EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2020.12.15. COM(2020) 824 final 2020/0360(COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a transzeurópai energiaipari infrastruktúrára vonatkozó iránymutatásokról, valamint a 347/2013/EU rendelet hatályon kívül helyezéséről {SEC(2020) 431 final} - {SWD(2020) 346 final} - {SWD(2020) 347 final}



INDOKOLÁS 1.A JAVASLAT HÁTTERE •A javaslat indokai és céljai 2013-ban a Bizottság kidolgozott egy, a határokon átnyúló energetikai infrastruktúra tervezésére szolgáló új keretet az európai energetikai infrastruktúra korszerűsítése és bővítése érdekében, hogy kezelje a tagállamok közötti hálózati összekapcsolódások széttöredezettségét, megszüntesse egyes tagállamok gáz- és villamosenergia-hálózatoktól való elszigeteltségét, biztosítsa és diverzifikálja az Unió energiaellátását, -forrásait és -útvonalait, valamint növelje a megújuló energiaforrások integrációját. A transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet lehetővé tette az Unió számára, hogy teljesítse alapvető energiapolitikai célkitűzéseit azáltal, hogy a közös érdekű projektek azonosítására és időben történő kidolgozására szolgáló szabályokat állapít meg, amelyek biztosítják a transzeurópai energiahálózatok interoperabilitását, a belső energiapiac működését, az ellátás biztonságát az Unióban, valamint a megújuló energiaforrások integrálását. Azt is megköveteli a tagállamoktól, hogy észszerűsítsék a közös érdekű projektek engedélyezési eljárásait, egyúttal előír szabályozási segítségnyújtást, a tagállamok közötti költségmegosztásra és a kockázatalapú ösztönzőkre vonatkozó szabályokat és iránymutatásokat, valamint az Európai Hálózatfinanszírozási Eszközből történő finanszírozáshoz való hozzáférés feltételeit. A Bizottság elnöke az európai zöld megállapodást kiemelt szakpolitikai prioritássá tette azzal a céllal, hogy az Unió egy modern, erőforrás-hatékony és versenyképes gazdasággal rendelkező, igazságos és virágzó társadalommá váljon. A Bizottság által javasolt éghajlat-politikai célterv fenntartható pályára állítja Európát ennek megvalósítása és a klímasemlegesség 2050-re történő elérése érdekében. A zöld megállapodás hangsúlyozza továbbá, hogy az elkerülhetetlen éghajlatváltozásnak az enyhítési erőfeszítések ellenére is jelentős hatásai lesznek Európában. Ezért alapvető fontosságú az éghajlatváltozás hatásaival szembeni reziliencia építésére, a katasztrófák megelőzésére és a felkészültségre irányuló erőfeszítések megerősítése. Az energetikai infrastruktúra az energetikai átalakulás megvalósulásának egyik kulcsfontosságú tényezője, amint azt az európai zöld megállapodás és a Tiszta bolygót mindenkinek dokumentumok is tükrözik. Az infrastruktúra egy hosszú élettartamú eszköz, ezért összhangban kell állnia a klímasemlegességi és a környezettel kapcsolatos más célkitűzésekkel, például a zöld megállapodásban megfogalmazott „ne árts” elvvel, hogy lehetővé tegye az energiarendszer – és tágabb értelemben a gazdaság – gyors és költséghatékony dekarbonizációját. Mint ilyen, a transzeurópai energiahálózat központi eszköz a belső energiapiac fejlesztésében, és szükség van arra az európai zöld megállapodás célkitűzéseinek eléréséhez. A jelenlegi energia- és éghajlat-politikai célok nem elég ambiciózusok ahhoz, hogy megvalósuljon az a Bizottság által a klímasemlegesség érdekében tett erőfeszítések részeként javasolt, 2030-ra vonatkozó éghajlat-politikai célkitűzés, hogy addigra legalább 55 %-kal sikerüljön csökkenteni az üvegházhatásúgáz-kibocsátást. Az üvegházhatásúgáz-kibocsátás ezen csökkentésének megvalósítása megköveteli az európai energiarendszer mélyreható átalakulását, mind a kínálati, mind pedig a keresleti oldalon. Az Uniónak jelentősen szintet kell lépnie a megújuló villamosenergia-termelés terén, hogy 2050-ig a villamosenergia-termelés több mint 80 %-át megújuló – és egyre növekvő mértékben offshore helyszíneken található – energiaforrásokból állítsák elő. A klímasemlegesség eléréséhez az európai offshore szélenergia-kapacitásnak 2050-re 300 GW-ra, az óceánenergia-kapacitásnak pedig 40 GW-ra, vagyis a jelenlegi kapacitás 25-szörösére kell növekednie, amelynek következtében jelentős koordinációra lesz szükség a tengeri és a szárazföldi villamosenergia-hálózatoknak a tengeri megújuló energiára vonatkozó uniós stratégiával összhangban történő, hosszú távú tervezése és fejlesztése terén. Az offshore megújuló energia 2050-ig történő bővítésének becsült költsége 800 milliárd EUR, amelynek kétharmadát a kapcsolódó hálózati infrastruktúra teszi ki. A költségek lehető legnagyobb mértékű csökkentése érdekében kulcsfontosságú, hogy nagy hangsúlyt kell fektetni a racionális hálózatfejlesztésre. Még nem teljesült a 2002. márciusi barcelonai Európai Tanács által elfogadott azon cél, hogy a villamosenergia-összekapcsolási szint valamennyi tagállamban elérje beépített termelési kapacitásuk legalább 10 %-át. 2014. október 23–24-i következtetéseiben az Európai Tanács jóváhagyta a villamosenergia-hálózatok összekapcsolására vonatkozó legalább 15 %-os célkitűzést. Az európai energiahálózatok megerősítéséről szóló, 2017. november 23-i bizottsági közlemény értékeli a rendszer-összeköttetésre vonatkozó 10 %-os minimumcél elérése terén elért eredményeket, és javaslatokat tesz a rendszer-összeköttetésre vonatkozó, 2030-ra kitűzött 15 %-os cél megvalósításának módjaival kapcsolatban. Csupán a 2030-ra kitűzött célok eléréséhez átlagosan évente 50,5 milliárd EUR beruházásra van szükség a villamosenergia-átviteli és -elosztó hálózatok esetében. A villamos energia megnövekedett szerepét kiegészíti a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok által a dekarbonizált energiaszerkezetben betöltött szerep relatív növekedése, amint azt a klímasemlegességhez vezető utakat modellező összes forgatókönyv is jelzi. A termelés, a szállítás és a felhasználás jelenlegi alacsony szintjéhez képest 2050-re a hidrogén várhatóan az összes megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gáz 46–49 %-át teszi majd ki. A hidrogén-elektrolizátorokhoz 2030-ig szükséges beruházások összértékét a Bizottság 24–42 milliárd EUR-ra becsülte. Mintegy 65 milliárd EUR összegre lesz szükség a hidrogénszállítás, -elosztás és -tárolás kapcsán 47 . Jóllehet a hatályos rendelet célkitűzései nagyrészt továbbra is érvényesek, a jelenlegi TEN-E keret még nem teljes mértékben tükrözi az energiarendszernek az új politikai környezet eredményeként várható változásait, és különösen a 2030-ra kitűzött, szigorított célokat, valamint az európai zöld megállapodásban foglalt, a klímasemlegesség 2050-re való elérésére vonatkozó célkitűzést. Különösképpen nem elégséges a hatályos transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet által előidézett határokon átnyúló infrastruktúra-fejlesztések típusa és nagyságrendje, mivel nem fedik le az energetikai átalakulás szempontjából releváns összes infrastruktúra-kategóriát, és nem tükrözik kellőképpen a legújabb technológiai fejleményeket. Jelenlegi formájában ezért a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet nem alkalmas a klímasemlegesség célkitűzésének támogatására. Az elmúlt években jelentős fejlődés volt tapasztalható az intelligens hálózati megoldások terén – ideértve a felhasználóoldali választ is – a villamosenergia-ágazat digitális transzformációjának felgyorsulása miatt. A villamosenergia- és gázrendszerek közötti, valamint más ágazatokkal (például a közlekedéssel és az iparral) való intelligens rendszerintegráció további lehetőségeket kínál a gázhálózat dekarbonizálására és az energiarendszer hatékonyabb irányítására, például hidrogén és szintetikus gázok megújuló energiaforrásokból történő előállítása révén. A jelenlegi rendszerhálózat-tervezés túlságosan egy ágazati megközelítésen alapul, és ezért nem felel meg az intelligens rendszerintegráció iránti igénynek, mivel a gáz- és a villamosenergia-ágazatban a beruházási igényeket különböző folyamatok keretében értékelik. Az offshore hálózat várható bővítésének szintén megfelelően tükröződnie kell a jövőbeli hálózattervezésben. Ezen túlmenően az elosztórendszeri szint fontosabb szerepet fog játszani az energetikai infrastruktúra tervezésében azért is, mivel a megújulóenergia-termelési kapacitás jelentős része az alacsony és középfeszültségű hálózathoz csatlakozik. Ezenkívül a jelenlegi TEN-E keret értékelése az Unió éghajlat- és energiapolitikai célkitűzéseinek eléréséhez szükségesnek ítélt közös érdekű projektek végrehajtásában jelentkező késedelmeket mutatott. 2020-ban a villamosenergiával kapcsolatos közös érdekű projektek 27 %-a átlagosan 17 hónappal késett az eredetileg tervezett üzembe helyezési időponthoz képest. Ennek okán a felülvizsgált transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet célja különösen: ·Az Unióban és a szomszédos országokban az energetikai átalakuláshoz és az éghajlat-politikai célkitűzések eléréséhez szükséges határokon átnyúló projektek és beruházások azonosításának lehetővé tétele ·Az infrastruktúra-tervezés fejlesztése az energiarendszer integrációja és az offshore energiahálózatok esetében ·A közös érdekű projektek engedélyezési eljárásainak lerövidítése az energetikai átalakulást elősegítő projektek késéseinek elkerülése érdekében ·A költségmegosztási eszközök és a szabályozási ösztönzők megfelelő használatának biztosítása Ez a kezdeményezés értékelt és meghatározott egy sor, a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet egyszerűsítésére és hatékonyságának javítására, valamint a megfelelési és a szabályozási költségek lehetőség szerinti csökkentésére irányuló intézkedést. A kezdeményezés lehetővé fogja tenni i. a jelentéstételi kötelezettségek észszerűsítését, ii. az előzetes konzultációra vonatkozó követelményekről való lemondást, ha a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendeletben foglaltakkal azonos vagy azoknál szigorúbb előírások szerint már a nemzeti szabályok hatálya alá tartoznak, és iii. a közös érdekű projektek tízéves hálózatfejlesztési tervbe történő belefoglalásának egyszerűsítését. Az egyszerűsítési intézkedések közvetlen előnyöket hoznak az adminisztratív terhekhez kapcsolódó, ismétlődő közvetlen költségeknek a csökkentett ellenőrzési és jelentési kötelezettségek eredményeként bekövetkező csökkentése révén. Ezek a közvetlen előnyök elsősorban bizonyos érdekelt felek, például a projektgazdák számára létrejövő egyéni előnyök. •Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel

A transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendeletnek az eddigi teljesítményének értékelése céljából végzett bizottsági értékelése arra a következtetésre jutott, hogy a jelenlegi keret nem bizonyult kellően rugalmasnak ahhoz, hogy alkalmazkodjon az idők során változó uniós szakpolitikai célkitűzésekhez. Ez különösen releváns az uniós energia- és éghajlat-politikai fejlemények – kiváltképp a dekarbonizációs célkitűzésekre irányuló fokozott hangsúly és törekvések – fényében. A Párizsi Megállapodás és az európai zöld megállapodás megkövetelik a jelenlegi energetikai infrastruktúrák jelentős átalakítását annak érdekében, hogy 2050-ig megvalósulhasson egy teljes mértékben integrált, karbonsemleges energiarendszer. Jóllehet a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet kezdeti célkitűzései (nevezetesen az ellátás biztonsága, a piaci integráció, a verseny és a fenntarthatóság) továbbra is relevánsak, a felülvizsgált transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet olyan változásokat vezet be, amelyek biztosítják a dekarbonizációs célokkal való összhangot, továbbá a klímasemlegességi célkitűzéshez és a taxonómiai rendeletben meghatározott, a jelentős károkozás elkerülését célzó elvhez való illeszkedést. A felülvizsgált transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet általános elvei reagálnak a tiszta energiáról szóló csomagban (nevezetesen a villamosenergia-piaci irányelvben és rendeletben, az irányítási rendeletben és a megújulóenergia-irányelvben) megfogalmazott különféle célokkal és célkitűzésekkel való összhang szükségességére, különösen azáltal, hogy lehetővé teszik a megújuló energiaforrások nagy léptékű hasznosítását és integrálását, valamint támogatják az elosztórendszer-üzemeltetők fokozottabb szerepét. A zöld megállapodás és a releváns kibocsátáscsökkentési célkitűzések a korábbi céloknál dinamikusabb dekarbonizációra ösztönzik a közlekedési ágazatot. Így várhatóan az olaj iránti igény drasztikusan csökkenni fog, és az összes kibocsátáscsökkentés nélküli olajfogyasztás várhatóan fokozatosan megszüntetésre kerül. Ezért a zöld megállapodás célkitűzéseivel összhangban az olajellátási infrastruktúra e rendeletben nem szerepel. Noha az értékelés nem mutatott közvetlen következetlenséget a hatályos transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet és az energiahatékonysági irányelvben foglalt konkrét intézkedések között, a felülvizsgált rendelkezések megerősítik a jövőbeli ágazatközi infrastruktúra-tervezés kapcsán az energiahatékonyság elsődlegességének elvét. Az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz kiegészíti a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendeletet azáltal, hogy foglalkozik a magas társadalmi-gazdasági és társadalmi értékkel bíró, de kereskedelmi életképességet nélkülöző közös érdekű projekteknél mutatkozó finanszírozási hiánnyal. Az Európai Hálózatfinanszírozási Eszközből származó pénzügyi támogatásra való jogosultság a felülvizsgált transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet hatálya alá tartozó infrastruktúra-kategóriák köréhez kapcsolódik, tekintve, hogy a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet szerinti közös érdekű projekt státusz elnyerése az előfeltétele az Európai Hálózatfinanszírozási Eszközből történő, határokon átnyúló infrastrukturális projektek finanszírozásának. •Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival A közös érdekű projektek fenntarthatósági vizsgálatának a felülvizsgált transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendeletben történő megerősítésével a Bizottság célja egyúttal a kezdeményezés és a fenntartható beruházási keretre vonatkozó uniós taxonómia releváns szempontjai közötti koherencia fokozása. A taxonómiai rendelet létrehoz egy keretet azon kritériumok definiálásához, amelyek meghatározzák, hogy egy gazdasági tevékenység környezeti szempontból fenntarthatónak minősül-e, és ezáltal a magánszektorbeli pénzügyi és nem pénzügyi vállalkozásokra vonatkozó közzétételi kötelezettségeket állapít meg, a befektetéseket a környezeti szempontból fenntartható (vagy fenntarthatóbb), hat környezeti célkitűzés figyelembevételével meghatározott gazdasági tevékenységek felé elmozdítva. A taxonómiai rendelet 17. cikkével összhangban a közös érdekű projektek a jelentős károkozás elkerülését célzó elvet követik, amelyet a zöld megállapodás fogalmazott meg. A környezetre gyakorolt hatás korlátozása érdekében az infrastruktúra-tervezés és az infrastrukturális hiányosságok azonosítás az energiahatékonyság elsődlegességének elvét követi, és prioritásként mérlegel minden releváns, nem infrastruktúrával kapcsolatos megoldást annak érdekében, hogy az azonosított hiányosságokat egy, az érdekelt felekkel folytatott széles körű folyamat keretében kezelje. Ezenkívül a projektek végrehajtása során a projektgazdáknak jelentést kell készíteniük a környezetvédelmi jogszabályoknak való megfelelésről annak biztosítása érdekében, hogy a projektek ne okozzanak jelentős kárt a környezetben. E jelentéstétel a nyomonkövetési folyamatnak és az uniós listákra való későbbi felvételi kérelmeknek fontos eleme. Ezenkívül a rendelet a közös érdekű projektek esetében bevezeti annak követelményét, hogy azokba integráljanak az intézkedéseket. Az EUMSZ 171. cikkének (3) bekezdése előírja annak lehetőségét, hogy az Unió határozhat úgy, hogy együttműködik harmadik országokkal a közös érdekű projektek előmozdítása és az Unió szomszédságában található hálózatok átjárhatóságának biztosítása érdekében. Az ilyen együttműködések elősegíthetik az üvegházhatásúgáz-kibocsátás csökkentését az Unióban és harmadik országokban, hozzájárulva ezzel a zöld megállapodás célkitűzéseinek eléréséhez. A kölcsönös érdekű projekteknek a felülvizsgált transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendeletbe történő belefoglalása figyelembe venné a harmadik országokkal fennálló hálózati összekapcsolódások növekvő szerepét, és lehetővé tenné az uniós szabályozási keret végrehajtásából származó előnyök körének kiterjesztését az Unió határain túlra is. Megfelelő figyelmet kell fordítani a Nyugat-Balkánra vonatkozó gazdaságélénkítési és beruházási tervről szóló bizottsági közleményre. A Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz célkitűzéseivel összhangban, a felülvizsgált transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet célja néhány olyan állandó problémát kezelni, mint például a projektek végrehajtásában bekövetkező késedelmek és a határokon átnyúló infrastrukturális projektek finanszírozáshoz való hozzáférése, amelyet az egészségügyi válság is megerősített. A tagállamok célkitűzéseitől függően az energiahálózatok határokon átnyúló, intelligens és fenntartható összekapcsolásának finanszírozása csak kis mértékben fog a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz keretében megvalósulni. Azok az egyedi támogatási intézkedések, amelyek kapcsán a tagállamok úgy dönthetnek, hogy azokat a közös érdekű projekteknek biztosítják, állami támogatásnak minősülhetnek. Az ilyen intézkedések esetében az állami támogatásokra vonatkozó szabályok alapján külön értékelést kellene végezni. A közös érdekű projekt státusz az állami támogatásokra vonatkozó szabályok (mind a 2014. évi általános csoportmentességi rendelet, mind pedig a 2014–2020 közötti időszakban nyújtott energetikai és környezetvédelmi állami támogatásokról szóló iránymutatások) szempontjából releváns. Fontos emlékeztetni arra, hogy – a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendeletben említett, tagállamok közötti költségmegosztási és beruházási ösztönzőkön túlmenően – a közös érdekű projektek támogatására hozott nemzeti intézkedések állami támogatásnak minősülhetnek, és az állami támogatásokra vonatkozó szabályok alapján végzett vizsgálatok tárgyát képezhetik. Ez különösen releváns az elektrolizátorokkal és a tárolással kapcsolatos projektek esetében, amelyek közvetlenebb hatással lehetnek az energiatermelési piacokra. 2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG •Jogalap Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 170. cikke előírja, hogy az Uniónak hozzá kell járulnia a transzeurópai hálózatok létrehozásához és fejlesztéséhez, többek között az energetikai infrastruktúra terén. Az Uniónak elő kell segítenie a nemzeti hálózatok összekapcsolását. A transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet az Európai Unió működéséről szóló szerződés 172. cikkén alapul, amely jogalapot biztosít a transzeurópai hálózatok területén tervezett intézkedések célkitűzéseire, prioritásaira és főbb irányvonalaira vonatkozó iránymutatások elfogadásához a 171. cikkben rögzítettek szerint. Az iránymutatások célja olyan közös érdekű projektek azonosítása, amelyek a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet szakpolitikai céljainak eléréséhez szükségesek. Az iránymutatások meghatározzák azokat a feltételeket is, amelyek mellett az Unió pénzügyileg támogathatja a közös érdekű projekteket. •Szubszidiaritás (nem kizárólagos hatáskör esetén) Az energiaátviteli infrastruktúra (amely magában foglal egy összekapcsolt offshore hálózatot és egy intelligens energiahálózati infrastruktúrát is) határokon átnyúló hatásai miatt európai hozzáadott értékkel rendelkezik, és elengedhetetlen a klímasemleges energiarendszer megvalósításához. A transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet értéket teremtett és hozzájárult az uniós energiapiaci integrációval, a versennyel, valamint az ellátás biztonságával kapcsolatos eredmények eléréséhez. A határokon átnyúló energetikai infrastruktúra fejlesztéséhez a tagállamok közötti, regionális együttműködést biztosító keret szükséges. Az egyes tagállamok rendelkezései és fellépései nem elegendőek ezen infrastrukturális projektek egészének megvalósításához. A belső energiapiac határokon átnyúló infrastruktúrát igényel, amelynek kifejlesztéséhez két vagy több saját szabályozási kerettel rendelkező tagállam együttműködésére van szükség. A transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet hozzáadott értéket nyújtott ahhoz képest, amit pusztán nemzeti vagy regionális szinten lehetett volna elérni. A rendelet hatálybalépése óta több mint 40 kulcsfontosságú energiaipari infrastrukturális projekt végrehajtása segítette a legtöbb tagállamot az energiahálózatok összekapcsolására vonatkozó, 2020-ra kitűzött 10 %-os cél elérésében, valamint a jól összekapcsolt és a sokkokkal szemben reziliens gázhálózat megvalósításában. Az uniós energiapiac integráltabb és versenyképesebb, mint 2013-ban volt, és javult az Unió energiabiztonsága. Az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz révén célzott finanszírozáshoz való hozzáférés lehetővé tette 95 olyan közös érdekű projekt megvalósítását, amelyek egyébként piaci alapon csak nehézkesen jutottak volna finanszírozáshoz. A fenti előrelépés nem valósulhatott volna meg a tagállamok önálló fellépésével. Számos érdekelt fél megerősítette, hogy a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet hozzáadott értéket teremt, rámutatva a regionális együttműködés fontosságára a határokon átnyúló projektek végrehajtása, az átláthatóság, a szabályozás biztonsága, valamint a finanszírozáshoz való hozzáférés szempontjából. •Arányosság A kezdeményezés megfelel az arányosság elvének. Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 170. cikkében meghatározottak szerint a transzeurópai energiahálózatok terén megvalósítandó fellépés alkalmazási körébe tartozik. A politikai beavatkozás arányos a meghatározott problémák nagyságával és jellegével, valamint a kitűzött célok elérésével. A javaslat nem lépi túl az általános célkitűzés eléréséhez szükséges mértéket. Ezen általános célkitűzés: megkönnyíteni a megfelelő energetikai infrastruktúráknak az Unióban és annak szomszédságában időben történő kialakítását, lehetővé téve az Unió energia- és éghajlat-politikai célkitűzéseinek az európai zöld megállapodással összhangban történő teljesítését, különös tekintettel a 2030/2050-ig elérendő célkitűzésekre – ideértve a klímasemlegességi célkitűzést is –, a jelentős károkozás elkerülését célzó elvnek való megfelelésre, valamint a piaci integrációra, a versenyképességre és az ellátás biztonságára.

Az értékelés eredményeire építve a Bizottság a hatályos TEN-E keret négy hatásterületéhez (úgy mint a hatály, az irányítás-/infrastruktúra-tervezés, az engedélyezés és a nyilvánosság részvétele, valamint a szabályozás) tartozó számos szakpolitikai alternatívát értékelt. Az alternatívák értékelése és összehasonlítása (lásd különösen a javaslatot kísérő hatásvizsgálat 7. és 8. pontját) azt mutatja, hogy önmagában egyetlen alternatíva nem elegendő a meghatározott célkitűzések eléréséhez. A konkrét célkitűzések elérésére a legalkalmasabb szakpolitikai alternatívák csomagjának meghatározása az arányosság elvét magában foglaló értékelésen alapul. A csomag célja időtállóvá tenni a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendeletet. A rendelet jövőbeni hatályára vonatkozó alternatívák lefedik az energetikai átalakuláshoz és az éghajlat-politikai célkitűzések eléréséhez szükséges összes technológiát. A meghatározások ugyanakkor konkrétak és kellően tágak ahhoz, hogy a lehető legnagyobb mértékben alkalmazkodjanak a technológiai fejleményekhez. A közös érdekű projektek kiválasztására szolgáló keret és az ágazatközi infrastruktúra-tervezés új megközelítése meghatározzák a célok és a kritériumok szempontjából a fő elemeket. A jövőbeni keret fenntartja a regionális csoportok kiválasztási folyamatban betöltött szerepét annak érdekében, hogy – a regionális kontextust is figyelembe véve – pontosabban meghatározza és hozzáigazítsa ezeket az elemeket az új szakpolitikai prioritásokhoz és a technológiai fejleményekhez. •A jogi aktus típusának megválasztása A jelenlegi rendelet összességében pozitív értékelésére alapozva a választott jogi aktus a rendelet, egy hatékony jogi aktus, amely közvetlenül alkalmazandó és teljes egészében kötelező, biztosítva az egységes végrehajtást és a jogbiztonságot.



3. AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI •A jelenleg hatályban lévő jogszabályok utólagos értékelése / célravezetőségi vizsgálata 2019 márciusában az Európai Parlament és a Tanács Európai Hálózatfinanszírozási Eszközre (2021–2027 közötti időszak) vonatkozó részleges politikai megállapodásának részeként a társjogalkotók megállapodtak abban, hogy 2020. december 31-ig szükséges a transzeurópai energiaipari infrastruktúrára vonatkozó iránymutatásokról szóló 347/2013/EU rendelet (a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet) hatékonyságát és szakpolitikai koherenciájának értékelése. 2019 decemberében az európai zöld megállapodásról szóló bizottsági közlemény kifejezetten utalt arra, hogy a klímasemlegességi célkitűzésekkel való összhang biztosítása érdekében szükséges a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet felülvizsgálata. Tekintettel a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet értékelésére és felülvizsgálatára vonatkozó ütemtervre, a Bizottság „egymást átfedő („back-to-back”) értékelések és hatásvizsgálat” mellett döntött. A transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet értékelésére 2019 januárja és 2020 szeptembere között került sor. Az értékelés felmérte, hogy a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet eddig milyen mértékben teljesítette a kitűzött célokat, meghatározva az azok elérését elősegítő, illetve akadályozó tényezőket. Pontosabban értékelte a rendelet hatékonyságát egy kiindulási ponthoz (vagyis a rendelet nélküli helyzethez) képest annak felmérése érdekében, hogy annak volt-e jelentős hatása és hozzáadott értéke. Röviden, az értékelés a következőket vizsgálta: • Hogyan és miért működött jól vagy kevésbé jól a hatályos transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet, és mely tényezők segítették vagy akadályozták célkitűzéseinek elérését; • A rendelet hatása, különösen a célkitűzések elérése terén tett haladás szempontjából. Az „egymást átfedő” értékelések megközelítése biztosította, hogy formatív elemek szülessenek az értékelés eredményeiből, amelynek célja annak megállapítása, hogy a rendelet a jövőben mennyiben lesz alkalmas a célra és releváns, tekintettel a közép- és hosszú távú dekarbonizáció felgyorsítását célzó elfogadott vagy javasolt politikai kezdeményezésekre. Az előremutató elemek megvizsgálták, hogyan lehet biztosítani egy megfelelő energia-infrastruktúra létrehozását a dekarbonizációval és a megújuló energia hasznosításával kapcsolatos ambiciózusabb vállalásoknak való megfelelés és beavatkozási területek kijelölése érdekében. A transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet hatályával és alkalmazhatóságával összhangban az értékelés valamennyi tagállamra kiterjedt. A minőségi jogalkotásról szóló iránymutatásokkal összhangban a Bizottság öt kritériumot alkalmazott a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet teljesítményének értékelésére: eredményesség, hatékonyság, relevancia, koherencia és uniós hozzáadott érték. Az értékelés azt mutatta, hogy 2013 óta az energiahálózatok összekapcsolódása szerte az Unióban fokozódott a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet és a közös érdekű projektek valamennyi régióban történő végrehajtásának eredményeként. A fokozott összekapcsolódás hatékonyan javította a tagállami hálózatok integrációját, ami viszont az uniós energiapiacot integráltabbá és versenyképesebbé tette a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet végrehajtása előtti állapothoz viszonyítva. A villamos energia nagykereskedelmi árainak konvergenciája volt tapasztalható szinte az összes tagállamban. A gázárak szintén egységesedtek. Új hálózati összekapcsolódások és az LNG-terminálok révén 2013 óta jelentősen javult a gázellátás biztonsága. A közös érdekű projektek hozzájárultak a 2013-ban megalkotott transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet jelenlegi célkitűzéseinek teljesítéséhez. A hatályos transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendeletben szereplő infrastruktúra-kategóriák azonban nem tükrözik az új éghajlat-politikai törekvéseket és a klímasemlegességi célkitűzést, sem pedig a legújabb technológiai fejleményeket. Ezt a fejlődést figyelembe kell venni a rendelet hatálya alá tartozó infrastruktúra-kategóriákban, a közös érdekű projektek kiválasztási kritériumaiban, valamint a kiemelt jelentőségű folyosók és a tematikus területek esetében. A közös érdekű projektek regionális csoportokon belüli azonosítási és kiválasztási folyamata eredményesnek bizonyult az együttműködés javításában és annak lehetővé tételében, hogy a határokon átnyúló projektekkel kapcsolatos döntések egy regionális és európai megközelítés alapján szülessenek meg. A tízéves hálózatfejlesztési terv kidolgozásának folyamata hatékonynak bizonyult a közös érdekű projektek azonosításának első lépéseként. Bár az ENTSO-k és az átvitelirendszer-üzemeltetők fontos szerepet játszanak a folyamatban, az abba vetett bizalom javítása érdekében fokozottabb befogadásra és a főbb inputok és feltételezések ellenőrzésére van szükség. A tagállamok közötti költségmegosztási mechanizmus fontos szerepet játszik a projektek megvalósításában. Sok esetben azonban – a várakozásokkal ellentétben – a tagállamok közötti költségmegosztás nem eredményezte a projekt finanszírozási hiányának csökkentését. Noha az engedélyezési eljárások lerövidültek, bizonyos esetekben továbbra is hosszadalmasak az engedélyezési eljárások. A mögöttes okok azonban főleg a nemzeti végrehajtáshoz kapcsolódnak, és így kívül esnek a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet hatályán. Az Európai Hálózatfinanszírozási Eszközből 95 projektnek nyújtott pénzügyi támogatás hatékonyan hozzájárult azok megvalósításához. A tanulmányokhoz nyújtott támogatások a fejlesztés korai szakaszában segítették a projekteket a kockázatok csökkentésében, míg a kivitelezésre nyújtott támogatások olyan kulcsfontosságú szűkületekkel foglalkozó projekteket támogattak, amelyeket a piaci alapú finanszírozás nem tudott volna kielégítően megoldani. Az értékelés megállapította, hogy a rendelet előnyei meghaladják a költségeit, igazolva annak hatékonyságát. A transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet társadalmi-gazdasági előnyöket hozott az ellátás biztonságának növekedése, valamint az integráltabb és versenyképesebb energiapiacok révén. A rendelet hozzájárult továbbá az információk elérhetőségének, koordinációjának és átláthatóságának javításához.

A transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet kezdeti céljai (vagyis az ellátás biztonsága, a piaci integráció, a verseny és a fenntarthatóság) továbbra is relevánsak. A Párizsi Megállapodásban és az európai zöld megállapodásban szereplő fokozottabb éghajlatvédelmi törekvések azonban a dekarbonizációs célok teljesítése és a klímasemlegesség elérése érdekében a célkitűzések újbóli egyensúlyba hozását szorgalmazzák. Az értékelés a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet belső koherenciájával kapcsolatos aggályokat illetően korlátozott bizonyítékkal szolgált, a lehetséges mechanikus változások, valamint a gyorsan fejlődő szakpolitikai területekhez való alkalmazkodás terén tapasztalható rugalmatlanság kivételével. A transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet olyan eredményeket hozott, amelyeket máskülönben, tagállami szintű fellépéssel nem lehetett volna elérni, ami az uniós hozzáadott értéket bizonyítja. •Az érdekelt felekkel folytatott konzultációk Általánosságban az érdekelt felek nagyrészt úgy vélik, hogy a közös érdekű projektek kijelölési folyamata lehetővé teszi a TEN-E célkitűzéseinek megvalósítása szempontjából legrelevánsabb közös érdekű projektek kiválasztását a regionális csoportokon belüli regionális együttműködés révén. Noha elvileg a kiválasztási kritériumokat megfelelőnek tartják, az érdekelt felek szorgalmazták az éghajlat-politikai célkitűzésekkel való összhangnak egy mélyreható fenntarthatósági ellenőrzés útján történő megteremtését. Hasonlóképpen, néhány nem kormányzati szervezet és ágazatbeli érdekelt fél túl szigorúnak tartja az intelligens energiahálózatokkal foglalkozó projektekre alkalmazandó kritériumokat. Az érdekelt felek úgy vélték, hogy a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet nem nyújt teljes körű megoldást olyan kulcsfontosságú kérdésekre, mint például a megújuló energiaforrások mélyebb integrációja, az energiahatékonyság javítása és az éghajlatváltozás mérséklése. A hozzászólások rámutattak a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet és más uniós szintű politikák vagy kezdeményezések (például az európai zöld megállapodás, illetve a hosszú távú dekarbonizációs stratégia) közötti következetlenségekre. E kihívásokra válaszul a következő infrastruktúra-kategóriákat tekintették relevánsnak a TEN-E keretbe történő felvétel szempontjából: hidrogén-infrastruktúrák és intelligens gázelosztó hálózatok, villamos energiát gázzá alakító („power-to-gas”) technológiák, az elektromos járművek feltöltésére szolgáló infrastruktúrát / a hidrogén-töltőállomások infrastruktúráját támogató energiahálózat, valamint a hibrid offshore szélenergia-projektek részét képező energiahálózat. Azonban a hidrogén számára létrehozott, speciális célú infrastruktúra, az intelligens gázhálózatok és a villamos energiát gázzá alakító technológiák vegyes támogatást kaptak, különösen a nem kormányzati szervezetek részéről. A CO2-hálózatoknak – és különösen a CO2 tárolására szolgáló hálózatoknak – meglehetősen alacsony a támogatottsága az érdekelt felek (különösen a civil társadalom, a nem kormányzati szervezetek és a villamosenergia-ipari szövetségek) körében. A CO2-hálózatok infrastruktúra-kategóriaként való felvételével kapcsolatos hozzászólások további elemzése azonban azt mutatta, hogy korlátozott bizonyíték áll rendelkezésre a CO2-hálózatok transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendeletből való törléséhez. Ami az irányítást és a különböző szereplők szerepét illeti, az érdekelt felek az ENTSO-k szerepének gyengítését, ugyanakkor az elosztórendszer-üzemeltetők és más érdekelt felek (például a nem kormányzati szervezetek) szerepének erősítését szorgalmazták. Míg az engedélyezési eljárások a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet hatálybalépése óta lerövidültek, azok hatékonysága nagymértékben függ a nemzeti végrehajtástól, amint azt a különböző érdekelt felek jelezték. Jóllehet ennek egyike oka az, hogy a nemzeti eljárások továbbra is bonyolultak, a hosszabb engedélyezési idők további okai a közös érdekű projektek kapcsán felmerülő környezeti kérdések és a nyilvánosság ellenállása, amely miatt hosszadalmas bírósági procedúrákra kerül sor a projektek kapcsán. Úgy tűnik, hogy a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet nyilvános konzultációra vonatkozó követelményei növelték a közös érdekű projektekkel kapcsolatos tudatosságot, javították a lakosság bevonását és fokozták a folyamatba vetett bizalmat. Úgy tűnik azonban, hogy a rendelkezéseknek korlátozott hatással vannak a jobb társadalmi elfogadottságra, főként az infrastrukturális szükségletekkel kapcsolatos (naprakész) információk érzékelt hiánya, valamint a projektek tervezésével kapcsolatos visszajelzések hiánya miatt. A transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendeletben bevezetett megközelítést, miszerint a tagállamoknak közösen kell viselniük a költségeket a határokon átnyúló előnyökkel járó projektek lehetővé tétele érdekében (tagállamok közötti költségmegosztási mechanizmus), nagyrészt úgy értékelték, hogy az megoldotta a költségek és az előnyök között korábban fennálló aszimmetriákat. A tagállamok közötti költségmegosztás bizonyos esetekben hatékonynak bizonyul, bár a mechanizmus értékelése és az adatok beszerzésének bonyolultsága, a befektetési döntés meghozataláig eltelt további idő és a döntés megalapozásához szükséges egyértelmű eredmények hiánya olyan tényezők, amelyek csökkentik az érintett felek folyamattal való elégedettségét. Az érdekelt felek között széles körű egyetértés van a téren, hogy a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet uniós hozzáadott értékkel rendelkezik, és annak eredményeit a tagállamok nem tudták volna egyedül elérni. Ugyanilyen mértékű többség jelezte, hogy a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendeletben szereplő kérdések továbbra is uniós szintű fellépést igényelnek. Ezenkívül a válaszadók többsége úgy véli, hogy a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet előnyei meghaladják annak költségeit. •Szakértői vélemények beszerzése és felhasználása A javaslat és az azt alátámasztó hatásvizsgálat a transzeurópai energiahálózatokra vonatkozó iránymutatásokról szóló 347/2013/EU rendelet értékeléséből származó bizonyítékokon alapul, az érdekelt felek hozzászólásaitól kezdve az e tekintetben lefolytatott széles körű konzultációkon, valamint a szakirodalmi áttekintésen át, a közös érdekű projektek portfóliójának elemzésével és modellezésével bezárólag. A szakirodalmi áttekintés magában foglalta a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet főbb elemeivel kapcsolatos aktuális tanulmányok eredményeit, a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet félidős értékelésének eredményeit, valamint egyéb releváns Bizottsági kezdeményezések keretében végzett értékeléseket és vizsgálatokat. Az elemzés során a Bizottság figyelembe vette az érdekelt felek energia-infrastruktúrával és a kapcsolódó szakpolitikával foglalkozó fórumai keretében elfogadott hivatalos következtetéseket. A Bizottság egyaránt figyelembe vette az ACER-nek a villamosenergia- és gázipari közös érdekű projektek előrehaladásáról, a kapacitásbővítéssel foglalkozó projektekről és a virtuális összekapcsolási pontokról szóló, éves konszolidált nyomonkövetési jelentéseit, valamint a tagállamok közötti költségmegosztási határozatokkal és a projekt-specifikus, kockázatalapú ösztönzőkkel kapcsolatos más naprakész információkat. •Hatásvizsgálat

A Bizottság a minőségi jogalkotásra vonatkozó irányelveknek megfelelően több szakpolitikai alternatívát felölelő hatásvizsgálatot végzett. Ezt a munkát a Bizottságon belül egy szolgálatközi irányítócsoporton keresztül folytatott strukturált konzultáció segítette. A hatásvizsgálatot a Bizottság ismertette és megvitatta Szabályozói Ellenőrzési Testülettel. A Szabályozói Ellenőrzési Testület által 2020. szeptember 25-én kiadott első (elutasító) véleményben megfogalmazott ajánlások figyelembevétele érdekében a Bizottság különösen: i. tovább pontosította a hatályos transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet hátterét és főbb elemeit, ii. kiemelte a hatályos transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet sikereivel és hiányosságaival kapcsolatos értékelés legfontosabb következtetéseit, és azokat szisztematikusan összekapcsolta a problémák meghatározásával, iii. tovább pontosította a problémák meghatározását annak érdekében, hogy jobb magyarázattal szolgáljon arról, hogy a TEN-E keret hogyan illeszkedik a zöld megállapodás által teremtett új politikai környezetbe, valamint, hogy a célkitűzések és alternatívák hogyan kapcsolódnak a problémákhoz és a mögöttes mozgatórugókhoz, iv. alaposabban elmagyarázta, hogy miért az előnyben részesített alternatívák csomagja tekinthető a legalkalmasabbnak az észlelt problémák kezelésére (kiemelve a lehetséges alternatívákat), valamint v. meghatározta a siker mérésére szolgáló mutatókat. A Szabályozói Ellenőrzési Testület december 1-jén kedvező véleményt bocsátott ki, azonban fenntartásokat fogalmazott meg, amelyekkel a figyelembevétele érdekében a Bizottság különösen: i. tovább pontosította a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet és a taxonómiai rendelet eltérő alkalmazási körét és célját, ii. elmagyarázta, hogy a javasolt változtatások együttes hatásai összehangolják a közös érdekű projektek kiválasztását az uniós szakpolitikai célkitűzésekkel, többek között a zöld megállapodással, iii. tovább pontosította, hogy miért tekinthető az előnyben részesített alternatívák csomagja „időtállónak”, valamint iv. jobb magyarázattal szolgált arra vonatkozóan, hogy a nemzeti jogszabály-alkalmazás és végrehajtás kérdése kulcsfontosságú az engedélyezés terén bekövetkező késedelmek kezelésében, valamint hogy az előnyben részesített alternatíva miként járulhat hozzá a közös érdekű projektek időben történő megvalósításához. A hatásvizsgálati munka során a Bizottság az azonosított problémák és a problémaforrások kezelése érdekében minden területen számos intézkedést mérlegelt a kezdeményezés célkitűzéseinek elérése érdekében. Eredményességük, hatékonyságuk, következetességük és arányosságuk értékelését követően a Bizottság az előnyben részesített alternatívák egy csomagját találta a legalkalmasabb eszköznek a kitűzött célok eléréséhez. Az előnyben részesített alternatívák csomagja a következő fő rendelkezéseket tartalmazza: ·Az intelligens villamosenergia-hálózatok alkalmassági kritériumainak frissítése ·A földgáz-infrastruktúra kizárása, ugyanakkor a hidrogén-, a P2G- és az intelligens gázhálózatok belefoglalása ·A kölcsönös érdekű projektek belefoglalása ·Integrált offshore fejlesztési tervek ·Megerősített irányítás és a fenntarthatóság ·A projekt megvalósításának felgyorsítása ·Tengeri medencénként egyablakos rendszer az offshore megújuló projektekhez esetében ·A beruházási költségek egészének bevonása A transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet jövőbeli hatályát illetően kulcsfontosságú kérdés, hogy a földgáz-infrastruktúra továbbra is támogatható infrastruktúra-kategória maradjon-e. A hatásvizsgálat 6. és 7. pontjában szereplő elemzés alapján a metángáz-infrastruktúra kizárása tűnik a leghatékonyabb és legkoherensebb megközelítésnek. Ugyanakkor a hidrogén-infrastruktúrának a TEN-E keretbe történő felvétele indokoltnak belefoglalása, tekintettel annak egyes ágazatok dekarbonizációjában várhatóan növekvő szerepére és a határokon átnyúló cserék lehetőségére. Együttesen ezek a változások biztosítanák, hogy a jövőbeni transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet magában foglalja mindazokat az infrastruktúra-kategóriákat, amelyekre szükség van az Unió energia- és éghajlat-politikai célkitűzéseinek teljesítéséhez az európai zöld megállapodással, különös tekintettel a 2030/2050-re kitűzött célokra. Ami az infrastruktúra-tervezés jövőbeni megközelítését illeti, az infrastruktúra-tervezés radikális módosítása indokolatlannak tűnik, tekintettel arra, hogy az korlátozott további előnyökkel járna és a tranzakciós költségek jelentősen növekednének, ami csökkentené a hatékonyságot, és ennek eredményeként a jogi aktus kevésbé lenne hatékony a jelenlegi megközelítés erősítéséhez képest. Tekintettel azonban mind a jelenlegi helyzet, mind pedig a hosszú távú éghajlat- és energiapolitikai célkitűzésekhez való várható hozzájárulás tekintetében meglévő sajátosságokra, az offshore hálózatok esetében radikálisabb változás tűnik indokoltnak. Az „offshore hálózatokhoz” és az „ágazatközi infrastruktúra-tervezéshez” kapcsolódó alternatívák javítják az irányítást és az infrastruktúra-tervezési keretet annak érdekében, hogy lehetővé tegyék az energetikai átalakuláshoz és az éghajlat-politikai célkitűzések eléréséhez szükséges projektek azonosítását az egyes tengeri medencékben az offshore megújuló energia kapcsán rejlő lehetőségekkel, a környezetvédelmi szempontokkal és a tengerek egyéb hasznosítási módjaival összhangban. Két fő javulás tapasztalható: először is bevezetésre került egy, az offshore infrastruktúrára vonatkozó integrált hálózatfejlesztési terv, a tagállamok által az egyes tengeri medencékben az offshore megújuló energia hasznosításának mennyiségére vonatkozóan tett, közös kötelezettségvállalások alapján (felülről lefelé irányuló megközelítés az offshore rendszerek tervezése esetében); másodszor a tízéves hálózatfejlesztési terv kidolgozásában részt vevő kulcsszereplők szerepének kiigazítása a Bizottság és az ACER által az ENTSO-k felett gyakorolt felügyelet megerősítése mellett. Az „engedélyezéssel” és a „szabályozással” kapcsolatos szakpolitikai alternatívák kiegészítik ezeket a pozitív változtatásokat annak érdekében, hogy megkönnyítsék az azonosított közös érdekű projektek időben történő fejlesztését: a) az offshore infrastruktúrák esetében tengeri medencénként egy egyablakos rendszer bevezetése, b) sürgősségi bírósági eljárásokhoz való hozzáférés, ha rendelkezésre állnak ilyenek, és c) a beruházási költségek egészének bevonása a tagállamok közötti költségmegosztásba. Az offshore hálózatokra jellemző sajátos változásokon túlmenően a változások a felülvizsgált transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet hatálya alá eső infrastruktúra-kategóriákra és az összes támogatható infrastruktúra-kategóriára alkalmazandóak lesznek. Végül a fenti előnyök kiterjesztésre kerülnek az Uniót harmadik országokkal összekötő projektekre is, tekintettel arra, hogy azok várhatóan egyre növekvő szerepet fognak játszani az éghajlat-politikai célkitűzések elérésében. Ezenkívül számos technikai alternatíva (lásd a hatásvizsgálat 9. mellékletét) is része a szakpolitikai csomagnak: az engedélyezési eljárás felgyorsítása, a közös érdekű projektek átláthatóságának növelése, az intelligens hálózatokkal kapcsolatos projektek számára lehetőség a tagállamok közötti költségmegosztásra, a tagállamok közötti költségmegosztásra vonatkozó rendelkezések pontosítása és a beruházásösztönző programok naprakésszé tétele. Ezenkívül az olajvezetékek és a villamosenergia-szupersztrádák kikerülnek az infrastruktúra-kategóriák és a tematikus területek köréből. A hatások vizsgálata jórészt kvalitatív megközelítésre támaszkodik. A projektspecifikus adatok hiánya miatt nem volt lehetséges az összes alternatíva esetében számszerűsíteni a hatásokat, különös tekintettel az új infrastruktúra-kategóriákra. Ezenkívül a javasolt változtatások főként a jelenlegi, viszonylag jól működőnek ítélt keret fokozatos fejlesztését jelentik. A jogi aktus hatályának az infrastruktúra-kategóriák és a klímasemlegességi célkitűzés összhangjának biztosítása révén történő módosítása csökkenti az üvegházhatásúgáz-kibocsátást, amelyet az optimális és hatékony integrált infrastruktúra-tervezés támogat, egyúttal a lehető legkisebbre csökkenti a lehetséges környezeti hatásokat is. Egy felgyorsított engedélyezési eljárás lehetővé teszi a kulcsfontosságú projektek gyorsabb végrehajtását is, ezáltal közelebb hozva a környezeti és társadalmi-gazdasági előnyök megvalósulását. A hatásvizsgálat a következő fő célcsoportokat azonosította e kezdeményezés érintettjeiként: Az európai polgárok és fogyasztók, nem kormányzati szervezetek, európai uniós szabályozók, nemzeti szabályozó hatóságok, A hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságok, valamint azok helyi és regionális képviselői, az átvitelirendszer-üzemeltetők európai hálózata (villamosenergia-piaci ENTSO és földgázpiaci ENTSO), az elosztórendszer-üzemeltetők fiókszervezetei, a projektgazdák, beleértve a átvitelirendszer-üzemeltetőket, az energiatermelőket/energiaipart, az akadémikusokat és a tematikus szakértőket. Az előnyben részesített szakpolitikai lehetőségek csomagjának közvetlen előnyei elsősorban az üvegházhatásúgázkibocsátás-megtakarításhoz és a hatékonyság nagymértékű javításához kapcsolódnak, az infrastruktúra-tervezés összehangoltabb, európai szintű megközelítése és az offshore-fejlesztések észszerűsített engedélyezése révén. Ezek a közvetlen előnyök magukban foglalnák mind társadalmi előnyöket (például a társadalom egésze élvezheti az üvegházhatásúgáz-kibocsátás csökkentését és a klímasemlegességi cél elérését), mind pedig személyes jellegű előnyöket (például a rövidebb engedélyezési eljárásokkal kapcsolatos adminisztratív költségek csökkentése). Az egyszerűsítési intézkedések közvetlen előnyöket hoznak az adminisztratív terhekhez kapcsolódó jelenlegi, ismétlődő közvetlen költségeknek a csökkentett ellenőrzési és jelentési kötelezettségek eredményeként bekövetkező csökkentése révén. Ezek a közvetlen előnyök elsősorban bizonyos érdekelt felek, például a projektgazdák számára létrejövő egyéni előnyök. A közvetett előnyök magukban foglalják az ágazati előnyöket, amelyek abból származnak, hogy ösztönzik az egyes innovatív technológiák iránti keresletet, amely viszont hozzájárul a potenciálisan magasabb foglalkoztatottsághoz.

Az előnyben részesített alternatívák értékelése a társadalmi jólét és a gazdaság szempontjából kedvező hatásokat mutatott az érdekelt felek különböző kategóriái esetében. Ugyanakkor az előnyben részesített szakpolitikai alternatívák csomagja esetében e hatást nem lehetett teljes mértékben számszerűsíteni vagy pénzben kifejezni, mivel ehhez a jövőbeni közös érdekű projektek telepítésének ütemével, illetve az új vagy kialakulóban lévő infrastrukturális kategóriák piaci térnyerésével kapcsolatos információkra lett volna szükség, amelyek nem állnak rendelkezésre, és nem becsülhetőek meg kellően megbízható módon. Fontos hangsúlyozni, hogy minden közös érdekű projekt esetében az egyik általános kiválasztási kritérium az, hogy a projekt összes lehetséges előnyének hosszú távon is meg kell haladnia annak költségeit. A transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet nem vezet be semmilyen szabályozási díjakat (például díjakat, illetékeket, adókat stb.). Az előnyben részesített szakpolitikai alternatívák csomagja közvetlen költségeket (megfelelési költségeket) eredményez, továbbá adminisztratív terheket ró a vállalkozásokra (elsősorban projektgazdák) és a közigazgatási szervekre (hatáskörrel rendelkező nemzeti hatóságok, nemzeti szabályozó hatóságok, a Bizottság és az ACER) annak érdekében, hogy azok megfeleljenek az abban foglalt érdemi kötelezettségeknek vagy követelményeknek. Az előnyben részesített alternatívák csomagjának alkalmazása közvetett költségekkel jár az állampolgárok/fogyasztók, vállalkozások és közigazgatási szervek számára azáltal, hogy emelkednek a szabályozott eszközalapba (RAB) történő beruházások finanszírozásához kapcsolódó hálózati díjszabás. Az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz révén nyújtott pénzügyi támogatás azonban enyhítheti a hálózati díjszabásra gyakorolt hatást abban az esetben, ha valamely közös érdekű projektnél jelentős externáliák figyelhetők meg az ellátás biztonsága, a szolidaritás vagy az innováció szempontjából. Ebben a szakaszban nem lehetett megbecsülni ezeket a költségeket az összes fellépés esetében, de a Bizottság azokat jelentéktelennek tekinti. A további költségek a jelenlegi költségekhez képest marginálisak lennének. A nemzeti és uniós szinten felmerülő további végrehajtási költségek a rendelet végrehajtásától függenek. •Célravezető szabályozás és egyszerűsítés A felülvizsgált transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet célja a jelentéstételi kötelezettségek csökkentése azáltal, hogy szinergiákat talál a hatáskörrel rendelkező hatóságok és a projektgazdák jelentései között. A projektek állására vonatkozó legfrissebb információk átláthatóságának és a regionális csoportok ezen információkhoz való hozzáférésének fenntartása érdekében a hatáskörrel rendelkező hatóságok éves jelentését be lehetne építeni a projektgazdák jelentésébe, ami folyamatos költségmegtakarítást is eredményezne. Másodsorban, az uniós listára való felvételre javasolt új közös érdekű projektek értékelésével kapcsolatosan az ACER nyomonkövetési kötelezettségei kétévenkénti jelentéstételre csökkennek, amely az ACER jelentéstétellel kapcsolatos munkaterhelése mintegy 20 %-ával egyenlő hatékonyságnövelést eredményez, amely éves szinten 60 000 EUR megtakarításnak (avagy évi 0,4 teljes munkaidős egyenértéknek) felel meg. Harmadsorban, a felülvizsgált transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet lehetővé teszi a közös érdekű projektek engedélyezési eljárásának megkezdése előtt folytatandó előzetes konzultáció fakultatívvá tételét, ha az a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendeletben foglaltakkal azonos vagy azoknál szigorúbb előírások szerint már a nemzeti szabályok hatálya alá tartozik. A Bizottság biztosítja a lakosság bevonását, valamint a közös érdekű projekt kivitelezése által érintett helyi közösségekkel és érdekelt felekkel való együttműködést, elkerülve ugyanakkor a meglévő nemzeti eljárásokat tovább bonyolító kötelezettségeket. Negyedsorban és utoljára az új rendelkezések a meglévő közös érdekű projekteknek a tízéves hálózatfejlesztési tervekbe történő egyszerűsített felvételét javasolják, amelynek értelmében azok a közös érdekű projektek uniós listáján szereplő projektek, amelyek a tízéves hálózatfejlesztési tervekkel kapcsolatos eljárások során már rendelkezésre bocsátották a szükséges adminisztratív és műszaki adatokat, automatikus felvételre kerülhetnek a későbbi tervekbe, feltéve, hogy az adatok változatlanok maradtak. A kkv-kra nézve nem merülnek fel közvetlen hatások a megfelelés vagy az adminisztratív költségek szempontjából. A kkv-knak előnye származhat a megnövekedett versenyképességből azokon a technológiai területeken, amelyek a jövőbeni TEN-E keretnek részét képezik, illetve amelyeket az megerősít (pl. az offshore megújuló energiaforrások ágazata, a digitális szolgáltatások vagy a hidrogén). A kezdeményezés összhangban van a digitális egységes piaccal és az uniós adatstratégiával. •Alapjogok A kezdeményezés várhatóan nem lesz hatással az alapvető jogokra. 4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK Az e javaslattal kapcsolatos költségvetési hatás az Energiaszabályozók Együttműködési Ügynökségének (a továbbiakban: ACER) forrásait érinti. Az ACER a tízéves hálózatfejlesztési terv felügyeletével kapcsolatos további feladatokat vállal magára. Ehhez korlátozott számú további erőforrás szükséges (1 további teljes munkaidős egyenérték, lásd a pénzügyi kimutatást). 5.EGYÉB ELEMEK •Végrehajtási tervek, valamint a nyomon követés, az értékelés és a jelentéstétel szabályai A projektgazdák és a nemzeti szabályozó hatóságok által készített rendszeres jelentésekből származó adatok nyomon követésére szolgáló meglévő folyamatokra építve a Bizottság kidolgozott számos mutatót a felülvizsgált transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet egyes konkrét célkitűzéseinek terén elért előrelépés mérésére. A jogszabály tényleges hatásait a jogszabály által elérendő konkrét szakpolitikai célkitűzésekhez igazított mutatók alapján a Bizottság nyomon követi és értékeli. Ezenkívül a szakpolitikai alternatívák csomagjával kapcsolatos négy operatív célkitűzés terén elért előrehaladás mérését egy mutatórendszer szolgálja. A Bizottság az összes adatot figyelemmel kíséri a projektgazdák és a nemzeti szabályozók rendszeres jelentései alapján. Az új jogszabályok hatékonyságának felülvizsgálatára 2026-ban kell sort keríteni, amikor az új keret alapján a második közös érdekű projekt kiválasztási folyamatának le kell zárulnia. •Magyarázó dokumentumok (irányelvek esetén) A rendeletet a tagállamok közvetlenül és egységesen hajtják végre, ezért nincs szükség magyarázó dokumentumra.

•A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes magyarázata A felülvizsgált rendelet I. fejezete felvázolja az általános rendelkezéseket, különösen az új infrastruktúra-kategóriák tárgyát és alkalmazási körét, amelyeket felülvizsgáltak, hogy azok tükrözzék az általános célkitűzést, nevezetesen a megfelelő energetikai infrastruktúráknak az Unióban és annak szomszédságában időben történő kialakításának megkönnyítését, lehetővé téve az Unió energia- és éghajlat-politikai célkitűzéseinek az európai zöld megállapodással összhangban történő teljesítését, különös tekintettel a 2030/2050-ig elérendő célkitűzésekre, ideértve a klímasemlegességi célkitűzést, valamint a piaci integrációt, a versenyképességet és az ellátás biztonságát oly módon, hogy az a legkevesebb költséggel járjon a fogyasztók és a vállalkozások számára. A jelenleg hatályos 2. cikk (7) bekezdését, a 4. cikk (2) bekezdésének c) pontját, a 4. cikk (4) bekezdését és az intelligens villamosenergia-hálózatokra vonatkozó kritériumokat meghatározó I., II., IV. mellékleteket a Bizottság frissítette a technológiai változásokra tekintettel, valamint annak érdekében, hogy belefoglaljon a szövegbe az innovációval kapcsolatos elemeket és digitális szempontokat, amelyek az intelligens hálózatok részét képező berendezések vagy létesítmények kapcsán figyelembe vehetők. Az intelligens villamosenergia-hálózatok szélesebb köre tükröződik a kiválasztási kritériumok kiigazításában. Ezenkívül a Bizottság tovább pontosította a projektgazdák szerepét. Az intelligens hálózati technológiáknak elő kell segíteniük a nagy kapacitású újratöltési energiahálózattal kapcsolatos támogatásának javítását a közlekedési ágazat dekarbonizációjának támogatása érdekében. A földgázzal kapcsolatos elemeknek a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet hatálya alá vonására vonatkozó rendelkezések, nevezetesen a 4. cikk, valamint az I., II., IV. melléklet, mostantól tükrözik az ellátásbiztonság terén a TEN-E szakpolitika eddig végrehajtásának köszönhetően bekövetkezett számottevő javulást. A 2020-as évek elejére, amikor a jelenleg kivitelezés alatt álló közös érdekű gázprojektek megkezdik működésüket, Európának létre kell hoznia egy jól összekapcsolt és a sokkokkal szemben ellenálló gázhálózatot, és minden tagállam hozzáféréssel fog rendelkezni legalább három gázforráshoz. Figyelembe véve, hogy a becslések szerint a földgáz iránti jövőbeni kereslet – a zöld megállapodás célkitűzéseinek megfelelően – jelentősen csökkenni fog, a földgáz-infrastruktúrának már nincs szüksége a TEN-E szakpolitikán keresztül nyújtott támogatásra. Másrészt a felülvizsgált a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet által, hogy az intelligens gázhálózatok infrastruktúrájának létrehoz egy új kategóriáját, fokozott szerepet biztosítva a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázoknak a 2. és 4. cikkben, valamint az I., II. és IV. mellékletben, a földgáz tekintetében változó körülményeket tükrözi. Ez támogatná az elosztási és/vagy átviteli szintű beruházásokat a „zöld gázok” (jellemzően a biogáz és a biometán, de idetartozik a hidrogén is) hálózatba történő integrálása érdekében, és innovatív technológiákra építve segítené az ebből fakadóan összetettebb rendszer kezelését. Az uniós listára felkerülni kívánó projektek egy sor olyan beruházást tartalmaznának, amelyek egy adott gázhálózat „intelligensebbé tételére” és dekarbonizációjára irányulnak. Azon ágazatok dekarbonizációs igényeinek kielégítése érdekében, ahol a kibocsátás csökkentése nehézségekbe ütközik, a TEN-E részét fogják képezni külön erre a célra létrehozott, új és átalakított, határokon átnyúló jelentőségű hidrogénhálózatok (többek között hidrogénátviteli vezetékek és a kapcsolódó berendezések, például kompresszorok, tároló létesítmények, valamint a cseppfolyósított hidrogénnek szánt létesítmények), valamint határon átnyúló jelentőségű (azaz legalább két tagállam ellátására irányuló), egy bizonyos határértéket meghaladó, villamos energiát gázzá alakító (power-to-gas) létesítmények. A hidrogénhálózatokat megfelelően tükrözik az uniós tízéves hálózatfejlesztési tervek (TYNDP), amelyeket a földgázpiaci átvitelirendszer-üzemeltetők európai hálózata állít össze. A 4. cikk (2) bekezdése új általános kiválasztási kritériumokkal egészül ki, amelyek tükrözik a kölcsönös érdekű projekteknek a rendelet hatálya alá vonását, ha bizonyítani tudják, hogy legalább két uniós tagállam és legalább egy harmadik ország esetében jelentős nettó társadalmi-gazdasági előnyöket hoznak. Az ilyen projektek akkor jogosultak az uniós listára való felvételre, ha a harmadik ország szabályozási keretének az Unió szabályozási keretéhez való közelítésére vonatkozó feltételek teljesülnek, és ha bizonyítják, hogy az ellátás biztonsága és a dekarbonizáció tekintetében hozzájárulnak az Unió átfogó energia- és éghajlat-politikai célkitűzéseihez. Mivel nem illeszkednek a hosszú távú dekarbonizációs célokhoz és a zöld megállapodáshoz, a határokon átnyúló kőolajvezetékek kikerülnek a rendelet hatálya alól. A II. fejezet ismerteti a közös érdekű projektek uniós listájának a regionális csoportok keretében történő összeállításának folyamatát, a kiválasztási kritériumokat, valamint a projektek végrehajtásának nyomon követését. A projektek kiválasztásának kritériumai mostantól magukban foglalnak az összes infrastruktúra-kategória esetében egy kötelező fenntarthatósági kritériumot, amelynek a projektválasztás szakaszában legalább egy másik kritériummal (piaci integráció, ellátásbiztonság, verseny) együttesen kell teljesülnie az Unió infrastrukturális szükségleteinek alakulásával és a dekarbonizációs célokkal való összhang biztosítása érdekében. Ezenkívül a projekt megvalósítása terén elért előrehaladást, az átláthatósági és jelentéstételi kötelezettségeknek való megfelelés bizonyítékaival együtt mostantól a regionális csoport mérlegeli a közös érdekű projektek kiválasztási folyamatában. A II. és a IV. fejezet új rendelkezéseinek célja az energiarendszer integrációja esetében az infrastruktúra-tervezés javítása. Ennek érdekében a felülvizsgált transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet megerősíti a villamos energiával és a földgázzal kapcsolatos közös érdekű projektek azonosításának alapját jelentő uniós tízéves hálózatfejlesztési terv irányítását. Bár az ENTSO-k és az átvitelirendszer-üzemeltetők fontos szerepet játszanak a folyamatban, az abba vetett bizalom javítása érdekében mélyrehatóbb vizsgálatokra van szükség, különös tekintettel a jövőt illető forgatókönyvek meghatározására, a hosszú távú infrastrukturális hiányosságok és szűkületek azonosítására, valamint az egyes projektek értékelésére. Ezért, mivel szükség van független ellenőrzésre, az Energiaszabályozók Együttműködési Ügynökségére (a továbbiakban: Ügynökség) és a Bizottságra jelentősebb szerep hárul a folyamatban. A III. fejezet rendelkezéseinek célja a közös érdekű projektek engedélyezési eljárásainak lerövidítése az energetikai átalakulást elősegítő projektekben bekövetkező késések elkerülése érdekében. Mint ilyen, a felülvizsgált transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet előírja a hatáskörrel rendelkező hatóságok számára, hogy az eljárási kézikönyveik kidolgozása során egyeztessenek és találjanak szinergiákat a szomszédos országokkal, kerüljék az engedélyezési eljárás során a további követelményeket vagy a jogszabályi módosításokat, és az infrastruktúra-kategória függvényében tanúsítsanak rugalmasságot az engedélyezési szakaszok alkalmazása során az engedélyezés felgyorsítása vagy összidőtartamának lerövidítése érdekében. A felülvizsgált transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet bevezet egy „offshore egyablakos rendszert” a megújuló energiához kapcsolódó offshore hálózatok engedélyezési eljárásának egyszerűsítése és felgyorsítása érdekében. Ez a rendszer a tengeri medencékre vonatkozó meglévő tanulmányok és tervek adattáraként szolgál, és célja megkönnyíteni az egyes közös érdekű projektek engedélyezési eljárását, valamint az ilyen projektekre vonatkozó átfogó határozatok kibocsátását. Annak elkerülése érdekében, hogy a korai szakaszban számos konzultációra legyen szükség az előzetes konzultációt fakultatívvá kell tenni, ha az a hatályos transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendeletben foglaltakkal azonos vagy azoknál szigorúbb előírások szerint már a nemzeti szabályok hatálya alá tartozik. A felülvizsgált transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet alapján a tagállamoknak biztosítaniuk kellene, hogy a nemzeti jogszabályok értelmében (amennyiben vannak ilyenek) a közös érdekű projekteket a bíróságok gyorsított eljárások keretében bírálják el. Az új rendelkezések egyúttal megerősítik a projektgazdák átláthatósági kötelezettségét, amelyek – mint a közös érdekű projektek végrehajtásával kapcsolatos információk tulajdonosai – kötelesek a releváns információkat külön e célra létrehozott internetes oldalakon közzétenni az összes olyan tagállam nyelvén, amelynek területén a közös érdekű projektek áthaladnak, illetve amelyet e projektek érintenek, és a közzétett információkat kötelesek naprakészen tartani. Ezenkívül a projektgazda köteles figyelembe venni a nyilvános konzultációk során kifejtett véleményeket és ennek módját szemléltetni. A projektgazdának az internetes oldalán közzé kell tennie egy jelentést, amelyben ismerteti, hogy a nyilvános konzultációk során kifejtett véleményeket milyen módon vették figyelembe, bemutatva, hogy a projekt helyszínét, nyomvonalát és terveit illetően milyen módosításokat hajtottak végre, vagy megindokolva, hogy az érintett véleményeket miért nem vették figyelembe. Az V. fejezet rendelkezései alátámasztják a megújuló energiaforrások offshore hálózataiból származó villamosenergia-termelés jelentős várható bővüléséhez szükséges hálózat fejlesztésének szükségességét. A TEN-E biztosítja a tengeri és a szárazföldi villamosenergia-hálózatok összehangolt, hosszú távú tervezését és fejlesztését, túllépve a projektalapú szemléleten, miközben a lehető legkisebb környezeti és éghajlati hatással jár. A költségmegosztási eszközök és a szabályozási ösztönzők megfelelő használatának biztosítása érdekében a VI. fejezet felülvizsgálja a meglévő rendelkezéseket a tagállamok közötti költségmegosztás fokozottabb egyértelműsége és átláthatósága, valamint a határokon átnyúló infrastruktúrába történő beruházások felgyorsítása érdekében. Mint ilyen, a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet előírja, hogy a beruházási költségek egészét bele kell építeni a díjszabásba, majd ezt követően megfizethetőségi vizsgálatot kell folytatni a fogyasztók körében. Egyes várhatóan magasabb kockázatú projektek – mint például az olyan innovatív villamosenergia-átviteli technológiák, amelyek lehetővé teszik a megújuló energia, a hálózatra termelt energia és a keresletoldali válaszintézkedések széles körű integrációját az összekapcsolt hálózatokba, valamint az energiatechnológiai és digitalizációs projektek, illetve a magas működési kiadásokkal járó projektek – esetében a szabályozási kereteknek arányos és megfelelő ösztönzőket kell biztosítania a beruházásokhoz. A VII. fejezet új rendelkezései meghatározzák a projektek uniós pénzügyi támogatásra való jogosultságával kapcsolatos aktualizált feltételeket az új infrastruktúra-kategóriák esetében is. Noha a kölcsönös érdekű projektek jogosultak lesznek uniós pénzügyi támogatásra, kizárólag az Unió területén megvalósuló beruházások jogosultak – meghatározott feltételek teljesülése mellett – az Európai Hálózatfinanszírozási Eszközből származó, kivitelezési munkákhoz vissza nem térítendő támogatások formájában nyújtott uniós pénzügyi támogatásra.



2020/0360 (COD) Javaslat

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a transzeurópai energiaipari infrastruktúrára vonatkozó iránymutatásokról, valamint a 347/2013/EU rendelet hatályon kívül helyezéséről AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, Tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 172. cikkére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamenteknek való megküldését követően, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére, tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére, rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1)A Bizottság a 2019. december 11-i, „Az európai zöld megállapodás” című közleményében meghatározott egy új növekedési stratégiát, amelynek célja az Uniót olyan igazságos és virágzó társadalommá kívánja alakítani, amely modern, erőforrás-hatékony és versenyképes gazdasággal rendelkezik, ahol 2050-re megszűnik a nettó üvegházhatásúgáz-kibocsátás, és ahol a gazdaság növekedése nem erőforrásfüggő. Az éghajlat-politikai céltervről szóló bizottsági közlemény, amely azt javasolja, hogy az üvegházhatásúgáz-kibocsátás csökkentésének mértékét 2030-ig emeljék legalább 55 %-ra (amely törekvést az Európai Tanács 2020. december 11-én jóvá is hagyott), valamint annak mögöttes hatásvizsgálata megerősíti, hogy a jövőbeni energiaszerkezet jelentősen különbözni fog a jelenlegitől, és alátámasztja, hogy szükség van az energetikai jogszabályok felülvizsgálatára és azok szükség szerinti módosítására. Nyilvánvaló, hogy az energia-infrastruktúrába jelenleg eszközölt beruházások nem elégségesek annak átalakításához és a jövő energia-infrastruktúrájának kiépítéséhez. Ez azt is jelenti, hogy létre kell jönnie egy olyan infrastruktúrának, amely támogatja az európai energetikai átalakulást, ideértve a gyors villamosítást, a megújuló villamosenergia-termelés arányának növelését, a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok emelkedő felhasználását, az energiarendszer integrációját és az innovatív megoldások nagyobb mértékű elterjedését. (2)A „Tiszta energia minden európainak” csomag részeként tett bizottsági javaslatokat követően megállapodás született egy uniós szintű kötelező célról, hogy 2030-ig az Unió végső energiafogyasztásában a megújuló energia aránya elérje legalább a 32 %-ot, továbbá egy uniós szintű kiemelt célról, hogy 2030-ig legalább 32,5 %-kal javuljon az energiahatékonyság. (3)Az Egyesült Nemzetek Éghajlatváltozási Keretegyezménye Feleinek 21. Konferenciáját követően létrejött, az éghajlatváltozásról szóló 2015. évi Párizsi Megállapodás (a továbbiakban: Párizsi Megállapodás) hosszú távú célként azt tűzte ki, hogy a globális átlaghőmérséklet emelkedése az iparosodás előtti időszakénál legfeljebb 2 °C-kal magasabb szintre korlátozódjon, és erőfeszítéseket kell tenni annak érdekében, hogy legfeljebb 1,5 °C-kal legyen magasabb az iparosodás előtti időszakénál. A Párizsi Megállapodás továbbá hangsúlyozza annak fontosságát, hogy alkalmazkodjunk az éghajlatváltozás káros hatásaihoz, és hogy a pénzügyi források áramlása összhangban álljon az üvegházhatású gázok alacsonyabb szintű kibocsátására és az éghajlatváltozás hatásaival szemben reziliens fejlődésre irányuló erőfeszítésekkel. 2019. december 12-én az Európai Tanács jóváhagyta azt a célkitűzést, hogy a Párizsi Megállapodás célkitűzéseivel összhangban az Európai Unió 2050-ig klímasemlegessé váljon. (4)A 347/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet, azaz a hatályos transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet szabályokat állapít meg a transzeurópai energiahálózatok időben történő kiépítésére és kölcsönös átjárhatóságára vonatkozóan az Európai Unió működéséről szóló szerződésben foglalt energiapolitikai célok elérése érdekében azzal a céllal, hogy biztosítsa a belső piac működését, az energiaellátás biztonságát és a versenyképes energiapiacokat az Unióban, előmozdítsa az energiahatékonyságot és az energiatakarékosságot, valamint az új és megújuló energiaforrások fejlesztését, és elősegítse az energiahálózatok összekapcsolását. A 347/2013/EU rendelet keretet hoz létre a tagállamok és az érintett érdekelt felek számára, hogy egy regionális környezetben együtt dolgozzanak a jobban összekapcsolt energiahálózatok kifejlesztésén azzal a céllal, hogy elősegítsék az európai energiapiacoktól jelenleg elszigetelt régiók bekapcsolását, a meglévő határokon átnyúló hálózati összekapcsolódások erősítését, és a megújuló energiaforrások integrálását. E célkitűzések támogatásával a 347/2013/EU rendelet hozzájárul az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedéshez, és a versenyképesség, valamint a gazdasági, társadalmi és területi kohézió terén előnyöket biztosít az Unió egésze számára. (5)A 347/2013/EU rendelet értékelése egyértelműen bebizonyította, hogy a keret hatékonyan javította a tagállami hálózatok integrációját, ösztönözte az energiakereskedelmet, és ezáltal hozzájárult az Unió versenyképességéhez. A villamos energiával és a gázzal kapcsolatos közös érdekű projektek jelentősen hozzájárultak az ellátás biztonságához. A gáz esetében az infrastruktúra már jelenleg is megfelelően összekapcsolt, és az ellátás rezilienciája 2013 óta jelentősen javult. A regionális csoportokban és a tagállamok közötti költségmegosztás révén megvalósuló regionális együttműködés fontos szerepet játszik a projektek megvalósításában. Sok esetben azonban – a várakozásokkal ellentétben – a tagállamok közötti költségmegosztás nem eredményezte a projekt finanszírozási hiányának csökkentését. Noha az engedélyezési eljárások többsége lerövidült, bizonyos esetekben az eljárás továbbra is hosszadalmas. A Hálózatfinanszírozási Eszközön keresztül nyújtott pénzügyi támogatás lényeges tényező volt. A tanulmányokhoz nyújtott támogatások a fejlesztés korai szakaszában segítették a projekteket a kockázatok csökkentésében, míg a kivitelezésre nyújtott támogatások olyan kulcsfontosságú szűkületekkel foglalkozó projekteket támogattak, amelyeket a piaci finanszírozás nem tudott kielégítően kezelni. (6)A transzeurópai energiahálózatra vonatkozó szakpolitika központi eszköz a belső energiapiac fejlesztésében, és szükség van arra az európai zöld megállapodás célkitűzéseinek eléréséhez. Ahhoz, hogy 2050-re megvalósuljon a klímasemlegesség, és 2030-ig magasabb üvegházhatásúgázkibocsátás-csökkentést lehessen elérni, Európának integráltabb energiarendszerre lesz szüksége, a megújuló erőforrásokon alapuló magasabb szintű villamosításra és a gázszektor dekarbonizációjára támaszkodva. A TEN-E szakpolitika biztosíthatja, hogy az Unió energia-infrastruktúrájának fejlesztése – az energiahatékonyság elsődlegességének elvével összhangban – támogassa a klímasemlegesség megvalósításához szükséges energetikai átalakulást. (7)Jóllehet a 347/2013/EU rendelet célkitűzései nagyrészt továbbra is érvényesek, a jelenlegi TEN-E keret még nem teljes mértékben tükrözi az energiarendszernek az új politikai környezet eredményeként várható változásait, és különösen a 2030-ra kitűzött, szigorított célokat, és az európai zöld megállapodásban foglalt, a klímasemlegesség 2050-re való elérésére vonatkozó célkitűzést. Az új politikai környezeten és célkitűzéseken túlmenően a technológia is gyors ütemben fejlődött az elmúlt évtizedben. Ezt a fejlődést figyelembe kell venni az e rendelet hatálya alá tartozó infrastruktúra-kategóriákban, a közös érdekű projektek kiválasztási kritériumaiban, valamint a kiemelt jelentőségű folyosók és a tematikus területek esetében. (8)Az (EU) 2019/944 és a 2009/73/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv előírják a belső energiapiac létrehozását. Noha a belső energiapiac megvalósítása terén számottevő előrelépés történt, még további javításokra van szükség: a meglévő energia-infrastruktúra jobb kihasználására, a növekvő mennyiségű megújuló energiaforrás integrálására, valamint a rendszerintegrációra. (9)Az uniós energia-infrastruktúrát korszerűsíteni kell, hogy meg lehessen előzni a műszaki meghibásodásokat, illetve hogy növelni lehessen az infrastruktúra e meghibásodásokkal, továbbá a természeti vagy ember okozta katasztrófákkal, az éghajlatváltozás kedvezőtlen hatásaival, valamint a biztonságot fenyegető veszélyekkel szembeni tűrőképességét, különös tekintettel a 2008/114/EK tanácsi irányelv szerinti európai kritikus infrastruktúrákra. (10)Az Unió energia-infrastruktúrájának reziliensnek kell lennie az éghajlatváltozás elkerülhetetlen hatásaival szemben, amelyek a becslések szerint Európában a mérséklési erőfeszítések ellenére is be fognak következni. Ezért alapvető fontosságú az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásra, a rezilienciaépítésre, a katasztrófák megelőzésére és a felkészültségre irányuló erőfeszítések megerősítése.

(11)Az ellátás biztonsága, amely a 347/2013/EU rendelet mögött meghúzódó egyik fő hajtóerő, jelentősen javult a közös érdekű projektek révén. Ezenkívül a Bizottság éghajlat-politikai célkitűzésre vonatkozó hatásvizsgálata arra számít, hogy a földgáz fogyasztása jelentősen csökkenni fog, mivel annak olyan fogyasztása, amely esetében nem alkalmaznak kibocsátáscsökkentő technikákat, nem összeegyeztethető a karbonsemlegesség követelményével. Másrészt a biogáz, a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású hidrogén, valamint a szintetikus gáznemű üzemanyagok felhasználása a 2050-ig tartó időszakban jelentősen emelkedni fog. Ezért a földgáz-infrastruktúrának már nincs szüksége a TEN-E szakpolitika keretében nyújtott támogatásra. Az energiainfrastruktúra-tervezésben tükröződnie kell a földgázt illetően változó körülményeknek. (12)Az energiarendszer integrációjáról szóló közleményben a Bizottság elismerte, hogy az intelligens villamosenergia-hálózatok jelentős szerepet töltenek be az Unió energia- és éghajlat-politikai célkitűzéseinek elérésében. A kategóriára vonatkozó kritériumoknak magukban kell foglalniuk az innovációval és a digitális szempontokkal kapcsolatos technológiai fejleményeket. Ezenkívül tisztázni kell a projektgazdák szerepét. Tekintettel arra, hogy a közlekedési ágazatban az energia iránti kereslet számottevő növekedése várható (különösen az autópályákon és a városi területeken használt elektromos járművek esetében), az intelligens hálózati technológiáknak elő kell segíteniük a határokon átnyúló, nagy kapacitású újratöltési energiahálózattal kapcsolatos támogatásának javítását a közlekedési ágazat dekarbonizációjának támogatása érdekében. (13)Az energiarendszer integrációjáról szóló bizottsági közlemény hangsúlyozza az energiahordozók, az infrastruktúrák és a fogyasztási ágazatok integrált energia-infrastruktúra-tervezésének szükségességét. Az említett rendszerintegráció az energiahatékonyság elsődlegességének elvéből indul ki, és az egyes ágazatokon túlmutató, holisztikus szemléletet alkalmaz. Az olyan ágazatok dekarbonizációs szükségleteivel is foglalkozik, ahol a kibocsátáscsökkentés megvalósítása nehézkes (például egyes iparágak vagy bizonyos szállítási módok) és a közvetlen villamosítás jelenleg technikailag vagy gazdaságilag kihívást jelent. Ide tartoznak a hidrogénbe és az elektrolizátorokba eszközölt beruházások is, amelyek kiterjedt kereskedelmi célú hasznosítása jelenleg kialakulóban van. A Bizottság hidrogénstratégiája kiemelten kezeli a megújuló forrásokból előállított villamos energiából származó hidrogéntermelést, amely a legtisztább és az EU klímasemlegességi célkitűzésének leginkább megfelelő megoldás. Az átmeneti szakaszban azonban az alacsony szén-dioxid-kibocsátású hidrogén más formáira van szükség a meglévő hidrogén gyorsabb ütemben történő felváltásához és a méretgazdaságosság eléréséhez. (14)Ezenkívül a Bizottság hidrogénstratégiája arra a következtetésre jutott, hogy a hidrogén szükséges mértékű hasznosításához egy nagyszabású infrastruktúra-hálózat olyan fontos elem, amelyet csak az Unió és az egységes piac kínálhat. A hidrogén határokon átnyúló szállítására és kereskedelmére jelenleg nagyon korlátozottan áll rendelkezésre külön e célra kiépített infrastruktúra. Ennek jelentős részét a korábban földgázszállításra szolgáló, átalakított eszközöknek kell képeznie, kiegészítve a hidrogénnek szánt új eszközökkel. Ezenkívül a hidrogénstratégia azt a stratégiai célt tűzi ki, hogy 2030-ig 40 GW-ra kell növelni a telepített elektrolizátorok kapacitását a megújuló energiaforrásokból nyert hidrogén termelésének növelése és a fosszilis tüzelőanyagoktól függő gazdasági ágak (úgy mint az ipar vagy a közlekedés) dekarbonizációjának megkönnyítése érdekében. Ezért a TEN-E szakpolitikának tartalmaznia kell új és átalakított hidrogénátviteli infrastruktúrát és tárolókat, valamint hidrogén-elektrolizáló létesítményeket. A hidrogénátviteli és -tárolási infrastruktúrát az uniós tízéves hálózatfejlesztési tervbe is fel kell venni annak érdekében, hogy az energiarendszer számára általa jelentett költségeket és előnyöket átfogóan és következetesen lehessen értékelni (ideértve az ágazat integrációjához és a dekarbonizációhoz való hozzájárulás értékelését is) egy uniós hidrogénellátási gerinc létrehozása céljából. (15)Ezenkívül új infrastruktúra-kategóriát kell létrehozni az intelligens gázhálózatok számára annak érdekében, hogy a Bizottság támogassa a megújuló energiaforrásból termelt és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok (például a biogáz, a biometán és a hidrogén) hálózatba integrálását szolgáló beruházásokat, és – innovatív digitális technológiákra építve – segítse az ebből eredő összetettebb rendszer kezelését. (16)A 347/2013/EU rendelet előírja, hogy a „közös érdekű projekt” státuszt elnyerni kívánó projekteknek az uniós lista összeállításának folyamata során bizonyítaniuk kell, hogy egy sor kritérium közül legalább egyhez jelentősen hozzájárulnak. Az egyik ilyen kritérium lehet a fenntarthatóság, de nem szükségszerűen. Ez a követelmény – a belső energiapiac mindenkori sajátos igényeivel összhangban – lehetővé tette olyan közös érdekű projektek kidolgozását, amelyek csak ellátásbiztonsági kockázatok kezelésére irányultak, még akkor is, ha nem bizonyították, hogy a fenntarthatóság szempontjából előnyöket biztosítanának. Tekintettel azonban az Unió infrastrukturális szükségleteinek alakulására és a dekarbonizációs célokra, valamint az Európai Tanács 2020. júliusi következtetéseire, amelyek szerint „az uniós kiadásoknak összhangban kell lenniük a Párizsi Megállapodás célkitűzéseivel és az európai zöld megállapodásban szereplő „ne árts” elvével”, értékelni kell a fenntarthatóságot a megújuló energiaforrások hálózatba történő integrálása vagy adott esetben az üvegházhatásúgáz-kibocsátás csökkentése szempontjából, annak biztosítása érdekében, hogy a TEN-E szakpolitika összhangban legyen az Unió energia- és éghajlat-politikai célkitűzéseivel. A szén-dioxid-szállítási hálózatok fenntarthatósága eleve adott, tekintettel azok céljára (szén-dioxid-szállítás). (17)Az Uniónak elő kell mozdítania az uniós energiahálózatot harmadik országok hálózataival összekapcsoló olyan infrastrukturális projekteket, amelyek kölcsönösen előnyösek és szükségesek az energetikai átalakuláshoz, valamint az éghajlat-politikai célkitűzések eléréséhez, és amelyek megfelelnek az érintett infrastruktúra-kategóriák e rendelet szerinti speciális kritériumainak is, különös tekintettel a szomszédos országok vagy olyan országok hálózataira, amelyekkel az Unió egyedi energiaügyi együttműködést alakított ki. Ezért e rendelet hatálya alá kell vonni a kölcsönös érdekű projekteket, amennyiben azok fenntarthatóak, és bizonyítani tudják, hogy legalább két uniós tagállam és legalább egy harmadik ország esetében jelentős nettó társadalmi-gazdasági előnyöket hoznak. Az ilyen projektek akkor jogosultak az uniós listára való felvételre, ha az uniós szabályozáshoz való közelítésre vonatkozó feltételek teljesülnek, és ha bizonyítják, hogy az ellátás biztonsága és a dekarbonizáció tekintetében hozzájárulnak az Unió átfogó energia- és éghajlat-politikai célkitűzéseihez. Az Európai Gazdasági Térség országai, illetve az Energiaközösség szerződő felei esetében ezt a szabályozási összehangolást vagy konvergenciát vélelmezni kell. Ezenkívül annak a harmadik országnak, amellyel a kölcsönös érdekű projektek kidolgozásában az Unió együttműködik, az e rendeletben előírtaknak megfelelően elő kell segítenie egy, az unióshoz hasonló, gyorsított végrehajtási ütemtervet és egyéb szakpolitikai támogatási intézkedéseket. Ezért e rendeletben a kölcsönös érdekű projektek a közös érdekű projektekkel azonosnak tekinthetők, és ellenkező megállapítás hiányában a közös érdekű projektekre vonatkozó összes rendelkezés alkalmazandó a kölcsönös érdekű projektekre is. (18)Ezenkívül az Unió 2030-ig, illetve 2050-ig megvalósítandó energia- és éghajlat-politikai céljainak és klímasemlegességi célkitűzésének elérése érdekében Európának jelentősen növelnie kell a megújuló forrásból származó energiatermelést. A villamosenergia-átvitel és -tárolás tekintetében meglévő infrastruktúra-kategóriák döntő fontosságúak a jelentősen megnövekvő megújuló villamosenergia-termelés elektromos hálózatba történő integrálásához. Ezenkívül fokozni kell az offshore megújuló energiaforrásokba történő beruházásokat. Figyelmet kell fordítani a tengeri és a szárazföldi villamosenergia-hálózatok összehangolt, hosszú távú tervezésének és fejlesztésének koordinálására is. Az offshore infrastruktúra-tervezésnek el kell mozdulnia a projektalapú szemlélettől egy összehangolt, átfogó szemlélet felé az integrált offshore hálózatok fenntartható fejlődésének az egyes tengeri medencékben az offshore megújuló energia kapcsán rejlő lehetőségekkel, a környezetvédelmi szempontokkal és a tengerek egyéb hasznosítási módjaival összhangban történő biztosítása érdekében. (19)Az érintett tagállamoknak képesnek kell lenniük felmérni a tengeri medencékben található offshore megújulóenergia-hálózatok előnyeit és költségeit, és előzetes költségmegosztási elemzést készíteni minden egyes tengeri medence esetében, hogy alátámasszák az offshore megújuló energiaforrások fejlesztésével kapcsolatos közös politikai kötelezettségvállalásaikat. Ezért a Bizottságnak egységes alapelveket kell kidolgoznia az integrált offshore hálózatfejlesztési tervek megvalósításának költség-haszon elemzési és költségmegosztási módszertanára vonatkozóan, amelyek lehetővé teszik a tagállamok számára, hogy megfelelő értékelést végezzenek. (20)Az uniós tízéves hálózatfejlesztési tervek kidolgozási folyamata a villamos energia és a földgáz kategóriában sikeresen szolgált a közös érdekű projektek azonosításának alapjaként. Bár a villamosenergia-piaci és a földgázpiaci átvitelirendszer-üzemeltetők európai hálózata (ENTSO-k) és az átvitelirendszer-üzemeltetők fontos szerepet játszanak a folyamatban, a folyamatba vetett bizalom javítása érdekében mélyrehatóbb vizsgálatokra van szükség, különös tekintettel a jövőt illető forgatókönyvek meghatározására, a hosszú távú infrastrukturális hiányosságok és szűkületek azonosítására, valamint az egyes projektek értékelésére. Ezért, mivel szükség van független ellenőrzésre, az Energiaszabályozók Együttműködési Ügynökségének (a továbbiakban: az Ügynökség) és a Bizottságnak fokozottabb szerepet kell vállalnia a folyamatban, ideértve az uniós tízéves hálózatfejlesztési terv kidolgozásának folyamatát is, az (EU) 2019/943 európai parlamenti és tanácsi rendelettel és a 715/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel összhangban. (21)Fontos annak biztosítása, hogy kizárólag olyan infrastrukturális projektek kaphassanak közös érdekű projekt státuszt, amelyek esetében nem léteznek észszerű alternatív megoldások. E célból az infrastrukturális hiányosságok azonosítása az energiahatékonyság elsődlegességének elvét követi, és prioritásként mérlegel minden releváns, nem infrastruktúrával kapcsolatos megoldást az azonosított hiányosságok kezelése érdekében. Ezenkívül a projektek végrehajtása során a projektgazdáknak jelentést kell készíteniük a környezetvédelmi jogszabályoknak való megfelelésről, és az (EU) 2020/852 rendelet 17. cikkének értelmében bizonyítaniuk kell, hogy a projektek nem okoznak jelentős kárt a környezetben. A már kellő érettséget elért, meglévő közös érdekű projektek esetében ezt a regionális csoportoknak figyelembe kell vennie a következő uniós listára felveendő projektek kiválasztása során. (22)A feszültség- és frekvenciastabilitás biztosítása érdekében különös figyelmet kell fordítani az európai villamosenergia-hálózat stabilitására a változóban lévő körülmények között, különösen a megújuló villamos energia növekvő arányára tekintettel. (23)A tagállamokkal és az érdekelt felekkel folytatott szoros konzultációt követően a Bizottság 13, a transzeurópai energia-infrastruktúra szempontjából stratégiai jelentőségű prioritást határozott meg, amelyek 2030-ig és 2050-ig történő végrehajtása létfontosságú az uniós energia- és éghajlat-politikai célok eléréséhez. Az említett prioritások különböző földrajzi régiókat vagy tematikus területeket foglalnak magukban a villamosenergia-átvitel és -tárolás, az offshore megújulóenergia-hálózatok, a hidrogénátvitel és -tárolás, az elektrolizátorok, az intelligens gáz- és villamosenergia-hálózatok, valamint a szén-dioxid-szállítás terén. (24)A közös érdekű projekteknek közös, átlátható és objektív kritériumoknak kell megfelelniük, figyelemmel az energiapolitikai célkitűzésekhez való hozzájárulásukra. A villamos energiával és hidrogénnel foglalkozó projekteknek – hogy alkalmasak legyen arra, hogy felvegyék őket az uniós listákra – a legújabb uniós tízéves hálózatfejlesztési terv részét kell képezniük. Mivel a hidrogén-infrastruktúra jelenleg nem szerepel az uniós tízéves hálózatfejlesztési tervben, ez a hidrogénnel foglalkozó projektekre vonatkozó követelmény csak 2024. január 1-jétől alkalmazandó az e rendelet alapján összeállított második uniós lista vonatkozásában. (25)A közös érdekű projektek regionális listáinak meghatározása érdekében regionális csoportokat kell létrehozni a közös érdekű projektekre vonatkozó javaslattétel, illetve ezek felülvizsgálata céljából. A széles körű egyetértés biztosítása érdekében a regionális csoportoknak gondoskodniuk kell a tagállamok, a nemzeti szabályozó hatóságok, a projektgazdák és az érdekelt felek közötti szoros együttműködésről. Az együttműködés keretében a nemzeti szabályozó hatóságoknak szükség esetén tanácsadással kell segíteniük a regionális csoportokat, többek között a javasolt projektekkel összefüggő szabályozási kérdések megoldhatóságával, továbbá a hatósági jóváhagyás javasolt ütemezésének kivitelezhetőségével kapcsolatban. (26)Minden második évben a közös érdekű projektekről új uniós listát (a továbbiakban: uniós lista) kell összeállítani. A listára nem kerülhetnek fel azok a közös érdekű projektek, amelyek befejeződtek vagy már nem tesznek eleget az e rendeletben meghatározott vonatkozó kritériumoknak és követelményeknek. Ezért a következő uniós listára felvehető, már meglevő közös érdekű projekteknek ugyanazon, a regionális listák, illetve az uniós lista összeállítását célzó kiválasztási folyamatban kell részt venniük, mint a javasolt projekteknek. Ugyanakkor a lehető legnagyobb mértékben csökkenteni kell az ebből eredő adminisztratív terheket, például a már benyújtott információk minél szélesebb körű újrafelhasználásával és a projektgazdák éves jelentéseinek figyelembevételével. E célból azoknak a meglévő közös érdekű projekteknek, amelyek jelentős előrehaladást értek el, részesülniük kell az uniós tízéves hálózatfejlesztési tervbe való felvétel észszerűsített folyamata nyújtotta előnyökből. (27)A közös érdekű projekteket a lehető legrövidebb időn belül végre kell hajtani, ezt követően szigorúan nyomon kell követni és értékelni kell őket, miközben a projektgazdákra háruló igazgatási terheket minimálisra kell csökkenteni. A Bizottság a különös nehézségekkel járó projektekhez európai koordinátort jelölhet ki. A konkrét projektek végrehajtásának eredményeit, valamint az e rendelettel kapcsolatos kötelezettségek teljesítését figyelembe kell venni az érintett projektek esetében a későbbi uniós listák összeállítását célzó kiválasztási folyamatban. (28)Az engedélyezési eljárás nem eredményezhet a projekt méretéhez és összetett jellegéhez képest aránytalan igazgatási terheket, illetve nem gördíthet akadályt a transzeurópai hálózatok kiépítése és a piaci hozzáférés biztosítása elé. (29)Össze kell hangolni az energia, a közlekedés és a távközlési infrastruktúra terén megvalósuló uniós közös érdekű projektek tervezését és végrehajtását, hogy szinergiák jöhessenek létre ott, ahol ez gazdasági, technikai, környezeti, éghajlati vagy területrendezési szempontból megvalósítható, kellően figyelembe véve a releváns biztonsági vonatkozásokat. Így a különböző európai hálózatok tervezése során lehetőséget kell biztosítani a közlekedési hálózatok, a kommunikációs hálózatok, valamint az energiahálózatok integrációjának a kiemelt kezelésére a lehető legjobb területkihasználás érdekében, továbbá – lehetőség szerint – biztosítani kell a meglévő vagy használaton kívüli nyomvonalak további hasznosítását a társadalmi-gazdasági, környezeti, éghajlati és pénzügyi hatások minimálisra csökkentése érdekében. (30)A közös érdekű projekteket nemzeti szinten „elsőbbségi státusszal” kell felruházni, és ezáltal gyorsított igazgatási elbánást kell biztosítani számukra. Helyénvaló továbbá, hogy azokat a hatáskörrel rendelkező hatóságok közérdekűnek tekintsék. Ha ezt magasabb rendű közérdek indokolja, a 92/43/EGK tanácsi irányelv és a 2000/60/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv szerinti összes feltétel teljesülése esetén a környezetre káros hatást kifejtő projekteket is engedélyezni kell.

(31)A közös érdekű projekteket nemzeti szinten is „elsőbbségi státusszal” kell felruházni, és ezáltal sürgősségi igazgatási elbánást biztosítva számukra minden kapcsolódó bírósági és vitarendezési eljárásban. (32)Az eljárás egyszerűsítése, a hatékonyság és az átláthatóság növelése, valamint a tagállamok közötti szorosabb együttműködés kialakításához való hozzájárulás érdekében kell, hogy legyen valamennyi engedélyezési eljárást összefogó vagy koordináló, hatáskörrel rendelkező hatóság vagy hatóságok („egyablakos rendszer”). (33)Az offshore megújulóenergia-hálózatok engedélyezési eljárásának egyszerűsítése és felgyorsítása érdekében az adott tengeri medence körül elhelyezkedő tagállamoknak a regionális sajátosságokra és földrajzra való tekintettel egyedi kapcsolattartó pontokat kell létrehozniuk (ezt „offshore egyablakos rendszernek” nevezik), az ilyen projektekre vonatkozó engedélyek kiadásának megkönnyítése és összehangolása érdekében. Ezenkívül az offshore megújulóenergia-hálózatok esetében tengeri medencénként egy egyablakos rendszer létrehozása csökkenti az összetettséget, növeli a hatékonyságot és felgyorsítja – a gyakran több joghatóságot áthaladó – offshore átviteli berendezések engedélyezési eljárását. (34)Annak ellenére, hogy léteznek a lakosság környezetvédelmi döntéshozatali eljárásokban való részvételét biztosító, jól ismert előírások, amelyek teljes mértékben alkalmazandóak a közös érdekű projektekre, továbbra is szükség van az e rendeletben meghatározott további intézkedésekre ahhoz, hogy a közös érdekű projektekkel kapcsolatos engedélyezési eljárások átláthatóságára és az abban való lakossági részvételre vonatkozóan – valamennyi releváns kérdésben – a lehető legmagasabb szintű követelmények legyenek érvényben. Ha az e rendeletben foglaltakkal azonos vagy azoknál szigorúbb előírások szerint már a nemzeti szabályok hatálya alá tartozik, az engedélyezési eljárások megkezdése előtt folytatandó előzetes konzultációt fakultatívvá kell tenni és kerülni kell a jogszabályi követelmények megkettőzését. (35)A 2011/92/EU és 2001/42/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv, adott esetben az Aarhusban, 1998. június 25-én aláírt, a környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló egyezmény (a továbbiakban: Aarhusi Egyezmény) és az országhatáron átterjedő környezeti hatások vizsgálatáról szóló Espooi egyezmény (a továbbiakban: Espooi Egyezmény) megfelelő és összehangolt végrehajtásának biztosítania kell a környezeti és éghajlati hatásvizsgálat főbb elveinek harmonizációját, határokon átnyúlóan is. A Bizottság iránymutatást tett közzé, amely az energia-infrastruktúrával kapcsolatos környezeti hatásvizsgálati eljárások észszerűsítése érdekében segíti a tagállamokat a megfelelő jogalkotási és nem jogalkotási intézkedések meghatározásában és a közös érdekű projektekre vonatkozóan az uniós jogban előírt környezeti hatásvizsgálati eljárások következetes alkalmazásának biztosításában. A tagállamoknak össze kell hangolniuk a közös érdekű projektekkel kapcsolatos vizsgálataikat, és ahol erre lehetőség van, közös vizsgálatot kell végezniük. A tagállamokat ösztönözni kell a bevált gyakorlatok cseréjére és az igazgatási kapacitásépítésre az engedélyezési eljárások során. (36)Fontos az engedélyezési eljárás észszerűsítése és fejlesztése, miközben – a lehetséges mértékben és a szubszidiaritás elvének kellő figyelembevételével – tiszteletben kell tartani az új infrastruktúrák építésére vonatkozó nemzeti hatásköröket és eljárásokat. Tekintettel az energia-infrastruktúrák kiépítésének sürgető jellegére, az engedélyezési eljárás egyszerűsítésének egyértelműen meg kell határoznia azt a határidőt, ameddig az egyes hatóságoknak meg kell hozniuk a projekt építésével kapcsolatos határozatot. E határidő, melynek célja, hogy az eljárások hatékonyabb kialakítására és lebonyolítására ösztönözzön, semmiféleképpen nem korlátozhatja a környezetvédelmi jogszabályokkal összhangban a környezetvédelemre, valamint a lakossági részvételre vonatkozó szigorú előírásokat. Ennek a rendeletnek határidőket kell megállapítania, a tagállamok azonban – amennyiben megvalósítható – törekedhetnek a projektek ezeknél rövidebb határidőn belüli megvalósítására, különösen az intelligens hálózatokkal kapcsolatos projektek esetében, amelyek az átviteli infrastruktúrákkal ellentétben nem feltétlenül igényelnek összetett engedélyezési eljárást. A hatáskörrel rendelkező hatóságok felelnek a határidők betartásának biztosításáért. (37)A tagállamok adott esetben átfogó határozataikba beépíthetik a következőkkel összefüggésben hozott határozatokat: egyéni földtulajdonosokkal a területükhöz való hozzáférésre, tulajdonjogukra vagy használati jogra vonatkozóan folytatott tárgyalások; egy meghatározott régió általános területfelhasználását megállapító területrendezés, mely olyan fejlesztésekre terjed ki, mint főutak, vasútvonalak, építmények, természetvédelmi területek stb., és nem kapcsolódik a tervezett projekt egyedi céljához; valamint üzemeltetési engedélyek odaítélése. Az engedélyezési eljárással összefüggésben a közös érdekű projekt kiterjedhet a vonatkozó infrastruktúrára, amennyiben az a projekt építéséhez vagy működéséhez alapvetően fontos. E rendelet és különösen az engedélyezésre, a lakossági részvételre és a közös érdekű projektek végrehajtására vonatkozó rendelkezések alkalmazása nem sértheti a nemzetközi és az uniós jogot, ideértve a környezeti és emberi egészség védelmével kapcsolatos rendelkezéseket, valamint a közös halászati és tengerpolitika keretében elfogadott rendelkezéseket, különösen a 2014/89/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv rendelkezéseit. (38)A közös érdekű projektek fejlesztési, építési, üzemeltetési és fenntartási költségeit főszabályként teljes mértékben az infrastruktúra használóinak kell megfizetniük. A közös érdekű projektek akkor részesülhetnek tagállamok közötti költségmegosztásban, ha a piaci kereslet vagy a díjszabás várható hatásainak értékelése azt mutatja, hogy az infrastruktúra használói által fizetett díjak révén nem várható a költségek megtérülése. (39)A költségek megfelelő megosztásáról folyó egyeztetéseknek az adott infrastruktúra-projekt költségének és előnyeinek elemzésén kell alapulnia, amelyet az uniós tízéves hálózatfejlesztési terv keretében az átvitelirendszer-üzemeltetők európai hálózata készített egy harmonizált, az energiarendszer egészére kiterjedő elemzést szolgáló módszertanra alapozva, ugyanannak a forgatókönyvnek a használatával, amelyet akkor alkalmaztak, amikor a projekt felvételre került a közös érdekű projektek uniós listájába, az (EU) 2019/943 és a 715/2009/EK rendelet értelmében, és amelyet az Ügynökség vizsgált felül. Ezen elemzés a fajlagos beruházási költségek összehasonlítása céljából figyelembe vehet mutatószámokat és megfelelő referenciaértékeket. (40)Az egyre integráltabbá váló belső energiapiacon az egyértelmű és átlátható tagállamok közötti költségmegosztási szabályok elengedhetetlenek a határokon átnyúló infrastruktúrára irányuló beruházások felgyorsításához. Alapvető fontosságú egy stabil finanszírozási keret biztosítása a közös érdekű projektek kidolgozásához, miközben vissza kell szorítani a pénzügyi támogatásra va