A 3. cikk (2) bekezdése értelmében a tagállam dönthet úgy, hogy az embercsempészettel – vagyis a 2002/90/EK irányelv meghatározása szerint a jogellenes be- és átutazáshoz, valamint a jogellenes tartózkodáshoz történő segítségnyújtással – érintett személyekre is alkalmazza az irányelvet. Tíz tagállam élt ezzel a lehetőséggel.

Természetéből és céljaiból adódóan a gondolkodási idő nem tehető függővé az áldozat együttműködési hajlandóságától. Ezt a rendelkezést a 2011/36/EU irányelv (18) preambulumbekezdése is megerősíti, amely szerint legalább a gondolkodási idő alatt feltételek nélküli segítséget és támogatást kell nyújtani, még ha az áldozat jogellenesen tartózkodik is az adott tagállamban. A tagállamok csak akkor nem kötelesek további segítséget nyújtani, ha az azonosítási eljárás befejezését vagy a gondolkodási idő leteltét követően „azt állapítják meg, hogy az áldozat nem jogosult tartózkodási engedélyre, vagy nem rendelkezik egyéb módon jogszerű tartózkodási hellyel az adott tagállamban, vagy ha az áldozat elhagyta e tagállam területét”.

Végül egyes tagállamokban a hivatalos azonosítást végző hatóság egyúttal a tájékoztatásnyújtásért is felelős, bár ez nem zárja ki más hatóságok bevonását. Sok esetben civil szervezetek is végeznek tájékoztató tevékenységet.

A 10. cikk gyakorlati alkalmazásával kapcsolatban felmerülő aggályok között szerepel a helyes azonosítás, a gyermek mindenek felett álló érdekét tiszteletben tartó, megfelelő eljárások meghatározása – különösen a kísérő nélküli gyermekek esetében –, valamint a gyermekgondozási létesítményekből elszökő gyermekek jelentette probléma. Ugyanakkor a büntetőeljárásokban részt vevő gyermekek védelmét biztosító különleges eljárásokat illetően jó gyakorlatokra is van példa (pl. FI, IT).

Egyes tagállamok külön rendelkezéseket fogadtak el a gyermek mindenek felett álló érdekének elvéről, míg mások úgy vélték, hogy ez már a nemzeti jogból, illetve a gyermekek jogairól szóló ENSZ-egyezmény ratifikálásából adódóan is érvényesül, ezért nincs szükség további jogalkotásra. Ez utóbbi megközelítés azonban nem minden esetben egyértelműsíti kellőképpen az ENSZ-egyezmény alkalmazhatóságának mértékét az irányelv különleges rendelkezései tekintetében. Akárhogy is, az uniós jog alkalmazásakor valamennyi tagállam köteles tiszteletben tartani a gyermek mindenek felett álló érdekének elvét.

A 12. cikk olyan meglévő programokhoz biztosít hozzáférést az áldozatoknak, amelyek célja a megszokott társadalmi életbe való visszatérés előmozdítása, ideértve például a szakismeretek továbbfejlesztését is. Az áldozatokra irányuló célzott programokat végrehajtó tagállamokban az érintettek általában kedvező tapasztalatokról számoltak be. Horvátországban az emberkereskedelem áldozataira irányuló segítségnyújtási és védelmi programban való részvétel a tartózkodási engedély kiadásának és megújításának feltétele.

Egyes tagállamok kedvezőbb feltételeket biztosítanak a gyermekek számára, például hosszabb gondolkodási időt, feltétel nélküli tartózkodási engedélyt vagy kijelölt menedékszállást.

Végül a 2011/36/EU irányelv 13–16. cikke kifejezetten a gyermek áldozatokra irányul, és a segítségnyújtással, a támogatással és a védelemmel foglalkozik. A végrehajtás kedvező hatással lesz a harmadik országbeli állampolgárságú gyermekek helyzetére és a 2004/81/EK irányelv őket érintő alkalmazására.

9.KÖVETKEZTETÉSEK

Az elmúlt években tapasztalt némi előrelépés ellenére az irányelv alkalmazásával kapcsolatos adatok hozzáférhetősége további javításra szorul. Az elérhető adatokból azonban már most is kitűnik, hogy nincs kellően kihasználva az a lehetőség, hogy a hatóságokkal való együttműködésért cserébe tartózkodási engedélyt állítsanak ki a harmadik országbeli állampolgároknak. Az ideiglenes tartózkodási engedély, amelynek érvényessége csupán a nyomozás vagy a büntetőeljárás időtartamára terjed ki, nem feltétlenül jelent elég erős ösztönzőt a kiszolgáltatott személyek számára, akiknek időre van szükségük a traumatikus élmény utáni felépüléshez, mielőtt mérlegelnék, hogy vállalják-e a hivatalos együttműködést a bűnüldöző és igazságügyi hatóságokkal. Néhány tagállam már jelenleg is feltétel nélkül állít ki tartózkodási engedélyt az áldozatok mindegyike vagy némelyike számára, személyes körülményeikre vagy kiszolgáltatottságukra való tekintettel. Az esetek többségében mindazonáltal ezek csak kivételek az együttműködés esetén kiadott engedélyek rendszerében, tehát az áldozatok nem tudják, hogy meg fogják-e kapni az engedélyt vagy sem. Ezen túlmenően az sem világos, hogy az engedélyeket milyen gyakorisággal adják ki, és milyen alapon történik a kiszolgáltatottság és a személyes körülmények értékelése. Az együttműködési kritérium lazítása és más, kedvezőbb feltételek – mint például az engedély érvényességének függetlenítése az eljárások időtartamától, vagy a minimális érvényességi idő növelése – hozzájárulhatnának az áldozatok felépüléséhez is, így erősítve együttműködési hajlandóságukat.

A 2004/81/EK irányelv több rendelkezése szoros kapcsolatban áll és megerősítést fog nyerni a 2011/36/EU irányelv alkalmazásával, valamint az emberkereskedelem felszámolására irányuló európai uniós stratégia végrehajtásával. Ezen eszközök eredményeként a nemzeti jog módosítása már folyamatban van vagy hamarosan megkezdődik. A Bizottságnak ezért csupán a 2011/36/EU irányelv átültetésére vonatkozó, 2015-ben esedékes elemzés ismeretében lesz lehetősége teljes körűen értékelni az alkalmazásra vonatkozó iránymutatások kibocsátásának vagy a 2004/81/EK irányelv módosításának szükségességét és hozzáadott értékét. A Bizottság fel fogja térképezni az emberkereskedelemre vonatkozó uniós jog egységes szerkezetbe foglalásának lehetséges módjait, többek között a harmadik országbeli állampolgárságú áldozatoknak kiadott tartózkodási engedélyek vonatkozásában.

A Bizottság addig is kétoldalú eszmecserét kíván folytatni a tagállamokkal annak érdekében, hogy megvalósuljon a 2004/81/EK irányelv maradéktalan és helyes végrehajtása. Ez a folyamat egyúttal a mediterrán térséggel foglalkozó munkacsoport által meghatározott fellépések végrehajtását is elő fogja mozdítani. A 2013 októberében létrehozott munkacsoport célja annak megakadályozása, hogy a migránsok halálukat leljék a tengeren, és ezt többek között az emberkereskedelem és migránscsempészet elleni küzdelem fokozása révén kívánja elérni.

A jogalkotáson túl a gyakorlati intézkedések – mint például az azonosítási folyamatok erősítése, minden áldozat tekintetében egyéni kockázatértékelés elvégzése az együttműködésük előtt és alatt, valamint az eljárások javítása a gondolkodási idő és a tartózkodási engedély időben történő odaítélése érdekében – számottevően befolyásolják az irányelv alkalmazásának eredményességét. A Bizottság a meglévő struktúrák keretében, a tagállamok, a civil társadalom, az uniós ügynökségek és a nemzetközi szervezetek bevonásával szorgalmazhatja az információk és a bevált gyakorlatok további megosztását, hogy még eredményesebben lehessen fellépni az emberkereskedelemmel szemben.