[pic] | EURÓPAI BIZOTTSÁG |

Brüsszel, 2010.6.2.

COM(2010) 286 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

Jelentés a pénzügyi szolgáltatási ágazat javadalmazási politikájáról szóló 2009/384/EK bizottsági ajánlás (a pénzügyi szolgáltatási ágazat javadalmazási politikájáról szóló 2009. évi ajánlás) tagállamok általi alkalmazásáról

{COM(2010) 284 végleges}{COM(2010) 285 végleges}{SEC(2010) 671}

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

Jelentés a pénzügyi szolgáltatási ágazat javadalmazási politikájáról szóló 2009/384/EK bizottsági ajánlás (a pénzügyi szolgáltatási ágazat javadalmazási politikájáról szóló 2009. évi ajánlás) tagállamok általi alkalmazásáról(EGT-vonatkozású szöveg)

1. A JELENTÉS CÉLJA

A pénzügyi szolgáltatási ágazatban a javadalmazás szintje már jó ideje sokat vitatott kérdés, mégis eddig kevés figyelmet kapott a pénzügyi szolgáltatások ágazatában az éves bónuszok/változó javadalmazások rövid távú irányultsága és a kockázati kiigazítás hiánya[1].

Mára azonban széles körű az egyetértés abban, hogy az éves bónuszok belső filozófiája ösztönzi a túlzott kockázatvállalást, mivel malusz- vagy visszatérítési rendelkezések hiányában a kedvezményezettek zsebre tehetik az általuk termelt nyereség egy részét anélkül, hogy viselnék a kockázat bekövetkezése esetén kialakuló veszteségek következményeit.

Ezek a javadalmazási politikát érintő problémák a pénzügyi szolgáltatási ágazatban nemcsak az igazgatók és a vezetők fizetésére korlátozódnak, hanem más szintek javadalmazási rendszerére is kiterjednek, főként olyan személyekre, akiknek a munkájához tartozik a kockázatvállalás (pl. üzletkötők) és akiknek javadalmazásából egy változó rész a teljesítmény függvénye.

Az Európai Bizottság március 4-i, „Impulzusok az európai gazdaság élénkítéséhez” című közleményében[2] jelezte, hogy meg kívánja erősíteni a jegyzett társaságok igazgatóinak javadalmazásáról szóló 2004. évi ajánlását, és a társaságoknál jellemző visszás ösztönzők kezelése érdekében új ajánlást kíván előterjeszteni a pénzügyi szolgáltatási ágazatban alkalmazott javadalmazásokról.

A londoni G20 csúcstalálkozó következtetéseivel[3] összhangban a Bizottság 2009. április 30-án elfogadta a pénzügyi szolgáltatási ágazat javadalmazási politikájáról szóló ajánlást[4]. A Bizottság volt az első G20-résztvevő, amely végrehajtotta a pénzügyi szolgáltatási ágazat javadalmazási politikájára vonatkozó G20-következtetéseket. Az új ajánlás fő célja annak biztosítása, hogy a pénzügyi intézmények javadalmazási politikái ne ösztönözzék a túlzott kockázatvállalást és összhangban legyenek a pénzügyi intézmények hosszú távú érdekeivel. Az ajánlás felkéri a tagállamokat, hogy négy fő területen hozzanak intézkedéseket: i. a javadalmazási politika szerkezete, ii. irányítás, iii. a javadalmazási politika közzététele, iv. felügyelet[5].

A Bizottság gyorsan akart cselekedni és erőteljes és azonnali politikai jelzést kívánt küldeni a tagállamoknak és a piaci szereplőknek arról, hogy a javadalmazási politikák kialakításának és végrehajtásának módját jelentősen meg kell változtatni.

A Bizottság emellett azon a véleményen volt, hogy az ajánlásnak a teljes pénzügyi szolgáltatási ágazatra kell vonatkoznia, tekintet nélkül a pénzügyi intézmény jogi formájára. A Bizottság úgy vélte, hogy az új elvek korlátozott alkalmazása (például csak bankokra és befektetési vállalkozásokra) figyelmen kívül hagyott volna a pénzügyi stabilitás fenntartása szempontjából esetleg fontos pénzügyi intézményeket, és ezeknek az intézményeknek a túlzott kockázatvállalást kiváltó rossz ösztönzési politikája ugyanolyan következményekkel járhatott volna, mint a bankok és befektetési vállalkozások esetében. Ezenkívül a helyes javadalmazási gyakorlatokra vonatkozó elveknek a pénzügyi szolgáltatási ágazat csak egy korlátozott részére történő alkalmazása oda vezethet, hogy torzul a verseny a különböző ágazatok között, amelyek ugyanazon a munkaerőpiacon hasonló képességű munkatársak megszerzéséért versengenek.

E jelentés – amelynek az ajánlás elfogadását követően egy évvel történő elkészítésére a Bizottság kötelezettséget vállalt – célja annak értékelése, hogy a tagállamok milyen mértékben hozták létre a pénzügyi szolgáltatási ágazat javadalmazási politikájáról szóló 2009. évi ajánlás fő elveinek érvényre juttatásához szükséges keretet. A tagállamok felkérést kaptak arra, hogy 2009. december 31-ig tegyék meg a szükséges intézkedéseket a bizottsági ajánlás alkalmazásának előmozdítására.

Ennek a jelentésnek az alapját a tagállamok által egy bizottsági kérdőívre adott válaszok képezik. A jelentést kiegészíti egy kísérő bizottsági szolgálati munkadokumentum, amely tartalmazza az azt bemutató táblázatokat, hogy a tagállamok milyen mértékben teljesítették az ajánlás előírásait.

2. AZ ÉRTÉKELÉS FŐ MEGÁLLAPÍTÁSAI

16 tagállam (BE, BG, CY, DE, ES, FR, HU, IT, LT, LV, LU, MT, NL, RO, SE, UK) fogadott el nemzeti intézkedéseket a bizottsági ajánlásnak megfelelően. A maradék 11 (AT, CZ, DK, EE, EL, FI, IE PL, PT, SI, SK) tagállam közül hatan jelezték, hogy az erre a területre vonatkozó nemzeti intézkedések az előkészítés vagy az elfogadás fázisában vannak.

Hat tagállamban (DE, FR, IT, MT, NL, UK) a 2009. évi bónuszokra már alkalmazandók a helyes javadalmazási politikára vonatkozó elvek. Más tagállamokban ezeket az elveket az érintett pénzügyi intézményeknek 2010 folyamán kell alkalmazniuk.

Csak hét tagállam (BE, FR, HU, LT, LV, NL, SE) fogadott el olyan nemzeti intézkedéseket, amelyek a pénzügyi szolgáltatási ágazatban minden pénzügyi vállalkozásra alkalmazandók. A maradék kilenc tagállamban a nemzeti intézkedések hatálya jelentősen változó, bár mindegyik kiterjed a hitelintézetekre.

Mind a 16 tagállam fogadott el a javadalmazási politikák kockázati kiigazítására és a pénzügyi intézmények hosszú távú érdekével való összehangolására irányuló nemzeti intézkedéseket. Mindazonáltal jelentősek a különbségek a javadalmazási politika szerkezetével foglalkozó nemzeti rendelkezések tartalma és részletessége tekintetében.

Néhány tagállam teljes körűen végrehajtotta az irányításra – például a felügyelőbizottság/igazgatótanács szerepére vagy a javadalmazási bizottságok tagjainak képzettségére és tapasztalatára – vonatkozó fontos ajánlásokat.

A közzétételi követelmények tartalma változó a tagállamokban. Több tagállam jelentett be a közzétételi követelmények szigorítását célzó jogszabályt.

3. AZ AJÁNLÁS VÉGREHAJTÁSÁNAK ÉRTÉKELÉSE

3.1. Alkalmazási kör és általános elvek

16 tagállam (BE, BG, CY, DE, ES, FR, HU, IT, LT, LV, LU, MT, NL, RO, SE, UK) nemzeti intézkedéseket fogadott el a bizottsági ajánlásnak megfelelően. 11 tagállam (AT, CZ, DK, EE, EL, FI, IE PL, PT, SI, SK) még nem fogadott el konkrét nemzeti intézkedést a jelentés elkészítésének idején. E 11 tagállam közül hat (CZ, DK, EE, FI, IE és PT) azonban jelezte, hogy a vonatkozó nemzeti intézkedések az előkészítés vagy az elfogadás fázisában tartanak[6], különös tekintettel a tőkekövetelmény-irányelv jövőbeli felülvizsgálatára[7].

Azon tagállamok közül, amelyek nem hoztak még konkrét intézkedéseket és az intézkedések elfogadása nincs is folyamatban, AT és EL azzal érvelt, hogy náluk már több nemzeti rendelkezés is létezik a javadalmazással kapcsolatosan. Ezek a rendelkezések azonban általános társasági joghoz vagy vállalatirányításhoz kapcsolódnak, és nem a pénzügyi szolgáltatási ágazat javadalmazási politikájáról szóló bizottsági ajánlásban felvetett kérdésekkel foglalkoznak.

SK megítélése szerint nincs szükség a javadalmazás szabályozására, figyelembe véve a szlovák pénzügyi intézmények vezetőinek alacsony szintű javadalmazását, az intézményeknek a stabilitás tekintetében korlátozott hatását, a befektetési banki ágazat és a befektetési szolgáltatások alacsony szintű elterjedtségét.

PL nem tartotta indokoltnak, hogy ebben a szakaszban beavatkozzon a magántársaságok javadalmazási rendszerébe, és az érintett társasági testületek óvatosságára és felelősségére bízta, hogy beépítsék az ajánlás elveit a vállalatirányításra és a helyes üzleti gyakorlatra vonatkozó szabályaikba. Lengyelország tervei közt mindazonáltal szerepel, hogy a tőkekövetelmény-irányelv felülvizsgálatát követően a hitelintézetek és befektetési vállalkozások javadalmazási politikájára vonatkozó nemzeti elveket vezet be.

Hat tagállam (DE, FR, IT, MT, NL, UK) kivételével, amelyekben a helyes javadalmazási politikákra vonatkozó elvek a 2009. évi bónuszokra már alkalmazandók, a legtöbb tagállamban a helyes javadalmazási politikákra vonatkozó elveket az érintett pénzügyi intézményeknek 2010 folyamán kell alkalmazniuk.

Míg mind a 16 tagállamban, amely a bizottsági ajánlásnak megfelelően konkrét nemzeti intézkedéseket fogadott el, az intézkedések kiterjednek a hitelintézetekre, csak hét tagállam (BE, FR, HU, LT, LV, NL, SE) fogadott el olyan nemzeti intézkedéseket, amelyek a pénzügyi szolgáltatási ágazat minden pénzügyi vállalkozására alkalmazandók. A maradék kilenc tagállamban a nemzeti intézkedések hatálya jelentősen változó:

- hat tagállamban (BU, CY, ES, IT[8], MT, RO) csak a hitelintézetekre terjed ki;

- egy tagállamban (UK) a befektetési vállalkozásokra is kiterjed;

- egy tagállamban (DE) a biztosítási ágazatra és a befektetési vállalkozásokra is kiterjed;

- egy tagállamban (LU) a biztosítási ágazat kivételével minden pénzügyi vállalkozásra kiterjed.

Több tagállamban létezik küszöbérték vagy mérethez kapcsolódó feltétel, amely az összes vagy néhány szigorúbb szabály alkalmazását kiváltja. Olaszországban a nemzeti bank 2009. októberi rendelkezéseiben hat fő bankcsoportot határozott meg, amelyeknek – a minden bankra alkalmazandó szabályokon felül – be kell tartaniuk a Pénzügyi Stabilitási Tanács 2009. szeptemberi végrehajtási előírásait. Az Egyesült Királyságban a pénzügyi szolgáltatók felügyeletének (FSA) kézikönyvébe foglalt javadalmazási kódex az Egyesült Királyságban bejegyzett körülbelül 26 nagyobb bankra, lakás-takarékpénztárra és befektetési tanácsadóra alkalmazandó.

Két tagállamban (DE, ES) az érintett pénzügyi intézményeket felkérik arra, hogy maguk határozzák meg az őket érintő hatály mértékét (önértékelés). Németországban minden érintett pénzügyi intézménynek teljesítenie kell a javadalmazási politikákat a helyes kockázatkezeléssel és a hosszú távú célokkal összekapcsoló általános követelményeket. Mindazonáltal az érintett pénzügyi intézmények saját maguk határozzák meg kockázatelemzés alapján, hogy alkalmazandók-e rájuk a különleges követelmények. Németország szerint „az elemzésnek megalapozottnak, átfogónak és harmadik felek számára átláthatónak kell lennie”.

Mind a 16 tagállam valamennyi olyan munkavállalóra alkalmazza az elveket, akinek a szakmai tevékenysége jelentős hatást gyakorol a pénzügyi intézmény kockázati profiljára. A CEBS iránymutatásával összhangban azonban több tagállam (BG, CY, HU, IT, MT, NL, RO, SE, UK) ennél tovább ment, és a munkavállalók minden kategóriájára kiterjesztette az elveket, különös hangsúlyt helyezve a vezető alkalmazottakra és más kockázatvállalókra. Néhány tagállam (BE, DE, IT[9], SE) magukat a pénzügyi intézményeket kérte fel arra, hogy állítsák össze azon munkavállalói kategóriákat, amelyek jelentős hatást gyakorolnak intézményük kockázati profiljára. Példák felsorolásán kívül (úgy mint felső vezetés vagy ellenőrzési feladatkör) egy tagállam sem adta meg a kockázati profilra jelentős hatással lévő munkavállalói kategóriák fogalommeghatározását[10],[11].

A legtöbb tagállam (FR kivételével) felügyeleti szabályozás révén fogadta el a pénzügyi szolgáltatási ágazatbeli javadalmazásra vonatkozó nemzeti elveket. Ez megfelelhet egy ajánlásnak vagy egy kötelező erejű jogi aktusnak, ha a felügyeleti hatóság felhatalmazással rendelkezik kötelező szabályok és elvek kibocsátására. Franciaországban a pénzügyminisztérium rendeletet (Arrêté) fogadott el. Több tagállam meghatározta, hogy ha az érintett pénzügyi intézmény nem teljesíti a követelményeket, a nemzeti felügyelet jogosult felügyeleti intézkedések meghozatalára, például előírhatja a javadalmazási rendszer kiigazítását (minőségi intézkedések) vagy előírhat kiegészítő tőkeszükségletet (mennyiségi intézkedések). A felügyeletre vonatkozó ajánlásokat néhány tagállamban jogszabályokkal hajtották végre, mivel az illetékes hatóságok számára biztosított általános hatáskörök/előjogok részét képezik. A közzétételi követelményeket néha vállalatirányítási kódexben hajtották végre (amennyiben jellemzően jegyzett pénzügyi intézmények igazgatóira vonatkoznak).

Több tagállam (BG, DE, ES, UK) kijelentette, hogy a jelenlegi felügyeleti intézkedések nem sértik a bevezetendő nemzeti jogszabályokat. Három tagállamban (DE, FR és NL) a nemzeti intézkedéseket kiegészítették az ágazat külön kötelezettségvállalásai, amelyeket egy üzleti kódex tartalmaz.

Ahol nemzeti intézkedéseket fogadtak el, valamennyi tagállam jelezte, hogy ezek egyéni és konszolidált alapon érvényesek az érintett pénzügyi intézményekre[12]. Az uniós előírásokkal összhangban az EGT-intézmények valamely EU-tagállam területén működő fiókja nem érintett.

A nemzeti intézkedéseket elfogadó összes tagállam bevezetett egy „arányossági tesztet” a pénzügyi intézmény jellegének, méretének valamint konkrét tevékenységi körének figyelembevétele érdekében. A bizottsági ajánlásnak megfelelően mind a 16 tagállam kizárta a díjakat és jutalékokat nemzeti intézkedéseinek alkalmazási köréből.

3.2. A javadalmazási politika szerkezete

Mind a 16 tagállam végrehajtotta a bizottsági ajánlás 3.1. és 3.2. ajánlásainak általános követelményeit. A 3.1. ajánlás megállapítja azt az általános követelményt, hogy a javadalmazási politikának összhangban kell lennie a hatékony kockázatkezeléssel, a 3.2. ajánlás pedig a javadalmazási politikának a pénzügyi intézmény hosszú távú érdekével való összehangolására irányul. Spanyolország azonban az ügyvezetőkre és az igazgatósági tagokra korlátozta a 3.2. ajánlás alkalmazási körét[13]. Az Egyesült Királyság jelezte, hogy a 3.2. ajánlást implicit módon végrehajtotta (átfogó kódexe révén).

Jóllehet mind a 16 tagállam végrehajtotta a nem változó és a változó összetevők megfelelő egyensúlyának szükségességére vonatkozó 4.1. ajánlást (ES kivételével, amely a fent megnevezett korlátozást alkalmazta), csak négy tagállam ((BE, LU, MT, NL) vezetett be olyan követelményt, hogy a pénzügyi intézményeknek felső korlátot kell szabniuk a változó összetevőre.

15 tagállam (RO kivételével) végrehajtotta a bónuszpolitikára vonatkozó 4.2. ajánlást. Magyarország csak részben hajtotta végre az ajánlást, mivel nem írt elő a bónuszok visszatartásának lehetőségére vonatkozó szabályt.

Bár mind a 16 tagállam végrehajtotta a változó összetevő kifizetésének elhalasztására vonatkozó 4.3. ajánlást, hat tagállam (BG, CY, HU, LV, MT, és RO) nem tett említést a halasztás minimális időtartamáról. Olaszország csak a hat legnagyobb bank esetében hivatkozott erre. Litvánia a biztosítási ágazat tekintetében nem hajtotta végre ezt a rendelkezést.

Mind a 16 tagállam végrehajtotta a halasztott változó kifizetés kockázati kiigazítására vonatkozó 4.4. ajánlást, de LT nem terjesztette ki alkalmazási körét a biztosítási ágazatra.

A 16 tagállam közül kettő (RO és MT) nem hajtotta végre a végkielégítésre vonatkozó 4.5. ajánlást. LT a biztosítási ágazat kizárásával korlátozta alkalmazási körét. FR az alkalmazási kört jegyzett társaságok igazgatóira és vezetőire korlátozta.

Csak hat tagállam (BE, DE, ES, LU, MT, NL) hajtotta végre a visszatérítésre vonatkozó 4.6. ajánlást, a változó összetevő egy része (vagy egésze) visszakövetelésének lehetőségét. BG, CY és HU csalás esetére korlátozta a visszatérítést. IT a hat legnagyobb bankra korlátozta annak alkalmazási körét. LT a hitelintézetek vonatkozásában nem hajtotta végre. FR, LV, RO, SE, UK nem hajtotta végre ezt az ajánlást.

Három tagállam (BG, MT és RO) nem hajtotta végre a 4.7. ajánlást, miszerint a javadalmazási politika szerkezetét idővel korszerűsíteni kell.

Mind a 16 tagállam végrehajtotta a teljesítmény mérésére vonatkozó 5.1. ajánlást.

Nyolc tagállam (BE, DE, ES, FR, IT, LU, NL, UK) végrehajtotta a teljesítményértékelés többéves keretbe foglalására vonatkozó 5.2. ajánlást. LV végrehajtotta ugyan, de eltéréssel egészítette ki olyan munkaszerződések esetében, amelyek a teljesítmény-időszaknál rövidebbek. RO nem hajtotta végre az ajánlást. BG, CY, HU, LT, MT és SE részben hajtották végre, amennyiben nem irányoztak elő konkrét többéves keretet, de előírták a hosszabb távú teljesítmény és a jelenlegi és a jövőbeni kockázatok figyelembevételét.

Mind a 16 tagállam végrehajtotta a teljesítménymérés kockázati kiigazítására vonatkozó 5.3. ajánlást. NL azonban nem határozta meg, hogy a kockázati kiigazítás során figyelembe kell venni a felhasznált tőke és a szükséges likviditás költségeit. Litvánia a biztosítási ágazat tekintetében nem hajtotta végre az ajánlást.

Mind a 16 tagállam végrehajtotta az egyéni teljesítmény meghatározásakor nem pénzügyi kritériumok figyelembevételére vonatkozó 5.4. ajánlást.

Aggodalomra adnak okot a tagállami végrehajtás jelentős eltérései olyan alapvető elemeket érintően, mint a javadalmazási politika szerkezete. Az eltérések még nagyobbak azon tagállamok (FR, DE, IT, NL, SE, UK) esetében, amelyek a Pénzügyi Stabilitási Tanács végrehajtási előírásaiban foglalt szigorúbb szabályokat is végrehajtották[14].

3.3. Irányítás

Az összeférhetetlenségek elkerülésére szolgáló intézkedések szükségességére vonatkozó és a javadalmazás meghatározására szolgáló eljárásokra vonatkozó követelményeket megállapító 6.1. ajánlást csak ES nem hajtotta végre. MT és NL továbbá csak részben hajtották végre, mivel vagy egyáltalán nem hoztak az összeférhetetlenségre vonatkozó rendelkezést (MT) vagy a potenciális összeférhetetlenségek korlátozó listájával az igazgatósági tagokra korlátozták a hatályt (NL).

Mind a 16 tagállam fogadott el az igazgatótanács szerepére vonatkozó 6.2. ajánlást végrehajtó nemzeti intézkedéseket. Két tagállam (BE és MT) azonban csak részben hajtotta végre, mivel nem a felügyelőbizottság/igazgatótanács határozza meg az igazgatók javadalmazását. Franciaországban továbbá az igazgatótanács csak az állami támogatásban részesült vállalkozásokban határozza meg az igazgatók javadalmazását.

Csak RO nem hajtotta végre a 6.3. ajánlást, miszerint a javadalmazási politika kidolgozásába az ellenőrzési feladatköröket, és adott esetben az emberi erőforrással foglalkozó szervezeti egységeket és külső szakértőket is be kell vonni. DE és LT viszont nem hajtotta végre a biztosítási ágazat vonatkozásában. LT továbbá a bankokat is kizárta az alkalmazási körből.

16 tagállam közül csak hét (BE, FR, LV, LU, NL, SE, UK) hajtotta végre a felügyelőbizottság/igazgatótanács és a javadalmazási bizottságok tagjainak képzettségére és tapasztalatára vonatkozó 6.4. ajánlást. LT nem hajtotta végre a bankok és a biztosítási ágazat vonatkozásában. Más tagállamokban (BG, CY, DE, ES, IT) csak általános rendelkezések léteznek a javadalmazási bizottságok tagjainak vagy az ellenőrzési feladatkört betöltőknek a képzettségéről és függetlenségéről.

A javadalmazási politika végrehajtásának az ellenőrzési feladatkörök betöltői által végzett felülvizsgálatára vonatkozó 6.5. ajánlást csak ES nem hajtotta végre.

13 tagállam (BE, BU, CY, ES, FR, IT, LV, LU, MT, NL, RO, SE, UK) végrehajtotta az ellenőrzési folyamatokban részt vevő alkalmazottakra vonatkozó 6.6. ajánlást. DE végrehajtotta a hitelintézetek és a befektetési vállalkozások, de csak részben a biztosítási ágazat tekintetében (nincsenek rendelkezések az ellenőrző személyzet díjazásáról). Litvánia a biztosítási ágazat tekintetében nem hajtotta végre teljes mértékben. HU szintén csak részben hajtotta végre, mivel nem rendelkezik az ellenőrző feladatkörök javadalmazására vonatkozó konkrét szabályokról, a szervezeti egységektől való függetlenségre vonatkozók kivételével.

Összességében a 6.2. és a 6.4. ajánlás végrehajtási szintje nem kielégítő, és fontosságukat tekintve ez problémát jelent.

3.4. A javadalmazási politika közzététele

Az általános közzétételi követelményt tartalmazó 7. ajánlást csak ES nem hajtotta végre, de jelezte egy jogszabály megalkotását ebben a témában. LT részben hajtotta végre, mivel nem fogadott el a biztosítási ágazatra vonatkozó konkrét rendelkezéseket.

A 8. ajánlás tovább részletezi a közzétételi követelmények tartalmát. Hét tagállam (BE, FR, IT, LV, LU, SE, UK) teljes körűen végrehajtotta. DE teljes mértékben végrehajtotta a hitelintézetek és a befektetési vállalkozások, de csak részben a biztosítási ágazat tekintetében (nem írták elő a részletes közzétételt). BG, CY, LT, MT, NL és RO részben hajtották végre, mivel vagy néhány követelmény hiányzik, vagy az alkalmazási kör hiányos az érintett pénzügyi intézmények tekintetében vagy az érintett személyzeti kategóriák (csak igazgatók) / a jogi formák típusai (csak jegyzett társaságok) tekintetében. ES és HU nem hajtották végre az ajánlást.

3.5. Felügyelet

A 11. ajánlás felszólította a tagállamokat annak biztosítására, hogy a pénzügyi vállalkozások minden lényeges információt eljuttassanak az illetékes hatóságokhoz, beleértve az elvek betartásának jelzését. 16 tagállam közül csak ES nem teljesítette ezt az ajánlást. LT nem irányzott elő konkrét szabályt a biztosítási társaságok vonatkozásában.

A 12. ajánlás felszólította a tagállamokat annak biztosítására, hogy az illetékes hatóságok hozzáférést kérhessenek és kapjanak mindazon információkhoz, amelyekre a pénzügyi intézmények általi megfelelés értékeléséhez van szükségük. A nemzeti intézkedéseket elfogadó 16 tagállam közül csak HU nem hajtotta végre ezt az ajánlást.

4. AKTUÁLIS FEJLEMÉNYEK

A fent említett ajánlásokat kísérő közleményben[15] a Bizottság elismerte, hogy az ajánlások csak a Bizottság erre a témára irányuló stratégiájának első szakaszát jelentik, és az ajánlásokat uniós szintű jogszabályok követik majd.

2009 júliusában a Bizottság a tőkekövetelmény-irányelv módosítására irányuló javaslatot fogadott el[16], amely többek között a hitelintézetek javadalmazási politikáival foglalkozik. A Bizottság a válsággal a háttérben prioritásként kezelte a banki és a befektetési vállalkozási ágazat szabályozásának intézkedéseit, mivel a rosszul kialakított ösztönzők negatív hatása itt volt a legnyilvánvalóbb.

Javaslatában a Bizottság arra törekedett, hogy uniós jogi követelményekké alakítsa a pénzügyi szolgáltatási ágazat javadalmazási politikáiról szóló ajánlásban foglalt elveket. A bankfelügyelőknek ellenőrizniük kell a javadalmazási politikákat és jogukban áll szankcionálni a bankokat, amelyek nem teljesítik az új követelményeket. Több intézkedés is rendelkezésükre áll majd a nem megfelelés szankcionálására, például előírhatják az intézmény számára az adott javadalmazási rendszerekben rejlő kockázatok csökkentését, büntetéseket róhatnak ki és végső eszközként kiegészítő tőkeszükségletet írhatnak elő.

A 2009. novemberi ECOFIN tanácsülésen elfogadott általános megállapodás bizonyította az EU eltökéltségét az ebben a kérdésben való cselekvésre. Figyelembe véve a Pénzügyi Stabilitási Tanács 2009. szeptember, fizetésre vonatkozó kiegészítő végrehajtási előírásait, a tagállamok megállapodtak abban, hogy ezeket szigorúan beépítik a tőkekövetelmény-irányelvre vonatkozó javaslatba[17].

Időközben a tagállamok a javadalmazási politikára vonatkozó hasonló rendelkezéseket vezettek be az alternatívbefektetésialap-kezelőkről (fedezeti alapok) szóló irányelvjavaslatban[18].

Mindkét javaslatot jelenleg az Európai Parlament és a Tanács tárgyalja.

5. KÖVETKEZTETÉS

A javadalmazási politikák területének jelentős reformjához a válság által biztosított lendület ellenére csak 16 tagállam alkalmazta részben vagy egészében a bizottsági ajánlást. Hat tagállamnál folyamatban van az ajánlás alkalmazását elősegítő intézkedések elfogadása, továbbra is viszonylag nagy számú tagállam nem kezdeményezett intézkedéseket vagy nem megfelelőket hozott. Csak hét tagállam alkalmazza a vonatkozó intézkedéseket a teljes pénzügyi szolgáltatási ágazatra. Aggodalomra adnak okot a tagállami végrehajtás jelentős eltérései olyan alapvető elemeket érintően, mint a javadalmazási politika szerkezete.

További erőfeszítésekre van ezért szükség a probléma kezelése érdekében. A pénzügyi szolgáltatási ágazat személyzetének (az alkalmazottaktól az ügyvezetőkig) ösztönzési módját érintő valódi szemléletváltás nélkül nem érhető el sikeres reform. Néhány pénzügyi intézmény már felszólalt e terület reformja ellen és továbbra is úgy tekint a rövid távú bónuszok kultúrájára, mint megkülönböztető versenyelőnyre és a személyzet ösztönzésének legnyereségesebb módjára. A pénzügyi intézményeknek valójában érdekük a rövid távú bónuszok kultúrájához való ragaszkodás a rendkívül rugalmas munkaszervezés fenntartása érdekében[19]. A pénzügyi szolgáltatási alkalmazottak csak akkor változtatják meg kockázattal kapcsolatos magatartásukat, ha tudják, hogy kellően hosszú időszakon át értékelik őket és fizetésük szintjét csökkentik, ha túlzott mértékű kockázatot vállalnak.

A tervezett jogszabályok mellett szükség lesz a felügyeleti útmutatásra is az EU-n belüli egységes megközelítés biztosítása érdekében. A globálisan egyenlő versenyfeltételek biztosítása érdekében a Bázeli Bizottság keretében is szükség lesz a felügyeleti konvergenciára.

Ami a pénzügyi intézményeken belüli gyakorlatot illeti, ebben a szakaszban nehéz felmérni, hogy a pénzügyi intézmények a gyakorlatban bevezettek-e és milyen mértékben helyes javadalmazási politikákat. Még korai ezt megítélni, és a szabályozási változások legtöbbje még folyamatban van. Habár a pénzügyi intézmények megkezdték javadalmazási gyakorlatuk módosítását, az elsőként cselekvőket érintő hátrányok miatt nem valószínű, hogy elkötelezik magukat a hosszú távú átfogó javadalmazáspolitikai reform mellett, amíg el nem fogadják az e területen függőben lévő jogszabályokat[20]. Habár a pénzügyi intézmények külső kommunikációja és taktikai marketingje tartalmaz némi javadalmazáspolitikai változtatást, különösen az igazgatóik tekintetében[21], az alacsonyabb szinteken történő egyéni javadalmazásról és annak szerkezetéről nem vagy csak kevés információ érhető el illetve lett közzétéve.

Saját részről a Bizottság a következőket tervezi:

- a nem banki pénzügyi szolgáltatási ágazatban (biztosítás, ÁÉKBV) a javadalmazásra vonatkozóan hasonló jogalkotási intézkedést javasol 2010 folyamán / 2011 elején;

- biztosítja, hogy a tagállamok és az Európai Parlament gyorsan megállapodjanak a javadalmazási kérdésekkel foglalkozó függőben lévő jogalkotási javaslatokról és elkötelezzék magukat a jövőbeli végrehajtás tagállamok általi szigorú nyomon követése mellett;

- biztosítja, hogy a Pénzügyi Stabilitási Tanácsban és a G-20-ban való részvétele által a pénzügyi szolgáltatási ágazat javadalmazási politikájára vonatkozóan globális szinten hasonló szabályokat alkalmazzanak annak érdekében, hogy e területen egyenlő versenyfeltételek legyenek biztosítottak;

- a helyzetet rendszeresen felülvizsgálja és fenntartja a jogot, hogy szükség esetén további intézkedéseket terjesszen elő.

-

[1] 2008-ban az USA-ban a hitelpiaci válság elemzésére alakult Counterparty Risk Management Policy Group III (CRMPG III – a partnerkockázat kezelésével foglalkozó szakpolitikai csoport) jelentésében arra a következtetésre jutott, hogy a pénzügyi szolgáltatások juttatási rendszerei képezték a pénzügyi válsághoz vezető öt elsődleges tényező egyikét. A CRMPG III kihangsúlyozta, hogy jobban össze kell hangolni a juttatási ösztönzőket a pénzügyi intézmény hosszú távú érdekeivel, és meg kell gátolni a rövid távú túlzott kockázatvállalást. Uniós szinten a de Larosière jelentés ugyanerre a következtetésre jutott, amikor azt ajánlotta, hogy a pénzügyi szolgáltatási ágazatban a javadalmazási politikák rendszerére kell összpontosítani és a juttatási ösztönzőket újra össze kell hangolni a részvényesek érdekeivel és a hosszú távú, egész vállalkozást átfogó nyereségességgel.

[2] A Bizottság 2009. március 4-i közleménye a Európai Tanács tavaszi üléséhez: „Impulzusok az európai gazdaság élénkítéséhez”, COM(2009) 114 végleges.

[3] A G20 csúcstalálkozó következtetései London, 2009. április 2., 15. pont.

[4] A pénzügyi szolgáltatási ágazat javadalmazási politikájáról szóló 2009/384/EK bizottsági ajánlás (HL L 120., 2009.5.15., 22. o.).

[5] Az ajánlás tartalmának részletes leírása az ezt a jelentést kiegészítő bizottsági szolgálati munkadokumentumban (SEC(2010)671) található.

[6] E jelentés céljára csak azon tagállamok elemzésére kerül sor, amelyek a bizottsági ajánlásnak megfelelően fogadtak el nemzeti intézkedéseket.

[7] COM(2009) 362. További részletekért lásd a jelentés 4 szakaszát.

[8] Olaszország jelezte, hogy rendelkezik a befektetési szolgáltatások és tevékenységek biztosításához kapcsolódó juttatásokra vonatkozó általános elvekkel, amelyek a befektetési vállalkozásokra és az eszközkezelő társaságokra alkalmazandók (az olasz nemzeti bank és az olasz pénzügyi felügyelet (Consob) 2007 októberében kibocsátott együttes rendelete).

[9] Csak a 6 legnagyobb olasz bankra vonatkozóan.

[10] Svédország azonban meghatározta, hogy „ az az alkalmazott, akinek tevékenysége jelentős hatással lehet a vállalkozás kockázati kitettségére, a következőképpen határozható meg: olyan személyzeti kategóriához tartozó alkalmazott, amelyben a feladatköre részeként nem elhanyagolható befolyást gyakorol vagy gyakorolhat a vállalkozás kockázati kitettségére ”.

[11] Az Egyesült Királyságban az érintett pénzügyi intézményeknek fel kell sorolniuk „azon személyeket, akik a vállalkozás szempontjából jelentős befolyásoló feladatkörrel rendelkeznek (és ezért e feladatkör ellátásához jóváhagyásra volt szükség) valamint olyan alkalmazottak, akiknek tevékenysége jelentős hatással van vagy lehet a vállalkozás kockázati profiljára”. A vélelem az, hogy a második kategóriába tartozó alkalmazottra kiterjednek az elvek, ha 2009. évi várt juttatásai összesen meghaladják az 1 millió GBP-t.

[12] Egyes esetekben azon harmadik ország egyedi munka- és/vagy adójogi szabályaitól függően, amelyben a csoport vállalkozásai működnek.

[13] Spanyolország azzal érvelt, hogy figyelembe véve, hogy i. a javadalmazási politika nem bizonyult problémásnak Spanyolországban, és ii. szükség van az európai jogszabályi fejleményekkel való koherencia garantálására, megvárják a vonatkozó európai irányelvek elfogadását a végrehajtáshoz.

[14] Az egyedi nemzeti rendelkezések miatt vagy kimentett pénzügyi intézmények esetében egyéb eltérések is fennállnak, de ezek sajátosabbak és korlátozott hatókörűek.

[15] COM (2009) 211, 2009.4.30.

[16] COM(2009) 362.

[17] Lásd a 2009. november 10-én az ECOFIN Tanács során elért megállapodást.

[18] COM (2009) 207, 2009.4.30.

[19] A rövid távú bónuszok rövid távú munkaszerződéseket jelentenek. Azáltal, hogy az év során bármikor le tudják csökkenteni alkalmazottaik számát, a pénzügyi intézmények fokozzák a munkavállalók közötti versenyt és a mobilitási kultúra részeként fenntartják a bónuszpool szintjét.

[20] A legújabb IIF-jelentés szerint habár „ történt előrelépés a juttatásoknak az IIF/FSB elveivel való összehangolása felé is, ennél sokkal több munkára van szükség. Bár a megfigyelt vállalkozások többsége teljesítményhez kötötte a juttatásokat és halasztást alkalmazott a juttatások kifizetésében, a legtöbbjük számára kihívást jelentett a juttatás összehangolása a bevétel kockázati időhorizontjával, valamint a tőkeköltségnek és a kockázati tényezőknek a teljesítményértékelésbe való beépítése. ”

[21] Ide tartoznak az önkorlátozások vagy a bónuszok és a végkielégítések (arany ejtőernyők) felső határai a legmagasabb szintű ügyvezetők tekintetében, jótékonysági célra fordított jelentős összegek stb.