A közös kötelezettségvállalási határozat keretében a tagállamoknak minden évben be kell jelenteniük ÜHG-kibocsátásaikat. Ezenkívül minden második évben jelentést kell készíteniük a végrehajtott nemzeti politikáikról és intézkedéseikről, valamint 2015-ben naprakész előrejelzéseket kell benyújtaniuk, amely tartalmazza a 2020. évi célkitűzéseik megvalósításában várható előrelépést. A Bizottság minden évben összegyűjti a tagállamok által bejelentett információkat, és eredményjelentést tesz közzé, amelyben elemzi és bemutatja a tagállamok által a közös kötelezettségvállalási határozatban foglalt 2020-ig teljesítendő célok teljesítése terén elért haladást. A Bizottság által minden tavasszal, az európai szemeszter keretében közzétett országjelentés szintén értékeli a csökkentési célok teljesítése terén elért tagállami eredményeket. Ezenkívül a Bizottságot a közös kötelezettségvállalási határozat végrehajtásában segítő Európai Környezetvédelmi Ügynökség is minden évben közzéteszi a kibocsátási trendeket és előrejelzéseket az Unióra és annak tagállamaira vonatkozóan.

Forrás: EEA (2015) Trends and projections in Europe 2015 (Trendek és előrejelzések Európában, 2015), a 2016. márciusi kibocsátásnyilvántartási adatokkal frissítve. A fekete pontozott vonal a közös kötelezettségvállalási határozat szerinti éves kibocsátási határértékek által meghatározott lineáris pályát mutatja a 2013–2020-as időszakra vonatkozóan.

5.Az értékelés eredménye

A Bizottság értékelési iránymutatásaival összhangban megvizsgálta a közös kötelezettségvállalási határozat relevanciáját, eredményességét, hatékonyságát, koherenciáját és a hozzáadott uniós értéket. Vizsgálta továbbá a versenyre gyakorolt esetleges hatásokat is, mivel ez is követelmény volt a közös kötelezettségvállalási határozat 14. cikkében.

5.1 Relevancia

A közös kötelezettségvállalási határozat célkitűzései továbbra is relevánsak, és továbbra is határozottan megfelelnek az Európai Unió igényeinek. Elsősorban továbbra is szükség van az emberi eredetű ÜHG-kibocsátás korlátozására, valamint olyan megfelelő mechanizmusok kialakítására, amelyek tükrözik az éghajlatváltozás teljes társadalmi költségét. A közös kötelezettségvállalási határozat a piaci hiányosságok kezelése tekintetében szintén továbbra is releváns, mivel a határozat kötelező ereje segít megfelelő árjelzéseket kialakítani a kibocsátások csökkentéséhez.

Az Európai Tanácsnak a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó éghajlat- és energiapolitikai keretről 2014 októberében elfogadott következtetései megerősítették a közös kötelezettségvállalási határozat fontosságát és annak 2030-ig történő továbbvitelét a közös kötelezettségvállalási határozat szerinti, 2020-ig tartó időszakra szóló összes elemmel együtt.

A Párizsi Megállapodás 2015 decemberi elfogadása megerősíti az Európai Unió legmagasabb szintű az iránti elkötelezettségét, hogy 2030-ig és azt követően is jelentős mértékben csökkenti az EU-n belüli üvegházhatásúgáz-kibocsátást. A tervezett nemzeti hozzájárulásban meghatározottak szerint az EU vállalja, hogy 2030-ra a területén az 1990-es szintekhez képest legalább 40%-kal lecsökkenti a kibocsátást.

5.2 Eredményesség

Az Európai Unió jó úton halad afelé, hogy a közös kötelezettségvállalási határozat hatálya alá tartozó ágazatokban teljesítse a 2020-ig elérendő ÜHG-kibocsátás-csökkentési célját. A tagállamok 2015-ben benyújtott jelentései alapján az ÜHG-kibocsátások 2013-ban és 2014-ben minden tagállamban az ezekre az évekre meghatározott éves határértékek alatt voltak. A közös kötelezettségvállalási határozat hatálya alá tartozó 2013-as összkibocsátás uniós szinten 9,7%-kal volt alacsonyabb a 2005-ös kibocsátásoknál. 2014-ben a közös kötelezettségvállalási határozat hatálya alá tartozó uniós kibocsátás tovább, 12,9%-kal a 2005. évi szint alá csökkent, ami nem éri el a közös kötelezettségvállalási határozat szerint a teljes Unióra érvényes 2020-ig teljesítendő célkitűzést. Ez azt jelenti, hogy az Európai Unió jó úton halad a közös kötelezettségvállalási határozat szerinti 2020-as célkitűzése teljesítése felé, és minden tagállam hozzájárult az üvegházhatású gázok kibocsátásnak csökkentéséhez.

Az elért kibocsátáscsökkentés jelentős teljesítménybeli előrelépést jelent ahhoz a szabályozás előtti forgatókönyvhöz képest, amely a 2020-as célkitűzések első elfogadásakor került kidolgozásra. A kibocsátáscsökkentés eddig sokkal jelentősebb volt a 2007-ben vártnál; ez az az év, amikor az Európai Tanács elfogadta az EU szintjén 2020-ig elérendő éghajlat-változási célkitűzéseket és a Bizottság elvégezte az éghajlat- és energiapolitikai csomag hatásvizsgálatát. Az említett hatásvizsgálatban szereplő, szabályozás előtti forgatókönyv azt irányozta elő, hogy a közös kötelezettségvállalási határozat hatálya alá tartozó kibocsátás 2005 és 2020 között EU-szerte 2,4%-kal emelkedik.

A közös kötelezettségvállalási határozat hatálya alá tartozó egyes ágazatokban (különösen a teherszállításban) a gazdasági visszaesés szintén hatással volt az ÜHG-kibocsátásra, és ezek a hatások várhatóan 2020-ig érződni fognak. A közös kötelezettségvállalási határozat hatálya alá tartozó számos ágazatra (mint például az épületek és a mezőgazdaság) azonban közvetlenül nincs hatással a GDP ingadozása, és ezek jobban ki vannak téve a szakpolitikai hatásoknak, ami arra enged következtetni, hogy a közös kötelezettségvállalási határozat hatálya alá tartozó ágazatokban az ÜHG-kibocsátás csökkentése részben uniós és tagállami szintű politikai beavatkozásoknak köszönhető.

Másképpen megfogalmazva az elért kibocsátáscsökkentések részben betudhatók a tagállamok által az éghajlat- és energiapolitika terén már végrehajtott politikáknak és intézkedéseknek (amelyek közül néhány a közös kötelezettségvállalási határozatra válaszul született meg), és a várakozások szerint ezek az elkövetkező években is korlátozni fogják a kibocsátást.

Ezt a megfigyelést erősíti meg egy, a 2005–2012-es időszakra vonatkozóan az ETS és a közös kötelezettségvállalási határozat szerinti ágazatokban a fosszilis tüzelőanyagok elégetéséből származó CO2 -kibocsátással (ez teszi ki a teljes ÜHG-kibocsátás körülbelül 80%-át) kapcsolatos lebomlási elemzés. Az elemzés megállapította, hogy leginkább a technológiai változások járultak hozzá a kibocsátások csökkentéséhez, messze túlszárnyalva a gazdasági ágazatokon belüli és azok közötti váltások hatásait, és messze túlkompenzálva a kibocsátás GDP-vel kapcsolatos tényezőit a gazdasági válság idején.

Az eredmények azt mutatták, hogy a CO2-kibocsátás összesen 11,5%-kal csökkent 2005 és 2012 között. A technológiai változások játszották a legjelentősebb hatást a kibocsátások csökkentésében, 18,5%-os csökkenést eredményezve, és messze túlszárnyalva a gazdasági ágazatok közötti váltás hatásait. Összességében az éghajlatváltozás és az energiaügy területén végrehajtott politikák jelentősen hozzájárultak az alacsonyabb szén-dioxid-kibocsátással járó technológiák, többek között a megújuló energiák elterjedéséhez. A gazdasági tevékenység (GDP) növekedése a kibocsátások 6,8%-os emelkedését okozta. A gazdaság szerkezeti változásai (minden gazdasági ágazatban állandó GDP és CO2-intenzitás mellett) kismértékű, 1,7%-os kibocsátás-növekedést okozott.

Nem lehetett számszerűen meghatározni, hogy a korábbi kibocsátásokban megfigyelt trend és a várható jövőbeni kibocsátási trendek észszerűen milyen mértékben tulajdoníthatók egy adott politikának. Különösen nehéz elkülöníteni a közös kötelezettségvállalási határozat nemzeti éghajlat- és energiapolitikai fellépésekre gyakorolt hatását az éghajlat- és energiapolitikai csomag részét képező, a különböző kibocsátási forrásokra közvetlenebb hatást kifejtő egyéb uniós kezdeményezések hatásaitól.

Bár néhány érintett úgy vélte, hogy a közös kötelezettségvállalási határozat egyes tagállamokban fontos motorja volt az új nemzeti politikáknak és intézkedéseknek, mások úgy vélték, hogy a közös kötelezettségvállalási határozat valószínűleg csak nagyon kevés vagy semmilyen hatással nem volt eddig a nemzeti politikák alakulására. A közös kötelezettségvállalási határozat hatásának szintje tagállamonként szintén eltérőnek tűnik, ami a tagállamok eltérő helyzetét tükrözheti a közös kötelezettségvállalási határozat szerinti célkitűzéseik tekintetében, azaz, hogy szükséges-e további lépéseket tenniük, vagy sem.

A közös kötelezettségvállalási határozat értékelése a nemzeti politikáknak a közös kötelezettségvállalási határozat szerinti ágazatokban történő végrehajtásának növekedést mutatta a legtöbb évben 2007-től kezdődően, amikor az Európai Tanács elfogadta a 2020-ra vonatkozó általános uniós éghajlat-változási célkitűzéseket. A közös kötelezettségvállalási határozat nélkül a határozat hatálya alá tartozó ágazatokban tagállami szinten nem került volna sor vagy lassabb ütemben került volna sor kibocsátáscsökkentő intézkedésekre.

5.3 Hatékonyság

Az intézkedéseknek a közös kötelezettségvállalási határozat hatálya alá tartozó ágazatokban történő bevezetéséből adódó költségek és előnyök nehezen számszerűsíthetők, mivel számos nemzeti éghajlat- és energiapolitikai fellépés és a közös kötelezettségvállalási határozat hatálya alá tartozó ágazatok kibocsátáscsökkentése között jelenleg még nehéz közvetlen összefüggéseket megállapítani. Ez arra is visszavezethető, hogy a tagállamok a politikákra és intézkedésekre vonatkozó bejelentés során nem szolgáltatnak elegendő információt az általuk elvárt és a tényleges költségekről és előnyökről.