INDOKOLÁS

A JAVASLAT HÁTTERE

A hitelintézetek tevékenységének megkezdéséről és folytatásáról szóló, 2006. június 14-i 2006/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférésre és felügyeleti keretükre vonatkozó nemzeti rendelkezések koordinálásához szorosan kapcsolódó rendelkezéseket tartalmaz (például az üzleti tevékenység engedélyezését, a letelepedés szabadságának gyakorlását, a székhely szerinti és fogadó tagállamok felügyeleti hatóságainak hatásköreit e tekintetben szabályozó rendelkezéseket és a hitelintézetek felügyeleti felülvizsgálatát szabályozó rendelkezéseket). Mindazonáltal az említett irányelv, a 2006/49/EK irányelv és különösen a mellékleteik prudenciális szabályokat is meghatároznak. A 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv nemzeti jogba való átültetéséből eredő jogi rendelkezések további közelítése érdekében, valamint annak biztosítása érdekében, hogy ugyanazok a prudenciális szabályok közvetlenül alkalmazandók legyenek rájuk, ami elengedhetetlen a belső piac működéséhez, az említett prudenciális szabályok a(z) [Kiadóhivatal által beillesztendő] rendeletre irányuló javaslat tárgyát képezik, amellyel ez a javaslat csomagot alkot.

Ez a javaslat a következő új elemeket tartalmazza: szankciókra, hatékony vállalatirányításra vonatkozó rendelkezések, és a külső hitelminősítések túlzott figyelembevételét megakadályozó rendelkezések. Ez az indokolás ezért kizárólag ezekkel az új elemekkel foglalkozik. Ezen irányelv többi eleme a hatályos jogi rendelkezéseket ismétli, vagy a javasolt rendelethez kapcsolódó kiigazítás. Az egyértelműség kedvéért ez a javaslat egyúttal egyesíti a hitelintézetekre és a 2006/49/EK irányelvben tárgyalt befektetési vállalkozásokra vonatkozó rendelkezéseket. Ezt a lenti 5. fejezet ismerteti részletesebben. A Bázel III megállapodáshoz kapcsolódó változásokkal a rendeletjavaslat foglalkozik, kivéve a tőkepufferekre vonatkozó rendelkezéseket, amelyek ezen irányelvjavaslat részét képezik. Ezért csak a tőkepufferekre vonatkozó célkitűzések és jogi elemek képezik ezen indokolás részét. A Bázel III általános keretét, beleértve a hatásvizsgálat és a nyilvános konzultációk eredményeit, a rendeletjavaslat részletezi.

A javaslat okai és céljai

Szankciók

Az uniós banki szabályoknak való megfelelés biztosítása, a banki szolgáltatások igénybevevőinek védelme és a banki piacok biztonságának, stabilitásának és integritásának biztosítása érdekében kulcsfontosságúak a hatékony, arányos és visszatartó erővel bíró szankciórendszerek.

Az ezen irányelv és a rendelet által lefedett területeken a nemzeti szankcionálási rendszerek elemzése eltéréseket és gyengeségeket tárt fel a nemzeti hatóságok rendelkezésére álló szankcionálási hatáskörök és vizsgálati hatáskörök jogi keretében.

Az eltérő és túl gyenge szankciók esetében fennáll annak a veszélye, hogy elégtelenek az ezen irányelv és a rendelet megsértésének eredményes megelőzésére, a hatékony felügyelet biztosítására és egyenlő versenyfeltételek megteremtésére. A Bizottság ezért javasolja a közigazgatási szankciókra és intézkedésekre vonatkozó tagállami jogi keretek megerősítését és közelítését az ezen irányelv és a rendelet alapvető megsértésére alkalmazandó kellően elrettentő közigazgatási szankciók, a közigazgatási szankciók megfelelő személyi hatálya, a szankciók közzététele és a jogsértések bejelentését ösztönző mechanizmusok előírása által.

Vállalatirányítás

Amint azt az unióbeli pénzügyi felügyelettel foglalkozó magas szintű csoport 2009. február 25-én közzétett jelentése megállapította, a pénzügyi piacok 2008. őszi összeomlása és az ezt követő hitelválság több, gyakran összefüggő tényezőre vezethető vissza makro- és mikrogazdasági szinten egyaránt, és összekapcsolható különösen a pénzügyi rendszerben vállalt túlzott kockázatok felhalmozódásával. A kockázat túlzott felhalmozódásának részben a pénzügyi intézmények, főleg a bankok vállalatirányításának gyengesége volt az oka. Jóllehet nem minden bank szenvedett az irányítási szabályozás rendszerszintű gyengeségétől, a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság (BCBS) „számos vállalatirányítási mulasztásra és hibára” utalt.

Széles körben elismerték a változtatás szükségességét ezen a területen. A vállalkozások, illetékes hatóságok és nemzetközi szervezetek (OECD, Pénzügyi Stabilitási Tanács (FSB) és BCBS) felülvizsgálta meglévő gyakorlatát és irányelveit vagy éppen azon dolgozik. A Bizottság számára kiemelt kérdés a vállalatirányítás megerősítése, különösen pénzügyi piaci reformjával és válságmegelőzési programjával összefüggésben.

A külső minősítések túlzott figyelembevétele

A külső hitelminősítések túlzott figyelembevétele akkor merül fel, ha a pénzügyi intézmények vagy intézményi befektetők kizárólag vagy mechanikusan a hitelminősítő intézetek által kibocsátott minősítésekre hagyatkoznak, elhanyagolva a saját átvilágításra és belső kockázatkezelésre vonatkozó kötelezettségeiket. A hitelminősítések túlzott figyelembevétele a pénzügyi szereplők csordaszellemű magatartásához, például adósságinstrumentumok párhuzamos kiárusításához vezethet, miután az instrumentumot a befektetési kategória alá minősítették, ami befolyásolhatja a pénzügyi stabilitást – különösen, ha a néhány jelentős hitelminősítő együttesen téved az értékelésében.

Az intézményi hitelezés prociklikussága

A prociklikussági hatások a meghatározás szerint azok, amelyek hajlamosak a gazdasági ciklust irányát követni és a ciklust felerősíteni. A jelenlegi kockázatalapú tőkekövetelmények egyik jellemzője, hogy a gazdasági ciklus során változnak. Ha a hitelintézetek teljesíteni tudják a követelményeket, nincs kifejezett szabályozási korlátozás az általuk vállalható kockázat nagyságára és így tőkeáttételükre vonatkozóan.

Háttér-információk

Szankciók

„A pénzügyi szolgáltatások ágazatában a szankciórendszerek megerősítéséről” szóló 2010. évi közleményében[1] a Bizottság uniós jogalkotási intézkedést irányzott elő, hogy a szankciórendszerek bizonyos kulcskérdéseiben minimális közös standardokat határozzon meg, amelyeket a különböző ágazatok sajátosságaihoz kell igazítani.

Elsőként, a tőkekövetelmény-irányelv alapvető elemeinek – például az engedélyezési követelményeknek, a prudenciális kötelezettségeknek és a jelentéstételi kötelezettségeknek – a megsértésére alkalmazandó szankciók eltérőek a tagállamokban, és nem mindig tűnnek megfelelőnek annak biztosításához, hogy a szankciók kellően hatékonyak, arányosak és visszatartó erejűek legyenek.

Másodikként, bizonyos mértékű eltérés létezik a szankciók alkalmazási szintjében a különböző tagállamokban, beleértve a hasonló méretű banki ágazattal rendelkezőket, és néhány tagállamban több mint egy éve egyáltalán nem került sor szankciók alkalmazására, ami jelezheti az uniós szabályok gyenge érvényesítését.

Vállalatirányítás

Az Európai Bizottság 2009. március 4-i közleményében[2] bejelentette, hogy i. a pénzügyi válság tükrében megvizsgálja a pénzügyi intézmények vállalatirányítási szabályait és gyakorlatát, és (ii) szükség esetén ajánlásokat fogalmaz meg, vagy szabályozási intézkedésekre tesz javaslatot a gazdaság e kulcsfontosságú szektorának vállalatirányítási rendszerében tapasztalt esetleges hiányosságok kiküszöbölése érdekében.

2010. júniusban a Bizottság a pénzügyi intézmények vállalatirányításáról és a javadalmazási politikákról szóló zöld könyvet[3] és egy kísérő szolgálati munkadokumentumot[4] tett közzé, amely elemezte a pénzügyi szolgáltatási ágazat vállalatirányítási rendszereinek hiányosságait és lehetséges megoldásokat javasolt.

A nyilvános konzultáció eredményei különböző hatóságok és tagállamok által támogatott széles konszenzust mutattak az azonosított hiányosságokról. Az Európai Parlament a jegyzett társaságok igazgatóinak javadalmazásáról és a pénzügyi szolgáltatási ágazat javadalmazási politikáiról szóló jelentésében[5] szintén elismerte a pénzügyi intézményekben a vállalatirányítási standardok és gyakorlatok megerősítésének fontosságát. Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság a pénzügyi intézmények vállalatirányításáról és a javadalmazási politikákról szóló zöld könyvről szóló véleményében[6] üdvözli a bizottsági zöld könyvet és támogatja a javasolt intézkedést.

A külső minősítések túlzott figyelembevétele

Nemzetközi szinten az FSB nemrég elveket bocsátott ki, hogy csökkentse a hatóságok és pénzügyi intézmények külső minősítések iránti bizalmát[7]. Az elvek alapján meg kell szüntetni vagy fel kell váltani a jogszabályokban az ilyen minősítésekre való hivatkozást, ha rendelkezésre állnak a hitelképesség megfelelő alternatív standardjai, valamint elő kell írni a bankok számára, hogy készítsenek saját hitelminősítést. A javasolt rendelkezések összhangban vannak az FSB-elvekkel.

Tőkepufferek

A tőkemegőrzési és különösen az anticiklikus pufferek célja, hogy enyhítsék a fenti 1.1.4. pontban említett prociklikusság kockázatát és a túlzott tőkeáttétel kockázatát.

Meglévő közösségi rendelkezések a javaslat által érintett területen

A hitelintézetek tevékenységének megkezdéséről és folytatásáról szóló 2006/48/EK irányelv előírja a hitelintézetek számára, hogy szilárd irányítási rendszerrel rendelkezzenek. Mindazonáltal nem részletezte, hogy az irányítási rendszereknek hogyan kell kinézniük.

A külső minősítések túlzott figyelembevételének csökkentése érdekében a 2006/48/EK irányelvbe bekerült a bankok azon kötelezettsége, hogy az értékpapírosítási kitettségek mögöttes eszközei tekintetében saját átvilágítást végezzenek.

Összhang egyéb szakpolitikákkal

Az európai felügyeleti struktúra reformja, a tőkekövetelmények és a válságkezelés és –rendezés megerősítése keretében a hitelintézetek vállalatirányításának javasolt reformja szerves részét képezi a pénzügyi szolgáltatási ágazat átfogó reformjának. A vállalatirányítás reformját emellett a pénzügyi szolgáltatások ágazatában a szankciórendszerek megerősítéséről szóló közelmúltbeli bizottsági közlemény összefüggésében kell értelmezni.

A Bizottság horizontális kezdeményezést indított, hogy ösztönözze az ágazatot a nők arányának növelésére az igazgatóságokban, és egy év elteltével értékelni fogja, hogy az önszabályozó kezdeményezések elérték-e a kívánt hatást, és ha nem, jogalkotási megközelítést mérlegel. Mivel a hatásvizsgálatból kiderül, hogy ez a probléma jellemző a banki ágazatra, az ebben a szakaszban választott megközelítés az alulról építkező megközelítésnek felel meg. Mindazonáltal, ha egy év múlva a szélesebb körű értékelés megállapítja, hogy jogi szabályozásra van szükség, ki kell igazítani az ebben az ágazatban választott megközelítést.

AZ ÉRDEKELTEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓ EREDMÉNYEI; HATÁSVIZSGÁLAT

Konzultáció az érdekeltekkel

Szankciók

A Bizottság 2011. február 19-ig tartó nyilvános konzultációt folytatott a pénzügyi ágazatban a szankciórendszerek megerősítésére és közelítésére előirányzott intézkedésekről[8], valamint a banki ágazat releváns kérdéseiről, amelyeket az Európai Bankfelügyeleti Bizottság által az ebben ágazatban meglévő nemzeti szankciórendszerekről végzett tanulmány[9] alapján azonosítottak.

A Bizottsághoz különféle válaszadóktól érkeztek hozzászólások, beleértve számos jelentős érdekeltet a banki ágazatból (felügyeleti hatóságok, központi bankok, bankok és bankszövetségek), amelyek véleményt nyilvánítottak az uniós fellépés szükségességéről ezen a területen, a harmonizáció indokolt szintjéről, a javasolt konkrét intézkedésekről és potenciális előnyeikről vagy hátrányaikról.

A szankciórendszerek megerősítésére és közelítésére előirányzott intézkedéseket a tagállamokkal is megvitatták a Pénzügyi Szolgáltatásokkal Foglalkozó Bizottság 2011. január 17-én tartott ülésén.

Vállalatirányítás

A kezdeményezés és a hatásvizsgálat a főbb érdekeltekkel, köztük értékpapír-piaci szabályozókkal, piaci szereplőkkel (kibocsátókkal, közvetítőkkel és befektetőkkel) és fogyasztókkal folytatott széles körű, rendszeres párbeszéd és konzultáció eredménye.

Az Unióban letelepedett 10 jelentős jegyzett bank vagy biztosító változatos keresztmetszete kapott vállalatirányítási gyakorlatára vonatkozó kérdőívet. A kérdőíveket gyarapította az igazgatósági tagokkal, vállalati titkárokkal, pénzügyi vezetőkkel, kockázatkezelési vezetőkkel, belső ellenőrökkel folytatott 30 nyomon követő interjú.

Az európai bankfelügyeletek is kaptak egy kérdőívet a pénzügyi intézmények vállalatirányításával kapcsolatos véleményükről és szerepükről. A főbb európai intézményi befektetők és részvényesi szövetségek hasonlóképp kérdőívet kaptak a pénzügyi intézmények vállalatirányításával kapcsolatos gyakorlatukról és elvárásaikról. Folytatásként 30 befektetővel tartott értekezletre került sor 2010. február 2-án.

A zöld könyvvel végül 2010. június 2-től 2010. szeptember 1-jéig tartó nyilvános konzultáció indult a pénzügyi intézmények vállalatirányításának hiányosságaival foglalkozó lehetséges kezdeményezésekről. A válaszok és elemzésük megtekinthető a Bizottság weboldalán[10].

A külső minősítések túlzott figyelembevétele

A Bizottság nyilvános konzultációt indított a külső minősítésekkel kapcsolatos kérdésekről, amelyek túlzott figyelembevételüket is érintették. A konzultáció 2011. január 7-én zárult, és 93 választ eredményezett. Több javasolt lehetőség is volt, a belső modellek használatának ösztönzésétől a vállalkozások azon kötelezettségéig, hogy végezzék el saját kockázatkezelésüket anélkül, hogy kizárólag vagy mechanikusan külső minősítésekre hagyatkoznának. A válaszok és elemzésük megtekinthető a Bizottság weboldalán[11].

Tőkepufferek

A tőkepufferek a BCBS 2010. évi megállapodásának részét képezik, és ezért mind a bázeli keretrendszeren belül, mind a Bizottság célzott konzultációin kiterjedt tárgyalások folytak róluk.

Szakértői vélemények összegyűjtése és felhasználása

Szankciók

Az Európai Bankfelügyeleti Bizottság által 2008-ban végzett tanulmány[12] információt szolgáltatott a nemzeti jogszabályokban meghatározott közigazgatási szankciókról és a szankciók bankfelügyeletek általi tényleges alkalmazásáról. A Bizottság 2011-ben további információt gyűjtött a tőkekövetelmény-irányelv alapvető elemeinek megsértésére vonatkozóan a nemzeti jogszabályokban előírt szankciókról.

A javasolt intézkedések ezeken az információkon és a nyilvános konzultációra adott válaszokon alapulnak.

Vállalatirányítás

A konzultációs folyamat részeként és a zöld könyv előkészítése során a Bizottság szolgálatai 2009. október 12-én nyilvános konferenciát is szerveztek számos érdekelt részvételével. A vita középpontjában az igazgatóság szerepe és hozzáértése, a belső ellenőrzéshez és a kockázatkezeléshez kapcsolódó irányítási kérdések, a részvényesek, felügyeletek, illetve jog szerinti könyvvizsgálók szerepe állt.

A zöld könyv az állami vagy magánszervezetek által, nemzetközi, valamint európai és nemzeti szinten egyaránt végrehajtott vagy folyamatban lévő elemzéseken és tanulmányokon is alapul. A Bizottság személyzete munkája során tanácsot kapott az európai vállalatirányítási fórumtól és a fórum néhány tagjából, valamint más hírneves vállalatirányítási szakértőkből álló ad hoc vállalatirányítási tanácsadó csoporttól.

A külső minősítések túlzott figyelembevétele

A Bizottság tevékenyen részt vesz az FSB fent említett munkájában. Részt vesz továbbá a BCBS-ben, amely a likviditással, minősítésekkel és értékpapírosítással foglalkozó munkacsoportjában szintén munkálkodik a minősítések figyelembevételének csökkentésén.

Tőkepufferek

A tőkekövetelmény-irányelvvel foglalkozó munkacsoport alcsoportjai, amelynek tagjait az európai bankbizottság nevezi ki, a tőkepufferekkel kapcsolatosan szintén végeztek technikai szintű munkát.

Hatásvizsgálat

Szankciók

A pénzügyi szolgáltatások ágazatában a szankciórendszerek megerősítéséről szóló közleményt hatásvizsgálat kísérte, amely elemezte a – többek között a bankszektorbeli – pénzügyi szolgáltatási szabályok megsértésére vonatkozó szankciórendszerek közelítését és megerősítését érintő főbb szakpolitikai lehetőségeket. Ezt a javaslatot egy második hatásvizsgálat kíséri, amely a tőkekövetelmények terén felmerülő konkrét problémákat vizsgálja részletesebben.

A javasolt intézkedések fő célkitűzése az uniós banki szabályoknak való jobb megfelelés biztosítása a nemzeti szankciórendszerek hatékonyságának és visszatartó erejének fokozásával. Ehhez a következő operatív célkitűzések megvalósítása szükséges:

- A szankciókra vonatkozó jogi keretek megerősítése és közelítése a következők biztosításával:

- A tőkekövetelmény-irányelv alapvető elemeinek megsértésére vonatkozó megfelelő közigazgatási szankciók

- A közigazgatási szankciók megfelelő személyi hatálya

- A szankciók közzététele

- A jogsértések felfedését megkönnyítő mechanizmusok megerősítése és közelítése a következő biztosításával:

- A hivatali mulasztások bejelentését ösztönző hatékony mechanizmusok

Vállalatirányítás

Ennek a kezdeményezésnek az átfogó célja annak biztosítása, hogy az európai hitelintézeteknél és befektetési vállalkozásoknál megerősödjön a kockázatkezelés hatékonysága. A tervezett intézkedések segítenek elkerülni az egyes hitelintézetek túlzott kockázatvállalását, és végső soron a pénzügyi rendszerben a túlzott kockázatfelhalmozódást. E cél elérése érdekében ez a kezdeményezés a következő operatív célkitűzésekre összpontosít:

- az igazgatóság általi kockázatfelügyelet hatékonyságának fokozása;

- a kockázatkezelési funkció státuszának javítása; és

- a kockázatkezelés felügyeletek általi hatékony ellenőrzésének biztosítása.

E célkitűzések megvalósítása érdekében a Bizottság a meglévő jogi keret fejlesztése mellett döntött.

Az igazgatóság összetételére és tagjainak kiválasztására vonatkozó követelmények megfelelőbb viselkedést, hozzáértést, időráfordítást és fokozott elszámoltathatóságot biztosítanak. A jól tájékozott, hozzáértő igazgatóság és az erős kockázatkezelési funkció fokozza a hitelintézetek azon képességét, hogy azonosítsák és kezeljék a felmerülő kockázatokat és ezáltal csökkentsék a túlzott kockázatvállalást. A nyilvánosságra hozatali követelmények segítik az átláthatóság növelését, amely tájékozottabb piachoz és fokozottabb piaci fegyelemhez vezet.

Az igazgatóság változatosabb jelöltek előtti megnyitása által olyan emberek kaphatnak lehetőséget az igazgatóság tagjává válni, akik eddig kimaradtak az igazgatóság munkájából. Ezáltal bővülne az igazgatósági tagnak alkalmas jelöltek köre és fokozódna a szakértelem. Ezért a javaslatnak nem lehetnek jelentős negatív hatásai az alkalmas jelöltek körére nézve.

A szigorúbb európai szintű követelményeknek negatív hatása lehet az európai hitelintézetek versenyképességére nemzetközi szinten. Mindazonáltal a szigorúbb követelmények miatti lehetséges versenyképesség-csökkenést enyhítheti a befektetőkre, betétesekre és egyéb érdekeltekre gyakorolt pozitív hatás. A javuló kockázatkezelés hozzájárul a banki ágazat ellenálló képességéhez.

A javaslat nem jár jelentős költségekkel a hitelintézetek számára és nincs jelentős hatással a hitelezési tevékenységre.

A külső minősítések túlzott figyelembevétele

A javasolt elemekre vonatkozó, a túlzott figyelembevétellel foglalkozó általános részt a hitelminősítő intézetekről szóló új kezdeményezésre vonatkozó, rövidesen elkészülő hatásvizsgálat tartalmazza (2011. július elején várható).

Tőkepufferek

Mivel a tőkepufferek a bázeli megállapodás részét képezik, hatásvizsgálatukra a többi intézkedéssel együtt kerül sor, és részletesen az ezt az irányelvet kísérő rendeletben szerepelnek.

KÖLTSÉGVETÉSI HATÁSOK

A javaslatnak nincsenek az uniós költségvetést érintő vonzatai.

A JAVASLAT JOGI ELEMEI

Jogalap

A javaslat jogalapja az EUMSZ 53. cikkének (1) bekezdése. A 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv, amelyek helyébe ez az irányelv lép és a javasolt [Kiadóhivatal által beillesztendő] rendelet nélkülözhetetlen eszköze a belső piac megvalósításának a hitelintézetek és befektetési vállalkozások területén mind a letelepedés, mind a pénzügyi szolgáltatások nyújtásának szabadsága szempontjából. Ez a javaslat az üzleti tevékenység engedélyezését, a befolyásoló részesedések szerzését, a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlását, a székhely szerinti és fogadó tagállamok felügyeleti hatóságainak hatásköreit e tekintetben szabályozó nemzeti rendelkezések koordinálása, valamint a hitelintézetek és befektetési vállalkozások indulótőkéjét és felügyeleti felülvizsgálatát szabályozó rendelkezések tekintetében a 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv helyébe lép. E javaslat fő célja és tárgya a hitelintézetek és befektetési vállalkozások tevékenységéhez való hozzáférésre vonatkozó nemzeti rendelkezések koordinálása, irányításuk részletes szabályainak és felügyeleti keretüknek a megállapítása. A javaslat ezért az EUMSZ 53. cikkének (1) bekezdésén alapul.

Ez a javaslat kiegészíti a javasolt [Kiadóhivatal által beillesztendő] rendeletet, amely a hitelintézetekre és a befektetési vállalkozásokra vonatkozóan egységes és közvetlenül alkalmazandó prudenciális követelményeket állapít meg, mivel az ilyen követelmények szorosan kapcsolódnak a pénzügyi piacok működéséhez a hitelintézetek és befektetési vállalkozások által birtokolt számos eszköz tekintetében, és amely rendeletnek az alapja az EUMSZ 114. cikke.

Szubszidiaritás

Az EUMSZ 5. cikkében rögzített szubszidiaritás és arányosság elvének megfelelően a javasolt intézkedés célkitűzéseit a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ezért azok uniós szinten jobban megvalósíthatók. A javaslat rendelkezései nem lépik túl az említett célkitűzések eléréséhez szükséges mértéket. Csak uniós intézkedés biztosíthatja, hogy az egynél több tagállamban működő hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra ugyanazok a követelmények vonatkozzanak és ezáltal biztosítson egyenlő versenyfeltételeket, csökkentse a szabályozás összetettségét, elkerülje az indokolatlan megfelelési költségeket a több tagállamra kiterjedő tevékenységek esetén, elősegítse az uniós piac további integrációját és hozzájáruljon a szabályozási arbitrázs lehetőségeinek megszüntetéséhez. Az uniós fellépés az EU-n belüli pénzügyi stabilitást is magas szinten biztosítja.

Az EUMSZ 290. és 291. cikkének való megfelelés

A Bizottság 2009. szeptember 23-án az EBH, az EBFH és az EÉPH létrehozásáról szóló rendeletjavaslatokat fogadott el[13]. Ezzel kapcsolatban a Bizottság emlékeztetni kíván az európai felügyeleti hatóságokat létrehozó rendeletek elfogadásakor az EUMSZ 290. és 291. cikkével összefüggésben tett nyilatkozatokra, amelyek szerint: „A szabályozási standardok elfogadására vonatkozó eljárások tekintetében a Bizottság hangsúlyozza a pénzügyi szolgáltatási ágazatnak a Lámfalussy-rendszerből eredő egyedi jellegét, amelyet az EUMSZ-hez csatolt 39. nyilatkozat is kifejezetten elismer. A Bizottság azonban súlyos kétségeinek ad hangot azzal kapcsolatban, hogy a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok és a végrehajtási intézkedések elfogadásakor betöltött szerepének a korlátozása összhangban van-e az EUMSZ 290. és 291. cikkével.”

A JAVASLAT RÉSZLETES MAGYARÁZATA

A csomag elemei közötti kölcsönhatás és következetesség

Ez az irányelv a javasolt [Kiadóhivatal által beillesztendő] rendelettel csomagot alkot. Ez a csomag a 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv helyébe lép. Ez azt jelenti, hogy az irányelv és a rendelet egyaránt foglalkozik hitelintézetekkel és befektetési vállalkozásokkal is. Jelenleg az utóbbiakat csupán a 2006/49/EK irányelv csatolja a 2006/48/EK irányelvhez. Ennek nagy része mindössze a 2006/48/EK irányelvre történő hivatkozásokból áll. Azáltal, hogy a csomag egyesíti a mindkét üzletágra vonatkozó alkalmazandó rendelkezéseket, javul az őket szabályozó rendelkezések értelmezhetősége. Sőt, a két irányelv terjedelmes mellékletei bekerülnek a rendelkező részbe, ami tovább egyszerűsíti alkalmazásukat.

A bankokra és befektetési vállalkozásokra közvetlenül alkalmazandó prudenciális szabályozás a rendeletjavaslatban szerepel. Az irányelvjavaslatban maradnak a hitelintézetek engedélyezésére és a letelepedés és szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó rendelkezések. Ez nem érinti a befektetési vállalkozásokat, mivel a vonatkozó jogokat és kötelezettségeket a 2004/39/EK irányelv (MiFiD) szabályozza. A hitelintézetek és befektetési vállalkozások felügyeletére vonatkozó, a tagállamoknak és illetékes hatóságaiknak címzett általános elvek szintén az irányelvben maradnak. Ide tartozik mindenekelőtt az információcsere, a székhely szerinti és a fogadó ország felügyeleti hatóságai közötti feladatmegosztás és a szankcionálási hatáskörök gyakorlása (amely új elemként szerepel). Az irányelv továbbra is tartalmazza a hitelintézeteknek és befektetési vállalkozásoknak a tagállamok illetékes hatóságai általi felügyeleti felülvizsgálatára irányadó rendelkezéseket. Ezek a rendelkezések a rendeletben a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozóan meghatározott általános prudenciális követelményeket kiegészítik az egyes hitelintézetek és befektetési vállalkozások folyamatos felügyeleti felülvizsgálata következtében az illetékes hatóságok által eldöntött egyedi intézkedésekkel. Az ilyen felügyeleti intézkedések körének meghatározására az irányelvben kerül sor, mivel az illetékes hatóságok számára lehetővé kell tenni, hogy mérlegeljék, melyik intézkedést kell alkalmazni. Ez magában foglalja a hitelintézeten vagy befektetési vállalkozáson belüli belső folyamatokat, főként a kockázatkezelést és az újonnan bevezetett vállalatirányítási követelményeket illetően.

Szankciók

A tagállamoknak rendelkezniük kell arról, hogy a banki jogszabályok megsértése esetén megfelelő közigazgatási szankciókat és intézkedéseket lehessen alkalmazni. E célból az irányelv előírja számukra, hogy feleljenek meg a következő minimumszabályoknak.

Először, a közigazgatási szankciókat és intézkedéseket a jogsértésért felelős természetes vagy jogi személyre, hitelintézetre és egyénekre kell alkalmazni. Ez adott esetben magában foglal hitelintézeteket, befektetési vállalkozásokat és egyéneket.

Másodszor, ezen irányelv és a rendelet alapvető rendelkezéseinek megsértése esetén az illetékes hatóságok rendelkezésére kell állnia a közigazgatási szankciók és intézkedések egy minimális körének. Ebbe beletartozik az engedély visszavonása, a jogsértő magatartással való felhagyásra vonatkozó felszólítások, a nyilvános nyilatkozat, a vezetőség elbocsátása, a közigazgatási pénzbírság.

Harmadszor, a közigazgatási pénzbírság nemzeti jogban meghatározott maximális szintjének meg kell haladnia a jogsértésből származó hasznot, ha az meghatározható, és semmiképp sem lehet alacsonyabb az irányelvben előírt szintnél (az intézmény teljes éves árbevételének 10 %-a jogi személy esetében, 5 millió EUR vagy az egyén éves bevételének 10%-a természetes személy esetében).

Negyedszer, az illetékes hatóságok által egy adott esetben alkalmazandó szankció típusának és szintjének meghatározásakor figyelembe veendő kritériumoknak magukban kell foglalniuk legalább az irányelvben meghatározott kritériumokat (a jogsértésből származó haszon vagy harmadik félnek okozott veszteség, a felelős személy együttműködő magatartása stb.).

Ötödször, az alkalmazott szankciókat és intézkedéseket az ebben az irányelvben előírtaknak megfelelően közzé kell tenni.

Végül, a hitelintézeteken és befektetési vállalkozásokon belüli jogsértésről való jelentéstétel ösztönzésére megfelelő mechanizmusokat kell létrehozni.

Ez a javaslat nem foglalkozik büntetőjogi szankciókkal.

Vállalatirányítás

A hitelintézetek vagy befektetési vállalkozások teljes vezető testületének mindenkor elegendő időt kell fordítania feladataira és megfelelő ismeret, készség és tapasztalat birtokában kell lennie, hogy képes legyen a hitelintézet tevékenységének és fő kockázati kitettségeinek megértésére. A vezető testület minden tagjának kellően jó hírnévvel, egyéni képességekkel és független gondolkodással kell rendelkeznie, amely lehetővé teszi számára a felső vezetés döntéseinek építő jellegű kifogásolását és ellenőrzését. A csoportgondolkodás elkerülése és a kritikus kifogásolás elősegítése érdekében a hitelintézetek vezető testületeinek kellően változatosnak kell lenniük az életkor, nem, földrajzi eredet, képzettségi és szakmai háttér tekintetében, hogy sokféle nézetet és tapasztalatot képviseljenek. A nemek közötti egyensúly különösen fontos a demográfiai valóság megfelelő képviseletének biztosítása érdekében.

A hatékony kockázatfelügyelet és –ellenőrzés érdekében a vezető testület felelős a hitelintézet vagy befektetési vállalkozás átfogó kockázatkezelési stratégiájáért, és a kockázatkezelési rendszerek megfelelőségéért, figyelembe véve a hitelintézet kockázati profilját. A hitelintézetek megbízható kockázatkezelésének fontosságát tekintve a felügyeleti funkcióját ellátó vezető testületnek külön kockázatkezelési bizottságot kell felállítania, amely célzottan a kockázattal kapcsolatos kérdésekkel foglalkozik és előkészíti a vezető testület kockázatkezelési kérdéseket érintő döntéseit. A kockázatkezelési bizottságnak segítenie kell a vezető testületet kockázatfelügyeleti szerepében, de a kockázatkezelési stratégiáért végső soron a vezető testület marad felelős.

Annak érdekében, hogy a felső vezetés és a vezető testület teljes képet kaphasson a kockázatokról, a hitelintézeteknek és befektetési vállalkozásoknak rendelkezniük kell független kockázatkezelési funkcióval, amely képes hatékony és teljes képet alkotni a hitelintézetbeli kockázatok teljes skálájáról. A kockázatkezelési funkciót betöltő egységnek megfelelő mérettel és hatáskörrel kell rendelkeznie a stratégiai kockázatkezelési döntések befolyásolásához és közvetlen hozzáféréssel kell rendelkeznie a vezető testülethez.

A külső minősítések túlzott figyelembevétele

A hitelintézeteknek és befektetési vállalkozásoknak rendelkezniük kell saját megbízható hitelnyújtási kritériumokkal és hitelezési döntési folyamatokkal. Ez attól függetlenül alkalmazandó, hogy az intézmények ügyfeleknek nyújtanak-e kölcsönöket vagy értékpapírosítási kitettségeket szereznek. A külső hitelminősítések ebben a folyamatban a tényezők egyikeként használhatók, de nem lehetnek mérvadóak. A belső módszerek mindenekelőtt nem támaszkodhatnak kizárólag vagy mechanikusan a külső minősítésekre.

A szabályozói banki tőkekövetelmények kiszámításának sajátos céljára a hitelminősítők minősítéseit bizonyos esetekben a tőkekövetelmények kockázatok szerinti differenciálásának alapjaként alkalmazzák, és nem magának a minimálisan megkövetelt tőkemennyiségnek a meghatározásához. A tőkekövetelmény-irányelv biztosította keret egészében arra ösztönzi a bankokat, hogy belső, semmint külső hitelminősítéseket használjanak akár a szabályozói tőkekövetelmények kiszámításának céljára.

A javasolt rendelkezés előírja a lényeges hitelkockázati kitettséggel vagy jelentős számú partnerrel rendelkező hitelintézetek és befektetési vállalkozások számára, hogy a külső minősítésekre hagyatkozó sztenderd módszer helyett inkább dolgozzanak ki és használjanak belső modelleket.

Emellett a javaslat kitér arra, hogy az EBH évente tegye közzé az intézmények és felügyeleti hatóságok által a külső minősítések túlzott alkalmazásának csökkentésére tett lépésekre vonatkozó információkat, és tegyen jelentést az e tekintetben megvalósuló felügyeleti konvergencia mértékéről.

Tőkepufferek

A Bázel III alapján ez a javaslat a követelményeken felül két tőkepuffert vezet be: a tőkemegőrzési puffert és az anticiklikus tőkepuffert.

A tőkemegőrzési puffer a kockázattal súlyozott eszközök 2,5%-át teszi ki, mindenkor alkalmazandó és a legjobb minőségű tőkével kell teljesíteni.

Célja, hogy biztosítsa az intézmények veszteségelnyelő képességét az akár több évet is átfogó stresszes időszakokban. Az intézményeknek ezt a tőkét a gazdaságilag kedvező időszakokban kellene felhalmozniuk. A puffer célszintjétől elmaradó hitelintézetek a diszkrecionális nyereségfelosztások korlátozásaival szembesülnek, amíg el nem érik a célt.

Az anticiklikus tőkepuffer célja azon szélesebb makroprudenciális cél megvalósulása, hogy megóvják a banki ágazatot és a reálgazdaságot az aggregált hitelnövekedés fellendülés-összeomlás jellegű alakulásából, és általánosabban bármely más strukturális változóból, valamint a banki ágazat pénzügyi stabilitási kockázathoz kapcsolódó bármely egyéb kockázati tényezőnek való kitettségéből eredő rendszerszintű kockázatoktól. Alkalmazása a tőkemegőrzési puffer által kialakított pufferterjedelem méretének további legfeljebb 2,5%-os kiigazításával történik.

Az anticiklikus tőkepuffert a nemzeti hatóságok határozzák meg a tagállamukon belül természetes és jogi személyeknek nyújtott hitelek vonatkozásában. A puffer a kockázattal súlyozott eszközök 0%-a és 2,5%-a között állapítható meg, és szintén a legjobb minőségű tőkével kell teljesíteni. Indokolt esetben a hatóságok akár 2,5%-ot meghaladó puffert is meghatározhatnak. Az anticiklikus tőkepuffert a túlzott hitelnövekedés időszakában kell előírni, és visszaeséskor felszabadítani. Az ERKT ajánlásokat bocsáthat ki a puffer nemzeti hatóságok általi meghatározásához és ellenőrzéséhez, beleértve az olyan eseteket, amikor meghaladja a 2,5%-ot. Amíg az anticiklikus tőkepuffer 2,5% alatti, a tagállamoknak kölcsönösen el kell ismerniük és alkalmazniuk kell a tőkekövetelményt a tagállamukban lévő bankokra. A puffer 2,5%-ot meghaladó részei esetében a hatóságok választhatnak, hogy elfogadják társaik döntését és a magasabb mértéket alkalmazzák, vagy 2,5%-on hagyják a saját tagállamukban engedélyezett intézmények esetében.

Azon hitelintézetek és befektetési vállalkozások esetében, amelyeknek tőkéje a puffer szintje alá csökken, a nyereségfelosztásra, a kiegészítő alapvető tőkeinstrumentumokhoz kapcsolódó kifizetésekre, valamint a változó javadalmazás és nem kötelező nyugdíjjuttatások odaítélésére vonatkozó korlátozások lépnek életbe. Emellett ezeknek az intézményeknek tőkemegőrzési tervet kell benyújtaniuk a felügyeleti hatóságokhoz a pufferek gyors újrafeltöltésének biztosítása érdekében.

2011/0203 (COD)

Javaslat

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE

a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférésről és a hitelintézetek és befektetési vállalkozások prudenciális felügyeletéről, valamint a pénzügyi konglomerátumhoz tartozó hitelintézetek, biztosítóintézetek és befektetési vállalkozások kiegészítő felügyeletéről szóló 2002/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról

(EGT-vonatkozású szöveg)

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 53. cikke (1) bekezdésére,

tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,

a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamentek számára való megküldését követően,

tekintettel az Európai Központi Bank véleményére[14],

tekintettel az európai adatvédelmi biztos véleményére[15],

rendes jogalkotási eljárás keretében,

mivel:

1. A hitelintézetek tevékenységének megkezdéséről és folytatásáról szóló, 2006. június 14-i 2006/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet [16] és a befektetési vállalkozások és hitelintézetek („intézmények”) tőkemegfeleléséről szóló, 2006. június 14-i 2006/49/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet [17] számos alkalommal jelentősen módosították. A 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv számos rendelkezése hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra egyaránt alkalmazandó. Az egyértelműség és a rendelkezések következetes alkalmazásának biztosítása érdekében kívánatos lenne ezeket a rendelkezéseket új, a hitelintézetekre és a befektetési vállalkozásokra egyaránt alkalmazandó jogi szabályozásban egyesíteni. A jobb hozzáférhetőség érdekében az említett irányelvek mellékleteinek rendelkezéseit be kell építeni ezen új jogi szabályozás rendelkező részébe.

2. Az új jogi szabályozás két különböző jogi eszközből áll. Ez az irányelv tartalmazza az üzleti tevékenység engedélyezését, a befolyásoló részesedések szerzését, a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlását, a székhely szerinti és fogadó tagállamok felügyeleti hatóságainak hatásköreit e tekintetben szabályozó rendelkezéseket, valamint a hitelintézetek és befektetési vállalkozások indulótőkéjét és felügyeleti felülvizsgálatát szabályozó rendelkezéseket. Ezen irányelv fő célja és tárgya a hitelintézetek és befektetési vállalkozások tevékenységéhez való hozzáférésre vonatkozó nemzeti rendelkezések koordinálása, irányításuk részletes szabályainak és felügyeleti keretüknek a megállapítása. A 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv ezeken a rendelkezéseken kívül a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményeket is tartalmazott. Ezeket a követelményeket rendeletbe kell foglalni, amely a hitelintézetekre és a befektetési vállalkozásokra vonatkozóan egységes és közvetlenül alkalmazandó prudenciális követelményeket állapít meg, mivel az ilyen követelmények szorosan kapcsolódnak a pénzügyi piacok működéséhez a hitelintézetek és befektetési vállalkozások által birtokolt számos eszköz tekintetében. Ezt az irányelvet ezért az említett rendelettel együtt kell értelmezni. A két jogi eszköz együtt alkotja a banki tevékenységeket és a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális szabályokat szabályozó jogi keretet.

3. A(z) [Kiadóhivatal által beillesztendő] rendeletben meghatározott általános prudenciális követelményeket az egyes hitelintézetek és befektetési vállalkozások folyamatos felügyeleti felülvizsgálata következtében az illetékes hatóságok által eldöntendő egyéni intézkedések egészítik ki. Az ilyen felügyeleti intézkedések körét ebben az irányelvben kell meghatározni, az illetékes hatóságok számára pedig lehetővé kell tenni, hogy mérlegeljék, melyik intézkedést kell alkalmazni. A likviditásra vonatkozó ilyen egyéni intézkedések tekintetében az illetékes hatóságoknak figyelembe kell venniük az Európai Bankfelügyeleti Bizottság által közzétett, likviditásról szóló iránymutatásban[18] meghatározott elveket.

4. A pénzügyi eszközök piacairól szóló, 2004. április 21-i 2004/39/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[19] lehetővé teszi a székhely szerinti tagállamuk illetékes hatóságai által engedélyezett és e hatóságok által felügyelt befektetési vállalkozások számára fióktelepek létrehozását és a szabad szolgáltatásnyújtást más tagállamokban. Az említett irányelv ennek megfelelően rendelkezik a befektetési vállalkozások működésének engedélyezésére és üzleti tevékenységének folytatására vonatkozó szabályok összehangolásáról. Nem határozza meg azonban ezen vállalkozások indulótőkéjének összegét, sem közös keretet az ezen vállalkozások által viselt kockázatok figyelemmel kísérésére, amiről ennek az irányelvnek kell rendelkeznie.

5. Ennek az irányelvnek a belső piac megvalósításának nélkülözhetetlen eszközét kell képeznie a hitelintézeti tevékenység területén mind a letelepedés, mind a pénzügyi szolgáltatások nyújtásának szabadsága szempontjából.

6. A belső piac zavartalan működése nemcsak jogi szabályozást tesz szükségessé, hanem a tagállamok illetékes hatóságai közötti szoros és rendszeres együttműködést, valamint a szabályozási és felügyeleti gyakorlat jelentősen megerősített konvergenciáját is.

7. Az európai felügyeleti hatóság (Európai Bankhatóság) létrehozásáról szóló, 2010. november 24-i 1093/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet[20] létrehozta az EBH-t. Ennek az irányelvnek figyelembe kell vennie az EBH említett rendeletben meghatározott szerepét és funkcióját, és a követendő eljárásokat, amikor az EBH-ra feladatokat ruház.

8. A hitelintézetek felügyeletének koordinációját szolgáló intézkedéseknek minden intézményre vonatkozniuk kell, mind a megtakarítások védelme, mind az ilyen intézmények közötti egyenlő versenyfeltételek megteremtése érdekében. Szükség szerint figyelembe kell azonban venni azokat az objektív különbségeket, amelyek az intézmények alapszabályaiban és a nemzeti jogszabályok által megállapított sajátos céljaiban fennállnak.

9. Az intézkedések hatályát ezért amennyire csak lehet, ki kell szélesíteni, hogy az kiterjedjen mindazokra az intézményekre, amelyek üzleti tevékenységük keretében betétek formájában vagy egyéb módon, úgymint kötvények és más hasonló értékpapírok folyamatos kibocsátása révén visszafizetendő pénzeszközöket vesznek át a nagy nyilvánossághoz tartozó ügyfelektől, és amelyek saját maguk hiteleket nyújtanak. Kivételeket kell biztosítani egyes olyan hitelintézetek esetében, amelyekre ez az irányelv nem alkalmazandó. Az irányelv rendelkezései nem érinthetik az olyan különleges kiegészítő engedélyekről rendelkező nemzeti jogszabályok alkalmazását, amelyek alapján a hitelintézetek sajátos tevékenységeket folytathatnak, vagy bizonyos fajta műveleteket végezhetnek.

10. Helyénvaló az olyan harmonizáció megvalósítása, amely szükséges és elégséges ahhoz, hogy biztosítsa az engedélyek és a prudenciális felügyeleti rendszerek kölcsönös elismerését, lehetővé téve egyetlen, az Unió egész területén érvényes engedély kiadását, valamint a székhely szerinti tagállam általi prudenciális felügyelet elvének alkalmazását.

11. A kölcsönös elismerés és a székhely szerinti tagállam általi felügyelet elvei megkövetelik, hogy a tagállamok illetékes hatóságai ne adják ki az engedélyt, illetve vonják vissza azt, amennyiben bizonyos tényezők, többek között az üzleti terv tartalma, a tevékenységek földrajzi eloszlása vagy a tényleges tevékenységek egyértelműen jelzik, hogy egy hitelintézet azért választotta egy bizonyos tagállam jogrendszerét, hogy megkerülje a szigorúbb előírásokat annak a másik tagállamnak a területén, ahol tevékenységeinek nagyobb hányadát végezni szándékozik vagy végzi. Amennyiben erre nincs egyértelmű utalás, azonban egy bankcsoportbeli vállalatok összes eszközeinek többsége egy másik tagállamban található, amelynek illetékes hatóságai látják el az összevont alapú felügyeletet, akkor az összevont alapú felügyelet gyakorlására vonatkozó illetékesség csak az említett illetékes hatóságok jóváhagyásával módosítható.

12. Az illetékes hatóságok nem adhatnak engedélyt, vagy nem engedélyezhetik tovább egy hitelintézet működését, ha felügyeleti feladataik hatékony gyakorlásában gátolhatják őket az intézmény és más természetes vagy jogi személyek között fennálló szoros kapcsolatok. A szoros kapcsolatok tekintetében a már engedélyezett hitelintézeteknek is meg kell felelniük az illetékes hatóságok elvárásainak.

13. A felügyeleti hatóságok felügyeleti hatásköreinek hatékony gyakorlására történő utalás kiterjed az összevont alapon történő felügyeletre, amelyet olyan hitelintézet vagy befektetési vállalkozás felett kell gyakorolni, amely esetében az uniós jog előírásai így rendelkeznek. Ilyen esetekben az engedély iránti kérelemmel megkeresett hatóságoknak tudniuk kell azonosítani a szóban forgó hitelintézet vagy befektetési vállalkozás feletti összevont alapú felügyelet gyakorlására illetékes hatóságokat.

14. A székhely szerinti tagállamukban engedélyezett hitelintézetek számára lehetővé kell tenni, hogy fióktelepek létesítése vagy szolgáltatásnyújtás útján az Unió egész területén folytassák az ezen irányelv I. mellékletében felsorolt tevékenységek bármelyikét vagy mindegyikét.

15. Indokolt kiterjeszteni a kölcsönös elismerést az ezen irányelv I. mellékletében felsorolt tevékenységekre, ha azokat hitelintézetek leányvállalataként működő pénzügyi intézmények végzik, feltéve, hogy az ilyen leányvállalatokra kiterjed anyavállalataik összevont felügyelete, és megfelelnek bizonyos szigorú feltételeknek.

16. A letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlásával összefüggésben a fogadó tagállam megkövetelheti a székhely szerinti tagállamukban hitelintézetként nem engedélyezett intézményektől, hogy megfeleljenek a saját nemzeti törvényei, illetve rendeletei egyedi rendelkezéseinek az ezen irányelv I. mellékletében nem szereplő tevékenységek tekintetében, feltéve, hogy egyrészt a szóban forgó rendelkezéseket nem fedi le a(z) [Kiadóhivatal által beillesztendő] rendelet, összhangban állnak az uniós joggal és a közjó védelmét hivatottak szolgálni, másrészt, hogy az ilyen intézményekre vagy az ilyen tevékenységekre nem vonatkoznak egyenértékű szabályok ezen jogszabály vagy a székhely szerinti tagállamuk rendeletei szerint.

17. A hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozóan közvetlenül alkalmazandó prudenciális szabályokat megállapító, a(z) [Kiadóhivatal által beillesztendő] rendeleten túlmenően a tagállamok biztosítják, hogy semmi sem gátolja azt, hogy a kölcsönös elismerésben részesülő tevékenységeket ugyanolyan módon lehessen végezni, mint a székhely szerinti tagállamban, mindaddig, amíg az nem ütközik a közjó védelmét szolgáló törvényi rendelkezésekbe a fogadó tagállamban.

18. Valamennyi tagállamban azonos tartalmú szabályokat kell alkalmazni az olyan hitelintézetek fiókjaira, amelyek központi irodája az Unión kívül van. Fontos azt biztosítani, hogy ezek a rendelkezések ne lehessenek kedvezőbbek, mint azok, amelyek a másik tagállamokból származó hitelintézetek fióktelepeire vonatkoznak. Az Unió számára lehetővé kell tenni, hogy olyan megállapodást kössön harmadik országokkal, amely az említett fióktelepeknek az egész területén azonos elbánást biztosító szabályok alkalmazását írja elő. A harmadik országban engedélyezett hitelintézetek fióktelepei nem élhetnek a szolgáltatásnyújtás szabadságával, vagy a letelepedés szabadságával azon a tagállamon kívül, ahol magukat a fióktelepeket létesítették.

19. Megegyezésre van szükség az Unió és harmadik országok között avégett, hogy az összevont felügyelet gyakorlati megvalósítása a lehető legtágabb földrajzi területre terjedhessen ki.

20. A hitelintézetek rendezett pénzügyi helyzetének, különösen fizetőképességüknek felügyeletéért a székhelyük szerinti tagállam felelős. A piaci kockázat felügyelete a székhely szerinti tagállam és a fogadó tagállam illetékes hatóságai közötti szoros együttműködés tárgyát képezi.

21. A fogadó tagállam hatóságainak információt kell szerezniük a területükön folytatott tevékenységekről. Felügyeleti intézkedéseket a székhely szerinti tagállam hatóságainak kell hozniuk, kivéve, ha a fogadó hatóságoknak vészhelyzeti óvintézkedéseket kell tenniük.

22. A belső bankpiac zavartalan működése nemcsak jogi szabályozást tesz szükségessé, hanem szoros és rendszeres együttműködést és a szabályozási és felügyeleti gyakorlatok jelentős mértékben javított közelítését is a tagállamok illetékes hatóságai között. E célból az egyes hitelintézeteket érintő problémák megfontolása és a kölcsönös információcsere az EBH-n keresztül történik. Ez a kölcsönös tájékoztatási eljárás semmi esetre sem helyettesíti a kétoldalú együttműködést. A fogadó tagállam illetékes hatóságainak mindig képeseknek kell lenniük arra, hogy szükséghelyzetben saját kezdeményezésükre, vagy a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságainak kezdeményezését követően ellenőrizzék, hogy a területükön letelepedett hitelintézetek tevékenysége megfelel-e a rájuk vonatkozó jogszabályoknak, a megbízható ügyviteli és számviteli eljárások elveinek és a kielégítő belső ellenőrzés követelményeinek.

23. Ajánlatos megengedni az információcserét az illetékes hatóságok és az olyan hatóságok vagy szervek között, amelyek rendeltetésüknél fogva elősegítik a pénzügyi rendszer stabilitásának megerősítését. A megküldött tájékoztatás bizalmas jellegének megőrzése érdekében a címzettek körét szűk korlátok között kell tartani.

24. Bizonyos magatartások, mint a csalás vagy a bennfentes kereskedelem befolyásolhatják a pénzügyi rendszer stabilitását, beleértve annak integritását. Meg kell határozni azokat a feltételeket, amelyek mellett az információcsere ilyen esetekben engedélyezett.

25. Amennyiben előírt, hogy információ csak az illetékes hatóságok kifejezett egyetértésével hozható nyilvánosságra, ezeknek a hatóságoknak lehetővé kell tenni, hogy szigorú feltételek betartásától tegyék függővé hozzájárulásukat.

26. Szintén engedélyezni kell az információcserét az illetékes hatóságok és a központi bankok és más, monetáris hatósági minőségben hasonló feladatot ellátó szervek, valamint szükség szerint a fizetési rendszerek felett gyakorolt felügyeletért felelős más hatóságok és a központi kormányzat apparátusának szervei között.

27. Az intézmények prudenciális felügyeletének és a hitelintézeti ügyfelek védelmének erősítése céljából a könyvvizsgáló kötelessége azonnal jelenteni az illetékes hatóságoknak, ha munkájának ellátása során olyan tények jutnak tudomására, amelyek jelentősen befolyásolhatják az intézmény pénzügyi helyzetét, illetve igazgatási és számviteli szervezetét. Ugyanebből a célból a tagállamok is előírják, hogy e kötelezettség minden körülmények között fennáll, amikor a könyvvizsgáló munkavégzése során ilyen tényeket tár fel olyan vállalkozásnál, amely szoros kapcsolatban áll egy hitelintézettel. A könyvvizsgálók azon kötelessége, amelynek értelmében az illetékes hatóságokkal szükség esetén közölniük kell az intézménnyel kapcsolatos bizonyos tényeket, illetve döntéseket, amelyeket egy nem pénzügyi vállalatnál végzett munkájuk során tárnak fel, önmagában nem változtat a szóban forgó vállalkozásnál elvégzendő feladataik természetén, sem azon, ahogyan e feladatokat annál a vállalkozásnál el kell látniuk.

28. Annak biztosítása érdekében, hogy az intézmények, az üzleti tevékenységüket ténylegesen ellenőrző személyek és az intézmények vezető testületének tagjai teljesítsék az ebből az irányelvből és a(z) [Kiadóhivatal által beillesztendő] rendeletből eredő kötelezettségeiket, és annak biztosítása érdekében, hogy az egész Unióban egyforma elbánásban részesüljenek, a tagállamoknak hatékony, arányos és visszatartó erejű közigazgatási szankciókat és intézkedéseket kell előírniuk. A tagállamok által meghatározott közigazgatási szankcióknak ezért a címzettekkel, a szankció vagy intézkedés alkalmazásakor figyelembe veendő kritériumokkal, a szankciók vagy intézkedések közzétételével, a legfontosabb szankcionálási hatáskörökkel és a közigazgatási pénzbírságok szintjével kapcsolatban bizonyos alapvető követelményeknek eleget kell tenniük.

29. Az illetékes hatóságokat fel kell hatalmazni különösen olyan pénzbírságok kiszabására, amelyek kellően magasak a várható haszon ellensúlyozásához és még a nagyobb intézmények és vezetőik számára is visszatartó erővel bírnak.

30. A szankciók minden tagállamban következetes alkalmazásának biztosítása érdekében a közigazgatási szankciók vagy intézkedések típusának és a közigazgatási pénzbírságok szintjének meghatározása során a tagállamok számára elő kell írni, hogy biztosítsák az összes lényeges körülmény illetékes hatóságok általi figyelembevételét.

31. Annak biztosítása érdekében, hogy a szankciók visszatartó erővel hassanak a nagy nyilvánosságra, a szankciókat – egyes jól meghatározott körülmények kivételével – rendszerint közzé kell tenni.

32. A potenciális jogsértések felfedése érdekében az illetékes hatóságok rendelkeznek a szükséges vizsgálati hatáskörökkel, és hatékony mechanizmusokat hoznak létre, amelyekkel ösztönzik a lehetséges vagy tényleges jogsértés bejelentését. Ezek a mechanizmusok nem sértik a megvádolt személyek megfelelő védelmét.

33. Ennek az irányelvnek közigazgatási szankciókat és intézkedéseket egyaránt említenie kell, hogy egy jogsértést követően alkalmazott minden intézkedést lefedjen, amelyek célja a további jogsértések megelőzése, tekintet nélkül arra, hogy a nemzeti jog alapján szankciónak vagy intézkedésnek minősülnek-e.

34. Ez az irányelv nem sérti a tagállamok büntetőjogi szankciókkal kapcsolatos jogának rendelkezéseit.

35. A tagállamok biztosítják, hogy a hitelintézetek és befektetési vállalkozások megfelelő mennyiségű, minőségű és elosztású belső tőkeellátottsággal rendelkezzenek az olyan kockázatokra tekintettel, amelyeknek ki vannak vagy ki lehetnek téve. Ennek megfelelően a tagállamok biztosítják, hogy a hitelintézetek és befektetési vállalkozások olyan stratégiákkal és eljárásokkal rendelkezzenek, amelyekkel értékelhetik belső tőkeellátottságukat, és megfelelő szinten tarthatják azt.

36. Az illetékes hatóságokra kell bízni annak biztosítását, hogy az intézmények jó szervezeti struktúrával és megfelelő szavatolótőkével rendelkezzenek, tekintettel a kockázatokra, amelyeknek az intézmények ki vannak, vagy ki lehetnek téve. Ebben az összefüggésben a tagállamok illetékes hatóságai a megfelelő szavatolótőke meghatározása érdekében figyelembe vehetik azokat a kockázatokat is, amelyeknek az intézmények mérlegének egy része ki van téve.

37. Annak biztosítása érdekében, hogy a több tagállamban tevékenykedő hitelintézetek az engedélyezés és felügyelet tekintetében ne viseljenek az egyes tagállamok illetékes hatóságainak folytatódó felelősségéből fakadó, aránytalanul nagy terheket, alapvető jelentőségű, hogy szorosabbá fűzzék az illetékes hatóságok közötti együttműködést. Ebben az összefüggésben erősíteni kell a konszolidáló felügyeleti hatóság szerepét. Az EBH támogatja és erősíti az ilyen együttműködést.

38. Az egész Unióra kiterjedő átfogó piaci fegyelem biztosítása érdekében helyénvaló, hogy az illetékes hatóságok közzétegyék a hitelintézetek és a befektetési vállalkozások tevékenységének folytatására vonatkozó információkat. Az ilyen információknak elégségesnek kell lenniük ahhoz, hogy lehetővé tegyék a tagállamok különböző illetékes hatóságai által alkalmazott módszerek összehasonlítását, és ki kell egészíteniük a rendeletben a technikai információk intézmények általi nyilvánosságra hozatalára vonatkozó követelményeket.

39. Az intézmények összevont alapú felügyelete arra irányul, hogy védje az intézmények betéteseinek és befektetőinek érdekeit és biztosítsa a pénzügyi rendszer stabilitását. Annak érdekében, hogy az összevont alapú felügyelet hatékony legyen, azt minden bankcsoportra alkalmazni kell, beleértve azokat, amelyek anyavállalatai nem hitelintézetek vagy befektetési vállalkozások. A tagállamok ellátják az illetékes hatóságokat az ilyen felügyelet ellátásához szükséges jogi eszközökkel.

40. A különböző tevékenységeket folytató olyan csoportok esetében, amelyek anyavállalatai legalább egy leányvállalatot irányítanak, az illetékes hatóságok felmérik az ilyen csoporthoz tartozó hitelintézet vagy befektetési vállalkozás pénzügyi helyzetét. Az illetékes hatóságok rendelkeznek legalább azokkal az eszközökkel, amelyek révén az egy csoportba tartozó valamennyi vállalkozás vonatkozásában hozzáférnek a feladatuk ellátásához szükséges információkhoz. Többféle pénzügyi tevékenységet folytató vállalkozások csoportjai esetében meg kell teremteni a különböző pénzügyi ágazatok felügyeletéért felelős hatóságok közötti együttműködést.

41. A tagállamoknak lehetőséget kell biztosítani arra, hogy megtagadják vagy visszavonják a banki engedélyt egyes csoportstruktúrák esetén, amelyeket nem tartanak alkalmasnak a banki tevékenységek folytatására, mert e struktúrákat nem lehet hatékonyan felügyelni. E tekintetben az illetékes hatóságok rendelkeznek a szükséges hatáskörökkel, hogy biztosíthassák a hitelintézetek megbízható és prudens működését.

42. Az illetékes hatóságok megbízatásában megfelelően figyelembe kell venni az uniós dimenziót. Az illetékes hatóságoknak ezért kellően mérlegelniük kell döntéseiknek az összes többi érintett tagállam pénzügyi rendszerének stabilitására gyakorolt hatását is. A nemzeti jogra is figyelemmel, ennek az elvnek az Unió egészére kiterjedő pénzügyi stabilitás előmozdítását kell szolgálnia és az jogilag nem kötelezi konkrét eredmény elérésére az illetékes hatóságokat.

43. Számos intézmény gyenge vállalatirányítása hozzájárult a bankszektor túlzott és felelőtlen kockázatvállalásához, amely egyes intézmények csődjéhez, valamint tagállami és globális rendszerszintű problémákhoz vezetett. Az alapvetően önkéntes magatartási kódexeken alapuló, az intézmények irányítására vonatkozó legáltalánosabb rendelkezések és a vállalatirányítási keret jelentős részének nem kötelező jellege nem segítette elő a megbízható vállalatirányítási gyakorlatok intézmények általi hatékony végrehajtását. Az intézményeken belüli hatékony felügyelet és egyensúlyok hiánya a vezetői döntéshozatal hatékony felügyeletének elmaradását eredményezte, amely súlyosbította a rövid távú és túlzottan kockázatos vezetői stratégiákat. Az illetékes hatóságok által az intézményi vállalatirányítási rendszerek felügyeletében játszott tisztázatlan szerep nem tette lehetővé a belső irányítási folyamatok hatékonyságának elégséges felügyeletét.

44. A gyenge kialakítású vállalatirányítási rendszerek által az eredményes kockázatkezelésre gyakorolt potenciálisan káros hatás kezelése érdekében a tagállamoknak elveket és standardokat kell bevezetniük, hogy biztosítsák a vezető testület általi hatékony felügyeletet, a hitelintézetek és befektetési vállalkozások minden szintjén elősegítsék a megbízható kockázatkezelési kultúrát és lehetővé tegyék az illetékes hatóságok számára a belső irányítási rendszerek megfelelőségének ellenőrzését. Az elveket és standardokat az intézmény tevékenységének természetét, méretét és összetettségét figyelembe véve kell alkalmazni.

45. A vezetői intézkedések és döntések hatékony ellenőrzése érdekében az intézmény vezető testületének elegendő időt kell feladatai ellátására fordítania és képesnek kell lennie az intézmény tevékenységének, fő kockázati kitettségeinek és az üzleti tevékenység és a kockázatkezelési stratégia hatásainak megértésére. Túl nagy számú igazgatói tisztség egyidejű kombinálása kizárná, hogy a vezető testület tagja kellő időt fordítson ezen felügyeleti szerep teljesítésére. Ezért korlátozni kell azon megbízatások számát, amelyet az intézmény vezető testületének tagja egyidejűleg több szervezetben vállalhat.

46. A vezetői döntések igazgatóság általi ellenőrzésének hiánya részben a csoportgondolkodás jelenségére vezethető vissza. Ezt a jelenséget többek között az igazgatóság összetételében a változatosság hiánya okozza. A független vélemények és kritikus kifogásolás elősegítése érdekében a vezető testületeknek ezért kellően változatosnak kell lenniük az életkor, nem, földrajzi eredet, képzettségi és szakmai háttér tekintetében, hogy sokféle nézetet és tapasztalatot képviseljenek. A nemek közötti egyensúly különösen fontos a népesség megfelelő képviseletének biztosítása érdekében. A változatosabb igazgatóságok hatékonyabban ellenőrizhetik a vezetést és ezért javítják a kockázatfelügyeletet és az intézmények ellenálló képességét. A változatosságnak ezért az igazgatóság összetételének kritériumai között kell lennie.

47. Az olyan javadalmazási politikák, amelyek ösztönzik a túlzott kockázatvállalást, alááshatják a hitelintézetek és befektetési vállalkozások hatékony és eredményes kockázatkezelését. A G20-ak vállalták a Pénzügyi Stabilitási Tanács (FSB) helyes javadalmazási gyakorlatokra vonatkozó elveinek és végrehajtási standardjainak (az FSB-elvek és -standardok) végrehajtását, amelyekkel elkerülhető, hogy a rosszul kidolgozott javadalmazási rendszerek esetleg káros hatást gyakoroljanak az eredményes kockázatkezelésre és az egyes személyek kockázatvállalási magatartásának ellenőrzésére. Ennek az irányelvnek a célja a nemzetközi elvek és standardok európai szintű végrehajtása azáltal, hogy kifejezett kötelezettséget vezet be a hitelintézetek és befektetési vállalkozások számára, hogy a hitelintézetek és befektetési vállalkozások kockázati profiljára szakmai tevékenységük révén lényeges hatással bíró munkavállalók tekintetében a hatékony kockázatkezeléssel összhangban álló javadalmazási politikákat és gyakorlatokat hozzanak létre és tartsanak fenn.

48. Annak érdekében, hogy a hitelintézetek és befektetési vállalkozások helyes javadalmazási politikával rendelkezzenek, célszerű meghatározni az irányítás és a javadalmazási politikák szerkezetének egyértelmű alapelveit. A javadalmazási politikákat mindenekelőtt össze kell hangolni a hitelintézet vagy befektetési vállalkozás kockázatvállalási hajlandóságával, értékeivel és hosszú távú érdekeivel. E célból a javadalmazás teljesítményalapú összetevőinek értékelése során a hosszú távú teljesítményre kell összpontosítani és figyelembe kell venni a teljesítmény tekintetében fennálló jelenlegi és jövőbeli kockázatokat is. Annak biztosítása érdekében, hogy a javadalmazási politikák kidolgozása a hitelintézet kockázatkezelésének szerves részévé váljon, a felügyeleti funkcióját ellátó vezető testületnek el kell fogadnia és rendszeres időközönként felül kell vizsgálnia a meglévő javadalmazási politikát. A javadalmazásra vonatkozó rendelkezések arányosan tükrözik a különböző típusú hitelintézetek és befektetési vállalkozások közötti eltéréseket a méretük, belső szervezetük és tevékenységük jellege, köre és összetettsége szerint, és különösen azt, hogy bizonyos típusú befektetési vállalkozások számára lehet, hogy nem arányos az elvek mindegyikének betartása.

49. A rosszul kidolgozott javadalmazási politikák és ösztönző rendszerek elfogadhatatlan szintre képesek fokozni a hitelintézetek és befektetési vállalkozások kockázatait, ezért azonnali helyreigazító lépést, és szükség esetén megfelelő korrekciós intézkedéseket kell hozni. Következésképpen célszerű biztosítani, hogy az illetékes hatóságoknak hatásköre legyen a releváns jogalanyok számára olyan minőségi vagy mennyiségi intézkedéseket előírni, amelyek célja a felügyeleti felülvizsgálat során a javadalmazási politikákkal kapcsolatban azonosított problémák kezelése.

50. A javadalmazásra vonatkozó rendelkezések nem sérthetik az EUMSZ 153. cikkének (5) bekezdése által garantált alapvető jogok maradéktalan gyakorlását, a nemzeti kötelmi és munkajog általános elveit, a részvényesek jogaira és részvételére vonatkozó jogszabályokat, az érintett intézmény vezető testületeinek általános kötelezettségeit, valamint adott esetben a szociális partnerek azon jogát, hogy a nemzeti jogszabályoknak és szokásoknak megfelelően kollektív szerződéseket kössenek és azokat érvényesítsék.

51. A hitelkockázatra és a piaci kockázatra vonatkozó tőkekövetelmények csak a szükséges mértékig alapulhatnak külső minősítésen. Ha a hitelkockázat lényeges, az intézményeknek általánosságban belső minősítésen alapuló módszerek vagy belső modellek alkalmazására kell törekedniük. Mindazonáltal használhatók a külső minősítésre támaszkodó sztenderd módszerek, ha a hitelkockázat kevésbé lényeges, ami jellemzően a kevésbé fejlett intézmények esetében áll fenn a lényegtelen kitettségi osztályok kapcsán, vagy olyan helyzetekben, ha a belső módszer használata túlzottan megterhelő lenne.

52. A likviditásfelügyelet tekintetében a székhely szerinti tagállamoké a felelősség, amint a likviditásfedezeti követelményekre vonatkozó részletes kritériumok alkalmazandók. Ezért ezen a területen meg kell valósítani a felügyelet koordinációját annak érdekében, hogy addigra bevezethető legyen a székhely szerinti tagállam általi felügyelet. A hatékony felügyelet biztosítása érdekében a székhely szerinti és a fogadó országbeli hatóságoknak a likviditás területén jobban együtt kell működniük.

53. Ha egy csoporton belül egy intézmény likvid eszközei stresszhelyzetben megfelelnek a csoport egy másik tagja likviditási szükségleteinek, az illetékes hatóságok mentesítik az intézményt a likviditásfedezeti követelmények alól és ehelyett konszolidált alapon alkalmazzák az említett követelményeket.

54. A hitelintézetek reorganizációjáról és felszámolásáról szóló, 2001. április 4-i 2001/24/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek[21] megfelelően hozott intézkedések nem ellenkezhetnek az ezen irányelv alapján hozott intézkedésekkel. A felügyeleti intézkedések nem vezethetnek a különböző tagállamokból származó hitelezők megkülönböztetéséhez.

55. A pénzügyi válság és a prociklikus mechanizmusok fényében, amelyek hozzájárultak annak kialakulásához és súlyosbították hatását, az FSB, a BCBS és a G20-ak ajánlásokat tettek a pénzügyi szabályozás prociklikus hatásainak enyhítésére. 2010 decemberében a BCBS új globális szabályozási standardokat bocsátott ki a banki tőkemegfelelésről, többek között tőkemegőrzési pufferek és anticiklikus tőkepufferek fenntartását előíró szabályokat.

56. Ezért indokolt előírni a hitelintézetek és befektetési vállalkozások számára, hogy a többi szavatolótőke-követelményen felül tartsanak fenn tőkemegőrzési puffert és anticiklikus tőkepuffert annak biztosítása érdekében, hogy a hitelintézetek és befektetési vállalkozások a gazdasági növekedés időszakában elegendő tőkét halmozzanak fel, amely képes elnyelni a veszteséget a stresszes időszakokban. Az anticiklikus tőkepuffer feltöltésére akkor kerülne sor, amikor úgy ítélik meg, hogy az aggregált hitelnövekedés rendszerszintű kockázat kialakulásához kapcsolódik, lehívása pedig a stresszes időszakokban történne.

57. Annak érdekében, hogy az anticiklikus pufferek megfelelően tükrözzék a túlzott hitelnövekedésnek a banki ágazatra gyakorolt kockázatát, a hitelintézetek és befektetési vállalkozások intézményspecifikus puffereiket azon anticiklikus pufferráták súlyozott átlagaként számítják ki, amelyek azon országokra vonatkozóan alkalmazandók, ahol hitelkockázati kitettségeik elhelyezkednek. Ezért minden tagállam kijelöl egy hatóságot, amely felelős az abban a tagállamban elhelyezkedő kitettségekre vonatkozó anticiklikus tőkepuffer mértékének negyedévenkénti meghatározásáért. Ez a pufferráta figyelembe veszi az adott tagállamban a hitelszintek növekedését és a hitel/GDP arány változását, és minden egyéb, a pénzügyi stabilitás kockázatai szempontjából lényeges tényezőt.

58. Az anticiklikus tőkepuffer rátáinak meghatározása során a nemzetközi egységesség előmozdítása érdekében a BCBS kidolgozott egy, a hitelek és a GDP arányán alapuló módszert. Ez közös kiindulópontként szolgál a pufferrátákra vonatkozóan az érintett nemzeti hatóságok által hozott döntésekhez, de nem ad okot automatikus puffermeghatározásra és nem is köti a kijelölt hatóságot. A kijelölt hatóságok mindenekelőtt figyelembe vehetnek strukturális változókat és a banki ágazat bármely más, pénzügyi stabilitási kockázathoz kapcsolódó kockázati tényezőknek való kitettségét.

59. A következetes alkalmazás megvalósítása és az egész Unióban a makroprudenciális felügyelet biztosítása érdekében indokolt, hogy az Európai Rendszerkockázati Testület (ERKT) az uniós gazdaságra szabott elveket dolgozzon ki, és felelős legyen azok alkalmazásának ellenőrzéséért. Ez az irányelv nem akadályozza meg az ERKT-t abban, hogy a pénzügyi rendszer európai uniós makroprudenciális felügyeletéről és az Európai Rendszerkockázati Testület létrehozásáról szóló, 2010. november 24-i 1092/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet[22] alapján meghozza az általa szükségesnek ítélt intézkedéseket.

60. Helyénvaló, hogy a tagállamok által az anticiklikus pufferrátákra vonatkozóan hozott döntéseket a lehető legnagyobb mértékben koordinálják. E tekintetben az ERKT – a nemzeti hatóságok felkérése alapján – elősegítheti köztük a tervezett puffermeghatározásaikról szóló megbeszéléseket. A kijelölt hatóság által az említett döntések megalapozásához használt tényezők következetes megközelítésének előmozdítása, valamint annak biztosítása érdekében, hogy az anticiklikus pufferráták meghatározása összhangban legyen a belső piac alapelveivel, a kijelölt hatóságok számára elő kell írni azt is, hogy értesítsék az ERKT-t és az EBH-t minden esetben, amikor a hitel/GDP arány hosszú távú trendjétől való eltérésen és az ERKT kapcsolódó iránymutatásán kívüli tényezőket vesznek figyelembe, és ennek eredményeképp olyan pufferrátát határoznak meg, amely magasabb annál, mintha az említett tényezőket nem vették volna figyelembe. Ezen értesítés célja, hogy az ERKT és az EBH felmérje az említett tényezők jellegét és a pufferráta meghatározásának a belső piac elveivel való összhangját.

61. Ha egy hitelintézet vagy befektetési vállalkozás nem teljesíti teljes mértékben a tőkemegőrzési pufferre és bármely további anticiklikus pufferre vonatkozó követelményeket, olyan intézkedések alá kell vetni, amelyek biztosítják, hogy szavatolótőkéjének szintjét megfelelő időn belül helyreállítja. A tőkemegőrzés érdekében indokolt arányos korlátozást bevezetni a diszkrecionális nyereségfelosztásokra, beleértve az osztalékfizetést és a változó javadalmazás kifizetését. Annak biztosítása érdekében, hogy az ilyen intézmények vagy vállalkozások a szavatolótőke szintjének helyreállítására hiteles stratégiával rendelkezzenek, elő kell írni számukra egy olyan tőkemegőrzési terv elkészítését és az illetékes hatóságokkal való egyeztetését, amely meghatározza, hogy hogyan fogják alkalmazni a felosztási korlátozásokat és egyéb olyan intézkedéseket, amelyeket az intézmény vagy vállalkozás a teljes tartalékkövetelménynek való megfelelés biztosítása érdekében meghozni szándékozik.

62. A pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó technikai standardok biztosítják a következetes harmonizációt és a betétesek, befektetők és fogyasztók megfelelő védelmét az egész Unióban. A hatékonyság érdekében célszerű, hogy az EBH, mint nagyon jelentős szakértelemmel rendelkező szerv, olyan szabályozás- és végrehajtás-technikai standardtervezeteket dolgozzon ki, amelyek nem igényelnek szakpolitikai döntéseket, és benyújtsa azokat a Bizottsághoz.

63. A Bizottság az EBH által a hitelintézetek engedélyezése és a bennük való jelentős részesedésszerzés, az illetékes hatóságok közötti információcsere, a letelepedés szabadságának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlása, a felügyeleti együttműködés, a hitelintézetek és befektetési vállalkozások irányítása, javadalmazási politikái és belső ellenőrzési mechanizmusai, a vegyes pénzügyi holdingtársaságok felügyelete és a felügyeleti felülvizsgálat terén kidolgozott szabályozástechnikai standardtervezeteket az EUMSZ 290. cikke szerinti felhatalmazáson alapuló jogi aktusok útján, és az 1093/2010/EU rendelet 10–14. cikkének megfelelően fogadja el.

64. A Bizottságot továbbá fel kell hatalmazni arra, hogy a hitelintézetek engedélyezése és a bennük való jelentős részesedésszerzés, az illetékes hatóságok közötti információcsere, a felügyeleti együttműködés, az egyedi prudenciális követelmények és az információk felügyeleti hatóságok általi nyilvánosságra hozatala terén végrehajtás-technikai standardokat fogadjon el az EUMSZ 291. cikke szerinti végrehajtási jogi aktusok útján, és az 1093/2010/EU rendelet 15. cikkének megfelelően. Az EBH-t meg kell bízni végrehajtás-technikai standardtervezetek kidolgozásával, amelyeket benyújt a Bizottsághoz.

65. Ezen irányelv egységes végrehajtási feltételeinek biztosítása érdekében végrehajtási hatáskört kell a Bizottságra ruházni. Az említett hatásköröket a Bizottság végrehajtási hatásköreinek gyakorlására vonatkozó tagállami ellenőrzési mechanizmusok szabályainak és általános elveinek megállapításáról szóló 182/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek[23] megfelelően kell gyakorolni.

66. Az ebben az irányelvben meghatározott követelmények pontosítása érdekében az EUMSZ 290. cikke szerinti, jogi aktusok elfogadására irányuló hatáskört kell a Bizottságra ruházni az ebben az irányelvben használt fogalommeghatározások és terminológia egyértelműsítése, a mellékletben szereplő, kölcsönös elismerés alá tartozó tevékenységek jegyzékének kibővítése, a hitelintézetek fióktelepeit érintő információcsere javítása és a belső rendszereikkel, eljárásaikkal és mechanizmusaikkal foglalkozó rendelkezések kiigazítása tekintetében. Különösen fontos, hogy a Bizottság előkészítő munkája során megfelelő konzultációkat folytasson, szakértői szinten is.

67. A Bizottságnak a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok előkészítése és megfogalmazása során biztosítania kell, hogy a megfelelő dokumentumokat egyidejűleg, kellő időben és megfelelő módon eljuttassák az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz is.

68. A hitelintézetekben befolyásoló részesedés szerzése esetén a biztosítási és viszontbiztosítási üzleti tevékenység megkezdéséről és gyakorlásáról szóló, 2009. november 25-i 2009/138/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (Szolvencia II)[24] releváns.

69. A hatályban lévő nemzeti törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseknek az ezen irányelvvel hatályon kívül helyezett irányelvekre történő hivatkozásait erre az irányelvre történő hivatkozásként kell értelmezni.

70. A belső piaci pénzforgalmi szolgáltatásokról és a 97/7/EK, a 2002/65/EK, a 2005/60/EK és a 2006/48/EK irányelv módosításáról és a 97/5/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2007. november 13-i 2007/64/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[25], az átruházható értékpapírokkal foglalkozó kollektív befektetési vállalkozásokra (ÁÉKBV) vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló, 2009. július 13-i 2009/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[26], az elektronikuspénz-kibocsátó intézmények tevékenységének megkezdéséről, folytatásáról és prudenciális felügyeletéről, a 2005/60/EK és a 2006/48/EK irányelv módosításáról, valamint a 2000/46/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. szeptember 16-i 2009/110/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[27], a pénzügyi konglomerátumhoz tartozó hitelintézetek, biztosítóintézetek és befektetési vállalkozások kiegészítő felügyeletéről szóló, 2002. december 16-i 2002/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[28], és az alternatívbefektetésialap-kezelőkről, valamint a 2003/41/EK és a 2009/65/EK irányelv módosításáról szóló [ABAK] európai parlamenti és tanácsi irányelv hivatkozik a 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelv szavatolótőke-követelményekkel foglalkozó rendelkezéseire, amelyeket most a(z) [Kiadóhivatal által beillesztendő] rendelet tartalmaz. Következésképpen az említett irányelvekben a 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelvre való hivatkozásokat az említett rendeletben a szavatolótőke-követelményekre irányadó rendelkezésekre való hivatkozásként kell értelmezni.

71. Megfelelően módosítani kell a 2002/87/EK irányelvet abból a célból, hogy technikai standardokat lehessen kidolgozni annak biztosítása érdekében, hogy a pénzügyi konglomerátum részét képező intézmények a konszolidált alapon szükséges tőke meghatározásához a megfelelő számítási módszert alkalmazzák.

72. A belső bankpiac egyre hatékonyabb működése érdekében, valamint, hogy biztosított legyen az Unió polgárai számára a szükséges mértékű átláthatóság, szükséges, hogy az illetékes hatóságok nyilvánosságra hozzák ezen irányelv végrehajtásának módját, lehetővé téve az értékelhető összehasonlítást.

73. A likviditásfelügyelet tekintetében szükség van egy időtartamra, amely alatt a tagállamok végrehajtják az azon szabályozási rendszerre való átállást, amelynek keretében a likviditásfedezeti követelményekre vonatkozó részletes kritériumok alkalmazandók.

74. A személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995. október 24-i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[29], és a személyes adatok közösségi intézmények és szervek által történő feldolgozása tekintetében az egyének védelméről, valamint az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 2000. december 18-i 45/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[30] teljes mértékben alkalmazandó a személyes adatok ezen irányelv alkalmazásában történő feldolgozására.

75. Mivel ezen irányelv célját, nevezetesen a hitelintézeti tevékenységhez való hozzáférésre, valamint a hitelintézetek és befektetési vállalkozások prudenciális felügyeletére vonatkozó szabályok bevezetését a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ezért a javasolt intézkedés terjedelme és hatása miatt az európai uniós (a továbbiakban: uniós) szinten jobban megvalósítható, az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében meghatározottak szerinti szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvével összhangban ezen irányelv nem lépi túl az említett célkitűzések eléréséhez szükséges mértéket.

76. Ezen irányelv nemzeti jogba történő átültetésére vonatkozó kötelezettség csak azokat a rendelkezéseket érinti, amelyek tartalma a korábbi irányelvekhez képest jelentősen módosult.

77. A 2006. június 14-i, a hitelintézetek tevékenységének megkezdéséről és folytatásáról szóló 2006/48/EK és a 2006/49/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet ezért hatályon kívül kell helyezni,

ELFOGADTÁK EZT AZ IRÁNYELVET:

TARTALOMJEGYZÉK

I. cím Tárgy, hatály és fogalommeghatározások 30

II. cím Illetékes hatóságok 33

III. cím A hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférés követelményei 35

1. fejezet A hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférés általános követelményei 35

2. fejezet Befolyásoló részesedés hitelintézetben 41

IV. cím A befektetési vállalkozások indulótőkéje 47

V. cím A letelepedés szabadságára és a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó rendelkezések 50

1. fejezet Általános elvek 50

2. fejezet A hitelintézetek letelepedési joga 51

3. fejezet A szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlása 54

4. fejezet A fogadó tagállam illetékes hatóságainak hatáskörei 55

VI. cím Kapcsolatok harmadik országokkal 58

VII. cím Prudenciális felügyelet 60

1. fejezet A prudenciális felügyelet elvei 60

I. szakasz A székhely szerinti és a fogadó tagállam hatásköre 60

II. szakasz Információcsere és szakmai titoktartás 65

III. szakasz Az éves és összevont beszámolók törvényességi ellenőrzéséért felelős személyek kötelessége 70

IV. szakasz Felügyeleti hatáskörök, szankcionálási hatáskör és a fellebbezés joga 71

2. fejezet Felülvizsgálati eljárások 77

I. szakasz A belső tőke megfelelőségének értékelési folyamata 77

II. szakasz Az intézmények rendszerei, eljárásai és mechanizmusai 78

1. alszakasz Általános elvek 78

2. alszakasz A kockázatok szervezésének és kezelésének technikai kritériumai 79

3. alszakasz Irányítás 86

III. szakasz Felügyeleti felülvizsgálati és értékelési folyamat 93

IV. szakasz Felügyeleti intézkedések 99

V. szakasz Az alkalmazás szintje 101

3. fejezet Összevont alapú felügyelet 103

I. szakasz Az összevont alapú felügyelet végzésének elvei 103

II. szakasz Pénzügyi holdingtársaságok és vegyes pénzügyi holdingtársaságok 112

4. fejezet Tőkepufferek 117

I. szakasz Tőkemegőrzési pufferek és anticiklikus tőkepufferek 117

II. szakasz Anticiklikus tőkepufferek meghatározása és kiszámítása 118

III. szakasz Tőkemegőrzési intézkedések 125

VIII. cím Illetékes hatóságok általi nyilvánosságra hozatal 130

IX. cím Felhatalmazáson alapuló és végrehajtási jogi aktusok 133

X. cím A 2002/87/EK irányelv módosításai 135

XI. cím Átmeneti és záró rendelkezések 136

1. fejezet A letelepedési szabadságot és a szolgáltatásnyújtás szabadságát gyakorló hitelintézetek felügyeletére vonatkozó átmeneti rendelkezések 136

2. fejezet A tőkepufferekre vonatkozó átmeneti rendelkezések 141

3. fejezet Záró rendelkezések 142

I. MELLÉKLET A kölcsönös elismerés alá tartozó tevékenységek listája 144

II. MELLÉKLET Megfelelési táblázat 146

I. címTárgy, hatály és fogalommeghatározások

1. cikk Tárgy

Ez az irányelv szabályokat állapít meg, amelyek előírják a tagállamok számára, hogy közös eredményeket érjenek el a következő területeken:

a) a hitelintézetek és befektetési vállalkozások (a továbbiakban: intézmények) tevékenységéhez való hozzáférés;

b) felügyeleti hatáskörök és eszközök az intézmények illetékes hatóságok általi prudenciális felügyeletéhez;

c) intézmények illetékes hatóságok általi prudenciális felügyelete a(z) [Kiadóhivatal által beillesztendő] rendeletben meghatározott egységes szabályok által nem kezelt kockázatok tekintetében;

d) illetékes hatóságokra vonatkozó közzétételi követelmények az intézmények prudenciális szabályozása és felügyelete terén.

2. cikk Hatály

(1) A 34. cikk és a VII. cím 3. fejezete a pénzügyi holdingtársaságokra, a vegyes pénzügyi holdingtársaságokra és a vegyes tevékenységű holdingtársaságokra alkalmazandó, amennyiben központi irodájuk az Unió területén van.

(2) Azok az intézmények, amelyekre ezen cikk (3) bekezdése alapján ez az irányelv nem alkalmazandó – a központi bankok kivételével – a 34. cikk és a VII. cím 3. fejezetének alkalmazásában pénzügyi intézménynek minősülnek.

(3) Ez az irányelv nem alkalmazandó a következőkre:

1. befektetési vállalkozások tevékenységéhez való hozzáférés, amennyiben azt a 2004/39/EK irányelv szabályozza;

2. a központi bankok;

3. a postai elszámolóközpontok,

4. Belgiumban az „Institut de Réescompte et de Garantie/Herdiscontering- en Waarborginstituut”,

5. Dániában a „Dansk Eksportfinansieringsfond”, a „Danmarks Skibskredit A/S” és a „KommuneKredit”,

6. Németországban a „Kreditanstalt für Wiederaufbau”, a „Wohnungsgemeinnützigkeitsgesetz” alapján az állami lakáspolitika szerveiként elismert vállalkozások, amelyek túlnyomórészt nem banki ügyletekkel foglalkoznak, valamint az említett törvény értelmében non-profit lakásépítési vállalkozásként elismert vállalkozások,

7. Görögországban a „Ταμείο Παρακαταθηκών και Δανείων” (Tamio Parakatathikon kai Danion),

8. Spanyolországban az „Instituto de Crédito Oficial”,

9. Franciaországban a „Caisse des dêpots et consignations”,

10. Írországban a „credit unions” és a „friendly societies”,

11. Olaszországban a „Cassa depositi e prestiti”,

12. Lettországban a „krājaizdevu sabiedrības”, a „Krājaizdevu sabiedrību” alapján szövetkezeti vállalkozásoknak minősülő vállalkozások, amelyek kizárólag a tagjaik részére nyújtanak pénzügyi szolgáltatásokat,

13. Litvániában „Centrinė kredito unija”-n kívüli „kredito unijos”,

14. Magyarországon a „Magyar Fejlesztési Bank Rt.” és a „Magyar Export-Import Bank Rt.”,

15. Hollandiában a „Netherlandse Investeringsbank voor Ontwikkelingslanden NV”, az „NV Noordelijke Ontwikkelingsmaatschappij”, az „NV Industriebank Limburgs Instituut voor Ontwikkeling en Financiering” és az „Overijsselse Ontwikkelingsmaatschappij NV”,

16. Ausztriában a közhasznú lakásépítési egyesületként elismert vállalkozások, valamint az „Österreichische Kontrollbank AG”,

17. Lengyelországban a „Spółdzielcze Kasy Oszczędnościowo – Kredytowe” és a „Bank Gospodarstwa Krajowego”,

18. Portugáliában az 1986. január 1-jén létező „Caixas Económicas”, kivéve azokat, amelyeket részvénytársasági formában alapítottak és a „Caixa Económica Montepio Geral”-t,

19. Finnországban a „Teollisen yhteisyön rahasto Oy/Fonden för industrielt samarbete AB” és a „Finnvera Oyj/Finnvera Abp”,

20. Svédországban a „Svenska Skeppshypotekskassan”,

21. az Egyesült Királyságban a „National Savings Bank”, a „Commonwealth Development Finance Company Ltd”, az „Agricultural Mortgage Corporation”, a „Scottish Agricultural Securities Corporation Ltd”, a „Crown Agents for overseas governments and administrations”, a „credit unions” és a „municipal banks”,

22. Szlovéniában a „SID-Slovenska izvozna in razvojna banka, d.d. Ljubljana”.

3. cikk A betétek vagy egyéb visszafizetendő pénzeszközök nyilvánosságtól történő gyűjtésére irányuló üzletszerű tevékenység tilalma a hitelintézettől eltérő vállalkozások számára

(1) A tagállamok megtiltják személyek vagy a hitelintézetnek nem minősülő vállalkozások számára, hogy betétgyűjtésre vagy más visszafizetendő pénzeszközök nyilvánosságtól történő gyűjtésére irányuló üzletszerű tevékenységet folytassanak.

(2) Az (1) bekezdés nem vonatkozik a tagállam vagy annak regionális vagy helyi hatóságai, vagy olyan nemzetközi szervezetek által folytatott betétgyűjtésre és más visszafizetendő pénzeszközök gyűjtésére, amelyeknek egy vagy több tagállam tagja, valamint olyan esetekre, amelyeket nemzeti vagy uniós jogszabályok kifejezetten szabályoznak, feltéve, hogy a szóban forgó tevékenységek a betétesek és a befektetők védelmét szolgáló és az említett esetekre alkalmazható rendeletek és szabályozók hatálya alá tartoznak.

4. cikk Fogalommeghatározások

(1) A(z) [Kiadóhivatal által beillesztendő] rendelet 4. cikkében említett fogalommeghatározások alkalmazandók.

(2) Ezen irányelv alkalmazásában a következő fogalommeghatározások is alkalmazandók:

a) „kiegészítő banki szolgáltatásokat nyújtó vállalkozás”: olyan vállalkozás, amelynek fő tevékenysége ingatlan-tulajdonlás vagy -kezelés, adatfeldolgozási szolgáltatások nyújtása vagy más hasonló tevékenység, amely egy vagy több hitelintézet fő tevékenysége viszonylatában kiegészítő tevékenység jellegét ölti;

b) „túlzott tőkeáttétel kockázata”: egy intézmény tőkeáttétel vagy feltételes tőkeáttétel miatti sérülékenységéből eredő kockázat, amely üzleti tervében nem tervezett korrekciós intézkedéseket tehet szükségessé, beleértve eszközök kényszereladását, ami veszteségeket vagy fennmaradó eszközeinek értékelési kiigazítását eredményezheti;

c) „belső módszer”: a(z) [Kiadóhivatal által beillesztendő] rendelet 138. cikke (1) bekezdésében, 216. cikkében, 220. cikkében, 301. cikke (2) bekezdésében, 277. cikkében, 352. cikkében és 254. cikke (3) bekezdésében említett módszer.

II. cím Illetékes hatóságok

5. cikk Az illetékes hatóságok kijelölése és hatáskörei

(1) A tagállamok illetékes hatóságokat jelölnek ki, amelyek elvégzik az ezen irányelvben meghatározott feladatokat. A tagállamok erről tájékoztatják a Bizottságot és az EBH-t, feltüntetve a feladatok bármilyen megosztását.

(2) A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóságok oly módon kísérjék figyelemmel az intézmények tevékenységeit, hogy értékelhessék az ezen irányelv és a(z) [Kiadóhivatal által beillesztendő] rendelet előírásainak való megfelelést.

(3) A tagállamok biztosítják, hogy megfelelő intézkedések lehetővé tegyék az illetékes hatóságok számára az ahhoz szükséges információt megszerzését, hogy az intézmények e kötelezettségeknek való megfelelését értékeljék.

(4) A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóságok rendelkezzenek az ebben az irányelvben és a(z) [Kiadóhivatal által beillesztendő] rendeletben meghatározott felügyeleti és vizsgálati feladatok elvégzéséhez szükséges szakértelemmel, forrásokkal, működési kapacitással és függetlenséggel. Az illetékes hatóságokat fel kell ruházni minden olyan felügyeleti és vizsgálati hatáskörrel, amely feladataik ellátásához szükséges.

(5) A tagállamok előírják, hogy az intézmények a székhely szerinti tagállamuk illetékes hatóságai számára biztosítsanak az ezen irányelvnek és a(z) [Kiadóhivatal által beillesztendő] rendeletnek megfelelően elfogadott szabályoknak való megfelelésük értékeléséhez szükséges minden információt. A tagállamok azt is biztosítják, hogy az intézmények belső ellenőrzési mechanizmusai, illetve adminisztratív és számviteli eljárásai bármikor lehetővé tegyék az említett szabályoknak való megfelelés ellenőrzését.

(6) A tagállamok biztosítják, hogy az intézmények az ezen irányelv és a(z) [Kiadóhivatal által beillesztendő] rendelet hatálya alá tartozó minden tranzakciójukat, dokumentálási rendszerüket és folyamatukat oly módon tartsák nyilván, hogy az illetékes hatóságok mindenkor ellenőrizhessék az ezen irányelv és a(z) [Kiadóhivatal által beillesztendő] rendelet követelményeinek való megfelelést.

6. cikk A tagállamokon belüli koordináció

Amennyiben egy tagállamban több illetékes hatóság foglalkozik a hitelintézetek, befektetési vállalkozások és pénzügyi intézmények prudenciális felügyeletével, a tagállam megteszi a szükséges intézkedéseket az e hatóságok közötti koordináció megszervezése érdekében.

7. cikk Együttműködés az EBH-val

Feladataik teljesítése során, az irányelv alapján elfogadott törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések alkalmazásakor az illetékes hatóságok figyelembe veszik a felügyeleti eszközök és a felügyeleti gyakorlat közelítését. Ennek érdekében a tagállamok biztosítják, hogy:

a) az illetékes hatóságok részt vegyenek az EBH tevékenységeiben;

b) az illetékes hatóságok mindent elkövessenek azért, hogy megfeleljenek az EBH által az 1093/2010/EU rendelet 16. cikkének megfelelően kibocsátott iránymutatásoknak és ajánlásoknak;

c) az illetékes hatóságokra ruházott nemzeti feladatkörök ne akadályozzák őket az EBH tagjaként vagy ezen irányelv és a(z) [Kiadóhivatal által beillesztendő] rendelet alapján őket terhelő feladatok ellátásában.

8. cikk A felügyelet európai dimenziója

Az adott tagállam illetékes hatóságai általános feladataik végrehajtása során – és különösen válsághelyzetekben – a megfelelő időben rendelkezésre álló információk alapján kellően mérlegelik a döntéseik által az összes többi érintett tagállam pénzügyi rendszerének stabilitására gyakorolt hatást.

III. címA hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférés követelményei

1. fejezet A hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférés általános követelményei

9. cikk Engedély

(1) A tagállamok előírják a hitelintézeteknek, hogy tevékenységük megkezdése előtt engedélyt szerezzenek. A tagállamok a 10–14. cikk sérelme nélkül megállapítják az ilyen engedély követelményeit és azokról tájékoztatják az EBH-t.

(2) Az EBH szabályozástechnikai standardtervezeteket dolgoz ki a következőkről:

a) a hitelintézetek engedély iránti kérelméhez csatoltan az illetékes hatóságok számára benyújtandó információk meghatározása, a 10. cikkben előírt üzleti tervet is ideértve;

b) a 13. cikkben előírt követelmény teljesítéséhez szükséges feltételek meghatározása;

c) a befolyásoló részesedéseket birtokló részvényesekre és tagokra vonatkozó követelmények meghatározása;

d) azon tényezők meghatározása, amelyek akadályozhatják az illetékes hatóságot a 14. cikk szerinti felügyeleti feladatainak hatékony ellátásában.

A Bizottság felhatalmazást kap az első albekezdés a)–d) pontjában említett szabályozástechnikai standardoknak az 1093/2010/EU rendelet 10–14. cikkében megállapított eljárással összhangban történő elfogadására.

(3) Az EBH végrehajtás-technikai standardtervezeteket dolgoz ki az információ biztosítása során használandó egységes formanyomtatványok, mintadokumentumok és eljárások kialakítása céljából.

A Bizottság felhatalmazást kap az első albekezdésben említett végrehajtás-technikai standardoknak az 1093/2010/EU rendelet 15. cikkével összhangban történő elfogadására.

(4) Az EBH a (2) és (3) bekezdésben említett technikai standardtervezeteket 2015. december 31-ig benyújtja a Bizottsághoz.

10. cikk Üzleti terv és szervezeti felépítés

A tagállamok előírják, hogy az engedély iránti kérelemhez üzleti tervet kell csatolni, amely meghatározza a folytatni kívánt üzleti tevékenységek fajtáit és a hitelintézet szervezeti felépítését.

11. cikk Gazdasági igények

A tagállamok nem írják elő, hogy az engedély iránti kérelem vizsgálata a piac gazdasági igényeinek szempontjából történjen.

12. cikk Indulótőke

(1) A nemzeti jogszabályokban megállapított egyéb általános feltételek sérelme nélkül, az illetékes hatóságok nem adják ki az engedélyt, ha a hitelintézet nem rendelkezik elkülönített szavatolótőkével, vagy abban az esetben, ha az indulótőke nem éri el az 5 millió EUR-t.

(2) Az indulótőke a(z) [Kiadóhivatal által beillesztendő] rendelet 24. cikke a)–e) pontjában meghatározott tőkéből és tartalékokból áll.

(3) A tagállamok határozhatnak úgy is, hogy azok a hitelintézetek, amelyek nem felelnek meg az elkülönített szavatolótőkére vonatkozó feltételeknek, és amelyek 1979. december 15-én már működtek, tovább folytathatják üzleti tevékenységüket. A tagállamok felmentést adhatnak az ilyen hitelintézetek számára a 13. cikk (1) bekezdésének első albekezdésében foglalt követelmény teljesítése alól.

(4) A tagállamoknak jogukban áll a következő feltételek mellett engedélyt adni olyan sajátos hitelintézeti kategóriák számára, amelyeknek indulótőkéje nem éri el az (1) bekezdésben meghatározott összeget:

a) az indulótőke nem lehet kevesebb, mint 1 millió EUR;

b) az érintett tagállamoknak tájékoztatniuk kell a Bizottságot és az EBH-t azon indokaikról, amelyek alapján élnek ezzel a lehetőséggel.

13. cikk Az üzleti tevékenység tényleges irányítása és a központi iroda helye

(1) Az illetékes hatóságok csak akkor adják meg az engedélyt a hitelintézet számára, ha a hitelintézet üzleti tevékenységének tényleges irányítását legalább két személy végzi.

(2) Az illetékes hatóságok nem adják meg az engedélyt, ha ezek a személyek nem rendelkeznek megfelelően jó hírnévvel, kellő ismeretekkel, képességekkel és tapasztalattal ilyen feladatok ellátásához.

(3) A tagállamok megkövetelik, hogy:

a) valamennyi, jogi személyiséggel és a rá vonatkozó nemzeti jogszabályok alapján létesítő okirat szerinti székhellyel rendelkező hitelintézetnek a központi irodája ugyanabban a tagállamban legyen, mint amelyikben a létesítő okirat szerinti székhelye található;

b) minden más hitelintézetnek abban a tagállamban kell központi irodáját fenntartania, amely számára az engedélyt kiadta, és ahol üzleti tevékenységét ténylegesen folytatja.

14. cikk Részvényesek és tagok

(1) Az illetékes hatóságok mindaddig nem adnak engedélyt a hitelintézeti tevékenység megkezdésére, amíg nem kaptak tájékoztatást azoknak a részvényeseknek vagy tagoknak a személyazonosságáról, legyenek akár természetes vagy jogi személyek, akik vagy amelyek akár közvetlenül, akár közvetve befolyásoló részesedéssel rendelkeznek, valamint az ilyen részesedések összegéről.

Annak megállapítására, hogy teljesülnek-e a befolyásoló részesedés feltételei, a 2004/109/EK irányelv[31] 9. és 10. cikkében említett szavazati jogokat, valamint az említett irányelvnek a 12. cikke (4) és (5) bekezdéseiben meghatározott, a szavazati jogok összesítésére vonatkozó feltételeket figyelembe kell venni.

A tagállamoknak nem kell figyelembe venniük azokat a szavazati jogokat vagy részvényeket, amelyekkel a befektetési vállalkozások vagy hitelintézetek a 2004/39/EK irányelv I. melléklete A. szakaszának 6. pontjában foglaltak értelmében a pénzügyi eszközök jegyzési garanciavállalása vagy a kibocsátás átvételére irányuló kötelezettségvállalás alapján történő kihelyezése révén rendelkezhetnek, feltéve, hogy az említett jogokat nem gyakorolják vagy egyéb módon nem használják a kibocsátó vezetésébe való beavatkozásra, és azokat a részesedésszerzéstől számított egy éven belül elidegenítik.

(2) Az illetékes hatóságok nem adnak engedélyt, ha – figyelembe véve a hitelintézet megbízható és prudens vezetése biztosításának szükségességét – nincsenek meggyőződve a részvényesek vagy tagok alkalmasságáról.

(3) Ahol szoros kapcsolatok állnak fenn a hitelintézet és más természetes vagy jogi személyek között, az illetékes hatóságok csak akkor adnak engedélyt, ha ezek a kapcsolatok nem gátolják felügyeleti feladataik hatékony ellátását.

Az illetékes hatóságok nem adnak engedélyt, ha egy harmadik ország törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezései, amelyek a hitelintézettel szoros kapcsolatban álló egy vagy több természetes vagy jogi személyre vonatkoznak, illetve az említett törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezések végrehajtási nehézségei akadályozzák felügyeleti feladataik hatékony ellátását.

Az illetékes hatóságok előírják a hitelintézetek számára, hogy bocsássák rendelkezésükre azokat az információkat, amelyek az e bekezdésben említett feltételek teljesítésének folyamatos figyelemmel kíséréséhez szükségesek.

15. cikk Az engedély elutasítása

Ha az illetékes hatóság úgy dönt, hogy elutasítja az engedély kiadását, a kérelmezőt a kérelem kézhezvételétől számított hat hónapon belül, vagy, amennyiben a kérelem hiányos, a határozathoz szükséges információk kérelmező általi elküldésétől számított hat hónapon belül tájékoztatja a döntésről és annak indokairól.

A határozatot a kérelem kézhezvételétől számított 12 hónapon belül mindenképpen meg kell hozni.

16. cikk Előzetes konzultáció más tagállamok illetékes hatóságaival

(1) Az illetékes hatóságnak a következő esetekben előzetesen ki kell kérnie a többi érintett tagállam illetékes hatóságainak véleményét hitelintézet engedélyezésekor:

a) az érintett hitelintézet egy másik tagállamban engedélyezett hitelintézet leányvállalata;

b) az érintett hitelintézet egy másik tagállamban engedélyezett hitelintézet anyavállalatának leányvállalata;

c) az érintett hitelintézet ugyanazon természetes vagy jogi személyek ellenőrzése alatt áll, mint akik, vagy amelyek ellenőrzése alatt egy másik tagállamban engedélyezett hitelintézet áll.

(2) Az illetékes hatóságnak, mielőtt kiadná a hitelintézetnek az engedélyt, konzultációt kell folytatnia az érintett tagállamnak a biztosítók, illetve a befektetési vállalkozások felügyeletének ellátásáért felelős illetékes hatóságával a következő esetekben:

a) az érintett hitelintézet az Unióban engedélyezett biztosító vagy befektetési vállalkozás leányvállalata;

b) az érintett hitelintézet az Unióban engedélyezett biztosító vagy befektetési vállalkozás anyavállalatának leányvállalata;

c) az érintett hitelintézet ugyanazon természetes vagy jogi személy ellenőrzése alatt áll, mint aki, vagy amely ellenőrzése alatt az Unióban engedélyezett biztosító vagy befektetési vállalkozás áll.

(3) Az (1) és (2) bekezdésben említett érintett illetékes hatóságok konzultációt folytatnak egymással az ugyanazon csoporthoz tartozó másik vállalkozás részvényesei alkalmasságának, valamint a vállalkozás vezetésében részt vevő vezető testületi tagok jó hírnevének és tapasztalatának értékelése során. Az illetékes hatóságoknak ki kell cserélniük egymással a részvényesek alkalmasságára, valamint a vezető testületi tagok jó hírnevére és tapasztalatára vonatkozó információkat, amelyek fontosak lehetnek egy engedély kiadásához, továbbá a működési feltételek betartásának folyamatos értékeléséhez.

17. cikk Másik tagállamban engedélyezett hitelintézetek fióktelepei

A fogadó tagállamok nem írnak elő engedélyeztetési, illetve dotációs tőkére vonatkozó követelményeket más tagállamban engedélyezett hitelintézetek fióktelepei részére. Az ilyen fióktelepek létesítése és felügyelete a 35. cikkel, a 36. cikk (1)–(3) bekezdésével, a 37. cikkel, a 40–46. cikkel, a 49. cikkel, a 73. cikkel és a 74. cikkel összhangban történik.

18. cikk Az engedély visszavonása

Az illetékes hatóságok csak akkor vonhatják vissza a hitelintézetnek kiadott engedélyt a következő esetek bármelyikében, ha a szóban forgó intézmény:

a) 12 hónapon belül nem használja fel az engedélyt, kifejezetten lemond az engedélyről, vagy hat hónapnál hosszabb időre felhagyott üzleti tevékenységének folytatásával, amennyiben az érintett tagállam nem rendelkezett arról, hogy ezekben az esetekben az engedély érvényét veszti;

b) valótlan nyilatkozatok révén, vagy más szabálytalan eszköz igénybevételével szerezte meg az engedélyt;

c) többé nem felel meg az engedély kiadásának alapjául szolgáló feltételeknek;

d) már nem rendelkezik elegendő szavatolótőkével, vagy többé már nem lehet számítani arra, hogy eleget tesz a hitelezőivel szemben fennálló kötelezettségeinek, és különösen akkor, ha már nem képes tovább szavatolni a rábízott eszközök biztonságát;

e) egyéb olyan helyzetbe kerül, amelyre vonatkozóan a nemzeti jogszabályok az engedély visszavonásáról rendelkeznek;

f) elköveti a 67. cikk (1) bekezdésében említett jogsértések egyikét.

19. cikk A hitelintézetek neve

Tevékenységük gyakorlásához a hitelintézetek – a „bank”, „takarékpénztár” vagy egyéb banki elnevezések használatát szabályozó fogadó tagállami rendelkezésektől függetlenül – az Unió egész területén ugyanazt a nevet használhatják, mint amelyet abban a tagállamban használnak, amelyben központi irodájuk található. Összetéveszthetőség bármilyen veszélye esetén a fogadó tagállam az egyértelműség céljából előírhatja, hogy a nevet egy meghatározott magyarázó résszel kell kiegészíteni.

20. cikk Az EBH értesítése az engedélyről és az engedély visszavonásáról

(1) Az illetékes hatóságok a 9. cikk alapján kiadott minden engedélyről értesítik az EBH-t.

(2) Az azon hitelintézetek nevét tartalmazó, teljes körű jegyzéket, amelyek számára engedélyt adtak ki, közzé kell tenni az EBH honlapján és rendszeresen frissíteni kell.

(3) A konszolidáló felügyeleti hatóság az érintett illetékes hatóságok és az EBH rendelkezésére bocsát az intézménycsoportra vonatkozó minden információt a 14. cikk (3) bekezdésével, a 73. cikk (1) bekezdésével és a 104. cikk (2) bekezdésével összhangban, különös tekintettel a csoport jogi és szervezeti felépítésére és irányításá