HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 318/76

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának – Az árupiacokkal és a nyersanyagokkal kapcsolatos kihívásokkal való szembenézés

(COM(2011) 25 végleges)

2011/C 318/12

Előadó: Josef ZBOŘIL

Társelőadó: Enrico GIBELLIERI

2011. február 2-án az Európai Bizottság úgy határozott, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 304. cikke alapján kikéri az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményét a következő tárgyban:

A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának: Az árupiacokkal és a nyersanyagokkal kapcsolatos kihívásokkal való szembenézés

COM(2011) 25 végleges.

A bizottsági munka előkészítésével megbízott Ipari Szerkezetváltás Konzultatív Bizottsága 2011. június 7-én elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság a 2011. július 13–14-én tartott, 473. plenáris ülésén (a 2011. július 14-i ülésnapon) 142 szavazattal 4 ellenében, 3 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1 Az EGSZB üdvözli az Európai Bizottság „Az árupiacokkal és a nyersanyagokkal kapcsolatos kihívásokkal való szembenézés” című dokumentumát (COM(2011) 25 végleges) és az európai nyersanyag-politikai kezdeményezést, azok ugyanis jelentős előrelépést képviselnek ennek az alapvető kérdésnek a rendezése terén.

1.2 Bár nincs okunk feltételezni, hogy fennáll annak a veszélye, hogy hosszú távon világszinten kimerítenénk valamelyik alapvető kritikus fontosságú nyersanyag készleteit, a rövid távú hiány veszélye azonban valós. Azt politikai vagy gazdasági tényezők válthatják ki olyan esetekben, amikor az uniós csúcstechnológiai gyártáshoz szükséges bizonyos nyersanyagokat csupán néhány ország termeli ki. A jelenlegi ellátási rend megváltoztatására felhasználható források elegendő mennyiségben és számos országban – Ausztráliában, Dániában (Grönlandon), az Egyesült Államokban – állnak rendelkezésre, egyelőre azonban sokkal olcsóbb megoldást jelent a jelenlegi ellátásra támaszkodni. Néhány ország már bizonyította, hogy kész befolyását gazdasági vagy politikai érdekeinek érvényesítésére felhasználni.

1.3 Az EGSZB ezért sürgeti, hogy az Európai Bizottság kísérje figyelemmel a (COM(2011) 25 végleges jelzésű dokumentumában közölt és rendszeresen frissítendő lista szerinti) kritikus fontosságú nyersanyagok nemzetközi kereskedelmével kapcsolatos helyzetet. Javasolja még, hogy a veszélyek és a lehetséges megoldások feltérképezése érdekében készítsenek el több – köztük a legrosszabb – elképzelhető esetre vonatkozó forgatókönyvet. Támogatjuk továbbá, hogy az árupiaci szabad kereskedelem előmozdítása érdekében folytatni kell a nemzetközi szintű (WTO) tárgyalásokat. Fokozni kell az együttműködést más, hasonló helyzetben levő országokkal (USA, Japán, Dél-Korea).

1.4 Az EGSZB aktívabb külpolitika folytatását szorgalmazza a nyersanyagoknak az uniós ipar számára történő biztosítása érdekében. E célból meg kellene határozni és a tagállamokkal jóvá kellene hagyatni a nyersanyag-diplomácia legfontosabb irányvonalait. A kétoldalú kereskedelmi megállapodásoknak és diplomáciának alapvető jelentősége van abban, hogy biztosítani tudjuk a kritikus fontosságú nyersanyagokat az uniós ipar számára. Az újonnan létrehozott uniós diplomáciai szolgálat számára mindez azonnali és nehéz kihívást jelent. Nem csupán közvetlenül az alapvető nyersanyagok biztosítására kell koncentrálni, hanem arra is, hogy az uniós érdekek számára pozitív környezetet alakítsunk ki a célországokban. Ki kell használni azt, hogy az EU a világ legnépszerűbb és legfontosabb piacai közé tartozik.

1.5 A nyersanyag-politikának az uniós iparpolitika szerves részét kell képeznie,

— hogy előmozdítsa mind az elsődleges energiaforrások, mind pedig a nyersanyagok erőforrás-hatékonyságát, és a növekedés függetlenné váljon a források fogyasztásától;

— hogy konzisztens „hulladékbányászati” politika álljon rendelkezésre, amelynek célja az értékes nyersanyagok visszanyerése és az ilyen nyersanyagforrások elérhetővé tétele, valamint a kapcsolódó új készségek és munkahelyek előmozdítása;

— hogy fokozódjon a kritikus fontosságú nyersanyagok helyettesítési lehetőségei kapcsán folytatott kutatás és fejlesztés;

— hogy fennmaradjon és bővüljön a foglalkoztatás az európai kitermelő ágazatban, és biztosítva legyen a munkaerő folyamatos oktatása és képzése, a fenntarthatóbb kitermelő tevékenységekre való átállást az összes szinten szociális párbeszéddel kísérve.

1.6 Az EGSZB úgy véli, hogy az egyik lehetséges megoldás az, ha stratégiai tartalékot képzünk a kritikus fontosságú nyersanyagokból, és az elképzelhető legrosszabb esetre vonatkozó forgatókönyvre tekintettel javasolja hatáselemzés készítését ennek megvalósíthatóságáról. Egy ilyen intézkedésnek kedvezőtlen mellékhatásai is lehetnek (pl. elégtelen rugalmasság, hatás a nyersanyagárra stb.), ezért azt alaposan meg kell vizsgálni, konzultációkat kell tartani, és be kell vonni az uniós iparági képviselőket a döntéshozatalba.

1.7 Az EGSZB javasolja olyan kezdeményezéseknek a bevezetését, amelyek a tagállamok, illetve harmadik országok aktuális vagy potenciális nyersanyagforrásaira vonatkozó kutatást, adatgyűjtést és nyomon követést támogatják. Az ilyen – közpénzből támogatott – kutatásból vagy adatgyűjtésből nyert információknak elérhetőeknek kell lenniük az összes uniós piaci szereplő, valamint uniós és nemzeti szintű hatóság számára.

1.8 Az EGSZB szerint a kutatás és az innováció a nyersanyaggal kapcsolatos politika alapvető tényezője. A sikeres előrelépéshez be kell vonni a főbb feldolgozóipari ágazatokat (az „Innovatív Unió” című európai bizottsági közleményben leírtak szerint a nyersanyagok kapcsán indított partnerségi kezdeményezések – ETP-k – révén). A nyersanyag-politikának prioritásként kell megjelennie az EU készülő 8. kutatási és innovációs keretprogramjában.

1.9 Az EGSZB javasolja, hogy támogassák a tagállamokban már folyó vagy újonnan megkezdendő, az uniós környezetvédelmi, szociális, egészségügyi és biztonsági jogszabályoknak megfelelő nyersanyag-kitermelést. A saját készleteknek a nyersanyag-politika egyik pillérét kell jelenteniük.

1.10 Az EGSZB támogatja a nyersanyagok újrahasznosítását, és kiemeli, hogy – amennyiben gazdaságos és technológiailag kivitelezhető – biztosítani kell a lehető legnagyobb arányú újrahasznosítást. Az EGSZB javasolja, hogy támogassák a különböző ércek széles körét jelentős mennyiségben tartalmazó régi bányahulladékból való kitermelést.

1.11 Az EGSZB támogatja a pénzügyi árupiacok szabályozására vonatkozó, az Európai Bizottság által végrehajtott intézkedéseket, melyeknek célja az átláthatóság növelése, a tájékoztatás minőségének javítása és a felügyeleti mechanizmusok fejlesztése.

2. Az Európai Bizottság dokumentuma, bevezetés

2.1 Az Európai Bizottság 2011. február 2-án tette közzé „Az árupiacokkal és a nyersanyagokkal kapcsolatos kihívásokkal való szembenézés” című (COM(2011) 25 végleges) közleményét. A dokumentum témája kibővült ahhoz az eredeti szándékhoz képest, amely szerint a nyersanyagokkal kapcsolatos kihívásokat tárgyalná. Így a szöveg már az árupiacokkal – mind a nyersanyagokkal való kereskedés színhelyét jelentő fizikai, mind pedig az azokhoz kapcsolódó származékos pénzügyi piacokkal – is foglalkozik.

2.2 Áru bármely termék lehet, amelynek értéktöbblete alacsony, és amely ezért igen érzékeny az árversenyre. A nyersanyagok, a mezőgazdasági termékek és az alapvető termékek mind áruk. Az elmúlt években az árupiacokat fokozott kiszámíthatatlanság és korábban soha nem látott mértékű ármozgások jellemezték.

2.3 Az ugyan még nem tisztázott pontosan, hogy a termékárakat befolyásoló különböző tényezők egymáshoz képest mekkora jelentőséggel bírnak, az azonban mindenképpen egyértelmű, hogy a különböző árupiacokon tapasztalható ármozgások egyre szorosabban összefüggenek egymással, illetve az árupiacok egyre szorosabban kötődnek a pénzügyi piacokhoz.

2.4 2002 és 2008 között feltűnően megnövekedett a nyersanyagok iránti kereslet, aminek oka abban az intenzív globális gazdasági növekedésben keresendő, amely különösen a feltörekvő országokban – például Kínában, Indiában és Brazíliában – volt megfigyelhető, de ugyanígy kisebb ázsiai, amerikai, illetve különösen afrikai feltörekvő országokban is jelentkezett. A keresletnövekedést ezekben az országokban a további gyors iparosodás és urbanizáció is erősíti majd.

2.5 A nyersanyagárak ingadozásán túl egyes országok a közelmúltban korlátozásokat vezettek be bizonyos létfontosságú nyersanyagok, például a ritkaföldfémek (mint a prazeodímium, a neodímium vagy más, az új technológiákban való intenzív felhasználásuk miatt jelentősnek tekintett elemek vagy ásványok) exportját illetően. Ezek a korlátozások, valamint a fenntartható nyersanyagellátásban tapasztalható szűk keresztmetszetek valódi kihívást jelentenek az európai ipar és fogyasztók számára, ezekkel pedig foglalkozni kell.

2.6 A közlemény leírja a globális árupiacok fejleményeit, és bemutatja a fizikai piacokon (az energia, a mezőgazdaság és az élelmiszerellátás biztonsága, illetve a nyersanyagok terén) tapasztalható változásokat, valamint az árupiacok és a kapcsolódó pénzügyi piacok fokozódó egymásrautaltságát. Az EU politikai válaszlépéseit ugyanebben a logikai rendszerben sorolja fel.

2.7 Az energiapiaci kereskedés felügyeletének, integritásának és átláthatóságának fokozására uniós szintű kezdeményezés született. Ezenkívül több kezdeményezés indult az élelmiszerlánc működésének, valamint a mezőgazdasági termékpiacok átláthatóságának javítására is. Az Európai Bizottság továbbá a pénzügyi piacok szabályozási keretének jelenleg zajló reformjai során olyan intézkedéseket állapított meg, amelyek szintén fokozhatják az áruk származékos piacainak integritását és átláthatóságát.

2.8 A nyersanyagokra vonatkozó európai kezdeményezés szintén fontos részét képezi a dokumentumnak. A kezdeményezés három pilléren nyugszik:

— egyenlő versenyfeltételek biztosítása a harmadik országokban található erőforrásokhoz való hozzáférés tekintetében;

— az európai forrásokból származó nyersanyagok fenntartható kínálatának segítése;

— valamint az erőforrás-hatékonyság fejlesztése és az újrahasznosítás előmozdítása.

A kezdeményezés megvizsgálja azokat az eddigi eredményeket, amelyek a – kereskedelem, a fejlesztés, a kutatás, az erőforrás-hatékonyság és az újrahasznosítás szempontjából – kritikus fontosságú nyersanyagok körének meghatározásával kapcsolatosak.

2.9 Bár a nyersanyag-politikai kezdeményezés végrehajtása terén jelentős eredményeket értünk el, további előrelépésekre van szükség. Elengedhetetlen a három pillérre támaszkodó integrált megközelítés, mivel a három pillér mindegyike hozzájárul ahhoz, hogy biztosítható legyen az Unió számára a nyersanyagok méltányos és fenntartható kínálata.

3. Általános megjegyzések

3.1 Az EGSZB elismeri az Európai Bizottság arra irányuló kezdeményezését, hogy megoldja a nyersanyagokkal kapcsolatos problémát, valamint üdvözli a témában folytatott kiterjedt elemzőmunka eredményeit összefoglaló közleményt. Nagyra értékeljük az érintettekkel való konzultáció észrevételeit, valamint a részt vevő más uniós intézmények hozzájárulását.

3.2 Európának el kell foglalnia helyét egy olyan új világban, amelyben a feltörekvő gazdaságok a bolygó nyersanyagkészletéből többet fogyasztanak majd, éppúgy, mint a fejlett országok. Tudjuk, hogy ez lehetetlen, és Európának csökkentenie kell nyersanyag-intenzitását. Ez a tény mindenekelőtt abban tükröződik, hogy az ipari nyersanyagok árait a kínai piac határozza meg, amely világszinten a legnagyobb fogyasztó, ugyanakkor gyakran a legjelentősebb termelő is. Ennek a hatalomnak a következménye az, hogy a közeli jövőben új (azonnali és határidős) nyersanyagpiacok jönnek létre Kínában. Egyre inkább ezek a piacok jelentik az ágazat számára a referenciát.

3.3 A nyersanyag-politikának az uniós iparpolitika szerves részét kell képeznie annak érdekében, hogy:

— előmozdítsa mind az elsődleges energiaforrások, mind a nyersanyagok forráshatékonyságát, és a növekedés függetlenné váljon a források fogyasztásától;

— konzisztens „hulladékbányászati” politika álljon rendelkezésre, amelynek célja az értékes nyersanyagok visszanyerése és az ilyen nyersanyagforrások elérhetővé tétele, valamint a kapcsolódó új készségek és munkahelyek előmozdítása;

— megerősödjön a kritikus fontosságú nyersanyagok helyettesítésének lehetőségeivel kapcsolatos kutatás és fejlesztés (Japán már indított erre irányuló programot);

— fennmaradjon és bővüljön a foglalkoztatás az európai kitermelő ágazatban, és biztosítva legyen a munkaerő folyamatos oktatása és képzése, a fenntarthatóbb kitermelő tevékenységekre való átállást az összes szinten szociális párbeszéddel kísérve;

— a fejlődő – különösen az afrikai – országok nyersanyag-beszerzési politikáját kísérjék az adott ország szociális ellátórendszerébe és infrastruktúráiba történő beruházások (amint azt az utóbbi időben Kína teszi Afrikában).

3.4 Másrészről azonban azáltal, hogy a közlemény az árupiacok mellett bizonyos mértékben még a pénzügyi piacokról is szól, a figyelem nem tud egy pontra koncentrálódni. Az EGSZB megérti, hogy a problémát átfogóbb perspektívából kell kezelni. Kérdés azonban, hogy vajon a választott látószög nem aránytalanul nagy-e.

3.5 Nyilvánvaló, hogy az árupiacok (mind a fizikai, mind pedig a származékos piacok) számos hasonlóságot mutatnak, azonban sajátos tulajdonságaik miatt nagyon különbözőek is. A tömbszintű (uniós) vásárlóerő jelentette ütőkártyát ki kellene használni, ennek ellenére a konkrét kereskedelempolitikai és beszerzési tárgyalások többnyire bilaterális szinten folynak.

3.6 Egyértelműen szükség van arra, hogy a kétoldalú tárgyalások közös uniós stratégiát tükrözzenek, és ezért gyakorlati szempontból el kell terjednie egyfajta nyersanyag-politikai diplomácia elképzelésének. Az EGSZB figyelmeztet arra, hogy a „kemény” tények mellett az olyan „puha” tényezőknek is jelentős szerepük van, mint a pozitív hangulat kialakítása. Európának meg kell határoznia az új nyersanyag-diplomácia legfontosabb irányvonalait, amelyek között szerepelniük kell az alábbiaknak:

— a Tony Blair által a nyersanyag-kitermelő iparágak átláthatósága érdekében indított kezdeményezés (2003) folytatása, és annak ösztönzése, hogy ahhoz minden európai ország önkéntesen csatlakozzon;

— az európai tőzsdéken jegyzett összes, kitermeléssel foglalkozó vállalattól meg kell követelni, hogy országok szerint tegye közzé a nyereségi adatait (amint azt Hongkong tette 2010 júniusában);

— jogszabályt kell elfogadni, amely kötelezi a kitermelő iparágat annak közzétételére, hogy mennyit fizetnek az egyes kormányoknak és államoknak (lásd az Egyesült Államok által 2010-ben elfogadott Dodd-Frank törvényt);

— az OECD multinacionális nagyvállalatokra vonatkozó iránymutatásait normaként kell követni; illetve

— meg kell követelni az ISO 26 000 szabvány elfogadását, amely hozzájárul ahhoz, hogy a vállalatok mikroszinten fokozzák társadalmi felelősségvállalásukat.

3.7 A koncentrált nyersanyag-stratégiának közös cél elérésére kell törekednie: egy erős, igen versenyképes, Európában működő iparág megvalósítására, amely nem csupán magas szén-dioxid-hatékonyságot ér el, hanem intelligens módon használja fel erőforrásait, és az uniós fogyasztók és polgárok igényeinek való megfelelésre törekszik.

3.8 Régiónk világviszonylatban egyre kisebb, ezért már nem tudunk a korábbihoz hasonlóan könnyen hozzáférni a szükséges nyersanyagokhoz, hiszen sokan másoknak is szükségük van azokra. Így most sokkal okosabban kell felhasználnunk a rendelkezésünkre álló vagy máshonnan beszerezhető nyersanyagokat. A nyersanyag-politika valójában a társadalom jövőjéről, sőt – mint az Egyesült Államokban – a nemzetbiztonságról szól.

3.9 Az uniós szintű nyersanyag-politika kidolgozásának kiváltó oka arra világít rá, hogy nem hagyatkozhatunk arra, hogy a nyersanyag „majd megterem valahol”. A nyersanyagokat okosan kell felhasználnunk. Ez azt jelenti, hogy minden felhasznált tonnával a lehető legmagasabb hozzáadott értéket kell elérni.

3.10 A következetes nyersanyag-politikai keretnek más szempontjai is vannak, amelyeket nem vettek figyelembe, pedig azok még nagyobb hatással lehetnek a nyersanyag elérhetőségére. Ilyen szempont például a más uniós politikákkal való összhang, mivel a különféle politikák egymással is össze legyenek egyeztetve annak érdekében, hogy ne kerüljenek egymással konfliktusba a nyersanyagok rendelkezésre állása tekintetében.

3.11 A nyersanyag-politikának és annak mind uniós, mind pedig tagállami szintű végrehajtásának tökéletes összhangban kell lennie az iparpolitikával, az innovációs politikával, a forráshatékonysággal, a környezetvédelmi politikával, az agrárpolitikával és a mezőgazdasági intézkedésekkel, az energia- és különösen a megújulóenergia-politikával, a kereskedelemmel és a versennyel. Ez az integrált megközelítés lehetővé teszi az uniós ipar számára, hogy intelligens és fenntartható módon használja fel a szükséges nyersanyagokat, hozzájárulva az Európa 2020 stratégiához.

3.12 Nem elegendő a nyersanyag-politikát kizárólag bizonyos nyersanyagok rövid távú kritikus fontosságára építeni. Komolyan elemezni kell az egyes uniós szintű politikák közép- és hosszú távú hatásait, valamint fel kell mérni a nyersanyagokra kifejtett következményeiket. Egyes, ma könnyen elérhető alapvető nyersanyagokból viszonylag rövid időn belül hiány jelentkezhet. Néhány fontos nyersanyagról (pl. a vasércről és a kokszolható szénről) nem szól a közlemény, pedig hamarosan kérdés lesz, hogy megfelelő minőségben és mennyiségben elérhetőek-e. Áruk változékonysága és folyamatos emelkedése is bizonytalansági tényező a fő európai feldolgozóipari ágazatok értékláncai számára.

3.13 Ha például a megújuló energiával kapcsolatos kötelező célkitűzéseket változatlanul kívánjuk fenntartani, az veszélybe sodorja a klasszikus és az újonnan kialakuló bioalapú iparágakat. Mindez egy sokkal összetettebb vitához vezet a fenntarthatóságról, a helyettesítésről és a források intelligens felhasználásáról. Politikai bátorságra van szükség a hasonló jellegű kérdések megvitatásához és az ilyen, eltérő érdekű politikák összeegyeztetéséhez. Szükség esetén az EU-nak elég bátornak kell lennie ahhoz, hogy az ambiciózus környezetvédelmi célok végső következményeit alaposan felmérő holisztikus hatásvizsgálatok fényében felülvizsgálja az eddigi döntéseket, különösen akkor, amikor ezeket nem kísérik hasonló intézkedések a többi gazdasági tömb részéről.

4. Részletes megjegyzések

4.1 Fizikai árupiacok

4.1.1 Kétségtelen, hogy az elsődleges energiaforrások (különösen a gáz és az olaj) piacain folyó verseny a világ népességének növekedésével (2050-ben 9 milliárd fő) fokozódik. A szénpiacra nehezedő nyomás is egyre növekszik. Emiatt pedig, ha az EU fenn kívánja tartani a szociális és jóléti normákat a tagállamokban, akkor minden hazai elsődleges energiaforrást mozgósítani kell, ideértve az újonnan feltárt palagáz-készleteket is. Az ilyen erőforrás-mozgósításnak természetesen meg kell felelnie az uniós környezetvédelmi normáknak.

4.1.2 Az elektromosság a megfelelő emberi fejlődés előfeltétele. A termelési kapacitások és az átviteli hálózatok kiegyensúlyozatlan fejlődése katasztrofális következményekhez vezethet, és a különféle társadalmi struktúrák szociális és gazdasági összeomlását okozhatja. A közös uniós energiapolitikának meg kell oldania a befektetési környezet összes ellentmondását és bizonytalanságát, hogy megelőzze a villamosenergia-termelési kapacitás esetleges hiányát 2020 után.

4.1.3 Az EGSZB megérti, hogy az élelmiszer-ellátás biztonsága komoly problémát jelent a kiszámíthatatlan piacokon. Másrészről azonban az uniós KAP-nak, valamint más releváns uniós és nemzeti politikáknak is ennek a biztonságnak mint elsőrendű prioritásnak a garantálására kell törekedniük. Az EGSZB kiáll amellett, hogy a mezőgazdasági termelés céljára vegyék védelem alá a termőföldeket. Minden ezzel kapcsolatos politikát ennek figyelembevételével és úgy kell kialakítani és összehangolni, hogy megakadályozzák, hogy – különösen az egymással versenyző politikák vagy kezdeményezések, vagy az urbanizáció miatt – csökkenjen a termőterület. Ennek kapcsán igazságos játékszabályokat kell kialakítani a nemzetközi kereskedelem számára is, amelyek tükrözik az egyes földrajzi régiók egyedi természeti feltételeit.

4.1.4 Kiterjedt nemzetközi együttműködésre van szükség a világszintű tendenciák és az eseti piaci/terményekkel kapcsolatos fluktuációk elemzése, valamint a közöttük való különbségtétel terén is. Meg kell előzni a veszélyes tendenciákat.

4.1.5 Megalapozott tudományos megoldásokat kell alkalmazni a terméshozam fenntartása és fokozása érdekében, minthogy a művelhető területek mennyisége csökken, és 2050-re becslések szerint már 9 milliárdos népességet kell ellátni élelmiszerrel a világon.

4.2 Az árupiacok és a hozzájuk kapcsolódó pénzügyi piacok

4.2.1 Annak ellenére, hogy az Európai Bizottság az utóbbi években egy sor új eszközt vezetett be a pénzügyi piacok szabályozására, továbbra is komoly problémát okoz, hogy az áruk származékos piacán a befektetések továbbra sem az eredeti céljukat, a kockázatok fedezését szolgálják, hanem olyan spekulatív jellegű ügyletekre irányulnak, amelyek erősen torzítják az árakat, és komoly károkat okoznak a leggyengébb piaci szereplők, különösen a fogyasztók és a kkv-k számára.

4.2.2 Az EGSZB megerősíti az Európai Bizottság megfigyelését, amely szerint a fizikai és pénzügyi árupiacok közötti interakciót még alaposabban meg kell ismernünk. Támogatjuk azt a javaslatot is, hogy törekedjenek a nagyobb átláthatóságra, sőt, a szabályokat megszegő piaci szereplők felelősségre vonhatóságára. Meg kell könnyíteni az egyéni piaci szereplők, elsősorban a kkv-k finanszírozáshoz való hozzájutását, ami a további fejlesztés és az innovációk szempontjából alapvető prioritást jelent.

4.3 Az európai nyersanyag-politikai kezdeményezés

4.3.1 Az EGSZB örömmel fogadja ezt a kezdeményezést, amely az Európa 2020 stratégia fontos eleme. Megjelenik benne az erőforrás-hatékonyság elképzelése is, bár ezt a két politikát a lehető legnagyobb mértékben össze kell egyeztetni, hogy a lehető legmagasabb értéktöbbletet nyújthassák az uniós polgárok számára.

4.3.2 A nyersanyag-politikai kezdeményezésben a „kritikus fontosság” fogalmának meghatározása azonban háttérbe szorítja annak szükségességét, hogy nagyobb általánosságban tekintsük és részletesebben vizsgáljuk az ezzel kapcsolatos politikákat. Egy ilyen holisztikus megközelítésnek megfelelő politikai összhangot kellene eredményeznie, és sokkal több szinergiát kell teremtenie.

4.3.3 A kritikus fontosságú anyagok listája megfelelő iránymutatásként szolgál arra vonatkozólag, hogy az újonnan felállított uniós diplomáciai szolgálatnak a nyersanyag-diplomácia részeként uniós szinten milyen prioritásokat kell követnie.

4.3.4 A listát természetesen rendszeresen ellenőrizni kell a megállapított kritériumok alapján, hogy kiderüljön, továbbra is sürgős szükség van-e a listázásra. Vitathatatlan, hogy a nyersanyag-politikai kezdeményezésben egységes adatokra, valamint mind technikai jellegű, mind pedig piaci ismeretekre is szükség van.

4.3.5 Kétségtelen, hogy az ilyen nyersanyaghiány az erőforrás-hatékonyság rendszeres ellenőrzését is megköveteli. Másrészről a folyamatosan emelkedő árak jelentik a legjobb motivációt a hatékonyság irányában, ami minden fenntartható vállalkozás természetes jellemzője. A teljesítményre vonatkozó szabványok mellett az ökológiai szempontokat figyelembe vevő tervezés is segíthet a legmagasabb fokú erőforrás-hatékonyságra való állandó törekvésben.

4.3.6 A mind nagyobb nyersanyaghiány és az emelkedő árak veszélyét a mikroökonómia szintjén kell elemezni, hogy kimutatható legyen a versenyképességre, valamint a munkahelyeknek a veszélyeztetett ágazatokban való megtartására kifejtett hatása.

4.3.7 Az EU nyersanyagokkal kapcsolatos kereskedelmi stratégiájának érzékenynek és elegendően rugalmasnak kell lennie. Az, hogy a valódi kereskedelem többnyire bilaterális módon, az egyes tagállamok szintjén zajlik, még jobban megnehezíti az egységes uniós kereskedelempolitika kialakítását. Úgy tűnik, hogy a WTO-tól nem várhatunk sokat, bár a közös megállapodással kialakított szabályokat be kell tartani a hitelesség felépítésének folyamata során.

4.3.8 A nyersanyaghiány azonban lendületet ad a kutatásnak, a fejlesztésnek és az innovációnak – egyrészt a mind magasabb erőforrás-hatékonyság, másrészt pedig egyes nyersanyagok megfelelő helyettesítése irányában. Meg kell említeni, hogy egyes kritikus fontosságú anyagokra alapvető szükség van a csúcstechnológiákban, így ördögi kör alakult ki.

4.3.9 Az Európai Bizottságnak – elsősorban az „európai technológiai platformok” révén – az „Innovatív Unió” kiemelt kezdeményezésről szóló közleménye keretében be kellene vonnia a jelentős európai feldolgozóipari ágazatokat egy a nyersanyagokkal kapcsolatos konkrét partnerségi kezdeményezésbe, tekintettel a minőségi színvonalnak az elmúlt néhány évben tapasztalható romlására. Egyre több szakképzett munkaerőre van szükség a gyártási folyamatok magas innovációs potenciáljának kihasználása érdekében.

4.3.10 Az EGSZB értékeli az Európai Bizottság arra irányuló kezdeményezését, hogy dolgozzanak ki iránymutatást arra vonatkozóan, hogy miként egyeztessék össze az ásványkitermelési tevékenységeket a Natura 2000 környezetvédelmi jogszabállyal. Ez elengedhetetlen az igazságos, egészséges és fenntartható területek érdekében, valamint a belföldi nyersanyag-ellátás biztosításához, aminek a nyersanyag-politika egyik pillérének kell lennie.

4.3.11 Az EGSZB felhívja még a figyelmet a másodnyersanyagokhoz való hozzáférés témájában készült véleményére, (1) valamint kiáll annak következtetései és ajánlásai mellett. Meg kell említeni azt az ajánlást, amely azoknak az eszközöknek a rugalmasságára vonatkozik, amelyek a másodnyersanyagok lehetőség szerinti EU-ban tartásához szükségesek.

4.3.12 Az EGSZB szerint hiányoznak az arra vonatkozó információk is, hogy milyen hatással van a nyersanyag-politika a foglalkoztatásra, illetve a munkahelyek hány százaléka kerül veszélybe akkor, ha a politikai célokat nem érik el.

4.4 A legrosszabb elképzelhető esetre vonatkozó forgatókönyvekkel – pl. a létfontosságú kritikus jelentőségű nyersanyagok rövid távú, átmeneti hiányára vonatkozóval – kapcsolatosan is komoly vitákat kellene folytatni. Az európai iparra kifejtett hatás csökkentését célzó politika tartalmazhatna olyan döntést is, amely szerint bizonyos anyagokból stratégiai készleteket kell fenntartani. Ilyen politikákat már Európán kívüli országok (USA, Korea, Japán) is fontolóra vettek. Bár lehet negatív hatásuk az árupiacokra, hozzájárulhatnak annak az időszaknak az áthidalásához is, amikor egyes nyersanyagok nem érhetőek el megfelelő mennyiségben a piacon.

Kelt Brüsszelben, 2011. július 14-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Staffan NILSSON

(1) Az EGSZB véleménye: „Hozzáférés a másodnyersanyagokhoz (fémhulladék, újrahasznosított papír stb.)”; HL C 107., 2011.4.6., 1. o.