elvére történő hivatkozással, mivel a tagállamok egyéni fellépései nem tudnák elérni a szándékolt eredményeket.

c) Arányosság

E javaslat, mivel választható rendszerként készült, az azonosított kérdésekre adott legarányosabb választ jelenti. Nem kényszeríti azokat a társaságokat, amelyeknek nem áll szándékában külföldre telepedni, hogy feleslegesen viseljék a közös szabályozás adminisztrációs költségeit, miközben valós előnyeik nem származnak belőle.

A kezdeményezés várhatóan kedvezőbb feltételeket teremt az egységes piacon történő beruházásokhoz, mivel az adómegfelelési költségek, indokolt várakozások szerint, csökkennek. A társaságok valószínűleg igen sokat nyernének azzal is, ha a transzferárképzési követelmények megszűnnének, ha az egyazon csoporton belül a veszteséget át lehetne vinni a nemzeti határokon, továbbá, ha a csoporton belüli átszervezés adómentes lenne. A kedvező hatások várhatóan ellensúlyozzák a nemzeti adóhatóságoknál, a rendszer megvalósítása miatt, az első szakaszban jelentkező pénzügyi és adminisztrációs többletköltségeket.

Az e javaslatban rögzített intézkedések a kívánt cél elérésére alkalmas, és ahhoz szükséges intézkedések (azaz arányosak). A társaságiadó-alap harmonizációjával foglalkoznak, amely előfeltétele a beazonosított adózási akadályok lebontásának és az egységes piacot torzító elemek korrigálásának. E tekintetben egyértelművé kell tenni, hogy e javaslat nem az adóráták harmonizációjáról (és nem is egy minimális adókulcs meghatározásáról) szól. Az adókulcsok meghatározása a tagállamok adószuverenitásába tartozó kérdés, éppen ezért azzal a nemzeti jogalkotásnak kell foglalkoznia.

4. KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK

Ennek az irányelvjavaslatnak nincsenek költségvetési hatásai az Európai Unió tekintetében.

2011/0058 (CNS)

Javaslat

A TANÁCS IRÁNYELVE

a közös konszolidált társaságiadó-alapról (KKTA)

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és, különösen, annak 115. cikkére,

tekintettel a Bizottság javaslatára,

a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,

tekintettel az Európai Parlament véleményére[5],

tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[6],

különleges jogalkotási eljárás keretében,

mivel:

1. Az Európai Unión belül határon átnyúló üzleti tevékenységet folytatni kívánó vállalatok komoly akadályokkal és piaci torzulásokkal szembesülnek a 27 különböző társaságiadó-rendszer megléte miatt. Ezek az akadályok és torzulások akadályozzák a belső piac megfelelő működését. Az akadályok visszafogják az uniós beruházásokat és ellentétesek a Bizottság „EURÓPA 2020 – Az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés stratégiája” címmel, 2010. március 3-án elfogadott közleményében[7] rögzített prioritásokkal. Ellentétesek a magas versenyképességű szociális piacgazdaságra vonatkozó követelményekkel is.

2. A határon átnyúló üzleti tevékenység útjában álló adózási akadályok különösen nagy terhet jelentenek a kis- és középvállalkozásoknak, amelyeknek nincsenek forrásaik a piaci hiányosságok kezelésére.

3. A tagállamok között a kettős adózatás elkerüléséről létrejött egyezmények rendszere sem jelent megfelelő megoldást. A társasági adóra vonatkozó jelenlegi uniós jogszabályok csak kevés konkrét problémával foglalkoznak.

4. Az Európai Uniót a társasági adó alkalmazásában egységes piacként tekintő rendszer elősegítené az Unióban rezidens vállalatok határon átnyúló tevékenységét, továbbá azt, hogy az Unió a nemzetközi beruházások megvalósításának versenyképesebb helyszíne legyen. Ez a rendszer a leginkább azáltal valósítható meg, hogy lehetővé teszi, hogy azok a vállalatok, amelyeknek egynél több tagállamban keletkezik adófizetési kötelezettségük, egyetlen adóalap-számítási szabályrendszer szerint tehessenek eleget e kötelezettségüknek és egy adóhatóság joghatálya alá tartozzanak az Unióban („egyablakos ügyintézés”). E szabályokat azoknak az Unióban a társasági adó hatálya alá tartozó szervezetek számára is biztosítani kell, amelyek nem tagjai vállalatcsoportnak.

5. Mivel az adómértékekben jelentkező eltérések nem jelentenek ugyanilyen akadályokat, így nem szükséges, hogy a rendszer (a közös konszolidált társaságiadó-alap (KKTA) befolyásolja a tagállamok mérlegelési jogkörét a nemzeti társaságiadó-kulcs(ok) meghatározását illetően.

6. A konszolidáció a rendszer lényeges eleme, mivel azok a főbb adózási akadályok, amelyekkel az unióbeli vállalatok szembesülnek, kizárólag így kezelhetők. Kiküszöböli a transzferárképzési követelményeket és a csoporton belüli kettős adóztatást. Ezenkívül az adóalanyok vesztesége automatikusan levonható az ugyanazon csoport más tagjainak nyereségéből.

7. A konszolidáció szükségszerű velejárói azok a szabályok, amelyek az eredmények arányos felosztására vonatkoznak a csoporttagok székhelye szerinti tagállamok között.

8. Mivel elsődlegesen azoknak a vállalatoknak az igényeit hivatott szolgálni, amelyek határon átnyúló módon működnek, a rendszernek választhatónak kell lennie, a meglévő nemzeti társaságiadó-rendszerek mellett.

9. A rendszert (a közös konszolidált társaságiadó-alap (KKTA) rendszerét) a vállalatok adóalapjának kiszámítását meghatározó közös szabályok adják, a 78/660/EGK[8] és a 83/349/EGK[9] tanácsi irányelvekben, illetve az 1606/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletben[10] meghatározott szabályok sérelme nélkül.

10. Minden bevétel adóköteles, kivéve, amikor kifejezetten mentességet élvez.

11. Az osztalékból, a csoporton kívüli társaság tulajdonát képező részvények értékesítéséből származó bevételből és a külföldi, állandó telephely nyereségéből álló jövedelem adómentes. A kettős adózásra vonatkozó adókedvezmény biztosításakor a legtöbb tagállam adómentessé teszi az osztalékot és a részvényértékesítésből származó bevételt, mivel ezzel elkerülhető, hogy ki kelljen számítani az adóalanyt a külföldön fizetett adója után megillető adókedvezményt, különösen ott, ahol ebben a jogosultságban figyelembe kell venni az osztalékot fizető vállalat által fizetett társasági adót. A külföldön képződött jövedelem adómentessége ugyanezen, az egyszerűség iránti igényt elégíti ki.

12. A fizetett kamatnak és jogdíjnak adóköteles jövedelem, az ezekre fizetett forrásadó után pedig adókedvezmény jár. Az osztalékokkal ellentétben, az adókedvezmény kiszámítása nem jelent nehézséget.

13. Az adóköteles jövedelmet csökkenteni kell a működés költségeivel és bizonyos egyéb tételekkel. Az elszámolható (levonható), az üzleti tevékenységgel összefüggő kiadások tartalmazzák az értékesítés teljes költségét, továbbá a jövedelemteremtéshez, -fenntartáshoz és -biztosításhoz kapcsolódó kiadásokat. Az levonhatóságot ki kell terjeszteni a K+F költségekre, továbbá az üzleti célú, tulajdon- vagy hitelviszonyt megtestesítő forrásbevonás költségeire is. A nem levonható költségekről is listát kell készíteni.

14. A befektetett tárgyi eszközök – bizonyos kivételektől eltekintve – adózási szempontból értékcsökkenthetők. A hosszú élettartamú tárgyi eszközök és immateriális javak értékcsökkenési leírását egyenként kell elvégezni, a többi eszközt pedig eszközkészletbe kell vonni. Az eszközkészletben végzett értékcsökkenési leírás egyszerűsíti a helyzetet az adóhatóságok és az adóalanyok számára egyaránt, mivel nem kell minden egyes befektetett tárgyi eszközt és annak hasznos élettartamát nyilvántartásba venni és azokról nyilvántartást vezetni.

15. Lehetővé kell tenni, hogy az adóalanyok időbeli korlátozás nélkül elhatárolhassák a veszteségeket a következő időszakra, a veszteségek visszamenőleges, a megelőző időszakra vonatkozó elhatárolása azonban nem megengedhető. Mivel a veszteségnek a következő időszakra történő elhatárolása biztosítja, hogy az adóalany valós jövedelme után adózik, semmi sem indokolja az elhatárolás időbeli korlátozását. A veszteségek visszamenőleges elhatárolása a megelőző időszakra vonatkozóan viszonylag ritka a tagállamok gyakorlatában, és rendkívül összetett helyzetet eredményez.

16. A konszolidációs (csoporttagság-) célú jogosultságot kétrészes, i. az irányítási befolyásra (a szavazati jogok több mint 50%-ával) és ii. a tulajdonosi részesedésre (a tőke több mint 75%-ával) vagy nyereségjogosultságra (a nyereségre jogosító jogok több mint 75%-ával) épülő teszt alapján kell meghatározni. Ez a teszt a csoporttagok közötti nagyfokú gazdasági integrációt biztosítja, amelyet az ellenőrzési viszony és a részvétel magas szintje jelez. A két küszöbértéknek az egész év során meg kell felelni, különben a társaságnak azonnal ki kell lépnie a csoportból. A csoporttagság legalább 9 hónapra szól.

17. Ki kell alakítani a vállalati átszervezésre vonatkozó szabályokat annak érdekében, hogy a tagállamok adóztatási joga méltányos védelmet kapjon. Amikor egy vállalat csoporttaggá válik, a konszolidációt megelőző üzleti veszteséget el kell határolni a következő időszakra, hogy beszámítható legyen az adóalany arányos részébe. Amikor a vállalat kilép a csoportból, a konszolidáció alatt felmerült veszteségek nem allokálhatók rá. Kiigazítás végezhető a tőkenyereség vonatkozásában, amikor bizonyos eszközöket röviddel a csoportba történő belépést megelőzően vagy röviddel az abból történő kilépést követően értékesítenek. A saját előállítású immateriális javak értékét megfelelő közelítő változó, például a kutatás-fejlesztés, a marketing- és a reklámtevékenység adott időszaki költségei alapján kell meghatározni.

18. Az adóalanyok által fizetett kamatok és jogdíjak forrásadójának felszámítása esetén, a forrásadóból származó bevételt az adott adóévben alkalmazott képlet alapján kell felosztani. Ha az adóalany által kifizetett osztalékra forrásadót vetnek ki, a forrásadóból származó bevétel nem kerül felosztásra, mivel – ellentétben a kamatokkal és jogdíjakkal – az osztalék nem eredményezett olyan korábbi levonást, amelyet minden csoporttag-vállalat viselt.

19. Az adóalany és a nem ugyanazon csoportba tartozó kapcsolt vállalkozás közötti ügyletekre árkorrekciót kell végezni a szokásos piaci ár elvének megfelelően, amely elv általánosan alkalmazott kritérium.

20. A rendszernek tartalmaznia kell egy általános, visszaélés elleni szabályt, amelyet a visszaélések konkrét típusainak elkövetését megakadályozó intézkedések egészítenek ki. Az intézkedések korlátozásokat tartalmaznak azon kapcsolt vállalkozásoknak fizetett kamatokra vonatkozóan, amelyek adózási okból olyan, az Európai Unión kívüli, alacsony adómértékű országban rezidens vállalatok, amely ország az adózás és a biztosítási díjak[11] területén történő közigazgatási együttműködésről szóló 2011/16/EU tanácsi irányelvhez[12] hasonló megállapodás alapján nem folytat információcserét a kamatot fizető tagállamával.

21. A konszolidált adóalap arányos felosztására alkalmazott képletnek három azonos súlyozású tényezőt (munkaerő, eszközök és árbevétel) kell tartalmaznia. A munkaerő-tényezőt a bérköltség és a létszám alapján kell kiszámítani (minden tétel felét kell figyelembe venni). Az eszköztényezőnek minden befektetett tárgyi eszközt tartalmaznia kell. Az immateriális javakat és a pénzügyi eszközöket nem kell szerepeltetni a képletben mobilis jellegűk miatt, továbbá, mert fennáll a rendszer megkerülésének kockázata. E tényezők alkalmazása megfelelően súlyt ad a származási tagállamok érdekeinek. Végül pedig az árbevételt azért kell figyelembe venni, hogy biztosítható legyen a rendeltetési tagállam méltányos részesedése. E tényezők és súlyozások garantálják, hogy a nyereség ott adózik, ahol keletkezik. Az általános elvtől eltérve, egy védzáradék is beépítésre kerül, ami alapján lehetőség van alternatív módszer alkalmazására azokban az esetekben, ahol az adóalapnak a felosztása nem tükrözi méltányosan az üzleti tevékenység nagyságát.

22. A személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995. október 24-i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv alkalmazandó a személyes adatoknak ezen irányelv keretében végzett feldolgozására is.

23. A vállalatcsoportoknak egyetlen adóhatóság („elsődleges adóhatóság”) illetékességébe kell tartozniuk, amely annak a tagállamnak az adóhatósága, ahol a csoport anyavállalata („elsődleges adóalany”) adózási szempontból illetőséggel rendelkezik. Az irányelvnek a rendszer adminisztrációjára vonatkozó eljárásrendet is rögzítenie kell. Az irányelvnek előzetes adómegállapítási mechanizmusról is rendelkeznie kell. Az ellenőrzések kezdeményezése és koordinálása az elsődleges adóhatóság feladata, de bármely tagállam hatóságai is, ahol a csoporttagnak adókötelezettsége van, kezdeményezhetnek ellenőrzést. Annak a tagállamnak az illetékes hatósága, ahol a csoporttag rezidens vagy székhellyel rendelkezik, megtámadhatja az elsődleges adóhatóságnak a választásközlő értesítésre vagy a módosított adómegállapításra vonatkozó döntését az elsődleges adóhatóság tagállamának bíróságai előtt. Az adóalany és az adóhatóságok között felmerülő vitás kérdésekkel az elsődleges adóhatóság tagállamának törvényei értelmében a fellebbezéseket első fokon tárgyalni illetékes közigazgatási szervnek kell foglalkoznia.

24. A Bizottságot fel kell hatalmazni, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 290. cikkének megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el annak érdekében, hogy a mellékleteket úgy lehessen kiigazítani, hogy azok figyelembe vehessék a tagállamok társasági formákra és a társasági adóra vonatkozó törvényeiben bekövetkezett változásokat, frissíteni lehessen a nem levonható adók listáját és rögzíteni lehessen – lízingelt eszközökkel összefüggésben – a jogi és gazdasági tulajdon meghatározásának, a lízingdíj tőke- és kamatelemei kiszámításának és a lízingelt eszközök értékcsökkenési alapja kiszámításának szabályait. A Bizottságnak ezt a felhatalmazást határozatlan időre kell megkapnia annak érdekében, hogy bármikor – amikor arra szükség van – kiigazíthassa a szabályokat.

25. Annak érdekében, hogy ennek az irányelvnek a megvalósításához egységes feltételek álljanak rendelkezésre az ebben az irányelvben rögzített előírásoknak megfelelő harmadik országbeli társasági formák listájának éves jóváhagyását, a munkaerő-, az eszköz- és az értékesítésibevétel-tényező kiszámítását, a munkavállalók, a bérköltség, az eszközök és az értékesítési bevételek a megfelelő tényezőkhöz rendelését, az eszközöknek az eszközfaktor vonatkozásában történő értékelését, a választásról szóló értesítés standard formáinak jóváhagyását és az elektronikus úton történő benyújtásra, az adóbevallás formájára, a konszolidáltadó-bevallás formájára és az előírt indoklásra vonatkozó szabályok jóváhagyását illetően a Bizottságot hatáskörrel kell felruházni. Ezeket a hatásköröket a Bizottság végrehajtási hatásköreinek gyakorlására vonatkozó tagállami ellenőrzési mechanizmusok szabályainak és általános elveinek megállapításáról szóló, 2011. február 16-i 182/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek[13] megfelelően kell gyakorolni.

26. Az irányelv célját, a nemzeti adórendszerek közötti koordináció hiányában, nem lehet a szükséges mértékben megvalósítani a tagállamok egyedi fellépéseivel. Figyelembe véve, hogy a belső piac hiányosságai elsődlegesen határon átnyúló tevékenységgel összefüggő problémákat okoznak, az ezek orvoslására irányuló intézkedéseket uniós szinten kell meghozni. Ez a megközelítés összhangban áll a szubszidiaritásnak az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében foglalt elvével. Az ugyanabban a cikkben rögzített arányosság elvével összhangban, ezen irányelv nem megy túl azon, ami e cél megvalósításához szükséges.

27. A Bizottságnak egy ötéves időszakot követően felül kell vizsgálnia az irányelv alkalmazását, és a tagállamoknak ebben megfelelő adatok szolgáltatásával kell támogatnia a Bizottságot,

ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:

I. FEJEZETHATÁLY

1. cikkHatály

Ez az irányelv bizonyos vállalatok és vállalatcsoportok adózásához alakít ki közös adóalap-rendszert, és rögzíti az adóalap kiszámításához és alkalmazásához kapcsolódó szabályokat.

2. cikkJogosult vállalatok

1. Ez az irányelv egy adott tagállam törvényei szerint létrehozott vállalatokra alkalmazandó, ha mindkét alábbi feltétel érvényesül:

a) a vállalat társasági formája az I. mellékletben felsorolt társasági formák egyike;

b) a vállalat a II. mellékletben felsorolt társasági adók egyikének vagy egy később bevezetendő adó hatálya alá esik.

2. Ez az irányelv harmadik ország törvényei szerint létrehozott vállalatokra alkalmazandó, ha mindkét alábbi feltétel érvényesül:

a) a vállalat társasági formája az I. mellékletben felsorolt társasági formák egyikéhez hasonló;

b) a vállalat a II. mellékletben felsorolt társasági adók egyikének hatálya alá esik.

3. A Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat is alkothat – a 127. cikknek megfelelően és a 128., 129. és 130. cikk feltételeitől függően – az I. és II. melléklet módosítása érdekében, hogy figyelembe lehessen venni a tagállamok társasági formákra és társasági adóra vonatkozó törvényeinek változásait.

3. cikkJogosult társasági formák harmadik országban

1. A Bizottság évente jóváhagyja azokat a harmadik országban érvényes társasági formákat, amelyek megfelelnek a 2. cikk (2) bekezdésének a) pontjában rögzített követelménynek. Ezt a végrehajtási aktust a 131. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálati eljárásnak megfelelően kell megalkotni.

2. Az, hogy egy adott társasági forma nem szerepel harmadik ország társasági formáinak az (1) bekezdésben említett listáján, nem gátolja meg ennek az irányelvnek arra a társasági formára történő alkalmazását.

II. FEJEZETALAPFOGALMAK

4. cikkFogalommeghatározások

Ezen irányelv alkalmazásában:

(1) „adóalany”: az a vállalat, amely az irányelvben meghatározott rendszer alkalmazása mellett dönt;

(2) „különálló adóalany”: olyan adóalany, amely nem teljesíti a konszolidációra vonatkozó követelményeket;

(3) „nem adóalany”: olyan vállalat, amely nem jogosult az irányelvben meghatározott rendszer alkalmazására, illetve nem választotta annak alkalmazását;

(4) „rezidens adóalany”: olyan adóalany, amely a 6. cikk (3) és (4) bekezdésével összhangban valamely tagállamban adózási szempontból illetőséggel rendelkezik;

(5) „nem rezidens adóalany”: olyan adóalany, amely a 6. cikk (3) és (4) bekezdésével összhangban nem rendelkezik adózási szempontból illetőséggel valamely tagállamban;

(6) „elsődleges adóalany”:

a) a rezidens adóalany, amennyiben csoportot alkot jogosult leányvállalataival, más tagállamokban található állandó telephelyeivel, vagy valamely harmadik országban illetőséggel rendelkező jogosult leányvállalatának egy vagy több állandó telephelyével; vagy

b) a kizárólag két vagy több rezidens adóalanyból álló csoport által kijelölt rezidens adóalany, ahol a csoportot alkotó rezidens adóalanyok mind ugyanazon, harmadik országban illetőséggel rendelkező anyavállalat közvetlen jogosult leányvállalatai; vagy

c) az a rezidens adóalany, amely a harmadik országban illetőséggel rendelkező anyavállalat jogosult leányvállalata, amennyiben ez a rezidens adóalany kizárólag az anyavállalatának egy vagy több állandó telephelyével alkot csoportot; vagy

d) azon nem rezidens adóalany által kijelölt állandó telephely, amely kizárólag a két vagy több tagállamban található állandó telephelyei vonatkozásában képez csoportot;

(7) „csoporttag”: az 54. és 55. cikkben meghatározott, ugyanazon csoporthoz tartozó adóalany; amikor az adóalanynak egy vagy több állandó telephelye van a központi irányítás és ellenőrzés helyétől különböző tagállamban, minden állandó telephelyet csoporttagként kell kezelni;

(8) „bevételek”: az értékesítésekből és bármely egyéb tranzakcióból származó bevételek, levonva a hozzáadottérték-adót és a kormányzati hivatalok nevében beszedett egyéb adókat és vámokat, függetlenül azok pénzbeli vagy nem pénzbeli jellegétől, beleértve viszont az eszközök és jogok értékesítéséből származó bevételeket, a kamatokat, osztalékokat és egyéb nyereségfelosztásokat, a felszámolásból származó bevételeket, a jogdíjakat, támogatásokat és vissza nem térítendő támogatásokat, kapott ajándékokat, ellentételezéseket és az adományokat. A bevételek magukban foglalják a valamely adóalany által adott nem pénzjellegű ajándékokat is. A bevételek nem tartalmazzák az adóalany általi tőkeemelést és az adóalanynak visszafizetett tartozásokat;

(9) „nyereség”: az egy adóévben a levonható kiadásokon és egyéb levonható tételeken felül megmaradó bevételtöbblet;

(10) „veszteség”: az egy adóévben a levonható kiadások és egyéb levonható tételek bevételeket meghaladó többlete;

(11) „konszolidált adóalap”: a valamennyi csoporttag 10. cikkel összhangban számított adóalapjának összegzésével kapott eredmény;

(12) „arányos rész”: a csoport konszolidált adóalapjának azon része, amelyet a 86–102. cikkben meghatározott képlet alkalmazásával egy adott csoporttaghoz rendelnek;

(13) „adózási célú érték”: befektetett eszköz vagy eszközkészlet értékcsökkenési alapja csökkentve az adott időpontig elszámolt értékcsökkenéssel;

(14) „befektetett eszközök”: minden olyan, ellenértékért beszerzett vagy az adóalany által előállított tárgyi eszköz és ellenértékért beszerzett immateriális eszköz, amely függetlenül értékelhető, és amelyet az üzletmenetben a termelés, karbantartás vagy jövedelembiztosítás során több mint 12 hónapig használnak, kivéve azokat, amelyek esetében a beszerzés, megépítés vagy értéknövelés költsége kevesebb mint 1 000 EUR. A befektetett eszközök közé pénzügyi eszközök is tartoznak;

(15) „pénzügyi eszközök”: a kapcsolt vállalkozásokban meglévő részesedések, a kapcsolt vállalkozásoknak nyújtott kölcsönök, egyéb részesedések, az azon vállalkozásoknak nyújtott kölcsönök, amelyekhez a vállalkozás részesedések révén kapcsolódik, befektetett eszközként tartott beruházások, egyéb kölcsönök és a saját részesedések olyan mértékben, amennyiben a nemzeti jog engedélyezi azok szerepeltetését a mérlegben;

(16) „hosszú élettartamú befektetett tárgyi eszközök”: legalább 15 év hasznos élettartamú befektetett tárgyi eszközök. Az épületeket, repülőgépeket és hajókat a hosszú élettartamú befektetett tárgyi eszközök közé kell sorolni;

(17) „használt eszközök”: olyan befektetett eszközök, amelyeknek hasznos élettartama a beszerzéskor már részben kimerült, és amelyek jelenlegi állapotukban vagy javítást követően további használatra alkalmasak;

(18) „értéknövelési költségek”: a befektetett eszközhöz kapcsolódó minden olyan pótlólagos kiadás, amely lényegesen növeli az eszköz kapacitását vagy lényegesen javítja működését, illetve amely az eszköz kezdeti értékcsökkenési alapjának több mint 10 %-át teszi ki;

(19) „készletek és befejezetlen termelés”: az értékesítési célból tartott eszközök, az értékesítési célú befejezetlen termelés, valamint a termelés vagy szolgáltatásnyújtás során felhasználandó anyagok és készletek;

(20) „gazdasági tulajdonos”: az a személy, aki lényegében a befektetett eszközhöz kapcsolódó összes kockázatot viseli és az összes előnyt élvezi, függetlenül attól, hogy ugyanezen személy-e a jog szerinti tulajdonos. Azon adóalany, aki rendelkezik valamely befektetett eszköz birtoklási, használati és elidegenítési jogával, és viseli az eszköz elvesztésének vagy megsemmisülésének kockázatát, minden esetben az eszköz gazdasági tulajdonosának tekintendő;

(21) „illetékes hatóság”: az egyes tagállamok által az irányelv végrehajtásához kapcsolódó valamennyi ügy igazgatására kijelölt hatóság;

(22) „elsődleges adóhatóság”: azon tagállam illetékes hatósága, amelyben az elsődleges adóalany adózási szempontból illetőséggel rendelkezik, vagy – amennyiben nem-rezidens adóalany állandó telephelyéről van szó – ahol az elsődleges adóalany található;

(23) „audit”: valamely illetékes hatóság által végrehajtott mindennemű megkeresés, vizsgálat és ellenőrzés, amelyek célja annak ellenőrzése, hogy az adóalany megfelel-e az irányelvben foglaltaknak.

5. cikkÁllandó telephely

1. Az adóalany akkor minősül „állandó telephellyel” rendelkezőnek egy, a központi igazgatási és ellenőrzési tevékenységeinek helyt adó államon kívüli államban, ha e másik államban rendelkezik olyan állandó hellyel, amelyen keresztül üzleti tevékenységének egy részét vagy egészét végzi, ideértve különösen a következőket:

a) üzletvezetési hely;

b) fióktelep;

c) iroda;

d) üzem;

e) műhely;

f) bánya, olaj- vagy gázkút, kőfejtő vagy bármely egyéb természetierőforrás-kitermelési hely.

2. Az építési terület, az építkezési és szerelési projekt csak akkor minősül állandó telephelynek, ha több mint 12 hónapig tart.

3. Az (1) és (2) bekezdéstől eltérve az alábbiak nem tekinthetők úgy, hogy állandó telephelyet keletkeztetnek:

a) létesítmények használata az adóalany árui vagy termékei tárolásának, bemutatásának vagy szállításának kizárólagos céljából;

b) az adóalanyhoz tartozó áruk vagy termékek készletének fenntartása kizárólag tárolás, bemutatás vagy szállítás céljából;

c) az adóalany árui vagy termékei készletének fenntartása kizárólag más személy általi feldolgozás céljából;

d) állandó üzletviteli hely fenntartása kizárólag az adóalanynak történő áru- vagy termékvásárlás vagy információgyűjtés céljából;

e) állandó üzletviteli hely fenntartása kizárólag egyéb előkészítő vagy kiegészítő jellegű tevékenységeknek az adóalany számára történő végzése céljából;

f) állandó üzletviteli hely fenntartása kizárólag az a)–e) pontokban felsorolt tevékenységek valamely kombinációjának végzésére, feltéve, hogy az állandó üzletviteli hely e kombinációból származó általános tevékenysége előkészítő vagy kiegészítő jellegű.

4. Az (1) bekezdéstől eltérve, amennyiben egy személy – aki nem független ügynök, akire a az (5) bekezdés alkalmazandó – az adóalany nevében jár el és valamely államban felhatalmazással rendelkezik az adóalany nevében történő szerződéskötésre (és e felhatalmazással rendszeresen él), a szóban forgó adóalanyt minden olyan tevékenység tekintetében állandó telephellyel rendelkezőnek kell tekinteni az adott államban, amelyet ez a személy végez el az adóalany nevében, kivéve, ha az e személy által végzett tevékenységek a (3) bekezdésben felsoroltakra korlátozódnak, amelyek, amennyiben állandó üzletviteli helyről folytatnák őket, az említett bekezdés rendelkezései értelmében nem tennék állandó telephellyé az állandó üzletvitel helyét.

5. Az adóalany nem tekinthető állandó telephellyel rendelkezőnek egy adott államban pusztán azért, mert ott üzletvitelt folytat brókeren, általános bizományos ügynökön vagy bármely más független ügynökön keresztül, feltéve, hogy e személyek szokásos üzletmenetük keretében járnak el.

6. Az a tény, hogy a valamely tagállamban adózási szempontból illetőséggel rendelkező adóalany egy másik tagállamban illetőséggel rendelkező vagy ott (állandó telephelyen keresztül vagy más módon) üzleti tevékenységet folytató adóalanyt irányít vagy ilyen adóalany irányítása alatt áll, önmagában nem eredményezi, hogy a két adóalany bármelyike a másik adóalany állandó telephelyének minősül.

III. FEJEZETAZ IRÁNYELV SZERINTI RENDSZER VÁLASZTÁSA

6. cikkA választás

1. Az adózási szempontból valamely tagállamban illetőséggel rendelkező azon vállalat, amelyre ez az irányelv alkalmazandó, választhatja az irányelv szerinti rendszert az abban foglalt feltételek szerint.

2. Az adózási szempontból valamely tagállamban illetőséggel nem rendelkező azon vállalat, amelyre ez az irányelv alkalmazandó, választhatja az irányelv szerinti rendszert az abban foglalt feltételek szerint, az általa valamely tagállamban fenntartott állandó telephelye vonatkozásában.

3. Az (1) és (2) bekezdések alkalmazásában, az a vállalat, amelynek bejegyzett székhelye, cégnyilvántartásba vételi helye vagy tényleges üzletvezetési helye valamely tagállamban található, továbbá amely – az e tagállam valamely harmadik országgal kötött szerződésének feltételei értelmében – ebben a harmadik országban nem minősül adózási szempontból rezidensnek, adózási szempontból e tagállamban kell rezidensnek tekinteni.

4. Amikor, a (3) bekezdés értelmében, a vállalat egynél több tagállamban rendelkezik adózási szempontból illetőséggel, abban a tagállamban kell rezidensnek tekinteni, ahol a tényleges üzletvezetési helye található.

5. Ha hajózással vagy belföldi vízi szállítással foglalkozó csoporttag tényleges üzletvezetésének helye egy hajó fedélzetén van, akkor úgy tekintendő, hogy az abban a tagállamban van, amelyben a hajó hazai kikötője található, vagy ha nincs ilyen hazai kikötő, abban a tagállamban, amelyben a hajó üzemeltetője illetőséggel rendelkezik.

6. Valamely tagállamban adózási szempontból illetőséggel rendelkező, az irányelv szerinti rendszert választó vállalatnak e rendszer szerinti társaságiadó-kötelezettsége áll fenn bármely forrásból származó minden jövedelme után, függetlenül attól, hogy a jövedelem az illetőség szerinti tagállamban vagy azon kívül keletkezik.

7. Valamely harmadik országban adózási szempontból rezidens, az irányelv szerinti rendszert választó vállalatnak e rendszer szerinti társaságiadó-kötelezettsége keletkezik a valamely tagállamban található telephelye révén végzett tevékenységéből származó minden jövedelme után.

7. cikkAlkalmazandó jog

Ha a vállalat jogosult az irányelv szerinti rendszert választani, és azt is választja, akkor a vállalat, eltérő megállapítás hiányában, az ebben az irányelvben szabályozott minden kérdés vonatkozásában megszűnik a nemzeti társasági adó hatálya alá tartozni.

8. cikkAz irányelv elsőbbséget élvez a tagállamok közötti megállapodásokkal szemben

A tagállamok közötti megállapodásokban, szerződésekben található minden ellentétes értelmű rendelkezéstől eltérően, ennek az irányelvnek a rendelkezései az irányadók.

IV. FEJEZETAZ ADÓALAP KISZÁMÍTÁSA

9. cikkÁltalános elvek

1. Az adóalap kiszámításához az eredményt (a nyereséget vagy a veszteséget) annak realizálásakor kell elszámolni.

2. Az ügyleteket és az adófizetési kötelezettséggel járó eseményeket egyenként kell értékelni.

3. Az adóalap-számításnak következetesen mindig ugyanúgy kell történnie, kivéve, ha rendkívüli körülmények miatt változtatás szükséges.

4. Ellenkező értelmű rendelkezés hiányában, az adóalapot minden adóévre külön-külön kell meghatározni. Ellenkező értelmű rendelkezés hiányában, az adóév tizenkét hónapos időszak.

10. cikkAz adóalap összetevői

Az adóalap az adómentes bevételekkel, a levonható kiadásokkal és más levonható tételekkel csökkentett bevétel.

11. cikkAdómentes bevételek

Az alábbiak mentesülnek a társasági adó alól:

a) befektetett eszközök megszerzéséhez, létrehozásához vagy értéknöveléséhez közvetlenül kapcsolódó támogatások, a 32-42. cikk szerinti értékcsökkenés figyelembevételével;

b) a 39(2). cikkben említett eszközkészletbe helyezett eszközök értékesítéséből származó bevétel, ideértve a nem pénzjellegű ajándékok piaci értékét is;

c) kapott nyereségfelosztás;

d) részvényértékesítésből származó bevétel;

e) harmadik országban található állandó telephely jövedelme.

12. cikkLevonható kiadások

A levonható kiadások közé tartozik az értékesítés összes költsége, továbbá az adóalanynál a jövedelemszerzéssel vagy annak biztosításával kapcsolatban felmerült, hozzáadottérték-adó nélküli kiadások, ideértve a kutatás és fejlesztés költségét és az üzleti célú (tulajdon- vagy hitelviszonyt megtestesítő) forrásbevonás költségét.

A levonható kiadások közé tartoznak azok az ajándékok, amelyeket a 16. cikkben meghatározott, olyan jótékonysági célú szervezeteknek nyújtanak, amelyek székhelye olyan tagállamban vagy harmadik országban van, amely a 2011/16/EU tanácsi irányelv rendelkezéseihez hasonló, a kérés alapján történő információcseréről szóló megállapodást alkalmaz. A jótékonysági célú szervezeteknek juttatott pénzbeli ajándékok vagy adományok maximálisan levonható kiadásai az adott adóévi bevételek 0,5%-a.

13. cikkEgyéb levonható tételek

Arányos levonás alkalmazható a befektetett eszközök értékcsökkenése tekintetében a 32–42. cikknek megfelelően.

14. cikkNem levonható kiadások

1. Az alábbi kiadások nem levonható kiadásként kezelendők:

a) nyereségfelosztás és tőke- vagy hitel-visszafizetés;

b) reprezentációs költségek 50%-a;

c) az eredménytartalék áthelyezése a vállalat saját tőkéjének részét képező tartalékba;

d) társasági adó;

e) megvesztegetési pénz;

f) jogszabálysértés miatt hatóságnak fizetendő pénzbüntetés vagy bírság;

g) a 11. cikk értelmében adómentes jövedelem érdekében a vállalatnál felmerült költség; e költséget az érintett jövedelem 5%-ában kell rögzíteni, kivéve, amikor az adóalany igazolni tudja, hogy kevesebb költség merült fel nála;

h) a 16. cikkben meghatározott jótékonysági célú szervezeteknek juttatott pénzbeli ajándékoktól és adományoktól eltérő pénzbeli ajándékok és adományok;

i) a 13. és 20. cikk rendelkezéseinek kivételével, a nem kutatással és fejlesztéssel kapcsolatos befektetett eszközök megszerzésével, létrehozásával vagy értéknövelésével összefüggő költségek;

j) a III. mellékletben felsorolt adónemek, az energiára, az alkoholra, a szeszes italokra és a dohánytermékekre kivetett jövedéki adó kivételével.

2. Az (1) bekezdés j) pontjától eltérően, a tagállam rendelkezhet a III. mellékletben felsorolt egy vagy több adónem levonásáról. Csoport esetén az ilyen levonást az abban a tagállamban illetőséggel rendelkező vagy ott található csoporttagok arányos részére kell alkalmazni.

3. A Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktust is alkothat – a 127. cikknek megfelelően és a 128., 129. és 130. cikk feltételeitől függően – a III. melléklet szükség szerinti módosításához annak érdekében, hogy minden olyan hasonló adót számításba vegyen, amelyek a társasági adó teljes összegének több mint 20 %-át adják abban a tagállamban, ahol azokat kivetik.

A III. melléklet módosításai először a módosítást követő adóévben alkalmazandók az adóalanyra.

15. cikkA részvényes érdekében felmerült kiadások

Az adóalany ellenőrzésében, tőkéjében vagy irányításában 78. cikkben említettek szerint közvetett vagy közvetlen tulajdonosi részesedéssel rendelkező magánszemély részvényesnek, házastársának, egyenes ági felmenőjének vagy leszármazottjának nyújtott juttatások nem kezelhetők levonható kiadásként olyan mértékben, amilyen mértékben ilyen juttatásból független harmadik fél nem részesül.

16. cikkJótékonysági célú szervezetek

Jótékonysági célú szervezetnek minősül a szervezet, ha az alábbi feltételek teljesülnek:

a) jogi személyiséggel rendelkezik és jótékonysági szervezetnek minősül a székhelye szerinti országnak a törvényei szerint;

b) kizárólagos vagy fő célja és tevékenysége közhasznú cél vagy tevékenység; oktatási, társadalmi, orvosi, kulturális, tudományos, filantróp, vallási, környezetvédelmi vagy sporttal összefüggő cél közhasznúnak tekintendő, amennyiben közérdekű;

c) eszközeit véglegesen és visszavonhatatlanul céljai előmozdítására rendelkezésre bocsátották.

d) tájékoztatási kötelezettsége van beszámolóit és tevékenységét illetően;

e) nem politikai párt a székhelye szerinti tagállamnak a politikai pártokra vonatkozó meghatározása értelmében.

V. FEJEZETÜTEMEZÉS ÉS SZÁMSZERŰSÍTÉS

17. cikkÁltalános elvek

Ezen irányelv ellenkező értelmű rendelkezése hiányában, a bevételeket, kiadásokat és minden más levonható tételt abban az adóévben kell elszámolni, amikor keletkeznek vagy felmerülnek.

18. cikkBevételek keletkezése

A bevételek akkor keletkeznek, amikor a rájuk vonatkozó jogosultság felmerül, és amikor kellő pontossággal számszerűsíthetők, függetlenül attól, hogy a tényleges fizetésre később kerül-e sor.

19. cikkLevonható kiadások felmerülése

Levonható kiadások merülnek fel az alábbi feltételek teljesülésekor:

a) fizetési kötelezettség keletkezik;

b) a kötelezettség kellő pontossággal számszerűsíthető;

c) árukereskedelem esetén az áruk tulajdonjogával járó jelentős kockázatokat és előnyöket átadták az adóalanynak; szolgáltatás estén pedig a szolgáltatás nyújtása az adóalany részére megtörtént.

20. cikkNem értékcsökkenthető eszközökkel kapcsolatos költségek

Azon befektetett eszközök megszerzéséhez, létrehozásához vagy értéknöveléséhez kapcsolódó költségek, amely eszközökre a 40. cikk szerinti értékcsökkenés nem vonatkozik, abban az adóévben vonhatók le, amikor a befektetett eszközöket értékesítik, feltéve, hogy az értékesítésből származó bevétel az adóalap része.

21. cikkKészletek és befejezetlen termelés

A levonható kiadások teljes összegét az adott adóévre vonatkozóan növeli a készletek és a befejezetlen termelés adóév eleji értéke és csökkenti a készletek és a befejezetlen termelés ugyanazon adóév végi értéke. A hosszú lejáratú szerződésekkel kapcsolatos készletekre és befejezetlen termelésre vonatkozóan értékhelyesbítés nem végezhető.

22. cikkÉrtékelés

1. Az adóalap kiszámításához az ügyleteket az alábbiak szerint kell értékelni:

a) az ügylet pénzbeli ellenértéke, például az áruk vagy szolgáltatások ára;

b) piaci érték, amikor az ügylet ellenértéke – részben vagy egészben – nem pénzbeli;

c) piaci érték, amikor az adóalany nem pénzbeli ajándékot kap;

d) piaci érték, amikor az adóalany jótékonysági célú szervezeteknek adott ajándéktól különböző, nem pénzbeli ajándékot ad;

e) kereskedési céllal tartott pénzügyi eszközök és források valós értéke;

f) adózási célú érték jótékonysági célú szervezeteknek adott nem pénzbeli ajándék esetén.

2. Az adóalap, a bevételek és kiadások értékelése euróban történik az adóév során, vagy azokat euróra számítják át az adóév utolsó napján, az eurónak az Európai Központi Bank által közzétett éves átlagárfolyamán, vagy, amennyiben az adóév és a naptári év nem esik egybe, az Európai Központi Bank által az adóév során közzétett napi árfolyamok átlagán. Ez nem alkalmazandó olyan tagállamban rezidens, különálló adóalanyra, ahol nem az euró a hivatalos fizetőeszköz. Nem alkalmazandó csoportra sem, ha a csoporttagok ugyanazon tagállamban találhatók, és ez a tagállam még nem vezette be az eurót.

23. cikkKereskedési céllal tartott pénzügyi eszközök és kötelezettségek (kereskedési könyv)

1. Pénzügyi eszköz vagy kötelezettség kereskedési céllal tartottnak minősül, amennyiben az alábbiak egyike:

a) rövid lejáratú és főként értékesítési vagy visszavásárlási céllal vásárolják, vagy ily módon keletkezik;

b) meghatározott pénzügyi eszközök portfóliója, ideértve a származtatott termékeket is, amelyeket együtt kezelnek, és amelyekkel kapcsolatban bizonyíték van a közelmúltbeli tényleges rövid távú nyereségszerzésre.

2. A 18. és 19. cikktől eltérve, a kereskedési céllal tartott pénzügyi eszközök vagy kötelezettségek adóév végi valós értéke és adóév eleji vagy, ha később következik be, vételkori, valós piaci értéke közötti különbséget be kell számítani az adóalapba.

3. Amikor a kereskedési célú eszközt vagy forrást értékesítik, az értékesítés bevételét hozzá kell számítani az adóalaphoz. Az adóév eleji valós értéket vagy a vételkori piaci értéket, ha az későbbi, le kell vonni.

24. cikkHosszú lejáratú szerződések

1. Hosszú lejáratú szerződésnek minősül az alábbi feltételeknek megfelelő szerződés:

a) a szerződés tárgya gyártás, beszerelés, építés vagy szolgáltatásnyújtás;

b) időbeli hatálya meghaladja vagy várhatóan meghaladja a 12 hónapot.

2. A 18. cikktől eltérve, a hosszú lejáratú szerződések adózási szempontú elszámolása azon az összegen történik, amely megfelel a szerződés adott adóévben teljesített részének. A teljesítés százalékos aránya az adott évi költségeknek a becsült összköltséghez viszonyított arányára vagy a teljesítési szint adóév végi szakértői becslésére történő hivatkozással állapítható meg.

3. A hosszú lejáratú szerződésekhez kapcsolódó költségeket abban az adóévben kell figyelembe venni, amelyikben felmerültek.

25. cikkCéltartalékok

1. A 19. cikktől eltérve, ha az adóév végén megállapítható, hogy az adóalanynak – az abban az adóévben vagy a megelőző adóévekben folytatott tevékenységéből vagy ügyleteiből következően – jogi kötelezettsége vagy valószínűsíthető jövőbeli jogi kötelezettsége van, az ilyen kötelezettségből fakadó, megbízhatóan megbecsülhető minden összeget le kell vonni, feltéve, hogy az összeg végleges pénzügyi teljesítése levonható kiadást eredményez.

Amikor a kötelezettség olyan tevékenységhez vagy ügylethez kapcsolódik, amely a következő adóévekben is folytatódni fog, a levonást arányosan kell felosztani a tevékenység vagy az ügylet becsült időtartamára, figyelembe véve az abból keletkező bevételt.

Az e cikk értelmében levont összegeket minden adóév végén felül kell vizsgálni és korrigálni kell. A jövőbeli adóalap számításakor figyelembe kell venni a már levont összegeket.

2. Megbízható becslésnek minősül a jelenlegi kötelezettség teljesítéséhez az adóév végén szükséges kiadás, feltéve, hogy a becslés alapja minden releváns tényezőt tartalmaz, ideértve a vállalat, csoport vagy szektor múltbeli tapasztalatait is. A céltartalék értékelésekor a következőket kell alkalmazni:

a) minden kockázatot és bizonytalanságot figyelembe kell venni. A bizonytalanság azonban nem indokolja a túlzott mértékű céltartalékolást;

b) Amennyiben a céltartalék lejárata 12 hónap vagy annál hosszabb, és nincs elfogadott diszkontráta, a céltartalék diszkontrátája a 12 hónapos lejáratú kötelezettségekre alkalmazott, az Európai Központi Bank által közzétett európai irányadó bankközi kamatláb (EURIBOR) éves átlaga abban a naptári év évben, amelynek során adóév véget ér;

c) a jövőbeli eseményeket akkor kell figyelembe venni, amikor ésszerű várakozás szerint megtörténnek;

d) a céltartalékolásra okot adó eseményhez közvetlenül kapcsolódó jövőbeli megtérüléseket figyelembe kell venni.

26. cikkNyugdíjak

A nyugdíjak esetében aktuárius technikákat kell alkalmazni annak érdekében, hogy megbízhatóan lehessen becslést készíteni a járadékok összegéről, amelyre a munkavállalók jelenlegi és korábbi szolgálati idejük alatt jogosultságot szerzetek.

A nyugdíjakat a 12 hónapos lejáratú kötelezettségekre alkalmazott, az Európai Központi Bank által közzétett EURIBOR mértékével kell diszkontálni. A számítások alapja ennek a kamatmértéknek az éves átlaga abban a naptári év évben, amelynek során adóév véget ér.

27. cikkRossz kintlevőségek levonása

1. A rossz kintlevőségek az alábbi feltételek teljesülése esetén levonhatók:

a) az adóév végén az adóalany minden elvárható lépést megtett a teljesítés érdekében, és okkal hiszi, hogy a követelés egy részét, vagy egészét nem fizetik vissza; vagy az adóalanynak nagyszámú azonos típusú követelése van, és megbízható becslését tudja adni a rossz kintlevőség százalékban kifejezett összegének, hivatkozva minden releváns tényezőre, ideértve, ahol ez alkalmazható, a múltbeli tapasztalatokat is;

b) az adós nem ugyanannak a csoportnak a tagja, mint az adóalany;

c) nem érvényesítették a 41. cikk szerinti levonás jogát a rossz kintlevőséggel kapcsolatban;

d) amikor a rossz kintlevőség vevőköveteléshez kapcsolódik, a tartozásnak megfelelő összeg bevételként bekerült az adóalapba.

2. Annak eldöntéséhez, megtettek-e minden elvárható lépést a teljesítés érdekében, a következőket kell figyelembe venni:

a) arányban áll-e a behajtás költsége a tartozással;

b) van-e esély a sikeres behajtásra;

c) ésszerű és indokolt-e az adott körülmények között elvárni a vállalattól, hogy behajtáshoz folyamodjék.

3. Ha korábban rossz kintlevőségként leírt követelést kiegyenlítenek, a megtérült összeget a teljesítés évének adóalapjába kell beszámítani.

28. cikkFedezés

Fedezeti célú eszközön realizált eredményt (nyereséget/veszteséget) számvitelileg ugyanúgy kell kezelni, mint a fedezett tételen keletkezett eredményt (nyereséget/veszteséget). Azon adóalanyok esetében, amelyek ugyanazon csoport tagjai, a fedezeti célú eszköz és a fedezett eszköz lehet két különböző csoporttag tulajdonában. Fedezeti kapcsolat áll fenn, ha az alábbi feltételek teljesülnek:

a) a fedezeti kapcsolatot formálisan előzetesen megnevezik és dokumentálják;

b) a fedezet várhatóan rendkívül hatékony és ez a hatékonyság megbízhatóan mérhető.

29. cikkKészletek és befejezetlen termelés

1. Az általában nem felcserélhető készlettételek és befejezetlen termelés, továbbá az egyedi projektekhez készült és elkülönített áruk és szolgáltatások költségét egyenként kell értékelni. Egyéb készlettételek és befejezetlen termelés költségét a FIFO-módszerrel („először bevételezve, először kiadva”) vagy a súlyozott átlagos bekerülési érték módszerével kell értékelni.

2. Az adóalanynak következetesen kell alkalmaznia ugyanazt az értékelési módszert minden hasonló jellegű és hasonló felhasználási céllal készült készlet és befejezetlen termelés értékelésére. A készletetek és befejezetlen termelés költségének tartalmaznia kell a beszerzés összes költségét, az átalakítás közvetlen költségét, továbbá minden olyan költséget, amelyek annak kapcsán merültek fel, hogy jelenlegi helyükre és állapotukba hozták őket. A költségek visszaigényelhető hozzáadottérték-adó nélküli, nettó költségek. Az az adóalany, aki az irányelv szerinti rendszerre történt átállást megelőzően a közvetett költségeket is figyelembe vette a készletek és befejezetlen termelés értékelésekor, továbbra is alkalmazhatja a közvetett költségek módszerét.

3. A készletek és befejezetlen termelés értékelését következetesen kell végezni.

4. A készleteket és befejezetlen termelést az adóév utolsó napján kell értékelni a bekerülési érték és a nettó realizálható érték közül az alacsonyabbikon. A nettó realizálható érték a szokásos üzletmenet során alkalmazott, a befejezés becsült költségeivel és az értékesítés költségeivel csökkentett becsült értékesítési ár.

30. cikkBiztosítók

Azoknak a vállalkozásoknak, amelyek a nem életjellegű biztosításra vonatkozóan a 73/239/EGK tanácsi irányelvvel[14], az életjellegű biztosításra vonatkozóan a 2002/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel[15] és a viszontbiztosításra vonatkozóan a 2005/68/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel[16] összhangban rendelkeznek a tagállamok területén történő működéshez szükséges engedéllyel, az alábbi további szabályoknak kell megfelelniük:

a) az adóalapnak tartalmaznia kell az ugyanazon adóév elején és végén vagy, ha ez következik be később, az adásvétel teljesítésekor fennálló piaci értékbeli különbséget azokra az eszközökre vonatkozóan, amelyekbe a kockázatot viselő életbiztosításikötvény-tulajdonos javára a befektetés történik.

b) az adóalapnak tartalmaznia kell az értékesítéskor és az adóév elején vagy, ha ez következik be később, az adásvétel teljesítésekor fennálló piaci értékbeli különbséget azokra az eszközökre vonatkozóan, amelyekbe a kockázatot viselő életbiztosításikötvény-tulajdonos javára a befektetés történik;

c) A 91/674/EGK irányelvnek[17] megfelelően létrehozott biztosítók technikai tartalékai, a káringadozási tartalék kivételével levonhatók. A tagállam rendelkezhet a káringadozási tartalék levonásáról. Csoport esetében a káringadozási tartalék levonását a tagállamban adózási szempontból illetőséggel rendelkező vagy ott található csoporttagok arányos részére kell alkalmazni. A levont összegeket minden adóév végén felül kell vizsgálni és ki kell igazítani. A jövőbeli adóalap számításakor figyelembe kell venni a már levont összegeket.

31. cikkEszközök áthelyezése harmadik országba

1. Befektetett eszköznek rezidens adóalany általi áthelyezését harmadik országban található állandó telephelyére az eszköz értékesítésének kell tekinteni a rezidens adóalany adóalap-számításának szempontjából az átutalás adóévére vonatkozóan. Befektetett eszköznek nem rezidens adóalany részéről tagállamban található állandó telephelyéről harmadik országba történő áthelyezését szintén az eszköz értékesítésének kell tekinteni.

2. Az (1) bekezdés nem alkalmazandó, amikor a harmadik ország az Európai Gazdasági Térségről szóló szerződés részes fele, továbbá a harmadik ország és rezidens adóalany vagy az állandó telephely tagállama a 2011/16/EU irányelvhez hasonló információcsere-megállapodást kötött.

VI. FEJEZETBEFEKTETETT ESZKÖZÖK ÉRTÉKCSÖKKENÉSE

32. cikkBefektetett eszközök nyilvántartása

A beszerzés, megépítés (létrehozatal) és az értéknövelés költségeit, a vonatkozó időponttal együtt, minden eszközre külön-külön kell nyilvántartásba venni.

33. cikkÉrtékcsökkenési alap

1. Az értékcsökkenés a befektetett eszköz megszerzésével, megépítésével (létrehozatalával) vagy értéknövelésével közvetlenül összefüggő költséget tartalmaz.

A költségek nem tartalmazzák a levonható hozzáadottérték-adót.

Az adóalany által gyártott befektetett eszközök esetén az eszközök gyártásakor felmerült közvetett költségeket is az értékcsökkenés alapjához kell számítani, amennyiben másképp nem levonhatók.

2. Az ajándékként kapott eszköz értékcsökkenési alapja a bevételek közé sorolt ajándék piaci értéke.

3. Az értékcsökkenés hatálya alá tartozó befektetett eszközök értékcsökkenési alapját a 11. cikk a) pontjában említett módon, az eszköz megszerzéséhez, megépítés(é)hez vagy értéknöveléshez közvetlenül kapcsolódó támogatással kell csökkenteni.

34. cikkÉrtékcsökkenés levonására való jogosultság

1. A (3) bekezdésre is figyelemmel, az értékcsökkenést a gazdasági tulajdonosnak kell levonnia.

2. Lízingszerződések esetében, ahol a gazdasági és a jog szerinti tulajdonjog nem esik egybe, a gazdasági tulajdonos jogosult levonni a lízingdíj kamatelemeit adóalapjából. A lízingdíj kamatelemeit a jog szerinti tulajdonos adóalapjában figyelembe kell venni.

3. A befektetetett eszközök után egyszerre egynél több adóalany nem számolhat el értékcsökkenést. Ha a gazdasági tulajdonos nem azonosítható, a jog szerinti tulajdonos jogosult levonni az értékcsökkenést. Ebben az esetben a lízingdíj kamatelemei nem vehetők figyelembe a jog szerinti tulajdonos adóalapjában.

4. Az adóalany nem állhat el az értékcsökkenéstől.

5. A Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktust is alkothat – a 127. cikknek megfelelően és a 128., 129. és 130. cikk feltételeitől függően – annak érdekében, hogy részletesebb szabályokat rögzítsen az alábbiakat illetően:

a) a jog szerinti és a gazdasági tulajdonjog meghatározása különösen a lízingelt eszközök vonatkozásában;

b) a lízingdíj tőke- és kamatelemeinek kiszámítása;

c) a lízingelt eszköz értékcsökkenési alapjának kiszámítása.

35. cikkAz értéknövelések költségeinek értékcsökkenése

Az értéknövelések költségeinek értékcsökkenési leírását az értéknöveléssel érintett befektetett eszközökre vonatkozó szabályoknak megfelelően kell elvégezni úgy, mintha újonnan megszerzett befektetett eszközről lenne szó.

36. cikkEgyenként értékcsökkenthető eszközök

1. A (2) bekezdés és a 39. és 40. cikk sérelme nélkül, a befektetett eszközök értékcsökkenési leírását egyenként kell elvégezni, az eszköz hasznos élettartama alatt, a lineáris módszer szerint. A befektetett eszközök hasznos élettartamát a következőképpen kell megállapítani:

a) épületek: 40 év;

b) hosszú élettartamú, nem épület befektetett eszközök: 15 év;

c) immateriális javak: az az időszak, amikor az eszköz jogi védelem alatt áll, vagy ameddig a jogosultságot megadták, vagy, ha ezt az időszakot nem lehet meghatározni, 15 év.

2. A használt épületek, használt, hosszú élettartamú tárgyi eszközök és használt immateriális javak értékcsökkenési leírása az alábbi szabályok szerint történik:

a) a használt épületeket 40 év alatt kell leírni, kivéve, amikor az adóalany igazolni tudja, hogy az épület becsült hátralévő hasznos élettartama rövidebb 40 évnél; ebben az esetben az értékcsökkenési leírásra e rövidebb időszak alatt kerül sor;

b) a használt, hosszú élettartamú befektetett eszközöket 15 év alatt kell leírni, kivéve, amikor az adóalany igazolni tudja, hogy az eszköz becsült hátralévő hasznos élettartama rövidebb 15 évnél; ebben az esetben az értékcsökkenési leírásra e rövidebb időszak alatt kerül sor;

c) a használt immateriális javakat 15 év alatt kell leírni, kivéve, amikor meghatározható az a hátralévő időszak, amíg az eszköz jogi védelmet élvez, vagy amely időszakra a használati jogot megadták; ebben az esetben az értékcsökkenési leírásra ezen időszak alatt kerül sor.

37. cikkA leírás éve

1. Egy teljes évnyi értékcsökkenést kell levonni a megszerzés vagy a használatba vétel évében, amelyik a kettő közül később következik be. Nem vonható le értékcsökkenés az értékesítés évében.

2. Amikor az eszköz önkéntes vagy kényszerű értékesítésére kerül sor az adóév során, annak adózási célú értékét, továbbá a hozzá kapcsolódó értéknövelések költségeinek adózási célú értékét abban az adott évben kell levonni az adóalapból. Amikor, befektetett eszközök miatt, a 41. cikk szerinti rendkívüli leírásra kerül sor, a 20. cikk szerinti leírást csökkenteni kell, hogy figyelembe lehessen venni a már érvényesített leírást.

38. cikkHelyettesítő eszközök megújuló adókedvezménye

1. Amikor az egyenként értékcsökkenthető eszköz értékesítéséből származó bevételt azon adóévet követő második év vége előtt szándékoznak ismételten befektetni megegyező vagy hasonló célú eszközbe, amelyikben az értékesítésre sor került, azt az összeget, amennyivel az értékesítés bevétele meghaladja az eszköz adózási célú értékét, le kell vonni az értékesítés évében. A helyettesítő eszköz értékcsökkenési alapját is ugyanekkora az összeggel kell csökkenteni.

A önkéntesen értékesített eszközt az értékesítést megelőzően legalább három évig saját tulajdonban kell tartani.

2. A helyettesítő eszköz már az értékesítést megelőző adóévben beszerezhető.

Amennyiben a helyettesítő eszköz beszerzésére az eszköz értékesítésének évét követő második adóév vége előtt nem kerül sor, az értékesítés évében levont összeget, 10%-kal növelten, hozzá kell adni az értékesítés évét követő második adóév adóalapjához.

3. Amennyiben az adóalany kilép abból a csoportból, amelynek tagja, vagy az első évben felhagy az irányelv szerinti rendszer használatával, és a helyettesítő eszköz beszerzésére nem kerül sor, az értékesítés évében levont összeget hozzá kell adni az adóalaphoz. Amennyiben az adóalany kilép a csoportból vagy a második évben felhagy a rendszer használatával, az összeget 10%-kal kell emelni.

39. cikkEszközkészlet

1. A nem a 36. és a 40. cikkben említett befektetett eszközöket együtt, egy eszközkészletben kell értékcsökkenteni az értékcsökkenési alap 25%-ának megfelelő éves ütemben.

2. Az eszközkészlet adóév végi értékcsökkenési alapja a megelőző év végi adózási szempontú, a tárgyév során az eszközkészletbe bekerülő és az onnan kikerülő eszközökkel korrigált értéke. Korrekciót kell végezni az eszközök megszerzése, megépítése (létrehozása) és értéknövelő költsége (hozzáadandó), illetve az eszköz értékesítéséből származó bevétel és valamely eszköz elvesztésért vagy megsemmisüléséért kapott ellentételezés vonatkozásában (levonandó).

3. Ha a (2) bekezdés szerint számított értékcsökkenési alap összege negatív, akkora összeget kell hozzáadni, hogy értéke nulla legyen. Ugyanekkora összeggel növelni kell az adóalapot.

40. cikkNem értékcsökkenthető eszközök

Az alábbi eszközökre nem vonatkozik az értékcsökkenés:

a) befektetett tárgyi eszközök, amelyek nincsenek kitéve a szokásos kopásnak és avulásnak, például földingatlan, műtárgyak, régiség és ékszer;

b) pénzügyi eszközök.

41. cikkRendkívüli értékcsökkenés

1. Ha, kivételes esetben, az adóalany bizonyítani tudja, hogy az értékcsökkenéssel egyébként nem érintett befektetett eszköz értéke tartósan csökkent az adóév végén, az értékcsökkenésnek megfelelő összeget levonhatja. Azonban nem végezhető ilyen levonás azon eszközök vonatkozásában, amelyek értékesítéséből származó bevétel adómentes.

2. Amennyiben valamely megelőző adóévben ilyen rendkívüli értékcsökkenéssel érintett eszköz értéke ezt követően nő, a növekmény összegével növelni kell annak az évnek az adóalapját, amelyikben az értéknövekedés bekövetkezett. Az ilyen növekmény(ek) együttes összege ugyanakkor nem haladhatja meg a levonás eredeti összegét.

42. cikkA befektetett eszközök kategóriájának pontosítása

A Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktust is alkothat – a 127. cikknek megfelelően és a 128., 129. és 130. cikk feltételeitől függően – annak érdekében, hogy pontosabban meghatározza az e fejezetben említett befektetett eszközök kategóriáit.

VII. FEJEZETVESZTESÉGEK

43. cikkVeszteségek

1. Ezen irányelv ellenkező értelmű rendelkezéseinek hiányában, az adóalanynál vagy nem rezidens adóalany állandó telephelyénél az adóévben felmerülő veszteség levonható a későbbi adóévekben.

2. Az adóalap korábbi évek veszteségei miatti csökkentése nem eredményezhet negatív összeget.

3. A legrégebbi veszteséget kell elsőként levonni.

VIII. FEJEZETAZ IRÁNYELV SZERINTI RENDSZERBE TÖRTÉNŐ BELÉPÉSRE ÉS AZ ABBÓL VALÓ KILÉPÉSRE VONATKOZÓ RENDELKEZÉSEK

44. cikkAz eszközök és források elszámolásának és értékelésének általános szabályai

Az irányelv eltérő rendelkezése hiányában, amikor az adóalany az irányelv szerinti rendszert választja, minden eszköz és forrás elszámolása azon az értéken történik, amelyet a nemzeti adójogszabályok alapján számolnak ki közvetlenül azon időpont előtt, amikortól az adóalany alkalmazni kezdi a rendszert.

45. cikkA befektetett eszközök értékcsökkenési célú minősítése

1. Az irányelv szerinti rendszerbe belépő befektetett eszközök értékcsökkenési leírását a 32-42. cikknek megfelelően kell elvégezni.

2. Az (1) bekezdéstől eltérően, az alábbi értékcsökkenési szabályok alkalmazandók:

a) azon befektetett eszközök esetében, amelyeknek az értékcsökkentését külön-külön kell elvégezni az adóalanyra korábban alkalmazandó nemzeti társaságiadó-szabályozás és a rendszer értelmében is, az értékcsökkentést a 36. cikk (2) bekezdése szerint kell elszámolni.

b) azon befektetett eszközök esetében, amelyeket egyenként kellett értékcsökkenteni az adóalanyra korábban alkalmazandó nemzeti társaságiadó-szabályozás értelmében, de a rendszer szabályai szerint nem, a 39. cikk szerinti eszközkészletbe kell bevonni.

c) azon befektetett eszközök esetében, amelyeket – értékcsökkenési szempontból – eszközkészletbe vontak be az adóalanyra korábban alkalmazandó nemzeti társaságiadó-szabályozás értelmében, a 39. cikk szerinti eszközkészletbe kell bevonni abban az esetben is, ha a rendszer szabályi értelmében, egyenként lennének értékcsökkenthetők.

d) azon befektetett eszközök esetében, amelyek nem voltak értékcsökkenthetők, vagy amelyekkel nem végeztek értékcsökkenési leírást az adóalanyra korábban alkalmazandó nemzeti társaságiadó-szabályozás értelmében, azonban a rendszer szabályai szerint értékcsökkenthetők – az esettől függően – a 36. cikk (1) bekezdése vagy a 39. cikk szerint kell értékcsökkenteni.

46. cikkHosszú lejáratú szerződések a rendszerbe történő belépéskor

Azokat a bevételeket és kiadásokat, amelyek, a 24. cikk (2) és (3) bekezdése értelmében, úgy kell tekinteni, mint amelyek már azt megelőzően felmerültek, hogy az adóalany az irányelv szerinti rendszer választotta volna, de amelyeket még nem vettek figyelembe az adóalanyra alkalmazandó nemzeti társaságiadó-szabályozás szerinti adó kiszámításában, hozzá kell adni az adóalaphoz, vagy abból ki kell vonni, a nemzeti jog ütemezésre vonatkozó szabályainak megfelelően.

Azokat a bevételeket, amelyekkel kapcsolatban az adóalanynak, a rendszer választását megelőzően, olyan összegű fizetendő adót szabtak ki az alkalmazandó nemzeti társaságiadó-szabályozásnak megfelelően, amely meghaladja, amit a 24. cikk (2) bekezdése értelmében számítottak volna fel, le kell vonni az adóalapból.

47. cikkCéltartalékok és levonások a rendszerbe történő belépéskor

1. A 25., 26. és 27. cikk rendelkezéseiben szereplő céltartalékokat, nyugdíjakat és a rossz kintlevőségek miatti levonásokat csak olyan mértékben lehet levonni, amilyen mértékben következnek az adóalanynak az irányelv szerinti rendszer választása után folytatott tevékenységéből és végrehajtott ügyleteiből.

2. Azokat a kiadásokat, amelyek azokhoz a tevékenységekhez és ügyletekhez kapcsolódnak, amelyeket adóalany az irányelv szerinti rendszer választása előtt folytatott, de amelyekre még nem történtek levonások, le kell vonni.

3. Azokat az összegeket, amelyeket már a rendszer választása előtt levontak, nem lehet ismét levonni.

48. cikkBelépés előtti veszteségek

Ha az adóalanynál olyan veszteség merült fel az irányelv szerinti rendszer választása előtt, amelyet el lehetne határolni a következő időszakokra az alkalmazandó nemzeti jog értelmében, de amelyet még nem számoltak el az adóköteles nyereséggel szemben, az ilyen veszteségek levonhatók az adóalapból olyan mértékben, amilyet a nemzeti jog lehetővé tesz.

49. cikkA rendszerből való kilépésre vonatkozó általános szabály

Az irányelv eltérő rendelkezése hiányában, amikor az adóalany kilép az irányelv szerinti rendszerből, eszközeit és forrásait azon az értéken számolják el, amelyet a rendszer szabályai szerint számítottak ki.

50. cikkBefektetett eszközök eszközkészletben történő értékcsökkenési leírása

Amikor az adóalany kilép az irányelv szerinti rendszerből, az irányelv szerinti rendszer értelmében meglévő eszközkészletét, a rendszerből való kilépést követően alkalmazandó nemzeti adószabályok szempontjából, a csökkenő egyenleg módszerével, 25%-os éves kulccsal értékcsökkentett egyetlen eszközkészletként kell elszámolni.

51. cikkHosszú lejáratú szerződések a rendszerből történő kilépéskor

Miután az adóalany kilép a rendszerből, a hosszú lejáratú szerződésekből eredő bevételeket és kiadásokat az ezt követően alkalmazandó nemzeti társaságiadó-szabályozásnak megfelelően kell kezelni. Azokat a bevételeket és kiadásokat, amelyeket adózási szempontból már figyelembe vettek az irányelv szerinti rendszerben, nem lehet ismét figyelembe venni.

52. cikkCéltartalékok és levonások a rendszerből történő kilépéskor

Amikor az adóalany kilép az irányelv szerinti rendszerből, a 25–27. cikkek szerint már levont kiadásokat nem lehet ismét levonni.

53. cikkVeszteségek a rendszerből történő kilépéskor

Az adóalany azon veszteségeit, amelyeket még nem számoltak el az adóköteles nyereséggel szemben az irányelv szerinti rendszer szabályainak megfelelően, el kell határolni következő időszakra a nemzeti társaságiadó-szabályozás megfelelően.

IX. FEJEZETKONSZOLIDÁCIÓ

54. cikkJogosult leányvállalatok

1. A jogosult leányvállalat minden közvetlen és a vállalati láncban lejjebb elhelyezkedő leányvállalat, amelyre vonatkozóan az anyavállalat az alábbi jogokkal rendelkezik:

a) a szavazati jogok több mint 50%-át gyakorolhatja;

b) a társaság tőkéjének 75%-át meghaladó tulajdonosi jog és a nyereségre jogosító jogosultságok több mint 75%-a.

2. Az (1) bekezdésben említett küszöbértékek kiszámításához, a nem közvetlen leányvállalatokra vonatkozóan, az alábbi szabályokat kell alkalmazni:

a) amikor a közvetlen és a vállalati láncban lejjebb elhelyezkedő leányvállalatok tekintetében a szavazatijog-küszöböt elérik, az úgy tekinthető, hogy az anyavállalat e jogok 100%-ával rendelkezik.

b) a nyereséghez és a tulajdonosi részesedéshez való jogosultság a vállalati lánc egyes szintjein lévő közvetlen leányvállalatokban fennálló részesedések szorzata. Az anyavállalat által közvetlenül vagy közvetve gyakorolt, 75% vagy az alatti tulajdonosi jogokat, így az adózási szempontból harmadik országban illetékességgel rendelkező vállalatokban fennálló jogokat, szintén figyelembe kell venni a számítás során.

55. cikkCsoportképzés

1. A rezidens adóalany az alábbiakkal képez csoportot:

a) más tagállamokban található összes állandó telephelye;

b) harmadik országban rezidens, jogosult leányállatainak összes állandó telephelye valamely tagállamban;

c) egy vagy több tagállamban rezidens összes jogosult leányvállalata;

d) egyéb rezidens adóalanyok, amelyek ugyanannak a vállalatnak jogosult leányvállalatai, amely harmadik országban rezidens, és amely megfelel a 2. cikk (2) bekezdésének a) pontjában rögzített feltételnek.

2. A nem rezidens adóalany tagállamokban működő összes állandó telephelyével és egy vagy több tagállamban rezidens összes jogosult leányvállalatával képez csoportot, ideértve az utóbbiak tagállamokban található állandó telephelyeit is.

56. cikkFizetésképtelenség

Fizetésképtelen vagy felszámolás alatt álló vállalat nem lehet csoporttag. Az adóalanynak, amelyre vonatkozóan fizetésképtelenséget jelentettek be, vagy amely felszámolás alatt áll, azonnal ki kell lépnie a csoportból.

57. cikkA konszolidáció terjedelme

1. A csoport tagjainak adóalapját konszolidálni kell.

2. Ha a konszolidált adóalap negatív, a veszteség elhatárolható későbbi időszakokra és levonható a következő pozitív értékű konszolidált adóalapból. Ha a konszolidált adóalap pozitív, a 86–102. cikknek megfelelően kell felosztani osztani.

58. cikkÜtemezés

1. Az 54. cikkben szerinti küszöbértékeknek egész év során eleget kell tenni.

2. Az (1) bekezdéstől eltérve, az adóalany akkor válik csoporttaggá, amikor az 54. cikkben meghatározott küszöböt eléri. A küszöböt legalább kilenc egymást követő hónap során el kell érni; ennek hiányában az adóalanyt számviteli szempontból úgy kell kezelni, mintha sohasem lett volna csoporttag.

59. cikkCsoporton belüli ügyletek kiküszöbölése

1. A konszolidált adóalap kiszámításakor a közvetlenül csoporttagok közötti ügyletekből eredő eredményt (nyereség/veszteség) figyelmen kívül kell hagyni.

2. Csoporton belüli ügylethez az ügyletben résztvevő mindkét félnek csoporttagnak kell lennie, amikor az ügyletre sor kerül, és amikor a kapcsolódó bevételek és kiadások elszámolása esedékessé válik.

3. A csoportok következetes és megfelelően dokumentált módszert alkalmaznak a csoporton belüli ügyletek számba vételéhez. A csoportok kizárólag valós üzleti indokkal, az adóév kezdetén változtathatnak módszerükön.

4. A csoporton belüli ügyletek elszámolására szolgáló módszernek alkalmasnak kell lennie a csoporton belüli valamennyi transzfer és értékesítés bekerülési értékének vagy, amennyiben az alacsonyabb, az adózási célú értékének a megállapítására.

60. cikkForrásadó

A csoporttagok közötti ügyleteket nem terheli forrásadó.

X. FEJEZETBELÉPÉS A CSOPORTBA, KILÉPÉS A CSOPORTBÓL

61. cikkBefektetett eszközök a csoportba történő belépéskor

Ha az adóalany nem vagy külön-külön értékcsökkenthető befektetett eszközök gazdasági tulajdonosa a csoportba történő belépés napján, és ezen eszközök bármelyikét valamely csoporttag az e napot követő öt éven belül értékesíti, kiigazítást kell elvégezni az értékesítés évében annak a csoporttagnak az arányos részére, amely gazdasági tulajdonosa volt az eszköznek a belépés napján. Az ilyen értékesítésből származó bevételeket ehhez a részhez kell rendelni, és a nem értékcsökkenthető eszközökhöz kapcsolódó költségeket, továbbá az értékcsökkenthető eszközök értékét pedig le kell vonni.

Ezt a kiigazítást a pénzügyi eszközök vonatkozásában is el kell végezni a kapcsolt vállalkozásokban meglévő részesedések, az egyéb részesedések és a saját részesedések kivételével.

Amennyiben, a vállalati átszervezés eredményeként, az adóalany megszűnik, vagy már nem rendelkezik állandó telephellyel abban a tagállamban, ahol rezidens volt a csoportba történő belépésekor, úgy kell tekinteni, mint akinek e cikk rendelkezéseinek alkalmazása szempontjából ott van állandó telephelye.

62. cikkHosszú lejáratú szerződések a csoportba történő belépéskor

Azokat a bevételeket és kiadásokat, amelyek a 24. cikk (2) és (3) bekezdésének megfelelően már felmerültek az adóalanynak a csoportba történő belépését megelőzően, de amelyeket még nem vettek figyelembe az alkalmazandó nemzeti társaságiadó-szabályozás szerinti adó kiszámításában, hozzá kell adni az arányos részhez, vagy abból ki kell vonni, a nemzeti jog ütemezésre vonatkozó szabályainak megfelelően.

Azokat a bevételeket, amelyekkel kapcsolatban az adóalanynak a csoportba történő belépését megelőzően olyan összegű fizetendő adót szabtak ki, az alkalmazandó nemzeti társaságiadó-törvényeknek megfelelően, amely meghaladja, amit a 24. cikk (2) bekezdés értelmében felszámítottak volna, le kell vonni az arányos részből.

63. cikkCéltartalékok és levonások a csoportba történő belépéskor

A 25., 26. és 27 cikk szerinti kiadásokat, amelyek az adóalanynak a csoportba történő belépését megelőzően végzett tevékenységeivel vagy ügyleteivel kapcsolatban merültek fel, és amelyekkel kapcsolatban az alkalmazandó nemzeti társaságiadó-szabályozás szerinti tartalékképzésre és levonásra nem került sor, kizárólag az adóalany arányos részével szemben lehet levonni, kivéve, ha több mint 5 évvel azt követően merülnek fel, hogy az adóalany belépett a csoportba.

64. cikkVeszteségek a csoportba történő belépéskor

Az irányelv szabályai vagy a nemzeti társaságiadó-szabályozás értelmében az adóalanynál vagy az állandó telephelynél a csoportba történő belépés előtt felmerült, be nem számított veszteség nem számítható be a konszolidált adóalapba. Ezeket a veszteségeket el kell határolni a következő időszakra, és el lehet számolni őket az arányos résszel szemben a 43. cikknek vagy a nemzeti társaságiadó-szabályozásnak megfelelően, amelyet az irányelv szerinti rendszer hiányában az adóalanyra alkalmazni kellene.

65. cikkA csoport megszűnése

A csoport megszűnésekor az adóévet úgy kell tekinteni, mint ami véget ért. A csoport konszolidált adóalapját és minden be nem számított veszteséget a csoporttagokhoz kell rendelni a 86–102. cikknek megfelelően, a megszűnés adóévére alkalmazandó arányos felosztási tényezők alapján.

66. cikkA csoport megszűnését követő veszteségek

A csoport megszűnését követően a veszteségeket a következőképpen kell kezelni:

a) amennyiben az adóalany továbbra is az irányelv szerinti rendszerben marad, de csoporton kívül, a veszteségeket el kell határolni a következő időszakra és a 43. cikk szerint kell elszámolni azokat.

b) amennyiben az adóalany másik csoport tagja lesz, a veszteségeket el kell határolni a következő időszakra, és az adóalany arányos részével szemben el kell számolni azokat.

c) amennyiben az adóalany kilép a rendszerből, a veszteségeket el kell határolni a következő időszakra és az alkalmazandóvá váló nemzeti társaságiadó-szabályozás szerint kell elszámolni azokat, mintha a veszteségek akkor merültek volna fel, amikor az adóalanyra ezt a szabályozást kellett alkalmazni.

67. cikkA csoportból történő kilépéskor meglévő befektetett eszközök

Ha nem értékcsökkenthető vagy egyenként értékcsökkenthető, nem a 75. cikk szerinti korlátozott mentesség alá tartozó befektetett eszközök értékesítésére kerül sor három éven belül azt követően, hogy az ezen eszközök gazdasági tulajdonjogával rendelkező adóalany kilépett a csoportból, az értékesítésből származó bevételt hozzá kell adni a csoportnak az értékesítés évében érvényes konszolidált adóalapjához, a nem értékcsökkenthető eszközökhöz kapcsolódó költségeket és az értékcsökkenthető eszközök adózási célú értékét pedig le kell vonni belőle.

Ugyanezt a szabályt kell alkalmazni a pénzügyi eszközökre is, a kapcsolt vállalkozásokban meglévő részesedések, az egyéb részesedések és a saját részesedések kivételével.

Azon mértéken felül, amilyen mértékben az értékesítésből származó bevétellel nő a csoport konszolidált adóalapja, a bevétel más módon nem adóköteles.

68. cikkSaját előállítású immateriális javak

Amikor egy vagy több saját előállítású immateriális jószág gazdasági tulajdonosa kilép a csoportból, az ilyen eszközökre vonatkozóan végzett K+F-, marketing- és reklámtevékenységgel kapcsolatban a megelőző öt évben felmerült költségeknek megfelelő összeggel a maradó csoporttagok konszolidált adóalapját meg kell növelni. Az adóalaphoz adott összeg nem haladhatja meg az eszközöknek az adóalany csoportból történő távozásakor nyilvántartott értékét. Ezeket a költségeket a kilépő adóalanyhoz kell rendelni és annak a nemzeti társaságiadó-szabályozásnak megfelelően kell kezelni, amely alkalmazandóvá válik az adóalanyra, vagy, ha az irányelv szerinti rendszerben marad, akkor az irányelv szabályai szerint.

69. cikkVeszteségek a csoportból történő kilépéskor

A csoportból kilépő csoporttagra nem osztható veszteség.

XI. FEJEZETVÁLLALATI ÁTSZERVEZÉS

70. cikkCsoporton belüli vállalati átszervezés

1. A csoporton belüli vállalati átszervezés vagy a csoporttag-adóalany jog szerinti székhelyének áthelyezése nem keletkeztet eredményt (nyereséget vagy veszteséget) a konszolidált adóalap meghatározása szempontjából. Az 59. cikk (3) bekezdését kell alkalmazni.

2. Az (1) bekezdéstől eltérve, amikor a vállalati átszervezés vagy a csoporttagok között két év alatt lebonyolított ügyletek eredményeként, az adóalany lényegében minden eszköze átkerül egy másik tagállamba, és az eszköztényező jelentősen megváltozott, a következő szabályokat kell alkalmazni.

Az eszközök átcsoportosítását követő öt évben, az átcsoportosított eszközöket az átcsoportosító adóalany eszköztényezőjéhez kell rendelni mindaddig, amíg a csoporttag az eszközök gazdasági tulajdonosa marad. Ha az adóalany megszűnt, vagy már nem rendelkezik állandó telephellyel abban a tagállamban, ahonnan az eszközöket átcsoportosítják, úgy tekintik, mint akinek e cikk rendelkezéseinek alkalmazása szempontjából ott van állandó telephelye.

71. cikkA veszteség kezelése két vagy több csoport közötti vállalati átszervezésnél

1. Amikor vállalati átszervezés eredményeként egy vagy több csoport, vagy két vagy több csoporttag, egy másik csoport része lesz, a korábbi csoport vagy csoportok el nem számolt veszteségét rá kell osztani az újonnan létrejövő csoport minden tagjára a 86–102. cikkel összhangban, az azon adóévben alkalmazandó tényezők alapján, amikor a vállalati átszervezésre sor kerül, és el kell határolni a következő évekre.

2. Két vagy több elsődleges adóalanynak a 2009/133/EK tanácsi irányelv[18] 2. cikk a) pontjának i. és ii. alpontja szerinti összeolvadásakor, a csoport minden be nem számított veszteségét rá kell osztani tagjaira a 86–102. cikknek megfelelően, az azon adóévben alkalmazandó tényezők alapján, amikor az összeolvadásra sor kerül, és el kell határolni a későbbi évekre.

XII. FEJEZETA CSOPORT ÉS MÁS JOGALANYOK KÖZÖTTI ÜGYLETEK

72. cikkAz adómértéket befolyásoló mentesség

A 75. cikk sérelme nélkül, a 11. cikk c), d) vagy e) pontja értelmében adómentes bevétel figyelembe vehető az adóalanyra vonatkozó adómérték megállapításakor.

73. cikkÁtállási záradék

A 11. cikk c), d), illetve e) pontja nem alkalmazandó, ha – a szervezet székhelye szerinti országban vagy abban az országban, ahol az állandó telephely található – az alábbi pontok egyike alkalmazandó arra a szervezetre, ahol a nyereségfelosztásra sor került, arra a szervezetre, amelyben való részesedést értékesítették, vagy az állandó telephelyre:

a) a harmadik ország általános adórendszere szerinti kötelező társasági adó kulcsa a tagállamokban alkalmazandó átlagos kötelező társaságiadó-kulcs 40%-ánál alacsonyabb;

b) egyedi rendszer az adott harmadik országban, amely jelentősen alacsonyabb adózási mértéket tesz lehetővé, mint az általános rendszer.

A tagállamokban alkalmazandó átlagos kötelező társaságiadó-mértéket a Bizottság évente közzéteszi. Az adómérték számtani átlagként kerül meghatározásra. E cikk és a 81. és 82. cikk alkalmazásában, a módosított adómértéket először a módosítást követő adóévben kell az adóalanyra alkalmazni.

74. cikkKülföldi állandó telephely jövedelmének kiszámítása

Amennyiben a 73. cikk alkalmazandó harmadik országban található telephely jövedelmére, bevételeit, kiadásait és más levonható tételeit az ebben az irányelvben rögzített rendszer szabályai szerint kell meghatározni.

75. cikkRészesdés -értékesítés adómentességének kizárása

Amikor részesedés-értékesítés eredményeként az adóalany kilép a csoportból, és ez az adóalany az aktuális vagy a megelőző adóévekben, csoporton belüli ügyletben – nem eszközkészletben értékcsökkentett – egy vagy több befektetett eszközt szerzett, ezen eszközöknek megfelelő nagyságú összeget kell levonni a mentesség összegéből, kivéve, ha bizonyítható, hogy a csoporton belüli ügyletekre valós üzleti okból került sor.

A mentesség alól kivont összeg az eszköznek vagy az eszközöknek az eszközök adózási célú értékével vagy az értékcsökkenési leírás alá nem eső befektetett eszközökre vonatkozó 20. cikkben említett költségekkel csökkentett átadáskori piaci értéke.

Ha az értékesített részvények végső tulajdonosa nem rezidens adóalany vagy nem adóalany, az eszköznek vagy az eszközöknek a leírt adóval csökkentett átadáskori piaci értékét kell annak az összegnek tekinteni, amelyet az az adóalany kapott, aki az első bekezdésben említett ügyletet megelőzően a részvények tulajdonosa volt.

76. cikkKamatok, jogdíjak és egyéb, forrásadó-köteles jövedelem

1. Ha az adóalany egy másik tagállamban vagy harmadik országban már adózott jövedelemre tesz szert, amely nem a 11. cikk c), d) és e) pontjai szerinti adómentes bevétel, az adóalany adókötelezettsége csökkenthető.

2. A levonást az adott adóévben alkalmazandó, a 86–102. cikk szerinti képletnek megfelelően kell felosztani a csoporttagok között.

3. A levonást minden tagállamra vagy harmadik országra és minden jövedelemtípusra külön-külön kell kiszámítani. Ez nem lehet több az adóalanynak vagy az állandó telephelynek tulajdonított, az adóalany illetősége szerinti tagállam vagy az állandó telephely szerinti ország társaságiadó-kulcsa alapján megállapított értéknél.

4. A levonás kiszámításakor a jövedelmet a vonatkozó levonható kiadásokkal kell csökkenteni, amit ennek 2%-ának kell venni, kivéve, ha az adóalany ettől eltérő mértéket tud igazolni.

5. Harmadik országban az adófizetési kötelezettség miatti levonás nem haladhatja meg az adóalany által fizetendő társasági adó vé