[pic] | EURÓPAI BIZOTTSÁG |

Brüsszel, 2010.12.1.

COM(2010) 701 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE

Állami támogatási értesítőJelentés az uniós tagállamok által nyújtott állami támogatásokról– 2010 őszi kiadás –

SEC(2010) 1462 végleges

TARTALOMJEGYZÉK

Bevezetés 1

Állami támogatások a gazdasági válság kontextusában 1

1. Állami támogatások 2009-ben 1

2. Trendek és minták a tagállamok állami támogatási kiadásaiban 1

2.1. Az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott állami támogatások szintje esetében megfigyelhető trendek 1

2.2. A közös érdekű horizontális célkitűzésekre elkülönített állami támogatások 1

3. Állami támogatások a pénzügyi és gazdasági válság kontextusában 1

3.1. A Bizottság iránymutatása válsághelyzetben 1

3.2. A pénzügyi ágazat javára jóváhagyott állami támogatási intézkedések teljes összege 1

3.3. Az állami támogatási intézkedések tényleges igénybevétele és a felhasználás mértéke 1

3.4. Az ideiglenes keretszabály alapján nyújtott támogatások 1

4. Az állami támogatásra vonatkozó szabályok egyszerűsítése 1

4.1. Az állami támogatások ellenőrzésének új kerete 1

4.2. Az egyedi intézkedések értékelésének összpontosítása néhány nagy, potenciálisan versenytorzító hatású támogatási intézkedésre 1

4.3. Az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott támogatás mintegy 19 %-a csoportmentességet élvez 1

5. Az állami támogatási szabályok végrehajtása 1

Bevezetés

Az állami támogatási értesítő (a továbbiakban: az értesítő) 2010. őszi kiadása a 27 tagállam által nyújtott állami támogatások 2009. évi helyzetét ismerteti. Áttekintést nyújt a támogatási szintekről és a tagállamok által nyújtott támogatásokkal elérni kívánt célokról. A jelentés egyik fejezete a pénzügyi és gazdasági válságra adott válaszul a pénzintézeteknek és a reálgazdaságnak nyújtott állami támogatásokkal foglalkozik.

Ezenfelül az értesítő bemutatja az állami támogatások átfogó és koherens reformcsomagjának 2005-ben az állami támogatási cselekvési tervvel (a továbbiakban: a cselekvési terv) megkezdett teljesítése felé tett előrelépést. Végül pedig megállapítja az állami támogatási szabályok érvényre juttatása terén elért eredményeket.

Az értesítő két részből áll. Első részét a biztosok testülete által elfogadott összefoglaló jelentés képezi, amely tagállamok által nyújtott állami támogatásokra vonatkozó kulcsfontosságú adatokra, következtetésekre, tendenciákra és mintákra, valamint az állami támogatások ellenőrzésével kapcsolatos főbb szakpolitikai fejleményekre összpontosít. A második része pedig a jelentéshez csatolt, „Tények és számok az uniós tagállamok állami támogatásairól” című bizottsági munkadokumentum, amely háttéradatokkal szolgál.

Az EFTA Felügyeleti Hatóság éves értesítőt[1] tesz közzé az Izlandon, Liechtensteinben és Norvégiában nyújtott állami támogatások volumenéről.

Állami támogatások a gazdasági válság kontextusában

A pénzügyi válságot megelőző időszakban stabil éves gazdasági növekedés volt tapasztalható az Unióban. 2002 és 2007 között az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott állami támogatások szintje átlagosan évi 2 %-kal csökkent, és 2007-ben 65 milliárd EUR volt, azaz nem érte el a GDP 0,5 %-át. Ezzel párhuzamosan a költségvetési hiányok mértéke 2007-re a GDP átlag 0,8 %-ára csökkent, ami az elmúlt 30 év legjobb eredménye[2]. Ezen időszak alatt csökkent a munkanélküliség, és 2008-ban hosszú idő óta nem tapasztalt alacsony értéket, uniós összesítésben 7%-ot ért el.

A pénzügyi válság hirtelen véget vetett annak a 2000-es évtől kezdődő időszaknak, amelyet a GDP-növekedés, az állami támogatások alacsony szintje és a csökkenő államháztartási hiányok jellemeztek. Az állami támogatások teljes összege 2009-ben tovább nőtt 2008-hez képest, és elérte a GDP 3,6%-át, ugyancsak elsősorban a pénzügyi ágazatnak nyújtott válságkezelési támogatás eredményeként. A reálgazdaságnak az ideiglenes keretszabály[3] keretében nyújtott támogatások, amelyek végrehajtását a tagállamok 2009-ben kezdték meg, csak kis mértékben járultak hozzá a teljes támogatási volumen növekedéséhez.

Amikor 2008 szeptemberében megszűnt a bankközi hitelezés, a tagállamok nagy összegű támogatásokat juttattak a bankszektornak annak biztosítása érdekében, hogy folytatódjon a gazdaságnak történő hitelezés. Az ideiglenes keretszabály útmutatása alapján a tagállamok a vállalkozások finanszírozási nehézségeinek enyhítését is megkezdték. Az Európai Bizottság állami támogatási politikája volt az egyik olyan tényező, amely kulcsszerepet játszott az említett – általában véve sikeres – megmentési folyamat összehangolt megvalósításában. E politika lehetővé tette az előzmények nélküli támogatási intézkedések gyors végrehajtását, és egyidejűleg biztosította a belső piac sértetlenségét.

1. ÁLLAMI TÁMOGATÁSOK 2009-BEN

A TAGÁLLAMOK ÁLTAL NYÚJTOTT ÁLLAMI TÁMOGATÁSOK TELJES ÖSSZEGE [4] 2009-ben 427,2 milliárd EUR-t tett ki, ez az EU-27 GDP-je 3,6%-ának[5] felel meg. A tagállamok által bejelentett válságkezelési intézkedések 353,9 milliárd EUR-t tettek ki a teljes összegből, ami az EU-27 GDP-jének 3%-a. 2009-ben 22 tagállam nyújtott válságkezelési támogatást a pénzügyi ágazatnak (az EU-27 GDP-jének 2,98%-a). 2010. október 1-jéig[6] az EU-15[7] összes tagállama, valamint Ciprus, Magyarország, Lettország, Litvánia, Lengyelország, Szlovákia és Szlovénia jelentett be olyan pénzügyi válságkezelési intézkedéseket, amelyeket a Bizottság jóváhagyott, az ideiglenes keretszabály alapján pedig Ciprus kivételével az összes tagállam nyújtott támogatást.

Ha figyelmen kívül hagyjuk a válságkezelési intézkedéseket, 2009-ben az állami támogatások összesen 73,2 milliárd EUR-t tettek ki, ami az EU-27 GDP-jének 0,62%-a. Az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott támogatások az állami támogatások teljes összegének 79,3%-át, vagyis 58,1 milliárd EUR-t tesznek ki, ami az EU-27 GDP-jének 0,49%-a[8]. A mezőgazdaság 11,6 milliárd EUR (az összes támogatás 15,9%-a), a halászat 0,2 milliárd EUR (az összes támogatás 0,3%-a), a közlekedés[9] pedig 3,3 milliárd EUR (az összes támogatás 4,5%-a) összegű támogatásban részesült.

A tagállamok által bejelentett, a vasúti ágazatnak nyújtott támogatás[10] összege 33,1 milliárd EUR, ami az EU–27 GDP-jének 0,3%-a[11].

Az öt legnagyobb támogatásnyújtó tagállamra abszolút számokban 39,8 milliárd EUR, vagyis az összes támogatás 68,2%-a[12] jut. Németország nyújtotta az összes támogatás 26,3%-át, 15,3 milliárd EUR-t, a második helyen Franciaország áll (11,7 milliárd EUR, 20,1%), majd Spanyolország (4,9 milliárd EUR, 8,4%), Olaszország (4,6 milliárd EUR, 7,9%) és az Egyesült Királyság (3,3 milliárd EUR, 5,5%) következik. Egészen más képet kapunk a támogatások GDP-hez viszonyított arányát vizsgálva: Málta esetében a támogatások GDP-jének 1,7%-át tették ki, ezt követi Magyarország (1,0%), Portugália és Dánia (mindkettő 0,9%) és Svédország (0,8%).

2. T RENDEK ÉS MINTÁK A TAGÁLLAMOK ÁLLAMI TÁMOGATÁSI KIADÁSAIBAN

A hosszú távú tendenciákat vizsgálva az állami támogatások összvolumene az 1980-as években a GDP 2%-a körül volt, majd az 1990-es években valamivel 1% alá esett, és a 2003–2007 közötti időszakban a GDP kb. 0,5 – 0,6 %-ára csökkent. A pénzügyi és gazdasági válságra adott válaszlépések hatására az EU-27 országokban nyújtott támogatások összvolumene jelentősen emelkedett, és – amint a fentiekben megállapítottuk – 2009-ben a GDP 3,6%-ának felelt meg,.

1. ábra[13]: Az állami támogatások teljes összege a GDP százalékában (EU-27, adatok 1992-től)

[pic]

Az állami támogatási kiadások 2000-től 2007-ig tartó csökkenése három fő tényezőnek tudható be: először is, a 2000 óta tartó gazdasági növekedés következtében a tagállamok lényegesen kevesebb megmentési és szerkezetátalakítási támogatást nyújtottak nehéz helyzetben lévő vállalkozásoknak. Másodszor, a széniparnak nyújtott állami támogatás folyamatosan csökkenő tendenciát mutatott, elsősorban Lengyelországban, Franciaországban, Németországban és Spanyolországban. Harmadszor, a csatlakozás előtti kötelezettségvállalások és a csatlakozást követően fenntartott erőfeszítések hozzájárultak a csökkenő tendenciához, mivel az EU-12[14] tagállamai folytatták állami támogatási politikájuk és gyakorlataik hozzáigazítását az uniós állami támogatási jogszabályok és szakpolitikák követelményeihez.

Ezek az erőfeszítések azon általános felismerés eredményének tekinthetők, hogy az állami támogatások túlzottan nagy volumene nem csupán a források hatékony elosztását akadályozza, hanem a gazdaság egészének versenyképességét is csökkenti. Ezért már az 1980-as évek közepén történtek lépések annak érdekében, hogy az állami támogatások hatékony ellenőrzése az egységes piac programjának fő alkotóelemévé váljon. Az 1990-es években a GMU keretében még szélesebb körűvé vált és tovább erősödött az állami támogatásokkal kapcsolatos fegyelem, amelynek aztán 2000-ben a Lisszaboni Tanács, majd 2005-ben a cselekvési terv adott új lendületet. Az ebből eredő állami támogatási reformcsomag nagy mértékben a támogatások célzottabbá tételére összpontosított[15], miközben biztosította, hogy az egységes piac működésének fenntartása érdekében a lehető legkisebb mértékűre korlátozzák a verseny torzítását.

A kivételes válságkezelési intézkedéseket figyelmen kívül hagyva a támogatások 2009-ben összesen a GDP 0,62%-át tették ki (73,2 milliárd EUR). Habár 2009-ben az előző évhez képest növekedett, még mindig megfelel az elmúlt tíz év átlagos szintjének. Ez egyrészt arra enged következtetni, hogy a tagállamok továbbra is szigorú fegyelmet folytattak az állami támogatásokkal kapcsolatban[16], másrészt pedig, hogy az állami támogatásokkal kapcsolatban a válságot megelőző években folytatott szigorú fegyelem fontos hozzájárulásnak tekinthető, amely azon általános konszenzus aláásása nélkül tette lehetővé a válságra történő gyors, lényegi és célzott reagálást, mely szerint az állami támogatást óvatosan és körültekintően kell alkalmazni, csak akkor, ha az a közös megegyezéssel elfogadott célkitűzések eléréséhez szükséges, és a célkitűzéssel arányos mértékben.

Tekintettel a mezőgazdaságnak, a halászati és a közlekedési ágazatnak nyújtott támogatások sajátosságaira, az alábbi, a támogatások szintjét és orientációját bemutató szakaszok (2.1. és 2.2.) csak az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott támogatásokkal foglalkoznak.

2.1. Az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott állami támogatások szintje esetében megfigyelhető trendek

Az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott állami támogatások trendjének megfelelő elemzése érdekében figyelmen kívül hagytuk a válságkezelési intézkedéseket, azok külön, a 3. fejezetben kerülnek bemutatásra.

Az EU egészét tekintve az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott állami támogatások szintje esetében a két egymást követő hároméves időszakban (2004–2006 és 2007–2009) – a GDP százalékában mérve – meglehetősen stabilan alakult. A támogatási kiadások átlagos összege a 2007–2009 közötti időszakban 55,1 milliárd EUR, vagyis a GDP 0,45%-a volt, míg a 2004–2006 közötti időszakban 53 milliárd EUR, vagyis a GDP 0,45%-a. Ez azt mutatja, hogy – figyelmen kívül hagyva a pénzügyi és gazdasági válságra adott sajátos választ – számos tagállam továbbra is igyekezett korlátok között tartani a támogatások szintjét.

11 tagállam tartani tudta vagy akár még csökkentette is a támogatások szintjét a 2007–2009-es időszakban a 2004–2006-os időszakhoz képest. Az EU-12 tagállamai közül jó néhány jelentős, a GDP 0,5%-át kitevő, vagy azt meghaladó mértékben tudta csökkenteni a nyújtott támogatásokat. Ennek eredményeként az EU-12 átlagos kiadásai 0,12%-kal csökkentek, vagyis a 2004–2006 közötti időszak GDP 0,69%-át kitevő mértékről a GDP 0,57%-ának megfelelő mértékre 2007–2009 között. Az EU-15 tagállamai közül néhány ugyancsak csökkenteni tudta a támogatások szintjét a 2007–2009 közötti időszakban körülbelül a GDP 0,44%-ára, ami a 2004–2006 közötti időszakban is a GDP 0,44%-ának felelt meg.

Bár ezen tagállamokban a trend csökkenő, más tagállamok a 2004–2006 közötti időszakhoz viszonyítva 2007–2009-ben növelték támogatási kiadásaikat[17]. A növekedések jórészt a horizontális célkitűzések elérése érdekében, elsősorban a regionális fejlesztéshez, a kutatás-fejlesztéshez nyújtott támogatásoknak tudhatók be. A támogatási volumen 2008-ban és 2009-ben tapasztalt növekedéséből még nem vonhatjuk le azt a következtetést, hogy megfordult az EU-27 állami támogatási kiadásában megfigyelt hosszú távú csökkenő trend. Az adatok ugyanis csak két évre vonatkoznak és megfelelnek a 2000–2007 közötti időszak átlagának.

Az állami támogatások 2008-2009 közötti rövid távú alakulása mérsékelt növekedést mutat. Az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott állami támogatásokra fordított kiadások körülbelül a GDP 0,03%-ával növekedtek. Példaképpen említhető, hogy Franciaország több regionális fejlesztési, illetve kutatási-fejlesztési támogatást, Németország pedig több regionális és kkv-knek szóló támogatást nyújtott. Ez a rövid ideig tartó növekedés rámutat arra, hogy az állami támogatások jelenlegi ellenőrzési rendszere lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy a Bizottságnál történő egyedi bejelentés nélkül, gyorsan reagáljanak a változó gazdasági szükségletekre. A tagállamok rendelkezésére álló főbb eszközök e tekintetben elsősorban a csoportmentesség hatálya alá eső intézkedések és a jóváhagyott bejelentett támogatási programok, amelyek keretében nagy számú vállalkozásnak lehet egyedi támogatást nyújtani (további részleteket lásd a 4. fejezetben).

2.2. A közös érdekű horizontális célkitűzésekre elkülönített állami támogatások

A horizontális célkitűzések elérésére, nem konkrét ágazatoknak nyújtott állami támogatást általában a piac elégtelen működésének kezelésére alkalmasabbnak, ezért kevésbé torzító hatásúnak tekintik, mint az ágazati vagy az ad hoc támogatásokat. Az állami támogatás segítségével elérni kívánt, leginkább kiemelt horizontális célkitűzések a kutatás-fejlesztés és innováció (a továbbiakban: K+F+I), a környezetvédelem, beleértve az energiamegtakarítást és a megújuló energiaforrásokat, a kis- és középvállalkozások (a továbbiakban: kkv-k) támogatása, a munkahelyteremtés, a képzés ösztönzése, valamint a területi kohéziót elősegítő regionális gazdasági fejlesztéshez nyújtott támogatás.

Annak érdekében, hogy meg lehessen vizsgálni a tagállamok azon erőfeszítéseit, hogy a nem válságkezelési célú támogatásokat közös érdekű horizontális célkitűzések felé orientálják, ezen elemzés során nem vesszük figyelembe a válságkezelési eseteket[18].

Ennek alapján a horizontális célkitűzésekre elkülönített támogatások összege 2009-ben 48,7 milliárd EUR-t tett ki, ami durván az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott támogatások 84%-ának felel meg. Ugyanez az arány 2004-ben 74%, a kilencvenes évek közepén pedig 50% volt. A tagállamok 2009-ben három fő súlypontot határoztak meg: regionális támogatás (24%), a környezetvédelmi támogatási iránymutatás alapján értékelt támogatások (23%)[19], valamint a K+F+I-hez nyújtott támogatás (18%). Az alapirányzat megerősíti a horizontális célkitűzésekre irányuló támogatások növekedését. Csökkenés állapítható viszont meg, ha azon tagállamok számát tekintjük, amelyek az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott támogatások 90 %-át, vagy annál nagyobb arányát fordítják közös érdekű horizontális célkitűzésekre. 2007-ben[20] és 2008-ban[21] 17, 2009-ben pedig 15 tagállam fordította a támogatások 90 %-át, vagy annál nagyobb arányt horizontális célkitűzésekre. E fejlődésnek több oka is van, és nem állapítható meg egységes minta.

Az EU egészét tekintve, az ágazatfejlesztéshez nyújtott támogatás szintje (beleértve a megmentési és szerkezetátalakítási támogatást is[22]) magasabb volt 2009-ben, mint 2008-ban: 9,4 milliárd EUR-t tett ki, ez az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott teljes támogatás 16%-a[23]. A gazdasági és pénzügyi válságot figyelmen kívül hagyva, a megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás[24] hatálya alá tartozó megmentési és szerkezetátalakítási támogatások összege 2009-ben 398 millió EUR volt, szemben a 2006–2008 közötti időszak 872 millió EUR-s éves átlagával .

Összességében a hosszú távú trend azt mutatja, hogy a tagállamok továbbra is a támogatások nagy arányát fordítják horizontális célkitűzésekre. Különösen megfigyelhető, hogy – habár az EU-15 néhány tagállama 2009-ben több ágazati támogatást nyújtott mint 2008-ban – az EU-12 valamennyi tagállama fokozatosan a horizontális célkitűzések felé irányítja támogatásait.

3. ÁLLAMI TÁMOGATÁSOK A PÉNZÜGYI ÉS GAZDASÁGI VÁLSÁG KONTEXTUSÁBAN

3.1. A BIZOTTSÁG IRÁNYMUTATÁSA VÁLSÁGHELYZETBEN

A közelmúlt történelmének legsúlyosabb pénzügyi válsága során az állami támogatások jelentették a tagállamok megsegítésének egyik legfőbb eszközét. Mivel a meglévő megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatás nem volt alkalmas arra, hogy gyors választ adjon az egyre romló helyzetre, a Bizottság a válság kitörése után röviddel több olyan közleményt is kiadott, amelynek jogalapját az EUMSz. 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja képezte[25]. E közleményekben, melyek célja az egyenlő versenyfeltételek, a pénzügyi stabilitás és a jogbiztonság biztosítása volt, a Bizottság ismertette, milyen álláspontot képvisel az állami támogatási szabályoknak a kormányok állami támogatási intézkedéseire való alkalmazása terén[26]. A pénzügyi ágazattal kapcsolatos közleményeket a reálgazdaságnak nyújtott, a válsággal összefüggő támogatási intézkedések értékelésére vonatkozó iránymutatás egészítette ki (az ún. ideiglenes keretszabály, lásd alább).

A tagállamok rendkívüli, a Bizottság által koordinált válaszintézkedései segítségével 2009-ben sikerült megfékezni a pénzügyi válságot. Részben az állami támogatási intézkedéseknek köszönhetően stabilizálódott a helyzet a pénzügyi ágazatban – a nagyobb bankok Tier-1 tőkemutatója 10 % fölé emelkedett. Emellett 2009-ben a pénzügyi ágazat a nyereséget tekintve nagyon jó teljesítményt nyújtott, és a pénzügyi eszközök ára fokozatosan újra emelkedésnek indult. Bár e pozitív fejlemények egyenlőtlen mértékben jelentkeztek Európa más-más országaiban[27], mindenesetre megnyugtató jelet jelentenek a piacok, a tagállamok és a Bizottság számára.

2009. december 2-án[28] az Ecofin Tanács hangsúlyozta, hogy meg kell szüntetni a pénzügyi ágazat részére nyújtott ideiglenes támogatások egyes formáit. Következtetéseiben a Tanács különösen azt emelte ki, hogy az állami támogatási intézkedések közül először a kezességvállalási programokat kell leépíteni. E tekintetben a Bizottság elemzést terjesztett elő, amely alátámasztja a kezességvállalási intézkedésekre vonatkozó specifikus előzetes kritériumok 2010. június 30-át követő bevezetését[29]. A változások középpontjában az a szabály állt, amely szerint a kezességvállalási díjakat a bankok hitelképességétől kell függővé tenni. Ez az intézkedés a kezességvállalási programok egységes keretek között és a tagállamok összehangolt fellépésével történő megszüntetése irányába tett első lépést jelenti, és mint ilyen, biztosítja a pénzügyi stabilitás fokozása terén elért eredmények védelmét. 2010. május 18-i ülésén az Ecofin Tanács üdvözölte a Bizottság elemzését[30], és megkezdődtek azok az erőfeszítések, melyek célja a stabil helyzetű pénzintézetek esetében az állami kezességvállalási intézkedések megszüntetésének ösztönzése, a többi intézmény esetében pedig a hosszú távú életképesség vizsgálatának elősegítése volt. A megbeszélések fényében a Bizottság ezt követően 14 tagállamban hagyott jóvá vagy újított meg programokat, Ciprus, Finnország és Szlovákia pedig úgy döntött, fokozatosan megszünteti kezességvállalási intézkedéseit.

3.2. A pénzügyi ágazat javára jóváhagyott állami támogatási intézkedések teljes összege

A Bizottság 2008. október 1. és 2010. október 1. között összesen mintegy 200 határozatot hozott az EUMSz. 107. cikke (3) bekezdésének b) pontja alapján a pénzügyi ágazat javára nyújtandó állami támogatási intézkedésekről[31]. Ezek a határozatok a tagállamok gazdaságában bekövetkezett komoly zavarok elkerülésére irányultak, és 41 támogatási programot engedélyeztek, módosítottak vagy hagytak jóvá. Mindemellett egyedi határozatok is születtek több mint 40 pénzintézet helyzetének rendezése érdekében. A pénzügyi válság messzeható intézkedéseket tett szükségessé, ezért a Bizottság 22 tagállamban engedélyezett állami támogatás formájában végrehajtandó pénzügyi válságintézkedéseket. Mindössze néhány olyan tagállam akadt (Bulgária, a Cseh Köztársaság, Észtország, Málta és Románia), amelyik nem nyújtott támogatást pénzintézeteinek.

A Bizottság által jóváhagyott intézkedések maximális összege a válság kezdetétől 2010. október 1-jéig (a támogatási programokat és az ad hoc beavatkozásokat is beleszámítva) 4 588,90 milliárd EUR volt. A teljes jóváhagyott összegből sokkal nagyobb részt tettek ki a támogatási programok (3 478,96 milliárd EUR), mint az egyes pénzintézetek javára nyújtott támogatások (1 109,94 milliárd EUR). A támogatási programok keretében jóváhagyott támogatási összegek többek között azért voltak magasak, mert a tagállamok némelyike[32] a bankja teljes adósságának fedezését szolgáló kiterjedt keretgarancia-programokat fogadott el.

A vizsgált időszakban a támogatási eszközök legnagyobb részét garancia formájában hagyták jóvá. Ezek összege – a támogatási programokat és az ad hoc beavatkozásokat is beleszámítva – 3 485,25 milliárd EUR, azaz az említett maximális összeg 76 %-a. A feltőkésítési intézkedések formájában jóváhagyott támogatások összege 546,08 milliárd EUR, és ezeket követik az értékvesztett eszközökre vonatkozó beavatkozások, amelyeknek teljes jóváhagyott összege 401,79 milliárd EUR volt. A likviditási eszközökkel kapcsolatban jóváhagyott támogatás maximális összege 155,77 milliárd EUR. Ezek az adatok arról tanúskodnak, hogy a tagállamok elsősorban garanciaintézkedéseket vettek igénybe, amelyek úgy gyakoroltak stabilizáló hatást a pénzügyi ágazatra, hogy közben nem róttak súlyos terhet az államháztartásra, szemben az olyan intervencionistább eszközökkel, mint a feltőkésítés vagy az értékvesztett eszközöktől való megtisztítás. Meg kell említeni továbbá, hogy a maximális összeg csaknem 70 %-a csupán öt tagállamra terjedt ki (Egyesült Királyság, Írország, Dánia, Németország és Franciaország[33]), miközben az egyes tagállamokat tekintve jelentős különbségek mutatkoznak jóváhagyott összegek között [34].

3.3. Az állami támogatási intézkedések tényleges igénybevétele és a felhasználás mértéke

A pénzügyi válság kapcsán a pénzügyi ágazat javára nyújtott állami támogatások összege 2009-ben 351,7 milliárd EUR volt, ami az EU-27 tagállamok teljes GDP-je 2,98 %-ának felel meg.

A válság kezdete és 2009 vége között jóváhagyott támogatásokat az érintett tagállamok nem vették ténylegesen és maradéktalanul igénybe[35]. 2009-ben a tagállamok által a Bizottságnak bejelentett támogatások névleges összege 1 106,56 milliárd EUR volt, ami az EU–27 tagállamok GDP-jének 9,3 %-a (ebből 727,38 milliárd EUR vonatkozott a támogatási programokra, míg 379,18 milliárd EUR az ad hoc beavatkozásokra), miközben ugyanez az adat 2008-ban 1 236 milliárd EUR volt[36]. A felhasználás mértéke 2008-ban és 2009-ben a garanciák esetében 65 %, míg a feltőkésítési intézkedések esetében 62 % volt. Hasonló a helyzet a likviditási beavatkozásokkal is (67 %), míg az értékvesztett eszközökre vonatkozó beavatkozások felhasználásának mértéke 32 %[37].

Az állami támogatási kiadásokról szóló 2009. évi éves jelentések[38] elkészítésekor a tagállamok által benyújtott adatok szerint a fenti összeg támogatástartalma (bruttó támogatástartalma[39]) 351,7 milliárd EUR, ami az EU-27 tagállamok GDP-jének 2,98 %-a[40]. A pénzügyi válság kapcsán az állami támogatásokra fordított teljes kiadások mintegy felét feltőkésítési intézkedés formájában nyújtották (139,43 milliárd EUR), ezután következtek a garanciák (128,15 milliárd EUR), valamint az értékvesztett eszközökkel (75,27 milliárd EUR) és a likviditással (8,8 milliárd EUR) kapcsolatos beavatkozások.

Az aggregált adatokból látható, hogy a tagállamok több állami támogatást nyújtottak ad hoc beavatkozások formájában (240,4 milliárd EUR) mint támogatási programok keretében (174,41 milliárd EUR).

A Bizottság által 2008–2010 között engedélyezett válságintézkedések, valamint az állami támogatási szabályok alapján nyújtott támogatások részletes áttekintése a mellékelt bizottsági szolgálati munkadokumentum 3. fejezetében található.

3.4. Az ideiglenes keretszabály alapján nyújtott támogatások

Háttér és alkalmazási kör

Miután a vállalkozások a pénzügyi válság következtében egyre nehezebben jutottak hitelhez, a Bizottság e probléma orvoslására 2008. december 17-én elfogadta az ideiglenes keretszabályt[41]. A keretszabály elsődleges célja a vállalkozások finanszírozáshoz való hozzáférésének további biztosítása, másodlagos célja pedig – a beruházások ösztönzése révén – a hosszú távú fenntartható növekedés megalapozása volt. Egyszerűsödtek továbbá a hatályos iránymutatás szabályai, például magasabb plafonok bevezetésére került sor a kockázatitőke-befektetések esetében. Az ideiglenes keretszabály valamennyi gazdasági ágazat támogatását engedélyezi, de kizárja azt a támogatást, amely már korábban is fennálló strukturális problémák orvoslására irányul, ezért nem alkalmazható a válság előtt nehéz helyzetben lévő vállalkozásokra.

Az ideiglenes keretszabály voltaképpen része a Bizottság gazdasági válságra adott szélesebb értelemben vett válaszának, az európai gazdaságélénkítési tervnek[42].

Az ideiglenes keretszabály alapján jóváhagyott intézkedések

2008. december 17. és 2010. október 1. között a Bizottság az ideiglenes keretszabály alapján 73 programot[43] és 4 ad hoc támogatási intézkedést hagyott jóvá, ezek teljes összege 82,5 milliárd EUR (azaz az EU–27 tagállamok GDP-jének 0,7%-a) volt. A támogatások többségét azok a programok teszik ki, amelyek egy-egy vállalkozásnak nyújtanak legfeljebb 500 000 EUR összegű támogatást (23 ilyen program van 23 tagállamban), ezenkívül szerepel még a támogatások között 18 támogatott garanciaintézkedés (14 tagállam), 8 kamattámogatási program (7 tagállam), 5 olyan program, amely zöld termékek előállításába beruházó vállalkozásoknak biztosít csökkentett kamatozású kölcsönt (5 tagállam), valamint 6 kockázatitőke-program (5 tagállam). Ezenkívül 12 tagállam indított 13 exporthitel-programot az exporttevékenységek megkönnyítésére[44].

2009-ben nyújtott támogatások

2009-ben a Bizottság összesen mintegy 81,3 milliárd EUR összegű intézkedést hagyott jóvá az ideiglenes keretszabály alapján. A tagállamok által benyújtott éves jelentések és az ideiglenes keretszabályra vonatkozó bizottsági kérdőívre adott tagállami válaszok szerint a tagállamok által 2009-ben végrehajtott összes támogatási intézkedés aggregált támogatástartalma 2,2 milliárd EUR-ra tehető, ami az EU–27 tagállamok GDP-jének 0,018 %-át teszi ki. A tagállamok a jelek szerint igen körültekintően határozták meg a költségvetésüket, mivel bizonytalanság övezte a válság mélységét és hosszúságát, miközben a piacok felé egyértelműen jelezni kívánták, hogy a hatóságok készek megfelelni a potenciális támogatási igényeknek, amelyek végül a várakozásoknál sokkal alacsonyabbnak bizonyultak. Ezenkívül úgy tűnt, hogy a tagállamok – főként a költségvetési korlátok miatt – szigorúan alkalmazták a támogatásnyújtás feltételeit, ennek következtében viszont valószínűleg alacsony volt a kedvezményezettek száma.

Ami az ideiglenes keretszabályban kínált lehetőségeket illeti, a legtöbb tagállam a következő eszközöket választotta: korlátozott támogatási összeg, ezt követték a támogatott garanciák és a kedvezményes kamatozású kölcsönök.

Bővebb információk a mellékelt bizottsági szolgálati munkadokumentum 3.4. fejezetében találhatók.

4. AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁSRA VONATKOZÓ SZABÁLYOK EGYSZERűSÍTÉSE

4.1. Az állami támogatások ellenőrzésének új kerete

Az állami támogatások EUMSz-szel való összeegyeztethetőségének értékelése a Bizottság kizárólagos hatáskörébe tartozik. Ennek megfelelően a tagállamok valamennyi intézkedést kötelesek bejelenteni végrehajtásuk előtt a Bizottságnak[45].

A Bizottság 2005 júniusában, az állami támogatási cselekvési tervben bejelentette, hogy tovább kívánja bővíteni az állami támogatási politika mint a növekedés és a foglalkoztatás hatékony eszközének alkalmazását. A terv csaknem valamennyi állami támogatási szabály és eljárás felülvizsgálatát kezdeményezte[46]. A reformprogram négy alapvető elvre épült:

- kevesebb és célzottabb állami támogatás;

- kifinomultabb közgazdasági megközelítés;

- hatékonyabb eljárások, jobb végrehajtás, nagyobb kiszámíthatóság és fokozott átláthatóság;

- valamint a felelősség megosztása a Bizottság és a tagállamok között.

Néhány esetben támogatások egész kategóriáit minősítették úgy, mint amelyek valószínűleg nem járnak jelentős negatív hatással az uniós szintű versenyre nézve, ugyanakkor hozzájárulnak valamely közös érdekű célkitűzés megvalósításához. Ezért csoportmentességi rendeleteket fogadtak el, az ezekben meghatározott kritériumokat teljesítő támogatásokat a Bizottságnak történő előzetes bejelentés nélkül lehet nyújtani[47]. Amennyiben egy tagállam bejelentett és jóváhagyott egy támogatási programot, általában a Bizottságnak történő további bejelentés nélkül nyújthat egyedi támogatásokat. Csak a támogatási program alapján nyújtott és adott plafont túllépő, nagy összegű egyedi támogatások, valamint a támogatási programon kívül nyújtott támogatások[48] esetében szükséges az egyedi bejelentés.

Az új, három alkotóelemű rendszer: csoportmentesség, standard értékelés és részletes értékelés

Az eljárások és a határozathozatal meggyorsítása és hatékonyabbá tétele érdekében a Bizottság 2008-ban jelentős változtatásokat vezetett be az állami támogatások ellenőrzésének keretében. Ehhez a különböző támogatási intézkedéseket olyan ellenőrzési szinthez rendelte, amely megfelel a versenyre és a kereskedelemre gyakorolt potenciális hatásuknak. Az új keret három alkotóelemre épül: a csoportmentesség (és a de minimis), a standard értékelések és a részletes értékelések. Miközben a csoportmentességet élvező intézkedések száma az elmúlt évek során jelentősen emelkedett, a továbbra is bejelentendő egyedi esetek és támogatási programok többsége standard értékelés tárgyát képezi, ami a támogatások zökkenőmentes elbírálását biztosítja. 2009-ben a 16 kockázatitőke-ügyből négyben folytattak le részletes értékelést; a 30 K+F+I ügyből pedig 9 esetben. A környezetvédelmi ügyek vonatkozásában nem került sor részletes értékelésre, az 59 regionális támogatási ügyből pedig csak egy esetben. A többi horizontális célkitűzés alá tartozó ügyekben nem végeztek részletes értékelést.

Az új egyszerűsített eljárás és a bevált gyakorlatok kódexe

Annak érdekében, hogy az eleve összeegyeztethető ügyek esetében még könnyebbé tegye a bejelentési folyamatot, a Bizottság 2009 szeptemberében egyszerűsített eljárást vezetett be[49]. A Bizottság biztosítani kívánja, hogy az egyértelműen összeegyeztethető támogatások jóváhagyása a tagállamoktól érkező, hiánytalan bejelentés alapján egy hónapon belül megtörténjen.

Az egyszerűsítési csomag másik részét az állami támogatások ellenőrzési eljárásainak lefolytatására alkalmazott bevált gyakorlatok kódexe[50] képezte. A kódex a Bizottság és a tagállamok azon együttes elkötelezettségére épül, mely szerint az állami támogatással kapcsolatos vizsgálatok minden egyes szakaszában egyszerűbb és kiszámíthatóbb eljárásokat alkalmaznak. Ennek eredményeképpen a Bizottság az eljárási jogi kereten belül gyorsabban tudja majd elfogadni az állami támogatási ügyekkel kapcsolatos határozatait.

4.2. Az egyedi intézkedések értékelésének összpontosítása néhány nagy, potenciálisan versenytorzító hatású támogatási intézkedésre

A tagállamok egyre nagyobb mértékben élnek azzal a lehetőséggel, hogy a csoportmentesség alapján nyújtsanak támogatást, és különösen azzal, hogy olyan támogatási programokat alkalmazzanak, amelyek alapján az egyes vállalkozásoknak a Bizottságnak való további bejelentés nélkül nyújtható támogatás. 2009-ben az újonnan bevezetett intézkedések 76 %-a, 964 intézkedés[51] minősült csoportmentességet élvező támogatásnak. 225 támogatási program (18 %) és 86 egyedi támogatási intézkedés (6 %) képezte bizottsági határozat tárgyát 2009-ben. Ez azt jelenti, hogy az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott támogatási intézkedések 94 %-át – miközben az az állami támogatási fegyelem tárgyát képezi – úgy nyújtották a tagállamok, hogy a kedvezményezett szintjén nem volt szükség a Bizottság értékelésére. Ami a bejelentett támogatási volument[52] illeti, az egyedi támogatás az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott támogatások csupán 12 %-át tette ki (6,9 milliárd EUR), míg a támogatási program alapján nyújtott támogatások aránya 69 % (40,4 milliárd EUR), a csoportmentességet élvező támogatásé pedig 19 % (10,8 milliárd EUR) volt.

4.3. Az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott támogatás mintegy 19 %-a csoportmentességet élvez

A csoportmentességet élvező támogatás 2009-ben durván 2 milliárd EUR-val 10,8 milliárd EUR-ra emelkedett 2008-hoz (8,9 milliárd EUR, 19 %) és 2007-hez (6,1 milliárd EUR, 13 %) képest; ez az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott összes támogatás 19 %-át teszi ki. Ennek legnagyobb részét a regionális fejlesztésre elkülönített támogatás[53] tette ki, amelyet a kkv-nak nyújtott, valamint a képzésre és foglalkoztatásra fordított támogatás követett. Néhány tagállam megszüntette a korábban a csoportmentességi rendeletek alapján nyújtott támogatási intézkedéseket, és azokat az általános csoportmentességi rendelet megfelelő intézkedéseivel váltotta fel, ami által a tagállamok gyakran kibővítették az általános csoportmentességi rendelet szabályai értelmében most már engedélyezett intézkedés hatókörét.

5. Az állami támogatási szabályok végrehajtása

Jogellenes támogatás

Az EUMSz. 108. cikkének (3) bekezdése nemcsak arra kötelezi a tagállamokat, hogy az állami támogatási intézkedéseket azok végrehajtása előtt be kell jelenteni a Bizottságnak, hanem arra is, hogy a bejelentés tárgyát képező intézkedések végrehajtásával várják meg a bizottsági vizsgálat eredményét. Abban az esetben, ha e kötelezettségek valamelyikét nem tartják be, az állami támogatási intézkedés jogellenesnek minősül.

A 2000–2009 közötti időszakban a Bizottság 910 határozatot hozott jogellenes támogatásokról. A jogellenes támogatási ügyek mintegy 22 %-ában[54] a Bizottság összeegyeztethetetlen támogatási intézkedésről hozott negatív határozatot. Ez a negatív határozat általában a jogellenesen nyújtott támogatás visszafizettetésére kötelezi az érintett tagállamot. A jogellenes támogatási ügyek további 2 %-ában[55] a Bizottság feltételes határozatot hozott. Ez a durván 24 %-os intervenciós arány a jogellenes támogatások esetében körülbelül tízszer olyan magas, mint a megfelelő módon bejelentett ügyek kapcsán hozott negatív és feltételes határozatok aránya. Az intervenciók több mint felére az iparban és a szolgáltatási ágazatban került sor, alig kevesebb mint negyedére a mezőgazdaságban, a fennmaradó részre pedig a halászat, a közlekedés és a szénipar terén.

A támogatás visszafizettetése

További előrelépés történt a függőben lévő visszafizettetési határozatok végrehajtása felé. A függőben lévő visszafizettetési ügyek teljes száma 54[56] (a 2004. év végi 94 ügyhöz képest). A 2000 óta visszafizettetett jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatások összege tovább emelkedett és 2010. június 30-án elérte a 12 milliárd EUR-t[57]. Ez azt jelenti, hogy a még mindig visszafizettetendő jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatások aránya a 2004. végi 75 %-ról 2010. június 30-ig mintegy 11 %-ra esett vissza.

Ezenfelül a Bizottság hozott néhány visszafizettetési határozatot a mezőgazdaság, a halászat és a közlekedés terén.

Az állami támogatásról szóló jogszabályok végrehajtása: A nemzeti bíróságokkal való együttműködés

Az állami támogatásra vonatkozó jogszabályok nemzeti bíróságok általi végrehajtásáról szóló közlemény[58] nyomon követése során a Bizottság fokozta a jogszabályok érvényre juttatására irányuló erőfeszítéseit azáltal, hogy például tájékoztató csomagot tett közzé a Versenypolitikai Főigazgatóság internetes oldalán[59], valamint ismertetőt[60] adott ki, amely, az állami támogatási szabályok érvényre juttatásával kapcsolatban a bírók mindennapi munkája szempontjából legfontosabb uniós anyagokat gyűjti össze.

Utólagos ellenőrzés

Az általános csoportmentességi rendelet hatálybalépésével egyre nagyobb számban hoznak olyan támogatási intézkedéseket, amelyek már nem tartoznak a bejelentési kötelezettség alá. A mintavételen alapuló utólagos ellenőrzés jogalapját a rendelet 10. cikke képezi. Az eredmények azt mutatják, hogy az állami támogatások meglévő rendszerének azon része, amely lehetővé teszi támogatási programok jóváhagyását, valamint lehetővé teszi a tagállamok számára támogatási intézkedéseknek az általános csoportmentességi rendelet keretében történő végrehajtását, kielégítő módon működik.

MELLÉKLET

Bizottsági szolgálati munkadokumentum: „Tények és számok az uniós tagállamok állami támogatásairól”

[1] http://www.eftasurv.int/information/sascoreboard/

[2] A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak – Az államháztartás hosszú távú fenntarthatósága és gazdaságélénkítés - COM(2009) 545, 2009.10.14. (http://ec.europa.eu/economy_finance/thematic_articles/article15994_en.htm).

[3] Ideiglenes keretszabály a finanszírozási lehetőségek elérésének támogatására irányuló állami támogatási intézkedésekhez a jelenlegi pénzügyi és gazdasági válságban; egységes szerkezetbe foglalt változat, HL C 83., 2009.4.7; módosítva a HL C 261., 2009.10.31., 2.oldalon, valamint a HL C 303., 2009.12.15., 6.oldalon megjelent közleményekkel.

[4] A teljes összeg magában foglalja a feldolgozóiparnak, a szolgáltatásoknak, a széniparnak, a mezőgazdaságnak, a halászatnak és a közlekedési ágazat egy részének nyújtott támogatásokat, összehasonlítható adatok hiányában nem tartalmazza viszont a vasúti ágazatnak nyújtott támogatásokat, valamint az általános gazdasági érdekű szolgáltatások ellentételezéséhez nyújtott támogatást. Egyéb hivatkozás hiányában a támogatások összege az adott támogatási intézkedés támogatástartalmát (vagy kezességvállalások és hitelek esetén a bruttó támogatástartalmat) jelenti (lásd a módszertanra vonatkozó megjegyzéseket az e jelentéshez kapcsolódó bizottsági szolgálati munkadokumentumban).

[5] EU-27 alatt az EU valamennyi tagállama értendő.

[6] A jelentés e részében a Bizottság válságintézkedéseinek elfogadásától a 2010. október 1-jei határnapig tartó teljes időszakot tekintettük referencia-időszaknak annak érdekében, hogy teljes körű képet adjunk a válságkezelési támogatásokról.

[7] Az EU-15 az Unióhoz 2004 előtt csatlakozott tagállamokat foglalja magában.

[8] Az ágazati támogatás részét képező szénipari támogatás összege 2,7 milliárd EUR, ami a teljes támogatás 3,7%-a.

[9] A vasúti ágazat kivételével.

[10] Az egyik összesítésben sem szerepel, mivel hiányoznak az összehasonlítható adatok.

[11] Lásd a „Tények és számok az uniós tagállamok állami támogatásairól” című bizottsági munkadokumentum 2.3.5. bekezdését.

[12] A válságkezelési intézkedések nélkül.

[13] Forrás: Versenypolitikai Főigazgatóság; GDP-adatok: Eurostat

[14] Az EU-12 az Unióhoz 2004-ben vagy azt követően csatlakozott országokat foglalja magában.

[15] Vagyis a horizontális támogatásokra az ágazati támogatással szemben.

[16] Amennyiben kizárjuk a válságkezelési támogatásokat.

[17] Belgium, a Cseh Köztársaság, Dánia, Írország, Görögország, Franciaország, Litvánia, Magyarország, Portugália és Szlovákia.

[18] Ha a válságkezelési intézkedéseket is figyelembe akarnánk venni, a horizontális támogatások aránya 13%-ra csökkenne.

[19] A környezetvédelmi támogatás és energiamegtakarítás kategóriájába az esetek két jól elkülöníthető csoportja tartozik: Az esetek első csoportja közvetlen környezetvédelmi hasznot eredményez. A második csoport a környezetvédelmi adók csökkentését és az ilyen adók alóli mentességeket tartalmazza. A második csoport esetében a támogatási kiadás nem tekinthető a környezetvédelmi haszon mércéjének, mivel a haszon az adó, és nem az adókedvezmény/-mentesség eredménye. A további részleteket lásd a 2008. tavaszi értesítőben, COM(2008)304, 2008.5.21.

[20] Lásd a 2008. őszi értesítőt, COM(2008)751, 2008.11.17., 30. o.

[21] Lásd a 2009. őszi értesítőt, COM(2009)661, 2009.12.7., 5. o.

[22] A megmentési és szerkezetátalakítási támogatások csökkentek és ezért nincsen részük az ágazati támogatás általános növekedésében.

[23] Ezek a százalékos adatok nem tartalmazzák azon intézkedéseket, amelyeket horizontális célkitűzésekhez rendeltek ugyan, de amelyeket a feldolgozóiparra és a szolgáltatási ágazatra különítettek el.

[24] A Közösség iránymutatása a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról ( HL C 244., 2004.10.1., 2–17. o.), és ennek meghosszabbítása (HL C 156., 2009.7.9., 3. o.)

[25] 2008 októbere óta a Bizottság négy ilyen közleményt fogadott el: 1) A Bizottság közleménye – Az állami támogatásokról szóló szabályoknak a pénzintézetek vonatkozásában a jelenlegi pénzügyi világválsággal összefüggésben tett intézkedésekre történő alkalmazása (HL C 270., 2008.10.25., 8. o.); 2) A Bizottság közleménye – A pénzintézetek feltőkésítése a jelenlegi pénzügyi válságban: a támogatás szükséges minimális szintre történő korlátozása és az indokolatlan versenytorzulás kiküszöbölését célzó biztosítékok (HL C 10., 2009.1.15., 2. o.); 3) A Bizottság közleménye az értékvesztett eszközök közösségi bankszektorban történő kezeléséről (HL C 72., 2009.3.26., 1. o.); és 4) A Bizottság közleménye – A pénzügyi szektor életképességének helyreállítása és a jelenlegi válságban hozott szerkezetátalakítási intézkedések értékelése az állami támogatási szabályok alapján (HL C 195., 2009.8.19., 9. o.). Ez utóbbi közlemény 2010 végéig alkalmazandó.

[26] Az értesítő korábbi kiadásai, így a 2008. és a 2009. évi őszi értesítő, valamint az értesítő 2009. és 2010. évi tavaszi különkiadása részletesen elemzik a fenti közlemények legfontosabb gondolatait és a válság mélyebb összefüggésrendszerét. Lásd továbbá a versenypolitikáról szóló 2009. évi jelentést – COM(2010) 282., 2010.6.3., 4–11. o.

[27] A folytatódó szerkezetátalakítás és a piaci bizonytalanságok nyomán egyes bankok máig likviditási gondokkal küzdenek.

[28] Lásd a Gazdasági és Pénzügyi Tanács 2981. ülését, Brüsszel, 2009. december 2., 16838/09 (352. számú sajtóközlemény): http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_Data/docs/pressdata/en/ecofin/111706.pdf.

[29] Az állami támogatási szabályok alkalmazása a 2010. június 30-át követően kiadandó, banki adósságokra vonatkozó kormányzati kezességvállalási programokra, A Versenypolitikai Főigazgatóság szolgálati munkadokumentuma. http://ec.europa.eu/competition/state_aid/studies_reports/phase_out_bank_guarantees.pdf.

[30] 3015. Gazdasági és Pénzügyi Tanács, Brüsszel, 2010. május 18. http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/ecofin/114495.pdf.

[31] A legfrissebb fejlemények figyelembevétele érdekében a pénzügyi válság kapcsán jóváhagyott összegek és a meghozott határozatok vizsgált időszaka ebben az értesítőben 2008. október 1–2010. október 1. A garancia formájában nyújtott jóváhagyott támogatások összegét elemző más bizottsági dokumentumoktól való eltérés magyarázata valószínűleg az eltérő vizsgált időszakban rejlik.

[32] Dánia és Írország fogadott el ilyen keretgarancia-programot.

[33] Ugyanakkor e tagállamok némelyike az EU–27 legnagyobb GDP-összegeivel rendelkezik.

[34] Például a Bizottság által jóváhagyott maximális összeg az Egyesült Királyságban 850 milliárd EUR, miközben Litvánia esetében 1,74 milliárd EUR.

[35] A jóváhagyott és a ténylegesen felhasznált összegek, valamint a támogatástartalom közötti különbségtétellel kapcsolatban bővebb információk találhatók a 3. fejezetben és a mellékelt bizottsági szolgálati munkadokumentum módszertani megjegyzéseiben.

[36] Felhívjuk a figyelmet, hogy a 2008. évi tényleges felhasználásra és a támogatástartalomra vonatkozó adatok nem azonosak a 2010. évi őszi értesítőben bejelentett adatokkal, mert a tagállamok (adott esetben a Bizottság javaslatára) kiigazították az adatokat, mint például Dánia esetében, ahol az NN51/2008 program adatait még a 2008. évbe számolták bele.

[37] A felhasználás mértéke alatt a pénzügyi válság 2008. évi kezdetétől 2009. december 31-ig ténylegesen igénybe vett állami támogatási intézkedéseket értjük az ugyanezen időszakban jóváhagyott teljes összeghez képest. 2010 esetében még nem állapítható meg a felhasználás mértéke, mivel a Bizottság nem rendelkezik a 2010. évi tényleges igénybe vétel adataival. Ezeket az adatokat a tagállamok a 2011. évi értesítő elkészítésekor jelentik majd be.

[38] A tényleges kiadásokra vonatkozó adatok és/vagy tagállami becslések hiányában bizonyos esetekben felkértük a tagállamokat, hogy erősítsék meg a Bizottság szolgálatai által készített becsléseket. A becslések pontos módszerei a módszertani megjegyzésekben találhatók.

[39] Például az a monetáris előny, amely garancia vagy kölcsön formájában nyújtott támogatásból származott.

[40] A támogatástartalommal kapcsolatos adatok a tagállamok állami támogatásról szóló éves jelentéseiből származnak. A tényleges igénybevétel és a támogatástartalom közötti különbségtétellel kapcsolatban bővebb információk, valamint a pénzügyi válsággal kapcsolatos egyes támogatási eszközök (garancia, feltőkésítés és értékvesztett eszközök) támogatástartalmának pontos meghatározása az értesítő módszertani megjegyzéseiben található meg.

[41] A Bizottság közleménye – Ideiglenes keretszabály, egységes szerkezetbe foglalt változat: HL C 83., 2009.4.7., 1. o. módosítások: HL C 261., 2009.10.31., 1. o. és HL C 303., 2009.12.15., 6. o.

[42] Az európai gazdaságélénkítési tervet 2008 novemberében fogadták el.

[43] Ezekbe az adatokba csak az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott támogatások számítanak bele.

[44] Ezek közül 12 program legfeljebb 15 000 EUR összegű támogatást nyújtott mezőgazdasági termelők számára.

[45] Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 108. cikke; részletes rendelkezéseket az 1999. március 22-i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 83., 1999.3.27., 1–9. o.) tartalmaz.

[46] Lásd a mellékletben található „Tények és számok az uniós tagállamok állami támogatásairól” 2. táblázatát.

[47] A következőkben a csoportmentességet élvező támogatás olyan támogatást foglal magában, amelyet a hatályát vesztett csoportmentességi rendeletek értelmében nyújtottak, amely rendeleteket a Szerződés 87. és 88. cikke alkalmazásában a támogatások bizonyos fajtáinak a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánításáról (általános csoportmentességi rendelet) szóló, 2008. augusztus 6-i 800/2008/EK bizottsági rendelet (HL L 214., 2008.8.9., 3. o.) egységes szerkezetbe foglalt szövege váltotta fel. A bejelentési kötelezettség alól ezen felül mentesülnek az EK-Szerződés 86. cikke (2) bekezdésének az általános gazdasági érdekű szolgáltatások működtetésével megbízott vállalkozásoknak közszolgáltatással járó ellentételezés formájában megítélt állami támogatásokra történő alkalmazásáról szóló, 2008. november 28-i 2005/842/EK bizottsági határozatnak (HL L 312. 2005.11.29., 67. o.), továbbá a vasúti és közúti személyszállítási közszolgáltatásról, valamint az 1191/69/EGK és az 1107/70/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 1370/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletnek (HL L 315., 2007.12.3., 1. o.) megfelelő intézkedések.

[48] Más néven ad hoc támogatás.

[49] A Bizottság közleménye az állami támogatások bizonyos típusainak kezelésére vonatkozó egyszerűsített eljárásról; HL C 136., 2009. 06. 16., 3-12. o.

[50] Az állami támogatások ellenőrzési eljárásainak lefolytatására alkalmazott bevált gyakorlatok kódexe, HL C 136., 2009.6.16., 13. o.

[51] A válságkezelési intézkedések nélkül.

[52] A válságkezelési intézkedések nélkül.

[53] Mivel ezt a szakpolitikai célkitűzést 2007-ben vezették be a csoportmentességbe.

[54] 197 ügy.

[55] 19 ügy.

[56] Ez az időszak magában foglalja 2010 első felét.

[57] A Bizottság kumulatív, évközi alapon tesz jelentést a visszafizettetésről.

[58] A Bizottság közleménye az állami támogatásra vonatkozó jogszabályok nemzeti bíróságok általi végrehajtásáról (HL C 85., 2009.4.9., 1. o.).

[59] http://ec.europa.eu/competition/court/state_aid.html.

[60] http://ec.europa.eu/competition/publications/state_aid/national_courts_booklet_en.pdf .