EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2021.11.24. COM(2021) 743 final EGYÜTTES FOGLALKOZTATÁSI JELENTÉSRE IRÁNYULÓ JAVASLAT A BIZOTTSÁG ÉS A TANÁCS RÉSZÉRŐL





Tartalomjegyzék FŐBB MEGÁLLAPÍTÁSOK AZ EURÓPAI UNIÓ MUNKAERŐPIACI ÉS TÁRSADALMI TENDENCIÁINAK ÉS KIHÍVÁSAINAK ÁTTEKINTÉSE 1.1. Munkaerőpiaci trendek 1.2. Szociális tendenciák 1.3. A felülvizsgált szociális eredménytábla: a pillér alapelveihez kapcsolódó kihívások

áttekintése 1.4. A 2030-ig teljesítendő uniós kiemelt célok FOGLALKOZTATÁSI ÉS SZOCIÁLIS REFORMOK – A TAGÁLLAMOK TELJESÍTMÉNYE ÉS INTÉZKEDÉSEI 2.1. 5. iránymutatás: A munkaerő-kereslet fellendítése 2.1.1. Fő mutatók 2.1.2. Szakpolitikai válasz 2.2. 6. iránymutatás: A munkaerő-kínálat növelése, valamint a munkavállalás, a készségek és a kompetenciák javítása 2.2.1. Fő mutatók 2.2.2. Szakpolitikai válasz 2.3. 7. iránymutatás: A munkaerőpiacok működésének és a szociális párbeszéd hatékonyságának a javítása 2.3.1. Fő mutatók 2.3.2. Szakpolitikai válasz 2.4. 8. iránymutatás: A mindenki számára biztosítandó esélyegyenlőség előmozdítása, a társadalmi befogadás elősegítése és a szegénység elleni küzdelem

2.4.1. Fő mutatók 2.4.2. Szakpolitikai válasz

FŐBB MEGÁLLAPÍTÁSOK Az Európai Bizottság és a Tanács együttes foglalkoztatási jelentése évente és az EUMSZ 148. cikkével összhangban nyomon követi az Unión belüli foglalkoztatási helyzetet és a foglalkoztatási iránymutatások végrehajtását. A jelentés éves áttekintést nyújt az Európai Unióban bekövetkezett főbb foglalkoztatási és szociális fejleményekről, valamint a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokkal összhangban hozott közelmúltbeli szakpolitikai intézkedésekről . A jelentés a szakpolitikai fellépést igénylő, kapcsolódó prioritási területeket is meghatározza. A jelentésre irányuló bizottsági javaslat az európai szemeszter őszi csomagjának részét képezi; a Bizottság és az előkészítő szervei közötti eszmecseréket követően a végleges szöveget a Foglalkoztatási, Szociálpolitikai, Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi Tanács (EPSCO Tanács) fogadja el. Az együttes foglalkoztatási jelentés 2022. évi kiadása – a 2021. májusi cselekvési terv szerinti, valamint az EU vezetői által a május 8-i Portói Nyilatkozatban tett kötelezettségvállalásokkal összhangban – nagyobb hangsúlyt helyez a szociális jogok európai pillérének megvalósítására. Megvalósítása erősíteni fogja az Unió zöld, digitális és méltányos átállásra irányuló törekvését, és – a demográfiai kihívások kezelése révén – hozzá fog járulni a felfelé irányuló társadalmi és gazdasági konvergencia megvalósításához. Ez hozzá fog járulni a fenntartható fejlődési célok eléréséhez is. Ez a jelentés megerősíti a szociális pillér nyomon követését, konkrétan három terület – az esélyegyenlőség és a munkaerőpiachoz való hozzáférés, méltányos munkafeltételek, valamint a szociális védelem és a társadalmi befogadás – legjelentősebb kihívásait ismertető tematikus háttérmagyarázatok segítségével. A jelentésben szerepel továbbá a szociális jogok európai pillérének megvalósítására irányuló cselekvési tervben 2030-ra kitűzött három új kiemelt cél (foglalkoztatás, készségek és szegénységcsökkentés), amelyeket az EU vezetői kedvezően fogadtak a portói szociális csúcstalálkozón és az Európai Tanács júniusi ülésén. Az EU a következő kiemelt uniós célok mellett köteleződött el 2030-ig: ·a 20–64 éves népesség legalább 78 %-a foglalkoztatott legyen; ·a 25–64 év közöttiek legalább 60 %-a minden évben vegyen részt tanulási tevékenységekben; valamint ·a szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben élők száma 2019-hez képest legalább 15 millióval csökkenjen. A tagállamok helyreállítási és rezilienciaépítési terveiben előirányzott reformok és beruházások – a kohéziós alapokkal együtt – elő fogják mozdítani a méltányos, inkluzív és fenntartható helyreállítást. A Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz a tagállamok rezilienciájának, válsághelyzetekre való felkészültségének, alkalmazkodási képességének és növekedési potenciáljának javítása révén előmozdítja az Unió gazdasági, társadalmi és területi kohézióját. Az Eszköz ily módon hozzájárul a szociális jogok európai pillérének megvalósításához is, különös tekintettel az országspecifikus ajánlásokban meghatározott kihívások kezelésére. E tekintetben az Eszköz hatályát meghatározó hat pillér közül négy releváns, mégpedig a következők: i. intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés; ii. társadalmi és területi kohézió; iii. egészségügy, valamint gazdasági, társadalmi és intézményi reziliencia, továbbá iv. a következő generációra, a gyermekekre és a fiatalokra vonatkozó szakpolitikák. A szakpolitikai válasz részeként az együttes foglalkoztatási jelentés a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz és más uniós finanszírozási források – többek között az Európai Szociális Alap Plusz, az Európai Regionális Fejlesztési Alap és az Igazságos Átmenet Alap – által támogatott különféle intézkedéseket is tartalmaz. A felülvizsgált szociális eredménytábla alátámasztja a 2022. évi együttes foglalkoztatási jelentésben közölt elemzést, és még átfogóbban kitér a szociális jogok európai pillérének alapelveire. A Bizottság a szociális jogok európai pillérének megvalósítására irányuló, 2021. márciusi cselekvési terv keretében javaslatot tett a szociális eredménytábla felülvizsgálatára azzal a céllal, hogy az EPSCO Tanács által 2021 júniusában jóváhagyott, felülvizsgált kiemelt mutatók segítségével jobban nyomon lehessen követni a szociális jogok európai pillérét. A 2022. évi együttes foglalkoztatási jelentés ezért értékeli a tagállamok által a felülvizsgált kiemelt mutatók tekintetében elért teljesítményt. Ezek jelenleg olyan mutatókat foglalnak magukban, amelyek lehetővé teszik fontos tényezők, például a felnőttkori tanulás, a fogyatékossággal élő személyek munkaerőpiaci integrációja, a gyermekeket érintő szegénység vagy társadalmi kirekesztettség, valamint a lakásköltség-túlterheltség mérését. A felülvizsgált szociális eredménytáblából származó bizonyítékok, valamint a bizonyítékok és a szakpolitikai háttér országspecifikus elemzése lehetővé teszik az EU-ban és a tagállamokban felmerülő legfontosabb foglalkoztatási, készségfejlesztési és szociálpolitikai kihívások pontosabb meghatározását (lásd az 1. ábrát). Ez lehetővé tenné a szociális fejlemények és különbségek szorosabb nyomon követését. Az EPSCO Tanács tanácsadó bizottságai meg fogják vizsgálni a szociális egyenlőtlenségek kezelésére irányuló eljárásra vonatkozóan Spanyolország és Belgium által az európai szemeszter összefüggésében az EUMSZ 148. cikke alapján benyújtott javaslatot. 1. ábra: Az uniós tagállamokban felmerülő foglalkoztatási, készségfejlesztési és szociálpolitikai kihívások a felülvizsgált szociális eredménytábla kiemelt mutatói szerinti bontásban Megjegyzések: 1. a felnőttek tanulásban való részvételére vonatkozó mutatóhoz kapcsolódó adatok még nem állnak rendelkezésre; 2. a digitális készségekre vonatkozó mutató 2019-es adatokra vonatkozik; 3. néhány ország esetében egyes mutatókból hiányoznak az adatok: az összes mutatóhoz tartozó jelmagyarázatot a jelentés melléklete ismerteti. A Covid19-válság munkaerőpiaci hatását enyhítette a tagállami és uniós szinten tett gyors és határozott szakpolitikai fellépés. A munkaerőpiac fellendülése folytatódik, a foglalkoztatás és az összes munkaóra száma ugyanakkor még nem éri el a válság előtti szintet. A foglalkoztatási ráta – miután 2020 II. negyedévében elérte a 71,6 %-os mélypontot – a 20–64 év közöttiek körében részben helyreállt (72,8 %-ra) 2021 II. negyedévében, ugyanakkor elmaradt a 2019 IV. negyedévében elért 73,3 %-os csúcstól. Bár a gazdasági fellendülés fenn fogja tartani a munkahelyteremtést, a válság előtti foglalkoztatási szintre való visszatérés nem várható 2022 előtt. Ahogyan a foglalkoztatási rátára vonatkozó uniós kiemelt cél is tükrözi, a magas szintű foglalkoztatás a 2030-ra előirányzott egyik legfontosabb prioritás annak biztosítása érdekében, hogy mindenki teljes mértékben részt vehessen a gazdaságban és a társadalomban, és csökkenteni lehessen a szegénység kockázatának kitettek számát. A Covid19 gazdaságra kifejtett hatásának nagyságrendje miatt a munkanélküliség növekedése összességében továbbra is elmarad az elvárható szinttől. Ez a tagállamok által bevezetett, uniós finanszírozással (különösen a szükséghelyzeti munkanélküliségi kockázatokat mérséklő ideiglenes támogatást nyújtó európai eszközből [SURE] és a kohéziós célú és az európai területeknek nyújtott helyreállítási támogatásból [REACT-EU]) támogatott szakpolitikai intézkedéseknek, valamint kisebb mértékben annak tudható be, hogy egyesek legalább ideiglenesen inaktívak lettek, amikor nehezebb lett a munkakeresés.





A munkaerőpiac fellendülése folytatódik 72,8 %-os foglalkoztatási ráta 2021 II. negyedévében (1,2 százalékponttal magasabb, mint egy évvel korábban) 6,7 %-os munkanélküliségi ráta 2021 szeptemberében (1 százalékponttal alacsonyabb, mint egy évvel korábban) 17,4 %-os ifjúsági munkanélküliségi ráta 2021 II. negyedévében (0,6 százalékponttal magasabb, mint 2020 II. negyedévében) +13,3 % munkaóra munkavállalónként 2021 II. negyedévében, szemben 2020 IV. negyedévével (még mindig 2,7 %-kal alacsonyabb, mint 2019 II. negyedévében) Aktivitási ráta, munkanélküliségi ráta, valamint a nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő fiatalok aránya az EU-27-ben (%-ban) Egy munkavállalóra jutó összes munkaóra és munkahelyi hiányzás az EU-27-ben Megjegyzés: törés az idősorban a negyedéves munkanélküliségi rátákban 2021 I. negyedéve óta. Forrás: az Eurostat adatbázisa [une_rt_q], [une_ltu_q], valamint az [lfsi_emp_q], [lfsq_argan], [lfsi_neet_q] munkaerő-felmérés. Szezonálisan, nem pedig naptárilag kiigazított adatok. A Covid19-válság megállította az aktivitási ráta elmúlt években megfigyelhető pozitív tendenciáját. Az EU-27-ben a 20–64 éves korcsoport esetében a világjárvány miatt kismértékben csökkent az aktivitási ráta, de negyedéves szinten már visszaállt a válság előtti értékre. Ezt nagyrészt a nők és az 55–64 éves korcsoport munkaerőpiaci részvétele okozta. Ennek ellenére azonban az EU munkaképes korú népessége abszolút értékben csökkent az elmúlt évtizedben, ami a növekvő munkaerőhiányt is meghatározó tényező. Ebben az összefüggésben fontosak azok a szakpolitikák, amelyek több embert vonnak be a munkaerőpiacra, meghosszabbítják a munkával töltött egészséges életszakaszt, valamint közép- és hosszú távon javítják a termelékenységet. A munkafeltételek javítása, valamint a munkával töltött életszakasz alatti változó munkavállalói igényekhez igazítása pozitív hatással lenne a munkaerő-kínálatra, és ezáltal hozzájárulhat a magasabb foglalkoztatási rátához. A Covid19 eltérő hatást fejtett ki az egyes ágazatokra és munkavállaló-típusokra 2020 II. negyedéve óta az építőiparban, a közigazgatásban és az ikt-tevékenységek területén nőtt a legnagyobb mértékben a foglalkoztatás 2020 II. negyedéve óta a nagy- és a kiskereskedelem, a művészetek és a szórakoztatóipar, valamint a mezőgazdaság területén nőtt a legkisebb mértékben a foglalkoztatás 1,6 millióval kevesebb (20–64 év közötti) munkavállalót foglalkoztattak határozott idejű munkaszerződéssel 2021 II. negyedévében 2019 II. negyedévéhez képest A foglalkoztatás változása gazdasági tevékenységek szerinti bontásban (hazai szemlélet, szezonálisan és naptárilag kiigazított adatok), EU-27 Forrás: az Eurostat adatbázisa [tec00109]. Megjegyzés: *NACE Rev.2 szerinti tevékenységek. Miközben a gazdaság kilábal a Covid19 okozta sokkhatásból, nem valószínű, hogy minden munkaviszonyt helyreállítanak, és különösen fontossá válik a munkahelyváltás támogatása. 2020 II. negyedéve óta a foglalkoztatás az építőiparban, a közigazgatásban és az ikt-tevékenységek területén növekedett a legnagyobb mértékben, míg a legkisebb mértékben a nagy- és a kiskereskedelem, a művészetek és a szórakoztatóipar, valamint a mezőgazdaság területén növekedett. A világjárvány által érintett vállalatok egy része csak átmenti megrázkódtatást szenved el. Mások számára az üzleti modellek mélyreható változásaihoz vezethet, amelyeket részben a fogyasztói preferenciák átalakulása (például az e-kereskedelem szélesebb körű igénybevétele), valamint a vállalkozások szervezeti felépítésének és munkavégzési gyakorlatainak átalakulása vált ki (ideértve a digitalizációt és a fenntarthatóbb termelési módszerek ösztönzését). Ezt figyelembe véve egyes feladatok feleslegessé válhatnak, szükségessé tehetik a munkamódszerek és a munkaerő-ráfordítás átalakítását, és előfordulhat, hogy a politikai döntéshozóknak és a vállalkozásoknak fokozottabban kell támogatniuk a munkahelyváltást, a foglalkoztatás hatékony és aktív támogatásáról (EASE) szóló bizottsági ajánlásban foglaltak szerint. A fellendülés lehetőséget teremt egy fenntarthatóbb társadalmi-gazdasági rendszer felé való elmozdulásra is, új üzleti modellek mellett, valamint a kínált munkahelytípusokra és a szükséges készségekre nézve jelentős következményekkel. A munkaerőhiány kezeléséhez, a termelékenység, a bérek és a társadalmi kohézió növekedésének elősegítéséhez, valamint a zöld és a digitális átállás megkönnyítéséhez eredményes és aktív munkaerőpiaci szakpolitikákkal, valamint eredményes továbbképzési és átképzési intézkedésekkel támogatott, gyors munkaerő-átcsoportosításra van szükség. A csökkentett munkaidős foglalkoztatási programok – a szerkezetátalakítási folyamatok megkönnyítése és támogatása révén – hasznos szerepet tölthetnek be ebben a tekintetben. E programoknak a válság után is a szakpolitikai eszköztár részét kell képezniük, és a hangsúlyukat arra kell áthelyezni, hogy a strukturális kiigazítások késleltetése nélkül elősegítsék a gazdaság korszerűsítését (például a kapcsolódó készségfejlesztési intézkedések révén). A válság rávilágított a fiatalok nehezebb munkaerőpiaci helyzetére 13,7 % a (15–29 év közötti)NEET-fiatalok aránya 2020-ban 2019 és 2020 között 1,3 százalékponttal emelkedett az ifjúsági munkanélküliségi ráta A 25–64 év közöttiekhez képest kétszer annyi fiatalt érint nem önként vállalt ideiglenes foglalkoztatás Nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő fiatalok (%, 15–29 év közöttiek, 2020-ban) Megjegyzés: Egyes szigetek és legkülső régiók közigazgatási egységei nem képviseltetik magukat. Forrás: Eurostat, [edat_lfse_35] munkaerő-felmérés. © EuroGeographics a közigazgatási határok esetében. A Covid19-válság jelentősebb hatást fejtett ki a fiatalokra, különösen a pályakezdőkre, ami mielőbbi és határozott szakpolitikai fellépést tesz szükségessé. Az EU-n belül az ifjúsági munkanélküliségi ráta (a 15–24 év közöttiek esetében) 2021 közepére a helyreállás kezdeti jeleit mutatta, 2021 II. negyedévében azonban még mindig 17,4 %-on állt, közel háromszorosa volt a 25–74 éves népesség munkanélküliségi rátájának. A Covid19 okozta sokkhatás megfordította a nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő fiatalok (NEET-fiatalok) számának hat éve tartó csökkenő tendenciáját, részben a fiatalok bizonytalan munkaerőpiaci helyzete miatt. Ez határozott szakpolitikai fellépést igényel ahhoz, hogy meg lehessen akadályozni a jóllétükre és a karrierkilátásaikra kifejtett hosszabb távú negatív hatások kockázatait. A NEET-fiatalok számának csökkentése valójában az Európai Bizottság által a szociális jogok európai pillérének megvalósítására irányuló cselekvési tervben előterjesztett, egymást kiegészítő uniós célok egyike. A megerősített ifjúsági garancia program megszilárdítja azokat az intézkedéseket, amelyek arra irányulnak, hogy a munkanélkülivé válástól vagy az iskolarendszerű oktatásból való kikerülést követő négy hónapon belül színvonalas állásajánlatokat, továbbképzést, tanulószerződéses gyakorlati képzést vagy szakmai gyakorlatot lehessen biztosítani . A „tűzz célt magad elé, tanulj, fejleszd készségeidet, érvényesülj!”(Aim, Learn, Master, Achieve, betűszóval: ALMA) elnevezésű kezdeményezés hozzá fog járulni ahhoz, hogy a hátrányos helyzetű NEET-fiatalok külföldi szakmai tapasztalatot szerezhessenek, és ennek keretében a szükséges szociális támogatásban is részesülhessenek, amelynek az a célja, hogy integrálni lehessen őket az oktatásba, a szakképzésbe vagy a minőségi foglalkoztatásba. Tekintettel arra, hogy a válság eltérő hatást fejtett ki a különböző munkavállalói csoportokra, az egyedi kialakítású aktív munkaerőpiaci szakpolitikák fontosak az inkluzív helyreállítás biztosításához. Az atipikus foglalkoztatási formákban dolgozó munkavállalókat – különösen a határozott idejű munkaszerződéssel foglalkoztatott munkavállalókat – súlyosan érintette a válság azokban a tagállamokban, amelyekben magasabb az ideiglenes foglalkoztatás aránya . A nem az EU-ban születettek nagyobb arányban veszítették el a munkahelyüket, mint a helyi népesség. Ezen túlmenően jelentősen növelhető a foglalkoztatottság a fogyatékossággal élő személyek körében: a fogyatékossággal élő személyek és más személyek foglalkoztatási rátája közötti különbség 2020-ban 24,5 százalékpont volt az EU-ban. A világjárvány fokozottabban rávilágított a nők munkaerőpiaci részvételéhez kapcsolódó, régóta fennálló kihívásokra. Bár a bizonyítékok alapján a nők foglalkoztatási rátáját nem érte jelentősebb negatív hatás a férfiakéhoz képest, a kijárási korlátozások idején a nők esetében drasztikusabban esett vissza a munkaórák száma, mint a férfiak esetében. E fejlemények hátterében a válság által érintett ágazatokban és foglalkozásokban a nők és a férfiak eltérő képviselete, a távmunka alkalmazásában fennálló nemek közötti különbségek, valamint az a tény áll, hogy a nők nagyobb arányban vállaltak gondozási feladatokat. Ezenfelül a válság alatt gyermeket nevelő egyedülálló nők nagyobb arányban veszítették el munkahelyüket, mint a gyermektelen nők. Ez rávilágít arra, hogy a gyermekgondozási és a tartós ápolási-gondozási szolgáltatások fontos szerepet töltenek be a nők munkaerőpiaci részvételének növelése szempontjából. E tekintetben a munka és a magánélet közötti egyensúlyról szóló, a tagállamok által 2022. augusztus 2-ig átültetendő irányelvnek szintén az a célja, hogy a nők és a férfiak számára egyenlő hozzáférést biztosítson a szabadságolási rendelkezésekhez, valamint biztosítsa azok kiegyensúlyozott alkalmazását. Az irányelv lehetővé fogja tenni a gyermeket nevelő szülők, illetve a gondozásra szoruló hozzátartozókról gondoskodó munkavállalók számára, hogy jobb egyensúlyt teremtsenek a gondozási és a szakmai feladatok között. Az adórendszerek kialakítása ugyanakkor számos tagállamban továbbra sem ösztönzi a második keresők (gyakran nők) munkaerőpiaci részvételét. A munkaerőpiacon tapasztalható nemi különbségek továbbra is jelentősek A 6 év alatti gyermeket nevelő és a gyermektelen személyek foglalkoztatási rátája közötti különbségek 2020-ban (százalékpontban, nemenként, a 25–49 év közöttiek körében) Forrás: Eurostat, [lfst_hheredch] munkaerő-felmérés. A kisgyermekes nők foglalkoztatási rátája az EU-ban 11,8 százalékponttal alacsonyabb, mint a gyermektelen nők foglalkoztatási rátája A munkaórák száma nagyobb mértékben csökkent a nők esetében, gyakran a gondozási kötelezettségek miatt (6,1 százalékponttal a nők esetében, 4,3 százalékponttal pedig a férfiak esetében) A gyermekgondozási szolgáltatásokban való részvétel terén jelentős eltérések mutatkoznak a tagállamok között Bár bizonyos csoportok körében növelhető a foglalkoztatás, a számos tagállamon belüli növekvő munkaerőhiány rávilágít arra, hogy a továbbképzés és az átképzés iránti általánosabb igény kulcsfontosságú. A gazdasági aktivitás Covid-világjárvány miatti visszaesése következtében szinte minden tagállamban csökkent a munkaerőhiány. 2021-ben, a kijárási korlátozások enyhítését és a fokozatos gazdasági fellendülést követően a tagállamok többségében ismét növekedni kezdett a betöltetlen álláshelyek száma. A – többek között a tartós szakemberhiány okozta – legnagyobb munkaerőhiányról például az építőipari ágazat, a tartós ápolási-gondozási ágazat, valamint az információs és kommunikációs technológiák ágazata számolt be. Szintén a zöld és a digitális átállás következtében a megújuló energiához kapcsolódó ágazatokban, az építőiparban, a mezőgazdaságban és az erdészetben megnövekedett munkaerő-kereslet várható, mégpedig a közepesen képzettek csoportjában. A munkaerőhiány a gazdasági fellendüléssel párhuzamosan növekszik 2,1 % a betöltetlen álláshelyek aránya 2021 II. negyedévében, azaz 0,5 százalékponttal magasabb, mint 2020 II. negyedévében, és mindössze 0,1 százalékponttal alacsonyabb, mint 2019 II. negyedévében Az építőipari, az egészségügyi, a tartós ápolási-gondozási és az ikt-ágazatban a tartós szakemberhiány a fő tendencia A betöltetlen álláshelyek aránya és a munkanélküliségi ráta (a 15–74 év közöttiek körében) az EU-27-ben Megjegyzés: az uniós gazdasági tevékenységek egységes ágazati osztályozási rendszere (NACE Rev. 2) szerinti B–S tevékenységek: Munkanélküliségi ráta, negyedéves adatok, szezonálisan kiigazított adatok. Forrás: Eurostat, [jvs_q_nace2] és [une_rt_q] munkaerő-felmérés. A munkahely nem mindig biztosít a tisztes megélhetéshez szükséges jövedelmet. A dolgozói szegénység a 2010. évi 8,5 %-ról 2019-re 9 %-ra nőtt az EU-27-ben. A határozott idejű munkaszerződéssel rendelkező munkavállalók jóval nagyobb mértékben vannak kitéve a dolgozói szegénység kockázatának, mint a határozatlan idejű munkaszerződéssel rendelkezők (16,2 %, illetve 5,9 %), csakúgy, mint az alacsony képzettségű munkavállalók a magas szintű képzettséggel rendelkező munkavállalókhoz képest (19 %, illetve 4,9 %). Ezen túlmenően a nem az EU-ban született munkavállalók körében sokkal nagyobb valószínűséggel fordul elő dolgozói szegénység, mint a helyben született munkavállalók körében. Bár a közelmúltban számos tagállamban nőtt a minimálbér, a jogszabályban meghatározott minimálbér gyakran továbbra is alacsony a gazdaságra jellemző egyéb bérekhez képest. A megfelelő minimálbérekről szóló bizottsági irányelvjavaslattal összhangban a kollektív tárgyalás kulcsszerepet játszik abban, hogy Unió-szerte megvalósuljon a minimálbérek által nyújtott védelem szintje megfelelő legyen. A határozott idejű foglalkoztatás a világjárvány kezdete óta csökken, ami azt tükrözi, hogy a határozott idejű munkaszerződéshez kötött munkahelyek nagyobb arányban szűntek meg, mint a határozatlan idejű munkaszerződéssel foglalkoztatott munkavállalók körében, bár továbbra is jelentős több tagállamban. A határozott idejű munkaszerződések továbbra is különösen elterjedtek a nők, a fiatalok és a nem az EU-ban született munkavállalók körében. A több állandó munkahelyhez „ugródeszkát” jelentő határozott idejű munkaszerződések kulcsfontosságúak a munkahelyek általános minőségének javítása szempontjából. Egyes tagállamokban a munkavállalók határozott idejű munkaszerződésének elsődleges oka továbbra is az, hogy nehezen találnak állandó munkahelyet. A nem önként vállalt határozott idejű munkaszerződéssel foglalkoztatott munkavállalók a saját bevallásuk szerint gyakran kevésbé elégedettek a munkahelyükkel, ami befolyásolhatja a teljesítményüket és a készségek elsajátítását. 2020-ban a részmunkaidős foglalkoztatás EU-n belüli aránya csökkent az előző évhez képest, a nem önként vállalt részmunkaidős foglalkoztatás azonban még mindig a munkavállalók jelentős arányát érinti. A távmunka hirtelen és jelentős növekedése a távoli helyről történő munkavégzéshez kapcsolódó előnyökre és kihívásokra egyaránt rávilágított. Az egészségügyi veszélyhelyzet során a távmunka számos cégnél jelentősnek bizonyul az üzletmenet-folytonosság biztosítása és a munkavállalóik egészségének megőrzése terén. Válságmentes időkben ez a munkavállalók számára rövidebb ingázási időt, nagyobb rugalmasságot, valamint a munka és a magánélet jobb egyensúlyát, a vállalkozások számára pedig nagyobb hatékonyságot és termelékenységet is biztosít. A távmunka ennek ellenére néha elmoshatja a munka és a magánélet közötti, meglévő határvonalakat, ami nagyobb munkaintenzitással, illetve bizonyos esetekben a kollektív képviselet, valamint a munkahelyi döntéshozatalban és képzésben való részvétel biztosításának nehézségeivel jár. A digitális technológiák lehetővé teszik a távmunka térnyerését, valamint a munkaerő-kínálat és -kereslet jobb összhangját, ugyanakkor egyes csoportok – nevezetesen az alacsony képzettségűek és az idősek – számára kihívást jelentenek a munkaerőpiacon és a társadalomban való teljes körű részvétel szempontjából. Ez viszont növelheti a digitális szakadékot, valamint a munkaerőpiacról és a társadalomból való kirekesztődést, ezért fontos, hogy mindenki elsajátítsa a digitális átállás előnyeinek kihasználásához szükséges digitális készségeket. A világjárvány felgyorsította a digitalizáció területén tapasztalható jelenlegi tendenciákat, többek között a platformokon keresztüli munkavégzés ösztönzésével, ami szakpolitikai fellépést tesz szükségessé a kapcsolódó átalakulások kezeléséhez – nevezetesen a munkafeltételek és a szociális védelemhez való hozzáférés tekintetében. A digitális technológiák új tanulási és munkavégzési módokat, a vállalkozások és a fogyasztók számára pedig új lehetőségeket biztosítanak. A munkaerőpiacon foglalkoztatási lehetőségeket teremtenek, valamint hozzájárulhatnak a munkáltatói és a munkavállalói oldal jobb összehangolásához. Ugyanakkor kockázatokkal is járhatnak a meglévő munkahelyekre és a foglalkoztatás minőségére nézve, különösen a sok rutint igénylő tevékenységeket végzők és az alacsony képzettségűek esetében. A digitális készségeket igénylő foglalkozásokhoz történő munkaerő-átcsoportosítással párhuzamosan a digitálisplatform-alapú gazdasághoz kapcsolódó foglalkozásokhoz való átcsoportosítás is előfordulhat. Az online munka iránti kereslet gyorsan nő a világjárvány alatt (a bevételek ötszörösére emelkedtek az elmúlt öt évben), előtérbe helyezve annak fontosságát, hogy egyértelművé kell tenni a platform-munkavállalók jogállását és javítani kell a munkafeltételeiket.

A részmunkaidős és az atipikus foglalkoztatási formák alkalmazásának több tagállamban fontos, nem önkéntes összetevője van 13,3 % az EU-ban 2020-ban határozott idejű munkaszerződéssel foglalkoztatott munkavállalók aránya (1,5 százalékponttal alacsonyabb, mint 2019-ben; a 15–64 év közöttiek körében) E munkavállalók körében 6,8 % a nem önként vállalt ideiglenes foglalkoztatásban lévők aránya (túlnyomórészt fiatalok) 17,2 % az EU-ban 2020-ban a részmunkaidőben foglalkoztatott személyek aránya (1,2 százalékponttal alacsonyabb, mint 2019-ben) 25 % az EU-ban 2020-ban nem önként vállalt részmunkaidőben foglalkoztatottak aránya Határozott idejű munkaszerződéssel foglalkoztatottak az összes foglalkoztatott százalékos arányaként kifejezve (a 15–64 éves korcsoportban) 2020-ban. Nem önként vállalt ideiglenes foglalkoztatás (a 15–64 éves korcsoportban) az EU-27-ben 2020-ban Részmunkaidős foglalkoztatásra irányuló munkaszerződéssel foglalkoztatottak az összes foglalkoztatott százalékos arányaként kifejezve (a 15–64 éves korcsoportban) 2020-ban. Nem önként vállalt részmunkaidős foglalkoztatás (a 15–64 éves korcsoportban) az EU-27-ben 2020-ban Forrás: az Eurostat adatbázisa [tesem190], valamint az [lfsi_pt_a], az [lfsa_eppgai] és az [lfsa_etpgan] munkaerő-felmérés. A zöld gazdaságra való átállás és a klímasemlegesség 2050-ig történő megvalósítására vonatkozó kötelezettségvállalás egyedülálló lehetőséget jelent az uniós gazdaság fenntartható, inkluzív és reziliens módon történő újraindítására. Amennyiben sor kerül a megfelelő kísérő szakpolitikák bevezetésére, a klímasemlegességre való átállás 2030-ig akár további egymillió munkahelyet teremthet, bár a hatások várhatóan szakmánként, ágazatonként és régiónként eltérőek lesznek. Leginkább a közepesen képzettek csoportja számára jönnek majd létre munkahelyek, ezáltal hozzájárulhatnak a munkaerőpiac polarizálódási tendenciáinak mérsékléséhez. A zöld átállás azonban nem egyformán érint majd minden európai polgárt, egyesek számára negatív hatása lesz, munkahelyek megszűnésével és szerkezetátalakítással jár majd bizonyos ágazatokban (konkrétan a nyersanyag-kitermelési erőforrásokhoz kapcsolódó ágazatokban és a rendkívül energiaigényes ágazatokban), valamint egyre nagyobb nyomást fejt ki a háztartások jövedelmére. Emellett számos ágazatban a meglévő munkahelyekhez kiegészítő készségeket kell elsajátítani a zöld átállás támogatása érdekében. Ezek a változások kihívást jelenthetnek, különösen a legkiszolgáltatottabbak számára, valamint egyes régiók – különösen az ipari átalakulás vagy a fogyasztási szokások változásai által leginkább érintett régiók, valamint a szénbányászatra szakosodott régiók – számára. Ugyanakkor a fokozottabban körforgásos gazdaságra való átálláshoz kapcsolódó, számos tevékenység jelentős mértékben hozzájárulhat a szociális gazdasághoz és a helyi munkahelyteremtéshez. E kihívások kezeléséhez elengedhetetlen lesz a továbbképzés, az átképzés és a munkahelyváltás támogatása. Ezek felvértezhetik az embereket a megfelelő készségekkel, és elősegíthetik a munkaerő gyors átcsoportosítását, ami hozzájárul a hatékonyság növekedéséhez, a termelékenységhez és a bérekhez. Az európai készségfejlesztési programban bejelentettek szerint a szakmák környezetbarátabbá tételének nyomon követése, valamint bizonyos konkrét foglalkozásokban és ágazatokban szükséges készségfejlesztés-típusok azonosítása szigorúbb lesz. Az energiaszegénység egyre inkább terjedő szegénységforma, ami célzott intézkedéseket tesz szükségessé. Az energiaszegénység az EU-ban napjainkban akár 34 millió embert érint, minden ötödik, a szegénységi küszöb alatti jövedelemmel rendelkező ember számol be arról, hogy otthonát nem tudja megfelelően fűteni. A Bizottság 2021 októberében elfogadta „Az emelkedő energiaárak kezelése: a cselekvés és a támogatás eszköztára” című közleményt , amely a méltányos adókedvezmény-rendszereket, a célzott jövedelemtámogatási intézkedéseket és az inkluzív épületkorszerűsítési politikákat emelte ki az energiaszegénység enyhítését, valamint a közelmúltbeli áremelkedések azonnali hatásának kezelését célzó eszköztár kulcsfontosságú elemeiként. A szociális szempontból méltányos zöld átállás olyan kísérő foglalkoztatási, készségfejlesztési és szociálpolitikai intézkedéseket tesz szükségessé, amelyek kitérnek a kihívásra. A Bizottság 2021 decemberében az éghajlatvédelmi átállás szociális és munkaügyi aspektusainak kezelését célzó tanácsi ajánlásra irányuló javaslatot kíván előterjeszteni. A szociális partnerek minőségi és eredményes szerepvállalása az európai szociális piacgazdaság megfelelő működésének előfeltétele, ami fenntarthatóbb és inkluzívabb szakpolitikai eredményeket biztosít. Az aktív munkaerőpiaci szakpolitikák és a jövedelmek védelme területén a világjárvány kitörése óta hozott intézkedéseknek több mint feléről megállapodás jött létre a szociális partnereket tömörítő szervezetekkel, illetve e szervezetekkel tárgyalások folytak. A foglalkoztatási iránymutatások felszólítják a tagállamokat arra, hogy biztosítsák a szociális partnerek időben történő és érdemi bevonását a foglalkoztatási, a szociális és – adott esetben – a gazdasági reformok és szakpolitikák kialakításába és végrehajtásába, többek között a megnövelt kapacitásuk támogatásával. A nemzeti gyakorlatokkal és intézményi keretekkel összhangban a szociális partnerekkel minden szinten folytatott együttműködés célja a reformok kialakításának javítása és a reformokért való felelősségvállalás biztosítása. A szociális partnerek nemzeti foglalkoztatás- és szociálpolitikába való bevonásának minősége összességében stabil maradt vagy kismértékben javult az elmúlt években, de még mindig jelentősen eltér az egyes tagállamokban. A civil társadalmi szervezetek bevonása szintén fontos és hasznos ehhez. Ez különösen fontos olyan időszakban, amikor konszenzusra van szükség a stabil fellendülés biztosításához, valamint a zöld és digitális átállás támogatásához. A tervezett intézkedések sikeres megvalósításának biztosításához a jövőben fontos lesz, hogy a szociális partnerek és a civil társadalmi szervezetek megfelelően bekapcsolódjanak a helyreállítási és rezilienciaépítési tervek végrehajtásába. A szociális partnerek kulcsszerepet játszanak a a Covid19-válságból való fellendülést célzó stratégiában A szociális partnereknek a 2021-ben hozott szakpolitikai intézkedések kialakításába történő bevonásának formája Az üzletmenet-folytonosság, a foglalkoztatásvédelem, a munkahelymegtartás és a munkahelyek átalakítása, valamint a jövedelmek védelme területén 2021-ben hozott intézkedéseknek több mint feléről a szociális partnerek állapodtak meg, illetve folytattak tárgyalásokat A bevonásuk minősége jelentősen eltér a tagállamokban Megjegyzések: az ábrán a 2021. január 1. és 2021. szeptember 13. között alkotott 184 jogszabály, illetve ajánlás és ebben az időszakban létrejött háromoldalú megállapodás esetei láthatók. Forrás: Eurofound (2021), Covid19 uniós szakpolitikai megfigyelő adatbázis. Az oktatási eredmények továbbra is szorosan összefüggnek a társadalmi-gazdasági háttérrel. A Covid19 jelentős nyomás alá helyezte a tagállamok oktatási és képzési rendszereit. A korai iskolaelhagyók aránya tovább csökkent a világjárvány alatt, bár lassabb ütemben, és még mindig jelentős eltérések vannak az egyes országok között. A tagállamok által készített első tanulmányok és felmérések szerint a világjárvány alatt jelentős a tanulásból való kiesés, különösen a rosszabb társadalmi-gazdasági hátterű vagy a nem uniós migráns hátterű diákok érintettek. Az online digitális oktatáshoz való egyenlőtlen hozzáférés mellett például az otthoni, kevésbé támogató tanulási környezet akadályozta a tanulásukat. A világjárványtól függetlenül a tanulók társadalmi-gazdasági vagy migráns háttere továbbra is jól előrevetíti digitális készségeik szintjét. Ami az alapkészségeket illeti, a korábban tett némi előrelépést követően az alulteljesítő 15 éves tanulók aránya ismét emelkedik. Ez kihangsúlyozza annak jelentőségét, hogy a legkorábbi életévektől kezdődően színvonalas oktatást kell biztosítani. A felsőfokú végzettséggel rendelkezők arányának növekedése ellenére a tagállamok többségében a felsőoktatásban való részvétel terén tapasztalható szociális különbségek általában több generáción át fennmaradnak. A meglévő strukturális munkaerőhiány azt is kihangsúlyozza, hogy meg kell erősíteni az oktatás munkaerőpiaci relevanciáját, és tovább kell növelni a felsőoktatásban való részvételt, különösen azokban az ágazatokban, amelyekben növekszik az igény ezek iránt, például az információs és kommunikációs technológiák (IKT) ágazatában, valamint a természettudományok, a technológia, a műszaki tudományok és a matematika (TTMM) ágazatában. Az oktatási eredmények társadalmi-gazdasági vagy migráns háttérhez kapcsolódó egyenlőtlenségeinek megakadályozása és csökkentése kulcsfontosságú ahhoz, hogy mindenki számára esélyegyenlőséget lehessen biztosítani, ami kedvező hatást gyakorol az egyéni készségek szintjére és a gazdaság növekedési potenciáljára.







Az oktatás terén tapasztalható egyenlőtlenségek eltérő munkaerőpiaci kiindulási pozíciót és karrierkilátásokat határozhatnak meg 26,6 százalékpontos különbség az olvasott szöveg értése terén a gazdasági, társadalmi és kulturális státuszhoz kapcsolódó index alsó és felső negyedében lévő tanulók között A tanulók társadalmi-gazdasági vagy migráns háttere jól előrevetíti digitális készségeik szintjét Az EU-n kívül született fiatalok csaknem háromszor nagyobb valószínűséggel hagyják el az iskolát tanulmányaik befejezése előtt Az oktatás és képzés korai elhagyása (18–24 évesek, 2020) Megjegyzés: Egyes szigetek és legkülső régiók közigazgatási egységei nem képviseltetik magukat. Forrás: Eurostat, EDAT_LFSE_02 munkaerő-felmérés. © EuroGeographics a közigazgatási határok esetében. A felnőttek készségfejlesztése továbbra is jelentősen elmarad az EU-n belüli bevett gyakorlattól, az országok közötti hatalmas különbségek és a világjárvány súlyos hatása mellett; a 2030-ra kitűzött uniós kiemelt cél támogatni fogja az e tekintetben szükséges további erőfeszítéseket. Ezért továbbra is komoly kihívást jelent annak biztosítása, hogy a munkaerő rendelkezzen a jövő munkaerőpiacaihoz szükséges készségekkel. A készségigény-előrejelzések szerint a munkaerőpiaci készségprofilok – többek között a zöld és digitális átállás miatti – rohamos ütemű technológiai változás fényében átalakulnak, és tovább csökken az alacsony képzettséget igénylő foglalkozások száma. Emiatt sürgősen szükség van továbbképzésre és átképzésre. Ennek tükrében a felnőttkori tanulásra vonatkozó uniós kiemelt cél (az elmúlt évben) 60 % volt, szemben a 2016. évi 37,4 %-os aránnyal. Az alacsony képzettségűek és a migránsok körében a felnőttkori tanulásban való részvétel továbbra is jelentősen elmaradt az átlagtól. A felnőttkori tanulásban való részvétel növekedése olyan átfogó megközelítést igényel, amely következetesen kezeli a különböző akadályokat, többek között készségekkel kapcsolatos információgyűjtéssel és készségigény-előrejelzéssel, amelyeket a megfelelő érdekelt felekkel partnerségben kell végezni. Ez azt feltételezi, hogy a közvetlen költségekre, például az egyéni képzési jogosultságokra szánt pénzügyi támogatást fizetett képzési szabadsággal és pályaorientációs szolgáltatásokkal kell ötvözni, emellett áttekintést kell nyújtani a minőségbiztosítással garantált képzési lehetőségekről, és tájékoztatást kell nyújtani a készségek érvényesítéséről és igazolásáról. A munkaerő továbbképzése és átképzése kulcsfontosságú a munkahelyváltás megkönnyítéséhez, valamint a zöld és digitális átállás támogatásához 9,2 % azoknak a felnőtteknek az aránya, akik képzésben vettek részt (az elmúlt négy hétben) az EU-ban 2020-ban Közülük mindössze 3,4 % az alacsony képzettségű felnőttek aránya 89 % az EU-n belül azoknak a felnőtteknek az aránya, akik egyetértenek azzal, hogy a jobb pénzügyi feltételek ösztönöznék a képzésben való részvételt A teljes népesség és a munkanélküliek felnőttkori tanulásban való részvételének aránya 2020-ban (%-ban, a 25–64 évesek körében, az elmúlt négy hétben) Forrás: Eurostat, [trng_lfse_02] munkaerő-felmérés Az uniós tagállamok korlátozott előrelépést regisztráltak az alapvető digitális készségek felnőttekkel való elsajátíttatása terén, és további jelentős erőfeszítésekre van szükség a haladó szintű digitális készségek terén. A világjárvány számos foglalkozás és ágazat esetében előírt transzverzális követelményként valamennyi szinten jelentősen megnövelte a digitális készségek iránti igényt. A szociális eredménytábla kiemelt mutatójához rendelkezésre álló legfrissebb (2019. évi) adatokból az derül ki, hogy a felnőtteknek csak 56 %-a rendelkezik legalább alapvető digitális készségekkel. A mutató azt is jelzi, hogy hiányzik a konvergencia a tagállamok között, és 2014 óta nagyon lassú az előrehaladás. A jelenlegi munkahelyek több mint 90 %-ához és szinte minden gazdasági ágazatban (megfelelő szintű) digitális készségek szükségesek. Ezen a területen elengedhetetlen az előrehaladás, ha az EU-nak ki kell elégítenie a társadalomban való napi szintű részvételhez szükséges digitális készségek iránti növekvő igényt, valamint a gazdaságnak ikt-szakemberek iránti konkrét igényét. A Covid19-válság ellenére a háztartások összesített jövedelme – a tagállami és uniós szinten tett, kivételesen gyors szakpolitikai válaszlépéseknek köszönhetően – nagyjából és átlagosan stabil maradt az uniós tagállamokban 2020-ban. Amint kitört a világjárvány, a háztartások jövedelme 2020 II. negyedévében drasztikusan visszaesett, de az év végére helyreállt, és összességében stabil maradt 2019 és 2020 között. A munkavállalók kompenzációjának visszaesése volt a legnagyobb mértékű, és az önálló vállalkozók kompenzációja és tulajdonosi nettó jövedelme is jelentősen visszaesett. A nettó szociális ellátások 2020-ban jelentős mértékben hozzájárultak az összjövedelemhez, és fontos szerepet játszottak a háztartások jövedelmének II. negyedévi általános visszaesésésben, amit bizonyos mértékben a jövedelem- és a vagyonadó kiigazítása is támogatott. A reál-GDP előző évhez képest 6 %-os csökkenése mellett a háztartások összesített 2020. évi jövedelme egyrészt a válság szociális hatásának enyhítése érdekében bevezetett rendkívüli, diszkrecionális szakpolitikák eredményességét, másrészt a szociális védelmi rendszer és az adórendszer automatikus stabilizáló hatását is tanúsítja. 2021 II. negyedévében a reál-GDP és a munkavállalók kompenzációja egyaránt gyorsan növekedett, hozzávetőleg ugyanolyan mértékben, mint amilyen mértékben egy évvel korábban visszaesett. A háztartások rendelkezésre álló, reálértékben mért bruttó jövedelme (GDHI) összességében nagyobb mértékben nőtt ebben a negyedévben, mint amilyen mértékben egy évvel korábban visszaesett, szintén annak köszönhetően, hogy a nettó szociális ellátások lassabb ütemben csökkentek, mint más jövedelemforrások. A Covid19‑válság ellenére a háztartások összesített jövedelme nagyjából és átlagosan stabil maradt az uniós tagállamokban 2020-ban A jövedelmi egyenlőtlenség (S80/S20) kismértékben csökkent, illetve stabil maradt a tagállamok többségében A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek aránya stabil volt, hozzávetőleg minden ötödik személy volt érintett 2020-ban az EU-n belül GDP-növekedés, a háztartások rendelkezésre álló, reálértékben mért bruttó jövedelmének növekedése, valamint annak fő összetevői (EU-27) Forrás: Eurostat, a [ nasq_10_nf_tr ] és a [ namq_10_gdp ] kódú nemzeti számlák. Megjegyzések: lásd a jelentés törzsszövegét. A szociális védelmi rendszerek oly módon nyújtottak segítséget a Covid19-válság átvészeléséhez, hogy a szegénység kockázata és a jövedelmi egyenlőtlenség jelentősen nem nőtt. A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek aránya (AROPE) és ennek minden egyes összetevője, valamint általában véve a jövedelmi egyenlőtlenség a tagállamok többségében nagyjából stabil maradt 2019 és 2020 között. Ez az adó- és szociális ellátórendszerek hatását, valamint a Covid19-válság alatt – többek között csökkentett munkaidős foglalkoztatási programok és más munkahelymegtartási intézkedések keretében – bevezetett vagy kibővített jelentős köztámogatás hatását tükrözi, különösen a kiszolgáltatott helyzetben lévő csoportok esetében. A 2020. évi szociális védelmi kiadásokra vonatkozó korai becslések 19 tagállam esetében példátlan szinteket és jelentős növekedést mutatnak 2019-hez képest. A (megfelelő) szociális védelemhez való hozzáférés javítását célzó ideiglenes intézkedések ellenére számos tagállamban továbbra is vannak hiányosságok, különösen az atipikus foglalkoztatási formákban dolgozó munkavállalók és az önálló vállalkozók esetében. A tagállamok által a munkavállalók és az önálló vállalkozók szociális védelemhez való hozzáféréséről szóló 2019-es tanácsi ajánlás végrehajtása érdekében benyújtott nemzeti tervek bejelentenek bizonyos strukturális reformokat. A szegénység és a társadalmi kirekesztődés kockázata mindazonáltal továbbra is magas bizonyos népességcsoportok – különösen a gyermekes családok, a fogyatékossággal élő személyek, a nem az EU-ban születettek és a romák – esetében. A nagyon alacsony munkaintenzitású háztartások körében nőtt a szegénység az elmúlt évtizedben. A tagállamok többségében a gyermekek fokozottabban ki vannak téve a szegénységnek (többek között a tartós szegénységnek), mint a felnőtt népesség. A szegénységben és társadalmi kirekesztettségben felnövő gyermekeknek kisebb az esélyük a jó iskolai előmenetelre, az egészséges életre és arra, hogy későbbi életük során ki tudják bontakoztatni képességeiket. A szociális jogok európai pillérének megvalósítására irányuló cselekvési terv a szegénység csökkentésére vonatkozó, 2030-ra kitűzött kiemelt uniós célt kiegészítő törekvést terjesztett elő, miszerint a szegénység vagy társadalmi kirekesztődés kockázatának kitett gyermekek számát 2030-ig legalább 5 millióval csökkenteni kell. Egyes tagállamokban az egyedülálló szülő által nevelt vagy a több mint három gyermeket nevelő családokban élő vagy migráns, illetve roma háttérrel rendelkező gyermekek esetében a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázata akár háromszor nagyobb, mint más gyermekek esetében. A 2021. június 14-i tanácsi ajánlás pontosan azzal a céllal hozta létre az európai gyermekgaranciát, hogy különböző kulcsfontosságú szolgáltatásokhoz való hozzáférés garantálása révén megakadályozható legyen a gyermekek társadalmi kirekesztődése, és biztosítható legyen az ellene folytatott küzdelem. A nem az EU-ban születettek szintén nagyobb mértékben vannak kitéve a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának. A romák jelentős többsége a nemzeti szegénységi küszöb alatt él. A lakásköltség-túlterheltségi arány az EU egészében tovább csökkent a válság előtt, a helyzet azonban továbbra is kritikus a szegénységi küszöb alatt élők esetében. 2020-ban az EU népességének hozzávetőleg egytizede élt olyan háztartásban, amely a rendelkezésre álló (ekvivalens) jövedelmének legalább 40 %-át lakhatásra fordította. A szegénység kockázatának kitett népességen belül a lakásköltség-túlterheltségi arány jóval magasabb volt, a tagállamok között pedig jelentős eltérések mutatkoztak.

A szociális transzferek szegénységcsökkentésre kifejtett hatása 2015 óta stabil az EU-27-ben, de közvetlenül a válság előtt eltérést mutatott. Az uniós szociális transzferek (a nyugdíjak kivételével) átlagosan mintegy egyharmadával csökkentették a szegénységi arányt. Jelentős eltérések vannak azonban a tagállamok között, mintegy 16 %-tól 50 %-ig változik ez az arány. 2019 és 2020 között nőttek a tagállamok közötti eltérések. Jelentős eltérések vannak a szociális védelem terjedelme tekintetében, különösen az atipikus foglalkoztatási formákban dolgozó munkavállalók és az önálló vállalkozók körében, a szegénységi küszöb százalékos arányaként kifejezett minimumjövedelem-ellátások pedig szinte minden tagállamban csökkentek 2019-ben. A minimumjövedelem szintje 12 tagállamban jóval a szegénységi küszöb 60 %-a alá csökkent. A Bizottság a tagállamok szakpolitikáinak eredményes támogatása és kiegészítése érdekében a minimumjövedelemről szóló tanácsi ajánlásra irányuló javaslatot kíván előterjeszteni 2022-ben. A szociális védőhálók megfelelősége tagállamonként eltérő A szegénységi küszöb százalékos arányaként kifejezett minimumjövedelem-ellátások csökkentek 16 tagállamban 2018 és 2019 között 2019-ben a minimumjövedelem-ellátások a szegénységi küszöbnek kevesebb mint felét tették ki a tagállamok egyharmadában A szociális transzferek szegénységcsökkentésre kifejtett hatása 16 % és 52 % között változik a tagállamokban A minimumjövedelemben részesülők nettó jövedelme a szegénységi küszöb százalékos arányaként (három évre kiegyenlítve), valamint az alacsony bérezésűek jövedelmének százalékos arányaként kifejezve (jövedelmi év: 2019) Forrás: A DG EMPL számítása az EU-SILC mikroadataiból. Megjegyzés: Írország esetében az adatok a minimumjövedelem-ellátások tekintetében a 2020-as jövedelmi évet tükrözik. Írország, Olaszország, Luxemburg és Lettország esetében a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatára vonatkozó közösségi statisztika (AROP SILC) 2020. évi küszöbértéke még nem áll rendelkezésre. A grafikon egyedülálló gyermektelen személyekre vonatkozik. Egy minimumjövedelemben részesülő nettó jövedelme a minimumjövedelemtől eltérő típusú ellátásokat is magában foglalhat (például lakhatási juttatásokat). Az alacsony bérezésű személy az átlagbér 50 %-át keresi, és teljes munkaidőben dolgozik. A világjárvány ellenére a kezdeti bizonyítékok arra utalnak, hogy az egészségügyi ellátás iránti, saját bevallás szerinti kielégítetlen igények nagyjából stabilak voltak a tagállamok többségében 2020-ban, azonban jelentősek az eltérések a tagállamok között. Egyes csoportok, például az alacsony jövedelmű háztartásokban élők vagy a migráns hátterű személyek nagyobb valószínűséggel vannak kiszolgáltatott helyzetben az egészségügyi ellátás iránti kielégítetlen igények miatt, bár a teljes népességhez képest tapasztalható különbségek mértéke eltérő a tagállamokban. Még mindig felmerülhetnek kihívások a gyógyászati eljárások elhalasztásához és a rutinszerű betegellátás jelentős megszakadásához kapcsolódóan, az egészségügyi ellátás iránti kielégítetlen igényekkel összefüggésben is, amelyek jelentősebbek voltak a Covid19-válság kezdetén. A világjárvány rávilágított arra, hogy az egészségügyi ellátást reziliensebbé, színvonalasabbá és hozzáférhetőbbé kell tenni. ************* A tagállamoknak intézkedéseket kell hozniuk az ezen együttes foglalkoztatási jelentésben megállapított, foglalkoztatási, készségfejlesztési és szociálpolitikai kihívások kezelése érdekében. A jelentésben ismertetett elemzés számos olyan kiemelt területet emel ki, amelyen szakpolitikai intézkedésekre van szükség. Ezeknek az inkluzív helyreállítás előmozdítását kell célul kitűzniük a munkahelyteremtés elősegítésével, a munkanélküliségből a foglalkoztatásba való és az ágazatok közötti átmenetek megkönnyítésével, a gazdasági és társadalmi reziliencia javításával, valamint a méltányos zöld és digitális átállás biztosításával, ugyanakkor a foglalkoztatásra, a készségekre és a szegénységcsökkentésre vonatkozó, 2030-ra kitűzött uniós kiemelt célok megvalósításával. A foglalkoztatási iránymutatásokkal összhangban a tagállamok a következőkre kapnak felkérést: ·térjenek át fokozatosan a munkaerőpiacon a vészhelyzeti intézkedésekről a helyreállítási intézkedésekre, és hozzanak intézkedéseket fokozottabb munkaerőpiaci részvétel és a világjárvány által leginkább érintett munkavállalók munkaerőpiacra való visszatérésének előmozdítására; ·a foglalkoztatás hatékony és aktív támogatásáról szóló ajánlással összhangban dolgozzanak ki munkaerő-felvételi és munkahelyváltási ösztönzőket, továbbképzési és átképzési intézkedéseket, valamint a munkahelyváltás foglalkoztatási szolgálatok általi fokozottabb támogatását tartalmazó, koherens szakpolitikai csomagokat; ·tegyék hatékonyabbá és eredményesebbé az aktív munkaerőpiaci szakpolitikákat és az állami foglalkoztatási szolgálatokat, többek között digitális infrastruktúrába és szolgáltatásokba való beruházással; készségigény-előrejelzéssel és készségekkel kapcsolatos információgyűjtéssel (a zöld és digitális átálláshoz kapcsolódóan is); profilalkotási rendszerekkel; valamint a személyzet megfelelő képzésével; ·a megerősített ifjúsági garanciával összhangban javítsák a fiatalok munkaerőpiaci kilátásait, az inkluzív és színvonalas szakképzés és felsőoktatás előmozdításával; a foglalkoztatási szolgálatok számára célzott támogatás biztosításával (beleértve a mentorálást, az orientációt és a tanácsadást), valamint (különösen a kkv-knál teljesített) színvonalas tanulószerződéses gyakorlati képzések és szakmai gyakorlatok támogatásával; ·biztosítsák a nemek közötti egyenlőséget, és erősítsék meg a nők munkaerőpiaci részvételét, többek között a munka és a magánélet közötti egyensúlyra vonatkozó szakpolitikákkal; megfizethető, színvonalas tartós ápoláshoz-gondozáshoz, valamint koragyermekkori nevelési és gondozási szolgáltatásokhoz való hozzáféréssel, valamint annak biztosításával, hogy a gondozási feladatokat ellátó szülők és más személyek igénybe vehessenek családi szabadságot és rugalmas munkamegállapodásokat, ugyanakkor mozdítsák elő az adott jogosultságok nők és férfiak közötti kiegyensúlyozott alkalmazását; ·javítsák a tanulási eredményeket és csökkentsék az oktatás és képzés területén fennálló egyenlőtlenségeket; terjesszék ki a felsőoktatáshoz való hozzáférést (különösen a hátrányos helyzetű csoportok esetében); akadályozzák meg a korai iskolaelhagyást; növeljék a felsőoktatásban való részvételt és a felsőoktatás munkaerőpiaci relevanciáját, külön hangsúlyt helyezve olyan ágazatokra, mint az IKT és a TTMM, többek között mikrotanúsítványokkal; ·invesztáljanak a felnőttek átképzésébe és továbbképzésébe, mégpedig a digitális és zöld átálláshoz szükséges készségekbe, különösen az egyéni tanulási számlákon biztosított egyéni képzési jogosultságokra vonatkozó rendelkezések szigorításával, a készségfejlesztési paktum szerinti, nagy léptékű, több érdekelt felet tömörítő köz-magán társulások, valamint a digitális készségekkel és munkahelyekkel foglalkozó koalíció támogatásával, a vállalkozások és a munkavállalók számára a továbbképzéshez és átképzéshez biztosított több ösztönzővel, többek között digitális infrastruktúrába és berendezésekbe való beruházással; ·kulcsfontosságú alaptechnológiákkal (például iskolák számára biztosított nagy sebességű hálózati összekapcsoltsággal), berendezésekkel és tanárképzéssel támogatott digitális oktatás és képzés kialakításával fejlesszék a tanulók és a felnőttek digitális kompetenciáit, valamint növeljék a digitális tehetségbázist a munkaerőpiacon; a digitalizációra vonatkozó know-how-val támogassák az intézményeket, külön hangsúlyt helyezve a befogadásra és a digitális szakadék csökkentésére; ·reformálják meg a munkaerőpiaci szabályozásokat, valamint az adórendszert és a szociális ellátórendszert, hogy ezáltal biztosítsák a munkaerőpiac szegmentációjának mérséklését és a minőségi munkahelyek teremtésének elősegítését; győződjenek meg arról, hogy az atipikus foglalkoztatási formákban dolgozó munkavállalók és az önálló vállalkozók – a szociális védelemhez való hozzáférésről szóló 2019. évi tanácsi ajánlással összhangban – hozzáférjenek megfelelő szociális védelemhez; ·biztosítsák, hogy a munkakörnyezet biztonságos legyen, és megfelelően igazodjon a világjárvány utáni követelményekhez, és széles körben rendelkezésre álljanak rugalmas munkafeltételek; ·biztosítsanak szociális szempontból méltányos átállási folyamatot; ·mozdítsák elő a kollektív tárgyalást, a szociális párbeszédet és a szociális partnerek bevonását, többek között a helyreállítási és rezilienciaépítési tervek végrehajtásával összefüggésben;

·a gyermekgaranciát létrehozó ajánlással összhangban valamennyi, a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitett gyermek számára biztosítsanak ingyenes és tényleges hozzáférést az egészségügyi ellátáshoz, a koragyermekkori neveléshez és gondozáshoz, oktatási és iskolai tevékenységekhez, illetve biztosítsanak tényleges hozzáférést az egészséges táplálkozáshoz és a megfelelő lakhatáshoz; ·invesztáljanak mindenki számára megfelelő és fenntartható szociális védelmi rendszerekbe, ideértve a minimumjövedelem biztosítását célzó programokat, a védelem szintjének fenntartását és megerősítését célzó reformok támogatását, valamint a kellő védelemben nem részesülők védelmének javítását; javítsák a juttatások megfelelőségét, a jogok átruházhatóságát, a minőségi szolgáltatásokhoz való hozzáférést, a munkaképes személyek munkaerőpiaci integrációjának támogatását; erősítsék meg a színvonalas, megfizethető és fenntartható tartós ápolási-gondozási szolgáltatások nyújtását; értékeljék a szakpolitikák elosztási hatásait; ·biztosítsanak inkluzív és fenntartható nyugdíjrendszereket, amelyek megfelelő hozzáférést biztosítanak a nők és a férfiak, valamint a különféle típusú szerződésekkel rendelkező és gazdasági tevékenységet végző személyek részére, megfelelő időskori jövedelem biztosítása mellett; ·kezeljék a hajléktalanságot a szegénység legszélsőségesebb formájaként; mozdítsák elő a bentlakásos intézmények és a szociális lakások felújításába való beruházást; könnyítsék meg a minőségi és megfizethető lakhatáshoz, a szociális lakhatáshoz vagy adott esetben a lakhatási támogatáshoz való hozzáférést; ·invesztáljanak az egészségügyi rendszerek kapacitásába, beleértve az alapellátást, az ellátás koordinálását, az egészségügyi személyzetet és az e-egészségügyet; csökkentsék az igénybe vevő általi közvetlen fizetéseket, javítsák az egészségügyi ellátás lefedettségét, továbbá mozdítsák elő a továbbképzést és az átképzést. Az uniós források többek között az Európai Szociális Alap Plusz, az Európai Regionális Fejlesztési Alap és a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz révén támogatják a tagállamokat az ezekkel a területekkel kapcsolatos szakpolitikai fellépés felgyorsításában. A nemzeti helyreállítási és rezilienciaépítési tervekben szereplő reformok és beruházások teljes körű és ambiciózus végrehajtása kulcsfontosságú lesz a helyreállítás, valamint a zöld és digitális átállás eredményes támogatásának biztosításához. Még fontosabb, hogy hozzá fog járulni az európai szemeszter összefüggésében az országspecifikus ajánlásokban meghatározott foglalkoztatási, készségfejlesztési és szociálpolitikai kihívások kezeléséhez. Az e szakpolitikai területekhez kapcsolódó, a Tanács által már jóváhagyott nemzeti tervekben szereplő intézkedések hozzávetőleg 135 milliárd EUR-t tesznek ki (ez a jóváhagyott tervek teljes pénzügyi juttatásnak mintegy 30 %-a), ami jelentős mértékben hozzá fog járulni a szociális jogok európai pillérének megvalósításához.

AZ EURÓPAI UNIÓ MUNKAERŐPIACI ÉS TÁRSADALMI TENDENCIÁINAK ÉS KIHÍVÁSAINAK ÁTTEKINTÉSE 1.1. Munkaerőpiaci trendek A munkaerőpiac fellendülése folytatódik, de a foglalkoztatás még nem éri el a válság előtti szintet. 2021 II. negyedévében az összes foglalkoztatottak száma az EU-ban elérte a 207,5 milliót. Ez 4,1 millióval több, mint 2020 II. negyedévében, de még mindig 2 millióval elmarad a 2019 IV. negyedévében elért csúcstól. A (a 20–64 év közöttiekre vonatkozó) foglalkoztatási ráta – miután 2020 II. negyedévében elérte a 71,6 %-os mélypontot – 2021 II. negyedévében részben helyreállt 72,8 %-ra, ami még mindig elmarad a 2019 IV. negyedévében elért 73,3 %-os csúcstól. Éves szinten a foglalkoztatási ráta 2020-ban 72,5 % volt, ami 0,7 százalékponttal elmaradt a 2019-es értéktől. Egyes gazdasági tevékenységek esetében a foglalkoztatás továbbra is jelentősen elmarad a válság előtti szinttől. 2021 II. negyedévében különösen a nagy- és a kiskereskedelmi, a közlekedési, a szálláshely-szolgáltatási és az étkeztetési tevékenységek területén még mindig 2,3 millió fővel kevesebb a foglalkoztatottak száma, mint 2019 IV. negyedévében (4,5 %-os csökkenés), ezeket a gyártási ágazat követi (2,5 %-os csökkenés). Ezzel szemben például az építőipari ágazatban és az információs és kommunikációs technológiák ágazatában már visszaállt a világjárvány előtti foglalkoztatási szint. Előrejelzések szerint a foglalkoztatás összességében 0,8 %-kal növekszik 2021-ben és 1 %-kal 2022-ben, mielőtt 2023-ban enyhén, 0,6 %-ra mérséklődne. Az inkluzív és munkahelyteremtő fellendülésre irányuló közös kötelezettségvállalást (lásd az 1.4. szakaszt) tükrözi az az uniós cél, hogy 2030-ra a 20–64 év közötti népesség legalább 78 %-a foglalkoztatott legyen. A betöltetlen álláshelyek aránya ugyanakkor a Covid19-válsággal összefüggő kezdeti visszaesését követően immár közel rekordszintre emelkedett. A válság előtt, 2019 II. negyedévében a betöltetlen álláshelyek aránya 2,4 % volt az EU-27-ben. A világjárvány megfékezésére irányuló intézkedések, valamint a gazdasági tevékenységek ezekhez kapcsolódó leállítása vagy lassítása következtében csökkent a betöltetlen álláshelyek aránya. Az EU-27-ben 2020 II. negyedévében 1,6 %-ra esett vissza, ami a legalacsonyabb arány 2016 I. negyedéve óta. Azóta emelkedik, 2021 II. negyedévében elérte a 2,3 %-ot, szinte teljesen semlegesítette a Covid19 okozta sokkhatást. Bár természetes, hogy a betöltetlen álláshelyek gyorsabban reagálnak a ciklikus kilengésekre, mint a munkanélküliség, a trendek és a felmérésekből (pl. Eurofound-felmérésekből) származó információkból az derül ki, hogy körültekintően nyomon kell követni az esetleges munkaerőhiányt (lásd a 2.1. szakaszt). A gyors szakpolitikai válaszlépés hozzájárult a Covid19-válság összefüggésében kifejtett munkaerőpiaci hatás megfékezéséhez. A világjárvány a gazdasági tevékenységre, a munkaerőpiacokra és a társadalomra széles körű hatást kifejtő népegészségügyi válságot váltott ki. A munkanélküliségi ráta (a 15–74 éves népesség körében) 2019 IV. negyedévében regisztrált 6,6 %-ról (az EU-27-ben valaha regisztrált legalacsonyabb szintről) 2020 III. negyedévére 7,6 %-ra emelkedett. Az euróövezetben a munkanélküliségi ráta valamivel magasabb (8,5 %) volt 2020 III. negyedévében (1,1 százalékponttal meghaladta a 2019 IV. negyedévében regisztrált értékét). A közelmúltban a világjárvány megfékezésére irányuló intézkedések enyhítése, valamint az oltási kampányok bevezetése hozzájárult ahhoz, hogy az EU nemzetgazdaságai ismét fellendüljenek, és a munkanélküliségi ráta 7,3 %-ra (az euróövezetben 8 %-ra) csökkenjen 2021 II. negyedévében. A Covid19 gazdaságra kifejtett hatásának nagyságrendje miatt a munkanélküliség növekedése összességében elmaradt az elvárható szinttől. Ez a tagállamok által bevezetett, uniós finanszírozással (nevezetesen a SURE, valamint a REACT-EU és a koronavírusra való reagálást célzó beruházási kezdeményezések, a CRII és a CRII+) támogatott szakpolitikai intézkedéseknek köszönhető, illetve annak is a következménye, hogy voltak olyanok, akik elhagyták a munkaerőpiacot és inaktívvá váltak, amint nehezebben lehetett munkát találni, és ez sokakat az álláskeresés abbahagyására kényszerített. Közelmúltbeli havai adatokból az derül ki, hogy a munkanélküliségi ráta 2021 szeptemberében tovább csökkent – 6,7 %-ra (az euróövezetben 7,4 %-ra) – az EU-ban, megközelítve a válság előtti szintet. Jelentős mértékű heterogenitás mutatkozik azonban a tagállamok között (lásd a 2.1. szakaszt). Emellett az EU-n belül a tartós munkanélküliségi ráta 2021 II. negyedévében elérte az aktív népesség 2,9 %-át, ami mérsékelt, bár egyenletes növekedést mutatott a 2020 II. negyedévében regisztrált rekordalacsony (2 %-os) szinthez képest. Az összes munkaóra száma részben helyreállt a világjárvány kitörése utáni drasztikus visszaesést követően, de még mindig a válság előtti szint alatt van. 2021 II. negyedévében a számuk 82,8 milliárd volt. Ez 9,7 milliárd órával több, mint a 2020 II. negyedévében regisztrált rekordalacsony érték (73,1 milliárd), ami nagyrészt a jobb munkaerőpiaci feltételeknek, a távmunkalehetőségek kiterjesztésének, valamint a heti munkahelyi hiányzások csökkenésének tudható be (a 2020 II. negyedévi teljes foglalkoztatásra vetített 19,4 %-ról 2021 II. negyedévében 10,5 %-ra csökkent). Ez azonban még mindig közel 2,5 milliárd órával elmarad a 2019 I. negyedévében elért csúcstól, ami továbbra is rávilágít arra, hogy a csökkentett munkaidős foglalkoztatási és az átmeneti elbocsátási programok milyen szerepet töltenek vagy töltöttek be sok munkavállaló számára a munkahelyek megtartásának elősegítése céljából több tagállam által előírt létszámcsökkentési korlátozásokkal együtt (lásd a 2.1. szakaszt). Az egy foglalkoztatottra jutó munkaórák száma az elmúlt évtizedben lassú, de egyenletes csökkenést mutatott az EU-ban, aminek legmeghatározóbb tényezői a részmunkaidő és más rugalmas munkafeltételek (azaz a platformalapú munkavégzés összefüggésében a nulla órás szerződések vagy a behívásos munkavégzés) voltak. A Covid19-világjárvány kitörése megállította az aktivitási ráta elmúlt években megfigyelhető pozitív tendenciáját. A 20–64 év közöttiek esetében az uniós aktivitási ráta 2020-ban 77,8 % volt, ami 0,5 százalékponttal alacsonyabb, mint 2019-ben. 2021 II. negyedévében mégis helyreállt 78,3 %-ra, a válság előtti értékekkel összhangban. Az összesített adat hátterében a nők esetében növekedés figyelhető meg (72,7 %-ra, ami 0,3 százalékponttal meghaladja a 2019 IV. negyedévében regisztrált értéket), a férfiak esetében pedig csökkenést regisztráltak (84 %-ra, ami 0,3 százalékponttal elmarad a 2019 IV. negyedévében regisztrált értéktől). Az 55–64 év közöttiek kohorsza mutatta a legkedvezőbb teljesítményt, mindössze enyhe csökkenés mutatkozott a válság csúcspontján, a 2021 II. negyedévi számadatok pedig magasabbak voltak a világjárvány előtti szintnél. Míg a nők foglalkoztatási rátája a Covid19-válság hatására valamivel kisebb mértékben csökkent, mint a férfiaké, a nemek közötti jelentős különbségek továbbra is fennállnak. 2020-ban a (20–64 éves) nők foglalkoztatási rátája 66,9 %-ra csökkent, 0,5 százalékponttal elmaradt a 2019. évitől, a férfiaké pedig 78 %-ra, 0,9 százalékponttal az előző évi érték alá csökkent. Negyedévekre vetítve a nők foglalkoztatási rátája a 2019 IV. negyedévében regisztrált 67,4 %-ról 2020 II. negyedévében 66,1 %-ra esett vissza, de 2021 II. negyedévében visszaállt 67,2 %-ra. A férfiak foglalkoztatási rátája 2021 II. negyedévében 78,3 % volt, 0,8 százalékponttal elmaradt a 2019 IV. negyedévitől. Ezek a fejlemények a nemek közötti foglalkoztatási különbség kismértékű csökkenésében nyilvánultak meg, 2021 II. negyedévében 11,1 százalékpontos csökkenés következett be, szemben a 2019 IV. negyedévében regisztrált 11,6 százalékponttal (az éveket tekintve: 2020-ban 11,1 százalékpontos, 2019-ben pedig 11,5 százalékpontos csökkenés történt). A válság súlyosan érintette a fiatalok munkaerőpiaci eredményeit, bár a helyzetük 2020 vége óta javul. Az EU-ban az ifjúsági munkanélküliségi ráta (a 15–24 év közöttiek esetében) 2020-ban elérte a 17,1 %-ot, ami 1,8 százalékponttal magasabb, mint 2019-ben. 2021 II. negyedévében az ifjúsági munkanélküliségi ráta 17,4 % volt, azaz 2,6 százalékponttal meghaladta a 2019 IV. negyedévit, de 1 százalékponttal elmaradt a 2020 III. negyedévében elért csúcstól. Az EU-ban összesen mintegy 3,2 millió (15–24 év közötti) fiatal volt munkanélküli 2021 II. negyedévében, a nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő fiatalok (NEET-fiatalok) figyelembevételével számuk elérte az 5,1 milliót, és a szélesebb, 15–29 éves korosztály esetében pedig a 9,4 milliót. E korcsoport esetében a NEET-fiatalokra vetített negyedéves ráta 13,2 % volt az EU-ban 2021 II. negyedévében (0,7 százalékponttal magasabb volt, mint 2019 IV. negyedévében, de 1,5 százalékponttal elmaradt a 2020 II. negyedévében regisztrált csúcstól). Az idős munkavállalók jobban átvészelték a Covid19-válság munkaerőpiaci hatását, mint más csoportok. Az idősebb (55–64 év közötti) munkavállalók foglalkoztatási rátája viszonylag stabil maradt a Covid19-világjárvány kitörése óta. 2021 II. negyedévében elérte a 60,2 %-ot, 0,4 százalékponttal meghaladta a 2019 IV. negyedévében megfigyelt szintet, az elmúlt évtizedben pedig egyenletesen növekvő tendenciát mutatott. A 25–54 év közötti felnőttek foglalkoztatási rátája 2021 II. negyedévében 80,3 % volt, kismértékben még mindig elmaradt a válság előtti szinttől (a 2019 IV. negyedévében regisztrált 80,8 %-tól). Az 55–74 év közöttiek uniós munkanélküliségi rátája mérsékelten növekedett, a 2019 IV. negyedévében regisztrált 4,7 %-ról 2021 II. negyedévében 5,3 %-ra emelkedett.

1. ábra: A válság foglalkoztatásra gyakorolt hatása eltérő volt az egyes korcsoportokban Nemenkénti és korcsoportonkénti foglalkoztatási ráták az EU-27-ben, szezonálisan, nem naptárilag kiigazított adatok (%-ban) Megjegyzés: törés az idősorban 2021 I. negyedévéhez képest. Forrás: Eurostat, [lfsi_emp_q] munkaerő-felmérés. Az atipikus foglalkoztatási formákban dolgozó munkavállalókat és az önálló vállalkozókat különösen érintette a válság. Az EU-ban 2020-ban az összes (20–64 év közötti) foglalkoztatott (161,6 millió fő) közül mintegy 19,9 millióan (12,4 %) rendelkeztek határozott idejű munkaszerződéssel (ez a számadat 1,3 százalékponttal elmaradt a 2019-es számadattól). 2021 II. negyedévében mintegy 21,3 millió munkavállaló (20–64 év közöttiek, szezonális kiigazítás) rendelkezett határozott idejű munkaszerződéssel, azaz még mindig 0,8 millióval kevesebb személy, mint 2019 IV. negyedévében. Az arány jóval magasabb a (15–24 év közötti) fiatalok körében, mint a népesség többi része esetében, és jóval magasabb az alacsony képzettségűek, mint a középszintű képzettséggel rendelkezők és a magas szintű képzettséggel rendelkezők esetében. A nem önként vállalt ideiglenes foglalkoztatás részaránya 2019-hez képest tovább csökkent (1,1 százalékponttal), 2020-ban elérte a 6,8 %-ot. Az összes foglalkoztatott (20–64 év közöttiek) határozott idejű munkaszerződéseinek aránya a 2020 II. negyedévében regisztrált mélypontról (10,1 %) 2021 II. negyedévében 11,3 %-ra emelkedett. A részmunkaidőben foglalkoztatottak száma egyenletesen nőtt 2020-ban. Ennek következtében a részmunkaidőben foglalkoztatott (20–64 év közötti) munkavállalóknak az összes foglalkoztatotthoz viszonyított aránya 2021 II. negyedévében elérte a 17,7 %-ot (0,6 százalékponttal elmaradt a 2019 IV. negyedévében regisztrált értéktől). A nem önként vállalt részmunkaidőben foglalkoztatottak aránya a 2020. évi 25 %-ról visszaesett (1,5 százalékponttal alacsonyabb volt, mint 2019-ben). A világjárvány 2020 I. negyedévében történt kitörése óta az önálló vállalkozók száma 0,7 millió fővel csökkent (mintegy 25,8 millió főről 2021 II. negyedévében 25,1 millió főre). 2. ábra: A határozott idejű munkaszerződések előfordulási gyakorisága korcsoportonként és képzettségi szintenként eltér A határozott idejű munkaszerződéssel foglalkoztatott munkavállalók aránya életkor és iskolai végzettség szerinti bontásban az EU-27-ben (2020-ban) Forrás: Eurostat, [lfsa_etgar], [lfsa_etpgan] és [lfst_r_e2tgaedcu] munkaerő-felmérés. A nem az EU-ban születettek munkaerőpiaci eredményeire jelentős hatást gyakorolt a válság. 2020-ban a nem az EU-ban születettek foglalkoztatási rátája (a 20–64 évesek körében) 65,3 % volt, ami 2,4 százalékponttal elmaradt a 2019-es értéktől, és 8,2 százalékponttal alacsonyabb volt, mint a helyben született munkavállalók esetében. 2020-ban a nem az EU-ban születettek munkanélküliségi rátája (a 15–74 évesek körében) 12,3 %-ra emelkedett az előző évi 10,8 %-hoz képest. A munkanélküliségre vonatkozó számadatok szintén növekedést mutatnak: a munkanélküliségi ráta 2020 II. negyedévében 13,5 % volt, szemben a 2021 II. negyedévében regisztrált 13,9 %-kal. 1.2. Szociális tendenciák A Covid19‑válság ellenére a háztartások összesített jövedelme – a gyors szakpolitikai válaszlépésnek köszönhetően – nagyjából és átlagosan stabil maradt az uniós tagállamokban 2020-ban. Amint kitört a világjárvány, a háztartások rendelkezésre álló, reálértékben mért bruttó jövedelme (GDHI) 2020 II. negyedévében drasztikusan, (az előző évhez képest) 3,3 %-kal visszaesett, de az év végére helyreállt, és összességében stabil maradt 2019 és 2020 között (0,25 %-os csökkenés mellett). A munkavállalók kompenzációjának visszaesése volt a legnagyobb mértékű (‑5,5 %), de az önálló vállalkozók kompenzációja (‑1,4 %) és tulajdonosi nettó jövedelme (‑3,3 %) is jelentősen visszaesett – lásd a 3. ábrát. A nettó szociális ellátások 2020-ban jelentős mértékben hozzájárultak az összjövedelemhez, és fontos szerepet játszottak a háztartások jövedelmének II. negyedévi általános visszaesésésben, amit bizonyos mértékben a jövedelem- és a vagyonadó kiigazítása is támogatott. Ez a tendencia 2020 II. és III. negyedévében, valamint 2021 I. negyedévében is folytatódott, a szociális ellátásokból származó jövedelem növekedése meghaladta a munkavállalók és az önálló vállalkozók kompenzációjának csökkenését (jelentősen csökkent a II. negyedévi csökkenéshez képest) és a tulajdonosi nettó jövedelem visszaesését. A reál-GDP előző évhez képest 6 %-os csökkenése mellett a háztartások összesített évi jövedelme egyrészt a válság szociális hatásának enyhítése érdekében bevezetett rendkívüli, diszkrecionális szakpolitikák által biztosított támogatást, másrészt a szociális védelmi rendszer és az adórendszer automatikus stabilizáló hatásait tanúsítja. A 2021 II. negyedévében bekövetkezett változások fordulópontot jelentettek: a reál-GDP és a munkavállalók kompenzációja egyaránt gyorsan növekedett, hozzávetőleg ugyanolyan ütemben, mint amilyen ütemben 2020 II. negyedévében visszaesett. A háztartások rendelkezésre álló, reálértékben mért bruttó jövedelme összességében nagyobb mértékben nőtt, mint amilyen mértékben egy évvel korábban visszaesett, szintén annak köszönhetően, hogy a nettó szociális ellátások lassan ütemben csökkentek, mint más jövedelemforrások. 3. ábra: A háztartások összesített jövedelmének a példátlan szakpolitikai válaszlépésekből fakadó globális és átlagos stabilitása az EU-ban a Covid19‑válság összefüggésében GDP-növekedés, a háztartások rendelkezésre álló, reálértékben mért bruttó jövedelmének növekedése, valamint annak fő összetevői (EU-27) Megjegyzések: A Foglalkoztatás, a Szociális Ügyek és a Társadalmi Befogadás Főigazgatósága által készített számítások. A háztartások rendelkezésre álló, névleges bruttó jövedelmét a háztartások végső fogyasztási kiadásaival deflálták. A háztartások rendelkezésre álló, reálértékben mért bruttó jövedelmének becslése az EU esetében az ESA2010 módszertan alapján rendelkezésre álló negyedéves adatokkal rendelkező tagállamok értékeinek súlyozott átlagaként történik (az EU-s GDHI teljes 95 %-a). Forrás: Eurostat, a [ nasq_10_nf_tr ] és a [ namq_10_gdp ] kódú nemzeti számlák. Az adatok nem szezonális kiigazított adatok.

A jövedelmi egyenlőtlenség összességében stabil maradt a tagállamok többségében. Az Eurostat gyorsbecslései szerint az EU-n belüli átlagos jövedelmi ötödök aránya (S80/S20) stabil maradt vagy enyhe visszaesést mutatott 2020-ban. Ez szintén a bevezetett jelentős köztámogatás, valamint az erőteljes, automatikus stabilizáció eredménye volt, amely enyhítette a válság következményeit, különösen a kiszolgáltatott helyzetben lévő csoportok számára. Míg a foglalkoztatásból származó jövedelmek becslések szerint 10 %-kal estek vissza az első jövedelmi ötödök esetében és 2 %-kal az ötödik esetében, a rendelkezésre álló jövedelmekre kifejtett általános hatás – az adó és a szociális ellátórendszer jótékony kiegyenlítő hatásának, valamint a csökkentett munkaidős foglalkoztatási és az átmeneti elbocsátási programoknak köszönhetően – jórészt megfékeződött a jövedelemeloszlás egészében. A Covid19-válság első évében nagyjából stabil maradt a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek aránya. 2020-ban hozzávetőleg minden ötödik személy ki volt téve a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának (AROPE) az EU-ban (21,9 %). Az AROPE-mutató mindhárom összetevője stabil volt a tagállamokban az előző évhez képest. Az Eurostat gyorsbecslései szerint a szegénységi arány legalább a tagállamok felében változatlan volt 2019-hez képest. E becslések azt mutatják, hogy az újonnan bevezetett szakpolitikai intézkedések, valamint az adó- és a szociális ellátórendszerek enyhítették a Covid19-válság hatását, stabilizálták a jövedelmeket, és jelentős mértékben hozzájárultak a szegénységi kockázat növekedésének megakadályozásához. Ennek következtében szintén nagyjából stabilizálódott az anyagi és szociális nélkülözés aránya (6,8 %, mindössze 0,2 százalékponttal emelkedett). A gyakorlatilag aktív kereső nélküli háztartásokban élők aránya is stabil maradt (8,2 %, mindössze 0,1 százalékponttal emelkedett), ami a munkahelyek megszűnése tekintetében megfékezett hatást tükrözi, szintén a csökkentett munkaidős foglalkoztatás és más munkahelymegtartási intézkedések következményeként. Az energiaszegénység szegénység egyre jelentősebb formája. A Bizottság 2021. október 13-án elfogadta „Az emelkedő energiaárak kezelése” című közleményt , amely a méltányos adókedvezmény-rendszereket, a célzott jövedelemtámogatási intézkedéseket és az inkluzív épületkorszerűsítési politikákat emelte ki az energiaszegénység enyhítését, valamint a közelmúltbeli áremelkedések azonnali hatásának kezelését célzó eszköztár kulcsfontosságú elemeiként. A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitett gyermekek aránya szintén stabil volt, de nagyobb különbségek voltak az országok között, a jövedelmi szegénység pedig fokozódott. A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitett gyermekek aránya tekintetében jelentősebb ingadozások voltak a tagállamokban: négy tagállam 30 % feletti értékeket regisztrált, míg négy másik tagállamban 15 % alatti ez az arány. Ezenfelül a jövedelmi szegénységet kevésbé fékezték meg, mivel jelentősen nőtt a tagállamok egyharmadában 2020-ban. Az egyedülálló szülők és a nagycsaládok jóval nagyobb mértékben ki voltak téve a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának, mint az egy- vagy kétgyermekes családok (az uniós átlag 42,1 %, illetve 29,6 %). A foglalkoztatottak körében jelentkező szegénység továbbra is kihívást jelent. Az EU-27-ben 2010 és 2019 között 0,5 százalékponttal (8,5 %-ról 9 %-ra) emelkedett a dolgozói szegénység. Bár a 2020-ra vonatkozó adatok még nem állnak teljeskörűen rendelkezésre, nem tűnik úgy, hogy a helyzet jelentősen megváltozott volna 2019 óta. A kiszolgáltatott helyzetben lévő munkavállalók általában nehezebb körülményekkel szembesülnek: a határozott idejű munkaszerződéssel rendelkező munkavállalók jóval nagyobb mértékben vannak kitéve a dolgozói szegénység kockázatának, mint a határozatlan idejű munkaszerződéssel rendelkezők (16,2 %, illetve 5,9 %), csakúgy, mint az alacsony képzettségű munkavállalók a magas szintű képzettséggel rendelkező munkavállalókhoz képest (19 %, illetve 4,9 %), és a nem az EU-ban születettek a helyben születettekhez képest (20,1 %, illetve 8,1 %). Az összesített szintű társadalmi reziliencia ellenére a kiszolgáltatott helyzetben lévő csoportokat kedvezőtlenebbül érintette a Covid19‑válság. A kijárási korlátozások aránytalan hatást fejtettek ki a fogyatékossággal élő személyekre, például konkrétan az egészségügyi ellátáshoz, az oktatáshoz és más online támogató szolgáltatásokhoz való hozzáférés tekintetében, ami a foglalkoztatáshoz való hozzáférés korábban fennálló korlátozásait is súlyosbította. A migráns hátterű személyek esetében a szegénység és a társadalmi kirekesztődés kockázata időnként kétszer akkora, mint a helyben születettek esetében. A világjárvány miatti lezárások számos, szegregált településeken élő romát megvontak minden jövedelemforrástól és (formális vagy informális) gazdasági tevékenységtől, ami a szegénységi arányuk további növekedéséhez vezetett . 1.3. A felülvizsgált szociális eredménytábla: a pillér alapelveihez kapcsolódó kihívások áttekintése A 2022. évi együttes foglalkoztatási jelentésben szereplő elemzés a szociális eredménytábla felülvizsgált kiemelt mutatóira hagyatkozik, amelyeket a Tanács hagyott jóvá. A szociális jogok európai pillérének megvalósítására irányuló, 2021-ben közzétett cselekvési terv a felülvizsgált szociális eredménytáblára irányuló javaslatot terjesztett elő, amelyet a Foglalkoztatási Bizottsággal (EMCO) és a szociális védelemmel foglalkozó bizottsággal (SPC) is megvitattak, és amelyet a Foglalkoztatási, Szociálpolitikai, Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi Tanács (EPSCO Tanács) 2021. június 14-én jóváhagyott. A felülvizsgálat célja a pillér alapelveinek átfogóbb kezelése, a szociális eredménytábla szerepének megerősítése a pillér európai szemeszter keretében történő megvalósítása előrehaladásának nyomon követését célzó legfőbb mennyiségi eszközként. A felülvizsgált eredménytábla hozzá fog járulni a meglévő nyomonkövetési eszközök – különösen a foglalkoztatási teljesítményfigyelő és a szociális védelmi teljesítményfigyelő – kiegészítéséhez is. A szociális eredménytábla kiemelt mutatói a pillérben foglalt 20 alapelv közül 18 alapelv nyomon követését támogatják (néggyel többet, mint az előző változat keretében), ezáltal hozzájárulnak a tagállamokban felmerülő legfontosabb foglalkoztatási és szociális kihívások értékeléséhez. A kiemelt mutatók felülvizsgálatára a takarékosság, a rendelkezésre állás, az összehasonlíthatóság és a statisztikai megbízhatóság elve szerint került sor. A pillér mindhárom fejezetéhez kapcsolódó mutatók a következők (az új mutatók jelölése: **, a felülvizsgált mutatók jelölése: *): ·Esélyegyenlőség oTanulásban részt vevő felnőttek aránya az elmúlt 12 hónapban (25–64 év közöttiek)** oKorai iskolaelhagyók aránya (18–24 év közöttiek) oAz alapvető vagy annál fejlettebb általános digitális készségekkel rendelkező egyének népességhez viszonyított aránya (16–74 év közöttiek) oA nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő fiatalok (NEET-fiatalok) aránya (15–29 év közöttiek)* oA foglalkoztatási rátában megmutatkozó nemek közötti különbség (20–64 év közöttiek) oJövedelmi egyenlőtlenség a jövedelmi ötödök arányaként kifejezve (S80/S20) ·Tisztességes munkafeltételek oFoglalkoztatási ráta (20–64 év közöttiek) oMunkanélküliségi ráta (15–74 év közöttiek) oTartós munkanélküliségi ráta (15–74 év közöttiek)

oA háztartások rendelkezésére álló, reálértékben mért, egy főre eső bruttó jövedelem ·Szociális védelem és társadalmi befogadás oA szegénység vagy társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek aránya (0+ évesek) (AROPE 0+) oA szegénység vagy társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek aránya (0–17 év közöttiek) (AROPE 0–17)** oA (nyugdíjaktól eltérő) szociális transzferek szegénységcsökkentésre kifejtett hatása oFogyatékossággal élők foglalkoztatási különbsége (20–64 év közöttiek)** oLakásköltség-túlterheltségi arány** oIntézményes gyermekgondozásban részesülő 3 év alatti gyermekek aránya oEgészségügyi ellátás iránti ki nem elégített igény, saját bevallás szerint (16 év felettiek) „A fogyatékossággal élők foglalkoztatási különbsége” kiemelt mutató átmenetileg az EU-SILC statisztikát használja statisztikai forrásként, de 2022-től – a nagyobb pontosság érdekében – át fog térni az uniós munkaerő-felmérésre, és 2023-ban közöl majd adatokat. A Bizottság szolgálatai, többek között az Eurostat, továbbra is nyomon követik a mutató minőségét, és középtávon felülvizsgálják a mutatót, amint a munkaerő-felmérésen alapuló adatok elérhetővé válnak (2023-ban), és támogatni fogják az országok közötti összehasonlítás javítását célzó további lépéseket, valamint meg fogják vizsgálni a további mutatók kidolgozását ezen a területen. „Az elmúlt 12 hónap során tanulásban részt vevő felnőttek aránya” kiemelt mutató 2022-től szintén az uniós munkaerő-felmérést használja. A Bizottság az Eurostattal együtt nyomon fogja követni a mutatót, és – az adatok minőségének és összehasonlíthatóságának biztosítása érdekében – alaposan elemezni fogja a két felmérésforrás adatait, amikor azok elérhetővé válnak (2023-ban). A 6. és 7. foglalkoztatási iránymutatás nyomon követésének biztosítása érdekében, többek között az aktív munkaerőpiaci szakpolitikák tekintetében, ez a 2022. évi együttes foglalkoztatási jelentés kivételesen az elmúlt négy hét során tanulásban részt vevő (25–64 év közötti) felnőttek arányára vonatkozó mutatót használja. A kiemelt mutatók elemzésére a Foglalkoztatási Bizottság és a szociális védelemmel foglalkozó bizottság által elfogadott általános módszertan segítségével kerül sor (további részletekért lásd a 4. mellékletet). Ez a módszertan a tagállamokban tapasztalható helyzetet és fejleményeket a szociális eredménytáblán szereplő kiemelt mutatók szintjének és előző évhez képest bekövetkezett változásainak vizsgálatával értékeli. A szintek és változások besorolása a vonatkozó (súlyozatlan) uniós átlagoktól való eltérésük szerint történik. Ezt követően a tagállamoknak a szinteket és változásokat illető teljesítményét egy elfogadott szabály alkalmazásával összesítik, és így minden egyes tagállam a hét kategória (a „legjobban teljesítők”, „az átlagosnál jobb”, „átlagos/semleges”, „jó, de figyelemmel kísérendő”, „gyenge, de javuló”, „figyelemmel kísérendő” és „kritikus helyzetek”) egyikébe kerül. Ennek alapján az 1. táblázat összegzi az eredménytáblán megállapított eredményeket az egyes mutatókhoz elérhető legfrissebb értékek szerint. A szociális eredménytáblára vonatkozó kiemelt mutatók szerint jelentős kihívások merülnek fel az uniós tagállamokban három területen: az esélyegyenlőség és a munkaerőpiachoz való hozzáférés, a tisztességes munkafeltételek, valamint a szociális védelem és a társadalmi befogadás területén. Ami a (4. ábrán piros színnel jelölt) „kritikus helyzetek” kategóriát illeti, viszonylag sok tagállam még mindig jelentős kihívásokkal szembesül a nők munkaerőpiaci helyzete és a gyermekek intézményes gyermekgondozásban való részvétele tekintetében (mindkét mutató esetében öt piros jelölés szerepel). Más csoportok munkaerőpiaci eredményei szintén aggodalomra adnak okot viszonylag sok tagállamban, a fogyatékossággal élők foglalkoztatási különbsége hat tagállamnál, a NEET-fiatalok aránya pedig négy tagállamnál szerepel piros jelöléssel. A korai iskolaelhagyók aránya továbbra is kritikus négy tagállam esetében. Végezetül a szociális védelem és a társadalmi befogadás területén a (nyugdíjaktól eltérő) szociális transzferek szegénységcsökkentésre kifejtett hatása sok (6) tagállamban kritikus, négy tagállamban pedig kritikus jelentőségű kihívások merülnek fel általában véve a szegénységi kockázatokkal és különösen a gyermekszegénységgel kapcsolatban. A jövedelmi ötödök aránya szintén „kritikus” négy tagállamban. A „kritikus” helyzeteken felül a „figyelemmel kísérendő” helyzetekre való kitekintéskor három mutató (a NEET-fiatalok aránya, a szociális transzferek szegénységcsökkentésre kifejtett hatása, valamint az intézményes gyermekgondozásban részesülő három év alatti gyermekek aránya) jelöli a legproblematikusabb eseteket, az első kettőnél tíz ország, az utolsónál pedig tizenegy ország szerepel. A tizenhat mutató részletes elemzését –a hosszabb távú tendenciákra és adott esetben a kiegészítő mutatókra kiterjedően is – a 2. fejezet mutatja be. A foglalkoztatási, készségfejlesztési és szociálpolitikai intézkedések uniós pénzügyi és technikai támogatása Jelentős uniós finanszírozást biztosítanak a szociális jogok európai pillére megvalósításának támogatását célzó, különböző pénzügyi eszközökből. A 2021–2027-es időszakra (a nemzeti társfinanszírozással együtt) mintegy 500 milliárd EUR-t elkülönítő uniós kohéziós politikai alapok (nevezetesen az Európai Szociális Alap Plusz [ESZA+] és az Európai Regionális Fejlesztési Alap [ERFA]) célja a társadalmi-gazdasági egyenlőtlenségek csökkentése, a felfelé irányuló társadalmi és gazdasági konvergencia támogatása és a strukturális változás elősegítése. A válság társadalmi és gazdasági hatásának enyhítése, a gazdaság és a társadalom rezilienciájának megerősítése, valamint az EU nemzetgazdaságainak és társadalmainak – többek között a méltányos – zöld és digitális átállásra való megfelelőbb felkészítése érdekében a Bizottság 2020 májusában előterjesztette a Next Generation EU elnevezésű helyreállítási eszközt (amely folyó árakon 807 milliárd EUR-t különített el, és amelyet a 2021–2027-es időszakra vonatkozó többéves pénzügyi keret is tartalmazott). A Next Generation EU központi eleme az új Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz (további részletek az alábbiakban találhatók). Az uniós finanszírozás hatását a technikai támogatási eszközből nyújtott technikai segítségnyújtás tovább fokozza. Ez utóbbi célja, hogy – kérésre – a legkorszerűbb szakpolitikai tanácsadással és egyedi kapacitásépítéssel támogassa a nemzeti hatóságokat a reformot igénylő kiemelt területeken, többek között a munkaerőpiac, a készségek és a szociálpolitika területén. Technikai támogatás bilaterális alapon vagy több országra kiterjedően nyújtható. A (folyó árakon 723,8 milliárd EUR értékű) Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz jelentős pénzügyi támogatást és beruházásokat biztosít a tagállamokban a fenntartható és inkluzív munkahelyteremtés támogatására, különös tekintettel az európai szemeszter összefüggésében tett országspecifikus ajánlásokban megállapított kihívások kezelésére. Az Eszköz alkalmazási körét meghatározó hat pillér közül összesen négy releváns a szociális jogok európai pillérének megvalósítása szempontjából: intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés; társadalmi és területi kohézió; gazdasági, társadalmi és intézményi reziliencia, továbbá a következő generációra, a gyermekekre és a fiatalokra vonatkozó szakpolitikák. Így a tagállamok által előterjesztett, a Bizottság által támogatott és a Tanács által jóváhagyott helyreállítási és rezilienciaépítési tervekben kellő figyelem irányul a foglalkoztatás, a készségek és a szociálpolitika területére. Az ESZA+ a 2021–2027-es időszakra előirányzott csaknem 99,3 milliárd EUR költségvetéssel egészíti ki és hozzáadott értékkel gyarapítja foglalkoztatás, a készségfejlesztés és a szociálpolitika területén alkalmazott tagállami szakpolitikákat. Az Alap az esélyegyenlőséget, a munkaerőpiachoz való egyenlő hozzáférést, tisztességes és színvonalas munkafeltételeket, szociális védelmet és társadalmi befogadást biztosító intézkedéseket finanszíroz, különösen a színvonalas és inkluzív oktatásra és képzésre, az egész életen át tartó tanulásra, a gyermekekbe és a fiatalokba való befektetésre és az alapvető szolgáltatásokhoz való hozzáférésre helyezett hangsúllyal. A Covid19-válság kezdetén a kohéziós alapok a koronavírusra való reagálást célzó beruházási kezdeményezés és a koronavírusra való reagálást célzó, kiterjesztett beruházási kezdeményezés (CRII és CRII+) gyors reagálást biztosított, melynek következtében 2021 novemberére több mint nettó 11 milliárd EUR-val fordítottak többet a foglalkoztatásra és az egészségügyi ellátásra irányuló intézkedésekre. További 50,6 milliárd EUR kohéziós célú és az európai területeknek nyújtott helyreállítási támogatás (REACT-EU) hozzájárult a tagállamok válság utáni helyreállításhoz rendelt kapacitásának megerősítéséhez. Végezetül a szükséghelyzeti munkanélküliségi kockázatokat mérséklő ideiglenes támogatást nyújtó európai eszköz (SURE) keretében 100 milliárd EUR összegű hitelt bocsátottak rendelkezésre csökkentett munkaidős foglalkoztatási programokra és hasonló munkahelymegtartási intézkedésekre, különösen az önálló vállalkozók számára. Az európai zöld megállapodáshoz kapcsolódó beruházási terv keretében létrejött az igazságos átmenet mechanizmus, amelynek célja, hogy elősegítse a klímasemlegességre irányuló igazságos átmenet támogatását. Az első pillér az Igazságos Átmenet Alap (IÁA) , ez a kohéziós politika keretében jött létre, és a leginkább érintett területek támogatásával 19,3 milliárd EUR-t biztosít a klímasemleges gazdaságra való átállás kedvezőtlen hatásainak enyhítésére.

4. ábra: A foglalkoztatási, készségfejlesztési és szociálpolitikai kihívások az uniós tagállamokban a felülvizsgált szociális eredménytábla kiemelt mutatói szerinti bontásban Megjegyzések: 1. a felnőttek tanulásban való részvételére vonatkozó mutatóhoz kapcsolódó adatok még nem állnak rendelkezésre; 2. a digitális készségekre vonatkozó mutató 2019-es adatokra vonatkozik; 3. néhány ország esetében egyes mutatókból hiányoznak az adatok: az összes mutatóhoz tartozó jelmagyarázatot a melléklet ismerteti.

1. táblázat: A szociális eredménytábla kiemelt mutatói: a tagállamokban felmerülő kihívások áttekintése Év Legjobban teljesítők Az átlagosnál jobb Jó, de figyelemmel kísérendő Átlagos/semleges Gyenge, de javuló Figyelemmel kísérendő Kritikus helyzetek Esélyegyenlőség Korai iskolaelhagyók (a 18–24 éves korú népesség %-ában) 2020 EL, HR, IE, SI EE, LV, PL, PT LT AT, BE, DE, DK, FR, NL, SK ES, MT CY, CZ, FI, LU, SE BG, HU, IT, RO Az egyének digitális készségeinek szintje 2019 DE, DK, FI, NL, SE AT, CZ, EE, EL, HR, IE LU BE, ES, FR, LT, MT, PT, SI, SK CY, HU, PL BG, LV, RO NEET-fiatalok aránya (a 15–29 éves korú teljes népesség %-ában) 2020 DE, LU, NL, SE AT, BE, DK, FI, HR, MT, SI CZ, EE, FR, LV, PL RO CY, HU, IE, LT, PT, SK BG, EL, ES, IT Nemek közötti foglalkoztatási különbség 2020 FI, LT, LV, SE DE, DK, EE, FR, LU, PT, SI AT, BE, BG, CY, ES, IE, NL, SK MT CZ, HR EL, HU, IT, PL, RO Jövedelmi ötödök aránya (S80/S20) 2020 CZ, SI, SK AT, BE, DK, FI, NL, PL, SE CY, EE, EL, FR, HR, HU, LU, PT RO ES, MT BG, DE, LT, LV Tisztességes munkafeltételek Foglalkoztatási ráta (a 20–64 éves korú népesség %-ában) 2020 CZ, DE, NL, SE DK, FI, LV, MT, PL EE, LT AT, CY, FR, HU, LU, SI, SK HR BE, BG, IE, PT, RO EL, ES, IT Munkanélküliségi ráta (a 15–74 éves korú aktív népesség %-ában) 2020 CZ, PL BG, DE, FR, HU, MT, NL, RO, SI AT, BE, CY, DK, FI, HR, IE, LU, PT, SE, SK EL, IT EE, LT, LV ES Tartós munkanélküliségi ráta (a 15–74 éves korú aktív népesség %-ában) 2020 CZ, DE, DK, HU, MT, NL, PL, PT, SE AT, BE, BG, CY, FI, FR, HR, IE, LV, RO, SI EL, IT EE, LT, LU, SK ES A GDHI egy főre eső növekedése (2008 = 100) 2020 HU, LT, PL CZ, IE, LV, MT, SI, SK DE, DK, FI, HR, LU, NL, PT, SE AT, BE CY, EL, ES, IT Szociális védelem és társadalmi befogadás A szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben élők aránya 2020 CZ, SI, SK AT, CY, DK, FI, NL, PL, SE BE, EE, FR, HR, HU, LU, MT, PT LV DE, LT BG, EL, ES, RO A szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben élő gyermekek (0–17 év közötti) aránya 2020 CZ, DK, FI, SI EE, LT, NL, PL, SE, SK AT, BE, CY, FR, HR, HU, LU, LV, MT, PT DE BG, EL, ES, RO A (nyugdíjaktól eltérő) szociális transzferek szegénységcsökkentésre kifejtett hatása 2020 BE, DK, FI, FR CZ, HU, LU, SE, SI, SK AT CY, EE, NL, PL DE, EL, LT, PT BG, ES, HR, LV, MT, RO A fogyatékossággal élők foglalkoztatási különbsége 2020 AT, DK, EE, FI, PT ES, LT, LU, SI FR CY, CZ, EL, NL, SK MT, RO, SE BE, BG, DE, HR, HU, PL Lakásköltség-túlterheltség 2020 SK CY, FI, HR, LT, MT, PT, SI AT, BE, CZ, ES, HU, LU, LV, NL, PL, RO, SE EL BG, DK, EE DE Intézményes gyermekgondozásban részesülő 3 év alatti gyermekek aránya 2020 BE, DK, FR, LU, NL, PT, SE SI ES EE, FI, LV, MT HR AT, BG, CY, DE, EL, LT CZ, HU, PL, RO, SK Egészségügyi ellátás iránti ki nem elégített igény, saját bevallás szerint 2020 AT, CY, CZ, DE, ES, HU, LU, MT, NL BE, BG, DK, FR, HR, LT, PT, SE, SI, SK EE, EL FI, LV, RO PL Megjegyzés: 2021. október 28-i frissítés. Írország és Olaszország esetében nem áll rendelkezésre a jövedelmi ötödök aránya, a szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben élők aránya, a társadalmi kirekesztettségben élő gyermekek aránya, a szociális transzferek szegénységcsökkentésre kifejtett hatása, a lakásköltség-túlterheltség, az intézményes gyermekgondozásban részesülő 3 év alatti gyermekek aránya, valamint az egészségügyi ellátás iránti, saját bevallás szerint ki nem elégített igényekre vonatkozó adat. Bulgária, Észtország, Franciaország és Románia esetében nem áll rendelkezésre a háztartások rendelkezésre álló bruttó jövedelme. Írország, Olaszország és Lettország esetében nem áll rendelkezésre a fogyatékossággal élők foglalkoztatási különbsége. Az idősortöréseket és az egyéb statisztikai jelölőket az 1. és 2. melléklet ismerteti. 1.4. A 2030-ig teljesítendő uniós kiemelt célok Ahogyan a szociális jogok európai pillérérének megvalósítására irányuló cselekvési terv ismerteti, az EU három kiemelt célt tűzött ki 2030-ra a foglalkoztatás, a készségek és a szegénységcsökkentés tekintetében. A kiemelt célokat az EU vezetői a május 8-i Portói Nyilatkozatban és az Európai Tanács júniusi ülésén üdvözölték, és azokat a júniusi EPSCO-Tanács hagyta jóvá. Az alábbiakban ismertetett, egymást kiegészítő célokkal együtt a pillér három fejezetét (esélyegyenlőség és a munkaerőpiachoz való hozzáférés, tisztességes munkafeltételek, valamint szociális védelem és társadalmi befogadás) tükrözik. A három cél elő fogja segíteni a munkahelyteremtő fellendülési és növekedési modellre irányuló intézkedéseket, az egész életen át tartó tanulás pedig támogatni fogja a munkavállalókat a gazdasági és társadalmi átalakulás lehető legjobb kihasználásában, ugyanakkor támogatni fogja az EU-n belüli szegénység és társadalmi kirekesztődés elleni küzdelmet, és hozzá fog járulni a fenntartható fejlődési célok eléréséhez. A három célt ambiciózus, de reális szinten tűzték ki, a társadalmi-gazdasági háttér, a tágabb tendenciák, valamint a tervezett reformok és beruházások figyelembevételével, többek között a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz keretében. Az EU-ban elfogadott, 2030-ra kitűzött célok alapján: ·A 20–64 éves népesség legalább 78 %-a legyen foglalkoztatott. ·A (25–64 év közötti) felnőttek legalább 60 %-a évente vegyen részt képzésben. ·A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek száma legalább 15 millióval csökkenjen. A tagállamok jelenleg saját nemzeti célokat tűznek ki az uniós kiemelt célokban foglalt törekvésekkel összhangban. Az (Európai Parlament elnöke és az Európai Bizottság elnöke, a portugál miniszterelnök, az uniós szociális partnerek és a szociális platform által aláírt) 2021. május 7-i portói szociális kötelezettségvállalás felszólította a tagállamokat, hogy tűzzenek ki ambiciózus nemzeti célokat, amelyek – az egyes országok kiindulási helyzetének kellő figyelembevételével – megfelelően hozzájárulnak az európai célok eléréséhez. A Bizottság 2021 júliusában felkérte a tagállamokat a 2030-ra kitűzött nemzeti célokra vonatkozó eredeti javaslataik megküldésére. Az uniós kiemelt célok és a nemzeti célok nyomon követésére is az európai szemeszter keretében kerül sor. Ahogyan a foglalkoztatási rátára vonatkozó kiemelt célban tükröződik, a magas szintű foglalkoztatás az egyik legfontosabb prioritás 2030-ra annak biztosítása érdekében, hogy mindenki teljes mértékben részt vehessen a gazdaságban és a társadalomban. A munkaerőpiaci részvétel fontos szerepet tölt be a fenntartható és inkluzív növekedési potenciál támogatása, a társadalomban való aktív részvétel elősegítése, valamint a szociális védelmi rendszerek megfelelőségéhez és a költségvetési fenntarthatósághoz való hozzájárulás szempontjából, a népesség elöregedése fényében is. A zöld és digitális munkaerőpiaci átmenet területén elért előrehaladás fontos lesz e cél eléréséhez. Az uniós szintű foglalkoztatási ráta 2020-ban 72,5 % volt, 5,5 százalékponttal elmaradt a kiemelt célban szereplő, 2030-ra kitűzött 78 %-os céltól (lásd az 5. ábrát). A szociális jogok európai pillérének megvalósítására irányuló cselekvési terv egymást kiegészítő célokat tűzött ki a nők és a fiatalok munkaerőpiaci részvételének fokozása érdekében, ezáltal támogatta a foglalkoztatási rátára vonatkozó általános célt. Az egymást kiegészítő törekvések célja a nemek közötti foglalkoztatási különbség felére csökkentése, a koragyermekkori nevelés fokozottabb biztosítása, valamint a nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő (15–29 év közötti) fiatalok (NEET-fiatalok) arányának 9 %-ra csökkentése. A nők munkaerőpiaci részvételének fokozása a növekedési potenciál javítása, valamint az elöregedő népességhez és a csökkenő létszámú munkaerőhöz kapcsolódó kihívás kezelése szempontjából bír jelentőséggel. Az intézményes koragyermekkori nevelés támogatásával a nők fokozottabb munkaerőpiaci részvétele – a háztartások jövedelmére kifejtett pozitív hatás révén – szintén hozzájárulhat a szegénység és a társadalmi kirekesztődés csökkentéséhez, többek között a gyermekek körében. Hasonlóképpen, a NEET-fiatalok arányának csökkentése a fiatalokban rejlő, kiaknázatlan potenciál aktiválását jelenti, a társadalomban való teljes körű részvételük biztosításának kulcsfontosságú tényezőjeként. 5. ábra: A 20–64 év közöttiek foglalkoztatási rátája 2020-ban Forrás: Eurostat, [ tesem010 ] mutató A tanulásban részt vevő felnőttek arányára vonatkozó, 2030-ra kitűzött cél azt tükrözi, hogy a Covid19 okozta sokkhatást követően, valamint a zöld és digitális átállás fényében gyorsan változó munkaerőpiaci igényekkel összefüggésben biztosítani kell az alkalmazkodást és az előnyök kihasználására való képességet. A világjárvány gazdaságra és társadalomra kifejtett hatása, valamint az előttünk álló strukturális változások rávilágítanak az egész életpályán át tartó átképzés és az egész életen át tartó készségfejlesztés szükségességére. Ez minden eddiginél fontosabb, mivel a digitális és zöld átállás várhatóan alapvetően megváltoztatja számos munkahely készségkövetelményeit és újabbakat hoz létre. Ennek tükrében a felnőttkori tanulásra vonatkozó uniós kiemelt cél 60 % volt, szemben a 2016. évi 37,4 %-os aránnyal (lásd a 6. ábrát). A 2030-ra kitűzött cél így magasra helyezte a lécet, az európai készségfejlesztési program által kiváltott fokozottabb uniós és tagállami erőfeszítések, valamint a képzés céljára – többek között a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz keretében – rendelkezésre bocsátott jelentős összegű kiegészítő uniós finanszírozás mellett (lásd a 2.2. fejezetet). A felnőttkori tanulásra vonatkozó cél csak az oktatási és képzési rendszerek sz