1.BEVEZETÉS

A 91/676/EGK tanácsi irányelv (a továbbiakban: nitrátirányelv) célja a vizek mezőgazdasági eredetű nitrátszennyezésének csökkentése és a további ilyen szennyezés megelőzése. A nitrátirányelv a víz-keretirányelv szerves részét képezi, és a vizek mezőgazdaságból származó terhelések elleni védelmének egyik kulcsfontosságú eszköze. A nitrátirányelv egy sor kötelezettséget határoz meg a tagállamok számára:

·minden víztest-típus vízminőség-ellenőrzése (tekintettel a nitrátkoncentrációra és a trofitásfokra);

·a szennyezett vagy szennyezés veszélyének kitett vizek meghatározása az irányelv I. mellékletében meghatározott szempontok alapján;

·azon nitrátérzékeny területek kijelölése, amelyekről a szennyeződés a vizekbe szivárog és hozzájárul a szennyezéshez;

·a helyes mezőgazdasági gyakorlatról szóló szabályzatok létrehozása, amelyeket a tagállamoknak saját területükön önkéntes alapon kell végrehajtaniuk;

·olyan cselekvési programok létrehozása, amelyek tartalmazzák a vizek nitrátszennyezésének megelőzésére és csökkentésére irányuló intézkedéseket, és amelyek végrehajtása kötelező a kijelölt nitrátérzékeny területeken vagy a teljes nemzeti területen;

·a kijelölt nitrátérzékeny területek és a cselekvési programok felülvizsgálata és esetleges átdolgozása legalább négyévente; valamint

·négyévente eredményjelentés benyújtása a Bizottságnak az irányelv végrehajtásáról; a jelentésnek információkat kell tartalmaznia a helyes mezőgazdasági gyakorlatra vonatkozó szabályokról, a nitrátérzékeny területekről, a vízminőség-ellenőrzések eredményeiről, valamint a cselekvési program vonatkozó szempontjairól.

27 tagállam harmadik alkalommal, Horvátország pedig először nyújtotta be a nitrátirányelv 10. cikke szerinti jelentést. Ezáltal 27 tagállam vonatkozásában lehetségessé vált az előző jelentési időszakokkal való összevetés. A 28 tagállamnak 2016 júniusáig kellett benyújtania a jelentést és a vízminőségre vonatkozó kapcsolódó adatokat. Ezt a határidőt azonban csak 12 tagállam tartotta be, és közülük is egyesek esetében lényeges információk hiányoztak, amelyeket később nyújtottak be. 19 tagállam csak 2017-ben juttatta el a hiányzó vagy korrigált információkat. Az összes szükséges információ csak 2017 októberében állt a Bizottság rendelkezésére.

Ezt a jelentést, amely elsősorban a tagállamok által a 2012 és 2015 közötti időszakra vonatozóan benyújtott információkon alapul, egy bizottsági szolgálati munkadokumentum (SWD(2018)246) kíséri, amely a mezőgazdasági forrásokból származó tápanyagterhelésre, a vízminőségre, valamint a kijelölt nitrátérzékeny területekre vonatkozó térképeket és táblázatokat tartalmaz mind az uniós szintre, mind a tagállamok szintjére vonatkozóan.

Ennek a jelentésnek a közzétételével a Bizottság eleget tesz a 11. cikkben meghatározott kötelezettségeinek. A jelentéshez gyűjtött információk hozzájárultak az ivóvíz-irányelv nemrégiben javasolt felülvizsgálatához. Tagadhatatlan, hogy a mezőgazdasági gyakorlatok, mint a műtrágyázás, hatással vannak az ivóvíz minőségére. Az ivóvíz túlzott nitráttartalma egészségügyi hatásokkal járhat, például methemoglobinémia alakulhat ki, amelynek nyomán a vér nem képes megfelelő módon a szövetekhez szállítani az oxigént, ezáltal cianózist okoz, nagyobb koncentrációkban pedig aszfixiához vezethet, ami kisbabák esetében halálos lehet. Ezért a nitrátirányelv végrehajtásában megfigyelhető tendenciák kihatással lehetnek a tiszta ivóvíz polgároknak való biztosítására.

A nitrátirányelv hozzájárul a nitrogén és foszfor bioszférába és óceánokba kerülésének kezeléséhez, amelyet a tudományos közösség a bolygónk kilenc tűrőképességi határértékének egyikeként azonosított. Emellett a tápagyagok körforgása és a biodiverzitás csökkenése a bolygónk két olyan tűrőképességi határértéke, amelyek túllépése már megtörtént. Az élelmiszer-termeléshez kapcsolódó káros környezeti hatások csökkentésének elősegítésével (2. fenntartható fejlesztési cél), a vízminőség javításának támogatásával (6. fenntartható fejlesztési cél), illetve az édesvizeket és az ökoszisztémát érintő szennyezés csökkentésével (14. és 15. fenntartható fejlesztési cél) az irányelv hozzájárul továbbá a fenntartható fejlesztési célok Unión belüli eléréséhez.

2.A MEZŐGAZDASÁGI FORRÁSOKBÓL SZÁRMAZÓ TERHELÉS ÉRTÉKELÉSE

A mezőgazdaság, ami az uniós terület csaknem felét elfoglalja, számos előnnyel jár a társadalom számára. Bizonyos mezőgazdasági tevékenységek azonban terhelést jelentenek a víztestekre, és hatással vannak a létfontosságú vízi ökoszisztéma egészségére.

Ez a szakasz összefoglalja azokat az információkat, amelyeket a tagállamok szolgáltattak a vizek nitrátszennyezését és az eutrofizációt kiváltó mezőgazdasági forrásokból származó terhelésekre vonatkozóan. Meg kell jegyezni, hogy a tagállamok által közölt információk Eurostat adatokkal lettek kiegészítve, mivel ezek uniós szinten könnyebben összevethetők.

Állatállomány

Nagyszámú állat helyi koncentrációja nagymértékben veszélyezteti a környezetet, ha a trágyatermelés nem áll egyensúlyban a rendelkezésre álló területtel és a növények szükségleteivel. Ez a kiegyensúlyozatlanság tápanyag többletet eredményez, amelyből jelentős mennyiség előbb vagy utóbb a vizekbe vagy a levegőbe kerül, hacsak nem szállítják el az érintett régióból, ami viszont olykor a fogadó területre jelent további terhelést.

2013-ban az EU28 országok átlagos állománysűrűsége hektáronkénti mezőgazdasági hasznosítású területenként 0,73 állategység (áe) volt. A legnagyobb sűrűség Hollandiát (3,57), Máltát (2,99) és Belgiumot (2,68) jellemezte, míg a legkisebb sűrűség Bulgáriában (0,21), Lettországban (0,26) és Litvániában (0,29) volt megfigyelhető. 2010-hez képest csökkent az EU28 országok átlagos állománysűrűsége (–2,9 %). A legnagyobb relatív csökkenés Görögországot (–18,9 %), Máltát (–17,9 %) és Dániát (–14,4 %) jellemezte, míg a legnagyobb növekedés Ausztriában (+7,2 %), Írországban (+4,5 %), Finnországban (+3,7 %) és Németországban (+3,5 %) volt megfigyelhető.