A légi közlekedés nem szén-dioxiddal kapcsolatos éghajlati hatásainak naprakész elemzése és a lehetséges szakpolitikai intézkedések az UNIÓS kibocsátáskereskedelmi irányelv 30. cikkének (4) bekezdése értelmében

1. Bevezetés

Az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének (ETS) légi közlekedéssel kapcsolatos 2017-es felülvizsgálatának részeként a társjogalkotók azzal bízták meg az Európai Bizottságot, hogy a 2003/87/EK irányelv 30. cikkének (4) bekezdésének megfelelően készítsen „naprakész elemzést (...) a légi közlekedés nem szén-dioxiddal kapcsolatos hatásairól, amelyhez adott esetben jogalkotási javaslatot csatol arról, hogy e hatásokat miként lehet a legmegfelelőbben kezelni.”

Ezt megelőzően elemzések a légi közlekedésnek az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerébe történő kiterjesztésére vonatkozó 2006-os hatásvizsgálat során készültek, amely a nitrogén-oxidok (NOX) szabályozásának lehetőségét vizsgálta, valamint a 2008-as, „Alacsony NOX nagyobb magasságokban: A légi közlekedés NOX-kibocsátása éghajlati hatásainak csökkentésére irányuló politikák” (Lower NOX at Higher Altitudes: Policies to Reduce the Climate Impact of Aviation NOX Emission) című tanulmány kapcsán. Ezeknek az elemzéseknek az idején a tudományos ismereteket még nem tartották kellően előrehaladottnak ahhoz, hogy szakpolitikákat javasoljanak e hatások kezelésére. Ehelyett 2012 óta az Unió kibocsátáskereskedelmi rendszere, mint az EU klímapolitikájának sarokköve kizárólag az alá tartozó repülések szén-dioxid (CO2) kibocsátását szabályozza, amely a nem szén-dioxiddal kapcsolatos hatásokkal ellentétben közvetlenül korrelál a fogyasztott üzemanyag mennyiségével.

Az uniós kibocsátáskereskedelmi irányelv 30. cikkének (4) bekezdésében foglalt követelmény teljesítése érdekében az Európai Bizottság megbízást adott az Európai Unió Repülésbiztonsági Ügynöksége (EASA) számára egy jelentés készítésére. A jelentés áttekinti a jelentős fejlődésen átesett tudományos ismereteket, bemutatva a szén-dioxid-kibocsátás mellett a légi forgalommal összefüggő főbb éghajlati hatások naprakész elemzését. Az EASA a munkát a terület uniós, norvégiai és egyesült királysági elismert szakértőiből álló projektcsoport révén végezte el, amely az éghajlatkutatás különböző irányzatainak teljes spektrumát lefedte. Ez lehetővé tette a nyílt eszmecserét és az eltérő vélemények megfontolását valamennyi azonosított kérdés elemzése során. A benyújtott elemzések tudományos szigorát ez, valamint a munka két szakértői értékelésen keresztül történő hitelesítése biztosította.

A szakértők munkája a következő irányadó kutatási kérdések köré szerveződött:

·Melyek a légi közlekedés nem szén-dioxid-kibocsátással összefüggő éghajlatváltozási hatásaival kapcsolatos legújabb ismeretek?

·Milyen tényezők/változók vannak befolyással ezekre a hatásokra – pl. technológia/tervezés, műveletek, üzemanyag, piaci alapú intézkedések? Milyen mértékű ez a hatás? Mutatnak-e ezek a tényezők/változók kompromisszumokat vagy kölcsönös függőséget a különböző hatások között?

·Milyen kutatásokra került sor a nem szén-dioxiddal kapcsolatos éghajlati hatások csökkentését célzó lehetséges szakpolitikai intézkedések terén? Milyen előnyei és hátrányai vannak a szakpolitikai lehetőségeknek a végrehajtás szempontjából? Milyen ismeretbeli hiányosságok állnak fenn továbbra is?

A szakértők által értékelt, nem szén-dioxiddal kapcsolatos hatások ugyanis a légi járművekből származó nitrogén-oxidok (NOX), koromrészecskék, oxidált kénszármazékok és vízgőz kibocsátásából származnak. Nettó hatásként melegítik az éghajlatot, noha számos egyedi felmelegítő és hűtő hatás származik a légi közlekedés nem szén-dioxiddal kapcsolatos kibocsátásából, különböző fokú kompromisszumokkal és bizonytalanságokkal.

A szerzők megjegyzik, hogy a légi közlekedés nem szén-dioxid-kibocsátással összefüggő éghajlatváltozási hatásaival kapcsolatos tudományos ismeretek az elmúlt tíz évben bővültek. Ami e hatásokat és azok értékelését, valamint a szén-dioxid-egyenértékben kifejezett kibocsátások mérőszámainak értékelési módját illeti, továbbra is számos bizonytalanság áll fenn, illetve újabbak merültek fel. A jelentés számos szakpolitikai lehetőséget, valamint azokat a kutatási területeket azonosítja és értékeli, amelyekkel ezen bizonytalanságok kezelése érdekében foglalkozni kell.