A fenntartható európai biogazdaság szükséges feltétele a szénmentes jövő kialakításának, a Párizsi Egyezmény éghajlati céljaival összhangban. Például az építőiparban a megmunkált fa jelentős környezeti előnyöket és kiváló gazdasági lehetőségeket kínál. Kutatások szerint 1 tonna beton helyett 1 tonna fa építőipari felhasználása 2,1 tonna széndioxidkibocsátás-csökkenést eredményezhet a termék teljes életciklusa során (beleértve a használatot és az ártalmatlanítást) . A fenntartható biogazdaság létfontosságú továbbá az európai energiaágazat kibocsátásainak csökkentéséhez. A bioenergia, amely jelenleg az EU legnagyobb megújulóenergia-forrása, várhatóan továbbra is az energiamix kulcsfontosságú eleme marad 2030-ban is, és hozzájárul az Unió 2020-ra 20 %-os, 2030-ra pedig legalább 32%-os megújulóenergia-arányt előirányzó célkitűzéséhez . A szárazföldi és tengeri fenntartható elsődleges termelés az alapja a biogazdaság teljes fenntarthatóságának, „negatív kibocsátást” vagy széndioxid-elnyelőket biztosítva, a Párizsi Megállapodás kötelezettségvállalásaival összhangban.

A fenntarthatóság nem pusztán jogi kötelezettség, hanem lehetőség Európa minden része számára, továbbá a legtöbb uniós prioritás alapját képezi.Az EU már most is globálisan élen jár a természeti erőforrások fenntartható felhasználásában egy hatékony biogazdaságban, ami létfontosságú a legtöbb fenntartható fejlődési cél szempontjából .

A fenntartható európai biogazdaság támogatja az EU ipari bázisának korszerűsítését és megerősítését új értékláncok és zöldebb, költséghatékonyabb ipari folyamatok létrehozása révén. Az élettudományok és a biotechnológiák soha nem látott előrehaladását, illetve a fizikai, digitális és biológiai világokat egyesítő innovációkat kiaknázva az európai ipari bázis fenntarthatja és fokozhatja globális vezető szerepét. A kutatás és innováció, valamint az új és fenntartható biotermékek (mint a biotechnológiai alapú vegyszerek, bioüzemanyagok stb.) előállítását szolgáló innovatív megoldások elterjedése arra irányuló képességünket is fokozni fogja, hogy leváltsuk a fosszilis nyersanyagokat az európai ipar jelentős részében (például építőipar, csomagolás, textíliák, vegyi anyagok, kozmetikumok, gyógyszerösszetevők, fogyasztási cikkek), a megújított iparpolitikával összhangban. Iparági előrejelzések szerint az ipari biotechnológia iránti kereslet várhatóan megkétszereződik a következő évtizedben .

A fenntartható biogazdaság a körforgásos gazdaság megújuló szegmense. A biohulladékokat, maradékanyagokat és kidobott anyagokat értékes erőforrássá alakítja, valamint olyan innovációkat és ösztönzőket alakít ki, amelyek segítségével a kiskereskedők és a fogyasztók 2030-ra 50%-kal csökkenthetik az élelmiszeripari hulladékot. Például az állattenyésztési ágazatban az innovációk eredményeként egyre inkább állati takarmánnyá lehet alakítani bizonyos élelmiszeripari hulladékokat, a vonatkozó szabályok és jogi előírások betartásának feltételével . Becslések szerint az ezen innovációk révén felszabadítható – jelenleg állati takarmány termelésére használt – földterület hárommilliárd további ember táplálását biztosíthatná. A városoknak jelentős körforgásos biogazdasági központokká kell válniuk. A körforgásos városfejlesztési tervek igen jelentős gazdasági és környezetvédelmi előnyöket eredményezhetnek. Például Amszterdam városa úgy becsüli, hogy a nagy értékű szervesmaradvány-hulladék jobb újrahasznosítása 150 millió EUR hozzáadott értéket eredményezhetne évente, hosszú távon 1200 állást hozhatna létre, és évi 600 000 tonna széndioxidot takaríthatna meg . Európa 50 legnagyobb városa esetében, amelyek az uniós lakosság 11%-át képviselik, a kombinált hatások legalább 50-szer nagyobbak lehetnének.

Az egészséges ökoszisztémák támogatása európai prioritás. A biogazdaság hozzájárulhat az ökoszisztémák helyreállításához, például a műanyagmentes tengerek és óceánok elérése révén. Az Európai Környezetvédelmi Ügynökség már most is azt javasolja, hogy bioalapú, biológiailag lebontható alternatív anyagokat használjanak a műanyagok helyett, amennyiben magas az ökoszisztémában való szétszóródás kockázata, mint a kenőanyagok, a szokásos kopásnak és avulásnak kitett anyagok és az egyszer használatos termékek esetében. Ezenfelül a fenntartható biogazdaság hozzájárul a talajdegradáció-semlegesség fenntartható fejlődési céljának eléréséhez 2030-ra, valamint a leromlott ökoszisztémák legalább 15%-ának 2020-ra történő helyreállítására irányuló törekvéshez .

E lehetőségek nem fognak maguktól valóra válni. Befektetéseket, innovációt, fejlesztési stratégiák kialakítását és ágazatokon (mezőgazdaság, halászat, akvakultúra, élelmiszeripar, bioágazatok) átívelő rendszerszintű változtatások végrehajtását igénylik. Ez az innováció valamennyi típusa kapcsán a meglevő lehetőségek új piaci termékekre és szolgáltatásokra való átváltására irányuló képességünk fokozását jelenti, amely helyi szinten új állásokat teremt. Emellett az alábbiak európai módra való megvalósításával jár: gazdasági életképesség, a fenntarthatóság és a körkörösség vezérelvét követve.

Az uniós kutatás és innováció hatásának maximalizálása kulcsfontosságú e tekintetben . A szabályozásnak és a finanszírozásnak innovációbarátnak kell lennie annak érdekében, hogy Európa élre törjön a piacteremtő innováció terén. Ez a nemrégiben elfogadott „Megújított európai kutatási és innovációs menetrendben” is kiemelt hangsúlyt kapott. A Horizont 2020 és az Európai Regionális Fejlesztési Alap komplementer módon továbbra is fontos kutatási és innovációs eredményeket fog hozni, amelyek kezelhetik a biogazdaság ágazatokon átívelő kihívásait és lehetőségeit. A 2021–2027-es időszakra vonatkozó következő többéves pénzügyi keretre irányuló bizottsági javaslatok jelentős lökést kívánnak adni a rendszerszintű kutatásnak és innovációnak a biogazdaság által lefedett területeken és ágazatokban, többek között az „Élelmiszerek és természeti erőforrások” Európai horizont klaszter részére előirányzott 10 milliárd EUR révén. Ez az elismerés számos, a biogazdasággal kapcsolatos prioritásokat azonosító intelligens szakosodási stratégiában is megmutatkozik, valamint a biogazdasággal kapcsolatos régióközi intelligens szakosodási platformok és partnerségekben, amelyek célja az uniós régiók részvételének megkönnyítése. A biogazdaság területén folytatott kutatás és innováció a globális szintű együttműködésnek is fontos területe.

Ugyanakkor túl kell lépni a kutatáson és az innováción, és stratégiai és rendszerszerű megközelítést kell követni az innováció kiteljesítése érdekében, hogy teljes mértékben ki lehessen aknázni a biogazdaság gazdasági, társadalmi és környezetvédelmi előnyeit. E megközelítésnek területeken és értékláncokon átívelve össze kell fognia minden szereplőt a szükségletek és az elvégzendő cselekvések feltérképezése érdekében. Ez a különböző ágazatokon átnyúló rendszerszintű kihívások – köztük a szinergiák és a kompromisszumok –kezelését, valamint a körforgásos gazdasági modellek elterjedésének lehetővé tételét és felgyorsítását igényli. E megközelítésnek továbbá a lehető legjobban ki kell aknáznia minden rendelkezésre álló eszközt és szakpolitikát: kiaknázva az egyéb uniós és nemzeti alapokkal és eszközökkel, különösen a közös agrárpolitikával, a közös halászati politikával, valamint a kohéziós politikával és az InvestEU program pénzügyi eszközeivel fennálló szinergiákat.

3. A biogazdaság potenciáljának felszabadítása

A 2012. évi biogazdasági stratégia célja, miszerint az „egy innovatívabb, erőforrás-hatékonyabb és versenyképesebb társadalomhoz vezető út előkészítését célozza, ahol a környezetvédelem érdekeinek megfelelő képviselete mellett nem kezelik egymástól elszigetelten az élelmezésbiztonság és a megújuló erőforrások ipari célra történő fenntartható felhasználásának kérdését”, ma is érvényes. E stratégia felülvizsgálata elismerte a többek között a kutatás és innováció dinamizálása terén elért sikert, a magánbefektetések fellendítését, az új értékláncok kifejlesztését, a nemzeti biogazdasági stratégiák elterjedésének elősegítését és az érdekeltek bevonását. A felülvizsgálat megállapította, hogy a 2012. évi biogazdasági stratégia öt célkitűzése továbbra is érvényes.

Noha elismerte a biogazdasági stratégia hozzájárulását mind a körforgásos gazdasághoz, mind az energiaunióhoz, arra is rámutatott, hogy célkitűzéseinek körét ki kell igazítani, az átfogó európai prioritásokkal összhangban. E cselekvések fókuszát ebből következően módosítani kell úgy, hogy hatásukat maximálisan e prioritások mentén fejtsék ki – elsősorban a megújított iparpolitikában, a körforgásos gazdaságra vonatkozó uniós cselekvési tervben és a Tiszta energia minden európainak csomagban kifejtett céloknak megfelelően.

Az első cél, az élelmiszer- és élelmezésbiztonság támogatása, továbbra is meghatározó marad. Az élelmiszer- és gazdálkodási rendszerek képviselik a teljes biogazdaságban foglalkoztatottak számának körülbelül háromnegyedét és a biogazdaság forgalmának körülbelül kétharmadát. Fenntarthatóságuk ugyanakkor kihívásokkal szembesül a növekvő globális népesség, a változó fogyasztási és étkezési szokások, a fenntarthatatlan biomassza-használat és hulladékkezelés, valamint az éghajlatváltozás által jelentett fenyegetések miatt . A fenntartható, egészséges, tápanyagorientált, erőforráshatékony, megbízható, körforgásos és befogadó élelmiszer- és gazdálkodási rendszerek irányába tartó átalakulást fel kell gyorsítani. Ez kiterjed arra, hogy a szerves hulladékot, maradványanyagokat és kidobott élelmiszereket értékes és biztonságos biotermékekké kell alakítani, például kis méretű biofinomítók kialakítása révén, ezáltal segítve a mezőgazdasági termelőket, erdészeket és halászokat jövedelemforrásaik diverzifikálásában, valamint a piaci kockázatok jobb kezelésében, mindeközben teljesítve a körforgásos gazdaság céljait.

A második cél, a természeti erőforrások fenntartható kezelése, a fokozódó környezeti nyomás és a pusztuló biológiai sokféleség jelenlegi összefüggésében még fontosabb, mint valaha. Jól időzített fellépésre van szükség az ökoszisztéma leromlásának elkerülése, az ökoszisztéma funkcióinak helyreállítása és javítása érdekében, ami fokozhatja a víz- és élelmiszerbiztonságot, továbbá a „negatív kibocsátások” és a széndioxid-elnyelők révén jelentősen hozzájárulhat az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodáshoz és annak enyhítéséhez . Közelebbről, a tengerekben, óceánokban, erdőkben és a talajban az egészséges ökoszisztémák megőrzése és termelékenysége a biológiai sokféleség függvénye. Javítani kell továbbá a természeti erőforrásaink állapotának és alakulásának figyelemmel kísérésére és előrejelzésére irányuló képességünket is.