1.BEVEZETÉS

1.1.A korlátozó intézkedésekre vonatkozó uniós jog

A korlátozó intézkedések az Európai Unióról szóló szerződés (a továbbiakban: EUSZ) 21. cikkében meghatározott közös kül- és biztonságpolitikai (a továbbiakban: KKBP) célkitűzések előmozdításának alapvető eszközei. E célkitűzések közé tartozik az Unió értékeinek védelme, a nemzetközi béke és biztonság fenntartása, valamint a demokrácia, a jogállamiság és az emberi jogok megszilárdítása és támogatása.

Ezen értékek megőrzése érdekében az Unió korlátozó intézkedéseket vezethet be harmadik országokkal, szervezetekkel vagy személyekkel szemben. Az intézkedések közé tartoznak a célzott egyedi intézkedések, azaz a vagyoni eszközök befagyasztása és a belépés korlátozása (utazási tilalom), valamint ágazati intézkedések, azaz fegyverembargók vagy gazdasági és pénzügyi intézkedések (például import- és exportkorlátozások, bizonyos szolgáltatások, így banki szolgáltatások nyújtására vonatkozó korlátozások) . Az Unióban jelenleg több mint negyven különböző szankciós rendszer van érvényben, és ezek alkalmazása az utóbbi időben fokozódott. E rendszerek között vannak, amelyek az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsának korlátozó intézkedéseit hajtják végre, adott esetben további korlátozások bevezetésével; másokat az Unió önállóan fogadott el. Az egyes országok sajátos helyzeteit kezelő rendszerek mellett az Unió horizontális rendszereket is elfogadott a vegyi fegyverek elterjedése és használata, a kibertámadások, az emberi jogok megsértése és a terrorizmus ellen .

Az Ukrajna elleni orosz invázió jelenlegi kontextusában kritikus fontosságú a nemzetközi béke és biztonság megőrzése. Az Unió számos korlátozó intézkedést vezetett be orosz és belarusz személyekkel és vállalatokkal szemben, valamint ágazati intézkedéseket is bevezetett, amelyek némelyike 2014-re nyúlik vissza. Ezzel összefüggésben a korlátozó intézkedések végrehajtásával kapcsolatos uniós szintű koordináció fokozása érdekében a Bizottság létrehozta a vagyoni eszközök befagyasztásával és lefoglalásával foglalkozó munkacsoportot („Freeze and Seize” Task Force) a Bizottság szolgálatai, a tagállamok képviselői és olyan uniós ügynökségek részvételével, mint az Eurojust és az Europol . A tagállamok közötti koordináció biztosítása mellett a munkacsoport a korlátozó intézkedések és büntetőjogi intézkedések kölcsönhatását is vizsgálja.

1.2.A korlátozó intézkedések büntetőjogi eszközökkel történő hatékonyabb érvényesítésének szükségessége

A korlátozó intézkedések végrehajtása és érvényesítése elsősorban a tagállamok felelőssége. A tagállamok illetékes hatóságainak kell felmérniük, hogy a vonatkozó tanácsi rendeletet megsértették-e, és megfelelő lépéseket kell tenniük. E tekintetben az Európai Unió működéséről szóló szerződés (a továbbiakban: EUMSZ) 215. cikke alapján elfogadott tanácsi rendeletek rendszeresen tartalmaznak rendelkezést, amely a tagállamok számára előírja olyan nemzeti szabályok elfogadását, amelyek hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciókat határoznak meg a vonatkozó rendelet rendelkezéseinek megsértése esetére . E rendeletek általában magukban foglalják:

·a korlátozó intézkedéseket,

·egy kijátszásellenes rendelkezést, amely tiltja a szóban forgó korlátozó intézkedések kijátszására irányuló tevékenységekben való tudatos és szándékos részvételt, valamint

·egyéb kötelezettségeket, különösen a korlátozó intézkedések végrehajtása érdekében tett lépésekre vonatkozó jelentéstételt (pl. a befagyasztott vagyoni eszközök összegének a hatóságok felé történő jelentése).

Uniós szintű harmonizáció hiányában a nemzeti rendszerek között jelentős eltérések vannak az uniós korlátozó intézkedésekről szóló uniós jogszabályok (a továbbiakban: uniós korlátozó intézkedések) megsértésének bűncselekménnyé nyilvánítása tekintetében. 12 tagállamban az uniós korlátozó intézkedések megsértése kizárólag bűncselekménynek minősül. 13 tagállamban az uniós korlátozó intézkedések megsértése szabálysértésnek vagy bűncselekménynek minősülhet . A kritériumok, amelyek alapján az adott magatartás egyik vagy másik jogsértési kategóriába tartozik, általában a jogsértés minőségi (szándék, súlyos gondatlanság) vagy mennyiségi (kár) szempontból meghatározott súlyához (súlyos jellegéhez) kapcsolódnak , azonban tagállamonként eltérőek. Jelenleg két tagállamban az uniós korlátozó intézkedések megszegésének konkrét jogsértése csak közigazgatási szankciót vonhat maga után . A szankciórendszerek is jelentősen eltérnek az egyes tagállamokban. Ami a szabadságvesztést illeti, 14 tagállamban a szabadságvesztés maximális időtartama 2 és 5 év között van. Nyolc tagállamban 8 és 12 év közötti maximális szabadságvesztés büntetést lehet kiszabni. Az uniós korlátozó intézkedések – akár bűncselekményként, akár szabálysértésként történő – megsértése esetén kiszabható maximális pénzbírság összege tagállamonként meglehetősen eltérő: 1 200 EUR-tól 500 000 EUR-ig terjed. 14 tagállam rendelkezik a jogi személyek büntetőjogi felelősségéről az uniós korlátozó intézkedések megsértése esetén. Továbbá tizenkét tagállam rendelkezik a jogi személyekkel szemben kiszabható közigazgatási szankciókról, nevezetesen pénzbírságról, amennyiben alkalmazottaik vagy vezetőik megsértik a korlátozó intézkedéseket. A jogi személyekkel szemben kiszabható pénzbírság felső határa 133 000 EUR és 37,5 millió EUR között mozog.

A Bizottság és az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője javasolta, hogy az Ukrajna elleni orosz agresszióra válaszul hozott korlátozó intézkedések hatodik csomagja keretében erősítsék meg a 833/2014/EU és a 269/2014/EU tanácsi rendeletek büntetésekre vonatkozó rendelkezéseit. A módosított rendelkezések arra köteleznék a tagállamokat, hogy határozzák meg az e rendeletek rendelkezéseinek megsértése esetén alkalmazandó büntetésekre vonatkozó szabályokat, beleértve adott esetben büntetőjogi szankciókat is. A tagállamoknak minden szükséges intézkedést meg kell tenniük e büntetések megfelelő végrehajtása és alkalmazása érdekében. A büntetésnek hatékonynak, arányosnak és visszatartó erejűnek kell lennie. A tagállamoknak megfelelő intézkedéseket kell hozniuk az ilyen jogsértésekből származó jövedelmek elkobzására is. A korlátozó intézkedések elfogadására az EUSZ 29. cikke és az EUMSZ 215. cikke alapján kerül sor. Bár ezek a rendelkezések jogalapot szolgáltatnak a tagállamok büntetések – többek között büntetőjogi szankciók – megállapítására kötelezéséhez, egyik sem használható a büntetőjogi szankciók pontos típusainak és mértékének meghatározásához. A tagállamok büntetőjogi szankciók bevezetésére való kötelezése anélkül, hogy a bűncselekményi tényállásokat és a büntetéseket egy az EUMSZ 83. cikkén alapuló irányelv közelítené, csak korlátozott hatással járna, és azt jelentené, hogy a tagállamok továbbra sem rendelkeznének harmonizált megközelítéssel az uniós korlátozó intézkedések megsértésével kapcsolatos vagyonelkobzási intézkedések tekintetében, továbbá a vagyonvisszaszerzésre és -elkobzásra vonatkozó jelenlegi és jövőbeli uniós vívmányokban előírt befagyasztási, kezelési és elkobzási intézkedések nem vonatkoznának az uniós korlátozó intézkedések megsértésére. Annak ellenére, hogy az uniós korlátozó intézkedések megsértését már több tagállamban bűncselekménnyé nyilvánították, a tagállamok közötti különbségek a határokon átnyúló ügyekben széttagolt megközelítést eredményezhetnek.

Mindezek alapján a Bizottság tanácsi határozatra irányuló javaslatot terjeszt elő az uniós korlátozó intézkedések megsértésének az EUMSZ 83. cikkének (1) bekezdésében meghatározott bűncselekményi területek közé történő felvételéről . Az uniós korlátozó intézkedések megsértésének az EUMSZ 83. cikke (1) bekezdésében meghatározott bűncselekményi területek közé történő felvétele lehetővé tenné a Bizottság számára, hogy második lépésként a rendes jogalkotási eljárás keretében haladéktalanul javaslatot tegyen a bűncselekményi tényállások és a büntetések meghatározásának közelítéséről szóló irányelvre. Az uniós korlátozó intézkedések megsértése esetén alkalmazandó bűncselekményi tényállások és a büntetések ilyen közelítése kiegészítené az ugyancsak a mai napon elfogadott, a vagyonvisszaszerzésről és -elkobzásról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre vonatkozó bizottsági javaslatot . Ez a javaslat jelentősen megerősíti a vagyonvisszaszerzésre jelenleg vonatkozó uniós keretet, amely a vagyonelkobzásról szóló irányelvből és a vagyonvisszaszerzési hivatalokról szóló tanácsi határozatból áll .

A vagyonvisszaszerzésről és -elkobzásról szóló irányelvre irányuló javaslat kétféleképpen járul hozzá az uniós korlátozó intézkedések hatékony alkalmazásához. Először is, előírja a tagállamok számára, hogy az uniós korlátozó intézkedések megsértésével kapcsolatos büntetendő cselekmények megelőzése, felderítése vagy kivizsgálása érdekében szükség esetén indítsanak vizsgálatot a vagyoni eszközök felkutatására és azonosítására, terjesszék ki a vagyonvisszaszerzési hivatalok megbízatását a célzott uniós pénzügyi szankciók hatálya alá tartozó személyek és szervezetek vagyonának gyors felkutatására és azonosítására, és a vagyont szükség esetén sürgősen fagyasszák be annak érdekében, hogy megakadályozzák annak kivonását a joghatóság alól. Másodszor, azáltal, hogy a vagyonvisszaszerzésre és -elkobzásra vonatkozó megerősített szabályokat az uniós korlátozó intézkedések megsértésének bűncselekményére is alkalmazni kell, a javaslat biztosítaná az uniós korlátozó intézkedések megsértéséből származó jövedelem hatékony felkutatását, befagyasztását, kezelését és elkobzását addig is, amíg az uniós korlátozó intézkedések megsértése esetén alkalmazandó bűncselekményi tényállások és a büntetések közelítése meg nem történik.

Amint azt az uniós korlátozó intézkedések megsértésének az EUMSZ 83. cikkének (1) bekezdésében meghatározott bűncselekményi területek közé történő felvételéről szóló tanácsi határozatra irányuló javaslat részletesebben kifejti, teljesülnek az EUMSZ 83. cikkének (1) bekezdésében újabb bűncselekményi terület hozzáadására vonatkozóan említett, az újabb bűncselekményi terület több államot érintő dimenziójával (jellegével, hatásával, a közös fellépés különös szükségességével) kapcsolatos kritériumok.