[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 2009.9.21.

COM(2009) 487 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

Jelentés a felsőoktatási minőségbiztosítás terén elért eredményekről

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

Jelentés a felsőoktatási minőségbiztosítás terén elért eredményekről

(EGT-vonatkozású szöveg)

1. BEVEZETÉS

Az összeurópai bolognai folyamat célkitűzéseivel összhangban álló egységes, átjárhatóságot biztosító és vonzó európai felsőoktatási térség megteremtésében központi szerep jut a felsőoktatási minőségbiztosításnak. Az elmúlt tíz évben Európa- és világszerte egyaránt megnövekedett az érdeklődés a felsőoktatási minőségbiztosítás iránt. A globalizáció, a gazdasági integráció és a felsőoktatási és szakmai mobilitás erősödésével egyre nagyobb szükség van arra, hogy a képesítések a minősítéseket kiadó országon kívül is elismerhetővé váljanak. A „határok nélküli” felsőoktatással egyre fontosabbá vált a határokon átívelő minőségbiztosítás is. Az úgynevezett „diplomagyárak” terjedésével (hamis egyetemek, melyek hamis képesítéseket árulnak az interneten) elengedhetetlen, hogy különbséget tudjunk tenni a hivatalos oktatási rendszerben szerzett és a hamis képesítések között. A minőségbiztosítás segítségével átláthatóbbá tehető a felsőoktatás, és hitelesebbé válhat az európai polgárok és munkáltatók, valamint a más kontinensekről érkező felsőoktatási hallgatók és oktatók szemében.

A lisszaboni stratégia keretében az Európai Bizottság a tantervek korszerűsítésére, valamint egy hatékonyabb felsőoktatási támogatási és irányítási rendszer megteremtésére szólított fel. Elismerte a bolognai folyamat fontosságát – a minőségbiztosítást is beleértve[1]. A felsőoktatási minőségbiztosítási kultúra előmozdításával két európai parlamenti és tanácsi ajánlás is foglalkozott. Az első, melyet 1998-ben hirdették ki[2], a meglévő minőségbiztosítási rendszerek átláthatóságának támogatására, adott esetben megteremtésére hívta fel a figyelmet. A második 2006 februárjában született[3], és a felsőoktatási minőségbiztosítás terén kialakítandó további európai együttműködéssel foglalkozik.

A 2006. évi ajánlás a felsőoktatási intézményeket belső minőségbiztosítási rendszerek bevezetésére, illetve fejlesztésére kívánta ösztönözni, a minőségbiztosítási vagy akkreditációs ügynökségeket pedig arra, hogy e téren az európai minőségbiztosítási szabványokat és iránymutatásokat[4] alkalmazzák. A Bizottság felkérte a nemzeti hatóságok, a felsőoktatási ágazat, valamint a minőségbiztosítási és akkreditációs ügynökségek képviselőit, hogy a szociális partnerekkel együtt állítsanak fel egy olyan nyilvántartást („Minőségbiztosítási Ügynökségek Európai Nyilvántartása”), amelyből a felsőoktatási intézmények kiválaszthatnák a szükségleteiknek és arculatuknak megfelelő ügynökséget. Az ajánlás arra is felhívta a tagállamokat, hogy a felsőoktatási intézmények számára tegyék lehetővé, hogy az akkreditációt egy más országban nyilvántartott ügynökségnél is igényelhessék, valamint felszólított a kölcsönös bizalom kialakítás érdekében a minőségbiztosítási ügynökségek közti együttműködésre és az ügynökségek által kiadott értékelések nyilvános hozzáférhetővé tételére.

A 2006. évi ajánlás a következő feladatokat határozta meg a Bizottság számára:

(1) A tagállamokkal szorosan együttműködve továbbra is támogassa a felsőoktatási intézmények, a minőségbiztosítási és akkreditációs ügynökségek, az illetékes hatóságok és az e területen működő más szervek közötti együttműködést;

(2) háromévente jelentésekben tájékoztasson az egyes tagállamok minőségbiztosítási rendszerei és az európai szintű együttműködés terén történő előrehaladásról .

Ez az első háromévenkénti jelentés az elért eredményekről. Tárgyköreit tekintve kiterjed a nemzeti, európai és nemzetközi helyzet elemzésére, valamint javaslatokat tesz egyes területek továbbfejlesztésére.

2. FőBB FEJLEMÉNYEK NEMZETI SZINTEN

A jelentésnek e szakaszának fókuszában a külső minőségbiztosítás, a jelen helyzetet és a minőségbiztosítási szabványokkal kapcsolatos tapasztalatok szerepelnek.

2.1. A külső minőségbiztosítás szerepe

A 2006-os ajánlás megállapítja, hogy a felsőoktatási minőségbiztosítás biztosítása legfőként maguknak a felsőoktatási intézmények felelőssége. A felsőoktatási intézmények belső minőségbiztosítási rendszerének célja a minőség ellenőrzése és javítása, úgymint egy valódi „minőségbiztosítási kultúra” kialakítása. E rendszerek gyakori hiányossága ugyanakkor, hogy míg az érdekelt feleket átlátható és elszámoltatható módon kellene tájékoztatniuk, maguk nem teljes mértékben függetlenek és nem is mindig férhetőek hozzá nyilvánosan. Ezen információk rendelkezésre bocsátása az ajánlásban kiemelten is támogatott, külső minőségbiztosítás feladata lenne, melyet független minőségbiztosítási ügynökségek végeznék.

A külső minőségbiztosításnak az alábbiakra kell kiterjednie:

- minőségértékelés („auditálás”) egy adott felsőoktatási intézmény, annak programjai, illetve szervezeti egységei tekintetében;

- minőségösszehasonlítás az egy területen/tudományterületen működő különböző felsőoktatási intézmények között („teljesítményértékelés”);

- biztosíték az egyes előre meghatározott minőségi „szabványoknak” való megfelelésre („akkreditáció”);

- ,minőségi tanúsítványok odaítélése általában a magas minőség, illetve „kiválóság” elismerésére.

2.2. Különböző minőségbiztosítási gyakorlatok Európa szerte

Sok európai felsőoktatási intézmény saját maga alakította ki „minőségbiztosítási kultúráját” és belső minőségbiztosítási rendszereit, legtöbbször intézményközi együttműködésben, kölcsönös segítségnyújtással és teljesítményértékeléssel[5]. E pozitív fejlődést a jövőben is ösztönözni kell.

Európában a legjelentősebb eredményt az új minőségbiztosítási ügynökségek és hálózatok megjelenése jelenti. E tendencia az 1998. évi ajánlást követően vette kezdetét, de igazán az elmúlt években terjedt el és gyorsult fel. Mostanra az európai felsőoktatási térség szinten majdnem minden országában működnek minőségbiztosítási ügynökségek, még ha méretüket, hatáskörüket, céljaikat, főbb feladatköreiket és nemzetközi kapacitásukat tekintve igen eltérőek is. Sok esetben kis, újonnan alapított ügynökségekről van szó, korlátozott európai/nemzetközi gyakorlattal. Tevékenységük kevés kivétellel kizárólag az országhatáron belülre (esetenként régiókra) korlátozódik, és csak igen kevés vesz rész aktívan a területi hatókén kívül eső tevékenységekben. A legtöbb ügynökség központi tevékenysége a programok értékelése, de egyre nagyobb számban vesznek részt az intézmények akkreditációjában vagy auditálásában is[6].

A bolognai folyamatot áttekintő jelentés (2009)[7] megerősíti, hogy a felsőoktatási intézmények a legtöbb országban aktívan dolgoznak az egységes belső minőségbiztosítási rendszerek kialakításán, továbbá azon, hogy ezeket a rendszerek a külső értékelési eljárásokhoz igazítsák. A legtöbb ország számára a tanulási eredmények mérését biztosító értékelési eljárások kialakítása jelenti a legfőbb kihívást. Az áttekintő jelentés az alábbi három mutatót használja a minőségbiztosítási folyamat eredményeinek méréséhez:

- A külső minőségbiztosítás kialakításának jelenlegi helyzete: a legjobb eredményt azok az országok érik el, amelyek külső minőségbiztosítási rendszere valamennyi intézményre kiterjed, és összhangban áll az európai minőségbiztosítási szabványokkal és iránymutatásokkal.

- A hallgatói részvétel szintje: a legjobb eredményt azok az országok érik el, ahol a hallgatók részt vesznek a nemzeti minőségbiztosítási szervezetek irányításában, a felsőoktatási intézmények és/vagy programok külső felülvizsgálatában, a belső minőségbiztosítási folyamatokban és az önértékelési jelentések elkészítésében.

- A nemzetközi részvétel szintje: a legjobb eredményt azok az országok érik el, ahol nemzetközi részvétellel valósul meg az intézmények és/vagy programok külső felülvizsgálata, a nemzeti minőségbiztosítási szervezetek irányítása és a nemzeti minőségbiztosítási ügynökségek külső értékelése.

A programban részt vevő államok közül e három mutatót tekintve jó eredményeket értek el: pl. Ausztria, Belgium, a Cseh Köztársaság, Dánia, Finnország, Németország, Magyarország, Írország, Hollandia, Norvégia, Spanyolország, Svédország és az Egyesült Királyság.

A 2008. évi ENQA-tanulmány[8] szerint míg a legtöbb ügynökség tevékenysége kizárólag nemzeti szintre korlátozódik, kivételek is vannak e téren. Egyes országokban a felsőoktatási ágazat különböző részei más és más ügynökségekhez tartoznak. Németországban például valódi piaci feltételek mellett, közös akkreditációs tanács alá tartozó, egymással „versengő” ügynökségek működnek. A legtöbb minőségbiztosítási ügynökség átalakulóban van a bolognai folyamat és a nemzetközi háttér módosulása következtében. A másik fontos változást az érdekelt felek minőségbiztosítási kérdésekbe történő növekvő bevonása jelenti.

2.3. A minőségbiztosítási szabványokkal és iránymutatásokkal kapcsolatban szerzett tapasztalatok

Az európai minőségbiztosítási szabványok és iránymutatások 2005-ben kerültek elfogadásra, és a következő három részből állnak: a felsőoktatási intézmények belső minőségbiztosítási rendszerére vonatkozó alapelvek; a felsőoktatási intézmények és programjaik ügynökségek általi külső értékelésére vonatkozó szabványok; magukra a minőségbiztosítási ügynökségekre vonatkozó szabványok. Úgy kell tekinteni őket, mint olyan „általános” közös referenciákat, amelyek a különböző országok, szakterületek és intézmények kontextusában bizonyos fokú szabadsággal értelmezendők.

A tudatosság a minőségi szabványok terén országok és régiók szerint eltérő, de használatukkal kapcsolatban jelentős tapasztalatok halmozódtak fel: több ezren (felsőoktatási dolgozók, szakemberek, hallgatók, az üzleti élet és a civil társadalom képviselői) vettek részt önértékelési folyamatokban, értékelési bizottságokban, vagy működtek közre válaszadóként értékelési interjúkban. A minőségbiztosítás terén az európai felsőoktatási térség alapkövetelményeként meghatározott hallgatói részvétel az elmúlt években nőtt, ugyanakkor gyakran csak bizonyos szempontokra vagy folyamatokra korlátozódik[9]. Az üzleti élet képviselőinek és a külföldi állampolgárok részvétele jelentősen eltér a belső és a külső minőségbiztosításban, és általában inkább az ügynökségi értékelő bizottságokban, mint a döntéshozó testületeikben jellemző.

A minőségbiztosítási szabványok meghatározása egy állandó folyamat. Ezt igazolja az E4-csoport[10] által szervezett tanfolyamok témaválasztása is: a tanulási eredmények felhasználása; kapcsolat a képesítési keretrendszerekkel; minőségbiztosítási jelentések megjelentetése; az előzetes tudás elismerése; az országhatárokon átívelő oktatás; az eljárások nemzetközivé tétele; valamint együttműködés és összeegyeztethetőség a világ egyéb régióival.

A szabványok hasznos általános útmutatóul szolgálnak, ugyanakkor az egyes országok, ügynökségek és felsőoktatási intézmények különbözőképpen értelmezik őket: egyesek számára formális követelmények ellenőrző jegyzékei lennének, mások a helyes gyakorlatok kódexének vagy vázlatos iránymutatásoknak tartják őket. Az elv, miszerint az ügynökségeknek csak általánosságban – és ne részleteiben – kell megfelelniük a szabványoknak, ésszerűnek tűnik, ugyanakkor nagyfokú értelmezési szabadságra ad lehetőséget.

A felsőoktatási intézmények és a minőségbiztosítási ügynökségek tapasztalata a minőségi szabványok terén nagyrészt a „hagyományos” elsődiplomás felsőoktatásra korlátozódik, bár egyes országokban külön figyelmet szenteltek a távoktatásnak is. Általánosságban elmondható ugyanakkor, hogy a minőségbiztosítás alkalmazási köre nagyrészt még nem terjedt ki az országhatárokon átívelő képzés valamennyi formájára, a továbbképzésre és az egész életen át tartó tanulásra általában, valamint a rövid ciklusú felsőoktatási képzésekre, illetve a távoktatásra és az online képzésre.

Meg kell említeni továbbá, hogy az európai minőségbiztosítási szabványokat és iránymutatásokat ugyan a bolognai folyamat tükrében dolgozták ki, mégsem tükrözik annak jelentőségét, hogy meg kel felelni az európai felsőoktatási térség alapkövetelményeinek (pl. a képesítési keretrendszer vagy az ECTS[11] használata), valamint a főbb prioritásoknak (mint pl. a foglakoztathatóság és a mobilitás).

3. LEGFONTOSABB EREDMÉNYEK EURÓPAI ÉS NEMZETKÖZI SZINTEN

A jelentés e szakasza a minőségbiztosításban elért európai eredményeket vizsgálja, valamint kitekint az ezirányú munkát meghatározó nemzetközi tendenciákra.

3.1. Erőteljes növekedés az európai minőségbiztosítási infrastruktúrában

A minőségbiztosítási ügynökségek számának növekedése a minőségbiztosítási hálózatok rohamos terjedését vonta maga után. A Bizottság támogatja a 2000-ben megalakult Felsőoktatási Minőségbiztosítás Európai Szövetségét (ENQA)[12]. A szervezet taglétszáma gyorsan bővült, mára 23 országból 48 teljes jogú tagot számlál. Az „E4-csoport“ javaslatot tett az európai minőségbiztosítási szabványokra és iránymutatásokra, melyek elfogadására 2005-ben került sor. A csoport ezenkívül szemináriumokat is szervezett, melyek több fontos minőségbiztosítási kérdéssel foglalkoztak. Különféle regionális ügynökségi csoportok működnek, pl. a közép-/kelet-európai vagy a skandináv országokban. A 10 ország 15 tagszervezetét magába tömörítő Európai Akkreditációs Konzorcium (ECA)[13] tevékenyen részt vett a tagjait érintő akkreditációs döntések kölcsönös elismertetésében.

Bevált gyakorlatok

Az akkreditációs ügynökségek Európai Akkreditációs Konzorciumán belül az intenzív együttműködésnek köszönhetően a növekvő bizalom eredményeként megszülettek az első kétoldalú megállapodások az akkreditációs döntések elismeréséről, valamint első kezdeményezésként sor került ezen döntések nyilvános, internetes elérhetővé tételére is (az Európai Bizottság által támogatott Qrossroads adatbázison keresztül)[14].

Az európai minőségbiztosítási rendszernek új, fontos intézménye az európai felsőoktatási minőségbiztosítási nyilvántartás (EQAR)[15]. Az új jogi intézményt az Európai Bizottság támogatásával az E4-csoport 2008-ban állította fel a bolognai folyamathoz csatlakozott országok minisztereinek 2007. évi londoni találkozójára adott válaszul, a 2006. évi ajánlásokban szereplő alapelvekkel összhangban. A nyilvántartás nyitva áll az európai felsőoktatási térségen belül működő ügynökségek előtt, ugyanakkor azon feltétellel, hogy azok megfelelnek az európai minőségbiztosítási szabványoknak és iránymutatásoknak. Az ENQA-ban teljes jogú tagsággal rendelkező szervezetek, amelyek egyben már meg is feltételnek e feltételnek, egyszerűsített eljárással kérhetik felvételüket, ugyanakkor más, csatlakozni kívánó ügynökségek is jelentkezhetnek közvetlenül az EQAR-nál. A felvételről a nyilvántartási bizottság dönt, melynek tagjait az E4-csoport és egyéb érdekelt felek nevezik ki. Kormányok is tagjai lehetnek az EQAR-nek, a bizottságban azonban csak megfigyelői státuszt kaphatnak. A 2008. decemberi és a 2009. áprilisi első két regisztrációs fordulót követően kilenc ENQA-tagot vettek fel az európai felsőoktatási minőségbiztosítási nyilvántartásba. A tervek szerint nemsokára újabb fordulók következnek.

A minőségbiztosítási infrastruktúra elmúlt néhány évben tapasztalt jelentős fejlődése Európában a 2006. évi ajánlásokban és a bolognai folyamatban tervezetteknek megfelelően alakul. Ugyanakkor sok igen különböző szervezet működik a minőségbiztosítás terén, ezért a rendszer egészének jobb áttekinthetősége érdekében szükség lehet egyes szempontok felülvizsgálatára. Különösen a kis felsőoktatási térségekben működő ügynökségeknek jelenthet külön kihívást, hogy területi határaikon kívül is tényleges hitelességre tegyenek szert. Bizonyos kétségek merültek fel a kérdésben, hogy ezen ügynökségek ENQA-tagsága vagy akár az európai felsőoktatási minőségbiztosítási nyilvántartásba történő felvétele elég lehet-e számukra a megfelelő mértékű kölcsönös bizalom kialakításához. Hiszen éppen ez a bizalom és hitelesség az, amire az európai felsőoktatási térség egésze épül.

A több szinten működő ügynökségek és hálózatok miatt a rendszer nehezen átláthatóvá és nehezen használhatóvá válhat. Az ENQA-ba, valamint az EQAR-ba való felvételnek egyaránt az európai minőségbiztosítási szabványoknak és iránymutatásoknak való megfelelés a feltétele, és a két szervezetnek számos – de nem kizárólag csak – közös tagja van. Ennek megfelelően több erőfeszítésre lesz szükség ahhoz, hogy az európai felsőoktatási térség átlátható és felhasználóbarát minőségbiztosítási rendszerré alakuljon. Sok esetben még mindig nem egyértelmű, hogy az egyik országban történő akkreditálás ténye – még ha azt egy bejegyzett ügynökség végzi is – milyen jelentőséggel bír egy másik országban. Tisztázásra vár annak kérdése is, hogy miként előzhető meg az akkreditációval való visszaélés pl. olyan esetben, amikor egy több országban működő felsőoktatási intézmény nem minden helyszínén tesz eleget az eredeti akkreditációban vállalt garanciáknak. E garanciák szigorítása jelenthetné a megoldást, mivel az európai minőségbiztosítási rendszer hitelessége a nyilvántartásban felvett vagy az abban szereplő, legkevésbé megbízható ügynökségen, s ugyanígy a bejegyzett ügynökség akkreditálásával működő leggyengébb felsőoktatási intézményen áll vagy bukik.

Bevált gyakorlat

Együttműködés: az NVAO Hollandia és Flandria (Belgium) közös minőségbiztosítási ügynöksége. A két földrajzi területen beszélt nyelv közös ugyan, de felsőoktatási rendszereik és képesítéseik jelentősen különböznek. A közös ügynökség által az értékelések forrásalapja bővül és javul az NVAO[16] minőségi tanúsítvány hitelessége.

Fokozott objektivitás: az osztrák akkreditációs tanács csaknem kizárólag külföldi értékelőknek ad megbízást, és az osztrákok a döntéshozatali testületben sincsenek többségben. Mindez fokozza a nemzetközi hitelességet, mivel elébe megy annak a gyanúnak, hogy az akkreditációs döntésekben szerepe lehet esetlegesen az egyéni részrehajlásnak[17].

3.2. A minőségbiztosítás európai dimenziójának meglévő korlátai

A 2006. évi ajánlás arra ösztönzi a tagállamokat, hogy tegyék lehetővé a felsőoktatási intézmények számára, hogy az akkreditációt (vagy egyéb minőségi tanúsítványt) egy más országban nyilvántartott ügynökségnél igényeljék. Ezt ténylegesen csak több feltétel együttes megléte esetén lehet megvalósítani:

- a felsőoktatási intézményeknek megfelelő autonómiával kell rendelkezniük ahhoz, hogy külföldi minőségi tanúsítványt igényelhessenek;

- az ügynökségeknek képeseknek kell lenniük, szándékukban kell hogy álljon, valamint engedéllyel is kell rendelkezniük arra, hogy nemzeti határaikon túl működjenek;

- a nemzeti kormányoknak és minőségbiztosítási ügynökségeknek el kell ismerniük a külföldön bejegyzett ügynökségeket és döntéseiket.

Még mindig kevés a példa olyan felsőoktatási intézményre, amely külföldi ügynökségtől kér értékelést vagy akkreditációt, kivéve egyes, meghatározott szakokra specializálódott ügynökségeket és néhány közös képesítést adó kurzust. Kevés állam teszi lehetővé, hogy országában egy külföldön bejegyzett ügynökség végezzen minőségbiztosítást (Hollandia ugyanakkor jó példával jár elől e téren). Az európai felsőoktatási térségben működő egyetemek egy adott szakágra még mindig sok esetben egyesült államokbeli ügynökségektől (mint pl. az ABET[18]-től vagy az AACSB[19]-től) kérnek minőségi tanúsítványt. Másrészt úgy tűnik, hogy egyre több ügynökség igyekszik felkészülni a nemzeti kereteken kívüli minőségbiztosításra is.

Bevált gyakorlatok

Mérnöki képzést nyújtó iskolák, valamint műszaki egyetemek sok országban a French Commission du Titre d’Ingénieur (CTI) intézménytől kapták akkreditációjukat. A CTI - más ügynökségekkel együttműködve - végzett közös értékeléseket/akkreditációkat is. A német ACQUIN ügynökség különböző országok üzleti iskoláit/karait is „akkreditálta“. Német felsőoktatási intézmények pedig egy svájci ügynökség (OAQ) által nyújtott minőségügyi audit iránt mutattak érdeklődést.

Már 1998 előtt is létezett két sikeres európai minőségi tanúsítvány: az EQUIS az üzleti tanulmányokban[20], valamint az European University Association’s Institutional Evaluation Programme (IEP)[21]. Megközelítésük inkább intézmény-, mintsem programspecifikus, valóban nemzetközi értékelési bizottságokra támaszkodnak, és ma már Európán kívül is érdeklődésre tartanak számot. Nemrégiben néhány újabb, tantárgyalapú kezdeményezést indítottak el a kémia és a mérnöki tudományok terén működő tematikus hálózatok (mindkettő az Európai Bizottság támogatásából), míg egyesek még a tervezés szakaszában vannak (pl. a zenei nevelés esetében).

Bevált gyakorlatok

Eurochemistry-minősítés kezdetben csak az alapképzésre (bachelor) létezett, mára már mesterképzésekre és a doktori fokozatokra is rendelkezésre áll. A minősítést közvetlenül az Eurochemistrty hálózat adja azon programok számára, amelyek eleget tesznek az elvárt szabványoknak[22].

Az EUR-ACE jelölés a mérnöki szakoknál az alapképzésekre (bachelor) és mesterfokozatra létezik. A szabványokat uniós szinten határozták meg, alkalmazásuk azonban a nemzeti akkreditáció mellett az EUR-ACE jelölés kibocsátására felhatalmazott nemzeti minőségbiztosítási ügynökségeken keresztül történik. Több száz jelölési jogosultság került kiadásra eddig, ugyanakkor kiadásukra jelenleg még mindig csak hét nemzeti ügynökség jogosult[23].

Összességében a határokon átívelő minőségbiztosítás ugyanakkor még mindig korlátozott. Ennek eredményeképp az érdekelt felelek, különösen a hallgatók számára csak kevés összehasonlítható információ áll rendelkezésre ahhoz, hogy megalapozott döntést tudjanak hozni a kérdésben, hogy hol és milyen szakon lehet tanulmányokat folytatni.

3.3. Nemzetközi tendencia: fokozott elkötelezettség az átláthatóság iránt

Számos új minőségbiztosítási hálózat jelent meg a világ legkülönbözőbb régióiban – esetenként az európai modell átvételével. A Felsőoktatási Minőségbiztosítási Ügynökségek Nemzetközi Hálózata (International Network for Quality Assurance Agencies in Higher Education, INQAAHE)[24] keretében világszerte egyre intenzívebb dialógus folyik a minőségbiztosításról.

A másik fontos változást európai és globális szinten a nemzetközi egyetemi rangsorok számának növekedése jelenti. Gyakran éri őket kritika a felsőoktatási szakmai körök részéről módszertani hiányosságaik és egyoldalú megközelítésük miatt (pl. azért, hogy túlságosan a „kemény“ tudományok kutatási eredményeire összpontosítanak, ugyanakkor nem veszik figyelembe az egyetemek teljesítményét a humán-, és társadalomtudományok, valamint az oktatás és a helyi közösségre gyakorolt hatás terén). E hiányosságoktól eltekintve a rangsorok hasznos eszközei lehetnek a felsőoktatási intézmények és programjaik összehasonlításának és egymással szembeállításának. Az Európai Bizottság nemrég adott megbízást egy megvalósíthatósági tanulmány elkészítésére, amelynek tárgya az egyetemek globális rangsorának egy új, többdimenziós és az igényekre szabott megközelítésének kialakítása[25]. A bolognai folyamatról tartott 2009. évi miniszteri konferencia is támogatta, hogy az érdekelt felekkel való szoros együttműködésben fejleszteni kell az átláthatóságot elősegítő eszközöket[26].

Az európai minőségbiztosítás főbb eredményeit ezen tendenciák tükrében kell szemlélni.

4. KÖVETKEZTETÉSEK ÉS JAVASLATOK A MINőSÉGBIZTOSÍTÁS TOVÁBBFEJLESZTÉSÉRE EURÓPÁBAN

Az elműt néhány évben rendkívüli mértékben fejlődött a minőségbiztosítási rendszer Európában, ami mind az európai felsőoktatási intézmények belső minőségbiztosítására, mind az intézmények és programok külső értékelésére és akkreditációjára igaz[27]. Sok új minőségbiztosítási ügynökség és hálózat alakult, növekedett az európai minőségbiztosítási szabványok és iránymutatások iránti tudatosság, és egyre több ügynökség készül arra, hogy nemzeti határokon átívelő minőségbiztosítást nyújtson. A pozitív eredmények ellenére még számos területen további erőfeszítéseket kell tenni a 2006. évi ajánlások maradéktalan megvalósítása érdekében.

4.1. A minőségbiztosítási infrastruktúra

Az európai minőségbiztosítási infrastruktúra némely elemét még tovább kell gondolni, hogy megerősödjön az ügynökségek közti bizalom, és ezáltal a rendszer megfelelő szintű átláthatóságot nyújtson a felhasználók és a társadalom számára. A minőségbiztosítási ügynökségek még mindig viszonylag új jelenségnek számítanak az európai felsőoktatási térségben. Bizonyítaniuk kell a jövőben függetlenségüket és szakmai alkalmasságukat az érdekelt felek bizalmának elnyerése érdekében. Meg kell győzniük továbbá európai partnereiket arról, hogy megfelelő szintű összehasonlíthatóságot biztosítanak, ami fontos előfeltétele a képesítések kölcsönös elismerésének és a hallgatói mobilitás ösztönzésének.

A Bizottság felismerte annak veszélyét, hogy túl sok, méretére nézve azonban inkább kis ügynökség működik. Ezért tekintetbe kell venni annak lehetőségét is, hogy az európai minőségbiztosítási hálózatok (ENQA, ECA) útján összevonják az ügynökségeket, pl. az ügynökségek regionális vagy nyelvi közelség alapján történő újracsoportosításával. Az ügynökségek fontolóra vehetnék ezenkívül tevékenységi körük bővítésének lehetőségét is, hogy megfelelőbb módon tudják kezelni azon kérdéseket, mint pl. az egész életen át tartó tanulás, a táv-, online, illetve szakképzések, valamint a transznacionális, illetve magán felsőoktatás.

Az európai minőségbiztosítási infrastruktúra hatékonyságának növekedését hozná, ha a minőségbiztosítás felhasználói számára elérhető előnyök előtérbe helyezésével jobban szét lennének választva az ENQA, EQAR és az Európai Akkreditációs Konzorcium (ECA) feladatkörei. Az EQAR számára elsődleges feladatot jelenthetne, hogy az értékelt intézmények és programok listája Európa-szerte könnyen hozzáférhetővé váljon interneten. Az ECA által és az Európai Bizottság támogatásával elindított Qrossroads-program tapasztalatai fontos kiindulópontul szolgálhatnak egy kiterjedtebb adatbázis létrehozásához. A NARIC-ENIC-hálózattal[28] való szoros együttműködés csak növelhetné az adatbázisban rejlő azon lehetőséget, hogy hozzájáruljon a minősítések elismeréséhez és a mobilitás támogatásához.

4.2. Az európai minőségbiztosítási standardok és iránymutatások felülvizsgálata

Az európai minőségbiztosítási standardokat és iránymutatásokat – ahogy azt a 2006-os ajánlások is tervbe vették – tovább lehetne fejleszteni, hogy a minőségbiztosítás még inkább összhangban legyen az európai felsőoktatási térségben végbement változásokkal. A folyamatba be kellene vonni az ügynökségeket, valamint a bolognai folyamat keretében a minőségbiztosításban érintett egyéb érkelt feleket. Ennek során az alábbi három szempontot kellene figyelembe venni:

(1) A (háromlépcsős) fő struktúrának mint az európai felsőoktatási térségben előírt minőségi alapkövetelménynek való megfelelőség. Ez összhangban állna az európai képesítési keretrendszerrel (EQF) és a 2005-ben elfogadott európai felsőoktatási térségbeli képesítési keretrendszerrel[29]. Az iránymutatásoknak egyértelműbb hivatkozást kellene tartalmazniuk az oklevélmellékletre és az európai kreditátviteli rendszerre, mivel ezek alkalmazása a legtöbb országban még nem teljes körű.

(2) Az európai felsőoktatási térségben a minőségi standardoknak olyan prioritási területeket is fel kellene ölelniük, mint a foglalkoztathatóság vagy a mobilitás (a bolognai folyamathoz csatlakozott országok minisztereinek 2009. évi közleményében kifejtett mobilitási célokkal összhangban).

(3) A felsőoktatási intézmények belső minőségbiztosítási szabványainál figyelembe lehetne venni az egyéb területeken központi szereppel bíró tényezőket is, így például a hallgatóknak kínált szolgáltatások általános minőségét[30], a hallgatók és diákok számára biztosított munkavállalási/elhelyezkedési tanácsadást[31], a pénzügyi irányítási kapacitás fejlesztését vagy a Európai Kutatói Charta és a kutatók alkalmazásának magatartási kódexének végrehajtását[32].

4.3. Az európai dimenzió megerősítése a minőségbiztosításban

Ahhoz, hogy az európai felsőoktatási intézmények választhassanak a bejegyzett ügynökségek közül, aminek szükségét a 2006. évi ajánlások is kiemelik, több európai minőségi tanúsítványt kell bevezetni. Alapjukat (szűk szakterületek helyett) inkább szélesebb tudományterületek képezhetnék, odaítélésük pedig vagy külön arra specializált ügynökségekhez kötődhetne, vagy az adott területen végzett nemzeti értékelésekhez kapcsolódhatna. A Bizottság támogatja az ez irányú kezdeményezéseket[33].

A nemzeti minőségbiztosítási ügynökségeket támogatni kell a határokon átívelő tevékenységeik végzésében, valamint határozataik más országban való elismertetésében, többek között egyezmények, illetve a kölcsönös elismerés eszközén keresztül. A felsőoktatási intézményeket ösztönözni lehetne a külföldön bejegyzett ügynökségek szolgáltatásainak igénybe vételére. Pontosításra szorulhat az európai felsőoktatási térségen belüli nemzeti akkreditációk átvihetősége és az európai felsőoktatási térségen belül működő transznacionális felsőoktatási minőségbiztosítás ügye is. Tekintettel arra, hogy növekvő jelentősége van Európában a közös és kettős diplomát adó kurzusoknak, a kettős akkreditáció elkerülése végett hasznos lenne az alapelvek egyértelműsítése.

A Bizottság támogatja a minőségbiztosítást kiegészítő átláthatósági eszközök kidolgozását, azon eszközökét pedig különösképpen, amelyek egymással összehasonlíthatóvá teszik a felsőoktatási intézményeket és az ott működő programokat. Ide tartozik a már említett, egy többdimenziós és az igényekre szabott egyetemi rangsorra vonatkozó megvalósíthatósági tanulmány is[34].

Az európai felsőoktatási térség nemzetközi hatása és hitelessége tovább javulhatna a világ más régióival való minőségbiztosítási együttműködéssel. Ezt a szempontot a Louvain-la-Neuve-ben tartott, a bolognai folyamattal foglalkozó első szakpolitikai fórum állásfoglalása[35] is kiemelte, amely a minőségbiztosítást a bolognai folyamatban részt vevő 46 ország és a világ többi országa közti konkrét együttműködés kiemelt területeként említette.

E jelentésben a Bizottság kiemelte a felsőoktatási minőségbiztosítást jellemző pozitív fejleményeket, egyben javaslatokat tett a további megbeszélést igénylő kérdésekre és fejlődésre. A Bizottság felkéri az érdekelt feleket, hogy fejtsék ki véleményüket a jelentéssel kapcsolatban, ezzel biztosítva a 2006-os ajánlások megfelelő megvalósítását. A Bizottság reméli, hogy 2012-ben további előrehaladásról tehet jelentést.

[1] COM(2005) 152 végleges, 2005.4.20.

[2] A 98/561/EK ajánlás, 1998. szeptember 24. (HL L 270., 1998.10.7.).

[3] A 2006/143/EK ajánlás, 2006. február 15. (HL L 64., 2006.3.4.).

[4] Elfogadta: Miniszteri konferencia a bolognai folyamatról, 2005. Bergen, lásd: http://www.enqa.eu/pubs_esg.lasso.

[5] Trends V, Universities shaping the EHEA (Trendek V., Egyetemek az európai felsőoktatás formálásában), EUA, 2007.

[6] Quality Procedures in the EHEA and Beyond, 2nd ENQA Survey, (Minőségi gyakorlatok az európai felsőoktatási térségben és azon kívül, 2. ENQA-tanulmány), ENQA, 2008.

[7] http://www.ond.vlaanderen.be/hogeronderwijs/bologna/conference/documents/ Stocktaking_report_2009_FINAL.pdf.

[8] Quality Procedures in the EHEA and Beyond – Second ENQA Survey (2008)(Minőségi gyakorlatok az európai felsőoktatási térségben és azon kívül – Második ENQA-tanulmány, 2008).

[9] Bologna with Student eyes (Bologna a hallgatók szemével), ESU, 2009.

[10] A csoport tagjai: az ENQA (Felsőoktatási Minőségbiztosítás Európai Szövetsége ), az Európai Egyetemek Szövetsége (EUA, www.eau.be), a European Student Unions (Európai Hallgatói Szövetségek, ESU, www.esib.org) és a Felsőoktatási Intézmények Európai Szövetsége (EURASHE, www.eurashe.eu).

[11] Európai kreditátviteli és –gyűjtési rendszer.

[12] www.enqa.eu.

[13] www.ecaconsortium.net.

[14] www.qrossroads.eu.

[15] www.eqar.eu.

[16] www.nvao.net.

[17] www.akkreditierungsrat.at.

[18] http://www.abet.org/the_basics.shtml.

[19] http://www.aacsb.edu/.

[20] http://www.efmd.org.

[21] http://www.eua.be/events/institutional-evaluation-programme/home.

[22] http://ectn-assoc.cpe.fr/chemistry-eurolabels/default.htm.

[23] http://www.enaee.eu.

[24] http://www.inqaahe.org.

[25] http://ec.europa.eu/education/lifelong-learning-policy/doc62_en.htm.

[26] Leuven-Louvain-la-Neuve Communiqué, 2009. április, http://www.ond.vlaanderen.be/hogeronderwijs/bologna/conference/.

[27] Trends V, i.m.

[28] http://www.enic-naric.net.

[29] http://www.ond.vlaanderen.be/hogeronderwijs/bologna/qf/overarching.asp.

[30] Bologna with Student eyes,(Bologna a hallgatók szemével) ESU, 2009.

[31] Leuven-LLN Communiqué, i.m.

[32] http://ec.europa.eu/eracareers/pdf/am509774CEE_EN_E4.pdf

[33] http://ec.europa.eu/education/erasmus/doc910_en.htm.

[34] http://ec.europa.eu/education/lifelong-learning-policy/doc62_en.htm.

[35] http://www.ond.vlaanderen.be/hogeronderwijs/bologna/forum/ Bologna_Policy_Forum_Statement_29April2009.pdf.