HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 138/19

A meghallgató tisztviselő zárójelentése (1)

Önmásoló papír – Bolloré ismételt elfogadás

(Ügyszám COMP/36.212)

2011/C 138/07

A jelen ügy egy határozat ismételt elfogadására vonatkozik a Bolloré ztársaság tekintetében. 2001-ben a Bizottság határozatot fogadott el, amelyben megállapította, hogy a Bolloré és más vállalkozások az EUMSz. 101. cikkét sértő módon az önmásoló papír piacán az árak rögzítését és a piac felosztását célzó kartellben vettek részt (2). A határozat megállapította a Bolloré felelősségét a jogsértésért a kartellben való közvetlen közreműködése alapján, valamint a jogsértés idején a Copigraph anyavállalataként fennálló felelősségét (3).

A Bolloré keresetet indított a Törvényszék előtt, amelyben többek között arra hivatkozott, hogy a Bizottság megsértette a meghallgatáshoz való jogát, mivel a kifogásközlés csak az anyavállalatként fennálló felelősségét állapította meg, a közvetlen közreműködés alapján fennálló felelősségét nem. A Törvényszék elutasította a Bolloré keresetét (4). A Bolloré ezt követően az Európai Bírósághoz fellebbezett az ítélet ellen.

A Bíróság megállapította, hogy a Bolloré védelemhez való joga „egy lényeges kérdésben” sérült. A Bíróság szerint a Törvényszék tévedett, amikor semmiféle jogi következtetést nem vont le azon megállapításából, miszerint a Bizottság megsértette a Bolloré védelemhez való jogát. A Bíróság különösen úgy vélte, az adott körülmények között nem zárható ki annak lehetősége, hogy a határozat egészében véve olyan magatartásokra támaszkodott, amelyek tekintetében a Bollorénak nem állt módjában biztosítania védelmét (5).

2009. december 15-én a Bizottság új kifogásközlést bocsátott ki a Bolloré számára, amelyben megállapította a vállalkozás felelősségét mind a kartellben való közvetlen közreműködése alapján, mind a Copigraph volt anyavállalatakénti minőségében.

A fél számára 2009. december 22-én két CD-ROM útján biztosították az iratbetekintést.

A szóbeli meghallgatásra 2010. március 17-én került sor.

A Bolloré azt állította, hogy a védelemhez való joga sérült a ne bis in idem elvére, valamint az eljárás túlzott időtartamára tekintettel. A Bollorével ellentétben én nem vélem úgy, hogy a Bizottság határozatának ismételt elfogadása a Bíróság általi megsemmisítést követően a ne bis in idem elvének megsértését jelentené. A PVC II ügyben a Bíróság egyértelművé tette, hogy a ne bis in idem elve „önmagában nem zárja ki az eljárás újbóli megindítását ugyanazon versenyellenes magatartás tekintetében, amennyiben az első eljárást eljárási okokból szüntették meg, az állítólagos cselekményre vonatkozó érdemi döntés nélkül” (6). A Bíróság a Bizottság ebben az ügyben hozott első határozatát a Bolloré meghallgatáshoz való jogának megsértése miatt semmisítette meg, azaz egy lényeges eljárási követelmény megsértése miatt. A Bíróság azonban nem tett az ügy érdemére vonatkozó megállapításokat.

Másodszor, nem értek egyet a Bolloré azon érvével, amely szerint a Bizottság eljárása túlzottan hosszú lenne, és így sértené az emberi jogok európai egyezményének 6. cikkét és az Európai Unió Alapjogi Chartájának 41. cikkét. A tény, hogy a jogsértés megszűnése óta 14 év telt el, önmagában nem bizonyítja, hogy a Bizottság nem járt el ésszerű időn belül. A Bolloré által az első határozattal szemben indított kereset elbírálása több mint 7 évig volt folyamatban az Európai Bíróságok előtt. Így az eljárás egészét tekintve az eljárás teljes időtartamának több mint fele nem a Bizottságnak tulajdonítható. Az Európai Bíróságok ítélkezési gyakorlata alapján az az időtartam, amely alatt az ügyre vonatkozó jogorvoslat elbírálása a bíróságok előtt folyamatban volt, nem vehető figyelembe a Bizottság előtti eljárás időtartamának meghatározásakor, még akkor sem, ha a megtámadott határozatot végül a Bizottságnak tulajdonítható hiba miatt megsemmisítik (7).

Mindenesetre az ésszerű időn belül történő eljárás elmulasztása, amennyiben bizonyítást nyer, csak akkor indokolja a határozat megsemmisítését, ha bizonyítható, hogy ezen elv megsértése sértette az érintett vállalkozás védelemhez való jogát (8). A Bolloré az anyavállalatkénti felelősségre vonatkozó kifogásról az első, 2000-ben közölt kifogásközlés óta tudomással bírt, míg a közvetlen közreműködésre vonatkozó kifogásról az első, 2001. évi határozattal értesítették. Emellett a Bolloré már a Törvényszékhez benyújtott keresetében érdemi védekezést terjesztett elő a Bizottság kifogásaival szemben, vitatva többek között a kartellben való közvetlen közreműködést. Összességében a Bolloré nem terjesztett elő meggyőző érvet annak alátámasztására, hogy az igazgatási eljárás elhúzódása következtében sérült volna a védelemhez való joga.

Véleményem szerint tehát a Bolloré védelemhez való joga nem sérült a fél által felvetett eljárási kérdések tekintetében.

Véleményem szerint a határozattervezet csak olyan kifogásokat tartalmaz, amelyekre vonatkozóan a feleknek lehetőséget biztosítottak álláspontjuk ismertetésére.

Megítélésem szerint ebben az ügyben az eljárás résztvevőjének meghallgatáshoz való jogát tiszteletben tartották.

Kelt Brüsszellben, 2010. június 21-én. Michael ALBERS

(1) Az egyes versenyjogi eljárásokban a meghallgatási tisztviselők megbízásáról szóló, 2001. május 23-i 2001/462/EK, ESZAK bizottsági határozat (HL L 162., 2001.6.19., 21. o.) 15. és 16. cikke alapján.

(2) HL L 115., 2004.4.21., 1. o.

(3) Az akkori felelős meghallgató tisztviselő 2001. december 5-i jelentésében adott tájékoztatást az első határozat meghozatalához vezető eljárásról (HL C 96., 2004.4.21., 39. o.).

(4) A T-109/02. és további sz., Bolloré és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet (EBHT 2007., II-947. o.).

(5) A C-322/07. és további sz., Papierfabrik August Kohler és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet (az EBHT-ben még nem tették közzé), 34–48. pontja.

(6) A C-238/99 P. és további sz., Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság (ún. PVC II) egyesített ügyekben hozott ítélet (EBHT 2002., I-8375. o.) 61. és 62. pontja.

(7) A fent hivatkozott C-238/99 P. és további sz., Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság (ún. PVC II) egyesített ügyekben hozott ítélet 202–204. pontja; a T-305/94. sz., Limburgse Vinyl Maatschappij és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet (EBHT 1999., II-931. o.) 123. pontja; a T-57/01. sz., Solvay kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (2009, az EBHT-ben még nem tették közzé) 124. pontja.

(8) A C-105/04. sz., Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied kontra Bizottság ügyben hozott ítélet (EBHT 2006., I-8725. o.) 42–43. pontja.