HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 424/20

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak: Az ipari termékek belső piacának jövője

COM(2014) 25 final

2014/C 424/03

Előadó: Denis MEYNENT

2014. március 7-én az Európai Bizottság úgy határozott, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 304. cikke alapján kikéri az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményét a következő tárgyban:

A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak – Az ipari termékek belső piacának jövője

COM(2014) 25 final.

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Egységes piac, termelés és fogyasztás” szekció 2014. május 14-án elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2014. június 4–5-én tartott, 499. plenáris ülésén (a június 4-i ülésnapon) 144 szavazattal 2 ellenében, 3 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1 Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság (EGSZB) üdvözli az Európai Bizottság „Az ipari termékek belső piacának jövője” c. közleményét. A közlemény illeszkedik ahhoz az aktuális és kedvezően fogadott tendenciához, amely egy EU-szintű iparpolitika kidolgozására irányul, és amely elsősorban Az európai ipar „reneszánszáért” c. közleményben fogalmazódott meg.

1.2 Az EGSZB szerint az ipari termékekre vonatkozó műszaki szabványok demokratikus, nyílt és átlátható szabályozás alá kell, hogy tartozzanak, az érdekeltek széles körét, de legalább az alábbiakat vonva be: a vállalkozások és így a kkv-k, a munkavállalók és képviselőik, a fogyasztók és a környezetvédelmi civil szervezetek. Annak érdekében, hogy e nyitottság kézzelfogható valósággá váljon, indokolt, hogy a részvételhez elegendő erőforrással nem rendelkező érdekcsoportok közpénzből történő támogatást kapjanak.

1.3 Az azon közérdekű ügyekkel kapcsolatos „alapvető követelmények” alkalmazási körének, amelyek műszaki szabvánnyá válhatnak, nem lenne szabad a biztonságra, valamint az egészség-, környezet- és fogyasztóvédelemre korlátozódnia. Magában kellene foglalnia minden, demokratikus döntéssel legitimnek ítélt közérdeket, és különösen a termelés társadalmi és környezeti feltételeit, a műszaki rendszerek interoperabilitását, valamint a hozzáférést minden felhasználó számára.

1.4 A műszaki szabványok rendszeresen felülvizsgálandók és javítandók, annál gyakrabban, minél innovatívabb az ágazat. Az EGSZB szerint e változásoknak nem szabad lelassulniuk, a vállalkozásokra és főként a kkv-kre gyakorolt hatásukat azonban minimálisra kell csökkenteni.

1.5 A jogalkotási javaslatok hatását értékelni kell a kkv-kre gyakorolt hatásuk szempontjából a kisvállalkozói intézkedéscsomag szellemében (1). Ezért a kkv-kat nem lenne szabad kivenni a szabályozások hatálya alól, mivel ezek célja olyan közérdekek védelme, amelyek függetlenek a terméket megtervező vagy legyártó vállalkozás méretétől, illetve mert el kell kerülni a kétsebességű piac kialakulását.

1.6 Az EGSZB egyetért az Európai Bizottság arra irányuló javaslatával, hogy az ipari termékekre vonatkozó előírások összehangolására az irányelv eszköze helyett a rendeletet alkalmazzák, amely egységesen és azonnal hajtandó végre az egész Unióban, úgy ahogy a 768/2008/EK európai parlamenti és tanácsi határozat is általánosan végrehajtandó rendeletté alakul át, ami leegyszerűsíti majd a szabályozási struktúrát és megkönnyíti annak megértését, különösen a kkv-k számára.

1.7 Az EGSZB támogatja, hogy ingyen bocsássák valamennyi érdeklődő – és főként a kkv-k – rendelkezésére a szabványkivonatokat.

1.8 Az EGSZB javasolja az Európai Bizottságnak, hogy – kommunikációs költségvetési források segítségével – széles körben tájékoztassanak a belső piacon és a harmadik országok piacain az európai szabványok által előírt magas követelményszintről és az annak megfelelő termékek kiváló minőségéről, bevonva ebbe az 1.2. pontban felsorolt érintetteket.

1.9 Az ipari termékek piacát érintő műszaki szabványok jelenlegi szabályozásának demokratikus, nyitott és átlátható jellege feltétlenül megőrzendő a szabadkereskedelmi megállapodások kötésekor.

1.10 Az EGSZB egyetért egy központosított elektronikus adatbázis létrehozásával, ami elősegítené az egyes termékekre vonatkozó szabályozásról való tájékoztatást.

1.11 Az EGSZB támogatja egy az egységes piac „elektronikus felügyeletét” célzó eszköz bevezetését, amely lehetővé tenné a jóhiszeműség elvének megsértéséről jelentést tevők számára, hogy bizalmasan tájékoztassák a hatóságokat arról, ha egy ipari termék a tapasztalataik szerint nem felel meg a tervezési, gyártási vagy behozatali előírásoknak.

1.12 Az EGSZB úgy véli, hogy az ipari termékekre vonatkozó, papíralapú műszaki tájékoztatók tartós, autentikus és hamisíthatatlan szerződéses formátumok, és hogy az elektronikus forma csak akkor részesíthető előnyben, ha megfelel ugyanezen kívánalmaknak.

1.13 Az EGSZB megállapítja, hogy az ipari termékek belső piacán továbbra is léteznek bizonyos akadályai a szabad áramlásnak és a szabadversenynek. Az EGSZB szeretné, ha megerősítenék a piacfelügyeletet. A tagállamokat arra kell ösztönözni, hogy az európai koherencia fokozása érdekében tegyék egységesebbé szankcióikat, összehasonlíthatóakká a piac és a termék-/szolgáltatásértékesítés ellenőrzésének a szintjeit és műszaki vonatkozásait.

2. Bevezetés

2.1 Közleményével, amely a 2012. októberinek a folytatása, az Európai Bizottság az ipari termékek belső piacára vonatkozó szabályozás lehetséges változásait veszi fontolóra a kereskedelem globalizálódása, a termékek technikai fejlődése, valamint az új termékek és technológiák forgalomba hozatala fényében. A hatályos szabályozás által a termékpiacra gyakorolt hatás felméréséről van szó az ipari cégek és az egységes piaci szereplők szempontjából, az európai bizottsági szolgálatok kapcsolódó (csupán angolul elérhető) munkadokumentumában hivatkozott nyilvános konzultáció és esettanulmányok eredményei alapján.

2.2 Az európai bizottsági dokumentum nyomon követi az ipari termékekre irányadó uniós jog alakulását a jogszabály-harmonizáció „új megközelítésének” 1985. évi elfogadásától kezdve: az uniós jogalkotó meghatározza az „alapvető követelményeket”, vagyis a biztonsági, egészség-, környezet- és fogyasztóvédelmi célkitűzéseket, amelyeket a cégeknek teljesíteniük kell termékeiknek az EU piacán való forgalomba hozatalakor, a legmagasabb védelmi szintet biztosítva (EUMSZ, 114. cikk). Ami a fenti „alapvető követelményeket” illeti, a harmonizáció európai bizottsági mandátum alapján európai szabványügyi szervezetek által meghatározott szabványok révén történik.

2.3 Az ipari termékek olyan nem élelmiszerjellegű termékek, amelyek ipari gyártási folyamat eredményei, azonban a közlemény ezeken belül azokra összpontosít, amelyek tárgyában nem történt a közelmúltban jogalkotás, felülvizsgálat vagy értékelés. Nem vonatkozik az olyan igen specifikus és külön tárgyalt termékekre, mint a gyógyszeripari termékek.

2.4 Az Európai Bizottság szerint a harmonizáció az érintett termékek forgalmának jelentős növekedését tette lehetővé, amely gyorsabb volt, mint a teljes gyáripari értéktöbblet-növekedése 2000 és 2012 között. Az uniós szintű jogalkotás kedvezett a méretgazdaságosságnak, fokozva ugyanakkor a vállalatok versenyképességét, megelőzve azon megfeleltetési költségeket, amelyek a korábban eltérő tagállami előírásokból vagy időnként az előírások hiányából eredtek.

2.5 A fenti 1985-ös megközelítés alapján bevezetett szabályok megerősítették a fogyasztók európai termékekbe vetett bizalmát is.

3. Általános megjegyzések

3.1 Az ipari termékek belső piacának megfelelő működéséhez elengedhetetlenül szükséges az értéklánc fogyasztóinak és professzionális felhasználóinak a bizalma abban, hogy e termékek megfelelnek a közérdekű „alapvető követelményeknek”. E bizalom hiányában abbamaradnak az ügyletek, összeomlik a piac és csak az alacsony színvonalú termékek maradnak meg azon (2).

3.2 E követelmények között található a fogyasztók és az ipari dolgozók egészsége és biztonsága, a környezetvédelem, és szélesebb értelemben minden demokratikus döntéssel legitimnek ítélt közérdek, de különösen a termelés szociális és környezeti feltételei, és a műszaki rendszerek interoperabilitása, valamint a hozzáférés minden felhasználó számára.

3.3 A fenti „alapvető követelmények” olyan demokratikus politikai döntéshozatali folyamat eredményei, amelyek törvényekhez vagy szabályozásokhoz vezettek, ami legitimitásuk alapját képezi. A közhatalom jogosult e követelményeket meghatározni és a belső piac valamennyi szereplőjével betartatni.

3.4 Az EGSZB szerint az ipari termékek műszaki szabványai jelentik e közérdekű „alapvető követelmények” technikai leképezését. Politikai eszközökről van tehát szó, amelyeket maradéktalanul annak is kell tekinteni. Elsősorban az EUMSZ 114. cikkében meghatározott közérdekű célkitűzések valamelyikének, vagy akár azokon túlmutatóaknak a teljesítésére irányuló, általános politikai eszközökről van szó: a felhasználó (fogyasztó vagy szakmai alkalmazott) egészsége és biztonsága, a munkavállalók termelékenységének és motiváltságának kedvező munkafeltételek, a sérülékeny, nem megújuló vagy ritka természeti erőforrások (éghajlat, ásványi erőforrások, bioszféra, növényi és állatfajok, víz) megőrzése, állatjólét, a kommunikáció és az adatok bizalmassága és integritása, az összetett rendszerek elemeinek interoperabilitása és más, demokratikus döntéssel meghatározott eszközök.

3.5 Másodsorban iparpolitikai és piaci strukturális eszközökről van szó. A szigorú műszaki szabványnak való megfelelés egy a nemzetközi piacon alkalmazható, nem áron, hanem minőségen alapuló megkülönböztetési és versenyképességi eszköz. A jövőbeli szükségleteknek és piaci változásoknak elébe menve a szabványok segítik az európai ipari cégeket az újításban, az élenjárásban és abban, hogy kínálatuk csak enyhén legyen árérzékeny, tehát egyszerre legyen jövedelmező és magas színvonalú munkahelyeket teremtő hatású. Amikor versengő szabványok ütköznek egy piacon (különösen ha interoperábilisak), a szabvány kiválasztása hatással van az annak révén versenyelőnyhöz jutó vállalatokra, és így a gazdasági tevékenység és az ebből eredő munkahelyek helyszínére.

3.6 Az ipari termékekre vonatkozó műszaki szabványok politikai jellegéből az következik, hogy e szabványok nem tekinthetők magánérdekek és műszaki szakemberek számára fenntartott területnek. Ellenkezőleg: demokratikus, nyílt és átlátható szabályozás tárgyát kell, hogy képezzék, amely az érdekelt felek széles körét bevonja. E szabályozás az alábbi 5 döntéshozatali szakaszra vonatkozik: — a szabványosítás időszerűsége, — a szabványosításhoz rendelt célok, — az e célok eléréséhez szükséges technikai eszközök, — a szabványnak való megfelelés ellenőrzése és a piacfelügyelet, valamint — a hatásos, arányos és visszatartó erejű szankciók alkalmazása meg nem felelés esetén.

3.7 E szabályozásnak olyan nyitott és legitim intézményekre kell támaszkodnia, amelyek valamennyi érintett félnek konkrét lehetőséget biztosítanak a döntés befolyásolására. A szabályozásban jogosan részt vevő felek listája az EGSZB szerint nyitott és a szabályozás pontos jellegétől függő kell, hogy legyen (a tenyésztett állatok jólétére vonatkozó szabvány tehát nem ugyanazokat az érintetteket fogja mozgósítani, mint a digitális kommunikációs eszközök interoperabilitására vonatkozó). Az érdekcsoportok e listájának ugyanakkor legalább a következőket kell tartalmaznia: a vállalatok és azokon belül a kkv-k, az alkalmazottak és képviselőik, a fogyasztók és a környezetvédelmi civil szervezetek.

3.8 Abból, hogy a műszaki szabványok az iparpolitika, a minőségen alapuló versenyképesség, valamint a technikai, társadalmi és környezeti igényekre való felkészülés eszközei és a műszaki innováció forrásai, az következik, hogy e szerep megőrzéséhez rendszeresen felülvizsgálandók és javítandók, méghozzá annál gyakrabban, minél innovatívabb az ágazat. Az igen erősen újító jellegű és számottevő fejlődési potenciállal bíró ágazatok esetében az EGSZB azt ajánlja, hogy párhuzamosan kövessék nyomon a szabályozási és szabványosítási folyamat demokratikus és társadalmi legitimitásával összefüggő, a 3.2–3.7. pontokban meghatározott célokat és a szabványok gyors kidolgozásával, majd pedig a végrehajtásukkal kapcsolatosakat. Minimálisra mérséklendő azonban e változások vállalatokra gyakorolt hatása.

3.9 Végül az ipari termékek műszaki szabványai a (végső és köztes) fogyasztók tájékoztatásának és képzésének kivételes eszközei. Megadják a számukra az ahhoz szükséges tárgyilagos és pontos információt, hogy önállóan eldöntsék, megfelel-e a termék az igényeiknek. Az ezáltal tájékozott és képzett fogyasztók érzékenyek a minőséggel való megkülönböztetésre, és így elősegítik az – alkalmazottai magas képzettségi és motivációs szintjére építő – európai ipar nem áralapú versenyképességét. E szabványok tehát alapvető elemét jelentik a magas színvonalú ipari szolgáltatók, valamint az igényes és szigorú fogyasztók közti szimbiózisnak.

4. Részletes megjegyzések

4.1 Az irányelvek által harmonizált szabványok eddigi szabályozása instabilitáshoz és a vállalatok állandó – néha hiábavaló – alkalmazkodási törekvéséhez vezetett. Könnyen tagállamonként heterogén jogszabályokat eredményezhet ugyanis. Ez a sokféleség csekély jelentőségűnek tűnik, de számottevőnek bizonyul, ha az ipari termékek szabványnak való megfeleltetéséhez szükséges részletességgel vizsgáljuk. E területi heterogenitáshoz időbeli változatosság társul, az irányelvnek a 28 nemzeti joganyagba való átültetése eltérő időpontjaiból következően. Mivel az átültetési időszakok akár 36 hónapra is elnyúlhatnak, és a szabványok naprakésszé tétele is nagyságrendileg ugyanilyen periódusonként – sőt, az erősen innovatív ágazatokban még gyakrabban – történik, a cégek állandóan egy bizonytalan és homályos „átmeneti” időszakban találják maguk.

4.2 Ebben a helyzetben – amely különösen nehéz a szabályozás változásának nyomon követésére kevés eszközzel bíró kkv-k számára – határozottan üdvözöljük az Európai Bizottság arra irányuló javaslatát, hogy az irányelv eszköze helyett az egységesen és azonnali hatállyal végrehajtandó rendeletet alkalmazzák. Az EGSZB úgy véli, hogy e rendelkezés igen kedvező. Általa megszüntethető a szabályozás instabilitásának egy jelentős forrása, a kutatási, fejlesztési és innovációs (K+F+I) szakemberek pedig egy mind az 500 millió fogyasztó számára valóban egységes, több éven át stabil környezetben dolgozhatnak, az egyes szektorok innovációintenzitásának megfelelő ütemben.

4.3 Ez az érvelés azt is alátámasztja, hogy a rendelet eszközének az ipari termékekre vonatkozó műszaki szabványok meghatározását célzó alkalmazása tekintetében szubszidiaritási szempontból az uniós szintű fellépés nyilvánvalóan hatékonyabb a tagállami szintűnél.

4.4 Az EGSZB azt is támogatja, hogy a 768/2008/EK európai parlamenti és tanácsi határozatot általánosan végrehajtandó rendeletté alakítsák át. Az ágazati műszaki szabványosítás egészét érintő, horizontálisan alkalmazandó, közös definíciók, terminusok és fogalmak bevezetése segít elkerülni az átfedéseket és ismétlődéseket, megkönnyíti a szöveg későbbi változtatását, és megfelel a műszaki szabályírás bevált gyakorlatainak.

4.5 Az a cél, hogy az érdekeltek széles köre vegyen részt a szabványosítási munkában és így a fenti 3.6. pontban azonosított öt szakaszban, közérdekű célkitűzés. E széles körbe olyan érdekeltek tartoznak, amelyek csupán csekély erőforrással rendelkeznek, mint a szakszervezetek, a kkv-k, a fogyasztói és környezetvédelmi szervezetek. Az EGSZB szerint ezért annak érdekében, hogy a folyamat nyitottsága kézzelfogható valósággá válhasson, indokolt, hogy a fenti érdekcsoportok e tevékenységekben való részvételükhöz közpénzből történő támogatást és beleszólási jogot nyerjenek.

4.6 Az EGSZB támogatja, hogy ingyen bocsássák rendelkezésre a szabványkivonatokat. Az előírásokat valóban mindenkinek ismernie kell, de a műszaki szabványokhoz való hozzáférésért díj fizetendő még mielőtt kellő részletességgel megismerhető lenne a szabvány tárgya és hatálya, és így az, hogy alkalmazandó-e az adott esetben. Ez nemcsak a kkv-k számára hátrányos, hanem valamennyi érdekelt számára. Ezért támogatja az EGSZB a szóban forgó intézkedést, kéri ugyanakkor, hogy minden érdeklődő esetében általánosan legyen érvényes a rendelkezésre bocsátási kötelezettség.

4.7 Az EGSZB pártolja egy központosított elektronikus adatbázis létrehozását, amely minden terméket illetően hozzáférést nyújtana azon szabványok listájához, amelyeknek az megfelel, és megjelölné a megfelelést igazoló tanúsítás típusát is (főként, ha öntanúsításról vagy engedéllyel rendelkező harmadik fél általi tanúsításról van szó). Ez az adatbázis regisztráció alapján ingyenesen automatikus figyelmeztetést küldhetne e-mailben az adott terméket érintő valamennyi szabványváltozásról.

4.8 Az EGSZB támogatja egy az egységes piac elektronikus felügyeletét célzó eszköz bevezetését, amely lehetővé tenné a jelentést tevők számára, hogy bizalmasan tájékoztassák a hatóságokat arról, ha egy ipari termék a tapasztalataik szerint nem felel meg a tervezési, gyártási vagy behozatali előírásoknak. A jóhiszemű jelentéstevők védelmet kell, hogy élvezzenek az esetleges eljárásokkal és büntetésekkel – alkalmazottként például az elbocsátással – szemben. Egy ilyen együttműködésen alapuló, megosztott és az Internet 2.0 technológiáját kiaknázó piacfelügyelet révén javítható az EU-szerte forgalmazott ipari termékek felhasználóinak egészsége és biztonsága, és megvédhetők a szabályozásnak megfelelő vállalatok a tisztességtelen versenytársaik visszaéléseivel szemben.

4.9 Az EGSZB szerint az ipari termékekre vonatkozó műszaki tájékoztatók a megvásárlásukból eredő szerződés elemeit kell, hogy képezzék ahhoz, hogy a vásárlás tájékozottan és tudatosan történhessen, valamint a vételt követően meghibásodás, baleset vagy az ígért teljesítménytől való elmaradás esetére. Ez a műszaki információ egyáltalán nem „haszontalan”, vagy „az esztétikát rontó”, ahogyan azt az európai bizottsági közlemény állítja. Ezzel szemben – tartós, autentikus, hamisíthatatlan és a rendelkezésre álló elektronikus eszközöknek a termék élettartama során történő változásától függetlenül olvasható formában – a felhasználó rendelkezésére bocsátandó. Ezért véli úgy az EGSZB, hogy a papíralapú, az értékesítés országának nyelvén készült, az eladás helyszínén megtalálható és a csomagban is elhelyezett tájékoztatók megfelelnek e kívánalmaknak, és hogy az elektronikus forma csak akkor részesíthető előnyben, ha teljesíti a fenti funkcionális követelményeket.

4.10 Az EGSZB javasolja az Európai Bizottságnak, hogy – kommunikációs költségvetési források segítségével – széles körben tájékoztassanak a belső piacon és a harmadik országok piacain az európai szabványok által előírt magas követelményszintről és az annak megfelelő termékek kiváló minőségéről, a 3.7. pontban felsorolt érdekelt felek bevonásával. A fogyasztók és a professzionális felhasználók így jobban megismerik majd az adott ajánlat előnyeit. Ez a minőség teljesen tárgyilagos és megbízható kritériumán alapuló versenyelőnyhöz juttatná az Európában, vagy az európai szabványoknak megfelelően tervezett és gyártott termékeket, és ezáltal az európai cégeket és munkavállalókat.

4.11 A jogalkotási javaslatok hatását értékelni kell a kkv-kre gyakorolt hatásuk szempontjából a kisvállalkozói intézkedéscsomag szellemében (3). Ezért az EGSZB határozottan kiáll azon európai bizottsági álláspont mellett, hogy semmilyen jogszabályi mentességben ne részesüljenek a kkv-k: a termékek által a fogyasztók és a professzionális felhasználók egészsége és biztonsága számára jelentett kockázat, a természeti erőforrások megőrzése, a létező műszaki rendszerekkel való kompatibilitás mind közérdekű célkitűzések, amelyek függetlenek a terméket megtervező vagy legyártó vállalkozás méretétől. Ráadásul egész ágazatok darabolódtak szét és állnak nagyszámú kkv-ből, különösen bizonyos olyan fogyasztási cikkek piacán, mint a ruházat vagy a háztartási eszközök. A szabványosítási követelmények enyhítése a kkv-k tekintetében elfogadhatatlan, mivel ez valójában a fenti ágazatok mentesítését jelentené, amelyek együttes hatása a fogyasztásra és így a kockázatokra jelentős. Egy ilyen mentesség emellett egy kétsebességű piac kialakulásához is vezetne, amelyen a kkv-ktől eredő kínálatot (jogosan) rosszabb minőségűnek tartanák, mivel kevésbé szigorú vagy kisebb számú szabványnak felelnének csak meg, ami növelné a versenyhátrányukat a nagyobb cégcsoportoktól származó termékekkel szemben, amelyek ráadásul jelentősebb reklámköltségvetéssel is bírnak.

4.12 Az EGSZB nem osztja azt az európai bizottsági nézetet, miszerint a szabványváltozások olyan gyakoriak lennének, hogy a cégek „belefulladnának” azokba. A szabványváltozás gyakorisága az ágazat innovációintenzitásától függ, és hozzájárul az európai ipar nem áralapú versenyképességéhez. Nem szabad lelassulnia, bár az EGSZB elismeri, hogy a kkv-kat jobban kellene tájékoztatni e változásokról, szükség esetén a 4.7. pontban említett adatbázis felhasználásával. Az Európai Bizottság által nyújtott azon válasz mindazonáltal, amely az irányelv helyett a rendelettel történő szabványmódosítást irányozza elő, megfelelő és elégséges reakció a kifejezett aggodalmakra.

4.13 Az EGSZB szerint az Európai Unió tagállamai által az ipari termékek egységes piacának tényleges kialakítása felé 1993 óta megtett hosszú, de még végigjáratlan út során nyert történelmi tapasztalatok – maradéktalanul figyelembe véve az ilyen termékekre vonatkozó műszaki szabványok szabályozásának politikai természetét, és ezáltal demokratikus, nyitott és átlátható jellegét – feltétlenül megőrzendők a szabadkereskedelmi megállapodások megkötésekor. Az EGSZB arra hívja tehát fel az Európai Bizottságot, hogy a folyamatban lévő tárgyalások során a szabványosítási, majd pedig megfelelőség-ellenőrzési folyamatnak a 3.6. pontban azonosított öt szakaszát illetően alakítson ki olyan intézményi keretet, amelyre igaz a fenti demokratikus, nyitott és átlátható jelleg. A termékekre vonatkozó szabványok, valamint a közérdeket védő szabályozások és döntések, továbbá a tiszteletben nem tartásukból eredő szankciók nem szabad, hogy támadhatók legyenek nem vámjellegű akadályokként, ha megfelelnek a közösségi jogszabályoknak és a WTO-egyezményeknek.

4.14 A közérdekű célkitűzések műszaki szabványokon át történő elérése konkrét és még megoldatlan nehézségeket okoz, ha az értéklánc határon átnyúló, és túllép egyetlen joghatóság szabályainak hatókörén. Az EGSZB azt ajánlja, hogy az ezzel kapcsolatos erőfeszítések elsősorban a termékkel és előállításának fizikai és társadalmi folyamatával összefüggő tárgyilagos és megbízható adatok megszerzésére és hitelesítésére irányuljanak. Ezek az adatok, amelyeket ezután továbbítanak az értéklánc mentén, így összevethetők lennének az egyes joghatóságok „alapvető követelményeivel”, maradéktalanul tiszteletben tartva azok szuverenitását.

4.15 Továbbra is léteznek bizonyos, a szabad mozgást és a versenyt gátló problémák. Műszaki normákra vonatkozó szabadalmakról van például szó, illetve a szabványok és a jogszabályok betartatását célzó ellenőrzések eredményességéről.

4.16 Ha egy szabadalom műszaki normává váló innováción alapul, elengedhetetlen, hogy a versenytársak reális áron férhessenek hozzá a kötelező licencekhez. A szellemi tulajdonjogra vonatkozó joganyagnak valódi védelmet kell nyújtania az innováció számára anélkül, hogy a szabadalom vagy a szerzői jog az ipari verseny és az innováció gátjaiként lenne felhasználható. Az EGSZB szerint ezért e joganyag szerepét figyelembe kell venni az egységes piacon való szabad áramlás ösztönzésekor, amihez jelentős mértékben hozzá fog járulni az egységes európai szabadalom, melyhez az EGSZB különösképpen ragaszkodik. Ezzel szemben az EGSZB megfigyelései szerint egyes nem európai országokban, így az Amerikai Egyesült Államokban, a szabadalmak bejegyzéséhez nem kapcsolódik mindig elegendő, a korábbi eredmények feltárását célzó kutatás, ami megkérdőjelezi újító erejüket, a triviális szabadalmak elfogadása kétségbe vonja „találmány” jellegüket, míg a megjelenés és a tapintás elvont fogalmain alapuló („look and feel”) szabadalmak ellentétesek a kizárólag az adott eredmény elérésének módjára vonatkozó találmányi szabadalom elvével magával, függetlenül a fenti megjelenés kialakításának technikai módszerétől. Ez a helyzet visszaélésekkel terhes perekhez vezet, amelyekben az európai cégek pozíciója a gyengébb.

4.17 Ide tartoznak a szankciók is, amelyek nem mindig helyénvalóak, arányosak és visszatartó erejűek a tagállami vagy európai műszaki szabványok megsértésének a büntetése kapcsán. Az adminisztratív vagy büntetőjogi szankciók a piacellenőrzéshez hasonlóan a tagállamok illetékességébe tartoznak, sokféleségük könnyen az igazságszolgáltatási fórumok közti válogatáshoz („forum shopping”) vezethet egy új termék európai piaci bevezetésekor. Az olyan intézkedéseknek, mint a „blue guide”, a RAPEX, vagy a SOLVIT eljárás, arra kell tehát ösztönözniük a tagállamokat az európai koherencia fokozása érdekében, hogy egységesebbé tegyék szankcióikat, és összehasonlíthatóakká a piac, valamint a termékek és szolgáltatások értékesítése ellenőrzésének a szintjeit és műszaki vonatkozásait. Az Európai Bizottság, amely megindítja a jogalkotási folyamatokat, és ellenőrzi azok végrehajtását a tagállamok tevékenységét felügyelve, meg nem felelés esetén az Európai Bírósághoz fordulhat. Végső soron az Európai Bíróság biztosíthatja a tagállami jogszabályok, valamint a piacok és a termékek-szolgáltatások ellenőrzésének bizonyos fokú európai összhangját.

4.18 Az EGSZB szeretné, ha megerősítenék a piacfelügyeletet.

4.18.1 Annak érdekében, hogy küzdjünk a „CE” jelzés esetleges tájékozatlan vagy gátlástalan termelők általi megalapozatlan alkalmazása ellen, elsősorban javítani kellene a termékek beléptetéséhez és forgalomba hozatalához kötődő vámellenőrzéseket, és meg kellene győződni a termékekre vonatkozóan az érintett márkaképviseletek, importőrök és forgalmazók által betartandó megfeleltetési kötelezettségek teljesítéséről, a hatályos közösségi szabályozásnak megfelelően. Azzal, ha a CE-címkén feltüntetik a termék jogi felelősének hivatkozási számát, amelynek alapján az interneten megtalálható a felelős jogi személyisége és a megfelelési dokumentáció, elősegíthető a megfelelőség fenti ellenőrzése, beleértve azt az esetet is, amikor ezt jelentést tevő fogyasztók végzik (4.8. pont).

4.18.2 A költségvetési megszorítások összefüggésében az EGSZB fel kívánja hívni a figyelmet annak szükségességére, hogy a piacfelügyeletért felelős hatóságokat ellássák a feladatuk végrehajtásához megkívánt eszközökkel, és hogy a tevékenységüket azokra a helyekre összpontosítsák, ahol gyakoribbak a csalási kísérletek (kikötők, „hard discount” vagy nem fix helyszínű értékesítési pontok), megerősítve az adminisztratív együttműködést, főként a hamisítás elleni harcot illetően. A 4.8. pontban hivatkozott jelentéstételi eszköz révén alacsony közpénzből történő kiadás árán javulhat a hatékonyságuk.

4.18.3 Az EGSZB aggódik amiatt, hogy egyes ipari szereplők olyan súllyal bírhatnak adott tagállam gazdasági életében vagy foglalkoztatásában, hogy a tevékenységük esetleges áthelyezése arra kényszerítheti a tagállami adminisztrációt, hogy lemondjon mindennemű szankcióról, veszélyeztetve ezzel a fogyasztókat, és tisztességtelen versenynek téve ki az egész Unió vállalatait és alkalmazottait.

4.19 Az EGSZB szerint rendszeres jelentéstételi kötelezettség és helyszíni vizsgálat révén szorosan nyomon követhető a termékek változása; a fogyasztóvédelmi szerveknek és a szakszervezeteknek pedig, amelyek elsősorban egészségi és biztonsági kérdésekben egyértelműen betölthetik a jelentést tevő szerepét, részt kellene venniük a szabványok kidolgozásának és végrehajtásának valamennyi szakaszában.

Kelt Brüsszelben, 2014. június 4-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Henri MALOSSE

(1) HL C 376., 2011.12.22., 51. o.

(2) Ezt az eredményt 1970-ben mutatta ki G. Akerlof gazdasági Nobel-díjas szakértő a használt gépjárművekről szóló cikkében (Akerlof, George A., 1970). „The Market for 'Lemons': Quality Uncertainty and the Market Mechanism”. Quarterly Journal of Economics (The MIT Press) 84 (3): 488–500. doi:10.2307/1879431).

(3) HL C 376., 2011.12.22., 51. o.