[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 21.6.2004

COM(2004) 438 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

Környezetbarátabb halászati módszerek támogatása: a technikai megőrzési intézkedések szerepe

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

Környezetbarátabb halászati módszerek támogatása: a technikai megőrzési intézkedések szerepe

TARTALOM

1. E közlemény hatásköre és célja 3

2. Melyek a környezetbarát halászati módszerek? 3

3. Hogyan csökkenthetjük fenntartható szintre a halászati tevékenységet? 4

4. Hogyan optimalizálhatjuk a célfajok fogását és minimalizálhatjuk a nem kívánt fogást? 5

5. Hogyan csökkenthetjük a halászat által az élőhelyre gyakorolt hatást? 7

6. A környezeti és gazdasági fenntarthatóság egyensúlya iránti szükséglet 8

7. A további út 8

7.1. Egy decentralizáltabb megközelítés 8

7.2. A halászati ágazat fokozott bevonása 9

7.3. Az ismeretek közösségi szintű megosztása és fejlesztése 9

7.4. A szabályok egyszerűsítése 10

7.5. A halászok viselkedésének megváltoztatása új ösztönzőkkel 11

8. A következő lépések 11

1. E KÖZLEMÉNY HATÁSKÖRE ÉS CÉLJA

A Közös Halászati Politika (CFP) célja az élő vízi erőforrások kihasználásának biztosítása, ami fenntartható gazdasági, környezeti és szociális feltételeket eredményez.

A keretrendelet[1] 2. cikke kimondja továbbá, hogy „a Közösség az elővigyázati megközelítést alkalmazza az élő vízi erőforrások védelmére és megőrzésére tervezett intézkedések meghozatalakor, előírva ezek fenntartható hasznosítását és a halászati tevékenység által a tengeri ökoszisztémákra gyakorolt hatás minimalizálását. A rendelet célja a halászat irányításának egy ökoszisztéma-alapú megközelítésének progresszív végrehajtása.”.

E célok elérésére a keretrendelet előírja a halászati lehetőségek korlátozását (TAC-ok és kvóták), ami egy intézkedéscsomag, amely technikai megőrzési intézkedéseket és közvetlen halászati tevékenység korlátozásokat tartalmaz.

A közlemény célja olyan módszerek javasolása, amelyek által a Közösség tovább támogathatja a környezetbarát halászati módszerek alkalmazását, különösképpen technikai megőrzési intézkedésekkel, miközben figyelembe veszi a környezeti és gazdasági célok közötti egyensúly megtalálása iránti szükségletet.

2. MELYEK A KÖRNYEZETBARÁT HALÁSZATI MÓDSZEREK?

A halászati tevékenység környezetbarátabbá tétele egy saját jogú cél, de ez hozzájárul a halászati ágazat fenntartható gazdasági és szociális körülményeinek támogatásához is. A halászoknak egészséges halállományokra van szükségük egy kiegyensúlyozott környezetben. Ennek az egyensúlynak bármiféle felborítása a „konjunktúra–dekonjunktúra” ciklushoz vezet, ami gazdasági szempontból fenntarthatatlan. A környezetbarát halászat egyben halászbarát is, mivel elősegíti a szükséges környezeti egyensúly fenntartását egy stabil és előre látható gazdasági tevékenység érdekében.

Egy integrált irányítási megközelítés keretében három fő cél vonatkozik a környezetbarát halászat megőrzésére és fejlesztésére:

(i) a halászati tevékenység fenntartható szintre csökkentése és ott tartása:

A halászati nyomás fenntartható szintre csökkentése a CFP legfontosabb kihívása. A Tanács legutóbbi határozatai ellenére a legtöbb faj halászati mortalitása lényegesen magasabb, mint ami az állományok optimális hozamainak eléréséhez szükséges. Egyes fenéklakó állományok halászati mortalitása az utóbbi időben olyan magas, hogy az állományokat az összeomlás veszélye fenyegeti; sok más esetben pedig a halászati mortalitást hosszabb távon fenntarthatatlannak ítélnek.

(ii) a célfajok fogásának optimalizálása és a nemkívánatos fogás minimalizálása

Itt a cél a halászati tevékenység lehető legszelektívebbé tétele a megfelelő fajú és méretű célegyedek megtartásával és minimális hatást gyakorolva más fajokra vagy a célfaj fiatal egyedeire.

(iii) a halászat által az élőhelyekre gyakorolt hatás minimalizálása

Bizonyos típusú halászeszközök használata károsíthatja vagy akár meg is semmisítheti az érzékeny tengeri élőhelyeket. Az eszközspecifikációk és az egyes eszközök használatának területi korlátozásai lehetnek szükségesek e veszély csökkentéséhez.

Az e célok mindegyikének elérését szolgáló célok rövid vizsgálata a következő szakaszokban található.

3. HOGYAN CSÖKKENTHETJÜK FENNTARTHATÓ SZINTRE A HALÁSZATI TEVÉKENYSÉGET?

A CFP reformjának 2002. évi elfogadásával a Tanács elismerte egy többéves megközelítés kidolgozásának szükségességét helyreállítási tervek és egy irányítási terv formájában és a halászati tevékenység korlátozásának belefoglalására amikor az szükséges a tervek céljainak eléréséhez.

A többéves irányítási tervek végrehajtása, annak biztosítása céljából, hogy a halászati tevékenység összhangban legyen a fenntartható halászati lehetőségekkel, a környezetbarát halászati módszerek fejlesztésének előfeltétele. Elsődleges prioritást kell biztosítani a biztonságos biológiai határokon túl lévő állományok helyreállítási terveinek, amit a biztonságos biológiai határokon belül lévő állományok kezelési tervei követnek.

2004. elején a Tanács több, tőkehalállományra és az északi csacsihalra vonatkozó helyreállítási tervet[2] fogadott el. A Bizottság által előterjesztett két másik helyreállítási tervjavaslatot[3] a Tanács várhatóan 2004. folyamán fogad majd el.

A Bizottság 2004-ben további kezdeményezéseket tesz:

- egyéb állományok bevonására a meglévő helyreállítási tervekbe, például a kelta-tengeri tőkehal esetében;

- az északi-tengeri lepényhal esetében javasol egy helyreállítási tervet az északi-tengeri nyelvhalra vonatkozó irányítási tervvel kombinálva;

- Norvégiával együttműködve többéves irányítási terveket dolgoz ki a foltos tőkehal, a sárga tőkehal és a saithe északi-tengeri halászatára vonatkozóan;

- irányítási terveket dolgoz ki a homoki angolna északi-tengeri és skagerraki halászatára vonatkozóan;

- irányítási terveket dolgoz ki a homoki angolna északi-tengeri és skagerraki halászatára vonatkozóan;

- a közösségi rendelkezések szerint végrehajtja a Nemzetközi Balti-tengeri Halászati Bizottság által megkötött többéves irányítási terveket a balti tőkehal és a lazac esetében.

4. HOGYAN OPTIMALIZÁLHATJUK A CÉLFAJOK FOGÁSÁT ÉS MINIMALIZÁLHATJUK A NEM KÍVÁNT FOGÁST?

Eltekintve attól, hogy számos közösségi halállományt súlyosan túlhalásznak, a halászati erőforrások közösségi halászflotta által történő hasznosítása messze nem optimális. A fiatal halakra nehezedő nagyon nagy halászati nyomás olyan fogásokat eredményez (akár tonnában, akár gazdasági értékben kifejezve), amelyek jóval az alatt vannak, amelyek elérhetők lennének akkor, ha a halászatot jobban irányítanák. Mivel a méret alatti halakat nem szabad partra rakni, ez is egy értékes erőforrás nyilvánvaló elvesztéséhez vezet.

A halászhajók által kifogott majd visszadobott nagy mennyiségű hal, amely többsége ivarilag éretlen halakból áll, a halászat által okozott környezeti kár körüli aggodalom legfontosabb területe. A becslések szerint évente átlagosan 20 millió tonnát dobnak vissza a tengerből kifogott halakból világszerte[4]. Ez megegyezik az éves fogás körülbelül 23 százalékával. Nem állnak rendelkezésre becslések a közösségi vizekbe visszadobott összes halmennyiségről. Mindamellett az Északi-tengerbe 1990-ben visszadobott halmennyiség körülbelül 260 000 tonna hal, 300 000 tonna laposhal, 15 000 tonna rája és macskacápa és 150 000 tonna fenéklakó gerinctelen volt[5]. Ezek a visszadobott mennyiségek az Északi-tengerből partra vitt összes fogás körülbelül 22 százalékával egyezik meg és összhangban van a világ hasonló számaival. A probléma nyilvánvalóan nem korlátozódik az Északi-tengerre. A Közösség más halászterületein a visszadobás problémája valószínűleg hasonló nagyságrendű.

Mivel számos halállomány azonos halászati területen él, lehetetlen teljesen megszüntetni a nem kívánt egyedek kifogását (avagy mellékfogásokat), de a halászeszközök szelektívebbé alakításával lehetséges ezek jelentős csökkentése. A mellékfogások jelentős csökkentése az érintett halfajok halászati mortalitásának csökkenésével jár és hozzájárul ezen állományok fogásának optimalizálásához.

Ezen kívül a fajszelektívebb halászati módszereknek méret-szelektívebbeknek is kell lenniük.

A kis halak fogásának csökkentése megtörtént és továbbra is a halászat irányításának fontos célja marad. Ez egészében nem csak a növekvő háló szembőség miatt történt; amint az fentebb említésre került, a halászati tevékenység általános csökkentése visszaállítja a kifejlett halak bőségét és hozzájárul a fiatal halak fogásának csökkenéséhez. Mindamellett a környezetbarátabb halászati módszerek szintén megpróbálják maximalizálni a technikai megőrzési intézkedések hozzájárulását a kis halak számának csökkenéséhez.

Úgy tűnik, hogy kis esély van a hálók szembőségének jelentős csökkentésére (a Földközi-tenger kivételével) a legtöbb halászati tevékenység vegyes fajú jellege miatt (különösen a fenéklakó halfajok esetében). Amíg a Bizottság bizonyos esetekben nem veti el a háló szembőségek lehetséges növelését, addig innovatívabb megközelítések szükségesek.

Az általános megközelítés szerint a halászatot még faj- és méretszelektívebbé kell tenni a cél fajok fogásának veszélyeztetése nélkül. A megnövelt fajszelektivitás technikai intézkedések sorával érhető el, beleértve:

- eszközspecifikációk, mit például szögletes-szemű panelek vagy egyéb eszközök használata, amely lehetővé teszi a nem célfajok számára a hálóból történő kimenekülést;

- lezárt területek és tilalmi időszakok az ívóhelyek és ivadéknevelő területek védelmére;

- bizonyos halászeszközök használatának betiltása vagy a partra rakott halak méreti- vagy faji összetételére vonatkozó korlátozások.

A szükséges intézkedések a halászati típustól és a nemkívánatos fogás jellegétől függ majd. Prioritást kell biztosítani a nemkívánatos fogásnak, ami nem fenntarthatónak tekintendő és veszélyeztetheti az érintett fajt. Kisebb prioritást kell biztosítani azon mellékfogásoknak, amelyek mind biológiai, mind pedig gazdasági szempontból jelentéktelenek.

A Bizottság 2002-ben kiadott egy akciótervet a halak visszadobásáról[6], amelyben áttekintette a probléma jelentőségét, a visszadobás okait és értékelte a visszadobások csökkentésének lehetőségeit. Az akcióterv alapján a Tanács utasította a Bizottságot kísérleti projektek elindítására a visszadobások csökkentési lehetőségeinek felmérésére.

2004 során a Bizottság a tagállamokkal, a halászati iparral és egyéb gazdasági szereplőkkel együttműködve be fog indítani számos kísérleti projektet több faj, halászati tevékenység és közösségi terület esetében. A kísérleti projektek a visszadobás csökkentésére irányuló összes lehetséges intézkedésre irányulnak, beleértve halászati eszközök kipróbálását, önkéntes kivonulást halászati területekről, valós idejű lezárásokat, visszadobási tilalmakat, mellékfogási kvótákat, kvóta-rugalmasságot, a tevékenység irányítását és a kis értékű halak jobb hasznosítását. Ezek közé tartoznak azon esetek (állományok és/vagy halászati tevékenységek), amelyek esetében középtávon visszadobási tilalmakat fognak végrehajtani, amint az a 2002-es Visszadobási Akciótervben említésre került. Ezek közé tartoznak olyan más esetek is, amelyek esetében egy visszadobási tilalom nem reális az elkövetkező néhány évben a visszadobás nagy mértéke ellenére és (bizonyos mértékben) miatt. E második halászati tevékenységcsoport esetében a szándék a visszadobások egy megegyezés tárgyát képező időszak (4-5 év?) alatt történő csökkentése lenne a halászati iparral szorosan együttműködve. Egy a visszadobások felbecslésére szolgáló közös megegyezés szerinti protokollban kell megállapodni (a kísérleti projektek befejezése előtt és befejezésekor), miközben az érintett flotta több intézkedést alkalmazhat a cél csökkentés elérésére.

Mindkét esetben a halászati ipart közvetlenül be kell vonni a kísérleti projektek előkészítésébe és nyomon követésébe, beleértve a Regionális Tanácsadó Tanácsok (RAC-ok) bevonását, miután ezek létrejöttek.

A kísérleti projektek részeként a csökkentett visszadobások érintett halállományokra gyakorolt közvetlen hatása, valamint a halak és tengeri madarak táplálkozására gyakorolt közvetett hatása kerül tanulmányozásra.

A Tanács már tett lépéseket bizonyos nem célfajok mellékfogásainak csökkentésére, ilyenek például a cetfélék. Az első lépést 1997-ben tette a vonóhálós halászat korlátozásának elfogadásával[7] a vonóhálós halászat által veszélyeztetett fajok, köztük a cetek védelmére. 2004. márciusában egy további lépés történt egy, a cetek véletlenszerű kifogásának csökkentését célzó rendelet elfogadásával[8].

A nem kívánt fogások problémájával való foglalkozás magába foglalja az elvesztett halászeszközök által okozott halászati mortalitást. A tudományos vizsgálatok megerősítették azt, hogy különösen a kopoltyúhálók tovább fogják a halakat még sokkal az elveszítésük után is. Az elveszített eszközök által, ezeket gyakran „szellemhálóknak” nevezik, megfogott halak elpusztulnak és ugyanúgy mint a visszadobásokat, az erőforrások elvesztegetésének tekinthetők. Intézkedések szükségesek az ilyen eszközök azonosítására, az elveszített eszköz bejelentésének támogatására és az ilyen eszköznek a tengerfenékről való kiemelésére.

5. HOGYAN CSÖKKENTHETJÜK A HALÁSZAT ÁLTAL AZ ÉLőHELYRE GYAKOROLT HATÁST?

A halászeszközök tengerfenékre gyakorolt közvetlen fizikai hatása megváltoztathatja annak fizikai szerkezetét, ezáltal megváltoztatva a terület biológiai közösségét. Egyes élőhelyek sérülékenyebbek a halászeszközök hatásaira, mint mások. A közösségi vízterületeken belüli különösen érzékeny élőhelyekre jó példák a zátonyok (hidegvízi korallzátonyok, szilazátonyok), amelyek gyakran nagyon termelékenyek és nagyon változatos állat- és növényvilágnak adnak otthont. A zátonyok meghalászása oly mértékig megváltoztathatja a fizikai szerkezetet, ami fenyegeti annak egyedi biológiai állapotát.

Az érzékeny élőhelyek megvédéséhez szükséges lehet a terület lezárása egyes halászattípusok elől. Egy újabb keletű példa egy ilyen intézkedésre a Skóciától északnyugatra lévő mélyvízi korallzátonyok védelmére vonatkozó bizottsági rendelet. A Bizottság pontosan meghatározott esetekben proaktív szándékozik lenni ilyen jellegű intézkedések létrehozásával. Az eszköz specifikációk is hasznos szerepet játszanak.

6. A KÖRNYEZETI ÉS GAZDASÁGI FENNTARTHATÓSÁG EGYENSÚLYA IRÁNTI SZÜKSÉGLET

A környezetbarátabb halászati módszerek alkalmazása egyes esetekben nem olcsó dolog. Akár az új eszközök beruházása tekintetében, akár a jövedelem rövid távú kiesése tekintetében ez bizonyos gazdasági hatásokkal jár. A Bizottság e tárgykörben lényeges új javaslatok bevezetésekor megfelelő módon és az elérhető információ alapján végrehajtja a lehetséges gazdasági és szociális hatások felmérését. E hatások azonban nem korlátozódnak a rövid távú veszteségek értékelésére, hanem tartalmazzák a jövőbeni hosszú távú haszon felbecslését is. A többéves irányítással összefüggésben a hatásértékelésnek is többévesnek kell lennie.

7. A TOVÁBBI ÚT

a CFP-n belül friss ösztönzést kell adni a környezetbarátabb halászat támogatásának. Ez az alábbi témák szerinti cselekvésre hív fel:

- a környezetbarátabb halászati módszerek fejlesztésének decentralizáltabb megközelítése;

- a halászati ágazat erőteljesebb bevonása a szabályozási folyamatba;

- az ismeretek közösségi szintű megosztása és fejlesztése;

- a közösségi szabályozás egyszerűsítése;

- a halászok viselkedésének megváltoztatása az ösztönzők fejlesztése által;

- a környezetbarát halászati módszerek ökológiai, gazdasági és szociális hatásainak hatás felmérésének továbbfejlesztése, különös tekintettel ezek hosszú távú hatásaira.

7.1. Egy decentralizáltabb megközelítés

A környezetbarát halászati módszerek CFP szerinti fejlesztésének adaptívnak kell lennie, felismerve mind az ökoszisztémák, mind pedig a halászati tevékenység sokféleségét a Közösségen belül. Az intézkedések hatékonyak lehetnek a halászat egyik területén és használhatatlanok vagy akár termelésellenesek egy másik területen. Óvatosan kell mérlegelni azt, hogy mely intézkedéseket kell alkalmazni az egész Közösségben és melyeket csak regionális vagy helyi szinten.

Ez a halászat irányításának bizonyos szempontjaira vonatkozóan maga után von egy decentralizáltabb megközelítést, különösen a technikai megőrzési intézkedések esetében, amelyekben az egyes területeken végzett egyes halászati tevékenységeket el kell fogadni. Miközben néhány irányítási eszközt, úgymint a fogási vagy tevékenységi korlátozásokat, kell alkalmazni az érintett állományok teljes elterjedési területén, a technikai megőrzési intézkedések megfelelőbbek a decentralizált megközelítéshez, figyelembe véve a különböző területek halászati tevékenységeinek tulajdonságait, és a helyi tapasztalatokra építenek. Ez a megközelítés azonban nem vonhatja maga után azt, hogy különböző környezetvédelmi és halászati megőrzési szabályokat kelljen alkalmazni a különböző területeken. A Közösségnek az összes közösségi vízterület halászati erőforrásainak folyamatosan magas szintű környezetvédelme és megőrzése kell legyen a célja, valamint ugyanez a közösségi hajók által halászatra használt más területeken is.

7.2. A halászati ágazat fokozott bevonása

A halászati rendelkezések tengeren történő betartatásával együtt járó nehézségek miatt a halászatot szabályozó technikai szabályok nem kerülnek megfelelően alkalmazásra, hacsak a halászok nem akarják alkalmazni ezeket. A halászati ágazat együttműködésének és hozzájárulásának elérése a résztvevőknek a technikai intézkedések megtervezésébe, vizsgálatába és végrehajtásába történő fokozott bevonását igényli. A halászati ipar részvételének az érvényes intézkedések értékének felmérésében és újak kidolgozásában szintén elő kell segítenie annak biztosítását, hogy a szabályok világosabban és érthetőbben legyenek kifejezve és hogy a végrehajtás során esetleg felmerülő nehézségek már meg legyenek oldva.

Amint létrejönnek, a Regionális Tanácsadó Tanácsok (RAC-ok) fórumot biztosítanak az irányítási folyamatba történő ilyen közvetlen bevonás számára. E tanácsok nagyobb szerepet biztosítanak a halászati iparnak és a többi érintettnek a környezetbarát halászati intézkedések fejlesztésében regionális alapon, az intézkedések tartalma és a végrehajtásuk és végrehajtatásuk felügyeletére vonatkozó felelősség szempontjából.

A RAC-ok közhatóságok által történő technikai és pénzügyi támogatását a jövőben fokozni kell, hogy képesek legyenek ezt a felelősséget teljes mértékben felvállalni.

Annak támogatása céljából, hogy a RAC-ok kezdeményezzék környezetbarát halászati módszerek fejlesztését, egy eljárást kell létrehozni, amely révén a RAC-okon belüli egyetértés alapján kifejlesztett és jóváhagyott technikai intézkedések a Bizottság által végrehajthatók a keretrendelet 30. cikkének (2) bekezdésében említett eljárás szerint. A Bizottság ennek értelmében el fog készíteni egy javaslatot.

7.3. Az ismeretek közösségi szintű megosztása és fejlesztése

A tudományos és technikai kutatás, beleértve az új halászati eszközök fejlesztését és vizsgálatát, fontos szerepet játszik a környezetbarát halászati módszerek fejlesztésében.

A további együttműködés e terület kutatásában hasznos lenne. Az elmúlt 10 évben az Európai Unióban jelentős erőfeszítéseket tettek e területen: az EU költségvetése évente 8 millió euróval járult hozzá több mint 400, az eszközök szelektivitására, a visszadobások csökkentésére vagy a halászatnak a környezetre gyakorolt hatására irányuló kutatási projekthez.

Ez a munka az egész EU nemzeti adminisztrációnak, a tengerkutató intézeteinek és a halászati ipar részlegeinek részvételével került megvalósításra.

Ezt a kutatási tevékenységet a Közösség 7. Kutatási Keretprogramjának keretében folytatni kell, prioritást biztosítva a:

- a különböző halászeszközök által a tengeri ökoszisztémákra gyakorolt hatás részletes vizsgálatának a célfajok, a mellékfogások és az élőhelyekre gyakorolt hatás vonatkozásában;

- a kis hatású, fajszelektív halászeszközök fejlesztésének;

- a visszadobások által a tengeri ökoszisztémákra gyakorolt következmények vizsgálatának;

- a visszadobások gazdasági dimenziójának kutatásának a visszadobások indítékára és a nem szelektív halászati technikák következményeinek tekintetében;

- a lezárt- vagy védett tengeri területeknek, mint az élőhelyek és a nem cél fajok védelmi eszközeinek.

A második lépésnek a Közösség számára az új halászati módszerek fejlesztését célzó technikai munka nagyobb nemzetek közötti kooperációjának támogatásának kellene lennie. Hasonló munkát gyakran végeztek különböző tagállamokban ugyanazon halászeszköz szelektivitásának javítására. A nemzeti testületek közötti szorosabb együttműködés költséghatékonyabb lehetne.

A harmadik terület, ahol a Közösség közreműködhetne, az új halászati módszerek halászhajók által történő kísérleti alkalmazásának megnövelt pénzügyi támogatása. Csak az új halászati módszerek halászati ipar által történő használatának elősegítése és ezek előnyeinek és hátrányainak pontosabb azonosítása által lesz lehetséges növelni a megközelítés megváltoztatásának a halászati ipar általi elfogadását. A Bizottság figyelembe veszi majd e lehetőséget a halászati ágazat 2007–2013. közötti időszak strukturális alapjára vonatkozó javaslatainak elkészítésekor.

7.4. A szabályok egyszerűsítése

Amint az a korábbi fejezetekben szerepelt, a környezetbarát halászati intézkedéseknek az átfogóbb irányítási rendszer részét kell képezniük. A mostanáig uralkodó ad hoc megközelítést, amikor a technikai intézkedések nagymértékben az egyéb irányítási intézkedésektől elkülönülten fejlődtek, egy integrált irányítási tervvel kell helyettesíteni, amelyben a környezetbarát intézkedéseket a hosszú távú irányítási tervek részeként fejlesztik.

Az intézkedéseknek összhangban kell lenniük az irányítási célokkal, kerülniük kell a szükségtelen bonyolultságot és végrehajthatónak kell lenniük.

A Bizottság azt javasolja, hogy a következő két év során jelentős erőfeszítések történjenek a jelenlegi technikai intézkedések felülvizsgálatára, és ha az helyénvaló, a kijavítására a halállományok hosszú távú kezelésére vonatkozó jövőbeni tanácsi határozatokkal összefüggésben. Ennek a folyamatnak figyelembe kell vennie a regionális sajátosságokat. A közösségi szabályoknak e folyamat kell legyen a határozott céljuk.

7.5. A halászok viselkedésének megváltoztatása új ösztönzőkkel

A környezetbarát halászati módszerek fejlesztésének magába kell foglalnia mind a halászati tevékenységek, mind pedig a halászok viselkedésének megváltoztatását. A Közösségnek és a tagállamoknak késznek kell lenniük a halászok ösztönzésére a környezetbarátabb halászati módszerek felé való elmozdulásra.

Erre egy példa a visszadobások ügye, amely esetben a jelenlegi, a méreten aluli vagy a kvóta fölött kifogott halak partra rakását megtiltó rendelkezések kötelezik a halászokat a fogásuk jelentős részének visszadobására. Ki lehetne dolgozni olyan intézkedéseket, amelyek a fogásuk illegális részének visszadobásához képest alternatívát nyújtanak a halászok számára.

A Halászati Orientációs Pénzügyi Eszköz – (HOPE) keretében 2006-ig rendelkezésre áll pénzügyi támogatás a szelektívebb halászati technikák alkalmazásához. Az új HOPE szabályok kialakításakor a Közösség megvizsgálja az ilyen halászati technikák kipróbálása által eredményezett rövid távú veszteségek megtérítését.

Meg kell vizsgálni a környezetbarátabb halászati módszerek használatára vonatkozó egyéb ösztönzők bevezetésének lehetőségét. Ez tartalmazhatja az eszközök kipróbálásában résztvevő halászhajók jelentősebb pénzügyi támogatását és a környezetbarátabb halászat nem pénzügyi ösztönzését, mint például kiegészítő kvóták vagy tevékenységi lehetőségek kiadását.

8. A KÖVETKEZő LÉPÉSEK

A Bizottság a következő időrend szerint szándékozik nyomon követni a fentiekben felvázolt elképzeléseket.

(i) A jelenlegi technikai intézkedések felülvizsgálata, 2004–2005:

Az északi-tengeri és atlanti-óceáni vízterületek esetében meglévő technikai intézkedéseket értékelésre és módosításra kerülnek. A 850/98 rendelet frissítésére és kodifikálására vonatkozó javaslatot visszavonásra kerül és a Bizottság tárgyalást kezdeményez a tagállamokkal és az érintett résztvevőkkel a technikai megőrzési intézkedések decentralizáltabb megközelítéséről. A munka a tagállamokkal, a halászati iparral és az egyéb érintett résztvevőkkel szoros együttműködésben kerül elvégzésre és bevonja a RAC-okat, amint azok létrejönnek. A gyors lefolyású eljárások végrehajtásának lehetősége, amelyek révén a megfelelő RAC által támogatott technikai intézkedések is e gyakorlat keretében kerülnek bevezetésre.

A Közösség egyéb halászterületeire vonatkozóan az a helyzet, hogy a Bizottság már benyújtott egy javaslatot a Földközi-tengerről [9] és 2004. során benyújt egy javaslatot egy a Balti-tengerre vonatkozó technikai intézkedésekről szóló Tanácsi rendeletre.

(ii) A visszadobások csökkentése, 2004-2006.:

2004-től kezdődően a Bizottság a tagállamokkal, a halászati iparral és az NGO-kal együttműködve elkészít egy sor kísérleti projektet amelyek számos fajra, halászati tevékenységre és közösségi területre terjednek ki.

2005 során egy a közösségi vizeken bekövetkező „szellemhalászat” problémájával foglalkozó kísérleti projektet is kifejlesztenek. A projekt egy az elvesztett eszközök eltávolítását szolgáló visszaszerzési rendszert és az eszközök elvesztését csökkentő módszereket is tartalmaz.

(iii) Kutatás, 2005-2006.:

A környezetbarát halászati módszerek fejlesztése már magas prioritást kapott a 6. Kutatási Keretprogramban. Ezen időszakban nincs szükség további cselekvésre. A 7. Keretprogram (2007–2010.) tervezésekor e területen is további kutatómunka kerül majd felvételre.

(iv)Új pénzügyi ösztönzőkre vonatkozó javaslatok, 2004-2005.:

A 2007-től működő módosított halászati strukturális alap keretében magas prioritást kell kapniuk a környezetbarát halászatot támogató rendszereknek, beleértve a szelektívebb eszközök kifejlesztését és használatát és a környezetbarátabb halászati módszerek kipróbálásában résztvevő halászhajók rövid távú veszteségeinek kompenzálását. A Bizottság a lényeges javaslatokat szerepeltetni fogja a HOPE-re vonatkozó jövőbeni javaslatban.

[1] A Tanács 2002. december 20-i 2371/2002/EK rendelete a halászati erőforrások közös halászati politika alapján történő védelméről és fenntartható kiaknázásáról, HL L 358. szám, 2002.12.31., 59. o.

[2] A Tanács 2004. február 26-i 423/2004/EK rendelete a tőkehalállományok helyreállítására vonatkozó intézkedések megállapításáról, HL L 70. szám, 2004.03.09., 8. o.; A Tanács 2004. április 21-i 811/2004/EK rendelete az északi csacsihal-állomány helyreállítására vonatkozó intézkedések megállapításáról, HL L 150. szám, 2004.04.30., 1. o.

[3] COM(2003) 819 végleges: Javaslat egy a lepényhalállományoknak a Nyugati Csatornában és a Biscayai-öbölben történő helyreállítására vonatkozó intézkedések megállapításáról szóló Tanácsi rendeletre vonatkozóan; COM(2003) 818 végleges: Javaslat egy a déli csacsihal- és a norvég homárállományoknak a Kantábriai-tengerben és az Ibériai félsziget nyugati részén történő helyreállítására vonatkozó intézkedések megállapításáról és a 850/98/EK rendelet módosításáról

[4] FAO, 1998. A világ halászatának és akvakultúrájának helyzete

[5] ICES, 2003. Az európai tengerek környezeti állapota

[6] COM(2002) 656 végleges: A Bizottság közleménye a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek egy a halak visszadobásának csökkentésére vonatkozó közösségi akciótervről.

[7] A Tanács 1997. április 29-i 894/97/EK rendelete a halászati erőforrások megóvását biztosító egyes technikai intézkedésekről, HL L 132. szám, 1997.05.23., 1. o.

[8] A Tanács 2004. április 26-i 812/2004/EK rendelete a cetek halászat során történő véletlen kifogására vonatkozó intézkedésekről és a 88/98/EK rendelet módosításáról, HL L 150. szám, 2004.04.30., 12. o.

[9] COM(2003) 589 végleges: A Földközi-tenger halászati erőforrásainak fenntartható hasznosítására vonatkozó irányítási intézkedésekről és a 2847/93/EK és a 973/2001/EK rendeletek módosításáról szóló tanácsi rendeletre vonatozó javaslat.