Ajánlás

A TANÁCS AJÁNLÁSA

az euróövezet gazdaságpolitikájáról

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 136. cikke (1) bekezdésére, összefüggésben annak 121. cikke (2) bekezdésével,

tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,

tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,

tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,

tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,

a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,

a Gazdaságpolitikai Bizottsággal folytatott konzultációt követően,

mivel:

(1)Az euróövezet Covid19 utáni gazdasági helyreállítását számos külső sokkhatás zavarta meg. Mindenekelőtt a nemzeti és uniós szintű határozott gazdaságpolitikai válaszoknak, valamint a járvány megfékezésére irányuló intézkedések megszüntetésének köszönhetően az euróövezeti GDP 2021-ben és 2022-ben stabilan, 5,3 %-kal, illetve 3,2 %-kal növekedett. A munkaerőpiac szintén reziliensnek bizonyult: a várakozások szerint a munkanélküliségi ráta 2022-ben rekordalacsony, 6,8 %-os szintre süllyed. Oroszország Ukrajna elleni agressziós háborúja nyomán azonban globális energiaár-emelkedés, fokozott bizonytalanság és az ellátási lánc zavarai tapasztalhatók, aminek következtében 2022 második felében egyértelműen lassult a gazdasági tevékenység, az energiaválság pedig a 2023-ra vonatkozó előrejelzések lefelé történő módosításához vezetett. Összességében az euróövezeti GDP-növekedés 2023-ban várhatóan 0,3 %-ra mérséklődik, majd 2024-ben 1,5 %-ra áll vissza. Az energiapiac és más nyersanyagpiacok felerősítették az inflációt, amely idővel más árucikkekre is továbbterjed, és 2022-ben eléri a 8,5 %-ot. Az infláció a következő hónapokban várhatóan magas marad, és még 2023-ban is 6,1 % lesz, majd 2024-ben enyhül. A munkaerőpiacok előreláthatólag stabilak maradnak, mivel a munkaerő iránti kereslet változatlanul magas. A vállalkozások nagy része továbbra is munkaerőhiányt tapasztal, így a munkanélküliség jövőre minden bizonnyal csak mérsékelten nő, majd 2024-ben ismét csökken. Eközben a nominálbér-növekedés 2023-ban várhatóan felgyorsul, de még így is elmarad az inflációtól, ami a háztartások vásárlóerejének csökkenéséhez vezet. Ebben az összefüggésben az euróövezet folyófizetésimérleg-többlete csökkent, összhangban az erősen romló energiamérleggel, és a továbbiakban az euró USA-dollárral és néhány más valutával szembeni, 2021 második fele óta tapasztalt nominális leértékelődése valószínűleg csak szerény mértékben fogja fellendíteni a versenyképességet a magas energiaköltségek miatt.

(2)A makrogazdasági környezet romlása és a tagállamok közötti jelentős árkülönbségek kihívást jelentenek a jövedelmek és a gazdasági ciklus euróövezeten belüli konvergenciája tekintetében. A Covid19-világjárvány a makrogazdasági teljesítmény terén mély, bár nagyrészt átmeneti eltérések kialakulásához vezetett, ezzel szemben a gazdasági ciklusok szinkronizálására korlátozott és átmeneti hatást gyakorolt. Az energiaválság új, heterogén makrogazdasági hatást fejt ki az euróövezetben. Az energiaszerkezetek és az energiasokk hatásának enyhítését célzó szakpolitikai intézkedések terén mutatkozó, országok közötti eltérések miatt nagy különbségek alakultak ki az euróövezeten belüli általános és maginflációs ráták között. A magasabb energiaárak és az ellátási láncra nehezedő nyomás egyenlőtlen hatást gyakoroltak a feldolgozóiparra és a szolgáltatásokra az euróövezeti tagállamokban, és a relatív versenyképesség terén meglévő eltérések felerősödéséhez vezethetnek. Míg a rendelkezésre álló mutatók arra utalnak, hogy az euróövezeten belüli versenyképességi különbségek eddig korlátozottak voltak, az euróövezetbeli folyó fizetési mérlegek eltérései a közelmúltban – főként a romló energiamérlegek miatt – nőttek.

(3)A romló gazdasági kilátásokra és a magas inflációra adott helyes szakpolitikai válasz megfelelően kalibrált és koherens monetáris és költségvetési politikákat tesz szükségessé. A monetáris politika normalizálása keretében kezelni kell a magas és nagy szórást mutató inflációt, ugyanakkor foglalkozni kell az indokolatlan, rendellenes piaci dinamika lehetséges kockázataival, amelyek komolyan veszélyeztetik az euróövezeten belüli monetáris transzmissziós mechanizmust. A jelenlegi körülmények között a keresletet ösztönző, széles körű költségvetési expanzió tovább fokozná az inflációs nyomást egy olyan időszakban, amikor az államadósság több euróövezeti tagállamban is magas. Ezért olyan költségvetési politikákra van szükség, amelyek az egyes tagállamok gazdasági és költségvetési helyzetének megfelelően kellőképpen differenciáltak, amint az a Tanács 2022. júliusi ajánlásában is szerepel. A tagállamoknak emellett készen kell állniuk arra, hogy folyó kiadásaikat a folyamatosan változó helyzethez igazítsák. Ezzel egyidejűleg célzott és átmeneti költségvetési intézkedésekkel kell támogatniuk a kiszolgáltatott helyzetben lévő személyeket és vállalkozásokat, többek között a munkahelyek és a humán tőke megőrzése érdekében, ugyanakkor fenn kell tartaniuk az árjelzéseket és ösztönözniük kell az energiafogyasztás csökkentését. A szakpolitikai intézkedések tagállamok közötti szoros összehangolása továbbra is kulcsfontosságú. A munkaerőpiac és a szociálpolitika szintén meghatározó szerephez jut a magas infláció társadalmi hatásainak kezelésében. Az átlagbérek 2022-ben nem tartanak lépést az inflációval. A jövőben a bérfejlesztésnek gondos egyensúly megteremtésével kell biztosítania a munkavállalók – különösen az alacsony keresetűek – vásárlóerejének védelmét, ugyanakkor el kell kerülnie annak kockázatát, hogy a bérek felhajtsák az inflációt és elmélyítsék a kialakulóban lévő versenyképességi különbségeket mind az euróövezeten belül, mind világszinten. A szociális partnerek aktív bevonása elősegíti a kihívások azonosítását, többek között a monetáris unió előtt álló konkrét kihívásokat illetően, javítja a szakpolitikai megoldásokat, és biztosítja a gazdaság- és szociálpolitikai menetrenddel kapcsolatos szélesebb körű felelősségvállalást. A kínálati oldali politikák ugyancsak hozzájárulhatnak az infláció csökkentéséhez azáltal, hogy felgyorsítják az alternatív energiaellátási megoldások kialakítását, élénkítik a versenyt, javítják az erőforrások elosztását és támogatják a termelékenység növekedését. A pénzügyi stabilitást övező kockázatok szintén folyamatos nyomon követést igényelnek.

(4)A Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz és a kohéziós politikai alapok kulcsfontosságú eszköznek számítanak az euróövezet rezilienciájának megerősítése és a konvergencia előmozdítása szempontjából. A Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz végrehajtása az euróövezeti tagállamokban jó úton halad: a mérföldkövek és célok teljesítését követően több mint 128 milliárd EUR előfinanszírozást már kifizettek. A világjárvány kitörése óta a kohéziós politikai programok keretében több mint 82 milliárd EUR-t folyósítottak az euróövezeti tagállamoknak. A Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz és a kohéziós politikai alapok több csatornán keresztül járulnak hozzá az euróövezet szakpolitikai prioritásaihoz: mindkettő addicionális beruházások révén támogatja a gazdasági tevékenységet, hosszabb távon pedig a tervezett beruházások és strukturális reformok várhatóan előmozdítják a zöld és a digitális átállást, miközben ösztönzik a termelékenység és a potenciális kibocsátás nagyobb növekedését. A Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz keretében végrehajtott beruházások és reformok nagy része releváns a korábbi euróövezeti ajánlásokban meghatározott euróövezeti szakpolitikai prioritások végrehajtása szempontjából. Ennek megfelelően a reform- és beruházási tervek végrehajtásának az előzetes ütemterv szerinti folytatása elengedhetetlen a reformok lendületének fenntartásához.

(5)Az uniós szinten következetes gazdaságpolitikai válasz biztosítása érdekében az éves fenntartható növekedési jelentés felvázolja a következő évre szóló fő szakpolitikai prioritásokat és iránymutatásokat. Az éves fenntartható növekedési jelentés összhangban áll az ENSZ fenntartható fejlődési céljaival, és a versenyképes fenntarthatóság négy dimenziója – a környezeti fenntarthatóság, a méltányosság, a termelékenység és a makrogazdasági stabilitás – köré szerveződik. A riasztási mechanizmus keretében készült jelentés ismerteti a Bizottság elemzését azokról az esetleges makrogazdasági egyensúlyhiányokról, amelyek akadályozhatják a tagállami gazdaságok, a gazdasági és monetáris unió és az egész Unió megfelelő működését.

(6)Az infláció elmúlt évben tapasztalt megugrása világszerte a monetáris politikai irányvonal gyors kiigazítását vonta maga után. Az Európai Központi Bank (EKB) megkezdte a monetáris politika normalizálását annak biztosítása érdekében, hogy az infláció időben visszatérjen a 2 %-os középtávú célhoz. Azt is jelezte, hogy folytatódik a kamatlábak normalizálása, figyelembe véve a gazdasági adatok alakulását. A kínálati korlátok jelentős szerepet játszanak a közelmúltbeli inflációs hullámban, és az inflációs különbségek megnehezítik a monetáris politika végrehajtását. A politikai irányvonal euróövezeten belüli egyenletes transzmissziója előfeltétele annak, hogy a monetáris politika képes legyen betölteni szerepét.

(7)Az euróövezet költségvetési irányvonala – amely a nettó elsődleges kiadásoknak az átlagos potenciális növekedéshez viszonyított változásaként mérhető – az előrejelzések szerint 2022-ben expanzív, 2023-ban pedig nagyjából semleges lesz, az energiával kapcsolatos intézkedések tervezett kivezetésétől függően. 2023-ban a költségvetési politikának el kell kerülnie az aktuális kínálati sokkok inflációs hatásainak felerősítését, és sem nemzeti, sem euróövezeti szinten nem indokolt széles körű fiskális impulzust adni a gazdaságnak. A magas maginflációval szembesülő tagállamok különösen súlyos kihívással néznek szembe, többek között a munkavállalók – főként az alacsony keresetűek – vásárlóerejének csökkenéséből adódó komoly gazdasági és társadalmi nehézségek fényében. Ezen túlmenően a költségvetési politikának óvatosnak kell maradnia, és a beruházásbővítést össze kell kapcsolnia a nettó elsődleges folyó kiadások növekedésének ellenőrzésével. Ezzel összefüggésben a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz felhasználásának és a nemzeti finanszírozású beruházásoknak a tagállamokban várható további növekedése összhangban van a zöld és a digitális átállásra, illetve az energiabiztonságra irányuló közberuházások bővítése iránti igénnyel. Ugyanakkor a költségvetési politika agilitása segítene reagálni a gazdasági kilátásokat övező nagyfokú bizonytalanságra és lényeges lefelé mutató kockázatokra, de nem ásná alá az energetikai átállás ösztönzőit. A Covid19-világjárvány következtében az euróövezetben rekordmértékű adósság halmozódott fel, és a legtöbb euróövezeti tagállam államadóssága várhatóan jóval a világjárvány előtti szint felett marad. Míg a rövid távú fenntarthatósági kockázatok számottevően csökkentek, a közép- és hosszú távú kockázatok több tagállamban változatlanul magasak, és a kamatlábak emelkedése akár az adósságteher súlyosbodásához is vezethet.