A javaslat lehetővé kívánja tenni az EU számára, hogy sürgősen cselekedjen, és megkezdje az ökoszisztémák helyreállítását olyan kötelező erejű célok és kötelezettségek alapján, amelyek már mérhetők és nyomon követhetők. Ez biztosítani fogja, hogy a tagállamok haladéktalanul megkezdhessék a helyreállítást. A későbbi szakaszokban több ökoszisztémát is be lehet vonni olyan közös módszerek kidolgozásával, amelyek a rendelet módosításával további célokat határoznak meg.

Az ökoszisztémák helyreállítása a nemzetközi napirenden is kiemelt helyen szerepel. A Biológiai Sokféleség Egyezmény 2050-ig szóló jövőképe, az elsivatagosodás elleni küzdelemről szóló ENSZ-egyezmény (UNCCD), a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlődési menetrend (a fenntartható fejlődési célok) és az ENSZ helyreállítási évtizede egyaránt az ökoszisztémák védelmére és helyreállítására szólít fel. A helyreállításra azért is szükség lesz, hogy az EU teljesíteni tudja az ENSZ Éghajlat-változási Keretegyezményében és a Párizsi Megállapodásban vállalt kötelezettségeit. Az olyan ökoszisztémák, mint a tőzeglápok, a vizes élőhelyek, az óceánok és az erdők – jó állapotban – nagy mennyiségű szén-dioxidot nyelhetnek el és tárolhatnak, és az éghajlatváltozás hatásainak csökkentéséhez is jelentősen hozzájárulhatnak.

Az Európai Parlament és a Tanács hangsúlyozta azt is, hogy fokozni kell az ökoszisztémák helyreállítására irányuló erőfeszítéseket, ahogy az a 2019. decemberi tanácsi következtetésekben és az Európai Parlament 2020. januári állásfoglalásában is szerepel. A Parlament az állásfoglalásában felszólította a Bizottságot, hogy „térjen el az önkéntes kötelezettségvállalásoktól, és tegyen javaslatot egy […] olyan ambiciózus és inkluzív stratégiára, amely jogilag kötelező erejű (és ezért érvényesíthető) célokat […] tűz ki az EU és tagállamai számára”. 2021. június 9-i állásfoglalásában az Európai Parlament határozottan üdvözölte a Bizottság azon kötelezettségvállalását, hogy jogalkotási javaslatot dolgoz ki a természet helyreállításáról, többek között a kötelező erejű helyreállítási célokról.

A mezőgazdaság, az erdőgazdálkodás és a halászat egyaránt olyan ágazat, amely a jó állapotban lévő ökoszisztémáktól függ. A jó állapotban lévő agrár-ökoszisztémák biztonságos, fenntartható, tápláló és megfizethető élelmiszereket biztosítanak. Reziliensebbé teszik a mezőgazdaságot az éghajlatváltozás hatásaival és a környezeti kockázatokkal szemben, miközben munkahelyeket is teremtenek (például a biogazdálkodás, a vidéki turizmus és a szabadidős tevékenységek terén). A jó állapotban lévő erdei ökoszisztémák számos előnnyel járnak. Például fát és élelmiszert biztosítanak, leválasztják és tárolják a szén-dioxidot, stabilizálják a talajt, tisztítják a levegőt és a vizet, valamint csökkentik a természeti katasztrófák, például a kontrollálatlan vegetációtüzek és a károsítók okozta betegségek hatását. A tengeri ökoszisztémák jó állapotának megőrzése jelentősen hozzájárul a biológiai sokféleséghez, mert fontos ívóterületeket és halbölcsőket, valamint egészséges élelmiszereket biztosítanak a tengerekből és óceánokból. Az egészséges tengeri ökoszisztémák az éghajlatváltozás hatását is enyhítik, mert csökkentik a természeti katasztrófák hatását a partok mentén.

A becslések szerint a tengeri és városi ökoszisztémák, az erdők, az agrár-ökoszisztémák és a beporzópopulációk helyreállítása szempontjából is jelentős előnyökre kell számítani. A növények rovarok általi beporzásának becsült értéke az EU-ban például évi 5 milliárd EUR. Ezen túlmenően számos más előny is jelentkezik, beleértve a károsítók elleni biológiai védekezést és a biológiai sokféleség általános javulását.

A 13., 14. és 15. cikk előírja, hogy a tagállamoknak értékelés céljából be kell nyújtaniuk a Bizottsághoz a nemzeti helyreállítási tervüket, és a terv elfogadása előtt válaszolniuk kell a Bizottság észrevételeire. A nemzeti helyreállítási tervek felülvizsgálatának és rendszeres módosításának folyamatát is ismertetik.

(15)A biológiai sokféleséggel rendelkező ökoszisztémák biztosítása és az éghajlatváltozás elleni küzdelem szervesen összekapcsolódik. A természet és a természetalapú megoldások – beleértve a természetes szénkészleteket és elnyelőket – alapvető fontosságúak az éghajlati válság elleni küzdelemben. Ugyanakkor az éghajlati válság már most is jelentős hatással van a szárazföldi és tengeri ökoszisztémák változására, és az Uniónak fel kell készülnie a hatások fokozódó intenzitására, gyakoriságára és elterjedésére. Az Éghajlatváltozási Kormányközi Testületnek (IPCC) az 1,5 °C-os globális felmelegedés hatásairól szóló különjelentése rámutatott arra, hogy egyes hatások tartósak vagy visszafordíthatatlanok lehetnek. Az IPCC hatodik értékelő jelentése megállapítja, hogy az ökoszisztémák helyreállítása alapvető fontosságú lesz az éghajlatváltozás elleni küzdelem elősegítésében és az élelmezésbiztonsági kockázatok csökkentésében. A biológiai sokféleséggel és az ökoszisztéma-szolgáltatásokkal foglalkozó kormányközi tudománypolitikai platform a biológiai sokféleségről és az ökoszisztéma-szolgáltatásokról szóló, 2019. évi globális értékelő jelentésében úgy ítélte meg, hogy az éghajlatváltozás a természet változásának egyik fő mozgatórugója, és hatásai az elkövetkező évtizedekben várhatóan nőnek, és néhány esetben meghaladják az ökoszisztéma-változás egyéb okainak, például a megváltozott föld- és tengerhasználatnak a hatását.

(10)A 2030-ig tartó időszakra szóló uniós biodiverzitási stratégia kötelezettséget állapít meg a földterületek legalább 30 %-ának – a belvizeket is beleértve – és az uniós tenger 30 %-ának jogi védelmére vonatkozóan, és ezek legalább egyharmadát szigorú védelem alá kell helyezni, beleértve az összes fennmaradó természetes és öreg erdőt. A Bizottság által a tagállamokkal és az érdekelt felekkel együttműködésben kidolgozott, további védett területek tagállamok általi kijelölésére vonatkozó kritériumok és iránymutatások (a továbbiakban: kritériumok és iránymutatások) kiemelik, hogy amint a helyreállítás kifejti teljes hatását és a helyreállított területek megfelelnek vagy várhatóan meg fognak felelni a védett területekre vonatkozó kritériumoknak, ezeknek a helyreállított területeknek szintén elő kell segíteniük a védett területekre vonatkozó uniós célok teljesítését. A kritériumok és iránymutatások azt is kiemelik, hogy a védett területek jelentősen hozzájárulhatnak a 2030-ig tartó időszakra szóló uniós biodiverzitási stratégia helyreállítási céljaihoz azáltal, hogy megteremtik a helyreállításra irányuló erőfeszítések sikeréhez szükséges feltételeket. Ez különösen igaz azokra a területekre, amelyek természetes módon helyreállhatnak az emberi tevékenységekből eredő terhelések egy részének megszüntetésével vagy korlátozásával. Az ilyen területek – többek között tengeri környezetben való – szigorú védelem alá helyezése bizonyos esetekben elegendő az általuk képviselt természeti értékek helyreállításához. Emellett a kritériumok és iránymutatások hangsúlyozzák, hogy minden tagállamnak hozzá kell járulnia a 2030-ig tartó időszakra szóló uniós biodiverzitási stratégiában kitűzött, a védett területekre vonatkozó uniós célok eléréséhez olyan mértékben, amely arányban áll az általuk képviselt természeti értékekkel és a természet helyreállítására vonatkozó potenciáljukkal.

(41)Fontos, hogy a vándorló, vadon élő állatfajok védelméről szóló egyezmény hatálya alá tartozó, de a 92/43/EGK irányelv hatályán kívül eső egyes tengeri fajok, például a cápák és ráják élőhelyei tekintetében is helyreállítási intézkedéseket hozzanak, mivel ezek a fajok fontos szerepet töltenek be az ökoszisztémában.

(45)A 2030-ig tartó időszakra szóló uniós biodiverzitási stratégia nagyobb erőfeszítésekre szólít fel az édesvízi ökoszisztémák és a folyók természetes funkcióinak helyreállítása érdekében. Az édesvízi ökoszisztémák helyreállításának magában kell foglalnia a folyók, valamint a part menti területeik és ártereik természetes hosszirányú és oldalirányú összeköttetésének helyreállítására irányuló erőfeszítéseket – többek között az akadályok eltávolításával – a folyók, tavak és hordalékos élőhelyek, valamint az ezeken az élőhelyeken élő, a 92/43/EGK és a 2009/147/EK irányelv által védett fajok kedvező védettségi állapotának elérése, valamint a 2030-ig tartó időszakra szóló uniós biodiverzitási stratégia egyik kulcsfontosságú célkitűzésének teljesítése – nevezetesen a szabad vízáramlású folyók legalább 25 000 km hosszan történő helyreállítása – érdekében. Az akadályok eltávolításakor a tagállamoknak elsősorban az elavult akadályokat kell kezelniük, azaz azokat az akadályokat, amelyek már nem szükségesek a megújulóenergia-termeléshez, a belvízi hajózáshoz, a vízellátáshoz vagy más felhasználásokhoz.

(46)Az Unióban az elmúlt évtizedekben drámaian csökkent a beporzók száma: minden harmadik méhfaj és lepkefaj állománya csökken, és minden ilyen tizedik faj a kihalás szélén áll. A beporzók a vadon élő és termesztett növények beporzása révén nélkülözhetetlenek a szárazföldi ökoszisztémák működéséhez, az emberi jóléthez és az élelmezésbiztonsághoz. Az éves uniós mezőgazdasági termelés közel 5 000 000 000 EUR értékben közvetlenül a beporzó rovaroktól függ.

(47)A Bizottság 2018. június 1-jén – az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a beporzók pusztulásának kezelését sürgető felhívására válaszul – elindította a beporzókról szóló uniós kezdeményezést. A kezdeményezés végrehajtásáról szóló eredményjelentés rámutatott, hogy továbbra is jelentős kihívások állnak fenn a beporzók pusztulását előidéző tényezők – beleértve a növényvédő szerek használatát – kezelése terén. Az Európai Parlament és a Tanács a beporzók pusztulásának kezelése érdekében határozottabb intézkedésekre, a beporzókra vonatkozó uniós nyomonkövetési keret létrehozására, továbbá a beporzók pusztulásának visszafordítására irányuló kötelezettségvállalás tekintetében egyértelmű célkitűzésekre és mutatókra szólított fel. Az Európai Számvevőszék azt ajánlotta, hogy a Bizottság hozzon létre megfelelő irányítási és nyomonkövetési mechanizmusokat a beporzókat fenyegető veszélyek kezelésére irányuló intézkedések tekintetében.

(48)A növényvédő szerek fenntartható használatáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslat [az elfogadás tervezett időpontja: 2022. június 22.; amint rendelkezésre áll, az elfogadott jogi aktus címe és száma beillesztendő] szabályozni kívánja a beporzók pusztulását előidéző tényezők egyikét azáltal, hogy megtiltja a növényvédő szerek használatát az ökológiailag érzékeny területeken, amelyek közül sok e rendelet hatálya alá tartozik, például az európai vörös listákon kihalással fenyegetettnek minősített beporzófajokat fenntartó területeken.

(49)A biztonságos, fenntartható, tápláló és megfizethető élelmiszerek biztosításához fenntartható, reziliens és biológiailag változatos mezőgazdasági ökoszisztémákra van szükség. A nagy biodiverzitású mezőgazdasági ökoszisztémák emellett növelik a mezőgazdaság éghajlatváltozással és környezeti kockázatokkal szembeni rezilienciáját, miközben biztosítják az élelmiszer- és élelmezésbiztonságot, valamint új, különösen a biogazdálkodáshoz, a vidéki turizmushoz és a szabadidős tevékenységekhez kapcsolódó munkahelyeket teremtenek a vidéki térségekben. Az Uniónak ezért a biológiai sokféleség növelése szempontjából előnyös vagy azzal összeegyeztethető különféle meglévő gyakorlatok – többek között a külterjes mezőgazdaság – révén javítania kell a mezőgazdasági területek biológiai sokféleségét. A külterjes mezőgazdaság létfontosságú számos faj és élőhely fenntartásához a biológiai sokféleségben gazdag területeken. Számos külterjes mezőgazdasági gyakorlat létezik – például a precíziós mezőgazdaság, a biogazdálkodás, az agroökológia, az agrárerdészet és az alacsony intenzitású állandó gyepterületek –, amelyek többszörös és jelentős előnyökkel járnak a biológiai sokféleség, az ökoszisztéma-szolgáltatások és a tájképi elemek védelme szempontjából.

(50)Helyreállítási intézkedéseket kell bevezetni annak érdekében, hogy Unió-szerte javuljon a mezőgazdasági ökoszisztémák biológiai sokfélesége, beleértve azokat a területeket, amelyek nem adnak otthont a 92/43/EGK irányelv hatálya alá tartozó élőhelytípusoknak. A mezőgazdasági ökoszisztémák állapotának értékelésére szolgáló olyan közös módszer hiányában, amely lehetővé tenné a mezőgazdasági ökoszisztémákra vonatkozó konkrét helyreállítási célok meghatározását, célszerű általános kötelezettséget írni elő a mezőgazdasági ökoszisztémák biológiai sokféleségének javítására és e kötelezettség teljesítésének a meglévő mutatók alapján történő mérésére.

(51)Mivel a mezőgazdasági területeken előforduló madarak a mezőgazdasági ökoszisztémák egészségének jól ismert és széles körben elismert kiemelt mutatói, célszerű meghatározni a helyreállításukra vonatkozó célértékeket. Az ilyen célértékek elérésére vonatkozó kötelezettség a tagállamokra, nem pedig az egyes mezőgazdasági termelőkre vonatkozna. A tagállamoknak ezeket a célértékeket úgy kell elérniük, hogy hatékony helyreállítási intézkedéseket vezetnek be a mezőgazdasági földterületeken, együttműködnek a mezőgazdasági termelőkkel és más érdekelt felekkel, és támogatják őket azok helyszíni tervezésében és végrehajtásában.

(52)A mezőgazdasági földterületek nagy biodiverzitású tájképi elemei – beleértve a védelmi sávokat, a rotációs vagy nem rotációs parlagot, a sövényeket, a különálló fákat vagy facsoportokat, a fasorokat, a táblaszegélyeket, a foltokat, az árkokat, a patakokat, a kis vizes élőhelyeket, a teraszokat, a kőhalmokat, a kőfalakat, a kis falakat és a kulturális elemeket – teret biztosítanak a vadon élő növényeknek és állatoknak, köztük a beporzóknak, megakadályozzák a talajeróziót és a talaj kimerülését, szűrik a levegőt és a vizet, valamint támogatják az éghajlatváltozás mérséklését, az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodást és a beporzástól függő növények mezőgazdasági termelékenységét. A szántóterületi agrárerdészeti rendszerek részét képező termő fák és a nem termelési célú sövényeken található termőelemek szintén nagy biodiverzitású tájképi elemeknek tekinthetők, amennyiben ezeken nem használnak műtrágyákat vagy növényvédő szereket, és ha a betakarításra csak olyan időpontban kerül sor, amikor az nem veszélyeztetné a nagy biodiverzitást. Ezért elő kell írni, hogy biztosítani kell a nagy biodiverzitású tájképi elemekkel rendelkező mezőgazdasági területek növekvő arányát. Egy ilyen követelmény lehetővé tenné az Unió számára, hogy teljesítse a 2030-ig tartó időszakra szóló uniós biodiverzitási stratégia egyéb kulcsfontosságú kötelezettségvállalásainak egyikét, nevezetesen azt, hogy a mezőgazdasági területek legalább 10 %-a nagy biodiverzitású tájképi elemekkel rendelkezzen. Növekvő tendenciákat kell elérni más meglévő mutatók, például a gyepterületek lepkeindexe és a szántóföldek ásványi talajaiban található szervesszén-készlet tekintetében.

(53)A közös agrárpolitika (KAP) célja a környezetvédelem, többek között a biológiai sokféleség támogatása és megerősítése. A szakpolitika egyedi célkitűzései között szerepel a hozzájárulás a biológiai sokféleség csökkenésének megállításához és visszafordításához, az ökoszisztéma-szolgáltatások gyarapítása, valamint az élőhelyek és a tájak megőrzése. A KAP jó mezőgazdasági és környezeti állapotra vonatkozó új, 8. számú feltételességi előírása (8. sz. GAEC-előírás) előírja, hogy a területalapú kifizetések kedvezményezettjei esetében a gazdaságok szintjén a szántóterület legalább 4 %-ának nem termelési célú területnek vagy tájképi elemnek kell lennie, beleértve a parlagon hagyott földterületeket is, és a kedvezményezetteknek meg kell őrizniük a tájképi elemeket. A jó mezőgazdasági és környezeti állapotra vonatkozó előírásnak való megfeleléshez rendelendő 4 %-os arány 3 %-ra csökkenthető, ha bizonyos előfeltételek teljesülnek. Ez a kötelezettség hozzá fog járulni ahhoz, hogy a tagállamok pozitív tendenciát érjenek el a mezőgazdasági földterületek nagy biodiverzitású tájképi elemei tekintetében. Emellett a KAP keretében a tagállamoknak lehetőségük van arra, hogy agrár-ökológiai programokat hozzanak létre a mezőgazdasági termelők által mezőgazdasági területeken végzett mezőgazdasági gyakorlatok tekintetében, amelyek a tájképi elemek vagy nem termelési célú területek fenntartását vagy létrehozását is magukban foglalhatják. Hasonlóképpen, a tagállamok KAP stratégiai tervükbe belefoglalhatnak agrár-környezetvédelmi és az éghajlatváltozáshoz kapcsolódó kötelezettségvállalásokat is, ideértve a 8. sz. GAEC-előíráson és/vagy az agrár-ökológiai programokon túlmutató, a tájképi jellegzetességekkel való hatékonyabb gazdálkodást. A LIFE természet és biodiverzitás projektek a 92/43/EGK irányelv és a 2009/147/EK irányelv, valamint a 2030-ig tartó időszakra szóló uniós biodiverzitási stratégia végrehajtásának támogatása révén szintén hozzá fognak járulni ahhoz, hogy Európában a mezőgazdasági földterületek biológiai sokfélesége 2030-ra a helyreállás útján járjon.

(54)A lecsapolt tőzeglápból álló, mezőgazdasági hasznosítású (azaz szántóterületi vagy gyepterületi hasznosítású) szerves talajok helyreállítása és elárasztással való helyreállítása segíti a biológiai sokféleségből származó jelentős előnyök, az üvegházhatásúgáz-kibocsátás jelentős csökkentése és más környezeti előnyök elérését, valamint hozzájárul a mezőgazdasági táj sokféleségéhez. A tagállamok a lecsapolt, mezőgazdasági hasznosítású tőzeglápok helyreállítására irányuló intézkedések széles skálájából választhatnak a szántóterület állandó gyepterületté való átalakításától kezdve a csökkentett vízelvezetéssel járó extenzifikációs intézkedéseken át egészen a teljes elárasztásig a vizenyős területek művelésének lehetőségével vagy tőzegképző növényzet telepítéséig. A legjelentősebb éghajlati előnyök a szántóterületek helyreállításával és elárasztással történő helyreállításával, majd az intenzív gyepterületek helyreállításával érhetők el. A mezőgazdasági hasznosítású lecsapolt tőzeglápokra vonatkozó helyreállítási cél rugalmas megvalósításának lehetővé tétele érdekében a tagállamok a tőzegkitermelési helyszínek területén található lecsapolt tőzeglápok helyreállítási intézkedéseit és elárasztással történő helyreállítását, valamint bizonyos mértékig az egyéb (például erdő) hasznosítású lecsapolt tőzeglápok helyreállítását és elárasztással történő helyreállítását úgy tekinthetik, mint amelyek hozzájárulnak a mezőgazdasági hasznosítású lecsapolt tőzeglápokra vonatkozó célok eléréséhez.

(55)A biológiai sokféleségből származó előnyök teljes körű kihasználása érdekében a lecsapolt tőzeglápok helyreállításának és elárasztással való helyreállításának túl kell mutatnia a 92/43/EGK irányelv I. mellékletében felsorolt visszaállítandó és helyreállítandó vizes élőhelyeken. A szerves talajok mennyiségére, valamint azok üvegházhatásúgáz-kibocsátására és -elnyelésére vonatkozó adatok a LULUCF-ágazatra vonatkozó, a tagállamok által az UNFCCC-nek benyújtott, az üvegházhatást okozó gázok nemzeti jegyzékének formájában megvalósuló jelentések révén nyomon követhetők és elérhetők. A helyreállított és elárasztással helyreállított tőzeglápok továbbra is használhatók produktívan, alternatív módokon. Például a vizenyős területek művelése – a vizes tőzeglápokon folytatott gazdálkodás – magában foglalhatja különböző típusú nádak termesztését, bizonyos faanyagok előállítását, áfonya és amerikai tőzegáfonya termesztését, tőzegmohák termesztését, valamint a vízi bivalyokkal való legeltetést. Az ilyen gyakorlatoknak a fenntartható gazdálkodás elvein kell alapulniuk, és a biológiai sokféleség növelésére kell irányulniuk, hogy pénzügyi és ökológiai szempontból egyaránt magas értéket képviseljenek. A vizenyős területek művelése számos, az Unióban veszélyeztetett faj számára is előnyös lehet, és elősegítheti a vizes élőhelyek és az ott élő fajpopulációk összekapcsoltságát is az Unióban. A lecsapolt tőzeglápok helyreállítására és elárasztással való helyreállítására, valamint az esetleges bevételkiesések ellentételezésére irányuló intézkedések finanszírozása számos forrásból származhat, ideértve az uniós költségvetés és az uniós finanszírozási programok kiadásait is.

(56)A 2030-ig tartó időszakra szóló új uniós erdőstratégia felvázolta, hogy helyre kell állítani az erdők biológiai sokféleségét. Az EU szárazföldi területének több mint 43,5 %-át erdők és egyéb fás területek borítják. A gazdag biológiai sokféleségnek otthont adó erdei ökoszisztémák sérülékenyek az éghajlatváltozással szemben, de természetes szövetségesek is az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásban, illetve az éghajlatváltozás és az éghajlattal kapcsolatos kockázatok elleni küzdelemben, többek között széntároló és szénelnyelő funkcióik révén, és számos egyéb létfontosságú ökoszisztéma-szolgáltatást és előnyt nyújtanak, például faanyagot és fát, valamint élelmiszereket és egyéb nem fatermékek biztosítanak, szabályozzák az éghajlatot, stabilizálják a talajt, védelmet nyújtanak az erózió elleni, valamint tisztítják a levegőt és a vizet.

(57)Helyreállítási intézkedéseket kell bevezetni annak érdekében, hogy Unió-szerte javuljon az erdei ökoszisztémák biológiai sokfélesége, beleértve azokat a területeket, amelyek nem adnak otthont a 92/43/EGK irányelv hatálya alá tartozó élőhelytípusoknak. Az erdei ökoszisztémák állapotának értékelésére szolgáló olyan közös módszer hiányában, amely lehetővé tenné az erdei ökoszisztémákra vonatkozó konkrét helyreállítási célok meghatározását, célszerű általános kötelezettséget előírni az erdei ökoszisztémák biológiai sokféleségének javítására és e kötelezettség teljesítésének mérésére olyan meglévő mutatók alapján, mint az álló és a ledőlt száradék, a nem egyidős fákból álló erdők aránya, az erdők összekapcsoltsága, az erdei madárindex és a szervesszén-készlet.

(58)A 92/43/EGK és a 2009/147/EK irányelv alapján védett élőhelyekre és fajokra, a beporzókra, valamint az édesvízi, városi, mezőgazdasági és erdei ökoszisztémákra vonatkozó helyreállítási céloknak és kötelezettségeknek kiegészítő jellegűeknek kell lenniük, és szinergiában kell működniük annak érdekében, hogy el lehessen érni az Unió szárazföldi és tengeri területein az ökoszisztémák helyreállítására irányuló átfogó célkitűzést. Az egy konkrét cél eléréséhez szükséges helyreállítási intézkedések sok esetben hozzájárulnak más célok vagy kötelezettségek eléréshez. A tagállamoknak ezért a helyreállítási intézkedéseket stratégiai módon kell megtervezniük annak érdekében, hogy azok Unió-szerte a lehető leghatékonyabban járuljanak hozzá a természet helyreállításához. A helyreállítási intézkedéseket továbbá olyan módon kell megtervezni, hogy azok foglalkozzanak az éghajlatváltozás mérséklésével és az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodással, valamint a természeti katasztrófák hatásainak megelőzésével és megfékezésével. Az intézkedéseknek az ökoszisztémák ökológiai, gazdasági és társadalmi funkcióinak – ideértve termelékenységi potenciáljukat is –, optimalizálására kell törekedniük, figyelembe véve azok hozzájárulását az érintett régiók és közösségek fenntartható fejlődéséhez. Fontos, hogy a tagállamok a rendelkezésre álló legjobb tudományos eredmények alapján részletes nemzeti helyreállítási tervet készítsenek, és a nyilvánosság kellő időben hatékony lehetőséget kapjon a tervek elkészítésében való részvételre. A tagállamoknak figyelembe kell venniük a területükön fennálló sajátos körülményeket és szükségleteket annak érdekében, hogy a tervek reagálni tudjanak a biológiai sokféleség csökkenésével kapcsolatos releváns terhelésekre, veszélyekre és okokra, és együtt kell működniük a helyreállítás és a határokon átnyúló összeköttetés biztosítása érdekében.

(59)Az Unióban a természet védelme, megőrzése és helyreállítása érdekében bevezetett vagy bevezetendő különböző intézkedések közötti szinergiák biztosítása érdekében a tagállamoknak a nemzeti helyreállítási tervük elkészítésekor figyelembe kell venniük a következőket: a Natura 2000 területekre vonatkozóan megállapított állományvédelmi intézkedések, valamint a 92/43/EGK és a 2009/147/EK irányelvvel összhangban kidolgozott kiemelt cselekvési tervek; a 2000/60/EK irányelvvel összhangban elkészített vízgyűjtő-gazdálkodási tervekben szereplő víztestek jó ökológiai és kémiai állapotának elérésére irányuló intézkedések; a 2008/56/EK irányelvvel összhangban kidolgozott tengervédelmi stratégiák valamennyi uniós tengeri régió jó környezeti állapotának elérése érdekében; az (EU) 2016/2284 irányelv keretében kidolgozott nemzeti levegőszennyezés-csökkentési programok; a Biológiai Sokféleség Egyezmény 6. cikkével összhangban kidolgozott nemzeti biodiverzitási stratégiák és cselekvési tervek, valamint az 1380/2013/EU rendelettel összhangban elfogadott állományvédelmi intézkedések és az (EU) 2019/1241 európai parlamenti és tanácsi rendelettel összhangban elfogadott technikai intézkedések.

(60)Az e rendeletben, valamint az (EU) 2018/2001 irányelvben, az (EU) 2018/1999 rendeletben és a 98/70/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben a megújuló energiaforrásokból előállított energia előmozdítása tekintetében megfogalmazott célkitűzések közötti koherencia biztosítása érdekében, különösen a nemzeti helyreállítási tervek elkészítése során a tagállamoknak figyelembe kell venniük, hogy a megújulóenergia-projektek hozzájárulhatnak a természet helyreállítására vonatkozó célkitűzések eléréséhez.

(61)Tekintettel a biológiai sokféleség csökkenése és az éghajlatváltozás által képviselt kettős kihívás következetes kezelésének fontosságára, a biológiai sokféleség helyreállítása során figyelembe kell venni a megújuló energia alkalmazását és fordítva. Közlemény a következőről REPowerEU: Közös európai fellépés a megfizethetőbb, biztonságosabb és fenntarthatóbb energiáért című közlemény kimondja, hogy a tagállamoknak gyorsan fel kell térképezniük, valamint értékelniük és biztosítaniuk kell a megújuló energiával kapcsolatos projektek céljából rendelkezésre álló megfelelő szárazföldi és tengeri területeket, amelyek arányban állnak a nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervükkel, a megújuló energiára vonatkozó, felülvizsgált, 2030-as célkitűzéshez való hozzájárulással és egyéb tényezőkkel, például az erőforrások rendelkezésre állásával, a hálózati infrastruktúrával és az uniós biodiverzitási stratégia céljaival. A megújuló energiaforrásokból előállított energia használatának előmozdításáról szóló (EU) 2018/2001 irányelv, az épületek energiahatékonyságáról szóló 2010/31/EU irányelv és az energiahatékonyságról szóló 2012/27/EU irányelv módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló bizottsági javaslat, valamint a megújulóenergia-projektek engedélyezési eljárásainak felgyorsításáról és az energiavásárlási megállapodások elősegítéséről szóló bizottsági ajánlás, amelyeket 2022. május 18-án fogadtak el, szintén előírják a megújuló energiaforrások hasznosítására alkalmas/kijelölt célterületek meghatározását. Ezek olyan, szárazföldön vagy tengeren található konkrét helyszínek, amelyek a biomasszaégető-művektől eltérő, megújuló energiaforrásokból energiát előállító erőművek telepítésére különösen alkalmasak, ahol a megújuló energia adott típusának elterjesztése várhatóan nem jár jelentős környezeti hatásokkal, tekintettel a kiválasztott terület sajátosságaira. A tagállamoknak előnyben kell részesíteniük a mesterséges és épített felületeket, például a tetőket, a közlekedési infrastruktúra területeit, a parkolóterületeket, a hulladéktelepeket, az ipari telephelyeket, a bányákat, a mesterséges szárazföldi víztesteket, a tavakat vagy tározókat, és adott esetben a települési szennyvíztisztító telepeket, valamint a mezőgazdasági célra nem használható leromlott talajú földterületeket. A megújuló energiaforrások hasznosítására alkalmas/kijelölt célterületek kijelölésekor a tagállamoknak kerülniük kell a védett területeket, és fontolóra kell venniük a nemzeti természethelyreállítási terveket. A tagállamoknak össze kell hangolniuk a nemzeti helyreállítási tervek kidolgozását a megújuló energiaforrások hasznosítására alkalmas/kijelölt célterületek kijelölésével. A természethelyreállítási tervek elkészítése során a tagállamok biztosítják a szinergiákat a már kijelölt, a megújuló energiaforrások hasznosítására alkalmas/kijelölt célterületekkel, és biztosítják, hogy a megújuló energiaforrások hasznosítására alkalmas/kijelölt célterületek működése – ideértve az (EU) 2018/2001 irányelvben előírt, a megújuló energiaforrások hasznosítására alkalmas/kijelölt célterületeken alkalmazandó engedélyezési eljárásokat is – változatlan maradjon.

(62)A tagállamokban már tervezett vagy bevezetett helyreállítási intézkedésekkel való szinergiák biztosítása érdekében a nemzeti helyreállítási terveknek el kell ismerniük és figyelembe kell venniük ezeket a helyreállítási intézkedéseket. Tekintettel arra, hogy az IPCC 2022. évi jelentése jelezte, hogy sürgős szükség van a leromlott állapotú ökoszisztémák helyreállítására irányuló intézkedésekre, a tagállamoknak ezeket az intézkedéseket a helyreállítási tervek elkészítésével párhuzamosan kell végrehajtaniuk.

(63)A nemzeti helyreállítási terveknek figyelembe kell venniük az ökoszisztémák állapotának értékelése, a helyreállítási intézkedések azonosítása és bevezetése, valamint a nyomonkövetési célok szempontjából releváns kutatási projektek eredményeit is.

(64)Célszerű figyelembe venni az Unió legkülső régióinak sajátos helyzetét, amelyeket az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 349. cikke sorol fel, és amelyek támogatására az említett cikk egyedi intézkedéseket ír elő. Amint az a 2030-ig tartó időszakra szóló uniós biodiverzitási stratégiában is szerepel, különös figyelmet kell fordítani a legkülső régiók ökoszisztémáinak védelmére és helyreállítására, tekintettel azok rendkívül gazdag biológiai sokféleségére.