A 2019. évi CAFS célkitűzéseit e közlemény melléklete tartalmazza. A közleményt két bizottsági szolgálati munkadokumentum kíséri: az egyik a csalásra vonatkozó kockázatértékelés eredményeit mutatja be, a másik pedig a frissített cselekvési tervet tartalmazza. Ezzel egyidejűleg a 2011. évi CAFS értékelését is közzéteszik egy külön bizottsági szolgálati munkadokumentumban.

Ezenfelül a bizottsági szolgálatok csalásra vonatkozó kockázatértékelést végeztek, amelybe a végrehajtó ügynökségeket is bevonták. A két fő azonosított sebezhetőség a következő: i. a csalási adatok elégtelen elemzése, amely korlátozza a Bizottságot a csalással kapcsolatos jelenségek jobb megértésében, valamint ii. a csalási kockázatkezelés bizottsági ellenőrzése terén mutatkozó osztályszintű hiányosságok. E hiányosságokkal az Európai Számvevőszék nemrégiben készült, „Az uniós kiadásokat érintő csalás elleni küzdelem: intézkedésre van szükség” című különjelentésének ajánlásai is foglalkoztak.

A 2011. évi CAFS értékelése megállapította, hogy a stratégia továbbra is a Bizottság releváns és hatékony szakpolitikai kereteként működik az uniós költségvetés védelmében, de azt hozzá kell igazítani a változó helyzethez (új finanszírozási rendszerek és csalási tendenciák, az informatikai eszközök fejlődése stb.).

Az uniós polgárok és az adófizetők megérdemlik, hogy az uniós intézmények maximális feddhetetlenséggel működjenek, hiszen az uniós költségvetéshez való, kemény munkával elért hozzájárulásukat helyes és hatékony módon kell felhasználni és meg kell védeni a csalástól. 2017-ben az Unió jelentősen fokozta a csalás elleni küzdelmet azáltal, hogy elfogadta az Unió pénzügyi érdekeit érintő csalás ellen büntetőjogi eszközökkel folytatott küzdelemről szóló irányelvet és az Európai Ügyészség (EPPO) létrehozásáról szóló rendeletet. Annak érdekében, hogy e pozitív fejlemények 2018-at követően is folytatódjanak, valamint a 2021–2027 közötti időszakra vonatkozó többéves pénzügyi keret kiadási programjainak új generációjára való felkészülés jegyében a Bizottság e közleménnyel frissíti a 2011-ben kidolgozott csalás elleni stratégiáját. A Bizottság csalás elleni stratégiája (CAFS) egy, a bizottsági szolgálatokra és végrehajtó ügynökségekre vonatkozóan az Unió pénzügyi érdekeit érintő csalás és korrupció elleni küzdelem terén kötelező belső szakpolitikai dokumentum.

Annak érdekében, hogy a csalás elleni politikák felülvizsgálatához megfelelő támpontot biztosítsanak, a Bizottság szolgálatai csalásra vonatkozó kockázatértékelést végeztek, amelyet a következő fejezetben összegzünk. A 2019. évi CAFS más források mellett figyelembe veszi a CAFS 2011–2017 közötti időszakra vonatkozó értékelését is, valamint a Számvevőszék „Az uniós kiadásokat érintő csalás elleni küzdelem: intézkedésre van szükség” című legfrissebb teljesítmény-ellenőrzését .

2013 óta a Bizottság a PIF-jelentésekben számol be a 2011. évi CAFS végrehajtásáról. A prioritási intézkedések és a belső cselekvési tervben meghatározott valamennyi tevékenység befejeződött, vagy – amennyiben ismétlődő jellegű, pl. képzés – folyamatosan zajlik.

A fentiek alapján a Bizottság frissített csalás elleni stratégiája átfogó megközelítést határoz meg az EU pénzügyi érdekeit sértő csalás elleni küzdelemhez, továbbá irányt mutat a Bizottság, valamint annak szervezeti egységei és végrehajtó ügynökségei számára, ahogyan azok az EU pénzügyi érdekeinek védelmére irányuló jogi, politikai, illetve irányítási kötelezettségeiknek eleget tesznek. A tagállamok közvetlenül nem címzettjei ennek, de a Bizottság felhívja azokat arra, hogy szintén tegyék meg a megfelelő intézkedéseket az Unió pénzügyi érdekeit sértő csalások megelőzésére, felderítésére és korrekciójára, a Szerződés szerinti kötelezettségeikkel összhangban. Az illetékes bizottsági szervezeti egységek és az OLAF továbbra is támogatják és nyomon követik a csalás elleni küzdelem érdekében tett tagállami intézkedéseket.

A Bizottság éves jelentése az unió pénzügyi érdekeinek védelméről – a PIF-jelentés – áttekintést ad arról, hogy az uniós költségvetésre miként hatnak a felderített szabálytalanságok, ideértve a csalást is. Bár az összegek és számok évről évre változnak, egyértelmű, hogy az ismert és bejelentett csalások szintje folyamatos uniós fellépést igényel.

A 2019. évi CAFS igazodik továbbá az EU csalás elleni stratégiájának két, 2017-ben elfogadott jelentős kiegészítéséhez is. Ezek az alábbiak: i. a PIF-irányelv , amely az EU pénzügyi érdekeinek védelme érdekében szigorúbb közös szabályokat állapít meg a tagállamok büntetőjoga számára, valamint ii. az Európai Ügyészséget létrehozó rendelet , a jelenleg 22 tagállam közötti megerősített együttműködés útján. Az Európai Ügyészség, miután (2021-ben) megkezdi működését, hatékonyabban fog vádhatósági eljárásokat indítani az EU pénzügyi érdekeit sértő bűncselekmények vonatkozásában. Végezetül, a nyomozások és igazgatási vizsgálatok integrált politikájának kerete tartalmazza az OLAF-rendelet módosítását célzó javaslatot . A javasolt módosítások lehetővé fogják tenni az OLAF számára, hogy szorosan együttműködjön az Európai Ügyészséggel, és a saját vizsgálatait hatékonyabban végezze. Az Európai Ügyészség, az OLAF, az Eurojust, az Europol és a tagállamok közötti zökkenőmentesebb és erőteljesebb együttműködés elengedhetetlen annak biztosításához, hogy a nyomozások és vizsgálatok hatóköre átfogó legyen, és a csalás elleni küzdelem új intézményi felépítése teljes mértékben hatékonnyá váljon . A 2019. évi CAFS cselekvési terve az Európai Ügyészség létrehozásának a Bizottság szervezeti egységeire gyakorolt hatásait is tükrözi .

2.5. A 2019. évi CAFS hatálya

A 2019. évi CAFS az EU pénzügyi érdekeinek csalástól, korrupciótól és más szándékos szabálytalanságoktól való védelmére, továbbá az EU intézményein és szervein belüli súlyos jogsértések kockázatára összpontosít. Ezek a területek a csalás elleni küzdelem terén is központi jelentőségűek a jogalkotó számára. Ennek eredményeként az új CAFS a következőkre terjed ki:

oCsalás – ideértve a héacsalást is –, korrupció és az EU pénzügyi érdekeit sértő hűtlen kezelés, ahogyan azt a PIF-irányelv 3. és 4. cikke meghatározza;

oAz Unió pénzügyi érdekeit sértő más bűncselekmények, pl. a közbeszerzési eljárásokkal való visszaéléssel összefüggő bűncselekmények, amennyiben azok kihatnak az uniós költségvetésre;

oA 2988/95/EK, Euratom rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében meghatározott szabálytalanságok (amennyiben szándékosak, de nem tartoznak a fent említett bűncselekmények körébe);

oAz uniós intézmények és szervek személyzete által elkövetett súlyos szakmai kötelességszegések, az OLAF-rendelet 1. cikkének (4) bekezdésében és az 1999/352/EK, ESZAK, Euratom bizottsági határozat 2. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében foglaltak szerint.

Amikor a 2019. évi CAFS „csalásra” hivatkozik, ezt a szót gyűjtőfogalomként használja fel a különböző típusú büntetőjogi és nem büntetőjogi jellegű jogsértések vonatkozásában, ahogy azt fentebb kifejtettük. A csaláskockázat-értékelés ismerteti a további részleteket és a kontextust.

Ahol ez a közlemény és az azt kísérő szolgálati munkadokumentumok az uniós költségvetés védelmére utalnak, az általános költségvetés jogi keretén kívül eső uniós pénzügyi érdekek – így például az Európai Fejlesztési Alap – védelmét is értelemszerűen magában foglalják.





3. Csalásra vonatkozó kockázatértékelés

Szoros konzultációt folytatva valamennyi bizottsági szolgálattal és végrehajtó ügynökséggel, minőségi csaláskockázat-értékelésre került sor, amely a Bizottság belső kontrollrendszereiben jelentkező csalás iránti sebezhetőségre összpontosított, és két javításra szoruló területet nevezett meg:

o A csalásra vonatkozó kockázatértékelés és a csaláskockázat-kezelés javítása érdekében a Bizottságnak átfogóbb központi elemző képességre van szüksége ahhoz, hogy átvilágíthassa a csalási mintázatokra, a csalók profiljaira és az EU belső kontrollrendszereinek sebezhetőségére vonatkozó adatokat. A Bizottság elemző képességeinek jelentős fokozása révén támogatást és tanácsadást lehetne biztosítani a pénzügyi szereplők, az ellenőrök és nyomozók számára a csalás megelőzése és leküzdése terén, ami segítené a Bizottságot a következők terén: i. tényeken és bizonyítékokon alapuló csalás elleni szakpolitikák kidolgozása; ii. kontrollmechanizmusainak és -erőforrásainak a lehető leghatékonyabban és legeredményesebben történő használata; valamint iii. a csalások felderítésének lehetővé tétele.

oA Bizottság decentralizált pénzügyi irányítási modelljével összhangban a csaláskockázat-értékelést és -kezelést megbízott, engedélyezésre jogosult tisztviselők végzik , azaz e feladatok a bizottsági szolgálatok és a végrehajtó ügynökségek elsődleges felelősségi körébe tartoznak. E modell fő előnye annak a lehetősége, hogy a csalás elleni stratégiákat az adott, érintett szervezeti egység szakpolitikai területéhez vagy területeihez lehet igazítani. Ugyanakkor a következetesség biztosítása, valamint a hatékonyság és eredményesség optimalizálása érdekében a csalási kockázatok decentralizált értékelését és kezelését egy erősebb központi ellenőrző rendszer segítségével koordinálni és ellenőrizni kell.

A rendszerszintű sebezhetőségek mellett a csalásra vonatkozó kockázatértékelés csalási mintázatokat is elemzett. A hamis nyilatkozatok és/vagy hamisított igazoló dokumentumok révén elért költség-túlszámlázás az egyik leggyakoribb felderített csalási mintázat. Ez a csalási kockázattípus várhatóan veszít majd jelentőségéből az új költségvetési rendelet és a 2021–2027 közötti többéves pénzügyi keret ágazatspecifikus programjainak köszönhetően, amelyek célja a költségekhez nem kapcsolódó vagy egyszerűsített költségelszámolási módszereken nem alapuló uniós finanszírozás arányának növelése, amely a tapasztalatok szerint csalási kísérleteknek kevésbé kitett . Az ilyen típusú – a finanszírozási intézkedés eredményeinek igazolásával összekötött – finanszírozási típusok jelentette potenciális új kockázatokat szükség szerint ellenőrzik és enyhítik majd. A 2019. évi CAFS akcióterve ezért az ellenőrzési stratégiák optimalizálására szólít fel .

A tradicionális saját források (a továbbiakban: TOR) terén a – csempészet, hamis nyilatkozatok vagy alulértékelés révén elkövetett – vámügyi csalások jelentős kárt okoznak az uniós költségvetésben. 2016-ban a TOR terén a 0,33 %-os csalásfelderítési arány meghaladta a költségvetés kiadási oldalán a 0,21 %-os csalásfelderítési arányt . Bár ez a „rés” csökkent , ez a tendencia 2017-ben is folytatódott (0,3 % a 0,29 %-kal szemben). A héa területén a becslések szerint a határon átnyúló csalások – például a „csalárd kereskedő” vagy körhintacsalások – évente mintegy 50 milliárd EUR kárt okoznak a költségvetésnek . Ennek legnagyobb részét azonban a tagállamok állják.

A bevételi csalásoknál a szervezett bűnözői csoportok által okozott károk igen jelentősek , bár az ilyen bűnözői csoportok a közbeszerzések és a támogatások terén elkövetett csalásokban is aktívan közreműködnek. Az EU szakpolitikai ciklussal rendelkezik a szervezett és súlyos nemzetközi bűnözés kezelésére, amely az uniós intézmények és ügynökségek, valamint a tagállamok közötti koordinációt is magában foglalja . A 2018–2021 közötti időszakra vonatkozó, ilyen típusú bűncselekményekre meghatározott szakpolitikai prioritások közül több is a csalás elleni küzdelemmel kapcsolatos . A cigarettacsempészet és a dohánytermékek tiltott kereskedelmének egyéb formái elleni küzdelemre vonatkozó uniós stratégia – amelynek cselekvési tervét a közelmúltban frissítették – szintén erőteljesen összpontosít a szervezett bűnözés elleni küzdelemre.