[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 30.8.2006

COM(2006) 470 végleges

Javaslat:

A TANÁCS RENDELETE

A Kínai Népköztársaságból és Thaiföldről származó egyes műanyag zsákok és zacskók behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről, valamint a Malajziából származó egyes műanyag zsákok és zacskók behozatalára vonatkozó eljárás megszüntetéséről

(előterjesztő: a Bizottság)

INDOKOLÁS

A JAVASLAT HÁTTERE |

A javaslat indokai és célkitűzései Ez a javaslat a legutóbb a 2005. december 23-i 2117/2005/EK tanácsi rendelettel módosított, az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 1995. december 22-i 384/96/EK tanácsi rendelet (a továbbiakban: az alaprendelet) alkalmazására vonatkozik a Kínai Népköztársaságból (a továbbiakban: KNK), Malajziából és Thaiföldről származó egyes műanyag zsákok és zacskók behozatalára vonatkozó eljárásban. |

Általános összefüggések E javaslat az alaprendelet végrehajtásának összefüggésében készült, és annak a vizsgálatnak az eredménye, melyre az alaprendeletben megállapított tartalmi és eljárási követelményekkel összhangban került sor. |

A javaslat által érintett területet szabályozó meglévő rendelkezések Jelenleg nincsenek hatályban a KNK-ból, Malajziából és Thaiföldről származó egyes műanyag zsákok és zacskók behozatalára vonatkozó intézkedések. |

Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival és célkitűzéseivel Nem alkalmazható. |

KONZULTÁCIÓ AZ ÉRDEKELT FELEKKEL ÉS HATÁSVIZSGÁLAT |

Konzultáció az érdekelt felekkel |

Az alaprendelet rendelkezéseinek megfelelően az eljárásban érintett érdekelt feleknek a vizsgálat során már lehetőségük nyílt arra, hogy érdekeik védelmében fellépjenek. |

Szakvélemények összegyűjtése és felhasználása |

Külső szakértők bevonására nem volt szükség. |

Hatásvizsgálat E javaslat az alaprendelet végrehajtásának eredményeképp jött létre. Az alaprendelet nem ír elő általános hatásvizsgálatot, viszont tartalmazza a megvizsgálandó körülmények részletes listáját. |

A JAVASLAT JOGI ELEMEI |

A javasolt intézkedés összefoglalása 2005. június 30-án a Bizottság dömpingellenes vizsgálatot kezdeményezett a KNK-ból, Malajziából és Thaiföldről származó egyes műanyag zsákok és zacskók behozatalára vonatkozóan. A vizsgálat során bebizonyosodott, hogy a KNK-ból és Thaiföldről származó egyes műanyag zsákok és zacskók behozatala dömpingelt áron történt, kárt okozva a közösségi gazdasági ágazatnak, a Malajziából származó egyes műanyag zsákok és zacskók behozatala esetében viszont nem állapítottak meg dömpinget. Ennek következtében a Malajziából származó egyes műanyag zsákok és zacskók behozatalára vonatkozó eljárást meg kell szüntetni. A vizsgálatból az is kiderült, hogy az intézkedések bevezetése nem ellentétes a Közösség általános érdekével. Javasolt tehát, hogy a Tanács fogadja el az Európai Unió Hivatalos Lapjában legkésőbb 2006. szeptember 29-én közzétenni kívánt mellékelt rendeletjavaslatot. |

Jogalap A legutóbb a 2005. december 23-i 2117/2005/EK tanácsi rendelettel módosított, az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 1995. december 22-i 384/96/EK tanácsi rendelet. |

A szubszidiaritás elve A javaslat a Közösség kizárólagos hatáskörébe tartozik. A szubszidiaritás elve ennélfogva nem alkalmazható. |

Az arányosság elve A javaslat a következők miatt eleget tesz az arányosság elvének: |

Az intézkedés formáját a fent említett alaprendelet írja le, és nem hagy teret a nemzeti döntéshozatalnak. |

Nem alkalmazandó utalás arra vonatkozóan, hogy a Közösséget, a nemzeti kormányokat, a regionális és helyi hatóságokat, a gazdasági élet szereplőit és a polgárokat sújtó pénzügyi és adminisztratív terhet hogyan csökkentik a lehető legkisebbre, és hogy milyen mértékben arányos e teher a javaslat célkitűzésével. |

Az eszközök megválasztása |

Javasolt eszköz: rendelet. |

Más eszközök nem felelnének meg a következők miatt: Más eszköz azért nem lenne megfelelő, mert az alaprendelet nem irányoz elő alternatív lehetőségeket. |

KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK |

A javaslat nincs hatással a Közösség költségvetésére. |

1. Javaslat:

A TANÁCS RENDELETE

A Kínai Népköztársaságból és Thaiföldről származó egyes műanyag zsákok és zacskók behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről, valamint a Malajziából származó egyes műanyag zsákok és zacskók behozatalára vonatkozó eljárás megszüntetéséről

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,

tekintettel az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 1995. december 22-i 384/96/EK tanácsi rendeletre[1] (a továbbiakban: az alaprendelet) és különösen annak 9. cikkére,

tekintettel a tanácsadó bizottsággal folytatott egyeztetést követően benyújtott bizottsági javaslatra,

mivel:

A. ELJÁRÁS

2. Eljárás kezdeményezése

3. Az alaprendelet 5. cikke alapján 2005. június 30-án a Bizottság az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzétett értesítésében[2] (a továbbiakban: kezdeményezésről szóló értesítés) bejelentette a Kínai Népköztársaságból (a továbbiakban: KNK), Malajziából és Thaiföldről (a továbbiakban: az érintett országok) származó egyes műanyag zsákok és zacskók Közösségbe történő behozatalára vonatkozó dömpingellenes eljárás kezdeményezését.

4. Az eljárást azt követően kezdeményezték, hogy 2005. május 17-én az egyes műanyag zsákok és zacskók 29 közösségi gyártója – a műanyag zsákok és zacskók teljes közösségi termelésének tekintélyes részét (jelen esetben több mint 25%-át) képviselve – panaszt nyújtott be. A panasz bizonyítékot tartalmazott az említett termék dömpingjére és az abból eredő anyagi kárra vonatkozóan, és ez elegendőnek bizonyult az eljárás megindítására.

5. Az eljárásban érintett felek

6. A Bizottság az eljárás kezdeményezéséről hivatalosan értesítette a panaszos közösségi gyártókat, azok társulását, az egyéb közösségi gyártókat, az exportáló gyártókat, az importőröket, a szállítókat és a felhasználókat, valamint a felhasználói társulásokat, amelyekről tudott, hogy érintettek, továbbá az exportáló országok képviselőit. Az érdekelt felek lehetőséget kaptak arra, hogy álláspontjukat írásban ismertessék, és az értesítésben megállapított határidőn belül szóbeli meghallgatást kérjenek.

7. Tekintettel az ismert KNK-beli, malajziai és thaiföldi exportáló gyártók, az ismert közösségi gyártók és importőrök nagy számára, az alaprendelet 17. cikkével összhangban a dömping és a kár meghatározására mintavételt irányoztak elő a kezdeményezésről szóló értesítésben (a mintavételről részletesebb adatok az alábbiakban olvashatók).

8. Annak érdekében, hogy a KNK-beli exportáló gyártók számára lehetővé tegyék a piacgazdasági elbírálás (a továbbiakban: MET) vagy egyéni elbírálás (a továbbiakban: IT) iránti kérelmet, a Bizottság formanyomtatványokat küldött az érintett exportáló gyártóknak és a KNK hatóságainak. 108 vállalat és csoport igényelte a MET-et az alaprendelet 2. cikkének (7) bekezdése szerint. A fent említett valamennyi vállalat és csoport IT-t is kérelmezett, amennyiben a vizsgálat azt állapítaná meg, hogy nem felelnek meg a MET feltételeinek. Három vállalat csak IT-t kérelmezett.

9. A Bizottság kérdőíveket küldött minden ismert érintett félnek és minden más olyan vállalatnak, amely az eljárás megindításáról szóló értesítésekben meghatározott határidőn belül jelentkezett. A exportőrök, importőrök és a közösségi gazdasági ágazat mintáiban kiválasztott felektől beérkezett, a kérdőívre adott válaszok mellett két közösségi kiskereskedő is válaszolt a kérdőívre.

10. A érintett felek közül többen írásban is ismertették álláspontjukat. Minden fél számára biztosították a meghallgatást, aki azt a meghatározott határidőn belül kérte, és jelezte a meghallgatását indokló különös okokat.

11. A Bizottság felkutatott és megvizsgált minden olyan információt, amelyet szükségesnek tartott a dömping, az okozott kár és a közösségi érdek előzetes meghatározásához, és vizsgálatokat végzett a következő vállalatok létesítményeiben:

Közösségi gyártók

- SP Metal, Párizs, Franciaország és kapcsolt vállalatai: az SP Metal Biel, Zaragoza, Spanyolország és a Jet Sac SA, Auchel, Franciaország

- Groupe Barbier SA, Ste Sigolène, Franciaország

- Plasticos Romero SA, Murcia, Spanyolország

- Plasbel SA, Murcia, Spanyolország

- Alplast SA, Ste Marie-aux-Mines, Franciaország

Független közösségi importőrök

- FIPP GmbH & Co KG és kapcsolt vállalatai: DEISS GmbH & Co KG, Hamburg, Németország

Exportáló gyártók és kapcsolt vállalatok az exportáló országokban

Kínai Népköztársaság

- Cedo Shanghai Ltd., Shanghai

- Chun Yip Plastics (Shenzhen) Ltd., Shenzhen

- Huizhou Jun Yang Plastics Co., Ltd., Huizhou

- Suzhou Guoxin Group Co., Ltd., Taicang

- Wuxi Jiayihe Packaging Co., Ltd. és Wuxi Bestpac Packaging Co., Ltd., Wuxi

- Zhongshan Qi Yu Plastic Products Co., Ltd., Zhongshan

- Weifang Lefu Plastic Products Co., Ltd., Weifang

- Jinguan (Longhai) Plastics Packing Co., Ltd., Longhai

- Sunway Kordis Shanghai Ltd. és Shanghai Sunway Polysell Ltd., Shanghai

- Nantong Huasheng Plastic Products Co., Ltd., Nantong

Malajzia

- Dragonpak Industries (M) S/B, Johor Bahru

- Europlastics Malaysia S/B, Shah Alam

- Hond Tat Industries S/B, Klang

- Plastic V S/B, Klang

- Poly Carrier Industries S/B, Klang

- Sido Bangun S/B, Negri Sembilan

Thaiföld

- King Pac Industrial Company Limited, Chonburi

- Multibax Public Co., Ltd., Chonburi

- Naraipak Co., Ltd., Bangkok

- Sahachit Watana Plastic Industry Co., Ltd., Bangkok

- Thai Plastic Bags Industries Group Co., Ltd., Nakornpathorn

Kapcsolt közösségi importőrök

- Cedo Limited UK, Telford, Egyesült Királyság

- Cedo GmbH, Mönchengladbach, Németország

- Europackaging plc, Birmingham, Egyesült Királyság

- 3S’s Limited, Upton-upon-Severn, Egyesült Királyság

- Kordis Limited és Kordis BV, Stratford-upon-Avon, Egyesült Királyság

- A vizsgálati időszak

- A dömpingre vonatkozó vizsgálat 2004. április 1-jétől 2005. március 31-ig tartott (a továbbiakban: vizsgálati időszak vagy VI). A kárra vonatkozó vizsgálat a 2002. január 1-jétől 2005. március 31-ig tartó időszakot (a továbbiakban: az érintett időszak) fedte le.

B. MINTAVÉTEL

12. Mintavétel a KNK-beli, malajziai és thaiföldi exportáló gyártók körében

13. Amint az a fentiekben említésre került, tekintettel a KNK-beli, malajziai és thaiföldi exportáló gyártók nagy számára, a kezdeményezésről szóló értesítésben az alaprendelet 17. cikkének (1) bekezdésével összhangban mintavételt javasoltak.

14. Annak érdekében, hogy a Bizottság dönthessen a mintavétel szükségességéről és kiválaszthassa a mintát, felkérték az exportáló gyártókat, hogy a vizsgálat megindításának időpontjától számított 15 napon belül jelentkezzenek, és nyújtsanak be alapvető adatokat kivitelükről és belföldi értékesítéseikről és valamennyi, az érintett termék gyártásába és/vagy értékesítésébe bevont kapcsolt vállalat nevéről és tevékenységeiről. A KNK-beli, malajziai és thaiföldi hatóságokkal is konzultáltak.

15. A megadott határidőn belül 108 KNK-beli vállalat és csoport, 36 malajziai és 17 thaiföldi vállalat nyújtotta be a kért információkat. Azonban a KNK-ból mindössze 104 vállalat és csoport, Malajziából 31 és Thaiföldről 14 vállalat számolt be a Közösségbe irányuló kivitelről a vizsgálati időszak folyamán.

16. Azokat az exportáló gyártókat, amelyek a vizsgálati időszak folyamán az említett terméket exportálták a Közösségbe, és amelyek kifejezték a mintavételben való részvételre irányuló szándékukat, együttműködő vállalatoknak tekintették, és figyelembe vették a minták kiválasztásánál.

17. Az együttműködő exportáló gyártók a KNK esetében a Közösségbe irányuló összes kivitel körülbelül 95%-át tették ki, Malajzia esetében 96%-át, Thaiföld esetében pedig 88%-át.

18. A fennmaradó vállalatok kereskedők vagy exportáló gyártók voltak, amelyek a vizsgálati időszak alatt nem exportáltak a Közösségbe. Ezért e vállalatok vonatkozásában nem állapítanak meg dömpingkülönbözetet.

19. Azokat az exportáló gyártókat, amelyek nem jelentkeztek az előzetesen megadott időszakon belül, nem tekintették a vizsgálatban együttműködő félnek.

20. Az alaprendelet 17. cikkének (1) bekezdésével összhangban a minta kiválasztása során az alábbi kritériumokat vették figyelembe: az exportáló gyártó Közösségbe irányuló exportértékesítéseinek nagysága, valamint az exportáló gyártó belföldi értékesítéseinek nagysága. A lentebb ismertetett okoknál fogva úgy ítélték meg, hogy a mintában szerepelnie kell elegendő számú, belföldön értékesítést végző vállalatnak is. Ezért több olyan jelentős exportáló vállalat is a mintába került, amely reprezentatív belföldi értékesítéseket végez.

21. Ennek alapján a Bizottság eredetileg tíz kínai, hat malajziai és hat thaiföldi exportáló gyártót választott ki mintavételhez. A kiválasztott vállalatok az érintett termék Közösségbe irányuló kivitelének 52%-át teszik ki a KNK-ban, 62%-át Malajziában és 71%-át Thaiföldön.

22. Az alaprendelet 17. cikkének (2) bekezdésével összhangban az együttműködő exportáló gyártók és az érintett országok hatóságai lehetőséget kaptak arra, hogy megtegyék észrevételeiket a mintaválasztással kapcsolatban.

23. Számos kínai exportőr állította azt, hogy a mintavételnek ki kellett volna rájuk terjednie a vállalataikkal kapcsolatos bizonyos körülmények miatt, mint például: terméktípusok, üzleti modellek, költségszerkezet, illetve társulás hongkongi vagy az EU-ban székhellyel rendelkező csoportokkal. Azonban – tekintetbe véve az információk mennyiségét és a mintaválasztáshoz rendelkezésre álló időt – nem lett volna célszerű, ha a valamennyi fenti tényezőt tükröző minta előállítására törekedtek volna, és ezt az alaprendelet sem írja elő. Sőt, az alaprendelet lehetővé teszi, hogy a vizsgálatot azon legnagyobb reprezentatív exportmennyiségre szűkítsék, amely a rendelkezésre álló idő alatt megfelelően megvizsgálható.

24. Az egyik kínai exportőr azt állította, hogy a Bizottságnak a WTO dömpingellenes megállapodása értelmében azokat az exportőröket kellett volna kiválasztania, akik a legnagyobb Közösségbe irányuló exportértékesítéssel rendelkeznek, függetlenül a belföldi értékesítések nagyságától. A dömpingellenes megállapodás 6. cikkének (10) bekezdése többek között előírja, hogy az exportőrök mintájának „a kérdéses országokból érkező export legnagyobb, még elfogadhatóan vizsgálható százalékán” kell alapulnia. A dömpingellenes megállapodás 6. cikke (10) bekezdésének ezt az értelmezését el kell utasítani. Először is a dömpingellenes megállapodás 6. cikke (10) bekezdése megfogalmazása nem utal arra, hogy a mintában szerepelnie kell a reprezentatív belföldi értékesítéssel rendelkező exportőröknek. Másodszor, az exportáló gyártók mintájának kiválasztásakor az a cél, hogy összegyűjtsék a lehető legtöbb reprezentatív adatot, amelynek alapján a dömpingkülönbözet kiszámítható. E tekintetben lényeges, hogy az érintett terméket belföldön értékesítő vállalatok szerepeljenek a mintában annak érdekében, hogy az alaprendelet 2. cikkének (1) – (6) bekezdése értelmében meg lehessen határozni a rendes értéket, az eladási, általános és adminisztratív (SGA) költségeket, valamint a nyereséget. A MET feltételeinek megfelelő vállalatok esetében problematikus lenne a rendes érték megállapítása az említett eladási, általános és adminisztratív költségekre, illetve a nyereségre vonatkozó elegendő információ hiányában. A kivitel legnagyobb, még ésszerűen vizsgálható mennyiségébe ezért bele kell tartoznia legalább néhány olyan vállalatnak, amely a VI során belföldi értékesítést végzett. Ennek következményeként a dömpingellenes megállapodás 6. cikkének (10) bekezdése és az alaprendelet 17. cikke értelmében csak azokat a jelentős exportáló vállalatokat választották ki, amelyek a belföldi értékesítésekben is jelentős mértékben vettek részt.

25. A vizsgálat során megállapították, hogy a Wuxi Jiayihe Packaging Co., Ltd. és a Wuxi Bestpac Packaging Co., Ltd. tévesen jelentette be az érintett termék a Közösségbe irányuló nagy mennyiségű kivitelét, mert az említett vállalatok nem előállítói a terméknek, hanem más exportáló gyártók számára annak feldolgozói. Mivel az említett, saját előállítású termék tényleges értékesítése kis mennyiségben történik, a vállalatot kihagyták a kínai mintából. Azonban – mivel a vállalatot nemrég ellenőrizték – egyéni vizsgálatban fog részesülni.

26. A malajziai műanyaggyártók társulása (Malaysian Plastic Manufacturers Association) rámutatott, hogy az egyik vállalat, amelyet nem választottak a mintába, elmulasztott jelentést tenni egy kapcsolt vállalat műanyag zsákjainak és zacskóinak belföldi értékesítéséről, és szerepelnie kellett volna a mintában. Mivel az információ e jelentéstételi mulasztásról időben érkezett, a Bizottság beleegyezett abba, hogy az említett vállalat egy korábban kiválasztott, azonban kisebb nagyságú exportértékesítéssel rendelkező vállalat helyett szerepeljen a mintában.

27. A 22 eredetileg kiválasztott vállalat kérdőíveket kapott, melyeket a megadott határidőn belül visszaküldtek, kivéve egy thaiföldi vállalatot, amelyet kiválasztottak mintavételre, azonban később beszüntette az együttműködést.

28. Az érintett országok és felek nagy számára, valamint az időkorlátokra tekintettel a Bizottság úgy határozott, hogy – szem előtt tartva az alaprendelet 9. cikke (6) bekezdésének és 17. cikke (3) bekezdésének alkalmazását – nem lehet az exportáló gyártók egyedi vizsgálatát lefolytatni, mert az túlzott terhet jelentene és akadályozná a vizsgálat megfelelő időben történő befejezését. Ennek megfelelően a Bizottság valamennyi együttműködő exportáló gyártót arról tájékoztatta, hogy a kérelmek ellenére nem szándékozik egyéni vizsgálatot lefolytatni. Ilyen kérelem azonban a kezdeményezésről szóló értesítésben előírt 40 napos határidőn belül nem is érkezett.

29. Megjegyzendő, hogy az egyik ki nem választott, de a vizsgálatban együttműködő kínai vállalat kérvényezte, hogy nevét Jiangmen Xiefeng Plastic Co., Ltd-ről Jiangmen Toptype Plastic Products Co., Ltd-re változtassa. Bizonyítékot nyújtottak be arra nézve, hogy a névváltoztatás ugyanarra a jogi személyre vonatkozik, és a vállalat helyzetét, szerkezetét vagy tulajdonosát illetően nem történt változás. A vállalat nevét ezért új nevére módosították a rendelet mellékletében.

30. Mintavétel a közösségi gyártók körében

31. Tekintettel a közösségi gyártók nagy számára, a kezdeményezésről szóló értesítésben az alaprendelet 17. cikkének (1) bekezdésével összhangban mintavételt javasoltak. Ebből a célból a Bizottság felkérte a közösségi gyártókat, hogy szolgáltassanak információt a hasonló termék gyártása és értékesítése tekintetében.

32. 34 közösségi gyártó jelentkezett és nyújtotta be a kezdeményezésről szóló értesítésben előírt információkat. Összesen öt (három francia és két spanyol) vállalatot választottak ki a mintavételhez, mivel a Közösségben ezek képviselték azon legnagyobb reprezentatív mennyiségű termelést (megközelítőleg 18%), amely a rendelkezésre álló idő alatt ésszerűen megvizsgálható. Az alaprendelet 17. cikkének (2) bekezdésével összhangban konzultáltak a közösségi gyártók társulásával, és az nem emelt kifogást. Valamennyi kiválasztott közösségi gyártó együttműködést tanúsított, és a megadott határidőn belül elküldte a kérdőívre adott válaszát. Emellett a többi panaszos gyártó, valamint a vizsgálatot támogató gyártók – melyek Belgiumban, Dániában, az Egyesült Királyságban, Franciaországban, Hollandiában, Lengyelországban, Portugáliában, illetve Spanyolországban tevékenykednek – időben rendelkezésre bocsátották a kár kivizsgálásához szükséges általános adatokat.

33. Mintavétel az importőrök körében

34. Tekintettel az importőrök nagy számára a Közösségben, a kezdeményezésről szóló értesítésben az alaprendelet 17. cikkének (1) bekezdésével összhangban mintavételt javasoltak. Ebből a célból a Bizottság felkérte az importőröket, hogy szolgáltassanak információt az érintett termék behozatala és eladása tekintetében.

35. A kapott információ alapján a Közösség öt importőrt választott ki három tagállamban: kettőt Franciaországban, egyet Németországban és kettőt az Egyesült Királyságban. Az importőrök két ismert társulásával konzultáltak. Ezek az importőrök képviselték a Közösségben az ismert importőrök azon legnagyobb reprezentatív eladási mennyiségét (mintegy 9%), amely a rendelkezésre álló idő alatt ésszerűen megvizsgálható volt. Két importőr végül együttműködést tanúsított, és elküldte a kérdőívekre adott válaszait.

36. Nyilvánosságra hozatal

37. Minden felet értesítettek azokról az alapvető tényekről és szempontokról, amelyek alapján végleges dömpingellenes vám kivetését szándékozták javasolni a KNK-ból és Malajziából származó egyes műanyag zsákok és zacskók behozatalára, és amelyek alapján a Malajziából származó behozatalra vonatkozó eljárást meg kívánták szüntetni Egyúttal olyan határidőt biztosítottak számukra, amelyen belül a végleges intézkedések elrendelése alapjául szolgáló lényeges tények és szempontok nyilvánosságra hozatalát követően ismertethetik álláspontjukat.

38. Sor került az érdekelt felek által benyújtott szóbeli és írásos észrevételek áttekintésre, és indokolt esetben a megállapításokat azoknak megfelelően módosították.

C. ÉRINTETT TERMÉK ÉS HASONLÓ TERMÉK

39. Általános helyzet

40. A polietilénből készült műanyag zsákokat és zacskókat általában kiskereskedelmi elárusítóhelyeken teszik hozzáférhetővé a fogyasztók számára, akik leginkább a vásárolt termékek szállítására, élelmiszer csomagolására vagy háztartási hulladék tárolására használják azokat.

41. Az érintett termék

42. Az érintett termék a KNK-ból, Malajziából és Thaiföldről származó, tömegében legalább 20% polietilént tartalmazó, legfeljebb 100 mikrométer vastagságú műanyag zsák és zacskó (a továbbiakban: műanyag zacskók). Az érintett terméket az ex 3923 21 00, ex 3923 29 10 és ex 3923 29 90 KN-kód alá sorolják.

43. A műanyag zacskókat polietilén polimerekből állítják elő hosszú csőformában történő extrúzióval, levegő befecskendezése által, amely műveletet feldarabolás, szükség esetén hegesztés, nyomtatás, fogók és/vagy lezáró rendszerek hozzáadása követ. A zacskók többféle sűrűségű polietilénből készülhetnek, amely más gyantákkal vagy adalékanyagokkal keverhető. Az anyagösszetétel hatással van a zacskó olyan tulajdonságaira, mint erősség, tartósság vagy lebonthatóság, amelyekre a különböző alkalmazások során lehet szükség.

44. A vizsgálat során a kínai hatóságok, továbbá több importőr és exportőr azt állította, hogy a vizsgálat túl széles körre terjedt ki, mert olyan tételek szerepeltek benne, mint bevásárlótáskák, szemeteszsákok, fagyasztáshoz, gyümölcs-és zöldségtároláshoz használt zacskók és egyéb termékek, amelyek fizikai jellemzőiket, árukat, értékesítési csatornáikat, végső felhasználásukat és a fogyasztói megítélést tekintve egyaránt különbözőek. Egy exportőr és több importőr azt kérte, hogy a cipzáros zacskók (cipzárral lezárható polietilén zacskók) ne tartozzanak a vizsgálat hatálya alá a nyersanyag, a termelési folyamat, a külalak, felhasználás, terjesztés, fogyasztói megítélés és az ár terén fennálló különbségek miatt. Egy importőr hasonlóan érvelt a pénzeszsákok esetében, amelyeknek állítása szerint egyedi technikai és fizikai jellemzői vannak, és amelyeket csak korlátozott számú vállalat állít elő.

45. Az egyik malajziai exportőr azt állította, hogy egyes bevásárlótáskáikra szabadalmaztatott adagolási mechanizmusa miatt a vizsgálat hatálya nem kellene hogy kiterjedjen, mivel ilyen jellemzőkkel rendelkező zacskókat a közösségi gazdasági ágazat állítólag nem állít elő. Azonban ez a szabadalmaztatott tulajdonság, noha funkcionális előnyöket kínál más bevásárlótáskákkal szemben, nem tér el eléggé a kérdéses táskák fizikai jellemzőitől ahhoz, hogy a termékeket külön terméknek tekinthessék. Valójában ezek alapvetően felcserélhetők maradtak más bevásárlótáskákkal, függetlenül attól, van-e azoknak hasonló szabadalmaztatott rendszere.

46. Habár elismert, hogy a műanyag zacskóknak különböző típusai vannak, amelyeket különféle alkalmazásokhoz készítenek, beleértve a fent említetteket, a vizsgálatból kiderült, hogy a műanyag zacskók valamennyi típusának, köztük a szabadalmaztatott tulajdonsággal rendelkező zacskóknak, ugyanazok az alapvető fizikai és kémiai tulajdonságai: végeredményben polietilén fóliából készült rugalmas tárolók, amelyeket áruk csomagolására és szállítására használnak. A műanyag zacskók felhasználása ugyanaz, habár az áruk, amelyeket szállítanak vagy amelyek csomagolásához felhasználják őket, különböznek (pl. kiskereskedelmi termékek, élelmiszerek, hulladék). E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az alaprendelet nem írja elő, hogy a vizsgálat olyan termékekre vonatkozzon, amelyek minden tekintetben (például a termelési folyamat, ár, értékesítési csatornák, a felhasználás és a fogyasztói megítélés vonatkozásában) egyformák. Ehelyett a Bizottság következetes gyakorlata szerint azt írja elő, hogy a terméktípusok egy termékként való kezeléséhez elegendő, ha a típusok alapvető fizikai, műszaki és/vagy kémiai tulajdonságai megegyeznek.

47. Ennek megfelelően a KNK-ból, Malajziából vagy Thaiföldről származó, az ex 3923 21 00, ex 3923 29 10 és ex 3923 29 90 KN-kód alá besorolt, különféle típusú műanyag zacskók e vizsgálat értelmében egyetlen terméknek tekintendők.

48. Hasonló termék

49. A Bizottság megállapította, hogy a KNK-ban, (az analóg országként is szolgáló) Malajziában és Thaiföldön gyártott, és a megfelelő belföldi piacon eladott, valamint az érintett országokból a Közösségbe exportált, továbbá a közösségi gazdasági ágazat által a Közösségben gyártott és eladott valamennyi műanyag zacskó ugyanazokkal a fizikai, kémiai és műszaki tulajdonságokkal rendelkezik, és felhasználásuk is egyezik. Ezért arra a következtetésre jutottak, hogy az alaprendelet 1. cikkének (4) bekezdése értelmében valamennyi terméktípus hasonló terméknek minősül.

D. DÖMPING

50. Általános módszer

51. Az alábbiakban meghatározott általános módszert alkalmazták minden malajziai és thaiföldi együttműködő exportáló gyártó esetében, valamint azon együttműködő kínai exportáló gyártók esetében, akik piacgazdasági elbírálásban részesültek. Az egyes érintett országokra vonatkozó, dömpinggel kapcsolatos alábbi megállapítások ezért csak az egyes exportáló országok sajátos vonásait ismertetik.

52. Rendes érték

53. Az alaprendelet 2. cikkének (2) bekezdésével összhangban a Bizottság először minden egyes exportáló gyártó esetében megvizsgálta, hogy az érintett termék független fogyasztók számára történő belföldi értékesítései reprezentatívak-e, azaz az ilyen értékesítések teljes mennyisége eléri vagy meghaladja-e a Közösségbe irányuló hasonló exportértékesítések teljes mennyiségének 5%-át.

54. Ezt követően a Bizottság azonosította az általános reprezentatív belföldi értékesítésekkel rendelkező társaságok által a belföldi piacon eladott azon terméktípusokat, amelyek megegyeztek vagy közvetlenül összehasonlíthatóak voltak a közösségi kivitelre eladott típusokkal. A következő követelményeket alkalmazták: a műanyag zacskókhoz felhasznált nyersanyag típusa, a zacskók mérete, színezése, nyomtatása, lezárása, fogói és külalakja.

55. Egy terméktípus belföldi értékesítéseit akkor tekintették kellően reprezentatívnak, ha a vizsgálati időszak folyamán a belföldön független fogyasztók számára eladott terméktípus mennyisége legalább 5%-a volt a közösségi exportra eladott hasonló terméktípus teljes mennyiségének.

56. A Bizottság ezt követően megvizsgálta, hogy az egyes exportáló országok minden egyes vállalatának a műanyag zacskók minden egyes típusára vonatkozó belföldi értékesítései a rendes kereskedelmi forgalom keretén belülinek tekinthetők-e az alaprendelet 2. cikke (4) bekezdésének megfelelően. Ez úgy történt, hogy a vizsgálati időszak folyamán a belföldi piacon értékesített minden egyes exportált terméktípus esetében meghatározták a független fogyasztók számára történt nyereséges belföldi értékesítések arányát:

57. Amennyiben egy bizonyos terméktípus a kiszámított gyártási költséggel megegyező vagy azt meghaladó nettó értékesítési áron eladott értékesítési mennyisége az adott típus teljes értékesítésének több mint 80%-át képviselte, és ha az említett típus súlyozott átlagára megegyezett a gyártási költséggel vagy meghaladta azt, a rendes értéket a tényleges belföldi ár alapján állapították meg. Ezt az árat a vizsgálati időszak során e típus összes hazai eladási árának súlyozott átlagaként számították ki, függetlenül attól, hogy ezen eladások nyereségesek voltak-e vagy sem.

58. Amennyiben a terméktípus nyereséges értékesítési mennyisége az ilyen típusú teljes értékesítési mennyiség 80%-át vagy annál alacsonyabb értéket tett ki, illetve amennyiben e típus súlyozott átlagára nem érte el az előállítási költséget, a rendes értéket a tényleges belföldi árra alapozták, amelyet kizárólag e típus nyereséges értékesítésének súlyozott átlaga alapján számítottak ki, feltéve, hogy ezen értékesítések elérték vagy meghaladták e típus teljes értékesítési mennyiségének a 10%-át.

59. Azokban az esetekben, amikor bármelyik terméktípus nyereséges eladási mennyisége e típus teljes eladási mennyiségének 10%-ánál kevesebb volt, úgy tekintették, hogy ez a bizonyos típus elégtelen mennyiségekben került értékesítésre ahhoz, hogy a belföldi ár kellő alapot biztosítson a rendes érték megállapításához.

60. Amennyiben az exportáló gyártó által értékesített egy bizonyos termék belföldi árát nem lehetett felhasználni a rendes érték megállapításához, egy másik módszert kellett alkalmazni. E tekintetben a Bizottság számtanilag képzett rendes értéket alkalmazott, az alaprendelet 2. cikke (3) bekezdésének megfelelően.

61. A rendes értéket az eladási, általános és adminisztratív költségek ésszerű összegének, valamint egy ésszerű haszonkulcsnak az egyes exportőrök exportált típusainak előállítási költségeihez történő hozzáadásával számították ki.

62. Az eladási, általános és adminisztratív költségeket és a nyereséget minden esetben az alaprendelet 2. cikkének (6) bekezdésében meghatározott módszerek szerint állapították meg. Ebből a célból a Bizottság megvizsgálta, hogy a belföldi piacon az egyes érintett exportáló gyártók által felszámított eladási, általános és adminisztratív költségek és az elért nyereség megbízható adatoknak minősültek-e.

63. Exportár

64. Minden olyan esetben, amikor az érintett terméket független közösségi fogyasztó részére exportálták, az exportárat az alaprendelet 2. cikke (8) bekezdésének megfelelően, azaz a ténylegesen megfizetett vagy megfizetendő exportárak alapján határozták meg.

65. Amikor az exportértékesítés közösségi székhelyű kapcsolt importőrökön keresztül történt, az exportárat az alaprendelet 2. cikke (9) bekezdésének megfelelően azon ár alapján határozták meg, amelyen az importált terméket először értékesítik viszonteladás formájában egy független vevő számára, megfelelően kiigazítva azt a behozatal és a viszonteladás között felmerülő minden költség, valamint az eladási, általános és adminisztratív költségek és ésszerű haszonkulcs szerint. E tekintetben a kapcsolt importőrök saját eladási, általános és adminisztratív költségeit alkalmazták. A haszonkulcsot az együttműködő nem kapcsolt importőröktől kapott információk alapján határozták meg.

66. Összehasonlítás

67. A rendes érték és az exportár közötti összehasonlítást gyártelepi paritáson végezték.

68. A rendes érték és az exportár közötti tisztességes összehasonlítás érdekében az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdésével összhangban kiigazítások formájában figyelembe vették az árakat és azok összehasonlíthatóságát érintő tényezők eltéréseit. Valamennyi vizsgált exportáló gyártó számára megítélték az alkalmazható és indokolható engedményeket a fuvarozási, tengeri fuvarozási és biztosítási költségek, az anyagmozgatási, rakodási és mellékköltségek, a csomagolási költségek, a garanciális költségek és a jutalékok különbségeire.

69. Dömpingkülönbözet

70. Az alaprendelet 2. cikke (11) és (12) bekezdésének megfelelően a dömpingkülönbözet megállapítására a terméktípusonkénti, fentiek szerint meghatározott rendes érték súlyozott átlagának és a terméktípusonkénti, fentiek szerint meghatározott exportár súlyozott átlagának összehasonlítása alapján került sor.

71. Az alaprendelet 17. cikkével összhangban jelentkező, de a mintában nem szereplő együttműködő exportáló gyártók tekintetében a dömpingkülönbözet megállapítására a mintában szereplő társaságok dömpingkülönbözeteinek súlyozott átlaga alapján került sor, az alaprendelet 9. cikke (6) bekezdésének megfelelően.

72. A Bizottság következetes gyakorlatává vált, hogy a dömpingkülönbözet meghatározása szempontjából egyetlen szervezetnek tekintse a kapcsolt exportáló gyártókat vagy az ugyanahhoz a csoporthoz tartozó exportáló gyártókat, és ezért ezek tekintetében egyetlen dömpingkülönbözetet állapítson meg. Ez különösen azért alakult így, mert az egyéni dömpingkülönbözetek kiszámításával a dömpingellenes intézkedések kijátszására ösztönözhetnék a feleket, és így azáltal, hogy lehetővé tennék a kapcsolt exportáló gyártók számára közösségi exportjuknak a legalacsonyabb egyéni dömpingkülönbözettel rendelkező társaságon keresztül történő bonyolítását, hatástalanná tennék az intézkedéseket.

73. E gyakorlattal összhangban az ugyanabba a csoportba tartozó kapcsolt exportáló gyártókat egyetlen jogi személyként kezelték, és számukra egyetlen dömpingkülönbözetet állapítottak meg, amelyet az egyes csoportok együttműködő gyártói dömpingkülönbözeteinek súlyozott átlaga alapján számítottak ki.

74. A nem együttműködő exportáló gyártók dömpingkülönbözetének megállapítása céljából először az együttműködés hiányának mértékét állapították meg. E célból az együttműködő exportáló gyártók által jelentett, a Közösségbe irányuló exportmennyiséget az Eurostat megfelelő behozatali statisztikáival hasonlították össze.

75. Mivel az együttműködés szintje Malajziában és Thaiföldön magas (85% feletti) volt, helyénvalónak tekintették, hogy a maradvány dömpingkülönbözetet az érintett országok nem együttműködő gyártói számára az együttműködő exportőrökre kivetett legmagasabb vám szintjén határozzák meg.

76. Kína tekintetében meg kell jegyezni, hogy az együttműködés szintje általában magas volt ugyan, három exportáló gyártó azonban hamis és félrevezető információt nyújtott, ezért őket az alaprendelet 18. cikke értelmében nem együttműködőnek minősítették. Mivel ezek a vállalatok szándékosan tartózkodtak az együttműködéstől, a KNK-beli nem együttműködő exportáló gyártók számára a maradvány dömpingkülönbözetet a rendelkezésre álló tényekre alapozták. Ezért helyénvalónak tekintették, hogy a maradvány dömpingkülönbözetet a MET-ben vagy IT-ben nem részesülő exportáló gyártók tekintetében a reprezentatív típusokra megállapított legmagasabb különbözet szintjén állapítsák meg. Semmi nem utalt arra, hogy a nem együttműködő gyártók ennél alacsonyabb szintű dömpinget alkalmaztak volna.

77. Malajzia

78. Rendes érték

79. Három vállalat globálisan reprezentatív belföldi értékesítéssel rendelkezett. Mivel azonban nem állt rendelkezésre ennek megfelelő belföldi és exportált típus, a rendes értéket e vállalatok számára a fentiekben ismertetett módszer alapján kellett meghatározni. A reprezentatív belföldi értékesítéssel nem rendelkező három vállalat számára a rendes értéket szintén a fentiekben ismertetett módszer szerint kellett meghatározni.

80. A reprezentatív belföldi értékesítéssel rendelkező három vállalat esetében a rendes kereskedelmi forgalomban elért nyereséget, valamint a saját hazai értékesítéseiken alapuló eladási, általános és adminisztratív költségeket használták a rendes érték meghatározásához.

81. A reprezentatív hazai értékesítéssel nem rendelkező három vállalat számára az eladási, általános és adminisztratív költségekre vonatkozó összeget a hazai értékesítésekkel rendelkező három vállalat átlagos eladási, általános és adminisztratív költségei alapján határozták meg.

82. Mivel csak egyetlen malajziai exportőr hasonló termékének belföldi értékesítései voltak általánosan nyereségesek, a termékek ugyanazon általános kategóriájának a hazai értékesítésben elért átlagos nyereségszintjét, 5,5%-ot használták a rendes érték meghatározásához a hazai értékesítést nem végző három vállalat esetében, az alaprendelet 2. cikke (6) bekezdésének c) pontjával összhangban.

83. Exportár

84. A hat exportáló gyártó Közösségbe irányuló kivitelüket vagy közvetlenül, független vásárlók számára, vagy Közösségen belüli, illetve indonéziai kapcsolt kereskedelmi vállalatokon keresztül értékesítették. Ha az exportértékesítés közösségi székhelyű kapcsolt importőrökön keresztül történt, az exportárat az alaprendelet 2. cikke (9) bekezdésének megfelelően a fenti (53) preambulumbekezdésben leírtak szerint határozták meg.

85. Összehasonlítás

86. A rendes értéket és az exportárakat – a fenti (54) és (55) preambulumbekezdésben leírtak szerint – gyártelepi alapon hasonlították össze, adott esetben kiigazításokkal, az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdésével összhangban.

87. Az Indonézián keresztül történő értékesítések esetében a jutalékokra vonatkozó 3,3%-os kiigazításra volt szükség az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének i) pontja értelmében. A jutalék összegét az indonéziai vállalat eladási, általános és adminisztratív költségei, valamint 3%-os haszonkulcs alapján határozták meg. Mivel az indonéz vállalat nyereségére hatással voltak a kapcsolt vállalatok között történő értékesítések, a 3%-os haszonkulcsot egy független kereskedő nyeresége alapján határozták meg.

88. Egy másik exportőr azt állította, hogy közösségi értékesítési áraikat ki kell igazítani, hogy figyelembe vegyék a legutóbbi (a VI utáni) szerződésüket a végső felhasználóval, amely áremelést tesz lehetővé; az áremelés célja állítólagosan az exportőrt a VI során a nyersanyag árában bekövetkezett változás hatására ért veszteségek kompenzálása. Mivel a VI során nem került sor az ár kiigazítására, és semmi sem bizonyítja az új szerződés és a költségek múltbeli alakulása közötti kapcsolatot, ez nem valósítható meg.

89. Dömpingkülönbözet

90. A dömpingkülönbözetek a vám megfizetése előtti CIF közösségi határparitásos ár százalékában kifejezve a következők:

Dragonpak Industries (M) S/B, Johor Bahru | 0 % |

Europlastics Malaysia S/B, Shah Alam | 0 % |

Hond Tat Industries S/B, Klang | 4,0 % |

Plastic V S/B, Klang | 0 % |

Poly Carrier Industries S/B, Klang | 0 % |

Sido Bangun S/B, Negri Sembilan | 9,1 % |

A mintában nem szereplő együttműködő exportáló gyártók | 7,3 % |

Összes többi vállalat | 9,1 % |

91. A Bizottság megvizsgálta, hogy a malajziai országos szintű dömping az alaprendelet 9. cikke (3) bekezdésében meghatározott legkisebb, 2%-os szint fölötti-e. E célból helyénvalónak ítélték, hogy a minta – amely magában foglalta az olyan vállalatokat, amelyeknél nincs dömping – eredményeit elkülönítsék a mintában nem szereplő vállalatok dömpingszintjének felbecslése érdekében. A mintában a dömping összege a mintában szereplő kivitel CIF-értékének százalékában kifejezve 2% alatt volt. Ezért a Malajziára meghatározott általános dömpingkülönbözet a legkisebb szint alatt maradt. E körülmények között az eljárást a Malajziából származó érintett termék behozatala tekintetében vámok kivetése nélkül meg kell szüntetni.

92. A közösségi gazdasági ágazat azt állította, hogy az alaprendelet 9. cikkének (3) bekezdése nem írja elő az országos legkisebb dömpingkülönbözet meghatározását.

93. A Bizottság elutasította ezt az értelmezést. Az alaprendelet 9. cikkének (3) bekezdése világosan előírja, hogy az eljárást meg kell szüntetni, ha a dömpingkülönbözet 2%-nál kevesebb. Mivel az eljárás egy országra irányul, ez kimondottan országos különbözetre vonatkozik.

94. A közösségi gazdasági ágazat azt is állította, hogy az alaprendelet 9. cikkének (6) bekezdése előírja, hogy a nulla és csekély értékű különbözetet figyelmen kívül kell hagyni a mintában nem szereplő együttműködő exportáló gyártókra kivetendő dömpingellenes vám kiszámításakor. Ez a cikk azonban csupán a legmagasabb vámot határozza meg, amelyet a vámok kivetése esetén az említett exportáló gyártókra ki lehet vetni. Mivel azok a malajziai exportáló gyártók, akiknél bebizonyosodott a dömping, a Malajziából származó összes kivitel csupán kis részét jelentik, helyénvalónak ítélték, hogy a fenti (72) preambulumbekezdésben említettek szerint az országos számítást az egész minta eredményeinek becslésére alapozzák.

95. Thaiföld

96. Rendes érték

97. Három vállalat globálisan reprezentatív belföldi értékesítéssel rendelkezett. Mivel azonban nem állt rendelkezésre ennek megfelelő belföldi és exportált típus, a rendes értéket e vállalatok számára a fentiekben ismertetett módszer alapján kellett meghatározni. A reprezentatív belföldi értékesítéssel nem rendelkező vállalatok számára a rendes értéket szintén a fentiekben ismertetett módszer szerint kellett meghatározni.

98. E három vállalat esetében saját belföldi értékesítéseik eladási, általános és adminisztratív költségeit használták. A reprezentatív belföldi értékesítéssel nem rendelkező két vállalat számára az eladási, általános és adminisztratív költségekre vonatkozó összeget a belföldi értékesítésekkel rendelkező három vállalat átlagos eladási, általános és adminisztratív költségei alapján határozták meg.

99. A reprezentatív hazai értékesítést végző két vállalat számára a rendes kereskedelmi forgalomban elért nyereséget használták fel. A reprezentatív hazai értékesítést végző harmadik vállalat esetében saját nyereségük nem volt alkalmazható, mivel értékesítésük kevesebb mint 10%-a történt a rendes kereskedelmi forgalom során.

100. Mivel egyetlen thaiföldi exportőr sem rendelkezett általánosan nyereséges hazai értékesítéssel, a két, belföldi értékesítést nem végző vállalatra, valamint a rendes kereskedelmi forgalomban kevesebb mint 10% hazai értékesítést végző vállalatra vonatkozó rendes érték meghatározásához ésszerű haszonkulcsot használtak egy thaiföldi vállalatnak a termék ugyanazon általános kategóriájában történt belföldi értékesítéseinek nyeresége alapján, az alaprendelet 2. cikke (6) bekezdésének c) pontjával összhangban.

101. Exportár

102. Az öt együttműködő exportáló gyártó kivitele közvetlenül a független közösségi vásárlókhoz irányult. Az exportárak ezért az érintett termékért ténylegesen fizetett vagy fizetendő árakon alapultak, az alaprendelet 2. cikkének (8) bekezdésével összhangban.

103. Összehasonlítás

104. A rendes értéket és az exportárakat – a fentiekben leírtak szerint – gyártelepi alapon hasonlították össze, adott esetben kiigazításokkal, az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének értelmében.

105. Dömpingkülönbözet

106. A dömpingkülönbözetek a vám megfizetése előtti CIF közösségi határparitásos ár százalékában kifejezve a következők:

King Pac Industrial Co Ltd., Chonburi and Dpac Industrial Co., Ltd., Bangkok | 14,3 % |

Multibax Public Co., Ltd., Chonburi | 5,1 % |

Naraipak Co., Ltd. and Narai Packaging (Thailand) Ltd., Bangkok | 10,4 % |

Sahachit Watana Plastic Industry Co., Ltd., Bangkok | 6,8 % |

Thai Plastic Bags Industries Co., Ltd., Nakhonpathom | 5,8 % |

A mintában nem szereplő együttműködő exportáló gyártók | 7,9 % |

Összes többi vállalat | 14,3 % |

107. Kínai Népköztársaság

108. Piacgazdasági elbírálás (MET) és egyéni elbírálás (IT)

109. A KNK-ból származó behozatalra vonatkozó dömpingellenes vizsgálatok során a rendes értéket az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdése b) pontjának (1)-(6) albekezdéseivel összhangban határozzák meg azon exportáló gyártókra nézve, akik a vizsgálat szerint az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének c) pontjában meghatározott feltételeknek eleget tesznek. Az egyszerűbb hivatkozás céljából e feltételek röviden összefoglalva a következők:

110. az üzleti döntéseket és költségeket a piaci feltételek szerint alakították ki, jelentős állami beavatkozás nélkül;

111. a számviteli nyilvántartásokat a nemzetközi számviteli standardoknak megfelelően függetlenül ellenőrizték és alkalmazták minden célra;

112. nincsenek a korábbi, nem piacgazdasági rendszerből eredő jelentős torzulások;

113. a csődjogi és a tulajdonjogi jogszabályok biztosítják a stabilitást és jogbiztonságot; valamint

114. a valutaátváltás piaci árfolyamon történik.

115. Valamennyi, a mintavételhez tekintetbe vett kínai gyártó kérelmezte a piacgazdasági elbírálást az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének b) pontja alapján, és a megadott határidőn belül benyújtotta az exportáló gyártóknak szóló, MET iránti kérelemre vonatkozó formanyomtatványt. Három vállalat csak IT-t kérelmezett, és az előírtaknak megfelelően a MET iránti kérelemre vonatkozó formanyomtatványt részben kitöltve nyújtotta be. A tíz vizsgált vállalat tekintetében a Bizottság felkutatott minden szükségesnek ítélt információt, és a MET-re vonatkozó kérelmében benyújtott valamennyi információt ellenőrizte az érintett vállalatok létesítményeiben.

116. A megállapítások szerint a vizsgált tíz kínai exportáló gyártó közül hét bebizonyította, hogy teljesíti az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdése c) pontjában meghatározott öt feltételt, és meg kell ítélni neki a MET-et, egy exportáló gyártó azonban nem részesülhet MET-ben.

117. A fennmaradó két kínai exportáló gyártó és egy, a mintában nem szereplő exportáló gyártó esetében azonban megállapították, hogy az alaprendelet 18. cikke értelmében hamis és félrevezető információkat szolgáltattak.

118. Két exportáló gyártó a MET-re vonatkozó kérelemben és a dömpingellenes kérdőívre adott válaszában nem jelezte, hogy egymással kapcsolatban áll, egyikük pedig hamis bizonyítékot nyújtott be, hogy részben leplezze a fennálló kapcsolatot.

119. Ebben az összefüggésben meg kell jegyezni, hogy a Bizottság következetes gyakorlata szerint megvizsgálja, vajon a kapcsolt vállalatok egy csoportja egészként teljesíti-e a MET feltételeit. Ez azért szükséges, mert így elkerülhető, hogy intézkedések bevezetése esetén a vállalatok egy csoportja a csoport egyik kapcsolt vállalatán keresztül bonyolítsa értékesítéseit egyéni vámtétellel és MET elbírálással. Ezért olyan esetekben, amikor egy leányvállalat vagy bármely más kapcsolt vállalat az érintett termék gyártója vagy értékesítője, minden kapcsolt vállalat vonatkozásában jelezni kell a köztük fennálló kapcsolatot annak biztosítása érdekében, hogy a kapcsolt vállalatok az intézkedések bevezetése esetén egyforma dömpingkülönbözetben részesüljenek. Emellett az érintett termék gyártásában részt vevő minden kapcsolt vállalatnak válaszolnia kell a MET-igénylő formanyomtatványra annak érdekében, hogy megvizsgálható legyen: ezek a vállalatok megfelelnek-e az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének c) pontjában meghatározott feltételeknek. A kérdőívre válaszolnia kell valamennyi kapcsolt gyártónak is.

120. Jelen esetben, habár egyenként mindkét vállalat eleget tett a MET-igénylő űrlap benyújtására vonatkozó kötelezettségének, a kapcsolt vállalatok megpróbálták leplezni a közöttük fennálló kapcsolatot. Mivel a kapcsolatot nem hozták nyilvánosságra, a két kapcsolt vállalat egyikét nem vizsgálták meg a mintában szereplő másik vállalattal együtt, ahogy az rendesen történt volna. A Bizottság rendelkezésére bocsátott információ így nem tette lehetővé, hogy a csoport valamennyi kapcsolt vállalatát megfelelően megvizsgálják. Ennek eredményeképp nem lehetett megállapítani, hogy vajon az egész csoport megfelel-e a MET feltételeinek.

121. Így mind a vizsgált exportáló gyártót, mind kapcsolt vállalatát, amely az érintett termék előállításában és értékesítésében is részt vett, együtt nem működő exportáló gyártónak minősítették.

122. A fennmaradó másik vállalat esetében bebizonyosodott, hogy az exportértékesítések vonatkozásában szándékosan hamis információt közölt a kérdőívre adott válaszában, és a lenti (112) preambulumbekezdéseben ismertetett módon meghamisította az exportszámlákat. Megállapították, hogy mivel a vállalatot együtt nem működő exportőrré nyilvánították, a MET iránti kérelem érvényét vesztette, mivel ilyen körülmények között nem lehetett kiszámítani a vállalat egyéni dömpingkülönbözetét.

123. Az exportáló gyártók és a közösségi gazdasági ágazat lehetőséget kapott, hogy a fenti megállapításokkal kapcsolatban észrevételt tegyen.

124. A (85) preambulumbekezdésben említett kínai exportáló gyártó nem tudta bebizonyítani, hogy teljesíti a fenti 1., 2. és 3. feltételt, ezért MET iránti kérelmét elutasították. E vállalat és kapcsolt vállalatai vizsgálata során kiderült, hogy a csoport két egységből áll: egy kínai vállalatból és egy hongkongi anyavállalat kínai leányvállalatából. A vállalat nem tudta bizonyítani, hogy a leányvállalat vezetését nem befolyásolja a kínai állam. Ráadásul a kínai gyártó vállalat működési engedélye előírja, hogy a termékek egy meghatározott minimális százalékát exportálni kell. A vállalat azt állította, hogy a helyi hatóságoktól engedélyt tud szerezni a belföldi értékesítésre, azaz korlátlan működési engedélyhez juthat. Állításait azonban nem támasztotta alá, működési engedélyéből sem kérte a nyilvánvaló korlátozás törlését, és alapszabályát – amelyben az exportra vonatkozó követelmény szintén szerepelt – sem változtatta meg. Ennek következtében megállapítható, hogy a vállalat nem bocsátott rendelkezésre elegendő bizonyítékot arra, hogy a piaci jelzéseknek megfelelően, szabadon és rugalmasan értékesíthet, és többek között belföldi értékesítést is végezhet. Ez a korlátozás jelentős mértékű állami beavatkozás, azaz olyan működési szabályzat eredménye, amely a vállalat tevékenységének hatókörét az exportpiacra korlátozza.

125. A fentiek azt jelentik, hogy a vállalat egyéni elbírálás (IT) iránti kérelmét szintén elutasították, mivel a vállalat nem teljesítette a 9. cikk (5) bekezdésének b) pontjában meghatározott feltételt, vagyis azt, hogy az exportárak és az exportra szánt mennyiségek szabadon meghatározhatók.

126. A 2. feltétel tekintetében, mivel a hongkongi anyavállalat leányvállalata készpénzalapon működik, feltételezik, hogy könyvvitele nem felel meg a nemzetközi számviteli standardok szerinti eredményszemlélet elvének. Ezen kívül, mivel e leányvállalat tevékenységeit nem választották szét a másik gyártó vállalatéitól, kétségbe vonható mindkét jogalany számláinak hitelessége, különösen a költségek vonatkozásában. Ezért nem teljesül a MET második feltétele.

127. A vállalat nem mutatta be világosan, hogyan szerezték a leányvállalat földhasználati és gyárépítési jogát, illetve ki van-e téve értékcsökkenésnek. Ezért a MET harmadik kritériuma sem tekinthető teljesültnek, mivel a vállalat nem bizonyította, hogy nincsenek a korábbi nem piacgazdasági rendszerből megmaradt torzulások a földhasználati jogok és a gyárépületek felvásárlása tekintetében.

128. Egy másik kínai exportáló gyártó működési engedélye és alapszabálya olyan rendelkezést tartalmazott, amely előírja, hogy a vállalat termelésének 100%-át exportálni kell. Így a vállalatnak a VI során exportkötelezettsége volt, és a Bizottság először azt a következtetést vonta le, hogy a vállalat nem hozhatott szabadon, a piaci jelzéseknek megfelelően üzleti döntéseket, ezért a MET első feltétele nem teljesült. A vállalat azonban bizonyítékot szolgáltatott arra vonatkozóan, hogy ezeket a korlátozásokat 2006 márciusában eltörölték. A vállalat arra vonatkozó döntését, hogy a hazai piacon nem végez értékesítést a VI-t megelőző, illetve a VI alatti időszakban, olyan bizonyíték szolgáltatásával támasztotta alá, amely arra vonatkozott, hogy döntését kizárólag a vállalat helyzete és üzleti kilátásai befolyásolták, ezért – a működési engedélyben szereplő exportértékesítési kötelezettség ellenére – valójában állami beavatkozástól mentes volt. Mivel a vállalat működési engedélye már nem tartalmazza az exportértékesítési követelményt, és a vállalat alátámasztotta állítását, mely szerint a korlátozás már megszüntetése előtt hatályát vesztette, a vállalat eleget tesz a MET első feltételének.

129. A kínai kormány és számos exportőr azt állította, hogy a Bizottság csak a mintában szereplő vállalatok piacgazdasági elbírálásáról döntött, így nem foglalkozott a mintában nem szereplő körülbelül 100 vállalat MET iránti kérelmével. Állításuk szerint a Bizottság köteles a MET iránti benyújtott kérelmeket egyénileg elbírálni, függetlenül attól, hogy az exportőr szerepel-e a mintában.

130. Először is meg kell jegyezni, hogy a Bizottság ebben az eljárásban példátlanul nagy számú, vagyis száznál több együttműködő exportőrrel találkozott. Ilyen körülmények között a Bizottságnak gondoskodnia kellett arról, hogy a vizsgálat a rendelkezésre álló források alapján, törvényes határidőn belül, a MET iránti kérelmek elbírálásához alkalmazott előírások követésével mehessen végbe.

131. A Bizottság úgy véli, hogy a mintavételre vonatkozó meglévő rendelkezés (az alaprendelet 17. cikke) teljes mértékben átfogja a MET-et igénylő vállalatok helyzetét. Az exportőrök a mintavételi gyakorlat jellegénél fogva valójában nem részesülhetnek egyéni értékelésben sem a piacgazdaságú országokban, sem az átmeneti gazdaságú országokban, hanem a mintavétel alapján megállapított következtetéseket kiterjesztik rájuk.

132. Az alaprendelet 17. cikke általános módszert határoz meg az olyan helyzetek kezeléséhez, amelyeknél az egyéni vizsgálat (azaz a reprezentatív minta alkalmazása) már nem lehetséges a nagyszámú érdekelt vállalat miatt. Semmi sem indokolja, hogy ezt a módszert ne lehessen alkalmazni abban az esetben, ha a nagyszámú érintett vállalat között számos vállalat jelzi MET iránti kérelmét.

133. Valójában az, hogy a mintában szereplő vállalat kért és kapott-e MET-et vagy IT-t, technikai kérdés, és kizárólag a dömpingkülönbözet meghatározásához alkalmazott módszer vonatkozásában releváns. Mindez csak a dömping kiszámításához használt adatokat, azaz a vállalat saját vagy az analóg ország felhasznált adatait érinti. Mint minden más mintavételi esetben, itt is megállapítják a mintában szereplő összes vállalat súlyozott átlagát, függetlenül attól, hogy a MET/IT értékelésének eredményeként milyen eljárást alkalmaztak az egyes vállalatok esetében a dömpingkülönbözet kiszámításához. Ezért a MET/IT nem akadályozza a rendes mintavételi eljárások alkalmazását.

134. A mintavétel fő oka, hogy az adminisztratív szükségszerűségeket kiegyensúlyozza, és lehetővé tegye valamely eset elbírálását egyéni elemzéssel, megfelelő időben, a megadott határidőn belül, a lehető legteljesebb mértékben. A MET iránti kérelmek száma ebben az esetben annyira nagy volt, hogy az esetek egyéni megvizsgálása – ami más esetekben időnként előfordul – adminisztratív szempontból megvalósíthatatlan volt. Ezért ésszerűnek ítélték, hogy a mintában szereplő vállalatok alapján megállapított dömpingkülönbözet súlyozott átlagát a mintában nem szereplő vállalatokra is alkalmazzák, a (17) preambulumbekezdésben meghatározott feltételek alapján, függetlenül attól, hogy a vállalat számára megítélték-e a MET-e vagy az IT-t.

135. A közösségi gazdasági ágazat a MET megadását öt, a fentiekben ismertetett vállalat esetében vitatta.

136. A közösségi gazdasági ágazat azt állította, hogy az egyik, MET-ben részesült vállalat köztudottan állami vállalat, és mivel az említett vállalat a közelmúltig az egyik jelentős állami tulajdonú kereskedelmi csoportba tartozott, valószínű, hogy helyzete még mindig kedvező a kínai állam szempontjából, amely befolyása alatt tarthatja. A közösségi gazdasági ágazat arra is rámutatott, hogy a korábbi állami tulajdonú vállalat és a jelenlegi vállalat közötti eszközátruházás során fennáll az átviteli hatások lehetősége. A Bizottság ellenőrizte az említett vállalat tulajdonosi és ellenőrzési szerkezetét, és azt a következtetést vonta le, hogy 2002 óta a vállalatot magánbefektetők irányítják, állami befolyástól mentesen. A Bizottság megvizsgálta az állami tulajdonú vállalattól történt eszközátruházást, és megbizonyosodott arról, hogy a folyamat piacgazdasági feltételek mellett zajlott. Nem került elő olyan bizonyíték, amely kétségbe vonná ezeket a következtetéseket. A közösségi gazdasági ágazat azt is állította, hogy mivel a vállalat exporttámogatásban részesült, nem lehet megadni számára a MET-et. A támogatás összege és jellege azonban nem indokolja a MET megtagadását.

137. Egy másik, MET-ben részesülő vállalat esetében a közösségi gazdasági ágazat azt állította, hogy kivitelét nagyrészt a fentiekben említett vállalattal kötött beszedési megállapodásokon keresztül állítják elő, ezért számára szintén meg kell tagadni a MET megadását. Mivel azonban megállapították, hogy a vállalat teljesíti a MET feltételeit, semmi nem indokolja azt a véleményt, mely szerint az elsőként említett vállalat a két vállalat közötti beszedési megállapodások miatt nem felel meg a feltételeknek.

138. A MET-ben részesülő harmadik vállalat esetében a közösségi gazdasági ágazat úgy vélte: az a tény, hogy a vállalat még nem ért el nyereséget, azt jelenti, hogy nem piacgazdasági feltételek mellett működik. A Bizottság azonban úgy vélte, hogy ez a kezdeti időszakban nem szokatlan, és összeegyeztethető a piacgazdasági feltételekkel. A közösségi gazdasági ágazat azt is állította, hogy mivel a vállalat működési engedélye a VI alatt egy minimális kivitelre vonatkozó követelményt tartalmazott, nem egyeztethető össze a MET első feltételével. A Bizottság azonban úgy véli, hogy ez nem tekinthető tényleges korlátozásnak a VI alatt. Először is azért, mert a korlátozást a 2005-ös működési engedélyben feloldották, másodszor pedig azért, mert az exportértékesítések százaléka mindig jelentős mértékben a régi működési engedélyben előírt szint fölött volt, ami azt jelzi, hogy a korlátozás már akkor sem volt érvényben. Végezetül a közösségi gazdasági ágazat azt állította, hogy egy könyvvizsgálónak a nyersanyagok e harmadik vállalat által végzett értékelésére tett észrevétele azt jelenti, hogy a vállalat számlái nem megbízhatók. A Bizottság azonban úgy véli, hogy a könyvvizsgáló megjegyzése és az, hogy a vállalat intézkedéseket tett a kiigazításra, azt erősíti meg, hogy a vállalat számláit független ellenőrzésnek vetik alá, és adataik megbízhatók.

139. A negyedik, MET-ben részesülő vállalat tekintetében a közösségi gazdasági ágazat azt állította, hogy a vállalat foglalkoztatási politikáját állami beavatkozás érte, mivel a helyi igazgatás hagyta jóvá a munkaszerződéseket. Ez a jóváhagyás azonban a szerződés sablonjának szerkezetére vonatkozott, nem pedig specifikus feltételeire. Ezért ezt nem tekintették állami beavatkozásnak.

140. Végezetül a közösségi gazdasági ágazat vitatta a MET megadását egy ötödik vállalatnak, amelynek alapszabálya a VI alatt azt a rendelkezést tartalmazta, hogy a termelés egészét exportálni kell. Azonban ez a vállalat a VI-t megelőzően és az alatt is végzett értékesítést a kínai belföldi piacon. 2005-ben a vállalat törölte a korlátozásokat alapszabályából, és e körülményeket figyelembe véve semmi sem indokolja a MET elutasítását.

141. A (87)-(90) preambulumbekezdésben említett két kínai exportáló gyártó, melyet nem együttműködőnek nyilvánítottak, kifogásolta a Bizottság szolgálatainak következtetéseit, melyek szerint együtt nem működőnek kell őket tekinteni, és nem részesülhetnek MET-ben. A vállalatok azonban nem szolgáltattak olyan meggyőző magyarázatot vagy érvet, amely cáfolná a Bizottság rendelkezésére álló bizonyítékot, melyet az egyik vállalat területén folytatott ellenőrző látogatás során gyűjtöttek. Ezért megerősítették, hogy a vállalatokat együtt nem működő gyártónak kell minősíteni, és ennek megfelelően nem részesülhetnek MET-ben.

142. Konzultáltak a tanácsadó bizottsággal és a közvetlenül érintett feleket ennek megfelelően tájékoztatták. Az exportőrök és a közösségi gazdasági ágazat legfőbb érveit a fentiekben már ismertették.

143. A vizsgálatban együttműködést nem tanúsító vállalatok

144. A Bizottsághoz számos olyan állítás érkezett a (86) preambulumbekezdés második részében ismertetett vállalattal kapcsolatban, amely kétségbe vonta azokat az információkat, amelyeket a Bizottság a helyszíni vizsgálat során, a MET iránti kérelem és a kérdőívre adott válasz alapján szerzett. Ezeket az állításokat ellenőrizték, és megállapították, hogy a helyszíni ellenőrzés során az exportszámlákat valóban úgy manipulálták, hogy azok jóval magasabb exportárat mutassanak.

145. A bizonyítékot bemutatták a vállalatnak, amely vitatta, hogy ez elegendő ahhoz, hogy a vállalatot az alaprendelet 18. cikke szerinti vizsgálatban együttműködést nem tanúsító vállalatnak minősítsék. A vállalat azonban nem tudott magyarázattal szolgálni e dokumentumok közötti különbségre, ezért megerősítést nyert, hogy az eljárásban együtt nem működőnek kell tekinteni. Emellett az együtt nem működés jellegét – azaz hamis információ közlése és dokumentumok meghamisítása –, valamint e tény megállapításának időpontját (a vizsgálat vége) tekintve, az e vállalat által benyújtott összes információt figyelmen kívül kellett hagyni, mivel nem lehetett kizárni, hogy az általa benyújtott más információkat és dokumentumokat is érintette ez a magatartás.

146. Rendes érték

147. A rendes érték meghatározása a MET-ben részesülő exportáló gyártók esetében

148. A MET-ben részesülő hét vállalatból három globálisan reprezentatív belföldi értékesítést végez. Mivel azonban nem állt rendelkezésre ennek megfelelő belföldi és exportált típus, a rendes értéket e vállalatok számára a fentiekben ismertetett módszer alapján kellett meghatározni. A reprezentatív belföldi értékesítéssel nem rendelkező fennmaradó négy vállalat számára a rendes értéket szintén a fentiekben ismertetett módszer szerint kellett meghatározni.

149. A reprezentatív hazai értékesítéssel rendelkező három vállalat esetében a rendes kereskedelmi forgalomban elért nyereséget, valamint a saját hazai értékesítéseiken alapuló eladási, általános és adminisztratív költségeket használták.

150. A MET-ben részesült, reprezentatív hazai értékesítéssel nem rendelkező fennmaradó négy vállalat számára az eladási, általános és adminisztratív költségekre vonatkozó összeget a reprezentatív hazai értékesítésekkel rendelkező három vállalat átlagos eladási, általános és adminisztratív költségei alapján határozták meg.

151. Mivel csak egyetlen, MET-ben részesülő kínai exportáló gyártó hasonló termékének belföldi értékesítései voltak általánosan nyereségesek, e vállalat nyeresége alapján a termék ugyanazon általános kategóriájának belföldi értékesítéseire vonatozó ésszerű nyereségszintet használták a belföldi értékesítést nem végző négy vállalat rendes értékének kiszámításához, az alaprendelet 2. cikke (6) bekezdésének c) pontjával összhangban.

152. A rendes érték meghatározása piacgazdasági elbírálásban nem részesülő exportáló gyártók esetében

153. Analóg ország

154. Az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdése a) pontjának megfelelően az átalakulóban lévő gazdaságokban az olyan exportáló gyártók számára, melyek számára nem adták meg a MET-et, a rendes értéket egy analóg országban tapasztalható ár vagy megállapított érték alapul vételével kell meghatározni.

155. A kezdeményezésről szóló értesítésben a rendes érték megállapítása céljából a KNK tekintetében az Egyesült Államokat javasolták megfelelő analóg országnak. A Bizottság valamennyi érdekelt felet felkérte észrevételei megtételére.

156. A különféle érdekelt felek benyújtották észrevételeiket, Malajziát, Thaiföldöt, Indonéziát vagy Indiát javasolva analóg országként. A malajziai és thaiföldi gyártókra vonatkozó információk már hozzáférhetők voltak a vizsgálatban történő együttműködésükön keresztül. Emellett más vállalatokkal is kapcsolatfelvételre került sor az Egyesült Államokban, Indonéziában és Indiában abból a célból, hogy meghatározzák, ezek az országok felhasználhatók-e analóg országként. Csak egy egyesült államokbeli vállalat és két indiai vállalat jelezte együttműködési szándékát, de egyiküktől sem érkezett a kérdőívekre adott válasz.

157. Mivel más lehetséges analóg országok vállalatai nem mutattak együttműködést, megvizsgálták Malajzia alkalmasságát. Megállapították, hogy Malajzia reprezentatív hazai piaccal rendelkezik, ahol az érintett termék típusainak széles skáláját állítják elő és értékesítik, és a szállítók nagy száma biztosítja a kellő mértékű versenyt. A vizsgálat során kiderült, hogy három együttműködő, a mintában szereplő malajziai exportáló gyártó jelentős hazai eladásokat hajtott végre a rendes kereskedelmi forgalomban.

158. A Bizottság tájékoztatási célú dokumentumának nyilvánosságra hozatalát követően, amely Malajziát javasolta analóg országként, a közösségi gazdasági ágazat azt állította, hogy a Bizottságnak az Egyesült Államokat kellene analóg országként használnia, mivel a malajziai belföldi piac kicsi, és a hatályos importvámok az Egyesült Államok importvámjaival összehasonlítva magasak.

159. Ezt az érvelést elutasították, mert az érintett termék belföldi értékesítése Malajziában jelentős mértékű. Ezenkívül megállapították, hogy miközben Malajziában az importvámok magasak (30%), az ASEAN-országokból származó – jelentős mennyiségű – behozatal kedvezményes vámtételben részesül (5%), ami megfelel az egyesült államokbeli vámtételeknek. Megjegyzendő az is, hogy a Bizottság minden erőfeszítésének dacára az érintett termék egyetlen egyesült államokbeli gyártója sem tanúsított együttműködést.

160. Az egyesült államokbeli, indiai és indonéziai vállalatok együttműködésének hiánya miatt, valamint azért, mert Malajziában nem volt kimutatható a dömping, a KNK számára Malajzia analóg országként való felhasználása mellett döntöttek.

161. Rendes érték

162. Az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontja értelmében a MET-ben nem részesülő együttműködő exportáló gyártóra vonatkozó rendes értéket a fentiekben kifejtett módszer szerint, az analóg országbeli gyártótól kapott, ellenőrzött információk alapján határozták meg, azaz Malajzia hazai piacán olyan terméktípusokért fizetett vagy fizetendő árak alapján, amelyekről megállapították, hogy azokat a rendes kereskedelmi forgalomban értékesítették. Szükség esetén ezeket az árakat kiigazították, hogy biztosítsák az érintett kínai gyártó által a Közösségbe exportált terméktípusokkal való tisztességes összehasonlítását.

163. Ennek eredményeként a rendes értéket a reprezentatív belföldi értékesítést végző együttműködő malajziai gyártóknak a rendes kereskedelmi forgalomban a független vásárlók számára végzett értékesítések hazai eladási árainak súlyozott átlagaként határozták meg.

164. Exportár

165. A kínai exportáló gyártók Közösségbe irányuló exportjukat vagy közvetlenül, független vásárlók számára, vagy hongkongi vagy Közösségen belüli kapcsolt kereskedelmi vállalatokon keresztül értékesítették. Az exportárakat a fentebb kifejtett általános módszer szerint határozták meg. A hongkongi kapcsolt értékesítési vállalatokon keresztül végzett értékesítésekre az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdése i) pontjának értelmében a jutalékokra vonatkozó kiigazítást alkalmazták abban az esetben, ha az derült ki, hogy az említett kapcsolt értékesítési vállalatok bizományos ügynöki kötelezettségüket teljesítették. A jutalék összegét az értékesítési vállalat eladási, általános és adminisztratív költségei alapján határozták meg, és 3%-os haszonkulcsot használtak a hongkongi független kereskedőktől kapott információk alapján.

166. Összehasonlítás

167. A rendes értéket és az exportárakat – a fentiekben leírtak szerint – gyártelepi alapon hasonlították össze, adott esetben kiigazításokkal, az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének értelmében.

168. Az egyik kínai exportáló gyártó az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének d) pontja szerinti kiigazítást kérelmezett, amely megfelel az exportértékesítés és a belföldi piacon végzett egyes értékesítések kereskedelmi szintjei közötti különbség piaci értékének. A vállalat által igényelt összeget azonban a hazai piac árszintkülönbségeivel nem lehetett alátámasztani, ezért a kiigazítást nem adták meg.

169. Dömpingkülönbözet

170. A dömpingkülönbözetek a vám megfizetése előtti CIF közösségi határparitásos ár százalékában kifejezve a következők:

Cedo (Shanghai) Limited and Cedo (Shanghai) Household Wrappings Co., Ltd., Shanghai | 7,4 % |

Chun Yip Plastics (Shenzhen) Ltd., Shenzhen | 14,8 % |

Huizhou Jun Yang Plastics Co., Ltd., Huizhou | 4,8 % |

Jinguan (Longhai) Plastics Packing Co., Ltd., Longhai | 5,1 % |

Sunway Kordis (Shanghai) Ltd. és Shanghai Sunway Polysell Ltd., Shanghai | 4,8 % |

Suzhou Guoxin Group Co. Ltd, Suzhou Guoxin Group Taicang Yihe Import & Export Co., Ltd, Taicang Dongyuan Plastic Co., Ltd. és Suzhou Guoxin Group Taicang Giant Packaging Co., Ltd., Taicang | 7,8 % |

Zhong Shan Qi Yu Plastic Products Co., Ltd., Zhongshan | 5,7 % |

EE-ben nem részesülő, a mintában szereplő együttműködő exportáló gyártók, valamint a mintában nem szereplő együttműködő exportáló gyártók | 8,4 % |

Wuxi Jiayihe Packaging Co., Ltd. és Wuxi Bestpac Packaging Co., Ltd. Wuxi (a mintában nem szerepel) | 12,8 % |

Összes többi vállalat | 28,8 % |

171. A mintában szereplő, MET-ben vagy IT-ben nem részesülő együttműködő vállalat számára a teljes minta dömpingkülönbözetének kiszámítása céljából a fentiek szerint dömpingkülönbözetet számítottak ki. Azonban a (227) preambulumbekezdésben leírtak szerint az említett vállalat nem részesült egyéni vámtételben, mert nem kapott MET-et vagy IT-t.

E. KÁR

172. Közösségi termelés

173. Az érintett terméket a Közösségben gyártók százai állítják elő. A gazdasági ágazat fragmentált, és elsősorban kis- és középvállalkozásokból áll.

174. A VI alatti közösségi termelés kiszámításakor a becsült közösségi fogyasztást – amelyet a (158) – (159) preambulumbekezdésben kifejtettek szerint becsültek meg – vették alapul. A Közösségbe irányuló, az Eurostat által nyilvántartott behozatalt kivonták a fogyasztás számadatából. Az így kapott termelési számadatot szükség szerint kiigazították a gyártók nemzeti társulásai által rendelkezésre bocsátott információk alapján. Ebből a mennyiségből ezután kivonták a lenti (153) preambulumbekezdésben említett, a közösségi gazdasági ágazathoz nem tartozó vállalatok termelési mennyiségét. A számítás eredménye szerint a teljes közösségi termelés 1 175 000 tonna.

175. Egyes exportáló gyártók, importőrök és kiskereskedők azzal érveltek, hogy a közösségi gazdasági ágazat termelésének a teljes közösségi termeléshez viszonyított százalékaránya 25% alatt van, és ezért az eset bizonyításának hiányában az eljárást meg kell szüntetni. Ez kérelem azon az érvelésen alapult, hogy az AMI[3] nevű jelentős üzleti piackutató szolgáltató szerint a hasonló termék előállításához használt extrudált polietilén fólia becsült mennyisége több, mint az érvelés alátámasztására használt becslésben alkalmazott, a közösségi termelésre vonatkozó számadat.

176. Az AMI információt nyújt a polietilén fólia gazdasági ágazatáról következő két jelentésében, amelyre egyes felek hivatkoznak:

177. Polietilén fólia extrudálók (Polyethylene film extruders), 6. kiadás (ISBN szám: 1 904188 12 5), valamint

178. A polietilén fólia ágazata Európában (Polyethylene film industry in Europe), 7. kiadás (ISBN szám: 1 904188 17 6)

179. A Bizottság kérésére az AMI engedélyezte a fent említett jelentések részleteinek megjelentetését. Meg kell jegyezni, hogy e jelentések kiadói megjegyzésében az AMI kijelenti: „a kiadó nem vállal jogi felelősséget a tájékoztatásban megjelenő bármilyen hibáért vagy kihagyásért, akár mulasztás, baleset vagy bármi más okozta azt, és az említett cégek és vállalatok helyzetével kapcsolatban sem vállal felelősséget”. Emellett a fenti jelentésekben szereplő információ megjelentetését csak a következő jogi nyilatkozattal engedélyezték: „[Az AMI] nem vállal felelősséget információink téves értelmezéséért a [Bizottsággal kapcsolatban álló] bármely, a gazdasági ágazaton belüli kapcsolattartó személy részéről, sem az Európai Bizottságnak [az AMI] adatain alapuló értelmezéséért”.

180. Az is megjegyzendő, hogy bár az AMI két említett jelentésében információt nyújt a polietilén fólia gazdasági ágazatáról, nem ad becslést a vizsgált termék piacának nagyságáról a Közösségen belül. Az AMI jelentése a következőképpen becsüli meg az extrudált polietilén fólia végfelhasználói alkalmazását[4]:

Termékcsoport | A polietilén fólia végfelhasználói alkalmazásának százalékos aránya |

i. Coex/lamináló fólia | 8,2 % |

ii. Egyéb fólia | 6,8 % |

iii. Zsugorfólia | 13,8 % |

iv. Nyújtható fólia | 14,4 % |

v. Mezőgazdaság/építőipar | 8,0 % |

vi. Göngyöleg-fólia | 15,3 % |

vii. Nagy teherbírású zsák | 7,5 % |

ix. Szemeteszsák | 5,8 % |

x. Bevásárlótáska | 8,3 % |

xi. Egyéb zacskó/zsák | 11,9 % |

ÖSSZESEN | 100 % |

181. Az AMI jelentései[5] nem határozzák meg pontosan a termelési számadatok vagy a nyersanyagfelhasználás kiszámításának módszerét. A jelentés becslései szerint a lenti (139) preambulumbekezdésben meghatározott, a fóliaextrúzióhoz használt polietilén-felhasználás Európában 2004-ben 7 699 000 tonna volt. A termelés említésekor az AMI átmenő számadatokra hivatkozik, amelyek – amint azt a vizsgálat is mutatja –, rendszerint az extrúzióval feldolgozott polietilén mennyiségét jelentik. A zsákok és zacskók termelése tekintetében ez az átmenő számadat tartalmazza az ipari hulladék (vágási hulladék, kezdő hulladék és egyéb alacsony minőségű extrudált fólia) mennyiségét, amelyet a folyamat során újra felhasználnak. Ezért e hulladék újrafelhasználása kétszeres számolást eredményezne, mert az eredeti nyersanyag bizonyos mennyiségét egynél többször teszik ki az extrúziós folyamatnak.

182. Az AMI minden termelési számadatot százalékban fejez ki, ez a százalék az európai fóliaextrúzióhoz használt polietilén mennyiségének végfelhasználását jelenti. A jelentés földrajzilag a következő országokra vonatkozik: Franciaország, Németország, Olaszország, az Egyesült Királyság, a Benelux-államok (Belgium és Hollandia), a skandináv államok (Dánia, Finnország, Norvégia és Svédország), Spanyolország, egyéb nyugat-európai országok (Ausztria, Írország, Görögország, Portugália, Svájc) és Közép-Európa (Lengyelország, Magyarország, Románia, Csehország, Szlovákia)[6]. A jelentés a tagállamok közül nem tér ki Észtországra, Lettországra, Litvániára, Máltára és Ciprusra, de vonatkozik Svájcra, Norvégiára és Romániára, bár ezen országok nem tartoznak a vizsgálat hatálya alá.

183. Mivel az AMI számadatai olyan földrajzi régióra vonatkoznak, amely különbözik a Közösség területétől, először is meg kell határozni a Közösségben az extrúzióra használt polietilén fogyasztását. E tekintetben két közösségi polietiléngyanta-beszállító azt az információt bocsátotta rendelkezésre, hogy a fóliaextúzióra felhasznált polietilén gyanta mennyisége 6 100 000 és 6 500 000 tonna közöttire volt tehető a Közösségben 2004-ben. A lentebb említett mennyiségeket ezért ezt a fogyasztási skálát használva számították ki.

184. A (134) preambulumbekezdésben említett felek azt állították, hogy a fentiekben a (137) preambulumbekezdésben felsorolt vi., ix., x. és xi. kategóriáknak részben vagy egészben szerepelniük kell a vizsgált termékben.

185. Egyértelműnek tűnik, hogy a „bevásárlótáska” kategóriája fizikai jellemzői alapján a vizsgált termékhez tartozik, a végfelhasználások 8,3%-át (azaz 506 300 – 539 500 tonna között) képviselve. Az is valószínű azonban, hogy a szemeteszsákok egy része, amely a végfelhasználások összesen 5,8%-át teszi ki (azaz 353 800 és 377 000 tonna között), nem tartozik a definícióba, mert ehhez a zsáktípushoz tartozhat olyan zsák is, amelynek vastagsága meghaladja a 100 mikront, ezért e kategória egy részét ki kell zárni a fogalommeghatározásból.

186. Egyes felek azt állították, hogy a „göngyöleg-fólia” elnevezésű kategória mintegy 65%-a (amely az összes végfelhasználások 15,3%-át[7] képviseli), a vizsgált termék fogalommeghatározásába tartozik. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az AMI a kategóriát a következőképpen említi: felhasználásai közé tartozik a „mosodai fólia, higiéniai fólia, kötözőfólia és univerzális felületvédő fólia”. Megjegyzendő, hogy az említett végfelhasználások megnevezése „fólia”, ezért ezek nem tartoznak a zsákok és zacskók kategóriájába. Ráadásul a vizsgálat folyamán öt közösségi gyártó két országban található hét termelési üzemében végzett helyszíni ellenőrzések azt mutatták, hogy a külsőleg extrudált göngyöleg-fóliát nem használták a hasonló termék előállításánál. Emellett a három érintett ország 21 exportáló gyártója telephelyén végzett ellenőrző látogatások nem támasztották alá azt az állítást, hogy a külsőleg extrudált göngyöleg-fóliát felhasználják az érintett termék előállításához. A fentiek alapján el kellett utasítani azt az érvelést, hogy a göngyöleg-fólia kategóriájának nagy részét bele kellene foglalni a közösségi hasonló termék termelésébe.

187. Egyes felek azt is állították, hogy a jelentésben „egyéb zsákok/zacskók” megnevezést kapott végfelhasználásokat – amelyek az összes végfelhasználás 11,9%-át[8] teszik ki – fel kellene tüntetni a közösségi termelési számadatokban. Megjegyzendő, hogy az említett felek nem támasztották alá mennyiségi adatokkal állításukat. Ez a kategória az AMI az európai polietiléniparra vonatkozó útmutatójában az országspecifikus termelési számadatok részben „egyéb fóliaként” szerepel, és itt nem zsákkánt vagy zacskóként kerül meghatározásra. Nem világos ugyan, mely termékek szerepelnek az AMI-nál az „egyéb zsákok és zacskók” kategóriájában, de legalább azokat a termékeket ki kell hagyni a becslésből, amelyek nem tartoznak a termékleírásba. E tekintetben az egyik fél azt állítja, hogy az „egyéb zsákok és zacskók” elnevezésű kategóriába tartozik az élelmiszer csomagolására használt fólia (az úgynevezett FFS – form, fill and seal: formázó, töltő, záró – fólia), amely a csomagolóanyagok azon típusába tartozik, amelynél a zacskót integrált folyamat során formázzák, töltik meg tartalmával és zárják le. Az erre szolgáló (FFS) berendezés teljesen automatizált. Ezt a terméket nem zsákként vagy zacskóként árusítják, és a termék nem is tartozik a 3923 21 00, 3923 29 10 és 3923 29 90 KN-kód alá besorolt termékek közé. Mivel az érdekelt feleknek az arra vonatkozó becslései, hogy a vizsgált termékhez milyen százalékban tartozik e csoport, 15% és 100% között mozogtak, és e becsléseket nem támasztották alá, nem lehetett pontosan felmérni, milyen arányban kellene ennek a csoportnak megjelennie a vizsgált termékben. Ezért tekintettel arra a tényre, hogy nem volt bizonyítékkal alátámasztott információ e kérdésben, helyénvalónak tartották, hogy a számítás céljából e termékkategória 50%-át vegyék tekintetbe. Így a termelési számadat eredménye e csoportban 363 000 és 387 000 tonna közé tehető.

188. Bizonyos felek azt állították, hogy a hasonló termék előállításához mintegy 1 millió tonna újrahasznosított anyagot használnak fel. Az AMI szerint megközelítőleg 1 millió tonna[9] újrahasznosított anyagot használnának fel a polietilén extrúziójához. Az AMI nem jelöli pontosan, hogy ez a használat melyik termékkategóriát érinti. Ráadásul a helyszíni ellenőrzések megmutatták, hogy a piacon korlátozott a kínálat a fogyasztóktól származó újrahasznosított anyag tekintetében, míg a termelési folyamatban keletkezett ipari hulladékot eredményesen újrahasznosítják. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az ipari hulladékot a termelési számadatok már tartalmazzák akkor, amikor azt nyersanyagként használják fel, ezért, ha ezt a mennyiséget a termelési adatok közé sorolnák, az kétszeres beszámításhoz vezetne. A vizsgálat megmutatta, hogy a fogyasztóktól származó újrahasznosított anyagot általában szemeteszsákok előállítására használják. Egyes felek azt állították, hogy a hasonló termék e kategóriájának mintegy 25%-a fogyasztóktól származó újrahasznosított anyag. Az érdekelt felektől kapott információ alapján mindez e zacskók termelésének 20%-át teheti ki. Mivel ezt a mennyiséget az AMI-nak az e termékre vonatkozó végfelhasználási becslése még nem tartalmazza, ezt a mennyiséget hozzá kell adni a termelésre vonatkozó becsléshez. Ezért az ennek megfelelő 20%-os kiigazításra volt szükség a szemeteszsákok mennyiségét illetően, amelynek eredményeként az érintett termék további termelésének számadata 88 000–94 000 tonna közötti értéket mutatott.

189. A vizsgált termék eredményül kapott, a (135)–(145) preambulumbekezdésben bemutatott szempontok alapján kiszámított összes termelési mennyisége 1 311 000 és 1 398 000 tonna között mozog. Ez a becslés azonban magában foglalja az összes szemeteszsákot is, ezért emlékeztetni kell arra, hogy egyes szemeteszsákok vastagsága meghaladhatja a 100 mikront, ezért ezek nem tartoznak a termék fogalommeghatározásába. Ezért ez az értékhatár némileg túlbecsüli a termelést.

190. A közösségi termelés meghatározásához a fenti számokból ki kell vonni azon – 119 000 tonna termelési mennyiséget képviselő – vállalatok termelését, amelyek nem tartoznak a közösségi gazdasági ágazathoz. Az eredmény szerint a vizsgált termék közösségi termelése 1 193 000 és 1 279 000 tonna között van. Az eljárás kezdeményezésekor végzett 1 240 000 tonnányira becsült közösségi termelést ez a skála magában foglalja, és a vizsgálat jogosultságát bizonyító 25%-os küszöb feltétele felső határral teljesül.

191. A fenti elemzés világosan megmutatja, hogy a (134) preambulumbekezdésben kifejtett, bizonyos felek által említett információ nem olyan jellegű, amely gyengítené a vizsgált termék közösségi termelésére vonatkozó, a Bizottság által elkészített, a lenti (150) preambulumbekezdésben említett becslést.

192. A fentiek alapján el kellett utasítani e feleknek a vizsgálat támogatásának hiányára vonatkozó érvelését.

193. A közösségi gazdasági ágazat meghatározása

194. A kezdeményezés szakaszában a 29 panaszos közösségi gyártó együttes termelése 331 500 tonnát tett ki, azaz a kezdeményezés szakaszában mért 1 240 000 tonna teljes közösségi termelés 26,7%-át. Az eljárást ellenző közösségi gyártók együttes termelése kevesebb mint fele az említett mennyiségnek.

195. Emellett meg kell jegyezni, hogy másik 21, 302 000 tonna össztermelésű vállalat támogatta a panaszt a kezdeti szakaszban. A panaszt így összesen az 1 240 000 tonna közösségi össztermelés több mint 50%-át képviselő közösségi gyártók támogatták.

196. A vizsgálat során öt panaszos közösségi gyártó nem tanúsított együttműködést. Ugyanakkor hét másik, az eljárást támogató gyártó együttműködött a vizsgálatban.

197. Másik három együttműködő vállalatot kizártak a közösségi gazdasági ágazat meghatározásából, és termelésüket nem vették figyelembe a közösségi gazdasági ágazat termelésénél, mivel az egyik gyártó jelentős mennyiségben importált kapcsolt kínai exportőrétől, a két másik vállalat pedig jelentős mennyiségben importált termelésükkel összefüggésben a Közösségbe az érintett országokból. Egy negyedik vállalatot, amely ellenezte az eljárást és nem működött együtt a vizsgálatban, mint közösségi gyártó, szintén kizártak a közösségi gazdasági ágazat meghatározásából, mert az egyik érintett országban kapcsolt exportáló gyártóval rendelkezett, és közösségi termelésével összefüggésben jelentős mennyiséget importált a Közösségbe az érintett termékből.

198. Egyes felek azt állították, hogy miközben az eljárást ellenző, British Polyethylene Industries plc („BPI”) nevű vállalatot kizárták a közösségi gazdasági ágazat definíciójából, és ezzel az egész közösségi termeléséből, az eljárást támogató vállalat, a Cedo Ltd. szerepelt benne, noha mindkét vállalat helyzete hasonlított abban, hogy termelésük egyaránt zajlott a Közösségben és az érintett országokban. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy mindkét vállalat egyforma elbírálásban részesült, és a fenti (153) preambulumbekezdésben ismertetett okok miatt mindkettőt kizárták.

199. Egyes felek azt állították, hogy két, a mintában szereplő közösségi gyártót is ki kellene zárni a közösségi gazdasági ágazat definíciójából, mivel nagy mennyiségben importálták a KNK-ból és Thaiföldről származó érintett terméket. E tekintetben először is meg kell jegyezni, hogy habár bevált gyakorlat, hogy az importáló közösségi gyártókat nem tekintik a közösségi gazdasági ágazatba tartozónak, ha nem érinti őket a dömping, illetve előnyükre válik, mégsem zárják ki őket, ha bebizonyosodik, hogy a közösségi gyártóknak a közösségi piac nyomott árai következtében ideiglenesen és korlátozott mértékben importálniuk kellett. Ebben az esetben az említett két vállalat összes behozatala a VI során össztermelésük 1%-át, illetve 0,1%-át tette ki. Tekintettel a kérdéses kis mennyiségekre, a két közösségi gyártó az alaprendelet 4. cikkének (1) bekezdése értelmében a közösségi gazdasági ágazat részének tekinthető. Ennek alapján az érvelést elutasították.

200. Ezért a 24 panaszos közösségi gyártót és a hét másik, a vizsgálatban együttműködő gyártót tekintik a közösségi gazdasági ágazat szereplőinek az alaprendelet 4. cikkének (1) bekezdésével és 5. cikkének (4) bekezdésével összhangban. Ezek a vállalatok körülbelül 358 000 tonnával a vizsgálat során mért közösségi termelés 31%-át teszik ki.

201. Megjegyzendő, hogy másik kilenc vállalat – 57 000 tonna termeléssel – kifejezte a vizsgálat támogatását, azonban mégsem sikerült teljes mértékben együttműködnie a vizsgálatban, ezért nem került bele a közösségi gazdasági ágazat meghatározásába.

202. Közösségi fogyasztás

203. A feltételezhető közösségi fogyasztást a panaszos által benyújtott panaszban szereplő adatok alapján állapították meg. A panaszosok számos piacra és adatra vonatkozó piaci információit vették alapul, amelyek két kereskedelmi ügynökség piaci információiból származtak. A Belgium, Franciaország, Olaszország, Luxemburg, Hollandia és Spanyolország piacára vonatkozó információkat használták a többi tagállam közösségi fogyasztásának becsléséhez.

204. A fenti elemzés alapján a közösségi fogyasztás a vizsgált időszak folyamán az érintett időszak kezdetétől folyamatosan, összesen 6%-kal nőtt, azaz a 2001-es 1 582 000 tonnáról 1 674 000 tonnára a VI során. A részletes, tonnában kifejezett adatok a következők:

Fogyasztás | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

1000 tonna | 1 582 | 1 618 | 1 653 | 1 670 | 1 674 |

Index | 100 | 102 | 104 | 105 | 106 |

Forrás: A panasz |

205. Behozatal az érintett országokból

206. Az érintett behozatalok hatásainak összesített értékelése

207. A Bizottság megvizsgálta, hogy az érintett országokból származó egyes műanyag zsákok és zacskók behozatalát az alaprendelet 3. cikkének (4) bekezdésével összhangban lehet-e összesítve értékelni. Ez a cikk előírja, hogy a két vagy több, dömpingellenes vizsgálatoknak egy időben alávetett országból érkező behozatal hatásait csak abban az esetben kell összesítve értékelni, ha megállapítást nyer, hogy a) az egyes országokból érkező behozatalra megállapított dömpingkülönbözet magasabb az alaprendelet 9. cikkének (3) bekezdésében meghatározott minimum százaléklábnál, és egyik ország kivitelének mennyisége sem elhanyagolható, továbbá b) az importtermékek közötti verseny feltételeit, valamint az importtermékek és a hasonló közösségi termékek közötti verseny feltételeit figyelembe véve a behozatal hatásainak összesített értékelése helyénvaló.

208. Mivel a Malajziára megállapított általános dömpingkülönbözet 2%, azaz a legkisebb százalékláb alatt van, a Malajziából származó behozatalra nem terjedt ki az összesített értékelés. E tekintetben a KNK-ból és Thaiföldről származó behozatallal kapcsolatban megállapított dömpingkülönbözet az alaprendelet 9. cikkének (3) bekezdésében előírt 2%-os legkisebb szint fölött volt. Továbbá, mivel a VI során a KNK-ból származó behozatal piaci részesedése 14,4% volt, a Thaiföldről származó behozatalé pedig 4%, a KNK-ból és Thaiföldről származó behozatal mennyisége nem volt elhanyagolható.

209. A verseny feltételei tekintetében a vizsgálat azt mutatta, hogy a KNK-ból és Thaiföldről importált termékek alapvető fizikai jellemzői megegyeztek. Ezen kívül ennek alapján a KNK-ból és Thaiföldről importált műanyag zsákok és zacskók egymással felcserélhetők voltak, és a Közösségben az érintett időszak során egymással összehasonlítható kereskedelmi csatornákon és azonos üzleti feltételek mellett forgalmazták őket. A két országból érkező behozatal árai és mennyiségei hasonlóképpen alakultak, és mindkettőnél jelentős mértékű alákínálás volt megfigyelhető. Emellett emlékeztetni kell arra, hogy az importált terméket egyezőnek találták a Közösségben előállított műanyag zsákokkal és zacskókkal, ezért azokkal egyforma versenyfeltételek mellett versenyez.

210. A fentiek alapján úgy vélik, hogy teljesült valamennyi, az alaprendelet 3. cikkének (4) bekezdésében megállapított feltétel, és a KNK-ból és Thaiföldről származó behozatalt összesítve kell megvizsgálni.

211. Az érintett behozatal mennyisége és a piaci részesedés

212. A KNK-ból és Thaiföldről származó érintett termék dömpingelt behozatalának mennyisége az Eurostat jelentései szerint a 2001-es 219 000 tonnáról a VI során 307 000 tonnára nőtt, ami 40%-os növekedést jelent. Az érintett időszak során a behozatal mennyiségének jelentős növekedése elnyelte az ugyanazon időszakban a közösségi piacon jelentkező növekvő fogyasztás 96%-át.

213. Az érintett termék összes behozatalát az ex 3923 21 00 KN-kód alá sorolták (zsák és zacskó etilénpolimerekből). Az ex 3923 29 10 KN-kód alá besorolt (zsák és zacskó polivinil-kloridból), valamint az ex 3923 29 90 (zsák és zacskó egyéb műanyagból) behozatal nem képezte a számítás tárgyát, mivel a rendelkezésre álló információ alapján a zsákok és zacskók termelésében a polietilén súlya meghatározó, ezért jelenleg az érintett terméknek nincs az előbbi KN-kódok alá besorolt behozatala.

Összesített behozatal | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

1000 tonnában | 219 | 239 | 288 | 299 | 307 |

Index | 100 | 109 | 132 | 137 | 140 |

214. Az érintett időszakban a KNK-ból és Thaiföldről származó behozatal részesedése a közösségi piacon 33%-kal, a 2001. évi 13,8%-ról a VI alatt 18,3%-ra nőtt.

Piaci részesedés | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

Összesített | 13,8 % | 14,8 % | 17,4 % | 18,0 % | 18,3 % |

Index | 100 | 107 | 126 | 130 | 133 |

215. Az érintett behozatal árai és az árleszorítás

216. A lentiekben megadott árinformáció az Eurostat adataiból származik, a fent ismertetett módszer alkalmazásával megállapított importmennyiség alapján. Ez az információ rámutatott, hogy 2001 és a VI között a KNK-ból és Thaiföldről származó behozatal CIF átlagára 14%-kal csökkent. Az árak 2003 során érték el a mélypontot, majd a VI során csekély mértékben emelkedtek. Ekkor sem érték el azonban a 2001-es és 2002-es árszintet, és alacsonyak maradtak.

Importár euro/kg-ban | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

Összesített | 1,42 | 1,25 | 1,09 | 1,16 | 1,22 |

Index | 100 | 88 | 77 | 82 | 86 |

217. Az érintett behozatal alákínálásának meghatározására a Bizottság elemzését a mintavételnek alávetett exportáló gyártók és a mintavételnek alávetett közösségi gyártók által a vizsgálat során benyújtott információkra alapozta. Ez az elemzés terméktípusonként hasonlította össze az exportáló gyártók közösségi határparitáson számított, behozatal utáni költségekkel kiigazított, tényleges CIF árait a közösségi gazdasági ágazat gyártelepi szintre kiigazított, független vevőkre vonatkozó releváns súlyozott eladási áraival.

218. Az összehasonlítás megmutatta, hogy a VI alatt a kérdőívben meghatározott terméktípusok és súlyozott átlag alapján az érintett országokból származó érintett terméket a Közösségben olyan árakon értékesítették, amelyek a közösségi gazdasági ágazat árainak az utóbbi százalékában kifejezve 4,1% és 37,9% között kínáltak alá.

219. A közösségi gazdasági ágazat gazdasági helyzete

220. Előzetes megjegyzések

221. Az alaprendelet 3. cikkének (5) bekezdése alapján a dömpingelt behozatalok közösségi gazdasági ágazatra gyakorolt hatásának vizsgálata tartalmazta minden, az érintett időszakban a közösségi gazdasági ágazat állapotára hatással lévő releváns gazdasági tényező és mutató értékelését. Ezt az elemzést a mintához kiválasztott vállalatok számára a fentiekben említett módon hajtották végre. Ennek alapján a gazdasági ágazat olyan tényezők segítségével mért teljesítményét, mint az árak, bérek, beruházás, nyereség, a beruházás megtérülése, a készpénzforgalom és a tőkefelhalmozási képesség, a mintában szereplő vállalkozásoktól kapott információk alapján állapították meg. Ugyanakkor annak érdekében, hogy a közösségi gazdasági ágazat helyzetéről teljes kép álljon rendelkezésre, azon mutatók esetében, amelyekről megbízható információk álltak rendelkezésre a közösségi gazdasági ágazat egészét illetően, az alábbiakban ezen információkat is közölték. Az olyan kártényezőket, mint a piaci részesedés, az értékesítési mennyiség, foglalkoztatás, termelési kapacitás, leltár és termelés, így a teljes közösségi gazdasági ágazatra vonatkozóan állapították meg.

222. Termelési kapacitás, termelés, kapacitáskihasználás

223. A közösségi gazdasági ágazat termelési kapacitása az érintett időszak során 66 000 tonnával, azaz 17%-kal nőtt. Ugyanezen időszakban a termelés mindössze 9%-kal nőtt. Ennek következtében a közösségi gazdasági ágazat kapacitáskihasználási aránya 6%-kal csökkent.

Termelés 1000 tonna | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

Termelés | 328 | 346 | 353 | 359 | 358 |

Index | 100 | 105 | 107 | 109 | 109 |

Termelőkapacitás | 399 | 423 | 444 | 463 | 465 |

Index | 100 | 106 | 111 | 116 | 117 |

Kapacitáskihasználás (%) | 82 | 82 | 80 | 78 | 77 |

Index | 100 | 99 | 97 | 94 | 94 |

Forrás: A közösségi gazdasági ágazat kérdőívre adott válaszai. |

224. Raktárkészlet

225. Hat, a mintában nem szereplő gyártó nem tudott elegendő információt nyújtani raktárkészletéről, mert készletkezelési rendszerük a hasonló termék tekintetében nem tudott elegendő információt rendelkezésre bocsátani. Ennek megfelelően e vállalkozások adatait az érintett időszak árukészleteinek vizsgálatakor ki kellett zárni. Az elemzés a kiválasztott gyártók és 20 ki nem választott gyártó információin alapult.

Készlet | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

Tonna | 24 110 | 26 446 | 26 757 | 25 016 | 28 994 |

Index | 100 | 110 | 111 | 104 | 120 |

Forrás: A közösségi gazdasági ágazat kérdőívre adott válaszai. |

226. A vizsgálati időszak alatt az elkészült termékek leltárai a közösségi gazdasági ágazat teljes termelési mennyiségének kb. 8%-át tették ki. A közösségi gazdasági ágazat záró készleteinek szintje 2003-ban először 11%-kal nőtt, majd 2004-ben 7 százalékponttal csökkent, végül a vizsgálati időszakban 2001-hez képest további 20 százalékponttal nőtt.

227. Értékesítési mennyiség, piaci részesedés és növekedés

228. A közösségi gazdasági ágazat értékesítési mennyisége 10%-kal növekedett a vizsgált időszakban. 2004-ben érte el növekedése legmagasabb szintjét, a VI során azonban kis mértékben visszaesett. A teljes részarányos növekedés magasabb volt, mint a teljes fogyasztás 6%-os növekedése.

Értékesített mennyiség | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

tonna | 308 068 | 330 103 | 334 818 | 341 701 | 338 940 |

Index | 100 | 107 | 109 | 111 | 110 |

Forrás: A közösségi gazdasági ágazat kérdőívre adott válaszai. |

229. A közösségi gazdasági ágazat piaci részesedése 4%-kal növekedett az érintett időszakban. A 2001 és 2002 közötti 5%-os első növekedést követően 2004-ig változatlan maradt, a VI alatt pedig kis mértékben csökkent. Ugyanakkor a közösségi fogyasztás 6%-kal emelkedett az érintett időszak folyamán. A közösségi gazdasági ágazat ezért 2001 és a VI között élvezhette a piac növekedése által kínált előnyöket.

Piaci részesedés | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

% | 19,5 % | 20,4 % | 20,3 % | 20,5 % | 20,2 % |

Index | 100 | 105 | 104 | 105 | 104 |

Forrás: A közösségi gazdasági ágazat kérdőívre adott válaszai. |

230. Foglalkoztatás, termelékenység és bérek

231. A foglalkoztatás szintje a közösségi gazdasági ágazatban 1%-kal csökkent a vizsgált időszak során. Ugyanakkor termelékenysége, amelyet az alkalmazottankénti és évenkénti éves termelés mérésével állapítanak meg, 10%-al nőtt.

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

Az alkalmazottak száma | 3 325 | 3 353 | 3 381 | 3 338 | 3 302 |

Index | 100 | 101 | 102 | 100 | 99 |

Termelékenység Egy alkalmazottra jutó termelés | 99 | 103 | 104 | 108 | 108 |

Index | 100 | 104 | 105 | 109 | 109 |

Forrás: A közösségi gazdasági ágazat kérdőívre adott válaszai. |

232. Az érintett időszak folyamán 7%-kal nőtt az alkalmazottankénti éves munkaköltség. A 2001 és 2004 közötti 8%-os növekedés után az átlagos munkabér 2004 és a VI között 1%-kal csökkent.

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

Összes bérköltség/alkalmazott euróban | 32 801 | 34 507 | 34 794 | 35 533 | 35 217 |

Index | 100 | 105 | 106 | 108 | 107 |

Forrás: A mintában szereplő közösségi gazdasági ágazat kérdőívre adott válaszai. |

233. Eladási árak

234. A mintában szereplő közösségi gazdasági ágazatbeli gyártók átlagos nettó eladási árai a 2001-es 1,50 euro/kg-ról 1,47 euro/kg-ra csökkentek. Az árak először 2002-ben csökkentek 4%-kal, majd 2003-ban újabb 2%-kal. 2003 és 2004 között 0,7%-os, csekély mértékű emelkedést mutattak, a VI alatt pedig újabb 3,5%-kal emelkedtek. Ezt a meglehetősen egyenletes áralakulást a nyersanyagok árának jelentős – 23%-os – növekedést mutató alakulásával kell összevetni.

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

Eladási árak a közösségi független vásárlóknak euro/kg-ban | 1,50 | 1,44 | 1,41 | 1,42 | 1,47 |

Index | 100 | 96 | 94 | 95 | 98 |

Forrás: A mintában szereplő közösségi gazdasági ágazat kérdőívre adott válaszai. |

235. Nyereségesség

236. Az érintett időszak során a mintában szereplő közösségi gazdasági ágazatbeli gyártók független közösségi vásárlók számára történő értékesítései 82%-kal csökkentek. 2001-ben és 2002-ben a mintában szereplő közösségi gazdasági ágazatnak sikerült fenntartható szintű nyereségességet elérnie. 2002 és a VI között azonban a nyereségesség folyamatos és erős csökkenést mutatott, a VI során 1,1% volt, miközben a mintában szereplő több vállalat veszteséget könyvelt el.

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

Nyereségesség | 6,3 % | 6,9 % | 4,0 % | 2,5 % | 1,1 % |

Index | 100 | 110 | 63 | 40 | 17 |

Forrás: A mintában szereplő közösségi gazdasági ágazat kérdőívre adott válaszai. |

237. Beruházások és a beruházások megtérülése

238. A közösségi gazdasági ágazat éves beruházása a hasonló termék gyártásába 30%-kal esett vissza a vizsgált időszak során, körülbelül 16 millió euróról kevesebb mint 12 millió euróra.

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

Befektetések (1000 euro) | 16 474 | 20 956 | 11 363 | 16 830 | 11 507 |

Index | 100 | 127 | 69 | 102 | 70 |

Forrás: A mintában szereplő közösségi gazdasági ágazat kérdőívre adott válaszai. |

239. A mintában szereplő közösségi gyártók beruházásainak megtérülése, amely a hasonló termék gyártásához alkalmazott eszközök könyv szerinti nyitó és záró értéke átlagának a százalékában kifejezett adózás előtti eredménye, a csökkenő nyereségesség hatására drámaian visszaesett. Habár 2001 és 2002 között a befektetések megtérülése egyenletes maradt, ezt követően a VI során meredeken, 6%-kal csökkent, ami 2002 és az IP között összesen 84%-os csökkenést jelent.

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

A befektetés megtérülése % | 37 % | 37 % | 20 % | 12 % | 6 % |

Index | 100 | 100 | 54 | 32 | 16 |

Forrás: A mintában szereplő közösségi gazdasági ágazat kérdőívre adott válaszai. |

240. Pénzforgalom

241. A mintában szereplő közösségi gyártók a működési tevékenységekből nettó pénzforgalmi bevételt könyveltek el a vizsgált időszak során. A forgalom százalékában kifejezve azonban a nettó pénzforgalom százalékban kifejezve erőteljes csökkenést mutatott, elsősorban a VI során, összhangban a nyereségesség csökkenésével.

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

Pénzforgalom (1000 euróban) | 14 965 | 23 307 | 17 652 | 17 598 | 4 706 |

Index | 100 | 156 | 118 | 118 | 31 |

Forrás: A mintában szereplő közösségi gazdasági ágazat kérdőívre adott válaszai. |

242. Tőke