Bevezetés

1.A méltányos adózás a közelmúltban elfogadott, a behajtási stratégiát támogató méltányosabb és egyszerűbb adóztatásra irányuló bizottsági cselekvési terv egyik kulcsfontosságú eleme. Mindenkitől elvárt, hogy megfizesse a rá eső adót. Ha az adót nem fizetik meg, az adóhatóságoknak behajtási eljárást kell indítaniuk az adó beszedésére. Az adóhatóságok illetékessége ugyanakkor a nemzeti területükre korlátozódik. Nem tehetnek a behajtásra irányuló lépéseket más országokban, jóllehet az adóhátralékkal rendelkező személy adott esetben más országba költözött vagy más országban rendelkezhet vagyonnal. Az EU ezért olyan jogszabályt fogadott el, amely lehetővé teszi, hogy az uniós tagállamok kölcsönös segítséget nyújtsanak egymásnak az irányelv 2. cikkében meghatározott adóik behajtása és az ott szereplő más uniós követelések tekintetében.

Az alábbi példa szemlélteti ennek a behajtásra irányuló segítségnyújtásnak a működését: Egy személy nem fizeti meg adótartozásait A tagállamban. B tagállamba költözik, ugyanakkor C tagállamban is rendelkezik tulajdonnal. Ebben az esetben az A tagállam adóhatóságai megkereshetik B és C tagállam adóhatóságait, hogy segítsenek behajtani az A tagállamot megillető adókat.

Ily módon a behajtásra irányuló kölcsönös segítségnyújtás hozzájárul az adózás területén az egyenlőség és a megkülönböztetésmentesség garantálásához: segít annak biztosításában, hogy mindenki megfizesse az adóját, továbbá az adócsalásnak és a tagállamok és az EU költségvetési veszteségének megelőzésében.

2.E jelentés az adókból, vámokból, illetékekből és egyéb intézkedésekből eredő követelések behajtására irányuló kölcsönös segítségnyújtásról szóló, 2010. március 16-i 2010/24/EU tanácsi irányelv által kialakított rendszer működéséről szóló, az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak szánt, 2017. december 18-i COM(2017)778 bizottsági jelentés nyomon követése. Az irányelv 27. cikkének (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a Bizottság ötévenként jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak az ezen irányelvben megállapított intézkedések működéséről. Ez a jelentés a második jelentés az új irányelv szerint. A jelentés a 2017–2019-es időszakra vonatkozik.

3.Az előző jelentés következtetéseivel összhangban a következő intézkedések kerültek meghatározásra:

1) Az adóbehajtásra irányuló segítségnyújtás igénybevételével kapcsolatos statisztikai adatok gyűjtésének javítása a behajtásra irányuló kölcsönös segítségnyújtás hatékonyságának és eredményességének részletesebb értékelése érdekében, figyelembe véve a nemzeti adóhatóságokra nehezedő további munkateher elkerülésének vagy korlátozásának szükségességét. Különös figyelmet kell egyúttal szentelni a segítségnyújtás iránti beérkező megkeresések jelentette munkateher és a megkeresett tagállamban e célhoz rendelt adminisztratív erőforrások közötti kapcsolatnak;

2) A behajtásra irányuló kölcsönös segítségnyújtás zavartalan működését akadályozó, egyes tagállamok szintjén felmerülő problémák vizsgálata, tekintettel az e problémák kezelésére irányuló ajánlásokra vagy egyéb intézkedésekre;

3) A behajtásra irányuló segítségnyújtási rendszer működésének uniós szintű javításával kapcsolatos szükségletek és a lehetséges módok vizsgálata;

4) A nemzeti adóhatóságok, valamint az adófizetők behajtásra irányuló kölcsönös segítségnyújtási jogszabályokkal kapcsolatos ismereteinek és tudatosságának fejlesztése;

5) A harmadik országokkal folytatandó behajtásra irányuló segítségnyújtás előmozdítása és megkönnyítése lehetőségeinek és módjainak vizsgálata, figyelembe véve az EU hatáskörét és prioritásait.

4.Az első három intézkedési pont tekintetében a 110. Fiscalis projektcsoport 13 tagállam részvételével további elemzést végzett. A többi tagállamtól is gyűjtöttek adatokat, különösen a nemzeti szinten felmerült problémás kérdések tekintetében.

5.E jelentés ismerteti a nyomonkövetési intézkedéseket és a további fejlesztésekre vonatkozó számos ajánlást tartalmaz.