A Bizottság szisztematikusan ellenőrizte, hogy a nemzeti átültetési intézkedések megfelelnek-e az irányelv rendelkezéseinek, és arra a négy kiemelt területre összpontosított, amelyek – amennyiben kezeletlenek maradnak – a leginkább akadályozhatják a betegeket: visszatérítési rendszerek, előzetes engedélyezés, adminisztratív eljárások, továbbá a beérkező betegeknek felszámított költségek. A Bizottság folytatja strukturált párbeszédeit a tagállamokkal az irányelv lehető legjobb végrehajtása érdekében. Ez az intenzív munka a betegek javát szolgáló változásokhoz vezetett a nemzeti jogszabályokban. Amint azonban e jelentés és az értékelés megállapításai is mutatják, további erőfeszítésekre van szükség.

Az irányelvet 2013. október 25-ig kellett átültetniük a tagállamoknak. A legtöbb tagállam esetében azonban az átültetés csak 2015-ben fejeződött be. Ez a Bizottság harmadik hároméves jelentése, amelyet az irányelv 20. cikkének (1) bekezdése ír elő. A jelentés különösen a következőkkel kapcsolatos információkat tartalmazza: betegáramlás, a betegmobilitás pénzügyi vonatkozásai, a 7. cikk (9) bekezdésének (a visszatérítési szabályokra vonatkozó tagállami korlátozások) és a 8. cikk (előzetes engedélyhez köthető egészségügyi ellátás) végrehajtása, valamint az európai referenciahálózatok és a nemzeti kapcsolattartó pontok működése.

A határon átnyúló egészségügyi ellátásra vonatkozó betegjogok érvényesítéséről szóló 2011/24/EU irányelv (a továbbiakban: az irányelv) általános célja a biztonságos és magas színvonalú egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés megkönnyítése egy másik tagállamban, valamint a betegmobilitás biztosítása az Európai Unió Bíróságának (a továbbiakban: a Bíróság) ítélkezési gyakorlatával összhangban. Az egészségügyi szolgáltatások és orvosi ellátás saját területükön való szervezése és nyújtása továbbra is a tagállamok feladata. Az irányelv emellett az uniós polgárok javára előmozdítja a tagállamok közötti egészségügyi ellátási együttműködést az orvosi rendelvények, a ritka betegségek, az e-egészségügy és az egészségügyi technológiaértékelés terén. Az irányelv célja továbbá, hogy tisztázza a 883/2004/EK rendelet (a továbbiakban: a rendelet) által a szociális biztonsági rendszerek koordinációjára előírt meglévő kerettel való kapcsolatát, és e keret sérelme nélkül alkalmazandó.

Az értékeléshez gyűjtött bizonyítékok megerősítik, hogy egyes tagállamokban a nehézkes és aránytalan adminisztratív eljárások veszélyeztetik a polgárok határon átnyúló egészségügyi ellátáshoz való jogát. Különös figyelmet kell fordítani annak biztosítására, hogy a betegektől csak olyan információkat kérjenek, amelyek könnyen elérhetők számukra és feltétlenül szükségesek az előzetes engedélyezési vagy visszatérítési kérelmek irányelv szerinti kezeléséhez. Az egészségbiztosítók nem kötelezhetik a betegeket a várható egészségügyi ellátás becsült költségeinek megadására, sem pedig a kapott kezelés hatékonyságának orvosi értékelésére. A tagállamoknak kerülniük kell továbbá az olyan információk kérését a betegtől, amelyek általában a kérelmet elbíráló egészségbiztosítási szerv birtokában vannak, például az adott kezelésre való várakozási idő. Nem a beteg feladata annak bizonyítása sem, hogy nincs olyan ok, amely miatt az előzetes engedély megtagadható, például annak bizonyítása, hogy a külföldi egészségügyi szolgáltató nem vet fel komoly, konkrét aggályokat az ellátás minősége és a betegbiztonság tekintetében.

A Bizottság ezért annak értékelésére sürgeti a tagállamokat, hogy 10 évvel az irányelv elfogadása után továbbra is indokolt-e az előzetes engedélyezés az irányelv alkalmazásában, és hogy szűkíthetők-e az előzetes engedélyhez kötött egészségügyi ellátások listái, nem utolsósorban a betegek jogbiztonságának és az előzetes engedélyezési rendszerek átláthatóságának biztosítása érdekében.

A Bizottságot továbbra is komoly aggodalommal tölti el, hogy az előzetes engedélyezés nemzeti rendszereinek teljesíteniük kell az irányelv 8. cikkének (2) bekezdése szerinti kritériumokat és meg kell felelniük az arányosság elvének. Az alábbi 3. szakaszban leírtak szerint a betegmobilitás továbbra is nagyon alacsony, a nemzeti egészségügyi költségvetésre gyakorolt hatása pedig marginális, ami általában nem utal arra, hogy az egészségügyi tervezés védelméhez kiterjedt előzetes engedélyezési rendszerekre lenne szükség. Két tagállam ezért úgy döntött, hogy megszünteti az előzetes engedélyezést.

Az előzetes engedély iránti kérelmek és az előzetes engedély nélküli visszatérítési kérelmek számának összesített adatai azt mutatják, hogy az irányelv szerinti betegmobilitás továbbra is nagyon alacsony, és 2020-ban a Covid19-világjárvány és a szabad mozgás korlátozása miatt jelentősen visszaesett (lásd: 1. ábra az előzetes engedélyhez kötött egészségügyi ellátásról).

E jelentés magas szintű áttekintést nyújt a 2018–2020-as hároméves időszakra kapott adatokról, és összehasonlítás céljából tartalmazza a 2016. és 2017. évi adatokat is. Az adatokat szolgáltató tagállamok és EGT-tag EFTA-államok száma nem azonos az egyes referenciaévekre vonatkozóan. Emellett számos ország csak korlátozott mértékben tudott információt szolgáltatni. Egyes országokban az irányelv és a rendelet szerinti határon átnyúló egészségügyi ellátás adatait sem lehetett elkülöníteni más párhuzamos rendszerektől.

Következtetéseiben a Tanács egyetértett a Számvevőszék jelentésével, és Bizottságot a nemzeti kapcsolattartó pontok támogatására ösztönözte azon a téren, hogy javítsák a betegek tájékoztatását a határon átnyúló egészségügyi ellátáshoz való jogokról, ideértve az európai referenciahálózatokra vonatkozó információkat is.

A betegek áramlását tekintve a mintázatok nem változtak jelentősen a 2018–2020 közötti időszakban. A betegmobilitás nagy része továbbra is elsősorban a szomszédos országok között zajlik. Ez azt jelzi, hogy a betegek lehetőség szerint inkább az otthonuk közelében szeretnének egészségügyi ellátásban részesülni, és ha mégis az utazást választják, akkor a szomszédos országokat részesítik előnyben. Hasonló következtetésre jutottak a rendelet szerinti határon átnyúló egészségügyi ellátás tekintetében is.

A határon átnyúló egészségügyi ellátás általában véve továbbra is nagyon korlátozott, és az irányelv alapján határon átnyúló egészségügyi ellátást igénybe venni kívánó betegek miatt a nemzeti egészségügyi költségvetésre gyakorolt hatás marginálisnak tűnik. Ez minden országra attól függetlenül is igaz, hogy létrehoztak-e előzetes engedélyezési rendszert vagy sem.

Érdekesség, hogy néhány ország az előzetes engedélykérelmek több mint 90 %-a esetében engedélyez kezelést egy adott országban, pl. Írország az Egyesült Királyságban, Szlovákia a Csehországban, Bulgária a Franciaországban, Ausztria pedig a Németországban történő kezelést. Ehhez hasonlóan az előzetes engedélyhez nem kötött egészségügyi ellátás esetén a visszatérítési kérelmek nagy része az ellátás helye szerinti adott országra, például Írországban az Egyesült Királyságban, Lengyelországban a Csehországban, Finnországban pedig az Észtországban végzett kezelésre vonatkozik.

4.A betegek tájékoztatása

A nemzeti kapcsolattartó pontok alapvető szerepet játszanak abban, hogy a betegek élni tudjanak az irányelv és a rendelet szerinti határon átnyúló egészségügyi ellátáshoz való jogukkal. Amint az értékelésből kiderült, az emberek számára gyakran nehéz megkeresni az információt és megérteni az alkalmazandó szabályokat. Bár a betegek tájékoztatása fokozatosan javul, még mindig komoly hiányosságok mutatkoznak az információk elérhetősége, teljessége és egyértelműsége, valamint a fogyatékkal élők számára való hozzáférhetősége terén. Ráadásul az európai referenciahálózatokról és a ritka betegségekről csak 14 nemzeti kapcsolattartó pont nyújt tájékoztatást. Az értékelés rávilágított, hogy a betegszervezetek és az Európai Fogyatékosügyi Fórum számára ez az egyik fő probléma.

Ennek kezelése érdekében, és a tagállamokkal együttműködve, 2018-ban a Bizottság irányadó elveket dolgozott ki a nemzeti kapcsolattartó pontok gyakorlatához. Ezek hivatottak segíteni a nemzeti kapcsolattartó pontokon a határon átnyúló egészségügyi ellátás fő szempontjairól szóló világos, pontos és magas színvonalú tájékoztatás napi feladatának ellátását. Az a legfontosabb, hogy a tájékoztatás mindig betegközpontú legyen. Az értékelés megállapította, hogy a nemzeti kapcsolattartó pontok honlapjai nem mindig érhetők el digitálisan a fogyatékkal élő betegek számára, pedig azt a honlap-akadálymentesítésről szóló irányelv előírja, és hogy a honlapoknak csak 30 %-a nyújt tájékoztatást az egészségügyi létesítmények fizikai akadálymentességéről. A befogadás elve alapján a nemzeti kapcsolattartó pontok felkérést kapnak arra, hogy az irányelv 6. cikkének (5) bekezdésében előírtaknak megfelelően ismerjék el és támogassák a fogyatékkal élő személyek azon jogát, hogy más uniós országokban is egyenlő hozzáférést kapjanak az egészségügyi ellátással kapcsolatos információkhoz.

2021-ben a tagállamok további irányadó elveket hagytak jóvá az előzetes engedélyezési rendszerekkel kapcsolatos információszolgáltatáshoz. Ennek célja többek között annak biztosítása, hogy a betegek egyértelmű és teljes körű tájékoztatást kapjanak az előzetes engedélyhez kötött, határon átnyúló egészségügyi ellátáshoz való jogaikról.

A Bizottság többnyelvű, a határon átnyúló egészségügyi ellátáshoz készült és a betegek kézikönyvét is tartalmazó eszköztárának célja, hogy segítse a betegek eligazodását a határon átnyúló egészségügyi ellátás különböző módjaiban. A legtöbb nemzeti kapcsolattartó központ közzétette honlapján a betegek kézikönyvét, és a többieket is erre ösztönzik. Az uniós egységes digitális kapu segíthet az orvosi segítséget igénylő embereknek abban, hogy az „Európa Önökért” portálon keresztül elérjék a nemzeti kapcsolattartó pontokat.

5.Az egészségügyi rendszerek közötti együttműködés

5.1. Az orvosi rendelvények elismerése

Az irányelv 11. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamoknak bizonyos feltételek mellett biztosítaniuk kell, hogy egy másik tagállamban gyógyszerekre vagy orvostechnikai eszközökre kiállított, névre szóló rendelvény beváltható legyen a területükön. A 2012/52/EU végrehajtási irányelv rendelkezik az orvosi rendelvények kölcsönös elismerésének elvéről. A Bíróság egyértelművé tette, hogy az irányelv (2011/24/EU) nem kötelezi a gyógyszerészt arra, hogy elismerje a más tagállamban egészségügyi szakember által kiállított, az érintett beteg nevét nem tartalmazó megrendelőlapokat.

Az értékelés megállapította, hogy bár a rendelvények elismerése jelentősen javult, a betegek továbbra is nehézségekkel szembesülnek a más uniós országban kiállított rendelvények elismerése terén, főként a hitelesség ellenőrzésével és a nyelvvel kapcsolatos problémák miatt.

5.2. Európai referenciahálózatok

Az európai referenciahálózatok olyan virtuális, önkéntes, határon átnyúló hálózatok, amelyek nagymértékben szakosodott európai egészségügyi szolgáltatókat tömörítenek annak érdekében, hogy segítsék a ritka vagy kis prevalenciájú komplex betegségekben szenvedő betegek diagnosztizálását és kezelését, amihez nagymértékben szakosodott egészségügyi ellátás, valamint a tudás és az erőforrások koncentrációja szükséges. A tudás-előállítás és -terjesztés, az egészségügyi szakképzés, valamint az oktatás és kutatás kulcsfontosságú központjaiként működnek a ritka vagy kis prevalenciájú komplex betegségek terén.

A 2017-ben elindított 24 európai referenciahálózat jelenleg tematikus kérdések széles körén dolgozik, beleértve a ritka rákos megbetegedéseket is. A hálózatok köre azóta jelentősen bővült, megerősítve az EU azon képességét, hogy a legjobb szakértelmet és életmentő ismereteket biztosítsa a ritka és kis prevalenciájú komplex betegségekben szenvedő betegek számára. 2022. január 1-jével 620 új tag csatlakozott a hálózathoz, így az európai referenciahálózatok tagjainak száma 1 466-ra emelkedett, a földrajzi lefedettség pedig mind a 27 tagállamra és Norvégiára is kiterjed. 2020 végén az európai referenciahálózatokban 289 kapcsolt partner is szerepelt (228 társult nemzeti központ, valamint 4 nemzeti koordinációs csomóponthoz tartozó 61 központ). A ritka rákos megbetegedésekkel foglalkozó négy európai referenciahálózat fontos szerepet fog játszani az európai rákellenes tervben és az uniós rákellenes küldetésben, kapcsolódva az átfogó nemzeti rákellenes központok jövőbeli hálózatához.

2017 novemberében megkezdte működését a Bizottság által finanszírozott klinikai betegmenedzsment rendszer. Ez a dedikált informatikai platform támogatja az európai referenciahálózatok azon egészségügyi szakembereinek virtuális szakértői testületeit, akik azért találkoznak, hogy megosszák egymással a ritka és kis prevalenciájú komplex betegségben szenvedő betegek diagnosztizálásával és kezelésével kapcsolatos szakismereteiket. 2021 júniusáig csaknem 2 000 szakértői testületet nyitottak meg, és a számuk folyamatosan növekszik. A működés javítása érdekében a Bizottság jelenleg dolgozik a rendszer továbbfejlesztett változatán.

A ritka betegségben szenvedő betegekre vonatkozó információcsere megkönnyítése, valamint az európai referenciahálózatok információgyűjtésben és -megosztásban való támogatása céljából a Bizottság 2019-ben létrehozta a ritka betegségek európai nyilvántartási platformját (EU RD Platform).