HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 105/1

AZ EURÓPAI KÖZPONTI BANK VÉLEMÉNYE

(2012. január 25.)

a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférésről és a hitelintézetek és befektetési vállalkozások prudenciális felügyeletéről szóló irányelv iránti javaslatról és a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről szóló rendelet iránti javaslatról

(CON/2012/5)

2012/C 105/01

Bevezetés és jogalap

Az Európai Központi Bank (EKB) 2011. szeptember 20-án az Európai Unió Tanácsától azt a felkérést kapta, hogy alkosson véleményt a hitelintézetek tevékenységéhez való hozzáférésről és a hitelintézetek és befektetési vállalkozások prudenciális felügyeletéről, valamint a pénzügyi konglomerátumhoz tartozó hitelintézetek, biztosítóintézetek és befektetési vállalkozások kiegészítő felügyeletéről szóló 2002/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelv iránti javaslatról (1) (a továbbiakban: irányelvtervezet). 2011. november 30-án az EKB az Európai Unió Tanácsától azt a felkérést kapta, hogy alkosson véleményt a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről szóló rendelet iránti javaslatról (2) (a továbbiakban: a rendelettervezet).

Az EKB véleményalkotásra szolgáló hatásköre az irányelvtervezet és a rendelettervezet tekintetében az Európai Unió működéséről szóló szerződés 127. cikkének (4) bekezdésén és 282. cikkének (5) bekezdésén alapul, mivel az irányelvtervezet és a rendelettervezet olyan rendelkezéseket tartalmaz, amelyek érintik a Központi Bankok Európai Rendszerének („KBER”) alapvető feladatait, azaz az Unió monetáris politikájának meghatározását és végrehajtását és a hatáskörrel rendelkező hatóságoknak a hitelintézetek prudenciális felügyeletére és a pénzügyi rendszer stabilitására vonatkozó politikáik zavartalan megvalósításában történő támogatására. A hatékonyság és egyértelműség érdekében az EKB amellett döntött, hogy a két jogszabálytervezetről egyetlen véleményt ad ki. Az Európai Központi Bank eljárási szabályzatának 17.5. cikke első mondatával összhangban a Kormányzótanács fogadta el ezt a véleményt.

Általános észrevételek

1. Az irányelvtervezet és a rendelettervezet célkitűzése

Az Európai Bizottság 2011. július 20-án fogadta el az irányelvtervezetet és a rendelettervezetet, melyek a 2006/48/EK (3) és a 2006/49/EK (4) irányelvet fogják felváltani. A javaslatok fontos lépést jelentenek a banki és befektetési vállalkozási szektor szabályozásának erősítése, és az Unió erősebb és megbízhatóbb pénzügyi rendszerének megteremtése irányába. Az EKB üdvözli az Unió határozott elkötelezettségét a nemzetközi standardok és megállapodások a pénzügyi szabályozás területén történő végrehajtása iránt, egyidejűleg adott esetben figyelembe véve az Unió jogrendszerének és pénzügyi rendszerének sajátos jellemzőit. Az EKB határozottan támogatja a bázeli tőkemegfelelési és likviditási standardok időben történő és tényleges végrehajtását (5). Az EKB ennek érdekében kiemeli a Bizottság által a G20-kötelezettségvállalás teljesítésében „e standardoknak a gazdasági fellendüléssel és a pénzügyi stabilitással összeegyeztethető, egyeztetett határidőn belüli elfogadása és teljes körű végrehajtása” (6) érdekében azzal felvállalt szerepet, hogy az elsők között volt a Bázel III. keretrendszer (7) és a Jegybanki és Felügyeleti Elnökök Csoportja (Group of Central Bank Governors and Heads of Supervision (GHOS)) megállapodásának (8) az uniós jogban történő végrehajtására tett javaslat benyújtásával. A javasolt intézkedések lényegesen növelni fogják a rendszerszintű ellenállóképességet, hozzá fognak járulni a pénzügyi rendszer zavartalan működéséhez és biztosítani fogják az Unióban a pénzügyi szolgáltatások nyújtásának stabil és fenntartható keretét.

2. Az uniós banki jogszabályok reformja

Az EKB üdvözli a Bizottság által követett innovatív felfogást, különösen a rendelettervezet vonatkozásában, mely magában foglalja a 2006/48/EK és 2006/49/EK irányelv technikai mellékleteinek zömét, és korlátozza a tagállami választási lehetőségeket és mérlegelési jogkört. A javasolt keretrendszer nagyobb jogbiztonságot fog eredményezni, egyidejűleg mérsékelve a tagállami kettős szabályozás kockázatát. A pénzügyi válság is igazolta a gyors és hathatós fellépés szükségességét. Az uniós banki szabályozás kialakításában fontos a megfelelő szintű rugalmasság biztosítása. A rendelettervezet jövőbeni felülvizsgálatát illetően és a korábbi véleményekben már kiemelteknek megfelelően (9) az EKB ajánlja annak biztosítását, hogy a rendelettervezetben csak az alapvető politikai választásokat tükröző keretelvek és érdemi kérdések tartozzanak a rendes jogalkotási eljárás hatálya alá. A technikai szabályok – beleértve a rendelettervezetben szereplő ilyen szabályokat is – elfogadásának a Szerződés 290. és 291. cikke szerinti felhatalmazáson alapuló jogi aktusok vagy végrehajtási aktusok formájában kellene történnie, melyek ekként az uniós pénzügyi intézményekre vonatkozó fő szabályrendszerként fognak megjelenni.

3. A pénzügyi szektor egységes európai szabálykönyve

3.1. Amint az már a korábbi véleményekben (10) is szerepelt, az EKB határozottan támogatja az összes pénzügyi intézményre vonatkozó, egységes európai szabálykönyvének kidolgozását (11), mivel ez támogatja a Unió egységes piacának zavartalan működését, és elősegíti a magasabb fokú európai pénzügyi integrációt. Az egységes európai szabálykönyv biztosítja, hogy az egységes piacon pénzügyi szolgáltatásokat nyújtó pénzügyi intézmények egységes prudenciális szabálycsomagnak feleljenek meg. Ez mérsékli a szabályozási arbitrázs lehetőségét és a versenytorzulást. Emellett a harmonizált szabályok javítják az átláthatóságot, valamint csökkentik a szabályozási és megfelelési költségeket.

3.2. Az egységes európai szabálykönyvhöz a következőkre van szükség: a) a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok és a végrehajtási aktusok szempontjából számba jöhető területek egyértelmű és megfelelő meghatározása; b) az európai felügyeleti hatóságok megfelelő részvétele, ezzel felhasználva a hatóságok szakértelmét a végrehajtás-technikai standardok tervezetének kidolgozásához; c) valamennyi pénzügyi szektorra kiterjedő, következetes és összehangolt felfogás; d) az unió összes pénzügyi jogszabályában egységes szempontok megjelenése a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok vagy a végrehajtási aktusok igénybevétele terén, akár az európai felügyeleti hatóságok részéről szabályozástechnikai vagy végrehajtás-technikai standardtervezetek kidolgozásával, akár anélkül (12). A banki szektorban az Európai Bankhatóságnak (EBH) az uniós végrehajtási jogszabályok elfogadásában szabályozástechnikai standardtervezetek kidolgozása révén való módszeres részvétele – különösen, ha előzetes szabályozástechnikai elemzés szükséges – egy olyan rugalmas uniós szintű szabályozási keretet fog biztosítani, mely tényleges alátámasztást ad a pénzügyi szolgáltatások Unión belüli egységes piacának.

4. Az EKB tanácsadói szerepe a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok és a végrehajtási aktusok tervezete tekintetében

4.1. Tekintettel a Szerződés 290. cikke alapján elfogadott felhatalmazáson alapuló jogi aktusok és végrehajtási aktusok fontosságára, az EKB a következő észrevételeket teszi a Szerződés 127. cikkének (4) bekezdése és 282. cikkének (5) bekezdése szerinti saját tanácsadói szerepe gyakorlásával kapcsolatban.

4.2. A Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktusokra és végrehajtási aktusokra irányuló tervezetei a Szerződés 127. cikke (4) bekezdésének és 282. cikke (5) bekezdésének értelmében vett „uniós jogi aktusra irányuló javaslat”-nak minősülnek. A felhatalmazáson alapuló jogi aktusok és a végrehajtási aktusok egyaránt uniós jogi aktusnak minősülnek. A Szerződés 282. cikke (5) bekezdésének nyelvi változatai jellemzően az uniós jogi aktusok „tervezetére” hivatkoznak, amelyekről az EKB-val konzultálni kell (13). Ezért az EKB-val való konzultáció kötelezettsége nem korlátozódik csak a Bizottság javaslatán alapuló jogiaktus-tervezetekre.

4.3. Az OLAF-ítéletben (14) a Bíróság kifejtette, hogy az EKB-val való konzultációs kötelezettség „elsődlegesen azt célozza, hogy az ilyen aktusok elfogadása előtt annak kibocsátója meghallgassa azon szervet, amelynek közreműködése – mivel közösségi szinten a kérdéses területen önálló hatáskörrel, továbbá magas szintű szakértelemmel rendelkezik – kifejezetten hasznos lehet a tervezett jogalkotási eljárásban”.

4.4. Ilyen előzmények után – annak érdekében, hogy teljes mértékben ki lehessen használni az EKB tanácsadó szerepkörének gyakorlását – az EKB-val kellő időben konzultálni kell a hatáskörébe tartozó valamennyi jogszabálytervezetről, beleértve a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok és a végrehajtási aktusok tervezetét. Mindemellett a szabályozástechnikai standardok tervezetének a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó uniós jogszabályok kialakítása részeként fennálló fontosságára az EKB gyakorolni fogja tanácsadói szerepkörét az EKB hatáskörébe tartozó kérdéskörökben, a lehető legmesszebbmenőkig figyelembe véve ezen aktusok elfogadásának időbeli menetét, továbbá a végrehajtási jogszabályok zavartalan elfogadása biztosításának szükségességét.

Különös megjegyzések

5. Makroprudenciális felügyelet és a szigorúbb szabályozás hatóköre

5.1. A rendelettervezet olyan prudenciális előírásokat állapít meg, mely az egész Unióban közvetlenül alkalmazandóak lesznek. Amint az fentebb is megemlítésre került, az EKB határozottan támogatja a Bizottság felfogását, mely ténylegesen egységes európai szabálykönyvet hoz létre a pénzügyi intézmények számára. Ezen felül az EKB teljes körűen támogatja a célzott kockázati kitettségeknek többek között egyes szektorok, régiók vagy tagállamok esetében olyan felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén történő szabályozását, melyek felhatalmazzák a Bizottságot szigorúbb prudenciális követelmények előírására, amennyiben az a piaci fejleményekből eredő mikro- vagy makroprudenciális kockázatok intenzitása változásának kezelése érdekében szükséges (15). Mindazonáltal a Bizottság által elfogadható, felhatalmazáson alapuló jogi aktusoknak ki kell terjedniük a jelentős kitettségekre vonatkozó prudenciális követelményekre és közzétételi követelményekre, illetőleg a tőkeáttételi és likviditási követelményekre, amikortól ezek a követelmények az irányadó uniós szabályozási keretnek ténylegesen a részévé válnak. Az EKB megjegyzi azonban, hogy sok esetben nem lesz elegendő az ilyen szigorúbb követelmények előírására megszabott legfeljebb hathónapos határidő és ezért az eredményességhez és az elérni kívánt célkitűzés megvalósításához sokkal hosszabb, pl. kétéves vagy hosszabb határidőre lenne szükség (16).

5.2. Emellett az EKB fontosnak tartja, hogy a rendelettervezet lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy pénzügyi stabilitási kockázatok felmerülésekor szigorúbb prudenciális követelményeket alkalmazzanak. Az ilyen szabályozás szükségességét többek között az a tény indokolja, hogy a közgazdasági és pénzügyi ciklusok nincsenek a tagállamok között teljes mértékben összehangolva, és a tagállamok különféle típusú rendszerkockázatokkal szembesülhetnek. Ezen túlmenően a tagállami pénzügyi szektorok strukturális jellemzőiben is jelentős eltérések mutatkoznak. Ezért előfordulhat, hogy a makroprudenciális mandátummal rendelkező hatóságoknak szigorítaniuk kell a rendelettervezetben szereplő egyes prudenciális politikai eszközök tekintetében a mennyiségi korlátokat és limiteket annak érdekében, hogy a prudenciális követelményeket jobban hozzáigazíthassák saját ciklikus helyzetükhöz, és eredményesen kezelhessék a kapcsolódó rendszerkockázatokat (17).

5.3. Ilyen előzmények után a rendelettervezet egyes rendelkezései lehetővé teszik a prudenciális követelmények nemzeti szinten történő, bizonyos fokú kiigazítását. Az első az anticiklikus tőkepufferkeret bevezetése (18). A második a felügyeleti felülvizsgálati folyamat hatókörének javasolt kiterjesztése annak érdekében, hogy a nemzeti hatóságok egyes intézményekre szigorúbb prudenciális szabályokat alkalmazhassanak (19). Az EKB megjegyzi azonban, hogy ez a javasolt kiterjesztés elsősorban az egyes intézményekből vagy intézményi csoportokból eredő kockázatok kezelésére kialakított mikroprudenciális eszközből áll, melynek nem célja a rendszerszintű kockázatok kezelésére makroprudenciális eszközként történő felhasználás. Harmadszor: a rendelettervezet bevezeti a nemzeti hatóságok azon lehetőségét, hogy kiigazítsák a kockázati súlyokat vagy szigorúbb kritériumokat határozzanak meg, pl. a lakó vagy kereskedelmi ingatlannal biztosított kitettségek tekintetében a hitelfedezeti rátát, ha az adott tagállam adott piaci szegmensének kockázati jellemzői ezt így indokolják (20).

5.4. Az EKB támogatja a fent említett keretet, mely lehetővé teszi a tagállamok számára egyes prudenciális követelmények kiigazítását, és megítélése szerint ezt ki kellene terjeszteni arra, hogy a nemzeti hatóságok makroprudenciális okokból nemzeti szinten szigorúbb prudenciális követelményeket írhassanak elő. Erre a nemzeti pénzügyi rendszer strukturális jellemzőiből eredő pénzügyi stabilitási aggályok, illetve a rendszerszintű kockázatok átfogó és hathatós kezelése érdekében van szükség. Ezért a javasolt keret hatóköre kiterjeszthető az alábbiak tekintetében szigorúbb követelmények előírására: a) tőkekövetelmény; b) a jelentős kitettségekre vonatkozó limitek; c) likviditási követelmények és tőkeáttételi mutató, az uniós szabályozási keretbe való bevezetést követően. Ezzel összefüggésben a nemzeti hatóságok számára lehetővé kell tenni a nemzeti jogszabályokban szigorúbb követelmények előírását, azaz a mennyiségi mutatók és limitek szigorítását az a), b) és c) tétel tekintetében, a javasolt intézkedéseknek az Európai Rendszerkockázati Testületnek (ERKT) való bejelentését követően; e követelményeket azonban a rendelettervezet változatlanul maradó rendelkezéseinek más vonatkozásaival teljes összhangban kell alkalmazni.

5.5. Az átláthatóság megtartása és az Unión belül elfogadott intézkedések következetességének biztosítása érdekében az EKB ajánlja, hogy a szigorúbb követelmények nemzeti hatóságok általi esetleges alkalmazása legyen biztosítékokhoz kötött. E tekintetben a KBER fontos koordinációs szerepkört tölthet be a pénzügyi stabilitási aggályok, valamint az ilyen intézkedések esetleges nem kívánt következményeinek és más tagállamokra gyakorolt tovagyűrűző hatásának értékelésében. Mindemellett az EBH-nak és az ERKT-nak rendszeresen közzé kell tennie weboldalán a tagállamok által elfogadott olyan intézkedések frissített változatát, melyek a rendelettervezetben szereplőknél szigorúbbak. Végezetül, amennyiben a szigorúbb prudenciális intézkedéseket kiváltó pénzügyi stabilitási aggályok megszűntekor a mennyiségi mutatóknak és limiteknek vissza kell állniuk a rendelettervezetben meghatározott, harmonizált szintre.

5.6. Összességében: az egyes tagállamok szigorúbb prudenciális intézkedések alkalmazására vonatkozó lehetősége egyaránt fokozhatja a pénzügyi stabilitást és az Unió pénzügyi integrációját. Pontosabban a hatóságok a rendszerszintű kockázatok mérséklésével és az egységes piac túlzott rendszerkockázatok felgyülemlésétől való összehangolt védelmével ténylegesen hozzájárulhatnak az Unió pénzügyi rendszerének zavartalan működéséhez, valamint közép- és hosszú távon előmozdítják az egységes piacon a pénzügyi szolgáltatások fenntartható nyújtását.

6. Szavatolótőke

6.1. EKB határozottan támogatja a szabályozói szavatolótőke elfogadhatósági kritériumainak javasolt szigorítását, illetőleg a levonások további harmonizálását. A szavatolótőke-követelmények a nemzetközileg elfogadott tőkekövetelmény-reform sarokkövét alkotják. Ezért pénzügyi stabilitási szempontból alapvető fontosságú, hogy a rendelettervezet szavatolótőke-követelményei biztosítsák, hogy az Unió bankszektora a legmagasabb minőségű tőkeállománnyal rendelkezzen – különösen az elsődleges alapvető tőke tekintetében –, melynek következménye a magasabb fokú veszteségelnyelési képesség lesz. A válság következtében az új tőkekövetelmény-reform külön hangsúlyt fektet az elsődleges alapvető tőkére. Ez annak biztosítását szolgálja, hogy az európai hitelintézetek olyan elsődleges alapvető tőkével rendelkezzenek, mely nemzetközi versenytársaikéhoz hasonlóan jó minőségű, továbbá a GHOS által jóváhagyott Bázel III. megállapodással való teljes összeegyeztethetőség biztosítása is (21). Ezzel kapcsolatban a következő kérdésköröket lehet kiemelni.

6.2. Az EKB támogatja azon követelmények listáját, melyeknek az elsődleges alapvető tőke elemeinek meg kell felelniük, mely követelmények a tőke állandósággal, veszteségelnyelő képességgel és a kifizetések rugalmasságával kapcsolatos alapvető jellemzőit tükrözik. A Bázel III. megállapodással összhangban a rendelettervezetben említett „tőkeinstrumentumok” kizárólag az adott tagállam nemzeti jogában meghatározott vállalati részvényekből állhatnak (a kölcsönös biztosítók, szövetkezeti társaságok és hasonló intézmények által kibocsátott tőkeinstrumentumok kivételével (22)), és azok csak akkor minősülhetnek elsődleges alapvető tőkének, ha megfelelnek a rendelettervezetben meghatározott valamennyi követelménynek (23). Az EKB egyben ajánlja, hogy a Bizottság – a lista kötelező erejének biztosítása érdekében – végrehajtási aktus elfogadása révén hagyja jóvá az EBH által meghatározott, elsődleges alapvető tőkeként elfogadható részvényformákat. Ezen túlmenően ki kell dolgozni olyan szabályozástechnikai standardtervezeteket, melyek a fenti feltételeket tovább pontosítják. Az illetékes hatóságoknak az EBH-val folyamatosan együttműködve kell biztosítaniuk az e feltételeknek való megfelelést. Ezek a biztosítékok hozzájárulnának az Unión belüli egységesség nagyobb mértékű biztosításához és csökkenti az egyedi pénzügyi kockázatkezelési intézkedések hatókörét.

6.3. A biztosítókba, viszontbiztosítókba és biztosítási holdingtársaságokba történő jelentős befektetéseket illetően a Bázel III. megállapodás előírja, hogy bizonyos értékhatár felett ezeket a befektetéseket le kell vonni az elsődleges alapvető tőkéből – azaz a megfelelő levonás alkalmazását (24). A Bázel III. megállapodás figyelembe veszi, hogy ezek a jogalanyok kívül esnek a szabályozói konszolidáció hatókörén, és célja a szabályozói tőke kétszeres elszámolásának megelőzése. A rendelettervezet fenntartja az illetékes hatóságok már a 2006/48/EK irányelvben létezett lehetőségét arra, hogy a „levonás” helyett engedélyezzék a 2002/87/EK (25) irányelvben ismertetett módszerek használatát (26).

6.4. Az EKB általánosságban osztja azt a nézetet, hogy a bankcsoport szabályozói szavatolótőkéjét csak a banki tevékenységgel összefüggő kockázatokból eredő veszteségek fedezésére szabad felhasználni. Ezért az EKB támogatja a szabályozói szavatolótőke kettős – egyfelől bankcsoporti szinten, azaz az intézményi és pénzügyi intézmény leányvállalatok konszolidációjakor (27), másfelől pedig pénzügyi konglomerációk szintjén, azaz a biztosítási leányvállalatok szabályozói konszolidáció hatókörébe történő bevonásakor való – felhasználása kérdésének rendezését. Ezzel összefüggésben a 2002/87/EK irányelv I. mellékletében meghatározott módszerek alkalmazása egy esetben sem eredményezhet magasabb szabályozói szavatolótőkét az intézmények és pénzügyi intézmények a rendelettervezetben említett csoportjai esetében (28) a levonás alkalmazásával megállapított szabályozói szavatolótőkéhez képest.

6.5. A Bázel III. megállapodás és a pénzügyi konglomerátumok közös fórumának nemzetközi elveinek megfelelő figyelembe vételével az EKB ajánlja, hogy biztosítsák e jogszabályszövegek teljes horizontális egységességét (29), ami szükségessé teszi a rendelettervezetnek a 2009/138/EK (30) és a 2002/87/EK (31) irányelv vonatkozó rendelkezéseivel való összehangolását. Ezen túlmenően az EKB – noha támogatja a 2002/87/EK irányelvben meghatározott módszerek tekintetében szabályozástechnikai standardoknak az európai felügyeleti hatóságok vegyes bizottsága általi kidolgozását – ajánlja a jogi egyértelműség és a pénzügyi jogszabályok horizontális ellentmondásainak megelőzése érdekében, hogy ez a felhatalmazás csak a 2002/87/EK (32) irányelvbe kerüljön beépítésre.

6.6. A BCBS 2011 januárjában közzétette azt a megállapodást (33), amely szerint az intézmény gazdasági életképtelenségének pontján annak minden kiegészítő alapvető tőkeinstrumentumát és járulékos tőkeinstrumentumát teljes mértékben és tartósan le lehet írni, vagy teljes mértékben elsődleges alapvető tőkévé lehet átalakítani. A rendelettervezet megerősíti a megállapodás teljes egészében történő átvételére irányuló jogalkotói szándékot. Az EKB értelmezése szerint a Bizottság ezt a követelményt egyaránt beiktatja a további alapvető és járulékos instrumentumokra, a bankszanálásról és a pénzügyi ágazat válságkezeléséről szóló, elkövetkezendő javaslataival összefüggésben.

7. Tőkepufferek

7.1. Az EKB üdvözli az irányelvtervezetben a tőkepuffer-keret bevezetésére választott megoldást, mivel ez a felfogás lehetővé fogja tenni a hatóságok számára valamennyi tagállamban a rendszerszintű kockázatok eredményes és rugalmas módon történő kezelését. Az EKB megítélése szerint különösen az anticiklikus tőkepufferek képezik a tágabb makroprudenciális eszközrendszer (34) központi elemét, és határozottan támogatja a költségvetési rendeletbe kifejezett anticiklikus elem beépítését.

7.2. Az anticiklikus tőkepuffer lényegesen javíthatja a bankszektor ellenállóképességét, és ekként hozzájárulhat a pénzügyi szolgáltatások teljes üzleti ciklus során zökkenőmentes nyújtásához. Az EKB e tekintetben hangsúlyozza, hogy a nemzeti hatóságok anticiklikus tőkepufferrel kapcsolatos döntését a kockázattal súlyozott eszközök legfeljebb 2,5%-áig terjedő, korlátozás nélküli viszonossági követelményhez kell kötni, e küszöbértéken felül pedig önkéntes viszonosságnak kell érvényesülnie. Ezen túlmenően az EKB támogatja azt a javaslatot, hogy a nemzeti hatóságok jogosultak olyan anticiklikus tőkepuffer meghatározására, amely figyelembe veszi a túlzott hitelállomány-növekedés és a rendszerszintű kockázatok felgyülemlése értékelésének szempontjából jelentősnek tekintett pénzügyi és közgazdasági változókat. Ezek a változók azonban nem lehetnek strukturális jellegűek, mivel az anticiklikus tőkepuffernek nem lehet célja a pénzügyi rendszer strukturális kockázatainak kezelése. Az EKB ezért javasolja a nem ciklikus jellegű változók anticiklikus tőkepuffer-mechanizmusba való beépítésének irányelvtervezetből való visszavonását (35).

8. Likviditás

8.1. Az EKB üdvözli a Bizottság határozott elkötelezettségét amellett, hogy – a Bázel III. megállapodásnak megfelelően (36) – a likviditásfedezeti követelményt és a nettó stabil finanszírozási mutatót egyaránt bevezesse az uniós jogszabályokba. A likviditási kockázati keret jogszabálytervezetbe való bevezetése jelentős mikro- és makroprudenciális előnyökkel fog járni. A likviditási követelmény emelni fogja a hitelintézetek likviditási pufferét, és csökkenteni fogja a lejárattal kapcsolatos kockázatok átalakítását, csökkentve a pénzügyi rendszeren belüli túlzott összefonódást és mérsékelve a rendszerszintű likviditási kockázatot. Mindemellett a harmonizált likviditási kockázati szabályok minden bizonnyal segíteni fognak a szilárd likviditáskockázati gyakorlatok melletti egyenlő versenyfeltételekhez, és az európai gazdaságra átfogó jólétfokozó hatást fognak gyakorolni.

8.2. A javasolt likviditási keretet illetően az EKB a következő elemeket kívánja hangsúlyozni. 8.2.1. A likvid eszközökre vonatkozó adatszolgáltatást illetően számos átfedés figyelhető meg a rendelettervezetben a „Jelentéstétel a likvid eszközökről” (37) cikket illetően bemutatott tételek, illetve a likvid eszközökre vonatkozó kiegészítő jelentéstétel tárgyát képező tételek (38) körében. Az EKB ezért ajánlja, hogy egységes és átlátható lista kerüljön elfogadásra azokról a tételekről, melyek a kötelező jelentéstétel körébe tartoznak. Kollektív befektetési formák (a továbbiakban: KBF-ek) befektetési jegyeinek vagy részvényeinek likvid eszközként kezelését illetően fontos ezen eszközök teljes likviditásfedezeti követelményen belüli relatív összegének – a 250 millió EUR abszolút limit meghatározásán túlmenő – korlátozása, a kockázatok kisméretű intézményekben való koncentrálódásának korlátozása érdekében (39). 8.2.2. A központi bankokat be kell vonni annak meghatározásába, hogy a jegybanki tartalék milyen mértékben vehető figyelembe válsághelyzetekben a likvid eszközök állományában (40). 8.2.3. A likviditási követelmények és a monetáris politikai műveletek közötti, várhatóan jelentős kölcsönhatásra figyelemmel az EKB ajánlja, hogy az EBH folytasson vele konzultációt a kiváló minőségű eszköz egységes fogalommeghatározásának kialakításakor és a 2015. december 31-ig elvégzendő értékeléskor annak biztosítása módjáról, hogy az intézmények stabil finanszírozási forrásokat használjanak (41). A likviditás szabályozásának a monetáris politika végrehajtására gyakorolt kedvező hatásai ellenére – azaz, hogy a hitelintézetek nagyobb likviditási puffere és állandóbb finanszírozása csökkenti a jegybanki műveletekben visszatérően részt vevő hitelintézetek részarányát – esetleges káros hatások is felmerülhetnek, pl. a csökkenő átlagos fedezetlikviditás és a partnerek romló hitelminősítése révén, ezáltal befolyásolva a monetáris politika zavartalan végrehajtását. 8.2.4. A likviditásfedezeti követelmény megfelelő megfelelési keretének – azaz a likvideszköz-állomány válsághelyzetben való felhasználására vonatkozó szabályoknak és az ezek megszegése esetére az illetékes hatóságoktól elvárt intézkedéseknek – a kialakítása kiemelkedő fontosságú. Tekintve a likviditásfedezeti követelmény mikro- és makroprudenciális felügyelet szempontjából egyaránt fennálló jelentőségét, az EKB megítélése szerint az EBH-t – az ERKT-val együttműködésben – be kell vonni a likviditási puffer válsághelyzetben történő enyhítésére, majd pedig rákövetkező szigorítására vonatkozó útmutatás kialakításába (42).

8.3. A nettó stabil finanszírozási mutató (43) bevezetése biztosítani fogja, hogy a hitelintézetek kötelezettségeik teljesítéséhez stabil finanszírozással rendelkezzenek. A válság során a pénzügyi intézmények előtt álló fő problémák egyike az a sürgős finanszírozási szükséglet volt, amely a lejárati eltérés magas szintjének következtében állt elő. Ez magával vonta azt, hogy folyamatosan a rövid távú kötelezettségek nagykereskedelmi pénzpiacokon történő ismételt lekötésére kellett hagyatkozni, aminek következtében a pénzügyi piacokra átterjedő finanszírozási problémák léptek fel. Az EKB e tekintetben szövegezési változtatásokat javasol, a követelmény végrehajtását illető esetleges kételyek eloszlatása érdekében. Annak elismerése mellett, hogy a nettó stabil finanszírozási mutató kialakítása biztosíthat némi finomhangolást, a 2018. január 1-jéig tartó hosszú megfigyelési időszak várhatóan kellően hosszú időt biztosít a mutató további, az esetleges nem kívánt következmények megelőzését célzó pontosítására.

9. Tőkeáttétel

A pénzügyi válság egyértelműen igazolta, hogy a pénzügyi szektoron belüli túlzott tőkeáttételt korlátok között kell tartani. Az EKB ezért rendkívül szívesen látja a Bizottság nem kockázati alapú tőkeáttételi mutató kötelező követelményként, az egyeztetett felülvizsgálati időszak legmesszebbmenőbb kihasználása révén megfelelő ellenőrzés és kalibrálás mellett történő bevezetése melletti elkötelezettségét (44). Ilyen előzmények után az EKB javasolja a rendelettervezetben az e követelmény bevezetésére vonatkozó jogalkotói kötelezettségvállalás pontosítását (45).

10. Felügyeleti adatszolgáltatás

A pénzügyi jelentéstétel (FINREP) és általános jelentéstétel (COREP) felügyeleti adatszolgáltatási keretének legutóbbi fejlesztését az Európai Bankfelügyeleti Bizottság (CEBS) végezte el (46). Ezek a keretek jelenleg nem kötelező iránymutatásokon és adatszolgáltatási sablonokon alapulnak. Ezzel összefüggésben az EKB a következőket ajánlja: a) a COREP adatszolgáltatási keret rendelettervezetben történő pontosítása; b) a FINREP tekintetében egyértelmű jogalap bevezetése; és c) az EBH által e téren elkészítendő szabályozástechnikai standardtervezetek hatókörének további pontosítása (47). A konkrét javaslat, hogy az EBH és az ERKT működjön együtt a makroprudenciális felügyelet céljaira szükséges pénzügyi információk körének meghatározásában. A nagykitettségekre, a likviditási adatszolgáltatásra és a tőkeáttételi arányra vonatkozó adatszolgáltatási követelményekhez kapcsolódó makroprudenciális felügyeleti feladatok ellátásához szükséges információk összegyűjtése céljából (48) az EKB javasolja egyben a legalább negyedéves adatszolgáltatás bevezetését és az ERKT végrehajtástechnikai standardtervezetek kidolgozásába való bevonását.

11. Az információmegosztási szabályok erősítése

11.1. Miközben az európai pénzügyi felügyelet közelmúltbeli reformja már erősítette az információmegosztási szabályokat (49), a pénzügyi válság rámutatott a hatóságok és különösen a központi bankok – az EKB-t is beleértve –, valamint a felügyeleti hatóságok közötti megfelelő információmegosztás biztosításának jelentőségére. Az EKB javasolja a felügyeleti reformmal bevezetett változtatásoknak az irányelvtervezetben való megjelenítését, valamint a felügyeleti hatóságok és a KBER központi bankjai – az EKB-t is beleértve – közötti információmegosztás további javítását, amennyiben az információk ezek feladatai ellátásához jelentőséggel bírnak (50). Az EKB egyben ajánlaná, hogy a Bizottság az érintett intézmények és hatóságok (beleértve az EKB-t, az ERKT-t és az EBH-t) támogatásával az irányelvtervezet hatálybalépésétől számított két éven belül végezze el e szabályok eredményességének teljes körű felülvizsgálatát, és adott esetben fogalmazzon meg javaslatokat e keret további uniós szintű fejlesztésére, figyelembe véve különösen a központi banki és prudenciális felügyeleti funkciók közötti jelentős, információs vonatkozású szinergiákat, normál viszonyok között és válság idején egyaránt (51).

11.2. Az EKB ajánlja továbbá az irányelvtervezet és a rendelettervezet harmadik országokkal folytatott uniós és tagállami együttműködés tekintetében történő alkalmazásának Bizottság általi alapos értékelését, az EBH jelentéséből kiindulva. Figyelembe véve a pénzügyi válság tanulságait, egy ilyen felülvizsgálat feltárná a joghézagokat és értékelné az együttműködési, információmegosztási és viszonossági szabályok további javítást igénylő területeit, ideértve a felügyeleti szabályok harmadik országokban történő érvényesítését. Ennek az értékelésnek ki kellene terjednie a tagállamok és egyfelől az EBH, másfelől pedig a nemzetközi pénzügyi intézmények vagy szervezetek – úgy mint a Nemzetközi Valutaalap (IMF) vagy a Pénzügyi Stabilitási Tanács – közötti együttműködési megállapodások továbbfejlesztésének szükségességére. Konkrétabban: az EKB ajánlja egyben az irányelvtervezet harmadik országokban letelepedett intézmények fiókjainak hozzáférési feltételeire vonatkozó rendelkezéseinek teljes körű felülvizsgálatát a tagállamokon belül az Unión kívüli székhellyel rendelkező hitelintézetek fiókjainak letelepedésére vonatkozó szabályok harmonizációjának javítása és a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó uniós szabályozás horizontális egységességének biztosítása érdekében (52).

12. Egyéb kérdések

A vélemény melléklete foglalkozik továbbá a következő kérdésekkel is, melyek konkrét módosítási javaslatokat vonnak maguk után: a) a központi szerződő felek felügyeletéért és felülvigyázásáért felelős illetékes hatóságok közötti együttműködés; b) felügyeleti hatáskörök; c) irányítási kérdések; d) a külső hitelminősítő intézményekre (KHMI-kre) vonatkozó szabályok és terminológia; e) értékpapírosítás.

Abban az esetben, ahol az EKB az irányelvtervezet és a rendelettervezet módosítására tesz javaslatot, a melléklet tartalmazza a szerkesztési javaslatokat és az azokhoz fűzött magyarázatot.

Kelt Frankfurt am Mainban, 2012. január 25-én. az EKB alelnöke Vítor CONSTÂNCIO

(1) COM(2011) 453 végleges.

(2) COM(2011) 452 végleges.

(3) Az Európai Parlament és a Tanács 2006. június 14-i 2006/48/EK irányelve a hitelintézetek tevékenységének megkezdéséről és folytatásáról (HL L 177., 2006.6.30., 1. o.).

(4) Az Európai Parlament és a Tanács 2006/49/EK irányelve (2006. június 14.) a befektetési vállalkozások és hitelintézetek tőkemegfeleléséről (HL L 177., 2006.6.30., 201. o.).

(5) Lásd a G20-csoport 2010. november 11–12-i szöuli csúcstalálkozójának vezetői nyilatkozatát, mely a következőképpen szól: „Az új keret nemzeti törvényeinkbe és rendeleteinkbe átültetést nyer és 2013. január 1-jén kezdődően végrehajtásra kerül, a fokozatos bevezetés pedig 2019. január 1-jére fejeződik be”.

(6) A G20-csoport 2010. november 11–12-i szöuli csúcstalálkozója vezetői nyilatkozatának 29. pontja.

(7) Lásd: „Basel III: A global regulatory framework for more resilient banks and banking systems” (Bázel III: globális szabályozási keret az ellenállóbb bankok és bankrendszerek érdekében), Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság, 2010. december, 2011. júniusi átdolgozott változat (a továbbiakban: a Bázel III. megállapodás).

(8) Lásd a GHOS 2010. július 26-i és szeptember 12-i sajtóközleményét, elérhetőek a BIS weboldalán a www.bis.org webhelyen.

(9) Lásd például az Európai Unió Tanácsának kérésére a 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelvnek a központi hitelintézetek kapcsolt bankjai, egyes szavatolótőke-elemek, nagykockázat-vállalások, felügyeleti szabályok és válságkezelés tekintetében történő módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelv iránti javaslatról szóló, 2009. március 5-i CON/2009/17 EKB-vélemény 2. pontját (HL C 93., 2009.4.22., 3. o.). Az EKB valamennyi véleménye közzétételre kerül az EKB honlapján: www.ecb.europa.eu.

(10) Lásd például a 2003/71/EK és a 2009/138/EK irányelvnek az Európai Biztosítási és Foglalkoztatóinyugdíj-hatóság és az Európai Értékpapír-piaci Hatóság hatásköre tekintetében történő módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló javaslatról szóló, 2011. május 4-i CON/2011/42 EKB-vélemény 3. pontját (HL C 159., 2011.5.28., 10. o.)

(11) Lásd az Európai Tanács 2009. június 18–19-i ülése következtetéseinek 20. pontját.

(12) Az európai felügyeleti hatóság (Európai Bankhatóság) létrehozásáról, a 716/2009/EK határozat módosításáról és a 2009/78/EK bizottsági határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2010. november 24-i 1093/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 331., 2010.12.15., 12. o.); az európai felügyeleti hatóság (az Európai Biztosítás- és Foglalkoztatóinyugdíj-hatóság) létrehozásáról, valamint a 716/2009/EK határozat módosításáról és a 2009/79/EK bizottsági határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2010. november 24-i 1094/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 331., 2010.12.15., 48. o.); és az európai felügyeleti hatóság (Európai Értékpapír-piaci Hatóság) létrehozásáról, a 716/2009/EK határozat módosításáról és a 2009/77/EK bizottsági határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2010. november 24-i 1095/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 331., 2010.12.15., 84. o.). Az európai felügyeleti hatóságokat létrehozó rendelet eljárást vezet be arra, hogy ezek a hatóságok kidolgozzák a szabályozás- és végrehajtás-technikai standardtervezeteket, mielőtt azokat a Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktus, illetőleg végrehajtási aktus formájában jóváhagyná.

(13) A Szerződés 282. cikkének (5) bekezdése a következő nyelvi változatokban utal az uniós jogi aktusok tervezetére: („проект на акт на Съюза”); („proyecto de acto de la Unión”); („udkast”); („Entwurf für Rechtsakte der Union”); („ettepanekute”); („σχέδιο πράξης της Ένωσης”); („projet d'acte de l'Union”); („progetto di atto dell'Unione”); („projektiem”); („Sąjungos aktų projektų”); („ontwerp van een handeling van de Unie”); („projectos de acto da Uniăo”); („proiect de act al Uniunii”); („navrhovaných aktoch Únie”); („osnutki aktov Unije”); („esityksistä”); („utkast”). Az ír változat így szól: „gniomh Aontais arna bheartu”, ami megfelel a „tervezett” uniós jogi aktusok koncepciójának.

(14) A C-11/00. sz. Európai Közösségek Bizottsága kontra Európai Központi Bank ügyben hozott 2003. július 10-i ítélet (EBHT 2003., I-7147. o.), különösen annak 110. és 111. pontja.

(15) A rendelettervezet 443. cikke.

(16) Lásd a rendelettervezet (87) preambulumbekezdését.

(17) Lásd a Pénzügyi Stabilitási Tanács, a Nemzetközi Valutaalap és a Nemzetközi Fizetések Bankja által a G20-nak a makroprudenciális politikai eszközök és keretek tekintetében elért eredményekről készített, 2011. október 27-i közös jelentést, amely elérhető a Pénzügyi Stabilitási Fórum weboldalán, a www.financialstabilityboard.org címen.

(18) Lásd az irányelvtervezet VII. címében a 4. fejezetet.

(19) Az irányelvtervezet 95. cikke

(20) Lásd a rendelettervezet 119. cikkének (2) bekezdését.

(21) Lásd a GHOS 2010. július 26-i és szeptember 12-i sajtóközleményét.

(22) Lásd a rendelettervezet 27. cikkét.

(23) Lásd a rendelettervezet 26. cikkének (1) bekezdését.

(24) Lásd a Bázel III. megállapodás 84. pontját.

(25) Az Európai Parlament és a Tanács 2002/87/EK irányelve (2002. december 16.) a pénzügyi konglomerátumhoz tartozó hitelintézetek, biztosítóintézetek és befektetési vállalkozások kiegészítő felügyeletéről, valamint a 73/239/EGK, a 79/267/EGK, a 92/49/EGK, a 92/96/EGK, a 93/6/EGK és a 93/22/EGK tanácsi irányelvek, illetve a 98/78/EK és 2000/12/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvek módosításáról (HL L 35., 2003.2.11., 1. o.).

(26) Lásd a rendelettervezet 46. cikkét.

(27) A rendelettervezet 16. cikkével összhangban.

(28) A rendelettervezet 16. cikkével összhangban.

(29) Lásd a CON/2011/42 vélemény 6.1. pontját.

(30) Az Európai Parlament és a Tanács 2009/138/EK irányelve (2009. november 25.) a biztosítási és viszontbiztosítási üzleti tevékenység megkezdéséről és gyakorlásáról (Szolvencia II.)(HL L 335., 2009.12.17., 1. o.).

(31) A két jogszabályszöveg egybevetése számos eltérést tár fel az egyéni és csoportszintű, szektorokon átnyúló részvétel kezelése tekintetében. Például a 2009/138/EK irányelv értelmében a biztosítótársaságok intézményekben vagy pénzügyi intézményekben való részvétele egyéni szinten kerül levonásra, függetlenül attól, hogy a biztosítótársaság és az intézmények azonos pénzügyi konglomerátumba tartoznak-e. Ezzel szemben a rendelettervezet mentesítést ír elő, azaz az illetékes hatóságok dönthetnek úgy, hogy nem alkalmaznak levonást egyéni szinten az intézmény más intézményekben, pénzügyi intézményekben vagy biztosítótársaságban fennálló részesedésére, amennyiben: a jogalanyok azonos pénzügyi konglomerátumba tartoznak; vagy ha nem tartoznak pénzügyi konglomerátumba, a 2002/87/EK irányelv I. mellékletében meghatározott egyik módszert használják. A csoportszintű felügyelet hatókörét illetően a hitelintézetek, befektetési vállalkozások és pénzügyi intézmények a 2009/138/EK irányelv szerinti csoportszintű felügyelet körébe tartoznak. Ezzel ellentétben a rendelettervezet szerinti felügyelet hatóköre azokra az intézményekre és pénzügyi intézményekre korlátozódik, amelyek valamely intézmény, vagy adott esetben pénzügyi holdingtársaság vagy vegyes holdingtársaság leányvállalatai (a rendelettervezet 16. cikke).

(32) Lásd az irányelvtervezetnek a 2002/87/EK irányelv 21. cikkét módosító 139. cikkét. Ehhez szükség lenne a rendelettervezet 46. cikke (4) bekezdésének elhagyására.

(33) Lásd a rendelettervezet (27) preambulumbekezdését és a GHOS 2011. január 13-i sajtóközleményét.

(34) A kontraciklikus tőkepuffer olyan időszakokban kerül aktiválásra, amikor a rendszerszintű kockázatok felhalmozódásával összefüggésben jelentős hitelállomány növekedés figyelhető meg, válsághelyzetben pedig azt feloldják.

(35) Lásd az irányelvtervezet 126. cikke (3) bekezdésének c) pontját és 126. cikkének (4) bekezdését.

(36) Lásd a rendelettervezet (75) és (76) preambulumbekezdését.

(37) A rendelettervezet 404. cikke.

(38) A rendelettervezet III. melléklete.

(39) Lásd a rendelettervezet 404. cikkének (5) bekezdését.

(40) Lásd konkrétan a rendelettervezet III. mellékletének 403. és 404. cikkét.

(41) Lásd a rendelettervezet 481. cikkét.

(42) Lásd a rendelettervezet 402. cikkét.

(43) Lásd a rendelettervezet (76) preambulumbekezdését és 481. cikkének (3) bekezdését.

(44) Lásd a rendelettervezet (64)–(70) preambulumbekezdését.

(45) Lásd a rendelettervezet 482. cikkét.

(46) Lásd az Európai Bankfelügyeleti Bizottság előírásainak és útmutatóinak gyűjteményében, a 448–473. oldalon

(47) Lásd a rendelettervezet 94. cikkét.

(48) Lásd a rendelettervezet 383., 403. és 417. cikkét.

(49) Lásd az 1093/2010/EU, az 1092/2010/EU, az Európai Központi Banknak az Európai Rendszerkockázati Testület működését érintő külön feladatokkal történő felruházásáról szóló, 2010. november 17-i 1096/2010/EU tanácsi rendeletet (HL L 331.2010.12.15., 162. o.)

(50) Lásd például a CON/2009/17 vélemény (13)–(15) pontját, az 1998/26/EK, 2002/87/EK, 2003/6/EK, 2003/41/EK, 2003/71/EK, 2004/39/EK, 2004/109/EK, 2005/60/EK, 2006/48/EK, 2006/49/EK és 2009/65/EK irányelveknek az Európai Bankfelügyeleti Hatóság, az Európai Biztosítás- és Foglalkoztatóinyugdíj-felügyeleti Hatóság és az Európai Értékpapír-piaci Felügyeleti Hatóság hatásköre tekintetében történő módosításáról szóló európai parlamenti és a tanácsi irányelv iránti javaslatról szóló, 2010. március 18-i CON/2010/23 EKB-vélemény 2.2. pontját és a CON/2011/42 vélemény 5. pontját.

(51) Lásd a CON/2019/17 vélemény 15. pontját.

(52) Lásd például a pénzügyi eszközök piacairól és a 2004/39/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló európai parlamenti és tanácsi irányelv iránti javaslatot (COM(2011) 656 végleges).