[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 19.3.2007

COM(2007) 112 végleges

A BIZOTTSÁG ÉRTELMEZŐ KÖZLEMÉNYE

A székhely szerinti tagállamnak és a fogadó tagállamnak az ÁÉKBV-k forgalmazási tevékenységére vonatkozó hatásköre az ÁÉKBV-irányelv VIII. szakasza értelmében

A BIZOTTSÁG ÉRTELMEZŐ KÖZLEMÉNYE

A székhely szerinti tagállamnak és a fogadó tagállamnak az ÁÉKBV-k forgalmazási tevékenységére vonatkozó hatásköre az ÁÉKBV-irányelv VIII. szakasza értelmében (EGT vonatkozású szöveg)

Bevezetés

Az ÁÉKBV-irányelv[1] létrehozta az első európai lakossági pénzügyi terméket. A kollektív befektetési vállalkozások jellegzetességeinek harmonizálásával az ÁÉKBV-irányelv lehetővé tette a határokon átnyúló eredményes versenyt és a befektetők uniószerte egységesen magas szintű védelmét. Az ÁÉKBV-k saját tagállamukon kívül folytatott szabad termékforgalmazási tevékenysége a „bejelentési” eljáráson[2] alapul: az irányelv közös alapvető szabályainak[3] megfelelő ÁÉKBV számára a székhely szerinti tagállamának hatósága adja ki az engedélyt. Az ÁÉKBV-k befektetési jegyeinek forgalmazására szóló engedély minden tagállamban érvényes, amennyiben erről az irányelv 44–46. cikkében meghatározott eljárással összhangban a fogadó tagállam illetékes hatóságát tájékoztatják. A fogadó tagállam illetékes hatósága kifogást emelhet a forgalmazással szemben, ha úgy ítéli meg, hogy a befektetési jegyek forgalmazására alkalmazott megoldások nem felelnek meg a fogadó tagállamban hatályos, nem az irányelv alkalmazási körébe tartozó helyi szabályoknak.

A bejelentési eljárást széles körűen alkalmazták, eddig több mint 29 000 esetben. Zavartalan működésével kapcsolatban azonban nehézségek merültek fel[4]. A bejelentési eljárás formai követelményei, időtartama és összetettsége jelentősen eltérhet az egyes tagállamok között. A különbségek némelyike az eltérő adminisztratív gyakorlattal magyarázható, azonban közülük sok az irányelv más felfogású értelmezéséből ered.

A helyzet orvoslására a Bizottság és az Európai Értékpapír-piaci Szabályozók Bizottsága[5] (Committee of European Securities regulators, CESR) 2004 óta egy sor kezdeményezést indított[6]. A fogadó tagállam és a székhely szerinti tagállam hatáskörének eltérő értelmezése a jogbizonytalanságot előidéző fő okok egyike.

A helyzet orvoslása érdekében a Bizottság úgy véli, hogy fel kell idézni a fogadó tagállam és a székhely szerinti tagállam hatáskörét meghatározó 44. cikk (1) bekezdését. A 44. cikk (1) bekezdése a következőkről rendelkezik:

„Amennyiben valamely ÁÉKBV egy másik tagállamban forgalmazza a befektetési jegyeit, köteles betartani az adott tagállam mindazon hatályos törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseit, amelyek nem az ezen irányelvben szabályozott területekre vonatkoznak.”

A vélemények megoszlanak azt illetően, hogy e rendelkezés mit jelent a fogadó tagállam reziduális hatáskörére nézve. E közleményben a Bizottság azoknak a területeknek a tartalmát eleveníti fel, amelyek „szabályozottak” vagy az irányelv értelmében a székhely szerinti tagállam által annak hatáskörébe tartoznak. A fogadó tagállam hatáskörére nézve megerősíti a 44. cikk (1) bekezdésének rendelkezéseit.

E közlemény nem teremt jogot vagy kötelezettséget. Nem előlegezi meg a Bizottságnak az ugyanerről az ügyről alkotott későbbi, a további fejleményeket – ideértve az Európai Bíróság vagy az Elsőfokú Bíróság ítéleteit – figyelembe vevő álláspontját.

Összefoglalás

- A székhely szerinti tagállam és a fogadó tagállam hatáskörét az ÁÉKBV-k befektetési jegyeinek határokon átnyúló forgalmazása tekintetében az ÁÉKBV-irányelv 44. cikkének (1) bekezdése állapítja meg: „Amennyiben valamely ÁÉKBV egy másik tagállamban forgalmazza a befektetési jegyeit, köteles betartani az adott tagállam mindazon hatályos törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseit, amelyek nem az ezen irányelvben szabályozott területekre vonatkoznak.”

- A székhely szerinti tagállam hatáskörébe az ÁÉKBV-irányelv értelmében a következők tartoznak: az alapok engedélyezése, szervezeti felépítése, az alapkezelési és befektetési politikák, valamint a befektetőknek nyújtandó kötelező tájékoztatás. Az az ÁÉKBV, amely megfelel a székhely szerinti tagállam azon szabályainak, amelyek az irányelv e fenntartott területének „közös alapvető szabályait” hajtják végre, befektetési jegyeit az EU egészében forgalmazhatja. A „fenntartott területen” a fogadó tagállam semmilyen kiegészítő szabályt, követelményt vagy tájékoztatási igényt nem fogalmazhat meg reziduális hatáskörére hivatkozva. E területen kívül a fogadó tagállam fenntartja hatáskörét.

- A fogadó tagállam hatáskörébe tartozó területek teljes körű felsorolását nem lehet megadni. A fogadó tagállam hatáskörébe tartozó forgalmazási infrastruktúrát, forgalmazási technikákat és csatornákat azonban meg lehet határozni. A kifizetésekre, a befektetési jegyek visszavásárlására / visszaváltására és a befektetők kötelező tájékoztatására szolgáló eszközök szintén a fogadó tagállam hatáskörébe tartoznak (az ÁÉKBV-irányelv 45. cikke).

- Amennyiben a fogadó tagállam követelményei olyan feladatokkal vagy tevékenységekkel kapcsolatosak, amelyeket nem az ÁÉKBV alapkezelő társasága, hanem a fogadó tagállamban honos, az ÁÉKBV által megbízott harmadik fél végez, az e harmadik féllel kapcsolatban elsősorban az említett nemzeti szabályoknak való megfelelést kell előírni.

1. A SZÉKHELY SZERINTI TAGÁLLAM ÉS A FOGADÓ TAGÁLLAM HATÁSKÖRE A 44. CIKK ÉRTELMÉBEN – ALAPELVEK

Az irányelv 44. cikkének (1) bekezdése értelmében „amennyiben valamely ÁÉKBV egy másik tagállamban forgalmazza a befektetési jegyeit, köteles betartani az adott tagállam mindazon hatályos törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseit, amelyek nem az ezen [ÁÉKBV-]irányelvben szabályozott területekre vonatkoznak.” A bejelentési eljárás esetében a reziduális hatáskört az irányelv 46. cikke szabályozza: a fogadó tagállam a bejelentési szakaszban jogosult megvizsgálni, hogy a másik tagállambeli ÁÉKBV megfelel-e az irányelvben szabályozott területen kívül eső forgalmazási megoldásokra alkalmazandó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseknek.

A 44. cikk (1) bekezdése az irányelvben szabályozott területen kívül a fogadó tagállam kizárólagos hatáskörét írja elő; ezt úgy is lehet értelmezni, hogy a fogadó tagállam nem használhatja fel reziduális hatáskörét arra, hogy megkerülje az irányelvben meghatározott szabályokat és elveket, főként nem a székhely szerinti tagállam kizárólagos hatáskörébe tartozó kérdésekben. Akkor is ez a helyzet, ha az irányelv rendelkezései nem többek közös alapvető szabályoknál. Ez az elv az ÁÉKBV-bejelentési eljárás alapköve, amelyet a közösségi belső piaci jog széles körűen elismer[7]. Az ÁÉKBV, amely egy fogadó tagállamban kívánja forgalmazni befektetési jegyeit, nem köteles megfelelni a fogadó tagállam azon területre vonatkozó szabályainak, amelyet az irányelv a székhely szerinti tagállam kizárólagos hatáskörébe utal.

1.1. A székhely szerinti tagállam hatáskörébe utalt terület

Az első kérdés: mi tartozik az „irányelvben szabályozott területhez”? Konkrétabban, az irányelvben mely területet utalják a székhely szerinti tagállam hatáskörébe? Az ÁÉKBV-irányelv (4) prembulumbekezdése szerint az irányelv egyik célja „közös alapvető szabályok kialakítása a tagállamokban működő kollektív befektetési vállalkozások engedélyezése, felügyelete, szervezeti felépítése, tevékenysége, valamint az általuk kötelezően nyilvánosságra hozandó információk tekintetében” . Ez a „fenntartott terület” értelmezésének is minősíthető. E terület kissé részletezve a következőként is összefoglalható: i. az alapok engedélyezése (az irányelv II. szakasza), ii. az alapok szervezeti felépítése (az alapkezelő társaságokra és a befektetési társaságokra, valamint a letétkezelőkre vonatkozó kötelezettségek; az irányelv III., IIIa., IV. és IVa. szakasza), iii. az alapkezelés (működési feltételek, a befektetési politikával és az alkalmas eszközökkel kapcsolatos kötelezettségek, valamint általános kötelezettségek, mint például a fedezetlen eladás tilalma vagy a kölcsönfelvétel korlátozása; az irányelv ii. pontban említett szakaszai, továbbá V. és VII. szakasza), valamint iv. az ÁÉKBV által a befektetőknek nyújtandó kötelező tájékoztatás (VI. szakasz)[8].

A fogadó tagállam e területek egyikén sem alkalmazhatja a saját területén székhellyel rendelkező ÁÉKBV-kra alkalmazott szabályokat a másik tagállamból származó, területén befektetési jegyeket forgalmazó ÁÉKBV-ra. Az ÁÉKBV-irányelv (5) prembulumbekezdése egyértelművé teszi, hogy „... ezeknek a közös szabályoknak az alkalmazása elégséges biztosítékot nyújt a tagállamokban honos kollektív befektetési vállalkozásoknak ahhoz, hogy engedélyhez jussanak ... befektetési jegyeik más tagállamokban történő forgalmazására, és hogy se a társaságokat, se ezek befektetési jegyeit az adott tagállamok ne vonhassák semmilyen egyéb rendelkezés hatálya alá, kivéve azokat, amelyek az adott országban az irányelv által szabályozott területen kívül esnek”. A fentiek következményeként és általános alapelvként a fogadó tagállamnak nincs reziduális hatásköre azon a területen, amelyet az irányelv a székhely szerinti tagállam kizárólagos hatáskörébe utal[9].

1.2. A fogadó tagállam reziduális hatásköre

A második kérdés: melyek a fogadó tagállamnak azok a szabályai, amelyek a fenntartott területen kívül esnek és amelyek a befektetési jegyeit a fogadó tagállamban forgalmazó ÁÉKBV-re alkalmazandók? A 44. cikk (1) bekezdésében meghatározott alapelvek alapján e szabályok teljes körű felsorolását nem lehet megadni. A fogadó tagállam hatáskörébe tartozó alábbi területeket azonban meg lehet határozni:

- A már az ÁÉKBV befektetési jegyek forgalmazásának megkezdése előtt meglévő forgalmazási infrastruktúra. Egyes tagállamokban ide tartozhat a megfelelően engedélyezett és/vagy felügyelt közvetítő alkalmazása.

- Az ÁÉKBV befektetési jegyeinek lejegyzését biztosító technikák és csatornák, például házhoz látogatás, telefonos üzletkötés, internetes közvetlen eladás és az ügyfélszerzés egyéb formái. Ha a tagállam tiltja egy bizonyos technika alkalmazását a területén honos ÁÉKBV számára, a tiltást a másik tagállamban honos ÁÉKBV-re is kiterjesztheti.

- Hirdetés (a 44. cikk (2) bekezdése [10] ): a fogadó tagállam hatásköre, hogy meghatározza és végrehajtassa azokat a szabályokat, amelyek azokra a módszerekre vonatkoznak, amelyekkel a külföldi ÁÉKBV-t a jegyzés reményében a területén honos potenciális befektetők figyelmébe ajánlják.

- A befektetők részére történő kifizetésekre, a befektetési jegyek visszavásárlására vagy visszaváltására és a befektetőknek az ÁÉKBV-val kapcsolatos kötelező tájékoztatására szolgáló eszközök (45. cikk).

Hozzá kell tenni, hogy az irányelvben fenntartott területen kívül eső fogadó tagállambeli szabályok közül több ma már EU-s szinten harmonizálva van. Ide tartoznak a forgalmazási csatornákra és technikákra vonatkozó szabályok (az elektronikus kereskedelemről szóló irányelv, a pénzügyi termékek távértékesítéssel történő forgalmazásáról szóló irányelv), a fogyasztóvédelmi szabályok (a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatról szóló irányelv, a megtévesztő és összehasonlító reklámról szóló irányelv) és a MiFID[11] marketingközleményre és egyéb, szerződést megelőző tájékoztatással kapcsolatos rendelkezései.

Amint a fogadó tagállamban megkezdődik a forgalomba hozatal, az ÁÉKBV-nek meg kell felelnie a fogadó tagállam fenntartott területen kívül eső szabályainak. Ennek az alapkezelő társaságokra[12] gyakorolt hatása különböző lehet, a forgalmazásban való szerepük mértékétől függően.

Amennyiben a fogadó tagállam követelményei olyan feladatokkal vagy tevékenységekkel kapcsolatosak, amelyeket nem az ÁÉKBV alapkezelő társasága, hanem a fogadó tagállamban honos, az alapkezelő társaság által a befektetési jegyek forgalmazásával megbízott harmadik fél végez, elsősorban nem az alapkezelő társasággal kapcsolatban kell előírni az említett szabályoknak való megfelelést. Az 1.1. szakasz példáival élve, a fogadó tagállamnak a forgalmazási technikákkal vagy a kifizetésekkel és a befektetési jegyek visszaváltásával kapcsolatos megfelelőségi követelményei az ilyen tevékenységet folytató helyi jogalanyokra vonatkoznak.

A székhely szerinti tagállam hatáskörébe utalt területen kívül az ÁÉKBV alapkezelő társasága még akkor is bizonyos megfelelőségi követelmény hatálya alá tarozhat, ha a fogadó tagállamban honos harmadik félre bízza a befektetési jegyek forgalmazását. Az 1.1. szakasz példáival élve, a fogadó tagállam illetékes hatóságának jogában áll előírni, hogy az alapkezelő társaság vegyen figyelembe bizonyos előírásokat a helyi jogalany (például megfelelően engedélyezett és felügyelt közvetítő) kiválasztása során. A fogadó tagállamban honos harmadik fél által szervezett reklámkampány esetében e harmadik fél az alapkezelő társaságtól kapott tájékoztatásra támaszkodhat: a fogadó tagállam illetékes hatósága az ÁÉKBV alapkezelő társaságának előírhatja például, hogy tisztességes, egyértelmű és nem félrevezető tájékoztatást adjon az ÁÉKBV-ról a helyi jogalanynak.

Az irányelv végül, a 44. cikk (3) bekezdésében kifejezetten előírja, hogy a fogadó tagállamnak az irányelv hatáskörén kívül eső területet szabályozó rendelkezéseit megkülönböztetés nélkül kell alkalmazni a székhely szerinti tagállamban és a fogadó tagállamban honos ÁÉKBV-kra. Az ítélkezési gyakorlat alapján bizonyos feltételeknek teljesülniük kell ahhoz, hogy a fogadó tagállam reziduális hatáskörébe tartozó területen a Szerződésben foglalt kivételre hivatkozva korlátozzák a letelepedés szabadságát vagy a szolgáltatásnyújtás szabadságát. A korlátozás lehet nagyobb, mint az „e célból valóban szükséges”[13] és nem lépheti túl az eléréshez szükséges mértéket („arányossági próba”)[14]. Más szóval, amikor a letelepedés szabadságát vagy a szolgáltatásnyújtás szabadságát a befektetők védelme okán korlátozza, a fogadó tagállamnak bizonyítania kell, hogy a korlátozás valóban szükséges a befektetők védelméhez, és azt nem lehet megvalósítani kevésbé szigorú szabályokkal[15] . Ebből következik, hogy a fogadó tagállamnak az ÁÉKBV-irányelvben fenntartott területen kívül eső szabályainak is meg kell felelniük ezeknek az általános követelményeknek[16].

2. AZ ALAPELVEK KÖVETKEZMÉNYEI – NÉHÁNY PÉLDA

2.1. A teljes tájékoztató és az egyszerűsített tájékoztató

A befektetőknek nyújtandó kötelező tájékoztatás esetében (az irányelv VI. szakasza) a teljes és az egyszerűsített tájékoztatóban nyújtott tájékoztatás az irányelvben szabályozott fenntartott terület hatálya alá tartozik. Az irányelvben meghatározott alapelveknek való megfelelést a székhely szerinti tagállambeli engedélyezési eljárás keretében igazolni kell. Ez az engedély elégséges a dokumentumok megfelelőségének és a befektetési jegyek más tagállamban való forgalmazási jogának megállapítására. A fogadó tagállam saját szabályai alapján nem kérhet ilyen irányú tájékoztatást. Az általános elv alól két kivétel lehetséges, amelyeket az ÁÉKBV-irányelv 45. és 48. cikke kifejezetten megenged (lásd a 2.2. szakaszt).

Az irányelv az egyszerűsített tájékoztató esetében kifejezetten előírja ezen alapelv alkalmazását. Az egyszerűsített tájékoztató kettős természetű. Először is, az átlagos befektető számára a megalapozott döntéshez szükséges, szerződést megelőző kötelező tájékoztatás. Másodsorban az alapkezelő társaság rendelkezésére álló marketingeszköz, tehát a potenciális ügyfelekre irányuló általános tájékoztatás. Még ha azonban marketingeszközként használják is, ez nem jelenti azt, hogy az egyszerűsített tájékoztató a fogadó tagállam reziduális hatáskörébe esik. A 28. cikk (3) bekezdése ezt egyértelműen megállapítja, amikor felidézi az 1. szakaszban meghatározott alapelvet: az egyszerűsített tájékoztató „módosítások nélkül - a fordítástól eltekintve –” marketing eszközként felhasználható az összes tagállamban. Ha ez nem volna elég, a 28. cikk (3) bekezdése azt is hozzáteszi: „Ezért a tagállamok határozhatnak úgy, hogy nem igényelnek további dokumentumokat vagy pótlólagos információkat.” A 28. cikk (3) bekezdése a teljes tájékoztató és az irányelv VI. szakaszában meghatározott egyéb tájékoztatási követelmények tekintetében nem zárja ki az alapelv alkalmazhatóságát.

Erre példa:

- A helyi hirdetési szabályok alapján a tagállam a befektetőket szolgáló pótlólagos tájékoztatási követelményeket írhat elő a területén honos ÁÉKBV-kra, azok meghatározott egyedi tulajdonságai miatt. Ilyen eset például, ha az ÁÉKBV biztosítékokat ad vagy olyan típusú befektetési ügyleteket folytat, amelyeket a fogadó tagállamban új, vagy magas szintű befektetési kockázattal járónak tekinthetnek.

A más tagállamban honos, és befektetési jegyeit az említetthez hasonló fogadó tagállamban forgalmazó ÁÉKBV esetében a fogadó tagállam nem módosíthatja és nem egészítheti ki az irányelvben meghatározott közös alapvető szabályokkal összhangban készített teljes vagy egyszerűsített tájékoztató tartalmát[17]. Ezek a közzétételi dokumentumok az irányelvben fenntartott terület hatálya alá tartoznak, azaz az ÁÉKBV által a befektetőknek nyújtandó kötelező tájékoztatás részei. A fenntartott terület főként az ÁÉKBV kockázatával, díjaival és költségeivel kapcsolatos közzétételre vonatkozik[18] (lásd az irányelv I. mellékletét). Egy engedélyezett ÁÉKBV esetében az ilyen követelményeknek való megfelelést a székhely szerinti tagállam már ellenőrizte, ezért a fogadó tagállam szintjén nem szabad még egyszer vizsgálódni[19].

A hirdetés és a kötelező tájékoztatás különbségét illetően megemlítendő, hogy az irányelv értelmében az ÁÉKBV által a befektetőknek nyújtandó tájékoztatást nem szabad összekeverni a „marketingkampány” részeként nyújtott tájékoztatással (szórólapokkal, prospektusokkal, reklámkampánnyal), amelyet „hirdetésként” lehet osztályozni. Az első esetben a kötelező tájékoztatást az irányelv a székhely szerinti tagállam kizárólagos hatáskörébe utalja (44. cikk () bekezdés). A második esetben a hirdetési területet az irányelv nem szabályozza, hanem a fogadó tagállam hatáskörébe tartozik. Noha a másik tagállambeli ÁÉKBV alapkezelő társasága által kezdeményezett hirdetés a fogadó tagállam kérésére módosítható, e lehetőség nem terjed ki a székhely szerinti tagállam hatáskörébe tartozó kötelező tájékoztatásra.

- A székhely szerinti tagállam illetékes hatóságának engedélyével rendelkező ÁÉKBV által az irányelv közös alapelveinek megfelelően elkészített egyszerűsített tájékoztatót a fogadó tagállam illetékes hatósága nem módosíthatja, vitathatja és nem kérdőjelezheti meg, akkor sem, ha a tájékoztató nem esett át a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságának hivatalos engedélyezési eljárásán. E tekintetben elegendő a székhely szerinti tagállam igazolása, amely szerint az ÁÉKBV teljesíti az irányelv feltételeit.

- A 47. cikk második albekezdése alapján a fogadó tagállam ellenőrizheti a teljes és az egyszerűsített tájékoztatók, az éves és féléves jelentések és a 29. és 30. cikkben említett egyéb adatok fordítását.

2.2. A fenntartott terület alapelve alóli kivételek a teljes és az egyszerűsített tájékoztatókkal kapcsolatban

- Az irányelv 45. cikke kifejezetten előírja, hogy a befektetési jegyeit egy másik tagállamban forgalmazni kívánó ÁÉKBV köteles a fogadó tagállam hatályos törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseivel összhangban meghozni „azokat az intézkedéseket, amelyek biztosítják, hogy az adott államban rendelkezésre álljanak a befektetők részére történő kifizetésekhez, a befektetési jegyek visszavásárlásához vagy visszaváltásához, illetve az ÁÉKBV által kötelezően nyújtandó tájékoztatás [20] elérhetőségéhez szükséges eszközök” . Másfelől az irányelv A. listájának 4. pontja kimondja, hogy a teljes tájékoztatónak része kell, hogy legyen „a befektetők részére történő kifizetésekkel, a befektetési jegyek visszavásárlásával vagy visszaváltásával és az ÁÉKBV-re vonatkozó információk rendelkezésre bocsátásával kapcsolatban hozott intézkedések leírása”. Ehhez hasonlóan az irányelv C. listája kimondja, hogy az egyszerűsített tájékoztatónak része kell, hogy legyen „a befektetési jegyek eladásának módja”, „az ÁÉKBV befektetési jegyek vagy részvények után fizetett osztalék kifizetésének ideje és módja”. Amint azt az irányelv 45. és 46. cikke is elismeri, a fogadó tagállam jogában áll ellenőrizni az ilyen tájékoztatás helyi szabályoknak való megfelelőségét, amennyiben az a területén honos befektetőknek szól.

- Hasonlóképp, az irányelv 48. cikke feljogosítja az ÁÉKBV-t arra, hogy a fogadó tagállamban ugyanazt az általános nevet (például „befektetési társaság” vagy „befektetési alap”) használja, mint a székhely szerinti tagállamban. A 48. cikk kifejezetten feljogosítja a fogadó tagállamot arra, hogy az egyértelműség érdekében az ÁÉKBV-nek előírja az általános név bizonyos magyarázó jellegű adatokkal való kiegészítését. Erre csak az összetévesztés veszélye esetében van lehetőség, de semmiképpen sem járhat az általános név megváltoztatásra irányuló kötelezettséggel.

2.3. Meghatározott termékek forgalmazásának esetleges korlátozása

A fenti 1. szakaszban meghatározott elv alapján a fogadó tagállam nem használhatja reziduális hatáskörét arra, hogy megakadályozza egy másik tagállambeli ÁÉKBV befektetési jegyeinek forgalmazását annak okán, hogy annak tulajdonságai nem felelnek meg – a lakossági befektetőknek szóló befektetési termékeket meghatározó – irányelv követelményeinek (például úgy döntve, hogy az adott ÁÉKBV nem alkalmas a lakossági befektetők céljaira). Ez azt jelentené, hogy a fogadó tagállam megkérdőjelezhetné a székhely szerinti tagállam által kiadott engedélyt, amely a fenntartott terület hatálya alá tartozik. Egyedül a székhely szerinti tagállam hatásköre annak megállapítása, hogy a termék megfelel-e az ÁÉKBV-irányelv követelményeinek. A megfelelőség megállapítása után a fogadó tagállam a reziduális hatáskörben nem bírálhatja felül annak érvényességét.

2.4. Bejelentési eljárás

A bejelentési eljárás és különösen a 46 cikk értelmében az ÁÉKBV által a fogadó tagállam illetékes hatóságának nyújtandó tájékoztatás az irányelvben „fenntartott terület” része. Ennek megfelelően a 46. cikk alapján kért tájékoztatást (igazolásokat, az alap szabályait vagy létesítő okiratait, teljes és egyszerűsített tájékoztatókat, a legutóbbi éves jelentést és a további féléves jelentéseket, valamint a forgalmazásra alkalmazott megoldások részleteit) megadó ÁÉKBV-tól a fogadó tagállam illetékes hatósága nem kérhet pótlólagos dokumentumokat vagy információkat a fogadó tagállamban érvényes szabályok alapján. A 46. cikk azonban engedélyez egy kivételt, amely szerint a fogadó tagállamnak az irányelv értelmében – az 1. szakaszban meghatározott kereteken belül – kifejezetten jogában áll ellenőrizni a befektetési jegyek forgalmazására alkalmazott megoldások megfelelőségét a fogadó tagállamban érvényes, a 44. cikk (1) bekezdésében és a 45. cikkben említett szabályokkal.

Következtetés

A fogadó tagállamnak az ÁÉKBV-irányelv alkalmazási körén kívül eső területekre vonatkozó reziduális hatásköre nem jelenti azt, hogy a fogadó tagállamnak „engedélye” van arra, hogy a másik tagállamból származó, befektetési jegyeit területén forgalmazni kívánó bejelentett ÁÉKBV-nek további követelményeket írjon elő. Alapelv, hogy ilyen szabályokkal nem szabad csorbítani a székhely szerinti tagállamnak az irányelvben megállapított kizárólagos hatáskörét.

A fogadó tagállamnak az ÁÉKBV alapkezelő társaságával kapcsolatos bármely reziduális hatáskörét is csak az ÁÉKBV befektetései jegyeinek forgalmazási módját figyelembe véve szabad megállapítani. Az alapkezelő társaságok gyakran harmadik fél révén forgalmazzák befektetési jegyeiket a fogadó tagállamban. A fogadó tagállam reziduális hatáskörét az is behatárolja, hogy a fenntartott területen kívül eső szabályok EU-s szinten egyre inkább harmonizáltak.

Noha a fogadó tagállamnak az irányelv értelmében nincs joga az ÁÉKBV kockázati megítélésére vonatkozó további közzétételt előírni, a befektetési alapok EU-s keretének tökéletesítéséről szóló bizottsági fehér könyv kibocsátását követően jelenleg a közzététel szigorítására vonatkozó közös álláspont kialakításának lehetőségét vizsgálják. A Bizottság addig is az ÁÉKBV-irányelvben meghatározott alapelvek tiszteletben tartására és betartására figyelmeztet.

[1] Az átruházható értékpapírokkal foglalkozó kollektív befektetési vállalkozásokra (ÁÉKBV) vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 1985. december 20-i 85/611/EGK módosított tanácsi irányelv (a továbbiakban: „az ÁÉKBV-irányelv” vagy „az irányelv”).

[2] Néhol „útlevéleljárás”-ként említik. E közlemény tárgya az ÁÉKBV-k befektetési jegyeinek határokon átnyúló forgalmazására vonatkozó bejelentési eljárás, nem pedig az, amelyik az alapkezelő társaságokra vonatkozik.

[3] Lásd az irányelv (4) és (5) preambulumbekezdését.

[4] Lásd a Bizottság zöld könyvét a befektetési alapok EU-szintű keretének javításáról, COM (2005) 314., végleges, 2005.7.14, és az Európai Parlament állásfoglalását a vagyonkezelésről (2006/2037(INI)), 2006.4.27.

[5] A 2001. június 6-i, 2001/527/EK bizottsági rendelettel (HL L 191., 2001.7.13. 43. o.) létrehozott CESR tanácsadó csoportként támogatja az Európai Bizottságot az értékpapírokkal kapcsolatos kérdésekben. A nemzeti felügyeleti hatóságok közötti eredményesebb együttműködés biztosításával ahhoz is hozzájárul, hogy a tagállamok következetesebben és kellő időben végrehajtsák a közösségi jogszabályokat.

[6] Lásd a 2001/107/EK és a 2001/108/EK módosító ÁÉKBV-irányelvek átmeneti rendelkezéseivel kapcsolatos, 2005. február 3-i 04/434b CESR-iránymutatást a felügyelő hatóságok számára, a befektetésre alkalmas eszközöket meghatározó komitológiai eljárásról szóló (jelenleg tárgyalt) bizottsági rendelettervezetet vagy az ÁÉKBV-k bejelentési eljárásának egyszerűsítéséről szóló 2006. június 29-i 06/120b CESR-iránymutatás-tervezetet.

[7] A televíziós műsorok akadálytalan terjesztése esetében lásd például a C-34/95, 35/95 és 36/95 sz. KO kontra De Agostini és KO kontra TV-Shop egyesített ügyekben 1997. július 9-én hozott ítélet 55–62 pontját.

[8] A VI. szakasz esetében az irányelv 33. és 35. cikke – amely a kötelező tájékoztatáshoz való hozzáférést illetően meghatározott jogokkal ruházza fel a befektetőket – nem tartozik e közlemény tárgykörébe, mivel minden befektetőre vonatkozik, és nem tesz különbséget a székhely szerinti tagállambeli és a fogadó tagállambeli befektetők között. Ennek megfelelően a két említett cikk nem kapcsolódik a székhely szerinti tagállam és a fogadó tagállam hatásköréhez.

[9] Az irányelv kifejezetten elismeri az ezen alapelv alóli kivételek lehetőségét a teljes és az egyszerűsített tájékoztatóban szerepeltetendő meghatározott információkkal kapcsolatban (lásd a 2.2. bekezdést).

[10] Az, hogy a 46. cikk nem említi kifejezetten a 44. cikk (2) bekezdését, nem jelenti azt, hogy a hirdetés nem tartozik a fogadó tagállam által a bejelentési eljárás alatt végzett vizsgálat tárgykörébe. A 44. cikk (2) bekezdése csupán egy példa a 44. cikk (1) bekezdéséhez.

[11] A pénzügyi eszközök piacairól szóló, 2004. április 21-i 2004/39/EK irányelv (a MiFID-irányelv), HL L. 145., 2004.4.30., 1. o.

[12] A 44. cikk (1) bekezdésében szereplő „ ÁÉKBV ... forgalmazza a befektetési jegyeit” kifejezés jogilag helyes, de nem felel meg a gazdasági realitásnak. Egy ÁÉKBV nem önálló döntéshozó központ, gazdasági szempontból az ÁÉKBV nem vesz részt a forgalmazásban (kivéve a saját magukat kezelő ÁÉKBV-ket). A forgalmazás az ÁÉKBV alapkezelő társaságának feladata, valamint – a legtöbb esetben – harmadik félként fellépő helyi közvetítőké.

[13] Lásd például a Bíróságnak a C-100/01 sz. Oteiza Olazabal ügyben 2002.11.26-án, a C-192/01 sz. Bizottság kontra Dánia ügyben 2003.9.23-án és a C-496/01 sz. Bizottság kontra Franciaország ügyben 2004.3.11-én, továbbá a C-384/93 sz. Alpine Investment BV ügyben 1995.5.10-én hozott ítéletét.

[14] Lásd az ezzel megegyező értelmezést a tőke szabad mozgásáról a Bíróságnak a C-174/04 sz. Bizottság kontra Olaszország ügyben 2005.6.2-án hozott ítélete 35. pontját. Lásd még az elektronikus kereskedelemről szóló irányelv 3. cikke (4)–(6) bekezdésének a pénzügyi szolgáltatások tekintetében történő alkalmazásáról szóló bizottsági közlemény 2.2. szakaszát, COM(2003) 259, végleges, 2003.5.14.

[15] A jelzálogkölcsönök esetében lásd a C-222/95. sz. Parodi kontra de Bary ügyben 1997.7.9-én hozott ítéletét.

[16] A pénzügyi szolgáltatásokkal kapcsolatos telefonos üzletkötés esetében lásd a fent említett Alpine Investment BV ügyet.

[17] Semmilyen formában, tehát sem közvetlen módosítással, sem pedig pótlólagos információ vagy további dokumentumok előírásával.

[18] Meg kell különböztetni a magával az ÁÉKBV-val kapcsolatos költségek és díjak közzétételét – amely a székhely szerinti tagállam kizárólagos hatáskörébe tartozik – és az irányelv hatályán kívül eső harmadik felek, például forgalmazók szolgáltatásaival kapcsolatos költségek és díjak közzétételét. Ez a MiFID-irányelv végrehajtásáról szóló 2006. augusztus 10-i, 2006/73/EK irányelv 34. cikkéből következik (HL L. 241., 2006.9.2., 26. o.).

[19] Lásd az ehhez hasonlítható helyzetet a C-34/95, 35/95 és 36/95 sz. KO kontra De Agostini és KO kontra TV-Shop egyesített ügyekben 1997 július 9-én hozott ítéletben.

[20] A székhely szerinti tagállam és a fogadó tagállam befektetőknek nyújtandó kötelező tájékoztatással kapcsolatos hatáskörét illetően lásd a 2.4. szakaszt.