[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 1.8.2006

COM(2006) 430 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

az Európai Közösségen belüli, az oda irányuló és az onnan kifelé történő hulladékszállítás felügyeletéről és ellenőrzéséről szóló, 1993. február 1-jei 259/93/EGK tanácsi rendelet végrehajtásáról A veszélyes hulladékok és egyéb hulladékok keletkezése, kezelése és országhatárokat átlépő szállítása az Európai Unió tagállamaiban, 1997–2000 {SEC(2006) 1053}

TARTALOMJEGYZÉK

1. Bevezetés 4

2. A veszélyes hulladékok keletkezése 6

3. A veszélyes hulladékok tagállamokból kifelé történő szállítása 7

4. A veszélyes hulladékok tagállamokba irányuló szállítása 9

5. Összefoglalás 11

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

az Európai Közösségen belüli, az oda irányuló és az onnan kifelé történő hulladékszállítás felügyeletéről és ellenőrzéséről szóló, 1993. február 1-jei 259/93/EGK tanácsi rendelet végrehajtásáról A veszélyes hulladékok és egyéb hulladékok keletkezése, kezelése és országhatárokat átlépő szállítása az Európai Unió tagállamaiban, 1997–2000

ÖSSZEFOGLALÓ JELENTÉS: AZ EU TAGÁLLAMAIBAN A HULLADÉKOK KELETKEZÉSÉVEL, KEZELÉSÉVEL ÉS SZÁLLÍTÁSÁVAL KAPCSOLATOS FEJLEMÉNYEK

1. BEVEZETÉS

A hulladékok kivitelét és behozatalát nemzetközi szinten a veszélyes hulladékok országhatárokat átlépő szállításának és ártalmatlanításának ellenőrzéséről szóló, 1989. március 22-i Bázeli Egyezmény szabályozza. Az Európai Közösség részese ezen egyezménynek, és azt a 259/93/EGK tanácsi rendelettel[1], az úgynevezett hulladékszállítási rendelettel ültette át. Az 1994 májusa óta hatályos rendelet célja a hulladékszállítások felügyeletének és ellenőrzésének oly módon történő megszervezése, amely figyelembe veszi a környezet minőségének megőrzésével, védelmével és javításával kapcsolatos igényt.

A Közösség hulladékgazdálkodási stratégiájának irányadó elvei, különösen a megelőzés, a hasznosítás és a végső ártalmatlanítás elve alapján a rendelet egy sor olyan szabályt állapít meg, amelyeknek lehetővé kellene tenniük a Közösség egésze számára, hogy saját hulladékát ártalmatlanítsa, és egyenként a tagállamok számára, hogy e cél felé haladjanak, figyelembe véve a földrajzi viszonyokat, és azt, hogy bizonyos típusú hulladékok kezeléséhez sajátos létesítményekre van szükség.

A rendelet számos rendelkezést vezetett be a Közösségen belüli, az oda irányuló és az onnan kifelé történő hulladékszállítás ellenőrzésének megvalósítására. Különösen:

- létrehozza az általános fogalommeghatározásokat és terminológiát a hulladékszállítások tekintetében;

- megállapítja az ártalmatlanításra vagy hasznosításra szánt hulladékok kivitelére, behozatalára és tranzitjára vonatkozó szabályokat;

- meghatározza a tagállamok és a Bizottság által átadandó információkat.

A rendelet 41. cikke megállapítja, hogy:

1. „A tagállamok minden naptári év vége előtt jelentést készítenek a bázeli egyezmény 13. cikkének (3) bekezdése szerint, és azt elküldik a Bázeli Egyezmény Titkárságának, másolatát pedig a Bizottságnak.

2. E jelentések alapján a Bizottság háromévente jelentést készít e rendeletnek a Közösség és a tagállamok általi végrehajtásáról. E célból a 91/692/EGK irányelv 6. cikkének megfelelően további tájékoztatást kérhet.”

Kötelezettségének megfelelően a legtöbb tagállam megküldte a hulladékszállítások felügyeletéről és ellenőrzéséről szóló éves jelentéseket a Bizottságnak. A melléklet 1. táblázata felsorolja azokat a tagállamokat, amelyek benyújtották a Bázeli Egyezmény szerinti jelentést a Bizottsághoz. Ez a táblázat azonban nem tükrözi, hogy a kérdőívet milyen mértékben töltötték ki. Nem minden ország adta meg az összes előírt információt.

A Bázeli Egyezmény Titkárságának kérdőíve a jogi rendelkezésekre, a végrehajtásra és a környezetvédelmi intézkedésekre vonatkozóan tartalmaz kérdéseket. Háromévente a Bizottságnak jelentést kell készítenie, amely tartalmazza a tagállamok által benyújtott információt. A jelentésnek lehetővé kell tennie annak értékelését, hogy az országhatárokat átlépő hulladékszállításokat milyen mértékben ellenőrzik a Közösség egészében. Jelen esetben a jelentés tartalmazza a 2000. évre vonatkozó adatokat, amennyiben azok rendelkezésre álltak. Az e jelentés elkészítésében beállt késedelem annak a ténynek tudható be, hogy néhány tagállamtól nagyon későn érkezett be az információ, valamint annak, hogy 2002–2004 között a Bizottságnál a hulladékszállítási rendelet jogalkotási felülvizsgálatára összpontosították a humán erőforrásokat.

A 41. cikk (2) bekezdése alapján a Bizottság 1999-ben elfogadott egy határozatot[2], amely előírja a tagállamok által kérdőív formájában adandó további tájékoztatást. Az első ilyen jelentéseknek a 2000. évre vonatkozó adatokra kellett kiterjedniük. Az e forrásból származó információt e bizottsági jelentés még nem tartalmazza, de a következőben szerepelni fog.

Meg kell jegyezni, hogy a Bázeli Egyezmény a „behozatal” és „kivitel” kifejezéseket minden egyes olyan országba irányuló és onnan kifelé történő szállításra alkalmazza, amely részese az Egyezménynek, míg az EU jog szerint e kifejezéseket csak az Európai Unió egészébe irányuló és onnan kifelé történő szállításokra lehet alkalmazni. Így a valamely EU tagállamból egy másikba irányuló szállítást e jelentés fő része nem „behozatalként” és „kivitelként” jelöli meg. Ugyanakkor e kifejezések a Bázeli Egyezmény szerinti értelemben szerepelnek a mellékletekben, ahol a Bázeli Egyezmény kérdőívének rovataira hivatkoznak.

Figyelembe kell venni továbbá, hogy a hulladékszállítási rendelet és a Bázeli Egyezmény eltérő rendszereket alkalmaz a hulladékok osztályozására, így a veszélyes hulladékokra vonatkozó meghatározások és a bejelentési eljárás hatálya tartozó hulladéktípusok nem teljesen azonosak. A tagállamoktól a Bázeli Egyezmény értelmében beérkezett adatokat ezért nem lehet a hulladékszállítási rendelet céljaihoz igazított információknak tekinteni. Ezen adatokat e jelentés az EU tagállamaiban az adott időszakban a veszélyes hulladékok és egyéb hulladékok keletkezésére, kezelésére és országhatárokat átlépő szállítására vonatkozó fő tendenciák összefoglalására használja.

Néhány esetben, amikor a tagállamoktól származó adatokat későbbi jelentések helyesbítették, ezt figyelembe vették. Amennyiben egy tagállam nem küldte meg az előírt információkat a Bizottsághoz, a hiányosságokat a Bázeli Egyezmény Titkársága által 2002-ben közzétett, a „Globális tendenciákra” vonatkozó tanulmányban[3], és az Eurostat statisztikáiban[4] szereplő adatokkal töltötték ki, amennyiben ez lehetséges és helyénvaló volt. Az ilyen eset azonban ritka volt, mivel az Eurostat adatbázisa hasonlóan hiányos és eltérő szempontokra összpontosít, például a hulladék gazdasági hozzáadott értékére. Ez az összefoglaló jelentés az EU tagállamaiba irányuló és onnan kifelé történő hulladékszállításokról rendelkezésre álló mennyiségi adatok főbb eredményeit mutatja be. Ez magában foglalja a veszélyes hulladékok és egyéb hulladékok keletkezésére, behozatalára, kivitelére és kezelésére vonatkozó adatokat. Annak érekében, hogy maga a jelentés tömör maradjon, és terjesztése ne okozzon nehézséget, valamennyi adattáblázat és ábra megtalálható az A. mellékletben.

A B. melléklet tartalmazza a Bázeli Egyezmény és a hulladékszállítási rendelet végrehajtására és az azoknak való megfelelésre vonatkozó információt. Ez a rész nem mutatja be a tagállamok által a Bázeli Egyezmény Titkárságához benyújtott valamennyi választ, mivel gyakran ugyanazokat a jogi vagy ténybeli helyzeteket fogalmazzák meg. Ez különösen igaz az EU-s jogszabályok által érintett kérdésekre, hiszen a szabályok többé-kevésbé azonosak valamennyi tagállam tekintetében. Ezekben az esetekben általános hivatkozás történik az EU-rendeletre.

2. A VESZÉLYES HULLADÉKOK KELETKEZÉSE

A Bázeli Egyezmény 1997–2000 közötti időszakra vonatkozó kérdőíveiben valamennyi országot felkérték arra, hogy nyújtsanak tájékoztatást az adott évben keletkezett veszélyes hulladékok és „egyéb hulladékok” teljes mennyiségéről. Az „egyéb hulladékok” ebben az összefüggésben a háztartásokból gyűjtött hulladékok, a háztartási hulladékok elégetéséből származó maradékok, mint különleges megfontolást igénylő és a Bázeli Egyezmény szerint a veszélyes hulladékokkal azonos módon ellenőrizendő két hulladékkategória (amelyek Y46, illetve Y47 tételként váltak ismertté). A veszélyes hulladékokat a hulladékáramok, illetve összetevők jegyzékének (az Egyezmény I. melléklete, Y1-18, illetve Y19-45 tétel)[5] és egyes veszélyességi jellemzőknek (III. melléklet) megfelelően határozzák meg. Ugyanakkor, ha egy exportáló, importáló vagy tranzitállam nemzeti joga egy adott hulladékot veszélyesnek tekint, az Egyezmény alkalmazásában az is az arra vonatkozó fogalommeghatározás körébe tartozik.

14 tagállam nyújtott be jelentésében információt a Bizottságnak az összes keletkezett veszélyes hulladékról egy vagy több évre vonatkozóan, míg Luxemburg tekintetében az adatokat a Bázeli Egyezmény Titkárságának statisztikáiból kellett kipótolni. A tagállamok által a hulladékkeletkezésre vonatkozóan a jelentésekben benyújtott adatok azonban a legtöbb esetben hiányosak voltak és csak kevés ország tudott töretlen idősorokat felmutatni (vö. A. melléklet, 1. és 2. ábra).

E jelentések szerint Németország rendelkezett a legnagyobb mennyiségű veszélyes hulladékkal (13–15 millió tonna évente), azt az Egyesült Királyság, Spanyolország és Franciaország követte (2,6–6,3 millió tonna). Az egy főre eső hulladéktermelést illetően Németország, Hollandia és Belgium járt az élen, míg a legkisebb mennyiségeket Görögországban, Portugáliában és Franciaországban rögzítették (vö. A. melléklet, 2. ábra).

A vizsgált évek tekintetében rendelkezésre álló adatok a Közösség egészében keletkezett veszélyes hulladék mennyiségének körülbelül 10%-os, az 1997-es kb. 36 millió tonnáról 2000-ben éppen 40 millió tonna fölé történő növekedését jelzik. Ezt tükrözik a néhány tagállamban, például Németországban, Franciaországban, Olaszországban és Spanyolországban bekövetkezett fejlemények, míg a veszélyes hulladék mennyisége jelentősebben nőtt az Egyesült Királyságban, Finnországban és Ausztriában. E fejlemények azonban nem szükségképpen a hulladéktermelés tényleges növekedésével függnek össze, hanem a veszélyes hulladékok nemzeti meghatározásának megváltozásával is (pl. Ausztriában 1998-ban). Hollandiában az 1994–1997 közötti észrevehető növekedést követően a veszélyeshulladék-termelés bizonyos mértékig csökkent az arra következő években.

A Bázeli Egyezményben alkalmazott Y-kódoknak megfelelő veszélyeshulladék-kategóriák tekintetében mindössze kilenc tagállam nyújtott be információt. A háztartásokból összegyűjtött hulladékok (Y46) és a háztartási hulladékok elégetéséből származó maradékok (Y47) képviselték a jelentésben szereplő hulladékok nagyobb részét. Ezek voltak a hulladékszállítási rendeletnek megfelelően a Bizottságnak jelentett egyedüli nem veszélyes hulladéktípusok is. Hollandia azt állította a jelentésében, hogy az összes mennyiség körülbelül 20%-ának megfelelő hulladékmennyiség szennyezett talaj, és további 15–20% hajótisztításból származó hulladék.

3. A VESZÉLYES HULLADÉKOK TAGÁLLAMOKBÓL KIFELÉ TÖRTÉNő SZÁLLÍTÁSA

Az Európai Unió nem minden tagállama rendelkezik elegendő kapacitással a területén keletkezett hulladékok valamennyi kategóriájának kezeléséhez. Egyes sajátos hulladékáramok – beleértve a veszélyes hulladékokat – környezetvédelmi szempontból megfelelő hasznosítása vagy ártalmatlanítása érdekében különleges kezelő létesítményekre van szükség. Ennélfogva a veszélyes hulladékok országhatárokat átlépő szállítása az EU tagállamai között nem kizárólag környezetvédelmi kérdés, hanem annak is betudható, hogy az európai hulladékgazdálkodási rendszerek elértek egy olyan magasabb szintet, amely kiterjed a tagállamok közötti együttműködésre a sajátos hulladékáramok kezelése terén. Valamennyi tagállam nyújtott be információt a veszélyes hulladékok kifelé irányuló szállításairól (a bázeli értelemben vett „kivitelről”) az 1997–2000 közötti időszak legalább két évére vonatkozóan (lásd A. melléklet, 5. táblázat). A számok összeadásával és néhány adat extrapolálásával lehetővé vált a veszélyes hulladékok tagállamokból kifelé történő, 1997–2000 közötti szállítása tendenciájának becslése. A mennyiség több mint duplájára, az 1997-es körülbelül 2,6 millió tonnáról 5,4 millió tonnára nőtt 2000-ben. Különösen hirtelen növekedés következett be 1999-től 2000-ig.

Az ilyen hulladékok legnagyobb „exportőre” Németország, Belgium és Hollandia volt. A tagállamokból 1999-ben kiszállított hulladékok közel ¾-e e három ország egyikéből származott. A számadatok szerint az Egyesült Királyságból, Spanyolországból és Franciaországból történő kiszállítás volt a legkevesebb az EU-ban.

Ugyanez igaz a kg/fő mértékegységben meghatározott, kifelé irányuló hulladékszállításra is: az egy főre vetített legkisebb „kivitelt” mutató hat ország között az Egyesült Királyság, Spanyolország és Franciaország szerepelt (vö. A. melléklet, 6. táblázat). A skála másik végén Luxemburg, Hollandia és Belgium rendelkezett az országhatárokon átszállított legnagyobb fejenkénti hulladékmennyiséggel. Ez arra mutat rá, hogy a kisebb országok veszélyes hulladékuk nagyobb részét szállítják külföldre, mivel a területükön nem ugyanolyan a kezelő létesítmények általi lefedettség, mint a nagyobb országokban.

A más országokba – leginkább a szomszédos országokba – kezelés céljából szállított veszélyes hulladékok arányát illetően a számított adatok 0 és 25% között szórnak (A. melléklet, 6. ábra). A százalékos arány Dániában, Hollandiában és Portugáliában volt a legmagasabb, amely érthető abban az értelemben, hogy ezek kis országok, amelyeknek nincs lehetőségük arra, hogy a veszélyes hulladékok valamennyi típusára kezelési kapacitást hozzanak létre saját határaikon belül. A külföldre szállított hulladékok százalékos aránya alacsony volt az Egyesült Királyságban, Görögországban és Spanyolországban. Ezzel összefüggésben hangsúlyozni kell, hogy számottevő bizonytalanság áll fenn az adatokkal kapcsolatban, mivel azokat a tagállamok által a keletkezésre, illetve a kivitelre vonatkozóan jelentett számadatok kombinálásával számították ki, amelyek nem szükségképpen összeegyeztethetőek.

A Bázeli Egyezmény szerinti értelemben vett „egyéb hulladékok” bejelentett szállításaira vonatkozó információ nem utalt ilyen, egy tagállamból a vonatkozó időszakban más országokba szállított hulladékok (vegyes háztartási hulladékok és égetési maradékok) nagy mennyiségére. Csak Hollandia, Dánia és Portugália jelentett e kategóriában a veszélyes hulladék mennyiségének 10%-át meghaladó szállításokat bármely adott évre (A. melléklet, 8. táblázat).

A Bázeli Egyezmény szerinti Y-kódokkal kifejezett veszélyeshulladék-kategóriák tekintetében ki kell emelni, hogy számos tagállam nem határozta meg ezeket a kategóriákat (lásd A. melléklet, 9. ábra: „ismeretlen”) vagy az Y-kódok keverékét használta („vegyes”). Ennek oka részben abban keresendő, hogy a tagállamok az OECD-kódoknak megfelelően vették nyilvántartásba a veszélyes hulladékokat, anélkül hogy szükségképpen alkalmazták volna az Y-kódokat is. Egy másik ok az, hogy a jelentésben szereplő hulladékok egy része nem rendelkezik Y-kóddal, mivel nem tartozik a Bázeli Egyezmény alkalmazási körébe.

A melléklet (A., 10. ábra) 10 tagállamra vonatkozóan tartalmaz adatokat az Y-kódokhoz rendelt, kifelé irányuló hulladékszállításokra vonatkozó információról. Figyelemre méltó, hogy az 1997-től 2000-ig az országhatárokon átszállított mennyiség tekintélyes növekedése nagymértékben az Y-kóddal nem rendelkező „ismeretlen” hulladékoknak volt tulajdonítható. Kitűnik ezek közül például a Németországból Olaszországba szállított vegyes fahulladék, valamint a Németországból Franciaországba szállított, vas- és acélgyártásból eredő hulladék.

A vizsgált években a tagállamokból kiszállított veszélyes hulladék és egyéb hulladék nagyobb részét kezelték valamilyen hasznosítási művelettel. 2000-ben körülbelül 4,5 millió tonna (több mint 80%), 10 országból származó hulladékot hasznosítottak ily módon (vö. A. melléklet, 11. ábra). Abszolút számokban kifejezve, ez a hányad 1997 óta több mint a duplájára nőtt. Az ártalmatlanításra szánt hulladékok tagállamokból kifelé történő szállítása szintén megduplázódott ugyanezen időszakban, de sokkal alacsonyabb nagyságrendben — 400,000 tonnáról 900,000 tonnára.

Az összegyűjtött adatok jelentős különbségeket mutatnak a tagállamok között a hasznosításra vagy ártalmatlanításra szánt hulladékok kifelé történő szállításainak százalékos aránya tekintetében (lásd A. melléklet, 12. ábra). Az olyan országokból, mint Ausztria, Belgium, Finnország, Franciaország, Németország, Görögország, Luxemburg, Hollandia, és az Egyesült Királyság, a külföldre szállított hulladékok több mint 70%-a került hasznosítási létesítményekbe, míg a skála másik végén ez az arány csak 10% volt Portugáliában. A középen található csoportban, amely Dániából, Írországból, Olaszországból, Spanyolországból és Svédországból áll, a hasznosításra szánt hulladékszállítmányok aránya 40 és 60% közé volt tehető.

Pusztán a hasznosításra vagy ártalmatlanításra kerülő exportált hulladékok arányait tekintve nem lehet következtetéseket levonni az országok hulladékgazdálkodási rendszereire nézve, mivel a kérdéses hulladék legnagyobb részét ugyanabban az országban kezelték, ahol az keletkezett (vö. A. melléklet, 6. ábra).

Az EU hulladékszállítási rendelete kimondja, hogy a tagállamok csak az országok korlátozott csoportjába vihetnek ki veszélyes hulladékokat. A hasznosításra szánt veszélyes hulladékokat az OECD-határozat[6] hatálya alá tartozó valamennyi országba ki lehet vinni. Az a kezdeti lehetőség, hogy a hulladékokat olyan más országokba is ki lehessen vinni, amelyek a Bázeli Egyezmény részesei, vagy amelyekkel a tagállamok kétoldalú megállapodásokat kötöttek, az úgynevezett „bázeli tilalom” hatálybalépésével 1998. január 1-jén megszűnt. Az ártalmatlanításra szánt hulladékokat kizárólag más EU-tagállamokba vagy EFTA-országokba (Norvégia, Svájc, Izland és Liechtenstein) lehet szállítani. Így az ártalmatlanításra szánt hulladékok nem EU/EFTA-országokba, és a hasznosításra szánt veszélyes hulladékok nem OECD-országokba történő kivitele a hulladékszállítási rendelet értelmében tilos.

A Bázeli Egyezmény Titkárságának megküldött jelentéseikben az EU tagállamai tájékoztatást nyújtanak az exportált veszélyes hulladék rendeltetési országáról. E jelentéseknek megfelelően 1997–2000 között az országhatárokon átszállított veszélyes hulladékok és egyéb hulladékok növekvő mennyiségének túlnyomó többsége az EU más tagállamaiba került. 1997-ben a százalékos arány 84% volt, amely 91%-re nőtt 2000-ben (lásd A. melléklet, 13. és 14. ábra). Ez azt jelenti, hogy a tagállamok növekvő mértékben követték a közelség és az önellátás elvét a veszélyes és egyéb bejelentett hulladékok ártalmatlanítása és hasznosítása tekintetében. Az EU/EFTA-országokon kívüli országokba irányuló hulladékkivitel százalékos aránya az 1997-es 11%-ról 5%-ra csökkent 2000-ben.

A hulladékot nem OECD-országokba exportáló országok 2000-ben Németország, Olaszország és Hollandia voltak. Németország esetében ez elsődlegesen különböző típusú, hasznosításra szánt csomagolóanyagot érintett, Olaszország vegyes háztartási hulladékot vitt ki, Hollandia pedig hulladékkivitelét Y18 és Y23, vegyes háztartási hulladékként és műanyaghulladékként határozta meg. Az ilyen hulladéktípusok nem OECD-országokba történő kivitele, amennyiben azt megfelelően bejelentik, a szállítási rendelet szerint nem tilos.

4. A VESZÉLYES HULLADÉKOK TAGÁLLAMOKBA IRÁNYULÓ SZÁLLÍTÁSA

A Bázeli Egyezmény Titkárságának megküldött jelentéseik részeként a tagállamok tájékoztatást nyújtottak a veszélyes hulladékok behozataláról az 1997–2000 közötti időszak egy vagy több évére (lásd A. melléklet, 16. táblázat). Jóllehet az adatok nem egészen teljesek, meg lehet becsülni az adott időszakban a tagállamokba irányuló veszélyeshulladék-szállítás általános tendenciáját: a tagállamokból kifelé történő szállítások alakulásával párhuzamosan, az ellenkező irányba szállított veszélyes hulladékok mennyisége több mint a duplájára, az 1997-es körülbelül 2.3 millió tonnáról 5,2 millió tonnára nőtt 2000-ben. E növekedés legnagyobb hányadára ugyancsak 1999 és 2000 között került sor. A számadatok igen hasonlóak a „hulladékkivitel” számadataihoz, ami azt jelzi, hogy a szállítások nagyobb része a tagállamok között történt.

A külföldről a legnagyobb mennyiségű hulladékot befogadó EU-országok Németország, Olaszország, Belgium, Franciaország és Hollandia voltak. Részesedésük az EU tagállamaiba szállított hulladék teljes mennyiségéből az 1997-es 82%-ról 88%-ra nőtt 1999-ben és 2000-ben. Kizárólag Németországnak, Olaszországnak, és Belgiumnak volt betudható az összes „behozatal” 50%-a 1997-ben és 67%-a 2000-ben. A befele irányuló szállítások legkisebb mennyiségét Írországban, Portugáliában és Görögországban jegyezték.

A tagállamokba irányuló egy főre eső hulladékszállítást nézve a számok magasabbak a kis országok esetében, mint a nagy országokban (vö. A. melléklet, 16. ábra). Ennek lehetséges oka, hogy a veszélyes hulladékok kezelésére szolgáló létesítmények a kisebb országokban nagyobb mértékben függenek a más országokból származó hulladékbehozataltól, hazai piacuk korlátozott méretének köszönhetően.

A vegyes háztartási hulladékok és égetési maradékok (a Bázeli Egyezmény értelmében vett „egyéb hulladékok”) tagállamokba irányuló szállítása általában nem növelte nagymértékben az ugyanazon időszakban szállított veszélyes hulladék mennyiségét. Csak Németország és Hollandia jelentette ilyen hulladékok jelentős „behozatalát”, amely néhány évben majdnem egyenlő volt az ezekbe az országokba külföldről behozott veszélyes hulladék mennyiségével (vö. A. melléklet, 16. és 18. táblázat). A kevert háztartási hulladék mindkét esetben főként Belgiumból származott, míg a Németországba szállított égetési maradékok több más szomszédos országból érkeztek, különösen Hollandiából, Svájcból és Dániából.

A tagállamokba szállított, Y-kódoknak megfelelő veszélyeshulladék-kategóriákat illetően, újfent ki kell emelni, hogy a hulladék nagy része tekintetében nem adtak meg Y-kódot (lásd A. melléklet, 19. ábra: „ismeretlen”) vagy a hulladékot vegyes Y-kódok csoportjába helyezték („vegyes”). A pontosabb Y-kódokat tartalmazó információra vonatkozó, 10 tagállamból (Ausztria, Belgium, Dánia, Finnország, Franciaország, Németország, Hollandia, Spanyolország, Svédország, és az Egyesült Királyság) beérkezett adatok azt mutatják, hogy az 1997–2000 közötti időszakban a legnagyobb növekedés az „ismeretlen” hulladékok csoportjában következett be. 2000-ben a hulladékok majdnem felét nem rendelték Y-kódokhoz. Az arra az évre szóló német jelentés ebben a kategóriában a legnagyobb hulladékáramként a Luxemburgból származó építési és bontási hulladékot említi, valamint a Hollandiából származó kevert fahulladékot és mezőgazdasági hulladékot. Belgium nem határozza meg, hogy milyen hulladéktípust kell itt érteni, de megjelöli, hogy a hulladékot különböző hasznosítási és ártalmatlanítási műveleteknek vetették alá, beleértve a hulladéklerakást és az égetést. Olaszországban a legfőbb – az Y-listás kategóriák bármelyikénél sokkal nagyobb mértékű – fogadott hulladékáram Németországból, Svájcból és a Benelux-országokból származó kezelt fahulladék volt.

A tagállamokba beszállított veszélyes hulladék és egyéb hulladék nagyobb részét hasznosítási műveletekkel kezelték. Abból a 10 országból, amely pontosabb információt adott át az Y-kódokra vonatkozóan, körülbelül 4 millió tonna hulladékot (vagy 80%-ot) hasznosítottak 2000-ben (A. melléklet, 21. ábra). Ez az 1997-es mennyiség több mint kétszerese. Az ártalmatlanításra szánt veszélyes hulladékok befelé irányuló szállítása ugyancsak megduplázódott ugyanezen időszakban, de sokkal alacsonyabb nagyságrendben — 400.000 tonnáról 900.000 tonnára.

A rendelkezésre álló adatok némi eltérést mutatnak a tagállamok között a hasznosításra vagy ártalmatlanításra bevitt hulladékok százalékos aránya tekintetében. Belgiumban, Dániában, Hollandiában, Portugáliában, Svédországban és az Egyesült Királyságban a külföldről származó hulladék több mint 80%-át szánták hasznosításra, míg ez az arány körülbelül 60% volt Ausztriában és Spanyolországban, és kevesebb mint 20% Luxemburgban (vö. A. melléklet, 22. ábra). Luxemburg tekintetében ez annak a ténynek köszönhető, hogy a fő kezelési létesítmény ott egy településihulladék-égető mű.

A hulladékszállítási rendelet csak az országok korlátozott csoportjából engedélyez hulladékbehozatalt a tagállamok számra. A hasznosításra szánt hulladékot valamennyi olyan országból be lehet hozni, amely tagja az OECD-nek, vagy részese a Bázeli Egyezménynek, vagy amellyel több- vagy kétoldalú megállapodást kötöttek. Ártalmatlanításra szánt hulladékot az EFTA-országokból (Norvégia, Svájc, Izland és Liechtenstein), és más olyan országból lehet a Közösségbe behozni, amely a Bázeli Egyezmény részese, vagy amelyekre több- vagy kétoldalú megállapodások vonatkoznak. Így vannak ugyan a Közösségbe irányuló hulladékbehozatallal kapcsolatos korlátozások, de azok lényegesen kevésbé szigorúak, mint a kivitelt érintő korlátozások.

A Bázeli Egyezmény Titkárságának megküldött jelentésükben a tagállamok tájékoztatást nyújtottak a behozott veszélyes hulladékok származási országáról. E jelentéseknek megfelelően 1997–2000 között a tagállamokba szállított veszélyes hulladék 88–90%-a más tagállamokból származott (vö. A. melléklet, 23. és 24. ábra). Az EU/EFTA-országokon kívüli országokból behozott hulladékok százalékos aránya körülbelül 3–4% volt.

2000-ben Dánia, Portugália és Írország voltak az egyedüli tagállamok, amelyek nem hoztak be hulladékot nem OECD-országból.

5. ÖSSZEFOGLALÁS

A tagállamoktól beérkezett jelentések alapján az alábbi következtetéseket lehet levonni:

- A tagállamok általában elegendő információt nyújtottak be a hulladékkezelési típusokról és a származási/rendeltetési országokról. Az adatok azonban hiányosak voltak a hulladékkategóriák és az összesen keletkezett veszélyes hulladék tekintetében. Ezt az e jelentéshez csatolt melléklet adatainak értelmezésekor figyelembe kell venni.

- A Közösség egészében keletkezett veszélyes hulladék mennyisége körülbelül 10%-kal nőtt 1997 és 2000 között, elérve így egy körülbelül 40 millió tonna/éves szintet. Ennek egy része azonban a veszélyes hulladék nemzeti meghatározásában bekövetkezett változásoknak tudható be.

- A tagállamokban keletkezett veszélyes hulladéknak csak kisebb részét (0 és 25% között) szállították az országhatárokon át. A legtöbb hulladékot országon belül kezelték.

- A tagállamokba irányuló és onnan kifelé történő szállítás gyorsan növekedett a vizsgált években. A „kivitelek” mennyisége több mint a duplájára, az 1997-es körülbelül 2,6 millió tonnáról 5,4 millió tonnára nőtt 2000-ben, a „behozatalok” párhuzamos, 2,3-ról 5,2 millió tonnára történő növekedésével.

- Az egyes tagállamokba szállított veszélyes hulladék körülbelül 90%-a más tagállamokból származott. Ennek megfelelően az országhatárokon átszállított hulladék 90%-a más tagállamokba került.

- A tagállamokba vagy onnan kifelé szállított veszélyes hulladék több mint 80%-át hasznosításra szánták.

[1] A legutóbb a 2001. december 28-i 2557/2001/EK bizottsági rendelettel, HL L 349., 2001.12.31., 1. o., módosított, az Európai Közösségen belüli, az oda irányuló és az onnan kifelé történő hulladékszállítás felügyeletéről és ellenőrzéséről szóló, 1993. február 1-jei rendelet, HL L 30., 1993.2.6., 1. o.

[2] 1999. június 3-i 1999/412/EK bizottsági határozat, HL L 156., 1999.6.23., 37. o.

[3] Basel Convention, Global Trends in Generation and Transboundary Movements of Hazardous Wastes and Other Wastes (Bázeli Egyezmény, A veszélyes hulladékok és egyéb hulladékok keletkezésére és országhatárokat átlépő szállítására vonatkozó globális tendenciák), 2002. november (Basel Convention series/SBC No. 02/14).

[4] Európai Bizottság (Eurostat), Az Európában keletkezett és kezelt hulladékok. 1990–2001 közötti adatok, 2003.

[5] Lásd e jelentés D. mellékletét.

[6] A később a 2001. június 14-i C(2001)107/VÉGLEGES OECD-határozattal felváltott, a hasznosításra szánt hulladék országhatárokat átlépő szállításának ellenőrzéséről szóló, 1992. március 30-i C(92)39/VÉGELGES OECD-tanácsi határozat.