A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, A GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

A gazdaságpolitikai koordináció első európai szemeszterének lezárása: iránymutatás a 2011–2012-es időszakra vonatkozó nemzeti szakpolitikákhoz

ANNAK ELőSEGÍTÉSE, HOGY AZ EU MEGERőSÖDVE KERÜLJÖN KI A VÁLSÁGBÓL

Az EU alapítása óta a legsúlyosabb gazdasági válsággal birkózik – a kormányok és a polgárok minden korábbinál nagyobb nyomásnak vannak kitéve, igen rövid időn belül példa nélküli döntésekre került sor, és mindez számottevő költséggel és fájdalommal járt. A válság nem Európából indult ki, és más jelentős gazdaságokat is hasonló megrázkódtatások értek. Az Unión belül a megrázkódtatás mértéke országonként eltérő volt – egyes tagállamok gyorsan talpra álltak a kezdeti visszaesés után, mások azonban hatalmas kihívásokkal szembesülnek. A Bizottság előrejelzése szerint az Unióban kezd teret nyerni a gazdaságélénkülés, ám ez továbbra is egyenetlen mértékű, és bizonytalan tényezők hatásának van kitéve.

Szó sincs arról, hogy minden visszatér a régi kerékvágásba: az elmúlt három év során tapasztalt megrázkódtatások társadalmainkban gyökeres változásokat és átalakulást vonnak maguk után, növekedési potenciálunk visszaesett, az államháztartások és a pénzügyi rendszerek meggyengültek, továbbá munkanélküliség sújtja a népesség jelentős részét, különösen a fiatalokat. Sokak számára a jövő elhúzódó megpróbáltatásokat tartogat, mások pedig egyre inkább annak következményeivel szembesülnek, mivel is járhat a munkahelyteremtés nélküli gazdaságélénkülés. Számos helyen mindez dühöt és csalódottságot váltott ki.

A válság ráébresztett minket, hogy gazdaságaink ezer szállal kötődnek egymáshoz, és jövőbeli kilátásaink egymásétól elválaszthatatlanok. Az EU közös gazdasági tér, nem 27 különálló gazdaság, és ha valami egy országra hatással van, az valamennyi tagállamra kihat. Ez különösen igaz az euróövezet közös valutát használó 17 tagállamára. Annak érdekében, hogy újra növekedési pályára lépjünk, és a tagállamok teljesítménye egymást erősítse, ne pedig hátráltassa, a nemzeti szakpolitikák kialakításának folyamatába a döntéshozatalt megelőző közös uniós dimenziót kell beillesztenünk. Az erőteljesebb uniós szintű szakpolitikai koordináció igénye nem csupán a válsághoz kapcsolódik – az évek során kialakult makrogazdasági egyensúlyhiány áll annak hátterében, hogy sok tagállamnak alig vagy egyáltalán nem maradt mozgástere a válság kitörésekor. Az erőteljesebb szakpolitikai koordináció jelenti egyben az EU által adható legjobb választ a globalizáció kihívásaira is. Az Unión kívül a feltörekvő gazdaságokban a válság kevésbé éreztette hatását, és e gazdaságokat igen erős ütemű növekedés jellemzi: az Uniónak életszínvonala megőrzéséhez folyamatos erőfeszítéseket kell tennie, hogy javítsa versenyképességét a világpiacokon.

A tapasztalatokból levont egyik fő tanulság az, hogy kizárólag a Stabilitási és Növekedési Paktum hiányra vonatkozó kritériumaira és az érvényesítés gyengeségeire való összpontosítással nem lehetett megelőzni az egyéb területeken jelentkező súlyos gondokat. Ez azt jelentette, hogy túl későn vettük észre a kritikus problémákat. Sőt, amikor végre érzékeltük ezeket, vonakodtunk konstruktív módon kérdőre vonni egymást, ezért nem alakult ki a következményekért való kollektív felelősségérzet. Sok esetben sajnos lépéseinket a piaci nyomás diktálta.

A válság nyomására az EU közös, koherens és átfogó válaszlépést kezdett kialakítani – gazdaságélénkítési tervek kialakításával, a bankok megmentésére és szerkezetátalakítására irányuló intézkedések összehangolásával, a pénzügyi szolgáltatások felügyeletének radikális átalakításával, makroszintű pénzügyi támogatás nyújtásával több tagállam számára[1], az euróövezet pénzügyi stabilitásának megőrzését szolgáló új támogatási mechanizmusok létrehozásával, valamint az Európa 2020 stratégia[2] részeként az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés új útjára irányuló ambiciózus célok meghatározásával.

Új európai uniós gazdasági kormányzás van kialakulóban. A Bizottság jogalkotási javaslatainak, valamint az Európai Tanács elnöke által vezetett munkacsoport tevékenységének eredményeként teljesen átalakulnak a makrogazdasági egyensúlyhiány kialakulásának megelőzését szolgáló uniós eszközök, és megszilárdul a Stabilitási és Növekedési Paktum működése. Ez év tavaszán az euróövezet tagországai és több azon kívüli tagállam[3] megállapodtak abban, hogy az Euró Plusz Paktum részeként további erőfeszítéseket annak érdekében, hogy előmozdítsák a versenyképességet, a foglalkoztatást, az államháztartás fenntarthatóságát és a pénzügyi stabilitást.

Az Európai Unió most új munkamódszert követ – az európai szemeszter célja, hogy a legfontosabb prioritásokról a nemzeti döntéshozatal előtt, és ne azt követően kerüljön sor uniós szintű közös megbeszélésekre. E megbeszélés eredményeit aztán hatékonyan érvényesíteni kell a nemzeti döntéshozatalban, különösen a nemzeti költségvetésekben és a strukturális reformokban, hogy a nemzeti és az uniós erőfeszítések megfelelő sorrendben összekapcsolódjanak a haladás megvalósítása és időbeli nyomon követése érdekében.

A tagállamok által benyújtott programok értékelésére alapozva a Bizottság most országspecifikus, illetve az euróövezetre vonatkozó ajánlásokat terjeszt elő. Ez az iránymutatás az elkövetkező 12–18 hónap során érvényesítendő fő prioritásokra szorítkozik. E mögött az a tudatos döntés áll, hogy az egyes tagállamok konkrét körülményeinek figyelembevételével a legsürgetőbb kihívásokra és az adott időszak alatt reálisan megvalósítható célokra összpontosítsunk. A külső pénzügyi segítségben részesülő tagállamok esetében a Bizottság úgy döntött, egyetlen ajánlást tesz – azt, hogy időben hajtsák végre a programjukban szereplő kötelezettségvállalásaikat. A kiegészítő dokumentumok részletesebb elemzéseket tartalmaznak, amelyek strukturális jellegű vonatkozásokat emelnek ki, és középtávú prioritásokra mutatnak rá, különösen az Európa 2020 kiemelt céljainak megvalósításával kapcsolatban. Miután a Tanács elfogadja az ajánlásokat, a tagállamoknak érvényesíteniük kell az iránymutatást nemzeti döntéshozataluk és éves költségvetési eljárásuk során.

1. keretes szöveg Az első európai szemeszter

Az európai szemeszter 2011 januárjában indult, amikor a Bizottság éves növekedési jelentésében és a közös foglalkoztatási jelentésben[4] bemutatta a legfontosabb uniós társadalmi-gazdasági kihívásokat. A tavaszi Európai Tanács jóváhagyta és kiegészítette az éves növekedési jelentésben nyújtott iránymutatást. Ezen előzményeket követően a tagállamokat felkérték, hogy április végén nyújtsák be stabilitási vagy konvergenciaprogramjukat, amely államháztartási helyzetük kezelésére irányul, továbbá nemzeti reformprogramjukat, amelyben bemutatják a növekedés és foglalkoztatás fenntartását, valamint az Európa 2020 stratégia céljait szolgáló legfontosabb szakpolitikai intézkedéseiket[5]. Emellett az Euró Plusz Paktumban részt vevő tagállamok többsége a paktum alapján tett konkrét kötelezettségvállalásokat is előterjesztett (lásd alább).

A Bizottság értékelte e programokat és kötelezettségvállalásokat, és most országonkénti lebontásban iránymutatást terjeszt elő, hogy az Európai Tanács júniusban lezárhassa az első szemesztert. Annak tudomásulvétele mellett, hogy időbe telik, míg a reformok érzékelhető eredményekhez vezetnek, a Bizottság olyan területekre összpontosított, ahol most új intézkedésekre van szükség.

Az első tapasztalatok fényében a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az európai szemeszter eredményes kormányzási módszerré válhat, amely integrált, átlátható módon és megfelelő időben támogatja az uniós és nemzeti politikai döntéshozatalt, amennyiben a tagállamok közösen határoznak a megvalósítandó főbb szakpolitikai irányokról, és követik a Tanács ajánlásait:

– A stabilitási vagy konvergenciaprogramok és a nemzeti reformprogramok egyidejűleg történő benyújtása lehetővé teszi az Unió számára, hogy együttesen értékelje a nemzeti növekedési és költségvetési stratégiákat, beleértve azokat a lehetséges kockázatokat, egyensúlytalanságokat vagy kompromisszumokat is, amelyeket egyébként nem észlelnének. Ebből a megfontolásból a Bizottság minden egyes tagállam számára integrált ajánláscsomagot terjeszt elő, tiszteletben tartva az azokat alátámasztó eltérő jogalapokat. Felkérjük a Tanácsot, hogy küldjön minden egyes tagállam számára külön ajánláscsomagot, amely a tagállam költségvetési helyzetére vonatkozó tanácsi véleményt is tartalmazza.

– Az uniós szintű és az országspecifikus iránymutatások összekapcsolása lehetővé teszi, hogy a nemzeti ütemtervek megvitatására és előterjesztésére az uniós célok kontextusában kerüljön sor. Ezáltal a nemzeti szakpolitikák kialakítása még a döntéshozatal előtt uniós dimenzióval egészül ki. Az is lehetővé válik így az Unió számára, hogy számba vegye a nemzeti intézkedéseket, és uniós szintű kiegészítő lépésekről döntsön, például az Európa 2020 kiemelt kezdeményezéseivel kapcsolatban[6].

– A rövid távú iránymutatások és a középtávú célok összekapcsolása lehetővé teszi az Unió és tagállamai számára, hogy idővel a reformok egymásra épülő sorozatát alakítsák ki, és erőteljesebb, jobban összehangolt szakpolitikákat hozzanak létre.

A BIZOTTSÁG ÉRTÉKELÉSE ÉS AJÁNLÁSAI

A Bizottság általános értékelése szerint a tagállamok által benyújtott programok jó kiindulási alapot biztosítanak az európai gazdasági fellendülés fenntartásához, a költségvetési kihívások kezeléséhez, valamint az ambiciózusabb nemzeti szintű reformok előrelendítéséhez. Az éves növekedési jelentés iránymutatásait a nemzeti erőfeszítések nagyrészt magukévá tették. A nemzeti célértékek elfogadása azt jelzi, hogy jelentős mértékű az Európa 2020 stratégia céljai melletti elkötelezettség[7].

A Bizottság ugyanakkor aggasztónak találja, hogy e kötelezettségvállalások együttesen nem tennék lehetővé, hogy az EU 2020-ig megvalósítsa kiemelt céljait. A nemzeti kötelezettségvállalások alapján az Unió úton van afelé, hogy megvalósítsa céljait a kibocsátáscsökkentés, a megújuló energia és a korai iskolaelhagyás terén. A foglalkoztatás, a kutatás-fejlesztés, az energiahatékonyság, a felsőoktatás és a szegénység területére irányuló célok eléréséhez további erőfeszítésekre van szükség.

A tagállamok a 2011–2012-es időszakban nagy horderejű kihívásokkal szembesülnek, különösen próbára tevő körülmények között. A költségvetés terén igen korlátozott a mozgástér, és a válság következményeinek érzékelhetővé válása számos tagállam polgárai körében elégedetlenséget kelt. Az események nyomása alatt a tagállamok most mégis fontolóra vesznek vagy megvalósítanak sok olyan, évek óta halogatott változást, amelyek a strukturális gyengeségek orvoslásához szükségesek. Ez az Uniótól, más tagállamoktól vagy az IMF-től segítséget kapó tagállamok esetében a legnyilvánvalóbb, ám bizonyos mértékben valamennyi nemzeti programból kitűnik.

Értékelésében a Bizottság elismeri a tagállamok által már felvállalt reformok horderejét, és tudomásul veszi, hogy nem áll rendelkezésünkre univerzálisan alkalmazható egységes megoldás vagy csodafegyver: nem szükséges és nem is lehetséges, hogy mindenki mindent azonnal megvalósítson. Ugyanakkor a helyzet komolyságát és gazdaságaink egymástól való kölcsönös függését figyelembe véve a Bizottság nemzeti szintű intézkedéseket ajánl az éves növekedési jelentésben meghatározott alábbi területeken:

A növekedés előfeltételei

- Mivel jelenleg 24 tagállam áll túlzotthiány-eljárás alatt, és az államadósság szintje továbbra is aggasztóan magas, a kormányok többsége nagy horderejű költségvetési konszolidációs erőfeszítéseket tesz, és az a feladat vár rájuk, hogy nemzeti költségvetésük kiadási és bevételi oldalának összegeit és szerkezetét egyaránt jelentősen módosítsák. Előrevezető pozitív lépés, hogy egyes tagállamokban megerősített költségvetési kereteket fogadtak el, többek között a kiadásokra vonatkozó felső határértékek és „adósságfék” alkalmazásával. Számos tagállam a kiadási szint megfelelőbb féken tartása érdekében közigazgatási és szociális biztonsági rendszereit is korszerűsíti. A Bizottság alapvetően fontosnak tartja a túlzott hiány megszüntetésére vonatkozóan elfogadott határidők betartását és a gyors konszolidációt, a Tanács által meghatározott középtávú költségvetési célkitűzések megvalósítása felé haladva. A Bizottság arra is figyelmeztet, hogy e folyamat során a tagállamok gondosan figyeljenek a közkiadások és az adórendszerek minőségére, hogy megőrizzék vagy megerősítsék a növekedést elősegítő elemeket, így a kutatás, az oktatás és az energiahatékonyság[8] területére irányuló beruházást.

- Az elmúlt évtized során kialakult makrogazdasági egyensúlyhiány korrekciója terén néhány tagállamban lassú volt az előrehaladás: további kiigazításokra van szükség. Közelebbről, a versenyképesség tartós csökkenéséből és a korábban kedvező adósságfinanszírozási feltételekből eredően magas folyó fizetésimérleg-hiánnyal rendelkező tagállamoknak további lépéseket kell tenniük strukturális gyengeségeik orvoslása érdekében. Bizonyos esetekben ez – a szociális partnerekkel konzultálva – bérmeghatározási rendszereik felülvizsgálatát is magába foglalhatja annak érdekében, hogy a bérek támogassák a versenyképességet, és a termelékenység növekedésével összhangban alakuljanak. Más esetekben a fő kihívás az, hogy folytatni kell a termelékenységet növelő strukturális reformokat, amelyek többek között a gazdasági tevékenységeket a magas hozzáadott értéket képviselő és exportképes javak ágazata felé terelik. A fizetésimérleg-többlettel rendelkező tagállamokban ezzel ellentétes hatású tendenciák figyelhetők meg. Lehetőség van a hazai kereslet további erősítésére, ami elsősorban a foglalkoztatás szintjének növelésére, valamint a szolgáltatási és a hálózati piac nyitottabbá tételére irányuló intézkedésekkel valósítható meg.

- Több tagállamban még mindig kritikus kérdésnek számít, hogy a bankszektor milyen mértékben képes hatékony teljesítménnyel szolgálni a gazdaságot. A banki stressztesztek hamarosan megjelenő eredményeire reagálva a még fennálló sebezhető pontok kezelésére haladéktalanul intézkedéseket kell hozni. Az uniós szintű szabályozás folyamatban lévő átalakítása mellett a Bizottság egyes nemzeti rendszerek irányításának és működésének korszerűsítésére több rendszerszintű reformot javasol. Számos tagállamnak emellett a jelzáloghitelekre vonatkozó szabályozási keret megerősítését is mérlegelnie kell, az ingatlanbuborékok kialakulásának megelőzése és a háztartások túlzott eladósodásának csökkentése céljából.

A munkaerőpiacok mobilizálása, új munkalehetőségek teremtése

- A legtöbb tagállam dolgozik nyugdíjrendszerének reformján, egyrészt a népesség öregedésével járó jövőbeli kiadások visszafogására, másrészt a munkával töltött életszakasz meghosszabbítását szolgáló további ösztönzők létrehozására törekedve. A nyugdíjkorhatár emelése és a várható élettartamhoz való kapcsolása továbbra is prioritás, amihez hatékony eszköz lehet a nyugdíjkorhatár és a várható élettartam közötti automatikus vagy képleteken alapuló kapcsolat létesítése. A szakpolitikai válasz szükséges részét képezi a korengedményes nyugdíjazási rendszerek fokozatos leépítése és az 50 év feletti munkavállalók foglalkoztathatóságának javítása. Tekintetbe véve a pénzügyi válság magánnyugdíjalapokra kifejtett hatását, a két- vagy hárompilléres rendszert alkalmazó tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az egyes pillérek külön-külön is életképesek legyenek. Számos tagállamban probléma vagy problémát jelenthet majd, hogy elégséges-e a nyugdíj mértéke az időskori elfogadható életszínvonal biztosításához.

- Több tagállamban a válság a munkanélküliség drámai növekedését okozta, amelyhez időnként a foglalkoztatási szint meredek zuhanása társult, és mindez gyakran a leginkább sebezhető csoportokat sújtotta legnagyobb mértékben. Amennyiben nem teszünk lépéseket ennek megelőzésére és visszafogására, testet ölthet az a veszély, hogy bizonyos csoportok inaktívvá válnak vagy kiszorulnak a munkaerőpiacról. Ezért elengedhetetlen hogy a munkanélküliek álláskeresését és készségeik továbbfejlesztését hatékony támogató intézkedések és foglalkoztatási szolgálatok segítsék. A szegénységben élők és más különösen sebezhető csoportok helyzete szintén kiemelt figyelmet érdemel.

- Számos tagállamnak proaktívabban kellene fellépnie az oktatási rendszer teljesítményének fokozása és az egész életen át tartó tanuláshoz való hozzáférés bővítése terén, ami egyszerre szolgálná a foglalkoztathatóság javítását és a humántőke fejlesztését. Egyes tagállamoknak különös erőfeszítéseket kell tenniük azért, hogy megoldják a korai iskolaelhagyás problémáját és gyakornoki helyeket, valamint szakképzést biztosítsanak. Ajánlatos célzott intézkedéseket tenni a fiatalok körében jelentkező magas munkanélküliség kezelésére. Sok tagállamban a munkaerő gyors elöregedése tapasztalható, és a növekedéshez való visszatérés a szaktudás terén jelentkező hiányok fokozódását helyezi kilátásba: így a prioritások közé tartozik az, hogy az oktatási és képzési kimenet megfeleljen a munkaerő-piaci szükségleteknek.

- Számos tagállamban még mindig gondot okoz a különböző szerződéstípusok alkalmazásával kapcsolatos munkaerő-piaci szegmentáció; e tagállamoknak eltökéltebb lépéseket kell tenniük azért, hogy a foglalkoztatásban sikeresebben – és méltányosabban – érvényesítsék mind a rugalmasságot, mind a biztonságot (azaz a rugalmas biztonságot), beleértve a foglalkoztatásvédelmi jogszabályok oly módon történő kiegyensúlyozását is, hogy ösztönözzék a munkahelyteremtést, a munkaerő-piaci részvételt, az ágazatok közötti mobilitást és a humántőke felhalmozódását.

- Eddig még nem fordítottak elegendő figyelmet a munkaerőt terhelő adók és járulékok csökkentésére, különös tekintettel az alacsony bérezésű és alacsony képzettségű munkavállalókra. A költségvetési konszolidáció kontextusában sok tagállam arra kényszerül majd, hogy módosítsa nemzeti költségvetésének mind bevételi, mind kiadási oldalát. Általában azt javasoljuk, hogy az adózásban a munka terhelése felől mozduljanak el a fogyasztási és/vagy a környezetvédelmi célokat támogató adók irányába. További lépések szükségesek annak érdekében is, hogy eltávolítsuk azokat a társadalmi vagy adóügyi akadályokat, amelyek gátolják a második keresők munkaerőpiacon való megjelenését vagy további részvételét. E tekintetben prioritásként az adó- és ellátási rendszerek felülvizsgálatát, a gyermekgondozási szolgáltatások elérhetőségének javítását, valamint a foglalkoztatás rugalmasabb formáinak lehetővé tételét ajánljuk.

A növekedés előrehozása

- Számos tagállam esetében állapítottunk meg lemaradást a szolgáltatási irányelv[9] végrehajtása terén, ami indokolatlanul visszafogja a szolgáltatási ágazat dinamizmusát. Számos konkrét lépést ajánlunk, hogy a tagállamok kiaknázhassák az egységes piacban rejlő lehetőségeket a növekedés fellendítésére és a munkahelyteremtésre, különösen azáltal, hogy felszámolják az indokolatlan belépési korlátokat, illetve még nyitottabbá teszik a szakmai szolgáltatásokat a kvóták és a kötelező tagságok eltörlésével, ösztönzik az erőteljesebb versenyt a hálózatos iparágakban, valamint stratégiai szempontokat jobban érvényesítve hasznosítják a közbeszerzési eljárásokon keresztül beruházott jelentős összegeket.

- Költségvetés-konszolidációs stratégiáik részeként a tagállamoknak mérlegelniük kell, milyen módon juttathatnak prioritást a növekedés fenntartásához szükséges kutatási, oktatási és kulcsfontosságú infrastruktúrákra fordított kiadásoknak, miközben a lehető legnagyobb mértékben javítják a forrásfelhasználás színvonalát és a szolgáltatások hatékonyságát.

- Szükséges, hogy javítsuk az innovatív vállalkozások finanszírozáshoz való hozzáférését, különösen a kkv-k kockázati tőkéhez jutását, és segítsük a kkv-ket abban, hogy az indulási feltételekre összpontosíthassanak, például azzal, hogy egyszerűsítjük az engedélyekre vonatkozó eljárásokat, csökkentjük az ezek kiadásához szükséges időt és költségeket, valamint javítjuk a befektetők védelmét.

- Számos tagállam esetében különös hangsúlyt kap, hogy elő kell mozdítaniuk a nagyobb energiahatékonyságot. Ez nem csak az energiabiztonság erősítését és az éghajlatváltozás elleni küzdelmet szolgálná, hanem az innovatív technológiák terjedését és a képzettséget igénylő munkahelyek teremtését is fellendítené.

- Számos tagállamnak lépéseket kell tennie, hogy csökkentsék a vállalkozásokra nehezedő adminisztratív terheket, és javítsák a közigazgatás és az igazságszolgáltatási rendszer kapacitását és teljesítményét. Több esetben azonnali intézkedésekre van szükség, hogy a bürokrácia csökkentésével és a közbeszerzés átláthatóbbá tételével korszerűsítsék az üzleti környezetet. Számos tagállamnak ajánljuk azt is, hogy használják fel hatékonyabban az uniós pénzeszközöket.

2. keretes szöveg Az Euró Plusz Paktum: az első kötelezettségvállalások összegzése

Az Euró Plusz Paktumról 2011 márciusában állapodtak meg az euróövezet állam- és kormányfői, és a paktumhoz Bulgária, Dánia, Lengyelország, Lettország, Litvánia és Románia is csatlakozott. A paktum célja, hogy megerősítse a monetáris unió gazdasági pillérét, új minőséget hozzon létre a gazdaságpolitikai koordináció terén, javítsa a versenyképességet, és így a konvergencia magasabb fokához vezessen. A paktum elsősorban olyan területekre irányul, amelyek nemzeti hatáskörbe tartoznak, és kulcsszerepet játszanak a versenyképesség fokozásában és a káros egyensúlyhiány elkerülésében. Kialakítása arra irányul, hogy különleges további erőfeszítést képviseljen, ezen belül konkrét kötelezettségvállalásokat és az uniós kereten belül elfogadottaknál ambiciózusabb intézkedéseket érvényesítsen, végrehajtási ütemtervet is biztosítva. Az új kötelezettségvállalások a stabilitási vagy konvergenciaprogramokba és a nemzeti reformprogramokba is bekerülnek, és a rendszeres uniós felügyeleti keret hatálya alá tartoznak majd.

A 23 résztvevő többsége előterjesztett már kötelezettségvállalásokat, összesen több mint 100 külön intézkedést, és ezek a paktum mind a négy területét többé-kevésbé kezelik, azaz a versenyképesség előmozdítását, a foglalkoztatás előmozdítását, az államháztartás fenntarthatóságához való hozzájárulást és a pénzügyi stabilitás megerősítését.

Ugyanakkor e kötelezettségvállalások az ambiciózusság és pontosság tekintetében nem azonos szintűek:

– A paktum öt tagja még nem közölte kötelezettségvállalásait[10].

– A kötelezettségvállalások általában a növekedést serkentő reformok előrehozására összpontosítanak, hogy előmozdítsák a versenyképességet például a hálózatos iparágakban és a szolgáltatási ágazatban. Sok közülük az oktatási eredmények és a szakképzettség fejlesztésére irányuló foglalkoztatáspolitikai intézkedésekhez kapcsolódik. Emellett vannak közöttük költségvetés-konszolidációs intézkedések is, például olyanok, amelyek a nemzeti jogszabályokban rögzítik a szigorúbb költségvetési fegyelmet. A kötelezettségvállalások kisebb mértékben a pénzügyi stabilitás megerősítésével is foglalkoznak, különösen azáltal, hogy megerősítik a pénzügyi szereplők nemzeti felügyeletét. A jövőben szintén több figyelmet érdemelne az adópolitikák gyakorlati szempontú koordinációja, amely a bevált módszerek megosztásával, a káros hatású módszerek elkerülésével és a csalás és az adócsalás elleni küzdelemmel kapcsolatos javaslatokkal valósítható meg.

– Néhány tagállam mérhető kezdeményezésekre vállal kötelezettséget, pl. konkrét jogszabályok vagy programok végrehajtására, ezek pénzügyi hatását is feltüntetve, míg mások általánosabb kötelezettségvállalást tesznek pl. az alacsonyan képzett munkavállalók munkanélküliségének csökkentésére, az adóterhek alacsony szinten tartására, a bürokrácia csökkentése révén az üzleti környezet javítására vagy pedig uniós irányelvek végrehajtására.

– Úgy tűnik, még a konkrét kötelezettségvállalások többsége is már folyamatban lévő jogalkotási projektekhez kapcsolódik, nem pedig a paktum eredményeként kezdeményezett előremutató reformtervekhez. A jelek szerint eddig egyetlen kötelezettségvállalás sem törekszik érvényesíteni a paktum azon törekvését, hogy előtérbe kell állítani a bevált módszereket és az Európán belül legjobb teljesítményt nyújtó országokhoz, illetve egyéb stratégiai partnerekhez viszonyító teljesítményértékelést.

A kötelezettségvállalások bizottsági értékelését az ajánlások tükrözik. Sok esetben a Bizottság konkrét ajánlást fogalmazott meg azokra a területekre vonatkozóan, amelyeket a paktum alapján tett kötelezettségvállalások csak általánosan érintettek. Ilyenek például a nyugdíjreform, a munkabéreket terhelő adók és a képzettség javítása.

A KÖVETKEZő LÉPÉSEK

A Bizottság felkéri az Európai Bizottságot, hogy 2011 júniusában sorra kerülő ülésén hagyja jóvá az ajánlásokat, mielőtt azokat a Tanács hivatalosan elfogadja.

Uniós szinten folytatódik az európai szemeszter továbbvitelére irányuló munka.

- A jogalkotónak el kell fogadnia az egyensúlyhiány megelőzéséről és kiigazításáról, valamint a Stabilitási és Növekedési Paktum megerősítéséről szóló új jogalkotási csomagot. Ezáltal megerősödnek majd a helyzet értékelésére szolgáló közös eszközeink, és biztosítható lesz a megfelelő nyomon követés.

- Az országspecifikus ajánlások fényében a különböző tanácsi formációknak vizsgálniuk kell a területükre vonatkozó nemzeti szakpolitikákat és tagországi teljesítményt, nyomon kell követniük a végrehajtást és a figyelmet érdemlő módszerek kölcsönös elsajátítása érdekében konkrét témákra irányuló szakértői értékeléseket kell végezniük.

- A tagjainak címzett konkrét ajánlásokból kiindulva az eurócsoportnak intenzívebbé kell tennie a szakpolitikai koordinációt, amelynek során különösen összpontosítani kell az egyensúlyhiány azonosítására és megakadályozására. Az ajánlások végrehajtását is nyomon kell követnie.

- Az Euró Plusz Paktumban foglaltaknak megfelelően a részt vevő tagországok állam- és kormányfői politikai szinten felügyelik kötelezettségvállalásaikat. A paktummal kapcsolatos első tapasztalatok bizottsági értékelését figyelembe véve a tagállamoknak következő alkalommal konkrétabb, mérhetőbb és időhöz kötött kötelezettségvállalásokat kellene tenniük, hogy nyomon lehessen követni a haladást. E kötelezettségvállalásokat be kell építeni a nemzeti reformprogramok és a stabilitási vagy konvergenciaprogramok kialakításába és végrehajtásába.

- Az Európai Parlamentnek lehetőséget kell biztosítani arra, hogy megvizsgálja az Európa 2020 stratégia főbb elemei terén elért haladást, és véleményt nyilvánítson a Bizottság következő éves növekedési jelentéséről. Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság és a Régiók Bizottsága szintén szerepet kap e tekintetben.

- A Bizottság számba veszi az országspecifikus ajánlások végrehajtása terén elért haladást, először uniós szinten, 2012 januárjában kiadandó következő éves növekedési jelentésében, majd az egyes tagállamok vonatkozásában a jövő évi iránymutatásban. Továbbra is támogatást nyújt a tagállami erőfeszítésekhez az Európa 2020 kiemelt kezdeményezéseinek végrehajtására irányuló uniós szintű fellépés révén, valamint az egységes piacban rejlő lehetőségek kiaknázását célzó erőfeszítések intenzívebbé tételével, többek között az egységes piaci intézkedéscsomaggal.

Az első európai szemeszter lezárásával kezdődik a „nemzeti szemeszter”: ez év második felében a tagállamokon van a sor, hogy az európai iránymutatást megvitassák és 2012-es költségvetésükbe, valamint nemzeti döntéshozatalukba beépítsék, szem előtt tartva a következő, 2012 tavaszára ütemezett nemzeti programjaik kialakítását is.

Mivel feltehetőleg néhány tagállam az első évben a jelenlegi nehézségekre való tekintettel óvatos célkitűzéseket és intézkedéseket határozott meg, a következő években további erőfeszítésekre lesz szükség annak biztosításához, hogy az EU elegendő mértékű intézkedést tesz az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés érdekében. A tagállamoknak többet kell tenniük azért, hogy megvédjék a kutatásra, az oktatásra és a kulcsfontosságú infrastruktúrára irányuló kiadásokat Több lehetőséget kell felszabadítaniuk a szolgáltatási ágazatban, beleértve azt is, hogy fel kell számolniuk a kulcsfontosságú hálózatos iparágakban a munkahelyteremtést és a versenyt gátló akadályokat, valamint gyors döntést kell hozniuk az egységes piaci intézkedéscsomagban javasolt lépésekről. A tagállamok többségének vannak még tennivalói az üzleti környezet fejlesztése terén, amelyet jobb szabályozás biztosításával, a túlszabályozás csökkentésével és a kkv-k finanszírozáshoz való hozzáférésének javításával lehet megvalósítani. Olyan intézkedéseket kell hozni, amelyek a „rugalmas biztonságot” szolgálják, valamint azt, hogy a képzési struktúra jobban megfeleljen a munkaerő-piaci szükségleteknek.

A költségvetési konszolidáció és a strukturális reformok megvalósítása során a tagállamoknak megoldásokat kell találniuk a folyamatban lévő változások társadalmi hatásának kezelésére. Az Európa 2020 stratégiában az EU célt határozott meg a társadalmi befogadásra vonatkozóan, kitűzve azt, hogy 2020-ig 20 millió embert kell kiemelni a szegénységből és a társadalmi kirekesztettségből. Számos országban olyan tendenciák tapasztalhatóak, amelyek az elszegényedés és a marginalizálódás növekvő veszélyét jelzik, és ezt csak aktív ellenintézkedésekkel lehet kivédeni. A nemzeti programokban leírt lépéseket nézve a tagállamoknak többet kell tenniük azért, hogy e cél tekintetében eredményt érjenek el.

Az új uniós gazdasági kormányzás legitimitásának és hatékonyságának továbbfejlesztése érdekében a tagállamoknak dönteniük kell arról, hogy nemzeti programjuk kialakításában és nyomon követésében hogyan tudnak a legmegfelelőbben szerepet biztosítani nemzeti parlamentjük, regionális és helyi hatóságaik és egyéb érdekelt felek részére. A Bizottság készen áll, hogy az új, megerősített uniós gazdasági kormányzás részeként segítséget nyújt és szerepet vállal a nemzeti szintű megbeszélésekben.

A válság változást sürgető hatását annak elősegítésére kell felhasználnunk, hogy a válság után az EU erősebbé váljon, és jobban meg tudjon felelni a jövő kihívásainak, szert téve minden olyan képességre, amelyek lehetővé teszik számára a globális piacokon folyó versenyben való magabiztos és sikeres fellépést. Az első európai szemeszter döntő lépést jelent az Európa 2020-ban kitűzött céljainak megvalósítása felé, és minőségi változást jelez az EU gazdaságpolitikai koordinációjában és kormányzásában. A nemzeti szintű intézkedések megerősítése és az uniós szintű közös munka jobb feltételeket biztosít számunkra ahhoz, hogy fenntartható fejlődést érjünk el, és segítsük polgárainkat jövőre vonatkozó reményeik megvalósításában.

[1] Görögország, Írország, Lettország, Portugália és Románia.

[2] E stratégia öt, az Unió által 2020-ig megvalósítandó kiemelt célt tartalmaz, melyek a következők: a foglalkoztatási ráta 75%-ra való emelése, a K+F beruházások szintjének a GDP 3%-ára való növelése, az éghajlatváltozással és az energiával kapcsolatos célkitűzések elérése („20-20-20”), a felsőfokú vagy azzal egyenértékű végzettséggel rendelkezők arányának legalább 40%-ra való emelése, a korai iskolaelhagyók arányának legfeljebb 10%-ra való csökkentése, valamint a társadalmi befogadás előmozdítása legalább 20 millió ember kiemelésével a szegénység és a társadalmi kirekesztődés veszélyével fenyegető helyzetből.

[3] Bulgária, Dánia, Lengyelország, Lettország, Litvánia és Románia.

[4] „Éves növekedési jelentés, 2011: az EU válságra adott átfogó válaszlépéseinek előmozdítása” –COM(2011) 11, 2011.1.12., ami a közös foglalkoztatási jelentés tervezetét is magába foglalja.

[5] Portugália és Görögország hivatalosan nem nyújtott be stabilitási programot. Szakpolitikai prioritásaik rendszeres megvitatására a támogatási programok nyomon követésével összefüggésben kerül majd sor.

[6] A Bizottság az Európa 2020 célkitűzéseinek megvalósítása érdekében a következő uniós szintű kezdeményezéseket javasolta („az Európa 2020 kiemelt kezdeményezései”): „Európai digitális menetrend”, „Innovatív Unió”, „Integrált iparpolitika a globalizáció korában” „Mozgásban az ifjúság”, „Új készségek és munkahelyek menetrendje”, „Szegénység elleni európai platform”, „ Erőforrás-hatékony Európa”. Emellett az egységes piacról szóló új intézkedéscsomag formájában számos kulcsfontosságú intézkedést is javasolt az egységes európai piacban rejlő lehetőségek kiaknázására.

[7] E tekintetben kivételt jelent az Egyesült Királyság, amely számos területen kvalitatív célokat terjesztett elő, valamint Luxemburg, amely nemrégiben visszavonta a szegénységgel kapcsolatos célértékét.

[8] Beleértve a környezeti szempontból káros támogatások felszámolását is.

[9] Az Európai Parlament és a Tanács 2006/123/EK irányelve (2006. december 12.) a belső piaci szolgáltatásokról.

[10] Finnország, Görögország, Lettország, Portugália és Szlovénia.