Javaslat A TANÁCS IRÁNYELVE az ionizáló sugárzás miatti sugárterhelésből származó veszélyekkel szembeni védelmet szolgáló alapvető biztonsági előírások megállapításáról /* COM/2012/0242 final - 2011/0254 (NLE) */





INDOKOLÁS 1. Háttér 1.1. Előzmények és célkitűzések Az ionizáló sugárzásból származó sugárterhelés egészségkárosodást okoz. A dózisok rendesen igen alacsonyak, ezért orvosilag megfigyelhető szövettani hatások nem lépnek fel, késleltetett hatások – elsősorban rákos megbetegedések – azonban kialakulhatnak. Azt szokás feltételezni, hogy ez a hatás már tetszőlegesen kis dózis esetén fellép: legyen bármilyen csekély, az egyén életének későbbi szakaszában minden sugárterhelés okozhat rákot. Feltételezzük továbbá, hogy a későbbi hatás valószínűsége a dózis nagyságával arányos. Ezek a megfontolások egy olyan megközelítést tesznek szükségessé a sugárvédelem területén, amely három alapvető elvre épül: az indokoltság, az optimalizálás és a dóziskorlátozás elvére – ezek az elvek a sarokkövei a Nemzetközi Sugárvédelmi Bizottság (International Commission on Radiological Protection – ICRP) által évtizedekkel ezelőtt kidolgozott védelmi rendszernek. Az Euratom-Szerződés alapján elfogadott jogi aktusok mindig követték az ICRP ajánlásait. Ez a hatalmas megbecsülésnek örvendő tudományos szervezet nemrégiben új iránymutatást adott ki a sugárvédelem rendszeréről (103. számú közlemény, 2007). Ebben a rendszer három pillérének megtartása mellett az ICRP részletesebben kifejti, miként kell alkalmazni az említett elveket az egyes sugárterhelési helyzetekben, függetlenül attól, hogy az adott sugárterhelés emberi tevékenység következtében keletkezett vagy természetes sugárforrás okozta-e. Megjegyzendő e helyütt, hogy a sugárvédelem nemcsak a sugárforrások felhasználásából származó sugárterhelési helyzetekre terjed ki („tervezett sugárterhelési helyzetek”), hanem a – például atombalesetek nyomán előálló – sugárterhelési veszélyhelyzetekre, valamint számos más helyzetre, köztük különösen azokra, amelyek a természetes eredetű sugárterheléssel függnek össze („meglévő sugárterhelési helyzetek”). Az ICRP emellett a legújabb tudományos eredmények figyelembevételével az effektív dózis meghatározásának módszertanát és a dózishatárok alkalmazásának módját is korszerűsítette. A természetes eredetű radioaktív anyagokat feldolgozó iparágakban dolgozó munkavállalók egy jelentős része a lakossági dózishatárt túllépő dózisokat kap, mégsem részesül a foglalkozásuknál fogva sugárterhelésnek kitett munkavállalókat megillető védelemben. Ez az anomália nem tartható fenn, ezért az ICRP új ajánlása megkísérli beépíteni a természetes sugárforrásokat az átfogó rendszerbe. A jelenleg hatályos Euratom-szabályozás[1] már 1996 óta tartalmaz követelményeket a természetes sugárforrásokból eredő munkahelyi sugárterheléssel kapcsolatban. Ezek a követelmények együtt, egy külön szerkezeti egységben szerepelnek, és nem épülnek be szervesen az általános sugárvédelmi keretbe. Emellett a követelmények igen tág teret engednek a tagállamoknak például annak meghatározásában, hogy a természetes eredetű radioaktív anyagokkal dolgozó iparágak közül melyeket tekintik problematikusnak. Emiatt nagy különbségek alakultak ki a természetes eredetű radioaktív anyagokkal dolgozó iparágak ellenőrzésében és az érintett munkavállalók védelmében. Ez a helyzet nem egyeztethető össze az Euratom azon szerepével, hogy egységes követelményeket ír elő. A radonnak tulajdonítható beltéri sugárterhelés sokkal jelentősebb probléma, mint bármely más sugárforrásból származó sugárterhelés. A radon olyan természetes nemesgáz, amely az altalajból jut a lakóépületekbe, és nemrégiben készült epidemiológiai felmérések tanúsága szerint a neki tulajdonítható sugárterhelés tüdőrákot okozhat, olyannyira, hogy a WHO[2] ezt a kérdést ma már a súlyos egészségügyi problémák között tartja számon.[3] A radonból származó beltéri sugárterheléssel egy 1990-ben kiadott bizottsági ajánlás már foglalkozik. Miután megerősítést nyert, hogy a radon miatti sugárterhelés tüdőrákot okozhat, kötelező követelmények bevezetése útján szükség van a radonnal kapcsolatban alkalmazott európai védekezési rendszer megerősítésére. Az építőanyagok radioaktivitásának kérdéskörével az építési termékeket szabályozó irányelv[4] foglalkozik, e rendelkezések nyomán azonban az Európai Szabványügyi Bizottság (CEN) egyetlen ilyen tárgyú szabványt sem alkotott. Az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó irányelv felülvizsgálata nemcsak a természetes eredetű radioaktív anyagokkal dolgozó iparágak maradékanyagainak építőanyagokká történő újrafeldolgozásával foglalkozik, hanem más fokozott radioaktivitású építőanyagokkal szemben is következetes és összehangolt védelmet biztosít. Az ICRP sugárvédelmi rendszere az emberi egészség védelme mellett ma már az ionizáló sugárzás következtében a növény- és az állatvilágot érő sugárterhelésre is kiterjed. Miközben általában véve feltételezhető, hogy a növény- és az állatvilágot érő sugárterhelés nem igényel külön fellépést, e feltételezés érvényességét most meghatározott kritériumok felhasználásával, általánosan elfogadott módszertan alapján bizonyítani is kell. Az Euratom-Szerződés alapján eddig számos jogszabályi rendelkezés született a Szerződés által az alapvető biztonsági előírások körébe sorolt különböző sugárvédelmi kérdések kezelésére. Mivel ezek a rendelkezések eltérő időpontokban keletkeztek, a különböző jogi aktusok között óhatatlanul állnak fenn következetlenségek, és a folyamatos átdolgozás miatt a hivatkozások egy része is elavult. A Bizottságnak az európai jog egyszerűsítésére irányuló törekvései jegyében ezeket a következetlenségeket ki kell küszöbölni. A probléma tehát a következőképpen foglalható össze: – A jelenleg hatályos szabályozás nem tükrözi teljes mértékben a tudomány fejlődését. – A jelenleg hatályos jogi aktusok között következetlenségek állnak fenn. – A jelenleg hatályos szabályozás nem terjed ki teljes mértékben a természetes sugárforrásokra és a környezetvédelemre. Ennek alapján négy konkrét célkitűzés fogalmazható meg: – a tárgyi hatály megfelelő módosítása a legújabb tudományos adatok és a napi szintű alkalmazás tapasztalatai fényében, – a követelmények egyértelműsítése és a következetesség biztosítása az európai jogon belül, – a nemzetközi ajánlásokkal való összhang biztosítása, – a szabályozás kiterjesztése a sugárterhelési helyzetek és kategóriák mindegyikére. 1.2. Subszidiaritás Az Euratom-Szerződés 2. cikkének b) pontja kimondja, hogy „a Közösség, e szerződés rendelkezései szerint […] a lakosság és a munkavállalók egészségének védelme érdekében egységes biztonsági előírásokat állapít meg, és gondoskodik azok alkalmazásáról”. Ennek megfelelően a Szerződés preambulumában a tagállamok kinyilatkoztatják azon elhatározásukat, hogy „megteremtik egy […] erőteljes atomenergia-ipar fejlesztésének a feltételeit”, és ezzel párhuzamosan törekednek arra, hogy „a lakosság életét és egészségét fenyegető veszélyek kiküszöbölése érdekében megteremtsék a szükséges biztonsági feltételeket”. Az Euratomnak feladata, hogy „a lakosság és a munkavállalók egészségének védelme érdekében egységes biztonsági előírásokat állapít[son] meg, és gondoskod[jék] azok alkalmazásáról”. Mindez azt jelenti, hogy az Euratom-Szerződés kifejezetten elismeri az Euratom azon hatáskörét, hogy az ionizáló sugárzással szembeni egészségvédelem területén szabályozást hozzon létre. Mivel az Euratom-Szerződés 30. és 31. cikke kizárólagos jogalkotási hatáskört ruház az Euratomra, a szubszidiaritás elvét elvben nem kell alkalmazni. Az említett cikkek arra kötelezik a Bizottságot, hogy jogalkotási javaslatainak kidolgozásához kérje ki az Euratom Tudományos és Műszaki Bizottsága által kijelölt szakértőcsoport véleményét. 1.3. A jelenlegi szabályozás Az Euratom-Szerződés hatálybalépése után a Szerződés 31. cikke alapján átfogó jogi szabályozás született az alapvető biztonsági előírások területén. A szabályozás legfontosabb pillére a munkavállalók és a lakosság egészségének az ionizáló sugárzásból származó veszélyekkel szembeni védelmét szolgáló alapvető biztonsági előírások megállapításáról szóló 96/29/Euratom tanácsi irányelv. Az Euratom-Szerződés 31. cikke alapján ezen túlmenően a következő jogi aktusok születtek: – a Tanács 87/600/Euratom határozata (1987. december 14.) a radiológiai veszélyhelyzet esetén történő gyors információcserére vonatkozó közösségi szabályozásról, – a Tanács 3954/87/Euratom rendelete (1987. december 22.) nukleáris balesetet vagy bármely egyéb radiológiai veszélyhelyzetet követően az élelmiszerek és a takarmányok radioaktív szennyezettsége legmagasabb megengedhető határértékének megállapításáról, a Bizottság 944/89/Euratom rendelete (1989. április 12.) a nukleáris balesetet vagy bármely egyéb radiológiai veszélyhelyzetet követően a kisebb mennyiségben fogyasztott élelmiszerek radioaktív szennyezettsége legmagasabb megengedhető határértékének megállapításáról, a Bizottság 770/90/Euratom rendelete (1990. március 29.) nukleáris balesetet vagy bármely egyéb radiológiai veszélyhelyzetet követően a takarmányok radioaktív szennyezettsége legmagasabb megengedhető mértékének megállapításáról,[5] – a Tanács 89/618/Euratom irányelve (1989. november 27.) a lakosságnak a radiológiai veszélyhelyzet esetén alkalmazandó egészségvédelmi intézkedésekről és a védekezés során irányadó magatartási szabályokról történő tájékoztatásáról (tájékoztatási irányelv), – a Bizottság 90/143/Euratom ajánlása (1990. február 21.) a lakosságnak a radonból származó beltéri sugárterheléssel szembeni védelméről, – a Tanács 90/641/Euratom irányelve (1990. december 4.) az ellenőrzött területeken munkájuk során ionizáló sugárzás kockázatának kitett külső munkavállalók védelméről (külső munkavállalói irányelv), – a Tanács 1493/93/Euratom rendelete (1993. június 8.) a radioaktív anyagok tagállamok közötti szállításáról, – a Tanács 97/43/Euratom irányelve (1997. június 30.) a személyeknek az orvosi célú sugárterheléssel kapcsolatos ionizáló sugárzás veszélyeivel szembeni egészségvédelméről, valamint a 84/466/Euratom irányelv hatályon kívül helyezéséről (orvosi irányelv), – a Bizottság 2001/928/Euratom ajánlása (2001. december 20.) a lakosságnak az ivóvízben lévő radonból származó sugárterheléssel szembeni védelméről, – a Tanács 2003/122/Euratom irányelve (2003. december 22.) a nagy aktivitású zárt radioaktív sugárforrások és a gazdátlan sugárforrások ellenőrzéséről, – a Tanács 2006/117/Euratom irányelve (2006. november 20.) a radioaktív hulladékok és a kiégett fűtőelemek szállításának felügyeletéről és ellenőrzéséről, – a Tanács 2009/71/Euratom irányelve (2009. június 25.) a nukleáris létesítmények nukleáris biztonsági közösségi keretrendszerének létrehozásáról. Az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó irányelvet a jogalkotó az első elfogadás óta több ízben (1962-ben, 1966-ban, 1976-ban, 1980-ban, 1984-ben és 1996-ban) átdolgozta, és az ICRP ajánlásaihoz igazodva, a napi szintű alkalmazás tapasztalatainak alapján figyelembe vette benne az ionizáló sugárzás hatásaira vonatkozó tudományos ismeretek fejlődését. Az orvosi sugárterhelésekre 1984 óta vonatkozik külön jogi aktus. Három különös problémával „kapcsolódó irányelvek” foglalkoznak: a nagy aktivitású zárt sugárforrásokat szabályozó, a külső munkavállalói és a tájékoztatási irányelv. Az Euratom-Szerződés 31. cikke alapján elfogadott jogi aktusok elemzése során megállapítottuk, hogy az orvosi irányelv, a nagy aktivitású zárt sugárforrásokat szabályozó irányelv, a külső munkavállalói irányelv és a tájékoztatási irányelv szorosan kapcsolódik az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó 96/29/Euratom irányelvhez, hiszen vagy továbbfejleszti annak követelményeit, vagy hivatkozik annak különböző rendelkezéseire. Ezért az alapvető biztonsági előírásokat szabályozó új irányelv javaslata ezeknek az irányelveknek a tárgyi hatályát és alkalmazási területét öleli fel. A Bizottság külön javaslatot terjeszt elő a lakosság egészségének az emberi fogyasztásra szánt vízben található radioaktív anyagokkal szembeni védelmére vonatkozó követelmények meghatározásáról (COM(2011) 385). Ez az Euratom-Szerződés alapján elfogadandó irányelv a jelenleg hatályos 98/83/EK irányelvnek a radioaktív anyagokra vonatkozó rendelkezéseit váltja fel, illetőleg egészíti ki műszaki mellékletekkel a mintavételezési gyakoriság, az analitikai módszerek és a kimutatási határok területén. Ennek az irányelvnek a tárgyköre olyan, hogy egy átdolgozás keretében kellő időpontban beépíthető az alapvető biztonsági követelményeket tartalmazó irányelvbe. Mivel azonban ez az irányelv az EK-jogban már meglévő követelmények egyszerű átvételét jelenti, és az előírások érdemét nem kívánja megváltoztatni, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy jelen pillanatban az a legelőnyösebb megoldás, ha rendelkezései egyelőre nem szerepelnek az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó felülvizsgált irányelv javaslatában. További problémát jelent, hogy akkor, amikor a 31. cikk szerinti szakértőcsoport az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó felülvizsgált irányelv tervezetét véleményezte, még vita folyt arról, hogy az emberi fogyasztásra szánt vízben található radioaktív anyagokról elfogadandó irányelv az Euratom-Szerződésen vagy az EK-Szerződésen alapuljon-e. Ilyen körülmények között a Bizottság úgy döntött, hogy az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó felülvizsgált irányelvnek a 31. cikk szerinti szakértőcsoport által 2010 februárjában jóváhagyott szövegével dolgozik tovább. Az Euratom-Szerződés 31. cikke alapján elfogadott, a hatásvizsgálatról készült jelentésben tárgyalt további aktusok vagy más típusú jogi aktust jelentenek, vagy alapvetően kívül esnek a sugárvédelem területén, vagy egy-egy létesítménytípusra vonatkozó különös rendelkezéseket fogalmaznak meg. 1.4. Egyszerűsítés Az Európai Bizottság 2005-ben, az Európai Parlamenttől és a Tanácstól kapott, az Európai Unió joganyagának egyszerűsítésére és a szabályozás minőségének javítására vonatkozó felkérés nyomán elfogadta „A Közösség lisszaboni programjának végrehajtása – A szabályozási környezet egyszerűsítésére irányuló stratégiáról” című közleményét (COM(2005) 535 végleges). A közleményben ismertetett kezdeményezés képezi az alapját a fentiekben említett öt irányelv egységes szerkezetbe foglalására irányuló jelen kísérletnek. Nem lehetséges, sem nem hasznos ugyanakkor ezeket az irányelveket egységes szerkezetbe foglalni az Euratom-Szerződés II. címének 3. fejezete alapján elfogadott más jogi aktusokkal. 1.5. Nemzetközi összefüggések A nemzetközi alapvető biztonsági előírások nemzetközi konszenzust tükröznek arról, hogy az embereknek és a környezetnek az ionizáló sugárzás káros hatásaival szembeni védelme területén mi tekintendő magas szintű biztonságnak. A szóban forgó előírások nem kötelezőek, és a NAÜ kormányzótanácsa hagyja őket jóvá. A sugárvédelemre vonatkozó legfontosabb előírások a NAÜ által 1996-ban „Nemzetközi alapvető biztonsági előírások az ionizáló sugárzással szembeni védelem és a sugárforrások biztonsága területén” címmel kiadott 115. számú biztonsági előírásban találhatók. A NAÜ más nemzetközi szervezetekkel (FAO, ILO, OECD NEA, PAHO, WHO) karöltve 2006-ban megkezdte a 115. számú biztonsági előírás felülvizsgálatát. E folyamatban lévő tevékenység szempontjából az ICRP által 2007-ben közreadott 103. számú közleményben található ajánlások is meghatározó jelentőségűek. Az Európai Bizottság szorosan együttműködik a NAÜ-vel és más nemzetközi szervezetekkel a nemzetközi alapvető biztonsági előírások felülvizsgálatában. Hangsúlyozni kell azonban, hogy az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó Euratom-irányelv nem a nemzetközi követelmények jogilag kötelező státussal való felruházását szolgálja. Arra, hogy az európai jog egyszerűen hivatkozzék a nemzetközi előírásokra, illetőleg változatlan formában átvegye azokat, két alapvető okból nincs lehetőség. Egyfelől a nemzetközi előírások nyelvezete nem felel meg az uniós jogi aktusok szerkesztésére irányadó szabályoknak. A nemzetközi követelmények gyakran túlságosan részletesek ahhoz, hogy megfeleltethetők legyenek az Euratom-Szerződés értelmében vett „alapvető” előírásoknak. Az Euratom-Szerződés alapján elfogadandó előírásoknak a belső piac szabályaira is tekintettel kell lenniük. Másfelől a nemzetközi előírások figyelembe veszik, hogy világszerte a szabályozás és a technológia területén különböző fejlettségű országoknak kell teljesíteniük követelményeiket. Az Euratom-Szerződés ennél többet kíván elérni: egységes biztonsági előírások létrehozására kötelez. A nemzetközi előírásoknak egy európai jogi aktusba való beépítése tehát nemcsak hogy nehéz, hanem ellentétes is volna az Euratom által 1959 óta betöltött szereppel és azzal a komoly előírásrendszerrel, amely azóta létrejött. A Bizottság mindazonáltal arra törekszik, hogy az Euratom-előírások és a nemzetközi előírások a lehető leginkább összhangban legyenek egymással, és azzal is számol, hogy az Euratom a későbbiekben esetleg kezdeményező támogatóként is részt vesz az ilyen irányú nemzetközi törekvésekben. 2. Konzultáció az érdekeltekkel, hatásvizsgálat 2.1. Az érdekeltek A Bizottság (az Energiaügyi Főigazgatóság) számos projektet és felmérést támogatott különböző, a sugárvédelmet érintő kérdésekben, melyeknek eredményeit az Európai Bizottság sugárvédelmi kiadványsorozata, a Radiation Protection Series tartalmazza.[6] A különböző projektek, felmérések és konferenciák azonosították a jelenlegi sugárvédelmi jogszabályok végrehajtásával kapcsolatos kihívásokat és azokat a problémás területeket, amelyeket a jelenlegi védelmi rendszer nem fed le kellőképpen. A Bizottság 2009-ben konzultációt indított „Javaslat az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó irányelv új követelményeire a természetes sugárforrások területén” címmel. A 31. cikk szerinti szakértőcsoport természetes sugárforrásokkal foglalkozó munkacsoportja átfogó megközelítésre tett javaslatot a természetes eredetű radioaktív anyagokkal dolgozó iparágak, a radon és az építőanyagok szabályozása területén. Ez a dokumentum mind a Bizottság internetes oldalain, mind az EANNORM oldalain elolvasható.[7] A konzultáció 2009. február 2-től 2009. április 20-ig tartott. Az Euratom alapvető biztonsági előírásainak felülvizsgálata folyamatosan értékes inputot kapott két, a legfontosabb érdekelteket képviselő szervezettől: az európai sugárvédelmi hatóságok vezetőit tömörítő HERCA-tól (Heads of European Radiological Protection Competent Authorities) és a Nemzetközi Sugárvédelmi Társaságtól (International Radiation Protection Association – IRPA). Az alapvető biztonsági előírások felülvizsgálatának vázlatát a Bizottság 2008 decemberében, 2009 decemberében és 2010 júniusában mutatta be a HERCA-nak. A sugárvédelmi hatóságok pozitívan reagáltak a javaslatokra, a HERCA egyetlen olyan lényeges kérdést sem vetett fel, amely az alkalmazott megközelítésmód módosítását igényelte volna. A felülvizsgálatot az IRPA 2008. évi Buenos Aires-i konferenciáján, az IRPA által szervezett két európai konferencián (Brassó, 2006; Helsinki, 2010), valamint az európai IRPA-tagszervezetek éves ülésein is bemutattuk. Az IRPA európai ága munkacsoportot hozott létre a tagszervezetek észrevételeinek összegyűjtésére, mely mind a nemzetközi szintű, mind az Euratom által kidolgozott alapvető biztonsági előírásokkal foglalkozik. Rendszeres kapcsolatot tartottunk fenn emellett az atomipari érdekelteket tömörítő Európai Atomügyi Fórummal (European Atomic Forum – FORATOM) is. Az érdekeltekkel való kapcsolattartás legfontosabb fóruma a 31. cikk szerinti szakértőcsoport volt, az a testület, amellyel az Euratom-Szerződés 31. cikke értelmében a Bizottságnak konzultálnia kell. Ez a szakértőcsoport 2010 februárjában véleményt fogalmazott meg az európai szabályozás lehetséges felülvizsgálatáról, és közzétette ezt célzó irányelvtervezetét. A szöveg a szakértőcsoport munkacsoportjaiban folyó intenzív munka gyümölcseként jött létre, és a Bizottság felméréseit és más információforrásokat (konferenciák, hálózatok) egyaránt figyelembe vett. A Bizottság által ezúton előterjesztett javaslattervezet lényegében megegyezik a 31. cikk szerinti szakértőcsoport véleményének alapjául szolgáló tervezettel: csupán néhány technikai kiigazítást hajtottunk végre, és néhány új fogalommeghatározással egészítettük ki a szöveget. A szakértők a Bizottságra bízták annak eldöntését, hogy a nagy aktivitású zárt sugárforrások fogalommeghatározása megmaradjon-e a jelenleg hatályos 2003/122/Euratom irányelvben található formában, vagy pedig hozzáigazításra kerüljön a sugárforrások biztonságára és védelmére vonatkozóan a NAÜ által kiadott magatartási kódexhez. A Bizottság ez utóbbit választotta. Véleményében a 31. cikk szerinti munkacsoport javasolja a 96/29/Euratom irányelv 54. cikkében található szöveg megtartását, mely lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy ne alkalmazzák az egységes alapvető biztonsági előírásokat, hanem – az irányelv elfogadása utáni esetleges új tudományos eredmények figyelembevétele érdekében – szigorúbb dózishatárokat vezessenek be. Ez azonban veszélyeztetné az Euratom-Szerződésben foglalt, egységes előírások létrehozására vonatkozó elv érvényesülését. Az ezúton előterjesztett irányelvjavaslat ezért ilyen rendelkezést nem tartalmaz. A C-376/90. sz. Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Belga Királyság ügyben 1992. november 25-én hozott ítéletében[8] a Bíróság kimondta, hogy „ellenkező értelmű kifejezett rendelkezés hiányában az irányelvet úgy kell értelmezni, hogy az lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy […] szigorúbb dózishatárokat állapítsanak meg”. Ezt figyelembe véve az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó irányelv javasolt felülvizsgált szövegébe egy olyan kifejezett kijelentést illesztettünk be, amely kimondja az előírások egységességét. 2.2. Hatásvizsgálat A kitűzött célok eléréséhez rendelkezésre álló lehetőségek értékelése céljából átfogó hatásvizsgálatot végeztünk. A figyelembe vett célok a következők voltak: 1. a munkavállalók, a lakosság és a betegek egészségvédelmének hozzáigazítása a legújabb tudományos eredményekhez és a napi szintű alkalmazás tapasztalataihoz; 2. az uniós sugárvédelmi szabályozás egyszerűsítése; 3. a nemzetközi előírásokkal és ajánlásokkal való összhang biztosítása; 4. a szabályozás kiterjesztése a sugárterhelési helyzetek teljes spektrumára, beleértve a természetes sugárforrásokból származó lakókörnyezeti sugárterhelést is, valamint a környezet védelmére. E célkitűzések fényében a hatásvizsgálatról készült jelentés számos különböző lehetőséget elemez egyfelől a többi jogi aktussal való egységes szerkezetbe foglalás terjedelme, másfelől a beépített szabályozás tárgya és tartalma szerint. Első lehetőség: A jelenlegi szabályozás megtartása változatlan formában. Második lehetőség: Az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó irányelv és az orvosi irányelv felülvizsgálata: a két irányelv hozzáigazítása az ICRP legújabb ajánlásaihoz és a tudományos ismeretek területén bekövetkezett fejlődéshez. Harmadik lehetőség: Az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó irányelv és az orvosi irányelv felülvizsgálata és egységes szerkezetbe foglalása a külső munkavállalói irányelv, a tájékoztatási irányelv és a nagy aktivitású zárt sugárforrásokat szabályozó irányelv rendelkezéseinek beépítésével. A természetes sugárforrások és a növény- és állatvilág védelme kérdésének rendezése nem jogi szabályozás, hanem egyéb intézkedések útján történik. A felülvizsgálat nyomán az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó irányelv követelményei kiterjednek az orvosi sugárterhelésre, a lakosság tájékoztatására, a külső munkavállalókat érő sugárterhelésre és a nagy aktivitású zárt sugárforrások kérdéskörére is. Az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó, jelenleg hatályos 96/29/Euratom irányelv és a kapcsolódó jogi aktusok (a 97/43/Euratom orvosi irányelv, a 90/641/Euratom külső munkavállalói irányelv, a nagy aktivitású zárt sugárforrásokat szabályozó 2003/122/Euratom irányelv, a 89/618/Euratom tájékoztatási irányelv és a 90/143/Euratom bizottsági ajánlás) követelményei egységes szerkezetbe rendeződnek, és egyúttal az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó irányelv és az orvosi irányelv rendelkezései a legújabb tudományos eredmények és a szabályozás tapasztalatainak figyelembevételével korszerűsödnek. Negyedik lehetőség: Az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó irányelv felülvizsgálata és hatályának kiterjesztése a természetes eredetű lakókörnyezeti sugárterhelésekre. Az Euratom alapvető biztonsági előírásaiban foglalt követelmények kiegészülnek a természetes sugárforrásokból származó sugárterhelés kezelésének átfogó rendszerével. A követelmények az ICRP 103. számú közleményének megfelelően tükrözik a tervezett és a meglévő sugárterhelési helyzetek közötti különbségtételt. Miközben a természetes sugárforrásokból származó foglalkozási sugárterhelést (valamint a természetes eredetű radioaktív anyagokkal dolgozó iparágak maradékanyagaiból és szennyezőanyag-, illetőleg hulladékkibocsátásából származó lakossági sugárterhelést) az előző három lehetőség már szabályozza, a szabályozás hatálya alá újonnan itt azok a természetes sugárforrások kerülnek, amelyek a lakókörnyezetben okoznak lakossági sugárterhelést. Ötödik lehetőség: Az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó irányelv felülvizsgálata és hatályának kiterjesztése a növény- és az állatvilág fajainak védelmére. Az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó 96/29/Euratom irányelv tárgyterülete és általános célja a lakosság és a munkavállalók egészségének védelme az ionizáló sugárzásból származó veszélyekkel szemben. Az irányelv az ember környezetének védelmére is alkalmazandó, de csak annyiban, amennyiben ez a környezet hozzásegíti a benne található sugárforrásokat ahhoz, hogy az embert sugárterhelésnek tegyék ki. Az ICRP ajánlásainak megfelelően ez az előírásrendszer kiegészül a növény- és az állatvilág egészét érő sugárterhelés külön szabályozásával. A cél az, hogy a tagállamoknak a növény- és az állatvilág fajainak megfelelő védelmére is figyelemmel kelljen lenniük sugárvédelmi jogszabályaikban. Hatodik lehetőség: Az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó irányelv és az orvosi irányelv felülvizsgálata és egységes szerkezetbe foglalása a külső munkavállalói irányelv, a tájékoztatási irányelv és a nagy aktivitású zárt sugárforrásokat szabályozó irányelv rendelkezéseinek beépítésével, továbbá a szabályozás hatályának kiterjesztése a természetes sugárforrásokból származó lakossági sugárterhelésre, valamint a növény- és az állatvilág fajainak védelmére. Ez a lehetőség a harmadik lehetőség valamennyi elemét magában foglalja (az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó irányelv felülvizsgálata és egységes szerkezetbe foglalása a másik négy irányelvvel). Az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó irányelv felülvizsgálata valamennyi azonosított problémakörrel foglalkozik, és a szabályozás hatályát a sugárterhelési helyzetek teljes skálájára, így a radonból és az építőanyagokból származó beltéri lakossági sugárterhelésre, valamint az embert és a növény- és az állatvilágot érő sugárterhelés összes típusára is kierjeszti. A javasolt lehetőségek eredményességét a célkitűzések, az új követelményeknek az egészségügyi és a környezeti hatások, a gazdasági előnyök és az igazgatási költségek szempontjából vett hatásossága, valamint az irányelvnek az Euratom- és az EU-jog egészével való koherenciája tükrében vizsgáltuk. Az alapvető biztonsági előírások és az orvosi irányelv módosításaitól a következő területeken várhatók jelentős hatások: – Társadalmi és egészségügyi hatások: A társadalmi hatások a természetes eredetű radioaktív anyagokkal dolgozó iparágak munkavállalóinak kellő mértékű védelmével függnek össze. Az egészségügyi hatások az orvosi sugárterhelések területén lesznek a leginkább észrevehetőek, elsősorban abban, hogy csökken azon szükségtelenül gyakori nagy dózisú radiológiai vizsgálatok (például CT-vizsgálatok) száma, amelyek a betegekben megnövelik a rákos megbetegedés kialakulásának jövőbeli valószínűségét. Egyes szakmai csoportok (például a kardiológusok) számára előnyös a szemlencsére vonatkozó dózishatár csökkentése, ami segít megelőzni a sugárzási eredetű szürke hályog kialakulását. – Gazdasági hatások: Egyelőre nincs mód kvantitatív gazdasági elemzésre, annyi azonban bizonyos, hogy a tagállami követelmények összehangolása előnyös lesz a természetes eredetű radioaktív anyagokkal dolgozó iparágak számára. – Igazgatási költségek: Miközben a védelem optimalizálásának elve, amelynek értelmében a dózisokat olyan alacsony szinten kell tartani, „amilyen az ésszerűen csak lehetséges”, és figyelembe kell venni bizonyos társadalmi és gazdasági hatásokat is, alapvető fontosságú az operatív sugárvédelem megfelelő költség-haszon egyensúlyának biztosításában, a „többfokozatú eljárásrend” új koncepciója ezt az elvet a törvényes felügyelet hatékonyságának növelésére és az ipar igazgatási költségeinek csökkentésére is kiterjeszti. A javaslat értelmében a három másik irányelv a következő területeken módosul: – a nagy aktivitású zárt sugárforrások fogalommeghatározása összhangba kerül a nemzetközi előírásokkal, – külön követelmények vonatkoznak a külső munkavállalókra, ennek kapcsán egyértelműen meghatározásra kerül munkáltatóik, illetőleg azon vállalkozások felelőssége, amelyek a szóban forgó munkavállalók sugárterhelését eredményező tevékenységet végzik, – az új rendelkezések értelmében a lakosságot a veszélyhelyzetek kialakulása előtt és alatt megfelelő módon tájékoztatni kell, igazodva a sugárterhelési veszélyhelyzetek kezelésével kapcsolatos követelmények módosított általános alkalmazási területéhez. Az öt irányelv egységes szerkezetbe foglalása nagy eredmény az Euratom-Szerződés alapján elfogadott jogi aktusok koherenciája szempontjából. Az alapvető biztonsági előírásokat tartalmazó irányelv tárgyi hatályának kiszélesítése miatt szükséges átstrukturálás tovább növeli a szöveg átláthatóságát, és a követelmények jobb gyakorlati végrehajtását eredményezi. Az új irányelv szélesebb tárgyi hatálya további érdemi módosításokat is szükségessé tesz: A „meglévő sugárterhelési helyzetek” körében a szöveg referenciaszinteket rendel a beltéri radonkoncentrációkhoz és az építőanyagokból származó külső sugárterheléshez. A tagállamoknak olyan átfogó és világos radonvédelmi cselekvési tervet kell kidolgozniuk, amely tekintetbe veszi az adott tagállam igényeit és a különböző területek geológiai jellemzőit. Az építőanyagokra vonatkozó harmonizált követelmények megnyitják az utat az építési termékeket szabályozó 89/106/EGK tanácsi irányelven alapuló szabványosítás előtt. Miközben a fogyasztók és az építőipar számára előnyösek az anyagok nyomon követésére és címkézésére vonatkozó követelmények, az iparra nehezedő adminisztratív teher a referenciaszintek megfelelő megválasztásával és a problematikusnak tartott építőanyagok jegyzékének létrehozásával a lehető legalacsonyabb szinten tartható. Az Euratom alapvető biztonsági előírásaiban a növény- és az állatvilág fajainak védelmére vonatkozóan megállapított követelmények lehetővé teszik a tagállamok számára, hogy ezeket a követelményeket az ionizáló sugárzással szembeni egészségvédelem jelenlegi rendszerével összhangban építsék be nemzeti környezetvédelmi politikájukba. A környezeti hatások vizsgálata e követelmények kapcsán alapvetően a balesetek miatti környezetkárosodás megelőzéséhez kapcsolódik, míg a létesítmények normál üzeme esetében inkább annak kimutatásáról van szó, hogy környezeti hatások nem jelentkeznek. 3. A javaslat jogi elemei Az öt irányelv együttes átdolgozása egyetlen, nagy terjedelmű irányelvet eredményez, amely száznál is több cikkből és számos mellékletből áll. A módosulások terjedelmére és összetettségére való tekintettel a Bizottság formálisan nem átdolgozásként terjeszti elő a javaslatot, mert nem volna mód a szöveg minden egyes eleméhez egyértelműen hozzárendelni az előzményeket. A következőkben röviden áttekintjük az egyes fejezetek fő elemeit. 3.1. I. fejezet: Tárgy és alkalmazási terület Ez a fejezet az új irányelv alkalmazási területét határozza meg (az irányelv általános célja a sugárterhelések valamennyi típusára és valamennyi sugárterhelési helyzetre vonatkozóan, a nagy aktivitású zárt sugárforrásokra és a lakosság tájékoztatására vonatkozó követelmények beépítéséből adódó különös célok, az ellenőrzés alatt nem tartható sugárterhelések kizárása). Az alkalmazási terület szélesebbé válik: kiterjed az űrhajósok kozmikus sugárzásból származó sugárterhelésére, a beltéri levegőben lévő radongázból származó lakókörnyezeti sugárterhelésre, az építőanyagokból származó gamma-sugárzás miatti külső sugárterhelésre, valamint a környezetnek az ember sugárterhelését elősegítő környezeti útvonalakon túlmutató védelmére. 3.2. II. fejezet: Fogalommeghatározások Ez a fejezet a korábbi irányelvek összes fogalommeghatározását tartalmazza a következetlenségek kiküszöböléséhez szükséges kiigazításokkal; egyes fogalommeghatáro­zásokat továbbá hozzá kellett igazítani az ICRP 103. számú közleményében és a nemzetközi alapvető biztonsági előírások tervezetében alkalmazott új terminológiához is. 3.3. III. fejezet: A sugárvédelem rendszere Ez a fejezet tartalmazza a sugárvédelem alapelveit: az indokoltság, az optimalizálás és a dóziskorlátozás elvét, és elmagyarázza a megengedhető dózisok és a referenciaszintek hangsúlyosabb szerepét az optimalizálási folyamatban. A kapcsolódó I. melléklet az ICRP által a meglévő sugárterhelési helyzetekhez és a sugárterhelési veszélyhelyzetekhez javasolt referenciaszint-értéksávokat határozza meg. A dózishatárok nem változnak; kivétel ez alól az éves foglalkozási sugárterhelés egységes definíciója (nincs ötéves átlagolás) és a szemlencsére vonatkozó dózishatár csökkentése az ICRP javaslatával összhangban. Az új irányelv nem tartalmazza az effektív dózis meghatározásával és a dózisszámítás során figyelembe veendő más tényezőkkel kapcsolatos műszaki követelményeket, hanem ebből a célból az ICRP 103. számú közleményére hivatkozik. Az irányelv az egyes radionuklidok dózisegyütthatóinak (nyelés, illegve belélegzés útján való egységnyi bevitelből származó dózisok) hosszadalmas listáját sem tartalmazza, hanem ebből a célból az ICRP hamarosan megjelenő egységes szerkezetű közleményére utal, amely bárki számára ingyenesen letölthető lesz. 3.4. IV. fejezet: A sugárvédelmi oktatás, képzés és tájékoztatás követelményei Ez a fejezet a korábbi irányelvek különböző, az oktatással és a képzéssel összefüggő követelményeit tartalmazza, és rendelkezik a „sugárvédelmi szakértők” és az „orvosfizikai szakértők” elismeréséről. 3.5. V. fejezet: A gyakorlati eljárások indokoltsága és hatósági ellenőrzése Az indokoltság elvének alkalmazása nemzeti hatáskörben marad. Az irányelv különös figyelmet fordít az emberek nem orvosi képalkotási célú sugárterhelését tartalmazó gyakorlati eljárások indokoltságára (például a repülőtéri biztonsági átvizsgálás esetében). A hatósági ellenőrzés korábbi, bejelentésen és „előzetes engedélyezésen” alapuló rendszere helyett az új irányelv három pilléren nyugvó eljárásrendet vezet be (bejelentés, nyilvántartásba vétel, engedélyezés). Részletesebb jegyzék határozza meg azokat a gyakorlati eljárásokat, amelyek nyilvántartásba vételhez, illetőleg engedélyezéshez vannak kötve. A hatósági ellenőrzés „többfokozatú eljárásrendje” keretében a tervezet külön kimondja, hogy a gyakorlati eljárások nemzeti szinten mentesíthetők a bejelentési kötelezettség és az engedélyezési eljárás alól. A mentesítést megalapozó alapértelmezett aktivitáskoncentráció-értékeket a javasolt irányelv a NAÜ RS-G-1.7 jelű biztonsági útmutatásából veszi át. Ugyanezek az alapértelmezett értékek vonatkoznak a hatósági ellenőrzés alóli kivonásra (anyagszintű mentesítési értékek) is azzal, hogy lehetőség van az európai iránymutatásokban szereplő értékek alkalmazására is. A tagállamok megtarthatják a jelenleg hatályos nemzeti szintű szabályozásban szereplő alapértelmezett anyagszintű mentesítési értékeket, és ugyanígy a mérsékelt anyagmennyiségekre vonatkozó mentesítési értékeket is. A mentesítési kritériumokkal, valamint a tevékenység- és az anyagszintű mentesítési értékekkel részletesen a VI. melléklet foglalkozik. Ez a fejezet emellett pontosítja a tevékenységengedély iránti kérelmekhez csatolandó információkkal kapcsolatos követelményeket is (a levegővel vagy folyadék formájában a környezetbe jutó radioaktív kibocsátásokra vonatkozó engedélyek kiadását a VIII. fejezet szabályozza). 3.6. VI. fejezet: A munkavállalók, a gyakornokok és a tanulók védelme Ez a fejezet – csekély módosításokkal – a 96/29/Euratom irányelvnek a foglalkozási sugárterhelésre vonatkozó rendelkezéseit tartalmazza. Itt találhatók a külső munkavállalói irányelv e tárgyú rendelkezései is, melyek egyértelműen különválasztják a munkáltató és a gyakorlati eljárás helyszínéért felelős vállalkozás felelősségét. A HERCA ajánlásai alapján a javasolt szöveg korszerűsíti a sugárterhelésnek kitett munkavállalók személyenkénti radiológiai ellenőrzését szolgáló adatrendszerre és a külső munkavállalókról továbbítandó adatok körére vonatkozó szabályokat. A javaslat nem tesz különbséget a természetes eredetű radioaktív anyagokkal dolgozó iparágakban és a más gyakorlati eljárásokban keletkező foglalkozási sugárterhelések kezelése között, az előbbi esetében azonban olyan többfokozatú eljárásrendet alkalmaz, amely figyelembe veszi a mindenkori sugárterheléseket és azt, hogy mennyire várható ezek későbbi megnövekedése. Ez a fejezet így valamennyi sugárterhelési helyzet esetében tartalmazza a foglalkozási sugárterhelésre vonatkozó szabályokat, miközben egyértelműbb védelmet biztosít a veszélyhelyzet-elhárító személyek és a munkahelyükön a radon jelenléte következtében nagy beltéri sugárterhelésnek kitett munkavállalók számára. 3.7. VII. fejezet: A betegek és az orvosi sugárterhelésnek kitett más személyek védelme Ez a fejezet az orvosi irányelv rendelkezéseit tartalmazza megerősített formában, különösen a következő területeken: – az indokoltság elvének alkalmazása, – a betegek tájékoztatása az egészségi kockázatokról és előnyökről, – tájékoztatás a dózisokról, – diagnosztikai referenciaszintek, – az orvosfizikai szakértő részvétele, – a baleseti és a szándékolatlan orvosi sugárterhelések megelőzése. 3.8. VIII. fejezet: Lakossági sugárvédelem Ez a fejezet tartalmazza a 96/29/Euratom irányelvnek a lakossági sugárterheléssel kapcsolatos követelményeit, és egyértelműbben rendelkezik a radioaktív környezeti szennyezőanyag-kibocsátásra vonatkozó engedélyek kiadásáról (hivatkozva a 2004/2/Euratom bizottsági ajánlásra is). A sugárterhelési veszélyhelyzetekre vonatkozó szakasz a tájékoztatási irányelv követelményeit is tartalmazza. A meglévő sugárterhelési helyzetekre vonatkozó szakasz foglalkozik a radonból származó beltéri sugárterheléssel, melyre a meglévő lakóépületek esetében – az ICRP és a WHO ajánlásait követve – a 90/143/Euratom bizottsági ajánlásban található értékeknél némileg kisebb maximális referenciaértékeket állapít meg. Ez a szakasz tartalmazza az építőanyagok aktivitáskoncentráció-index szerinti osztályozását és az ilyen típusú anyagokból épített épületekben lakókat érő éves dózisok egységes referenciaszintjét is. 3.9. IX. fejezet: A környezet védelme Tekintettel arra, hogy az irányelv tárgyi hatálya szélesebb a nemzetközi alapvető biztonsági előírásokénál, ez a fejezet a környezetvédelmi kritériumoknak való megfelelés igazolását kívánja szolgálni. Bár az ICRP már közzétette a növény- és az állatvilág fajait érő dózisok meghatározására vonatkozó módszertanát, a kritériumok alkalmazásával foglalkozó kiadvány még várat magára. Amíg ez az iránymutatás nem áll rendelkezésre, az a helyes, ha a tagállamokra van bízva, hogy az élővilág védelme szempontjából reprezentatív állat- és növényfajokat érő dózisokat meghatározzák-e vagy sem. Megfelelő technikai intézkedéseket kell tenni a balesetekből származó radioaktív szennyeződések környezeti következményeinek megelőzésére és a mindenkori környezeti radioaktivitási szintek folyamatos ellenőrzésére is; ezeknek az intézkedéseknek mind a környezet, mind az emberi egészség védelmét szolgálniuk kell. 3.10. X. fejezet: A hatósági ellenőrzés követelményei Ez a fejezet határozza meg valamennyi sugárterhelési helyzettel kapcsolatban a szabályozó hatóságok feladatait. A fejezet tagolása könnyen áttekinthető struktúrát kölcsönöz a szövegnek: – intézményi kérdések, – a zárt sugárforrások ellenőrzése (az e tárgyhoz tartozó II., XII., XIII., XIV. és XV. melléklet a nagy aktivitású zárt sugárforrásokat szabályozó irányelvben található különböző előírásokat veszi át), – gazdátlan sugárforrások (új követelményekkel a fémek radioaktív szennyeződése területén), – sugárterhelési veszélyhelyzetek (veszélyhelyzeti irányítási rendszer kidolgozása és nemzetközi együttműködés; a sugárterhelési veszélyhelyzetekben a munkavállalók és a lakosság számára biztosítandó védelem követelményeit az V. és a VIII. fejezet tartalmazza), – meglévő sugárterhelési helyzetek (a szennyezett területekkel kapcsolatos intézkedésekre vonatkozó általános rendelkezések, radonvédelmi cselekvési terv), – a rendelkezések betartatásának rendje (ellenőrzési program, a feltárt hiányosságokkal kapcsolatos intézkedések). Az „intézményi kérdésekkel” foglalkozó első szakasz felszólítja a tagállamokat a különböző hatóságok hatáskörének egyértelmű elhatárolására. Erről a kérdésről rendszeresen tájékoztatni kell a Bizottságot, mely a beérkező információkat közzéteszi a Hivatalos Lapban. Ez a szakasz határozza meg a „sugárvédelmi szakértő”, a „sugárvédelmi felelős” (a jelenleg hatályos irányelvben ezt a két funkciót a „képesített szakértő” látja el egy személyben) és az „orvosfizikai szakértő” feladatkörét is. 3.11. XI. fejezet: Záró rendelkezések Az új irányelv nemzeti jogi átültetése várhatóan nem fog nagy erőfeszítéseket igényelni a jogalkotás szempontjából, ezért a Bizottság elegendőnek tartja, ha a tagállamok erre a folyamatra két évet kapnak. Egyes új rendelkezések, például a környezet védelmével kapcsolatos előírások esetében az átültetés későbbre halasztható. Az Euratom-Szerződésnek megfelelően az alapvető előírásokat a tagállamokban egyformán kell alkalmazni, eltérések csupán azon követelmények esetében lehetnek, ahol a szöveg kifejezetten mozgásteret enged a tagállamoknak. A dózishatárok, az alapértelmezett mentesítési értékek, az építőanyagokra vonatkozó referenciaszintek stb. azonban kifejezetten azt a célt szolgálják, hogy az átültetés és a jogalkalmazás a Közösség egészében egységes legyen. 4. Költségvetési vonzatok A javaslatnak nincsenek az uniós költségvetést érintő vonzatai. 2011/0254 (NLE) Javaslat A TANÁCS IRÁNYELVE az ionizáló sugárzás miatti sugárterhelésből származó veszélyekkel szembeni védelmet szolgáló alapvető biztonsági előírások megállapításáról AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Atomenergia-közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 31. és 32. cikkére, tekintettel a Bizottságnak a Tudományos és Műszaki Bizottság által a tagállamok tudományos szakértői közül kijelölt személyekből létrehozott szakértőcsoport véleményének megismerését, valamint az Európai Gazdasági és Szociális Bizottsággal folytatott konzultációt követően kidolgozott javaslatára, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére, tekintettel az Európai Parlament véleményére, mivel: (1) A Szerződés 2. cikkének b) pontja szerint a lakosság és a munkavállalók egészségének védelme érdekében egységes biztonsági előírásokat kell megállapítani, míg a Szerződés 30. cikke meghatározza azokat az „alapvető előírásokat”, amelyeket a lakosság és a munkavállalók egészségének az ionizáló sugárzásból eredő kockázatokkal szembeni védelmére vonatkozóan meg kell állapítani. (2) E feladatának teljesítése érdekében a Közösség első ízben 1959-ben, a Szerződés 218. cikke alapján elfogadott, a munkavállalók és a lakosság egészségének az ionizáló sugárzásból származó veszélyekkel szembeni védelmére vonatkozó alapvető előírásokról szóló 1959. február 2-i irányelvekben[9] állapított meg alapvető előírásokat. A Közösség az irányelveket később több ízben, legutóbb 1996-ban a munkavállalók és a lakosság egészségének az ionizáló sugárzásból származó veszélyekkel szembeni védelmét szolgáló alapvető biztonsági előírások megállapításáról szóló, 1996. május 13-i 96/29/Euratom tanácsi irányelvvel[10] felülvizsgálta; ez utóbbi irányelv a korábbi irányelveket egyben hatályon kívül is helyezte. (3) A 96/29/Euratom irányelv megállapítja az alapvető biztonsági előírásokat. Ezt az irányelvet rendes helyzetekre és veszélyhelyzetekre kell alkalmazni, és különös jogi aktusok egészítik ki. (4) A személyeknek az orvosi célú sugárterheléssel kapcsolatos ionizáló sugárzás veszélyeivel szembeni egészségvédelméről, valamint a 84/466/Euratom irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 1997. június 30-i 97/43/Euratom tanácsi irányelv,[11] a lakosságnak a radiológiai veszélyhelyzet esetén alkalmazandó egészségvédelmi intézkedésekről és a védekezés során irányadó magatartási szabályokról történő tájékoztatásáról szóló, 1989. november 27-i 89/618/Euratom tanácsi irányelv,[12] az ellenőrzött területeken munkájuk során ionizáló sugárzás kockázatának kitett külső munkavállalók védelméről szóló, 1990. december 4-i 90/641/Euratom tanácsi irányelv[13] és a nagy aktivitású zárt radioaktív sugárforrások és a gazdátlan sugárforrások ellenőrzéséről szóló, 2003. december 22-i 2003/122/Euratom tanácsi irányelv[14] különböző, a 96/29/Euratom irányelvet kiegészítő speciális kérdésekkel foglalkozik. (5) A felsorolt jogi aktusokban alkalmazott fogalommeghatározások az idők folyamán fejlődtek és hozzáigazításra kerültek a különös alkalmazási területekhez, számos követelmény azonban az egyes aktusok elfogadásának időpontjában érvényes helyzetet tükrözi, és nem használható fel egy az egyben a 96/29/Euratom irányelv alkalmazásában. (6) A Tudományos és Műszaki Bizottság által kijelölt szakértőcsoport azt tanácsolta, hogy az Euratom-Szerződés 30. és 31. cikke alapján megállapított alapvető biztonsági előírások vegyék figyelembe a Nemzetközi Sugárvédelmi Bizottság (International Commission on Radiological Protection – ICRP) új ajánlásait, különösen pedig a 2007-ben kiadott 103. számú közleményében[15] foglaltakat, és a jelenleg hatályos alapvető biztonsági előírásokat a jogalkotó az új tudományos eredmények és üzemi tapasztalatok fényében vizsgálja felül. (7) Ezen irányelvnek az ICRP 103. számú közleményében bevezetett, sugárterhelési helyzeteken alapuló megközelítést kell követnie, és különbséget kell tennie meglévő sugárterhelési helyzetek, tervezett sugárterhelési helyzetek és sugárterhelési veszélyhelyzetek között. E keret figyelembevételével az irányelvnek minden sugárterhelési helyzetre és a sugárterhelés valamennyi kategóriájára, tehát a foglalkozási, a lakossági és az orvosi sugárterhelésekre egyformán ki kell terjednie. (8) Ezen irányelvben figyelembe kell venni az ICRP által bevezetett, a sugárvédelmi kockázatokra vonatkozó legújabb ismereteket tükröző dózisszámítási módszertant. (9) A foglalkozási és a lakossági sugárterhelésre vonatkozó jelenlegi éves dózishatárok változatlanok maradnak. A nemzeti jogban meghatározott különleges esetek kivételével nincs azonban többé szükség az ötéves átlagolásra. (10) A szövettani hatásokra vonatkozó új tudományos eredmények arra hívják fel a figyelmet, hogy az optimalizálási elv alkalmazásának, amennyiben az helyénvaló, a szervek által elszenvedett dózisokra is ki kell terjednie, ami biztosítja, hogy a dózisok olyan kicsik legyenek, amilyen az ésszerűen csak lehetséges. Az irányelvnek a foglalkozási sugárterhelésnek kitett szemlencse szervi szintű dózishatárára vonatkozó új ICRP-ajánlást is követnie kell. (11) A földkéregből kitermelt természetes eredetű radioaktív anyagokat feldolgozó iparágak fokozottabb sugárterhelésnek teszik ki a munkavállalókat, illetőleg, amennyiben ilyen anyag a környezetbe is jut, a lakosságot. (12) A természetes sugárforrásokkal szembeni védelmet nem elkülönítve, külön szerkezeti egységben kell tárgyalni, hanem szervesen be kell építeni az általános követelményekbe. A többi gyakorlati eljárással azonos szabályozási kereten belül kell kezelni különösen azon iparágak tevékenységét, amelyek természetes előfordulású radionuklidokat tartalmazó anyagokat dolgoznak fel. (13) Az építőanyagok radioaktivitására vonatkozó új követelményeknek lehetővé kell tenniük az építőanyagok szabad mozgását. (14) A lakóépületekben nemrégiben végzett epidemiológiai felmérések eredményeinek tanúsága szerint a radonból származó beltéri sugárterhelés már 100 Bq m–3 nagyságrend esetén tüdőrák kockázatát hordozza magában. A sugárterhelési helyzetek új koncepciója lehetővé teszi a lakosságnak a radonból származó beltéri sugárterheléssel szembeni védelméről szóló 90/143/Euratom bizottsági ajánlás[16] rendelkezéseinek beépítését az alapvető biztonsági előírások kötelező hatályú követelményeibe, miközben a végrehajtás kellő rugalmassága is megmarad. (15) A kozmikus sugárzás következtében a légi járművek személyzetét érő sugárterhelést tervezett sugárterhelési helyzetnek kell tekinteni. Az irányelv hatálya alá kell vonni az űrjárműveket, és a kapcsolódó sugárterhelést különleges engedélyeztetésnek kell alávetni. (16) A lakosság egészségének védelme szempontjából nem közömbös a radioaktív anyagok környezeti jelenléte. A közvetlen környezeti sugárterhelési útvonalak figyelembevétele mellett egységes, átfogó keretet kell alkalmazni a környezet egészének védelmére és különösen a növény- és az állatvilág sugárterheléssel szembeni védelmére. Annyiban, amennyiben az ember környezetének része, ez a megközelítés a hosszú távú egészségvédelem javát szolgálja. (17) Az orvosi ellátás területén nagymértékű műszaki és tudományos fejlődés következett be, ami észrevehetően megnövelte a betegek sugárterhelését. Ebben az összefüggésben az irányelvnek hangsúlyt kell fektetnie az orvosi sugárterhelés – és ezen belül a tünetmentes személyek sugárterhelése – indokoltságának szükségességére, és meg kell erősítenie a betegek tájékoztatására, az orvosi eljárásokból származó dózisok nyilvántartására és jelentésére, a diagnosztikai referenciaszintek alkalmazására és a dózisjelző készülékek rendelkezésre állására vonatkozó követelményeket. (18) Folyamatosan aggályokat vet fel a baleseti és a nem szándékos orvosi sugárterhelés kérdése. Az irányelvnek foglalkoznia kell e sugárterhelés megelőzésével, illetőleg a már bekövetkezett sugárterhelés nyomán megteendő intézkedésekkel. Ebben az összefüggésben hangsúlyt kell fektetni a minőségbiztosítási programoknak – és különösen a sugárterápiában alkalmazott kockázatelemzésnek – az ilyen típusú sugárterhelés megelőzésében játszott szerepére, és a bekövetkezett esetekre vonatkozóan jegyzőkönyvezési, bejelentési, elemzési és korrekciós követelményeket kell megállapítani. (19) A 97/43/Euratom irányelvvel bevezetett úgynevezett „orvosjogi” sugárterhelésekre ma már egyértelműen személyek nem orvosi célú szándékos sugárterheléseként, más néven „nem orvosi képalkotási célú sugárterhelésként” tekintünk. Ezeket a gyakorlati eljárásokat megfelelő hatósági ellenőrzés alá kell helyezni, és alkalmazásukat hasonló indokoltsági kritériumhoz kell kötni, mint az orvosi sugárterhelésekét. Különbözőképpen kell azonban szabályozni egyfelől az egészségügyi személyzet által orvosi felszerelés felhasználásával végrehajtott, másfelől a nem egészségügyi személyzet által nem orvosi felszerelés felhasználásával végrehajtott eljárásokat. Általában véve ez esetben is a lakossági sugárterhelésre vonatkozó éves dózishatárokat és az ezekhez kapcsolódó megengedhető szinteket kell alkalmazni. (20) A tagállamok számára elő kell írni, hogy egyes, az ionizáló sugárzás kockázatát magukban hordozó gyakorlati eljárásokat a hatósági ellenőrzési rendszer hatálya alá vonják, illetőleg megtiltsanak. A tagállamoknak a hatósági ellenőrzés területén olyan többfokozatú eljárásrendet kell kialakítaniuk, amely biztosítja az arányosság elvének érvényesülését egyfelől az egyes gyakorlati eljárásokhoz tartozó sugárterhelések nagyságának és valószínűségének figyelembevételével, másfelől pedig abból a szempontból, hogy a hatósági ellenőrzés milyen mértékben képes kihatni a sugárterhelés csökkenésére, illetőleg a létesítmények biztonságának javulására. (21) A gyakorlati eljárásoknak a hatósági ellenőrzés alóli mentesítését és a hatósági ellenőrzés hatálya alá tartozó gyakorlati eljárásokból származó anyagok szabályozás alóli kivonását előnyös ugyanazokhoz az aktivitáskoncentráció-értékekhez kötni. Az e célból elvégzett átfogó vizsgálat arra a következtetésre jutott, hogy a Nemzetközi Atomenergia Ügynökség RS-G-1.7 jelű dokumentumában[17] ajánlott értékek mind a 96/29/Euratom irányelv I. mellékletében található aktivitáskoncentráció-értékek helyett alkalmazandó tevékenységszintű mentesítési alapértékként, mind pedig a Sugárvédelmi Kiadványok 122. számában[18] a Bizottság által ajánlott értékek helyett alkalmazandó általános anyagszintű mentesítési értékként alkalmazhatók. (22) A tagállamok egyedi esetekben olyan tevékenységeket tartalmazó gyakorlati eljárások esetében is adhatnak mentességet az engedélyeztetési kötelezettség alól, amelyek a tevékenységszintű mentesítési értékeket túllépő sugárterhelést okoznak. (23) A tevékenységengedéllyel rendelkező létesítmények bontásából származó nagy anyagmennyiségek kezelésében a jövőben is fontos szerepet fognak játszani a tevékenység- és az anyagszintű mentesítési alapértékeknél nagyobb, egyedileg megállapított anyagszintű mentesítési értékek és az ezekhez kapcsolódó közösségi iránymutatások.[19] (24) A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a külső munkavállalók ugyanolyan védelemben részesüljenek, mint azok a sugárterhelésnek kitett munkavállalók, akiket a sugárforrásokkal kapcsolatos gyakorlati eljárásokat folytató vállalkozások maguk foglalkoztatnak. A 90/641/Euratom irányelvnek a külső munkavállalókra vonatkozó speciális szabályait ki kell terjeszteni a felügyelt területeken történő munkavégzésre is. (25) A sugárterhelési veszélyhelyzetek kezelésének jelenlegi, beavatkozási szinteken alapuló rendje helyett olyan átfogóbb rendszert kell felállítani, amely kockázatelemzésből, átfogó veszélyhelyzeti irányítási rendszerből, az azonosított kockázatokra vonatkozó veszélyhelyzeti intézkedési tervekből, valamint minden egyes előre jelzett esemény kezelésére vonatkozóan előre megtervezett stratégiákból áll. (26) A sugárterhelési veszélyhelyzetekhez és a meglévő sugárterhelési helyzetekhez tartozó referenciaszintek ugyanolyan módon teszik lehetővé az egyének védelmét és más társadalmi kritériumok figyelembevételét, mint a tervezett sugárterhelési helyzetekhez tartozó dózishatárok és megengedhető dózisok. (27) Az országhatárokon átterjedő következményekkel járó nukleáris veszélyhelyzetek hatékony kezelése azt igényli, hogy a tagállamok a veszélyhelyzeti tervezés és intézkedés területén szorosabb együttműködést folytassanak egymással. (28) A Nemzetközi Atomenergia Ügynökség az Egészségügyi Világszervezettel, az Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezettel, a Nemzetközi Munkaügyi Szervezettel, a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet Nukleáris Energia Ügynökségével és a Pánamerikai Egészségügyi Szervezettel karöltve jelenleg dolgozik azon, hogy az ICRP 103. számú közleményének figyelembevételével felülvizsgálja a nemzetközi alapvető biztonsági előírásokat. (29) Egyértelműbbé kell tenni azoknak a nemzeti szolgálatoknak és szakértőknek a feladat- és felelősségi körét, akik részt vesznek annak biztosításában, hogy a sugárvédelem műszaki és gyakorlati szempontból magas szakmai színvonalon valósuljon meg. (30) Pontosítani kell a kibocsátási engedélyek kiadására és a kibocsátások figyelemmel kísérésére vonatkozó követelményeket. Az atomreaktorok és az újrafeldolgozó üzemek üzemszerű működése során a levegővel vagy folyadék formájában a környezetbe jutó radioaktív kibocsátással kapcsolatos egységesített információkról szóló, 2003. december 18-i 2004/2/Euratom bizottsági ajánlás[20] meghatározta azokat az egységesített információkat, amelyekre az atomerőművekből és az újrafeldolgozó üzemekből származó kibocsátásokkal kapcsolatos adatszolgáltatásnak ki kell terjednie. (31) A legutóbbi, a nagy aktivitású zárt radioaktív sugárforrások és a gazdátlan sugárforrások ellenőrzéséről szóló 2003/122/Euratom irányelv csak annyiban igényel jelentősebb változtatásokat, hogy egyes követelményeit valamennyi zárt sugárforrásra ki kell terjeszteni. A gazdátlan sugárforrásokkal kapcsolatban azonban még mindig vannak megoldatlan problémák, és a közelmúltban többször is előfordult, hogy harmadik országokból olyan fémeket hoztak be, amelyek jelentős mértékű radioaktív szennyeződést tartalmaztak. Ezért új követelményként kötelezővé kell tenni a gazdátlan sugárforrásokkal és a fémek radioaktív szennyeződésével kapcsolatos rendkívüli események bejelentését. Nemzetközi biztonsági szempontból az is fontos, hogy azok a határértékek, amelyek felett a sugárforrások nagy aktivitású zárt sugárforrásnak minősülnek, igazodjanak a NAÜ által megállapított határértékekhez. (32) A tagállamoknak és a Bizottságnak a magyarázó dokumentumokról szóló 2011. szeptember 28-i együttes politikai nyilatkozatával összhangban a tagállamok vállalták, hogy az átültető intézkedéseikről szóló értesítéshez indokolt esetben egy vagy több olyan dokumentumot mellékelnek, amely megmagyarázza az irányelv elemei és az azt átültető nemzeti jogi eszközök megfelelő részei közötti kapcsolatot. Ezen irányelv tekintetében a jogalkotó úgy ítéli, hogy indokolt ilyen dokumentumokat benyújtani. (33) A 89/618/Euratom, 90/641/Euratom, 96/29/Euratom, 97/43/Euratom és 2003/122/Euratom irányelvet ezért hatályon kívül kell helyezni, ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET: I. FEJEZET TÁRGY ÉS ALKALMAZÁSI TERÜLET 1. cikk Tárgy (1) Ez az irányelv a munkavállalók, a lakosság, a betegek és az orvosi sugárterhelésnek kitett más személyek egészségének az ionizáló sugárzás veszélyeivel szembeni védelmét szolgáló alapvető biztonsági előírásokat határozza meg azzal a céllal, hogy azokat a tagállamok egységesen alkalmazzák. (2) Ez az irányelv a környezet védelmére annyiban vonatkozik, amennyiben az lehetőséget biztosít arra, hogy a sugárforrások az emberre nézve sugárterhelést okozzanak, ugyanakkor azonban – kiegészítésképpen – a növény- és az állatvilág sugárterhelésének általánosabb kérdéseivel is foglalkozik. (3) Ez az irányelv követelményeket állapít meg a sugárforrások biztonságának és védelmének ellenőrzésére, valamint a sugárterhelési vészhelyzetben nyújtandó megfelelő tájékoztatásra vonatkozóan. (4) Ez az irányelv követelményeket állapít meg annak megelőzésére, hogy a munkavállalók és a lakosság tagjai a gazdátlan sugárforrásokból és a nem megfelelően ellenőrzött nagy aktivitású zárt sugárforrásokból ionizáló sugárzásnak legyenek kitéve, valamint – az összes ilyen sugárforrás ellenőrzés alatt tartását biztosító különös követelmények meghatározása útján – a tagállamokban alkalmazott ellenőrzési rendszerek összehangolására. (5) Ez az irányelv meghatározza a Közösség szintjén a lakosság tájékoztatását szolgáló intézkedéseknek és eljárásoknak a veszélyhelyzetben biztosított egészségvédelem javítását szolgáló közös céljait. 2. cikk Alkalmazási terület (1) Ezt az irányelvet valamennyi olyan tervezett sugárterhelési helyzetre, meglévő sugárterhelési helyzetre és sugárterhelési veszélyhelyzetre alkalmazni kell, amely az ionizáló sugárzásból származó, a munkavállalók, a lakosság, a betegek és az orvosi sugárterhelésnek kitett más személyek egészségének védelme, illetőleg a környezetvédelem figyelembevételével sugárvédelmi szempontból figyelmen kívül nem hagyható mértékű sugárterhelés kockázatát hordozza magában. (2) Ezt az irányelvet valamennyi olyan gyakorlati eljárásra alkalmazni kell, amely sugárforrásokat érint, tehát: a) a radioaktív anyagok előállítására, feldolgozására, kezelésére, használatára, tárolására, birtoklására, szállítására, a Közösség területére történő behozatalára és onnan történő kivitelére, ártalmatlanítására; b) az ionizáló sugárzást kibocsátó elektromos berendezések üzemeltetésére, az 5 kV-nál nagyobb feszültségkülönbséggel működő elektromos berendezések üzemeltetésére; c) az olyan természetes sugárforrások jelenlétét igénylő gyakorlati eljárásokra, amelyek a munkavállalók vagy a lakosság sugárterhelésének jelentős megnövekedését okozzák, így különösen: i. a légi jármű és az űrjármű üzemeltetésére; ii. a radonból származó munkahelyi sugárterhelésre; iii. azon iparágak tevékenységére, amelyek természetes előfordulású radionuklidokat tartalmazó anyagokat dolgoznak fel, valamint az ilyen feldolgozáshoz kapcsolódó tevékenységekre; d) a tagállam által meghatározott más tevékenységekre. (3) Ezt az irányelvet alkalmazni kell a meglévő sugárterhelési helyzetek kezelésére, köztük különösen a lakosságot a radon jelenléte miatt érő beltéri sugárterhelésre, az építőanyagokból származó külső sugárterhelésre, valamint a veszélyhelyzet vagy korábbi tevékenység utóhatásaként érvényesülő tartós sugárterhelés eseteire. (4) Ezt az irányelvet a sugárterhelési veszélyhelyzetek kezelésére annyiban kell alkalmazni, amennyiben ezek a helyzetek a lakosság vagy a munkavállalók egészségének védelme vagy a környezet védelme érdekében beavatkozást igényelnek; a lehetséges sugárterhelések és a veszélyhelyzeti készültség és tervezés kérdéskörét a tervezett sugárterhelési helyzetek tartalmazzák. 3. cikk Kizárás az alkalmazásból Ez az irányelv nem alkalmazandó az emberi testben természetes módon található radionuklidokra, a földfelszínen észlelhető kozmikus sugárzásra, valamint a háborítatlan földkéregben jelen lévő radionuklidokból a földfelszínen jelentkező sugárterhelésre. II. FEJEZET FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK 4. cikk Ezen irányelv alkalmazásában: 1. „orvosi sugárterhelés”: a betegeket és a tünetmentes személyeket az egészségük és jó közérzetük érdekében alkalmazott orvosi vagy fogorvosi diagnózis és kezelés részeként érő sugárterhelés, továbbá a gondozókat és ellátókat, valamint az orvosbiológiai kutatásban részt vevő önkénteseket erő sugárterhelés; 2. „ionizáló sugárzás”: legfeljebb 100 nanométer hullámhosszú (legalább 3x1015 hertz frekvenciájú) elektromágneses hullámok vagy részecskék útján megvalósuló, közvetlenül vagy közvetett módon ionok képződésének előidézésére alkalmas energiaközlés; 3. „veszélyhelyzet”: elsődlegesen emberek egészségét és biztonságát, az életminőséget, a tulajdont vagy a környezetet fenyegető veszély vagy kedvezőtlen következmények mérséklése céljából azonnali fellépést igénylő, rutinszerűen nem előálló helyzet vagy esemény. A fogalom kiterjed a nukleáris és a radiológiai veszélyhelyzetre is; 4. „sugárterhelési veszélyhelyzet”: hirtelen esemény következtében előálló olyan sugárterhelési helyzet, amelynek ellenőrzés alatt tartása sürgős döntéshozatalt igényel; az eseményt baleset (függetlenül attól, hogy ezt a balesetet lehetséges sugárterhelésként figyelembe vették-e vagy sem) vagy rosszhiszemű cselekmény idézheti elő; 5. „sugárterhelés”: olyan cselekmény vagy esemény, amelynek folytán valakit a testén kívül (külső sugárterhelés) vagy belül (belső sugárterhelés) kibocsátott ionizáló sugárzás ér; 6. „sugárterhelési helyzet”: sugárterhelést eredményező helyzet, beleértve a sugárforrásokat, valamint azokat a tevékenységeket és cselekményeket is, amelyek a sugárforrásokból származó sugárterhelést befolyásolhatják; 7. „lakosság”: a lakossági sugárterhelésnek kitett természetes személyek összessége; 8. „sugárforrás”: sugárterhelés – például ionizáló sugárzás kibocsátásával vagy radioaktív anyag felszabadításával történő – előidézésére képes, sugárvédelmi és biztonsági szempontból oszthatatlannak tekinthető egység; 9. „radioaktív forrás”: olyan sugárforrás, amely a radioaktivitás hasznosítása céljából radioaktív anyagot tartalmaz; 10. „radioaktív anyag”: elemi radioaktív anyagokat tartalmazó anyag; 11. „gazdátlan sugárforrás”: olyan zárt sugárforrás, amely sem mentesség, sem hatósági ellenőrzés hatálya alá nem tartozik, például mert sohasem tartozott hatósági ellenőrzés hatálya alá, vagy mert birtoklásával felhagytak, eltűnt, nem megfelelő helyre került, ellopták vagy másként engedély nélkül más birtokába jutott; 12. „építőanyag”: épületbe állandó jelleggel történő beépítés céljából előállított építési termék; 13. „végleges elhelyezés”: radioaktív hulladék vagy kiégett fűtőelem engedélyezett létesítményben történő lerakása a későbbi visszanyerés szándéka nélkül; 14. „meglévő sugárterhelési helyzet”: olyan sugárterhelési helyzet, amely már fennáll akkor, amikor ellenőrzés alatt tartásáról döntést kell hozni, és amely nem igényel vagy már nem igényel sürgős intézkedést; 15. „természetes sugárforrás”: az ionizáló sugárzás földi vagy kozmikus eredetű természetes forrása; 16. „tervezett sugárterhelési helyzet”: sugárforrás tervezett működtetéséből vagy használatba vételéből vagy sugárterhelési útvonalakat módosító tevékenységből származó olyan sugárterhelési helyzet, amely emberekre vagy a környezetre nézve sugárterhelést vagy lehetséges sugárterhelést okoz. A tervezett sugárterhelési helyzetek rendes sugárterhelést és lehetséges sugárterhelést egyaránt tartalmazhatnak; 17. „lehetséges sugárterhelés”: teljes bizonyossággal nem várt olyan sugárterhelés, amely sztochasztikus természetű esemény vagy eseménysorozat – például berendezések meghibásodása vagy üzemeltetési zavarok – eredményeképpen állhat elő; 18. „sugárvédelem”: emberek védelme az ionizáló sugárzásból származó sugárterhelés káros hatásaival szemben, valamint az ezt szolgáló eszközrendszer; 19. „gyakorlati eljárás”: tervezett sugárterhelési helyzetként kezelt olyan tevékenység, amely sugárforrás működtetését vagy használatba vételét foglalja magában vagy sugárterhelési útvonalakat módosít; 20. „radon”: az Rn-222 izotóp és esetleges bomlástermékei (a radonból származó sugárterhelés a radon bomlástermékeiből származó sugárterhelést jelenti); 21. „tárolás”: radioaktív forrás vagy radioaktív hulladék tartása a környezettől való biztonságos elkülönítést lehetővé tevő létesítményben a későbbi visszanyerés szándékával; 22. „optimalizálás”: a megfelelő védintézkedések meghatározására irányuló, a tényleges körülményeket, a rendelkezésre álló választási lehetőségeket és a sugárterhelési helyzet jellegét figyelembe vevő olyan iteratív tervezési folyamat, amelynek célja annak biztosítása, hogy a sugárterhelés nagysága és valószínűsége, valamint a sugárterhelésnek kitett személyek száma olyan kicsi legyen, amilyen az ésszerűen csak lehetséges; 23. „lakossági sugárterhelés”: a magánszemélyeket érő sugárterhelés a foglalkozási és az orvosi sugárterhelés kivételével; 24. „foglalkozási sugárterhelés”: a munkavállalókat munkájuk végzése közben érő sugárterhelés; 25. „egészségkárosodás”: a sugárterhelés nyomán a népesség egy adott csoportjában bekövetkező élettartam- és életminőség-csökkenés becsült kockázata. A fogalom magában foglalja a szöveti károsodást, a rákbetegséget és a súlyos genetikai rendellenességeket is; 26. „effektív dózis” (E): külső és belső besugárzás következtében a test összes szövetét és szervét érő egyenértékdózisok súlyozott összege. Meghatározás szerint: ahol: DT,R: az R jelű sugárzás következtében a T jelű szövet vagy szerv által átlagosan elnyelt dózis; wR: a sugárzás súlytényezője; és wT: a T jelű szövet vagy szerv súlytényezője. A wT és a wR súlytényező figyelembe veendő értékeit a Nemzetközi Sugárvédelmi Bizottság 103. számú közleménye tartalmazza. Az effektív dózis mértékegysége a sievert; 27. „dózishatár”: az az érték, amelyet az effektív dózis vagy az egyenértékdózis egy adott személy esetében egy adott időszakban nem léphet túl. A dózishatár az összes engedélyezett gyakorlati eljárásból származó sugárterhelések összegére vonatkozik; 28. „megengedhető dózis”: egyedi dózis felső korlátja formájában előzetesen megállapított optimalizálási feltétel, amely meghatározza azokat a választási lehetőségeket, amelyeket az optimalizálási eljárás egy adott sugárforrás esetében egy tervezett sugárterhelési helyzetben figyelembe vehet; 29. „egyenértékdózis” (HT): a T szövet vagy szerv által elnyelt dózisnak az R jelű sugárzás típusának és minőségének megfelelően súlyozott értéke. Számítása a következőképpen történik: ahol: – DT,R: az R jelű sugárzás következtében a T jelű szövet vagy szerv által átlagosan elnyelt dózis, – wR a sugárzás súlytényezője. Ha a sugárzási teret különböző típusú, eltérő wR súlytényezőjű sugárzások és energiák alkotják, a HT teljes egyenértékdózist a következő összefüggés szolgáltatja: A wR súlytényező figyelembe veendő értékeit a Nemzetközi Sugárvédelmi Bizottság 103. számú közleménye tartalmazza. Az egyenértékdózis mértékegysége a sievert; 30. „külső munkavállaló”: olyan, az A kategóriába tartozó sugárterhelésnek kitett munkavállaló, akit nem a felügyelt és az ellenőrzött területekért felelős vállalkozás foglalkoztat, de aki ezeken a területeken tevékenységet végez, beleértve a gyakornokokat és a tanulókat is; 31. „vállalkozás”: az a természetes vagy jogi személy, aki vagy amely egy adott gyakorlati eljárás elvégzéséért vagy egy adott sugárforrásért jogi szempontból felelősséget visel (beleértve azokat az eseteket is, amikor a sugárforrás tulajdonosa vagy birtokosa nem folytat ezzel kapcsolatos tevékenységet); 32. „megengedhető kockázat”: egy adott sugárforráshoz társuló egyedi kockázatra vonatkozó korlátozásként meghatározott feltétel (a kockázat itt a lehetséges sugárterhelés nyomán bekövetkező egészségkárosodás valószínűségét jelenti, amely a dózist okozó szándékolatlan esemény valószínűségének és a dózis miatti károsodás valószínűségének függvénye); 33. „gondozók és ellátók”: azok a személyek, akik tudatosan és szándékosan ionizáló sugárzásnak teszik ki magukat, miközben az orvosi sugárterhelésben részesülő vagy korábban orvosi sugárterhelésben részesített személyek gondozásában és támogatásában munkaköri kötelezettségeiken kívül segítséget nyújtanak; 34. „referenciaszint”: sugárterhelési veszélyhelyzetben vagy meglévő sugárterhelési helyzetben az a dózis vagy kockázat, amely felett a sugárterhelés már nem kívánatos, és amely alatt az optimális védelmet ki kell alakítani; 35. „sugárterhelésnek kitett munkavállaló”: olyan személy, aki – akár önfoglalkoztatóként, akár munkáltató foglalkoztatásában – az ezen irányelvben előírt szabályozás hatálya alá tartozó gyakorlati eljárás részeként sugárterheléssel járó munkát végez, és valószínűsíthetően olyan dózist kap, amely a lakossági sugárterhelésre vonatkozó határértékek valamelyikét túllépi; 36. „sievert”, „Sv”: az egyenértékdózis és az effektív dózis mértékegységének külön elnevezése. Egy sievert kilogrammonként egy joule-nak felel meg: 1 Sv = 1 J kg–1; 37. „bevitel”: a külső környezetből az emberi testbe bejutó radionuklidok aktivitása; 38. „gyakornok”: adott szakmai készség begyakorlása céljából egy adott vállalkozásnál képzésben vagy oktatásban részesített személy; 39. „lekötött effektív dózis” (E(t)): az egy adott bevitel következtében az egyes szerveket és szöveteket érő HT(t) lekötött egyenértékdózisoknak a megfelelő wT súlytényezőkkel képzett súlyozott összege. Meghatározás szerint: Az E(t) mennyiségben t azon évek számát jelöli, amelyekre vonatkozóan az integrálást végrehajtjuk. Az ezen irányelvben előírt dózishatárokkal való összehasonlítás érdekében felnőttek esetében t = 50 évet, gyermekek esetében legfeljebb t = 70 évet kell figyelembe venni. A lekötött effektív dózis mértékegysége a sievert; 40. „orvosfizikai szakértő”: olyan magánszemély, aki megfelelő ismeretekkel, képzettséggel és tapasztalatokkal rendelkezik ahhoz, hogy az orvosi sugárterheléssel összefüggő sugárfizikai kérdésekben eljárjon vagy tanácsadással szolgáljon, és akinek ilyen irányú eljárási jogosultságát a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóságok elismerik; 41. „munka-egészségügyi szolgálat”: olyan egészségügyi szakember vagy szervezet, aki vagy amely sugárterhelésnek kitett munkavállalók orvosi felügyeletét végezheti, és akinek vagy amelynek ilyen irányú eljárási jogosultságát a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóságok elismerik; 42. „sugárvédelmi szakértő”: olyan magánszemély, aki rendelkezik a szükséges ismeretekkel, képzettséggel és tapasztalatokkal ahhoz, hogy a személyek eredményes védelmének biztosítása érdekében sugárvédelmi tanácsadással szolgáljon, és akinek ilyen irányú eljárási jogosultságát a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóságok elismerik; 43. „nagy aktivitású zárt sugárforrás”: olyan zárt sugárforrás, amelyben a radioaktív anyagok mennyisége nagyobb a II. mellékletben megállapított értékeknél; 44. „veszélyhelyzeti intézkedési terv”: egy adott létesítményre vagy tevékenységre vonatkozó olyan terv, amely előre jelzett események és megfelelő forgatókönyvek alapján felvázolja a sugárterhelési veszélyhelyzet esetén követendő intézkedéseket; 45. „veszélyhelyzet-elhárító személy”: minden olyan személy, aki munkavállalói minőségében veszélyhelyzetben meghatározott feladatokat ellát, és e feladatainak ellátása során sugárterhelést kaphat; 46. „dózismérő szolgálat”: olyan magánszemély vagy szervezet, aki vagy amely egyedi ellenőrző műszerek hitelesítését, azokkal méréseket vagy a mért eredmények értékelését végezheti, az emberi testben vagy biológiai mintákban radioaktivitást mérhet, vagy számítással meghatározhatja a dózis nagyságát, és akinek vagy amelynek ilyen irányú eljárási jogosultságát a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóságok elismerik; 47. „veszélyhelyzeti irányítási rendszer”: az a jogi vagy igazgatási keret, amely meghatározza a veszélyhelyzeti készenléti és intézkedési feladatköröket, valamint a sugárterhelési veszélyhelyzetben történő döntéshozatal szabályait; 48. „orvosradiológiai”: ionizáló sugárzást alkalmazó sugárdiagnosztikai és sugárterápiás eljárásokkal, intervenciós radiológiával vagy más tervező és vezérlő radiológiával kapcsolatos; 49. „az orvosi sugárterhelési eljárások gyakorlati végrehajtása”: az orvosi sugárterhelés és minden, azt támogató művelet fizikai végrehajtása, beleértve az orvosradiológiai felszerelés kezelését és használatát, a műszaki és a fizikai paraméterek meghatározását, beleértve a sugárdózisok meghatározását is, a felszerelés hitelesítését és karbantartását, a radiofarmakonok elkészítését és adagolását, valamint a képfeldolgozást is; ezeket a műveleteket jellemzően röntgentechnikusok, sugárterápiás technikusok, illetőleg az izotópok diagnosztikai és terápiás célú alkalmazása területén dolgozó más technikusok végzik; 50. „felelős egészségügyi dolgozó”: olyan orvos, fogorvos vagy más egészségügyi szakember, aki a nemzeti követelményeknek megfelelően az orvosi sugárterhelés egy adott alkalmazásával kapcsolatban orvosi felelősséget viselhet; 51. „diagnosztikai referenciaszint”: az orvosi sugárdiagnosztikai és az intervenciós radiológiai gyakorlatban olyan dózisszintek, illetőleg radiofarmakonok esetében olyan aktivitásszintek, amelyek az átlagos méretű betegek meghatározott csoportján vagy szabványos fantomokon végzett tipikus vizsgálatokhoz és széles körben meghatározott felszereléstípusokhoz tartoznak; 52. „gerjesztés”: az az eljárás, amelynek során egy adott stabil nuklid radionukliddá alakul, miközben a nuklidot tartalmazó anyagot részecskékkel vagy nagy energiájú fotonokkal besugározzák; 53. „elemi radioaktív anyag”: bármely olyan anyag, amely egy vagy több, sugárvédelmi szempontból figyelmen kívül nem hagyható aktivitáskoncentrációjú radionuklidot tartalmaz; 54. „nem orvosi képalkotási célú sugárterhelés”: emberek olyan képalkotási célú szándékos sugárterhelése, amelyben a sugárterhelés elsődleges célja nincs összefüggésben a sugárterhelésnek kitett személy egészségével és jó közérzetével; 55. „bejelentés”: dokumentum benyújtása a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatósághoz annak érdekében, hogy a kérdéses hatóság az ezen irányelv hatálya alá tartozó gyakorlati eljárás végrehajtására irányuló szándékról értesüljön; 56. „nyilvántartásba vétel”: a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóság által adott, okiratba foglalt olyan engedély, valamint a nemzeti jogszabályban adott olyan engedély, amely egy bizonyos tevékenységnek a nemzeti jogban meghatározott feltételek teljesítésével történő végzésére vonatkozik; 57. „fogyasztási cikk”: olyan készülék vagy feldolgozott termék, amelyben szándékosan radionuklidokat helyeztek el vagy gerjesztés útján radionuklidokat hoztak létre, vagy amely ionizáló sugárzást állít elő, és amelyet a lakosságnak külön felügyelet vagy utólagos hatósági ellenőrzés nélkül árusítanak vagy rendelkezésére bocsátanak; 58. „részecskegyorsító”: olyan készülék vagy létesítmény, amelyben az 1 megaelektronvoltnál (MeV) nagyobb energiájú ionizáló sugárzást kibocsátó részecskék gyorsítása történik; 59. „használaton kívüli zárt sugárforrás”: olyan zárt sugárforrás, amelyet már nem használnak, vagy amelyet már nem szándékoznak abban a gyakorlati eljárásban felhasználni, amelyre engedélyezve van; 60. „ellenőrző vizsgálat”: a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóság által a nemzeti jogi rendelkezéseknek való megfelelés ellenőrzése céljából végzett vizsgálat; 61. „sugárzásgenerátor”: ionizáló sugárzás, például röntgen-, neutron-, elektron- vagy töltéssel rendelkező más részecskékből álló sugárzás létrehozására képes, tudományos, ipari vagy orvosi célra felhasználható készülék; 62. „radioaktív hulladék”: olyan radioaktív anyag, amelynek nem tervezik további felhasználását; 63. „minőségbiztosítás”: azon tervezett és rendszeres tevékenységek összessége, amelyek annak biztosításához szükségesek, hogy a struktúra, a rendszer, az összetevő vagy az eljárás kielégítő módon, az elfogadott normáknak megfelelően működjön. A minőségbiztosításnak része a minőség-ellenőrzés; 64. „tevékenységengedély”: a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóság által kérelemre gyakorlati eljárás végrehajtására adott, az adott esetre vonatkozó engedélyezési okiratban foglalt külön feltételek teljesüléséhez kötött engedély; 65. „anyagszintű mentesítési értékek”: a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóság által vagy nemzeti jogszabályban megállapított olyan aktivitáskoncentráció-értékek, amelyek mellett és alatt a bejelentési kötelezettség alá eső, illetőleg az engedélyköteles gyakorlati eljárásból származó anyagok kivonhatók ezen irányelv követelményeinek alkalmazása alól; 66. „felügyelt terület”: az ionizáló sugárzással szembeni védekezés érdekében felügyelet alatt tartott terület; 67. „ellenőrzött terület”: olyan terület, amelyre az ionizáló sugárzás elleni védelem vagy a radioaktív szennyezés terjedésének megakadályozása érdekében különleges szabályok vonatkoznak, és ahová a bejutás korlátozva van; 68. „baleseti sugárterhelés”: veszélyhelyzet-elhárító személynek nem minősülő személyeket baleset nyomán érő sugárterhelés; 69. „veszélyhelyzeti foglalkozási sugárterhelés”: sugárterhelési veszélyhelyzetben azon személyek által kapott foglalkozási sugárterhelés, akik részt vesznek a veszélyhelyzet következményeinek enyhítésében; 70. „orvosi szűrővizsgálat”: orvosradiológiai létesítményekben a veszélyeztetett népességcsoportokban korai diagnosztika céljából alkalmazott eljárás; 71. „radonveszélyes terület”: olyan felmérések alapján meghatározott földrajzi vagy közigazgatási terület, amelyek azt jelzik, hogy az adott területen jelentősen nagyobb azon háztartások százalékos aránya, amelyek esetében a nemzeti referenciaszintek várhatóan nem fognak teljesülni, mint az ország más területein; 72. „orvosradiológiai eljárás”: minden olyan eljárás, amely orvosi sugárterhelést okoz; 73. „beutaló orvos”: olyan orvos, fogorvos vagy más egészségügyi szakember, aki a nemzeti követelményeknek megfelelően jogosult személyeket felelős egészségügyi dolgozóhoz orvosradiológiai eljárásra küldeni; 74. „egyéni károsodás”: olyan, klinikailag megfigyelhető ártalmas hatás, amely egyénekben vagy azok utódaiban jelentkezik, megjelenése lehet azonnali vagy késleltetett, és ez utóbbi esetben valószínűséget, és nem bizonyosságot jelent; 75. „intervenciós radiológia”: röntgensugaras képalkotó technikák alkalmazása ultrahangos vizsgálat, mágneses rezonanciavizsgálat vagy ionizáló sugárzást nem alkalmazó más vizsgálati technikák alkalmazása mellett abból a célból, hogy segítségével diagnosztikai vagy kezelési céllal a beteg testébe eszközöket vezessenek be és ott irányítsanak; 76. „sugárdiagnosztikai”: az in vivo izotópos diagnosztikával, az ionizáló sugárzást alkalmazó orvosdiagnosztikai radiológiával és a fogászati radiológiával kapcsolatos; 77. „sugárterápiás”: a sugárterápiával kapcsolatos, beleértve az izotópok terápiás célú alkalmazását is; 78. „orvosi felelősség”: felelős egészségügyi dolgozó felelőssége az egyének orvosi sugárterhelésével, ezen belül különösen a következő feladatok ellátásával összefüggésben: indokolás; optimalizálás; az eredmények klinikai értékelése; együttműködés szükség szerint más specialistákkal és a személyzet más tagjaival az orvosi sugárterhelési eljárások gyakorlati végrehajtásában; korábbi vizsgálatokra vonatkozó információk szükség szerinti beszerzése; a rendelkezésre álló orvosradiológiai információk és/vagy feljegyzések átadása kérésre más felelős egészségügyi dolgozóknak és/vagy a beutaló orvosnak; a betegek és más érintett személyek szükség szerinti tájékoztatása az ionizáló sugárzás kockázatairól; 79. „klinikai audit”: az orvosradiológiai eljárások rendszerelvű vizsgálata vagy áttekintése azzal a céllal, hogy az elvégzett strukturált vizsgálat eredményeképpen javuljon a beteggondozás minősége és eredményessége; ennek érdekében az orvosradiológiai gyakorlatot, eljárásokat és eredményeket összevetik a helyes orvosradiológiai eljárásrendekre vonatkozóan elfogadott normákkal, és szükség szerint módosítják a gyakorlatot, illetve új normákat alkalmaznak; 80. „orvosradiológiai létesítmény”: orvosradiológiai felszerelést tartalmazó létesítmény; 81. „szándékolatlan sugárterhelés”: olyan orvosi sugárterhelés, amely jelentősen különbözik az adott célra alkalmazni kívánt orvosi sugárterheléstől; 82. „reprezentatív személy”: az a személy, aki a népesség nagyobb sugárterhelésnek kitett egyedeire nézve reprezentatív dózist kap; 83. „sugárvédelmi felelős”: az egy adott vállalkozás által alkalmazott sugárvédelmi rendszabályok végrehajtásának felügyelete céljából az adott vállalkozás által kijelölt, az adott gyakorlati eljárások szempontjából releváns sugárvédelmi kérdésekben műszakilag felkészült személy; 84. „sugárterhelés-csökkentő intézkedések”: sugárforrás eltávolítása vagy nagyságának (aktivitásának vagy mennyiségének) csökkentése a meglévő sugárterhelési helyzetben egyébként előálló dózisok megelőzése vagy csökkentése érdekében; 85. „védintézkedések”: a sugárterhelés-csökkentő intézkedéseken kívüli minden olyan intézkedés, amelynek célja a sugárterhelési veszélyhelyzetből vagy a meglévő sugárterhelési helyzetből egyébként származó dózisok elkerülése vagy mérséklése; 86. „engedélyezés”: az az aktus, amelynek keretében a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóság nyilvántartásba vétel vagy tevékenységengedély kiadása formájában egy vállalkozást írásban feljogosít arra, hogy hatósági ellenőrzés mellett meghatározott tevékenységeket végezzen; 87. „zárt sugárforrás”: olyan radioaktív forrás, amelynek radioaktív anyagtartalma állandó jelleggel tokba van zárva vagy szilárd formában stabilan meg van kötve; 88. „beszállító”: bármely olyan természetes vagy jogi személy, aki zárt sugárforrást másnak átad vagy hozzáférhetővé tesz; 89. „sugárforrástartó”: zárt sugárforrás tartója, amennyiben az nem szerves része a sugárforrásnak, hanem csupán arra szolgál, hogy a felhasználás, a szállítás, a kezelés stb. közben védelmet biztosítson a sugárforrás számára; 90. „toron”: az Rn-220 izotóp; 91. „maradó dózis”: az a dózis, amely a védintézkedések maradéktalan alkalmazása után – vagy abban az esetben, ha olyan döntés született, hogy védintézkedést nem kell alkalmazni – az összes sugárterhelési útvonal figyelembevételével várhatóan érvényesülni fog; 92. „elnyelt dózis” (D): az egységnyi tömeg által elnyelt energia: ahol: – : az ionizáló sugárzás útján az elemi anyagtérfogattal átlagosan közölt energia, – dm: az elemi anyagtérfogat tömege. Ezen irányelv alkalmazásában az elnyelt dózis egy adott szövetre vagy szervre nézve átlagolt dózisértéket jelent. Az elnyelt dózis mértékegysége a gray; 93. „gray” (Gy): az elnyelt dózis mértékegysége. Egy gray kilogrammonként egy joule-nak felel meg: 1 Gy = 1 J kg–1; 94. „aktivitás” (A): egy adott energiaállapotú radionuklidmennyiség A aktivitása egy adott időpillanatban. Az aktivitás dN és dt hányadosa, ahol dN az adott energiaállapotból való spontán magátalakulások várható száma a dt időintervallumban: Az aktivitás mértékegysége a becquerel; 95. „becquerel” (Bq): az aktivitás mértékegységének külön elnevezése. Egy becquerel másodpercenként egy magátalakulásnak felel meg: 1 Bq = 1 s–1; 96. „lekötött egyenértékdózis” (H(t)): azon egyenértékdózis-teljesítmény idő (t) szerinti integráltja, amelyet egy adott személy egy adott bevitel következtében kapni fog (a T jelű szövetben vagy szervben). Számítása a következőképpen történik: ahol t0: a bevitel időpontja; : az egyenértékdózis-teljesítmény a t időpillanatban (a T szervben vagy szövetben); t: az az időtartam, amelyre vonatkozóan az integrálást végezzük. A HT(t) mennyiségben t értékét évben kell megadni. Ha t értéke nincs megadva, akkor felnőttek esetében t = 50 évet, gyermekek esetében legfeljebb t = 70 évet kell feltételezni. A lekötött egyenértékdózis mértékegysége a sievert; 97. „rendes sugárterhelés”: létesítmény rendeltetésszerű üzeme vagy tevékenység helyes végrehajtása során várható sugárterhelés, ideértve a karbantartást, az ellenőrző vizsgálatot és a leszerelést, valamint azokat az esetleges kisebb, még ellenőrzés alatt tartható rendellenességeket is, amelyek normál üzemi körülmények között és az üzem közben várható helyzetekben bekövetkezhetnek; 98. „extrapolált dózis”: az a dózis, amelyre védintézkedés hiányában kellene számítani; 99. „minőség-ellenőrzés”: a minőség fenntartása vagy javítása érdekében végrehajtott tevékenységek (tervezés, koordináció, végrehajtás) összessége. Magában foglalja a felszerelés összes olyan jellemzőjének előírt szintű ellenőrzését, értékelését és karbantartását is, amely meghatározható, mérhető és ellenőrizhető, 100. „intézkedési stratégia”: azon védintézkedések összessége, amelyeket a sugárterhelési veszélyhelyzetnek az előre rögzített célkitűzésekkel összhangban történő kezelése érdekében az előre jelzett vagy a ténylegesen bekövetkező események nyomán meg kell tenni. A veszélyhelyzeti intézkedési terv minden előre jelzett eseményhez és forgatókönyvhöz intézkedési stratégiát határoz meg. III. FEJEZET A SUGÁRVÉDELEM RENDSZERE 5. cikk Általános elvek A tagállamok jogi követelményeket léptetnek hatályba és megfelelő hatósági ellenőrzési rendszert alakítanak ki egy olyan sugárvédelmi rendszer létrehozása érdekében, amely valamennyi sugárterhelési helyzet vonatkozásban az indokoltság, az optimalizálás és a dóziskorlátozás alábbiakban meghatározott tartalmú elvén nyugszik: a) az indokoltság elve: a sugárforrás, sugárterhelési útvonal vagy tényleges sugárterhelés bevezetésére vagy módosítására vonatkozó döntéseknek indokoltnak kell lenniük abban az értelemben, hogy azzal a szándékkal kell őket meghozni, hogy a belőlük származó – egyénre vetített vagy társadalmi szintű – előnyök ellensúlyozzák esetleges káros következményeiket; b) az optimalizálás elve: a sugárvédelmet valamennyi sugárterhelési helyzetben úgy kell optimalizálni, hogy – gazdasági és társadalmi tényezőket is figyelembe véve – a sugárterhelés nagysága és valószínűsége, valamint a sugárterhelésnek kitett személyek száma olyan alacsony szinten maradjon, amilyen az ésszerűen csak lehetséges; az orvosi sugárterhelésnek kitett személyek védelmét az 55. cikknek megfelelően úgy kell továbbá optimalizálni, hogy igazodjék a sugárterhelés orvosi céljához. Ezt az elvet az effektív dózisok és a testi szervre vetített dózisok szintjén, olyan elővigyázatossági intézkedésként kell alkalmazni, amelyre azért van szükség, hogy a determinisztikus hatásokkal összefüggésben figyelembe lehessen venni a küszöbértékek alatti egészségkárosodással kapcsolatos bizonytalanságokat; c) a dóziskorlátozás elve: a tervezett sugárterhelési helyzetekben egy adott személyt az összes szabályozott sugárforrásból érő dózisok összege nem haladhatja meg a foglalkozási sugárterhelés vagy a lakossági sugárterhelés esetére megállapított dózishatárokat. Az orvosi sugárterhelések esetében dózishatárokat nem kell figyelembe venni. 1. szakasz Az optimalizálás eszközei 6. cikk A foglalkozási és a lakossági sugárterheléshez tartozó megengedhető dózisok (1) A foglalkozási sugárterheléshez tartozó megengedhető dózist az optimalizálás operatív eszközeként a vállalkozás állapítja meg a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóságok általános felügyelete mellett. Külső munkavállalók esetében a megengedhető dózist a munkáltató és a vállalkozás együtt állapítja meg. (2) A lakossági sugárterheléshez tartozó megengedhető dózist arra az egyénre vetített dózisra vonatkozóan kell megállapítani, amelyet a lakosság tagjai egy meghatározott sugárforrás tervezett felhasználásából kifolyólag kapnak. A megengedhető dózis értékét a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező hatóságok állapítják meg oly módon, hogy az egyazon személyt valamennyi engedélyezett gyakorlati eljárás következtében terhelő dózisok összege ne haladja meg a dózishatárt. (3) Lehetséges sugárterhelések esetében az optimalizálásnak ki kell terjednie a sugárforrások és a létesítmények biztonságának és védelmének megfelelő biztosítására. Szükség esetén megengedhető dózisok állapíthatók meg. (4) A megengedhető dózisokat éves vagy e célra alkalmas rövidebb időszakra vonatkozó, egyénre vetített effektív vagy egyenértékdózisként kell megállapítani. (5) A hosszabb időn át érvényesülő halmozódó sugárterhelés korlátozása érdekében alkalmazott megengedhető dózisokat testi szervre vetített éves effektív vagy egyenértékdózisként kell megállapítani. 7. cikk Az orvosi sugárterheléshez tartozó megengedhető dózisok A betegek orvosi sugárterhelésére vonatkozóan megengedhető dózisokat nem kell figyelembe venni. A gondozók és ellátók, valamint az orvosi és az orvosbiológiai kutatásban részt vevő önkéntesek esetében (akik a sugárterheléstől nem remélnek közvetlen kedvező orvosi hatást) a megengedhető dózisokat olyan egyénre vetített dózisként kell megállapítani, amelyet az adott vizsgálat, kezelés vagy kutatási projekt időtartama alatt kapott sugárterhelésből származó dózisok valószínűsíthetően nem fognak túllépni. 8. cikk Referenciaszintek (1) A sugárterhelési veszélyhelyzetekhez és a meglévő sugárterhelési helyzetekhez olyan referenciaszinteket kell rendelni, amelyek azt az effektív dózist vagy testi szervre vetített dózist jelentik, amelyet a sugárterhelési veszélyhelyzetekben, illetőleg a meglévő sugárterhelési helyzetekben jelentkező dózisoknak nem kívánatos túllépniük. (2) Az optimalizált védekezési stratégiákat azzal a céllal kell megtervezni és végrehajtani, hogy az egyénre vetített dózisok a referenciaszintek alá csökkenjenek. A referenciaszint értékét a sugárterhelési helyzet függvényében kell megválasztani. (3) A védelem optimalizálásának elsősorban a referenciaszintet túllépő sugárterhelésekre kell összpontosítania. A referenciaszintek megválasztása során a sugárvédelmi követelményeket és a társadalmi kritériumokat egyaránt figyelembe kell venni. (4) Az effektív dózisra vonatkozó referenciaszintek megválasztása során figyelembe kell venni az I. melléklet 1. pontjában meghatározott referenciaszint-értéksávokat. 2. szakasz Dóziskorlátozás 9. cikk A sugárterhelésnek kitett munkavállalókra vonatkozó korhatár A 12. cikk (2) bekezdésére is figyelemmel tizennyolcadik életévét be nem töltött személy nem osztható be olyan feladatra, amelyben mint munkavállaló sugárterhelésnek volna kitéve. 10. cikk A foglalkozási sugárterheléshez tartozó dózishatárok (1) A foglalkozási sugárterheléshez tartozó effektív dózisra vonatkozó dózishatár értéke minden évben 20 mSv. Különleges körülmények között, valamint a nemzeti jogszabályban meghatározott sugárterhelési helyzetekben egy meghatározott évben ennél nagyobb, de legfeljebb 50 mSv/év nagyságú effektív dózis is engedélyezhető, amennyiben bármely egymást követő öt évben az átlagos dózis nem haladja meg a 20 mSv/év értéket. Veszélyhelyzet-elhárító személyek esetében az 52. cikknek megfelelően ennél nagyobb effektív dózis is engedélyezhető. (2) Az (1) bekezdésben az effektív dózisra vonatkozóan megállapított határértékek mellett az egyenértékdózisokra a következő határértékeket kell alkalmazni: a) a szemlencsére meghatározott egyenértékdózis éves határértéke 20 mSv vagy – szükség esetén – az effektív dózishoz tartozó dózishatárral megegyező érték; b) a bőrre meghatározott egyenértékdózis éves határértéke 500 mSv; ez a határérték a bőr tetszőleges, 1 cm2 nagyságú felületére számított átlagra vonatkozik, függetlenül a sugárzásnak kitett teljes felület nagyságától; c) a kézfejre, az alkarra, a lábfejre és a bokára meghatározott egyenértékdózis éves határértéke 500 mSv. 11. cikk A várandós nők védelme (1) Attól az időponttól fogva, hogy a várandós nő a nemzeti jogszabályokkal vagy gyakorlattal összhangban tájékoztatja állapotáról a vállalkozást, magzatát a lakosság tagjait megillető védelemmel azonos szintű védelem illeti meg. A várandós nőt olyan feltételek mellett kell foglalkoztatni, hogy a magzatot érő egyenértékdózis olyan alacsony legyen, amilyen az ésszerűen csak lehetséges, és valószínűtlen legyen, hogy – legalább a terhesség hátralevő ideje alatt – túllépje az 1 mSv értéket. (2) Attól az időponttól fogva, hogy tájékoztatja állapotáról a vállalkozást, a szoptató nő radionuklidok bevitelének jelentős kockázatával járó munkakörben nem foglalkoztatható. 12. cikk A gyakornokokra és a tanulókra vonatkozó dózishatárok (1) Azon tizennyolc éves és tizennyolcadik életévüket betöltött gyakornokok és tanulók esetében, akik tanulmányaik során kötelezően sugárforrásokkal dolgoznak, a 10. cikkben a foglalkozási sugárterhelésre meghatározott dózishatárokkal megegyező dózishatárokat kell alkalmazni. (2) Azon tizenhat és tizennyolc év közötti gyakornokok és tanulók esetében, akik tanulmányaik során kötelezően sugárforrásokkal dolgoznak, az effektív dózis tekintetében 6 mSv/év határértéket kell alkalmazni. Az első albekezdésben az effektív dózisra vonatkozóan megállapított határértékek mellett az egyenértékdózisokra a következő határértékeket kell alkalmazni: (a) a szemlencsére meghatározott egyenértékdózis éves határértéke 20 mSv; (b) a bőrre meghatározott egyenértékdózis éves határértéke 150 mSv; ez a határérték a bőr tetszőleges, 1 cm2 nagyságú felületére számított átlagra vonatkozik, függetlenül a sugárzásnak kitett teljes felület nagyságától; (c) a kézfejre, az alkarra, a lábfejre és a bokára meghatározott egyenértékdózis éves határértéke 150 mSv. (3) Az (1) és a (2) bekezdés hatálya alá nem tartozó gyakornokokra és tanulókra a 13. cikkben a lakosság tagjaira meghatározott dózishatárokkal megegyező dózishatárokat kell alkalmazni. 13. cikk A lakossági sugárterheléshez tartozó dózishatárok (1) A lakossági sugárterheléshez tartozó effektív dózisra vonatkozó dózishatár értéke 1 mSv/év. (2) Az (1) bekezdésben megállapított dózishatár mellett az egyenértékdózisokra a következő határértékeket kell alkalmazni: (a) a szemlencsére meghatározott egyenértékdózis éves határértéke 15 mSv; (b) a bőrre meghatározott egyenértékdózis éves határértéke 50 mSv; ez a határérték a bőr tetszőleges, 1 cm2 nagyságú felületére számított átlagra vonatkozik, függetlenül a sugárzásnak kitett teljes felület nagyságától. 14. cikk Az effektív dózis és az egyenértékdózis becslése Az effektív dózisok és az egyenértékdózisok becslése során a következő értékeket és összefüggéseket kell felhasználni: (a) a külső sugárzásból adódó effektív dózisok és egyenértékdózisok becslése céljából a Nemzetközi Sugárvédelmi Bizottság 103. számú közleményében található értékeket és összefüggéseket kell felhasználni; (b) az egy radionuklidból vagy több radionuklidból együttesen származó belső sugárterhelésből adódó lekötött effektív dózis becslése céljából a Nemzetközi Sugárvédelmi Bizottság 103. számú közleményében meghatározott értékeket és összefüggéseket, valamint a Nemzetközi Sugárvédelmi Bizottság 72. számú közleményében meghatározott nyelési és belélegzési dózisegyütthatókat kell felhasználni. IV. FEJEZET A SUGÁRVÉDELMI OKTATÁS, KÉPZÉS ÉS TÁJÉKOZTATÁS KÖVETELMÉNYEI 15. cikk Általános oktatási, képzési és tájékoztatási kötelezettségek (1) A tagállamok létrehozzák a megfelelő sugárvédelmi oktatás, képzés és tájékoztatás alkalmas jogi és közigazgatási keretét, amelynek minden olyan személyre ki kell terjednie, akinek feladatai speciális sugárvédelmi készségeket igényelnek. Az érintett személyek képzését, továbbképzését és tájékoztatását megfelelő időközönként dokumentált módon meg kell ismételni. (2) A tagállamok olyan oktatási, képzési és továbbképzési rendszert alakítanak ki, amely lehetővé teszi a sugárvédelmi szakértők, az orvosfizikai szakértők, a munka-egészségügyi szolgálatok és a dózismérő szolgálatok elismerését. 16. cikk A sugárterhelésnek kitett munkavállalók, valamint a gyakornokok és a tanulók képzése és tájékoztatása (1) A tagállamok kötelezik a vállalkozást vagy a munkáltatót arra, hogy a sugárterhelésnek kitett munkavállalókat, valamint a foglalkozási sugárterhelésnek kitett gyakornokokat és tanulókat tájékoztassa: a) foglalkoztatásuk egészségügyi kockázatairól; b) az általános sugárvédelmi eljárásokról és a megteendő elővigyázatossági intézkedésekről, köztük különösen azokról, amelyek mind a gyakorlati eljárással általában, mind pedig azokkal a munkaállomásokkal vagy munkafeladatokkal külön-külön összefüggő általános üzemi és munkakörülményekhez kapcsolódnak, amelyekben az adott személy foglalkoztatása történhet; c) a veszélyhelyzeti intézkedési tervekről és eljárásokról; d) a műszaki, az orvosi és az adminisztratív követelmények teljesítésének fontosságáról. (2) A tagállamok kötelezik a vállalkozást vagy a munkáltatót arra, hogy – figyelemmel a magzat sugárterheléséhez és az anyatejjel táplált csecsemőnek a bevitt radionuklidokkal való szennyezéséhez társuló kockázatokra – tájékoztassák a nőket a terhesség mielőbbi bejelentésének fontosságáról. (3) A tagállamok kötelezik a vállalkozást vagy a munkáltatót arra, hogy személyzete számára megfelelő sugárvédelmi képzést és tájékoztatást nyújtson. (4) A nagy aktivitású zárt sugárforrásokért felelős vállalkozás az (1), a (2) és a (3) bekezdésben a sugárvédelmi tájékoztatásra és képzésre vonatkozóan előírt követelményeken túlmenően köteles gondoskodni arról is, hogy a képzés tartalmazzon külön követelményeket a nagy aktivitású zárt sugárforrások biztonságos kezelésével és védelmével kapcsolatban, és megfelelően készítse fel az adott munkavállalót minden olyan eseményre, amely akár saját biztonságát, akár más személyek sugárvédelmét érintheti. A tájékoztatásnak és a képzésnek különös hangsúlyt kell fektetnie a szükséges biztonsági követelményekre, és konkrét ismereteket kell nyújtania a nagy aktivitású zárt sugárforrások feletti ellenőrzés megszűnésének lehetséges következményeiről. 17. cikk A gazdátlan sugárforrásoknak potenciálisan kitett munkavállalók tájékoztatása és képzése A tagállamok biztosítják, hogy azon létesítmények – így különösen nagyméretű fémhulladéktelepek és nagyobb fémhulladék-újrafeldolgozó üzemek – és jelentősebb szállítási csomópontok esetében, amelyekben nagy valószínűséggel találhatnak vagy dolgozhatnak fel gazdátlan sugárforrásokat, a vezetők és a munkavállalók: (a) tájékoztatást kapjanak arról az eshetőségről, hogy sugárforrással fognak találkozni;