[pic] | EURÓPAI BIZOTTSÁG |

Brüsszel, 2010.11.10.

COM(2010) 658 végleges

2010/0324 (NLE)

Javaslat:

A TANÁCS RENDELETE

bizonyos halállományok és halállománycsoportok tekintetében az uniós vizeken, valamint az uniós hajók tekintetében bizonyos nem uniós vizeken alkalmazandó halászati lehetőségeknek a 2011. évre történő meghatározásáról

INDOKOLÁS

1. A javaslat háttere |

A javaslat okai és céljai A Miniszterek Tanácsa minden évben dönteni köteles az uniós hajók részvételével folytatott atlanti-óceáni, északi-tengeri és nemzetközi halászattal érintett állományokra vonatkozó halászati lehetőségekről. A szabályozott állományok számát tekintve ez a halászati lehetőségekről szóló legfontosabb rendelet. A balti-tengeri, a fekete-tengeri és a mélytengeri állományokra vonatkozó halászati lehetőségeket (az utóbbiak tekintetében kétévente) meghatározó rendeletekkel együtt ezek a rendeletek az állományok lehalászását olyan szintekre korlátozzák, amelyeknek összhangban kell lenniük a közös halászati politika általános célkitűzéseivel. E tekintetben a halászati erőforrások közös halászati politika alapján történő védelméről és fenntartható kiaknázásáról szóló, 2002. december 20-i 2371/2002/EK tanácsi rendelet[1] a fogások és a halászati erőkifejtési korlátozások tekintetében meghatározza az éves javaslatokhoz tartozó célkitűzéseket annak érdekében, hogy az uniós halászat ökológiai, gazdasági és társadalmi szempontból fenntartható legyen. Ezekben a rendeletekben a halászati lehetőségeket úgy állapítják meg, hogy tükrözzék az egész szakpolitika sikerének mértékét. Az Unió által a szakpolitika célkitűzéseinek megvalósítása érdekében használt eszköztárnak összességében úgy kell működnie, hogy biztosítsa az európai halászat erőforrásbázisának a megfelelő szinten, azt nem túllépve történő kiaknázását. Ez a gazdálkodás nem csak a halászati lehetőségek korlátozásának eredménye. A flottapolitika és a halászati tevékenységek ellenőrzése – hogy csak két másik olyan területet említsünk, ahol a szakpolitika szabályozási intézkedéseket dolgoz ki – döntő lehet ebben a tekintetben. Az éves halászati lehetőségek megállapításának kulcsfontosságú jellemzője tulajdonképpen a rövidtávúság. Ez lényegében két történelmi oknak tudható be, amelyek ahhoz kapcsolódnak, hogy a közös halászati politika hogyan rendelkezik a tengeri térségek és az azokban található erőforrások nemzeti érdekeltségű uniós flották közötti megosztásáról. Fontos egy évente megújított eljárást fenntartani erre az EU egészére kiterjedő – a szakpolitika alapját képező – megállapodásra. Ez azonban nem akadályozza hosszú távú gazdálkodási megközelítések bevezetését. Az Unió megfelelő eredményeket ért el ebben a tekintetben, és a kereskedelmi szempontból fontos kulcsfajok immár többéves gazdálkodási tervek hatálya alá tartoznak, amely terveknek meg kell felelniük az éves teljes kifogható mennyiségeknek és erőkifejtési felső határoknak. Az általános értékelés szerint a többéves tervek működnek, mivel az így szabályozott állományok többsége általában a többinél jobb állapotban van. A szabályozó hatóság – főként szűkös időkben – csak hosszú távon számíthat arra, hogy érdemi politikát hajt végre, és jó esélyt biztosít magának céljai eléréséhez. Ebben az összefüggésben a Bizottság immár öt éve közzétett egy közleményt, amely felülvizsgálja azt a helyzetet, amelyre a halászati lehetőségekre vonatkozó javaslatoknak reagálniuk kell. Az idén a „Konzultáció a 2011. évi halászati lehetőségekről” című bizottsági közlemény (COM(2010) 241 végleges) jó hírekről számolt be, egyes állományok állapota ugyanis javult. A szakvélemények azonban számos állomány tekintetében továbbra is a halászat teljes betiltását vagy a lehető legalacsonyabb szintre való csökkentését javasolják. Számos állomány kívül esik a biztonságos biológiai határértékeken. A KHP keretében előírt védelmi intézkedések ellenére túl sok állomány tartozik ezekbe a veszélyeztetett kategóriákba, és túlságosan kevés állomány javult. Az elemzés megerősíti, hogy a túlságosan intenzíven halászott állományok tekintetében szigorított védelmi intézkedésekre van szükség. 2011-re vonatkozóan a Nemzetközi Tengerkutatási Tanács (ICES) és a Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottság (HTMGB) szakvéleménye ismételten kiemeli az uniós vizekben előforduló számos halászati erőforrás rossz állapotát. Megjegyzi azonban bizonyos fontos állományok – például a szürke tőkehal, a közönséges nyelvhal és az ördöghalfélék állományának – javulását. A Bizottság kérésére reagálva az ICES szakvéleményt készít a legnagyobb fenntartható hozammal (Maximum Sustainable Yield; MSY) 2015-ben összhangba kerülő gazdálkodás megvalósítását célzó stratégiáról. Az Unió erre ugyanis kötelezettséget vállalt, amikor aláírta a fenntartható fejlődésről szóló, 2002. évi johannesburgi csúcstalálkozó következtetéseit és a kapcsolódó végrehajtási tervet. |

Háttér-információk A halászati lehetőségek meghatározása és elosztása az Unió kizárólagos hatáskörébe tartozik. Az Európai Uniónak az élő vízi erőforrások fenntartható kiaknázására vonatkozó kötelezettségvállalásai a 2371/2002/EK rendelet 2. cikkében meghatározott kötelezettségekből fakadnak. Az Unió által a kizárólagos gazdasági övezeteken túlnyúló halállományokra és a hosszú távon vándorló halállományokra vonatkozóan meghatározott halászati lehetőségeknek összhangban kell lenniük nemzetközi megállapodásokkal, többek között a kizárólagos gazdasági övezeteken túlnyúló halállományok és a hosszú távon vándorló halállományok védelméről és kezeléséről szóló, 1995. évi ENSZ-megállapodással. Ez a javaslat az Unió és nemzetközi szerződő felei között az említett állományok tekintetében egyeztetett – halászati lehetőségekben konkretizálódó, akár fogási, akár halászati erőkifejtési korlátozásként hozott – védelmi intézkedéseket hajtja végre az uniós jogban. Azon állományok esetében, amelyek tekintetében a gazdálkodás kizárólag az Unióra hárul, a javasolt halászati lehetőségek megfelelnek az állományok állapotára vonatkozóan a Bizottsághoz beérkezett tudományos szakvéleménynek, amelynek alapján a többéves gazdálkodási tervekkel összhangban lévő fogási korlátozások meghatározásra kerülnek. Az ilyen tervek hatálya alá nem tartozó állományok esetében a javasolt teljes kifogható mennyiségek a COM(2010) 241 végleges közleményben vázolt módon igazodnak a tudományos szakvéleményhez. A közlemény tulajdonképpen számos, a tudományos szakvéleményből esetlegesen következő valamennyi különböző forgatókönyv esetében megfelelőnek ítélt gazdálkodási lépést vázol fel, az állomány állapotától függően (a „fenntarthatóan kiaknázottól” egészen a „kimerítettig”), illetve a megfigyelt tendenciáktól függően, ha a rendelkezésre álló adatok alapján nem lehet pontos értékelést végezni. Az állományok kategóriákba vannak sorolva. A közlemény az alkalmazandó fogási, illetve erőkifejtési korlátozások meghatározására szolgáló szabályokat ezt követően mindegyik kategóriához hozzárendeli. A tudományos szakvélemény lényegében adatoktól függ. Csak azok az állományok értékelhetők, amelyekre vonatkozóan elegendő és megbízható adat áll rendelkezésre ahhoz, hogy méretre vonatkozó becslések, valamint arra vonatkozó előrejelzések készüljenek, hogy az állományok hogyan fognak reagálni a különböző kiaknázási forgatókönyvekre („a fogási lehetőségek táblázatai”). Ez a helyzet csak néhány szabályozott állomány esetében áll fenn. Ami a többi állományt illeti, a gazdálkodásnak mutatókból – például a többé-kevésbé megbízható bejelentett fogásokból – kikövetkeztetett, megfigyelt tendenciákon kell alapulnia. Bizonyos esetekben a megbízható adatok hiánya megakadályozza a tudományos kutatókat abban, hogy még a tendenciákról is szakvéleményt készítsenek. Mindezekben az esetekben a Tanácsnak kellene döntenie a halászati lehetőségekről az elővigyázatossági megközelítés alapján, ilyen módon hajtva végre védelmi intézkedéseket. Ez a megközelítés időnként nehezen követhető, tekintettel a különböző felmerülő érdekekre. A Bizottság mindazonáltal köteles ezzel az elvvel összhangban javaslatokat tenni. Különösen lényeges annak a szabálynak a szigorú alkalmazása, amelynek értelmében nem növekedhet a halászati terhelés – kivéve, ha a tudományos szakvélemény azt jelzi, hogy ez az érintett állomány károsodása nélkül is megvalósulhat. |

Meglévő rendelkezések a javaslat által érintett területen A javaslat által érintett területen meglévő rendelkezések – a 2010. január 31-ig alkalmazandó egyes erőkifejtési korlátozások kivételével – 2011. december 31-ig alkalmazandók. |

Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival és célkitűzéseivel A javasolt intézkedések a közös halászati politika célkitűzéseivel és szabályaival összhangban kerültek kidolgozásra, és összeegyeztethetők az Unió fenntartható fejlődési politikájával. |

2. KONZULTÁCIÓ AZ ÉRDEKELTEKKEL; HATÁSVIZSGÁLAT |

Konzultáció az érdekeltekkel |

A konzultáció módja, a legfontosabb célterületek és a válaszadók köre A javaslat figyelembe veszi (a termelői ágazatot, a feldolgozóipart, a halászati és akvakultúra-termékek kereskedelmi szervezeteit képviselő szakmai szervezetek, valamint a fogyasztói érdekeket és a környezetvédelmi, illetve fejlesztési szempontokat képviselő nem szakmai szervezetek küldötteiből álló) halászati és akvakultúra-ágazati tanácsadó bizottsággal és a javaslat által érintett halászati tevékenységekben érdekelt regionális tanácsadó testületekkel folytatott konzultációkat. Az említett konzultációk alapja a közösségi halászati gazdálkodással kapcsolatos konzultáció javításáról szóló, a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek címzett bizottsági közlemény (COM(2006) 246 végleges) volt, amely meghatározza a döntések előrehozatalának folyamatára vonatkozó alapelveket. E keretek között a Bizottság négy konzultációs dokumentumot dolgozott ki a javaslat szempontjából releváns konkrét témákról, amelyek a következők: a norvég homárra vonatkozó, területileg strukturált gazdálkodás a VII övezetben; a TAC-területek elkülönítése a sima lepényhal esetében a VIId és a VIIe övezetben; erőkifejtés-szabályozás a VIIf és a VIIg övezetben: ökoszisztéma-alapú szemlélet; a 11. kategóriába tartozó állományokkal kapcsolatos bizonytalanságokat kezelő gazdálkodási döntések. Az első két dokumentum a fogási korlátozások területi végrehajtásának technikai kiigazításait, valamint a tagállami kvótarészesedések megfelelő kiigazításához szükséges számításokat tárgyalja. A harmadik dokumentum az erőkifejtés-maximalizálás bevezetését tárgyalja, a Kelta-tengerben élő állományokra vonatkozóan a halászati erőkifejtés befagyasztására vagy csökkentésére vonatkozó általános szakvéleményre reagálva. Az utolsó dokumentum az olyan állományokra vonatkozó döntéshozatallal kapcsolatos lehetséges megközelítést tárgyalja, amelyek esetében a tudományos kutatók megfelelő adatok hiánya miatt nem tudnak véleményt kiadni, és erről jelenleg egy 2012-re vonatkozó javaslat összefüggésében folytatnak vitát. Ennek az az oka, hogy a javasolt megközelítés végrehajtását először a 2011 első felében sorra kerülő tudományos szakvéleményezési folyamat keretében kell elkezdeni. Ezeket a döntés-előrehozatali dokumentumokat átadták a tagállamoknak és továbbították a regionális tanácsadó testületeknek is, hogy visszajelzési lehetőséget kaphassanak. A Bizottság október 14-én a halászati és akvakultúra-ágazati tanácsadó bizottság és a regionális tanácsadó testületek számára közös értekezletet szervezett, amelyet szeptember 14-én nyílt szeminárium előzött meg (a tagállamok, európai parlamenti képviselők, halászati szakértők, a sajtó és a nyilvánosság részvételével), ahol a tudományos szakvélemény eredményeit és annak kulcsfontosságú kihatásait ismertették és vitatták meg. A konzultációs folyamat a „Konzultáció a 2011. évi halászati lehetőségekről” című bizottsági közleményen (COM(2010) 241 végleges) alapult, amely kifejtette a Bizottságnak a halászati lehetőségekre vonatkozó javaslataihoz kapcsolódó véleményeit és szándékait az állományok állapotát érintő, 2011-re vonatkozó tudományos szakvélemény kiadásáig. |

Az észrevételek és felhasználásuk rövid ismertetése Míg a döntés-előrehozatali folyamat technikai szempontokra összpontosít, a Bizottság halászati lehetőségekre vonatkozó konzultációjára adott válasz a tagállamok és az érdekeltek véleményét tükrözi azzal az értékeléssel kapcsolatban, amelyet a Bizottság készített az erőforrások állapotáról és a megfelelő gazdálkodási lépés biztosításának módjáról. E tekintetben négy tagállam és négy regionális tanácsadó testület nyújtott be véleményt a bizottsági közleményre reagálva. Az egyes válaszadó regionális tanácsadó testületek által megfogalmazott észrevételek a következőképpen foglalhatók össze: A délnyugati vizekkel foglalkozó regionális tanácsadó testület Támogatja a legnagyobb fenntartható hozamra vonatkozó célkitűzést, és sajnálja, hogy a Bizottság nem kezdte meg korábban az ezzel kapcsolatos fellépést. A végrehajtás során a halászat és az ökoszisztéma szempontjainak egyaránt érvényesülnie kellene. Sajnálja azonban, hogy ez a megközelítés a teljes kifogható mennyiség nagyobb mértékű csökkenését fogja eredményezni, mint az egyébként a 2. és a 3. kategóriába tartozó állományok esetében történne. Az egyes tagállamok teljes kifogható mennyiségre vonatkozó döntéseinek a tagállamokra hárítását illetően a délnyugati vizekkel foglalkozó regionális tanácsadó testület úgy ítéli meg, hogy a tagállami hatáskörbe utalás mellett ágazati konzultációs mechanizmust is ki kellene alakítani. Támogatja a többéves terveket, ezeknek a terveknek azonban tartalmazniuk kellene technikai intézkedéseket, kapacitás- és erőkifejtés-korlátozásokat stb., kidolgozásukra pedig regionális keretben kellene, hogy sor kerüljön. Kiemeli a hiányzó tudományos adatok problémáját. Megkérdőjelezi a déli szürketőkehal-állományra vonatkozó erőkifejtési adatokat. Ellenzi a 6. és a 9. kategória szerinti átlagos fogási szintekre való áttérést. Az északnyugati vizekkel foglalkozó regionális tanácsadó testület Tudomásul veszi az EU-nak a legnagyobb fenntartható hozamra vonatkozó cél elérésére vállalt jogalkotási kötelezettségét. A tudományos bizonytalanságok és az adatok hiányának fényében azonban a Bizottságnak elővigyázatossági döntéseket kell majd hoznia. A regionális tanácsadó testület – a délnyugati vizekkel foglalkozó regionális tanácsadó testülethez hasonlóan – attól tart, hogy ez a teljes kifogható mennyiség nagyobb mértékű csökkenését fogja eredményezni, mint az az előző években a 2. és a 3. kategóriába tartozó állományok esetében történt. A regionális tanácsadó testület ágazatbeli tagjai elismerik, hogy a 2011-re vonatkozó – minden állomány esetében az új elv alapján készített – javaslatok által az összes halászra gyakorolt társadalmi-gazdasági hatások értékelése egyértelműen lehetetlen. Hangsúlyozzák mindazonáltal, hogy az említett értékelést azt megelőzően kellene elvégezni, hogy a szakpolitika irányát illetően kifejezetten jelentős változásra kerül sor. A kelta-tengeri gazdálkodás tekintetében az északnyugati vizekkel foglalkozó regionális tanácsadó testület inkább egy halászatikapacitás-maximumot, mint egy erőkifejtési maximumot támogat. A VII övezet d és e alkörzetében a sima lepényhallal való gazdálkodás tekintetében a regionális tanácsadó testület a két állomány keveredésével összefüggő okok miatt nem ért egyet a javasolt TAC-megosztással, és úgy véli, hogy – a fenntarthatósági célkitűzések elérése érdekében – a legnagyobb kifogható mennyiséggel való gazdálkodás szempontjából az ezen állományok halászatában érintett tagállamok vannak a legjobb helyzetben. Az északnyugati vizekkel foglalkozó regionális tanácsadó testület azt javasolja, hogy egy integrált halászati gazdálkodási terv kerüljön kidolgozásra a VIIa övezetben a norvég homárra irányuló halászattal kapcsolatosan, amely tervnek foglalkoznia kellene a vékonybajszú tőkehal és a közönséges nyelvhal védelmével is, mivel azok alapvetően járulékos fogások az említett faj halászata során. A nyílt tengeri állományokkal foglalkozó regionális tanácsadó testület Azt szeretné, hogy a Bizottság pozitívabb képet mutasson be a nyílt tengeri állományokról. Támogatja az ICES legnagyobb fenntartható hozamra vonatkozó keretrendszerét. Szerette volna elismertetni, hogy a nyílt tengeri fajok tekintetében a legnagyobb kifogható mennyiségeket a tudományos szakvéleményeknek megfelelően állapítják meg. Továbbra sem elégedett az adatok minőségével. Hosszú távú tervet kér a Balti-tenger nyugati részében élő heringre vonatkozóan. Sajnálja a nyugati fattyúmakrélára vonatkozó többéves terv elfogadásában jelentkező késedelmet. Megjegyzi, hogy külön eljárásra van szükség a legnagyobb fenntartható hozammal (Fmsy) összhangban lévő halászat okozta állománypusztulási arányokra vonatkozó becslések felülvizsgálata érdekében. Sajnálja a társadalmi és gazdasági elemzés hiányát. Az Északi-tengerrel foglalkozó regionális tanácsadó testület Inkább a több fajra vonatkozó, ökoszisztéma-alapú szemlélet híve. A 2. és a 10. kategóriába tartozó állományok tekintetében ellenzi a 25 %-os csökkentéseket; ez az arány legfeljebb 15 % lehet. Az Fmsy-re 2015-ig négy egyenlő lépésben való áttérés helyett célszerűbb lenne némi rugalmasság megtartása. Aggodalmát fejezi ki az adathiányos helyzettel jellemzett fajok nagy számával kapcsolatban, és támogatja a halászok tájékoztatását. Azt állítja, hogy az erőkifejtés folyamatos csökkentése a halak visszadobásával jár. Sajnálja az évközi döntésekhez kapcsolódó társadalmi és gazdasági elemzés hiányát. Támogatná a felelősségáthárítással kapcsolatos kezdeményezéseket, az érdekeltek bevonása céljából. További pontosítással szolgál az erőkifejtési felső határokra vonatkozóan a mélytengeri fajok tekintetében, jelezve, hogy a felső határok megállapítása az egyes tagállamok hajónaplójára hivatkozva, külön-külön történik. Ellenzi a 11. kategóriába tartozó állományok csökkentését. * * * Az érdekeltek fontosnak tartják kiemelni azt az elvet, hogy az éves teljes kifogható mennyiségek és kvóták bármilyen módosítását a gazdasági tevékenység rövid távú zavarainak minimalizálása érdekében fokozatosan kell elvégezni. Az alábbi részletes ismertetésből kiderül, hogy a javaslat figyelembe veszi a halászati lehetőségek fokozatos kiigazítására és éves változásainak korlátozására irányuló alapelvet, amennyiben az nem vezet a veszélyeztetett erőforrások állapotának romlásához. Az érdekeltek reagálnak az állományok legnagyobb fenntartható hozamhoz történő helyreállításának célkitűzésére is a fenntartható fejlődésről szóló, 2002. évi johannesburgi csúcstalálkozón vállalt kötelezettséggel összhangban. Az érdekeltek általában egyetértenek a célkitűzéssel, ugyanakkor sajnálják, hogy a 2015-ben történő elérésére vonatkozó fokozatos megközelítés kidolgozása jelenleg áldozatot követelhet az ágazattól, mivel ez csak öt évet hagy a fellépésre. Arra számítanak, hogy a szükséges kiigazítások csökkenthetik a fogásokkal kapcsolatos várakozásaikat olyan állományok tekintetében, amelyek védelme meglehetősen jó. Valójában az ilyen állományok tekintetében a legnagyobb fenntartható hozamra vonatkozó célkitűzés mérsékelt fogásokat tehet szükségessé a jobb helyzetük előnyeinek maximálása érdekében, szemben a fogási szintekkel, amelyek egyszerűen azt célozzák, hogy az állományt a biztonságos biológiai határértékeken belül tartsák. Az olyan állományok tekintetében, amelyeknél megfelelő technikai háttér van ennek a stratégiának a folytatásához, az ICES által javasolt megközelítést alkalmazták, amely valójában lépésről lépésre haladó megközelítést javasol a legnagyobb fenntartható hozam felé, de további védintézkedéseket alkalmaz az alacsony szinten lévő állományokra. A regionális tanácsadó testületek által a viszonylag jó állapotban lévő állományokra vonatkozóan megfogalmazott vélemények követése a johannesburgi célkitűzés elvetését jelentené, ráadásul éppen azon erőforrások tekintetében, amelyeknél ez a leginkább megvalósíthatónak tűnik. Az érdekeltek teljesen egyetértenek abban, hogy felelősséget kell hárítani az ágazatra. Minden válasz hangsúlyozza a megfelelőbb adatok szükségességét, és a halászati ágazat aktívabb szerepét javasolja az említett adatok tudományos kutatóknak való átadásában. A felelősség áthárítása azonban azzal jár, hogy vállalni kell a fellépés elmulasztásának a következményeit. Ezek a következmények az állományok állapotának alakulásával válnak nyilvánvalóvá. Ha az állományok állapota nem javul, a halászati lehetőségeknek korlátozottnak kell maradniuk, sőt még tovább kell csökkenniük. |

Szakértői vélemények összegyűjtése és felhasználása |

Érintett tudományterületek/szakterületek Halászatbiológia és halászat-gazdaságtan. |

Alkalmazott módszerek A Bizottság konzultált egy független nemzetközi tudományos testülettel (ICES), továbbá megszervezte a Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottság (HTMGB) plenáris ülését. Az ICES szakvéleménye az ICES-en belül kidolgozott szakvéleményezési keretrendszeren alapul, felhasználása pedig összhangban van az ügyfeleik, köztük a Bizottság kéréseivel. A HTMGB a Bizottságtól kapott megbízásnak megfelelően bocsátja ki szakvéleményét. |

A konzultációba bevont főbb szervezetek/szakértők - Nemzetközi Tengerkutatási Tanács (ICES), - Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottság (HTMGB). |

A beérkezett és felhasznált vélemények összefoglalása Az ICES – első alkalommal 2010-ben – három lehetőséget adott meg szakvéleményében, amelyek a következőknek felelnek meg: az időbeli folytonosság érdekében megadott elővigyázatossági megközelítés keretrendszerének végrehajtása; az ICES legnagyobb fenntartható hozamra vonatkozó keretrendszerének azonnali alkalmazása; az ICES legnagyobb fenntartható hozamra vonatkozó keretrendszerének fokozatos végrehajtása, amely 2015-ben teljes körű végrehajtást eredményez (a johannesburgi csúcstalálkozó szerint). Ezeket a lehetőségeket a COM(2010) 241 végleges közleményben ismertetett szabályok végrehajtásához szükséges információkon túlmenően adják meg, ideértve a halászat okozta állománypusztulás aktuális mértékéről 2015-re a legnagyobb fenntartható hozammal (Fmsy) összhangban lévő mértékre való fokozatos áttérést is. A szakvéleményen alapuló legfontosabb beérkezett észrevételek – területenként – a következőképpen foglalhatók össze: Északi-tenger, Skagerrak és Kattegat (az ICES IIa (uniós vizek), III és IV övezet) Kisebb növekedés lehetséges a sima lepényhal esetében. Kisebb csökkentés szükséges a közönséges nyelvhal, a hering, a norvég homár, a foltos tőkehal, a vékonybajszú tőkehal és a fekete tőkehal esetében. A halászat okozta állománypusztulás a közönséges tőkehal esetében 2007 óta folyamatosan növekszik, és az állomány még mindig a biomassza-referenciapont határértéke alatt van, még a visszadobott halak elkerülését célzó intézkedések mellett is. A becsült fogások a kvótának mintegy háromszorosát teszik ki. A hering és a foltos tőkehal halászata még mindig megfelel a legnagyobb fenntartható hozamnak. A Skóciától nyugatra és Írországtól északra lévő vizek (ICES VI övezet) Az e területen folytatott tengerfenéki halászat szinte teljesen kimerítette a marénaállományt, és mára csak a norvég homár, az ördöghalfélék és a szárnyas rombuszhal maradt fenn. Ördöghalfélék: új felmérések 2007 óta csökkenő állománybőséget, 2009 óta pedig biomasszacsökkenést mutatnak. Ez a 7. kategória alkalmazásának és a teljes kifogható mennyiség 15 %-os csökkentésének szükségességét jelzi. A marénaállomány továbbra is problémás. A Skóciától nyugatra alkalmazott (igen vitatott) új technikai intézkedések ellenére a foltos tőkehal visszadobásának aránya 2009-ben még mindig 66 % volt. A foltostőkehal-állomány még mindig jóval a Blim határérték alatt van; a vékonybajszútőkehal-állomány állapota leromlott; a közönségestőkehal-állomány nagyon csekély növekedést mutat, de az is még mindig jóval a Blim határérték alatt van. A norvég homárra vonatkozó szakvélemény ismét korlátozó, és 15 %-os csökkentést tartalmaz. A hiányos ismeretanyag a nem megbízható fogási jelentéseknek tudhatók be. A közönséges tőkehalra vonatkozó terv a teljes kifogható mennyiség és az erőkifejtés további 25 %-os csökkentését írja elő. Ír-tenger (ICES VIIa övezet) A helyzet tavaly óta változatlan. A fogások bejelentésével kapcsolatos problémák továbbra is fennállnak. Nincs kilátásban megoldás a vékonybajszú tőkehal, illetve a közönséges nyelvhal állományának megfogyatkozása által jelentett problémára. A közönséges tőkehalra vonatkozó terv a teljes kifogható mennyiség és az erőkifejtés még legalább 25 %-os csökkentését írja elő. Minden halászati tevékenység megfogyatkozott, kivéve a sima lepényhal és a hering esetében. Mérlegelni kell az e területen folytatott halászat igen alapos felülvizsgálatát. Kelta-tenger (ICES VIIb–k övezet) A Porcupine-padon élő norvéghomár-állomány rossz állapotát megerősítették, de vannak biztató jelek a 2010-ben végrehajtott szezonális halászati tilalom hatásaival kapcsolatban. A norvég homár visszadobási arányának becsült értéke 20–25 % körüli. A VIIe övezetben élő közönséges nyelvhalra vonatkozó értékelést és szakvéleményt pótolták: a többéves terv ismét működik. Az ördöghalfélék tekintetében a teljes kifogható mennyiség növelhető, ez a szakvélemény azonban nem veszi figyelembe a Tanács által tavaly már elfogadott növelést. A Vizcayai-öböl és az Atlanti-óceán ibériai térsége Az Ibériai-tenger nyugati vizeiben található szardellaállomány csökkenés jeleit mutatja. A teljes kifogható mennyiség az ördöghalfélék esetében növelhető. A déli szürke tőkehalra vonatkozó terv végrehajtása eddig nem volt hatékony: a halászat okozta állománypusztulás nem csökkent, és a teljes kifogható mennyiségeket eltúlozták. A teljes kifogható mennyiség kismértékű csökkentése a rombuszhalak esetében. Norvég homár: 10 %-os csökkenés a VIIc és a IXa övezetben, nincs változás a VIIIa és VIIIb övezetben. A közönséges nyelvhal tekintetében csökkenteni kell a teljes kifogható mennyiséget a Vizcayai-öbölben. Mélytengeri állományok (valamennyi övezet) Bizonyos állománybőség-mutatók növekvő tendenciát mutatnak az északi menyhal, a norvég menyhal és a kék menyhal esetében, a rendelkezésre álló információkból azonban nem lehet az állományméretet jellemző tendenciákra következtetni. A tudományos kutatók szakvéleménye továbbra is az, hogy az elsődleges gazdálkodási eszköznek az erőkifejtés korlátozásának kell lennie, és hogy folytatni kell, illetve ki kell terjeszteni azokat az intézkedéseket, amelyek elkerülik bizonyos fajok (atlanti tükörhal, kék menyhal) helyi csoportosulásainak megfogyatkozását. |

A HTMGB megerősíti – és esetenként kiegészíti – az ICES által előterjesztett szakvéleményt. |

A szakértői vélemények nyilvánosságának biztosítása Valamennyi HTMGB-jelentés hozzáférhetővé válik a Tengerügyi és Halászati Főigazgatóság honlapján azt követően, hogy a Bizottság hivatalosan elfogadta azokat. Valamennyi ICES-jelentés hozzáférhető annak honlapján. |

Hatásvizsgálat A halászati lehetőségekről szóló rendelet immár nem olyan jogi aktus, amelynek alapján a Tanács egyedül fogadhat el összetett intézkedéscsomagokat, és az EUMSz. 43. cikkének (3) bekezdésében megállapított hatályra kell korlátozódnia. Ennélfogva megfelelően igazodik egy eredményorientált irányítási megközelítéshez. Ha a szakpolitika összességében jobban működik, akkor az éves halászati lehetőségek javulni fognak. Ez magában foglalja különösen a flottakezelést, a strukturális támogatást, az ellenőrzést és a végrehajtást, a piacszabályozást és a gazdálkodási eszközöknek egy átfogó tengerpolitikába való beépítését. Továbbra is szükséges lesz azonban ennek a jogi eszköznek az alkalmazása az európai halkitermelő és -feldolgozó ipar erőforrásbázisának megőrzéséhez szükséges kiigazítások elvégzéséhez, valamint a halászat okozta túl magas állománypusztulás által a tengeri környezetre gyakorolt negatív hatások megakadályozásához vagy korrigálásához. Az Unió számos többéves gazdálkodási tervet fogadott el gazdasági szempontból kulcsfontosságú állományok – többek között a szürke tőkehal, a közönséges tőkehal, a lepényhal és más állományok – vonatkozásában. Elfogadásuk előtt ezeket a terveket hatásvizsgálatnak kell alávetni. Hatálybalépésüket követően – hosszú távú célkitűzéseik elérése érdekében – ezek a tervek meghatározzák az adott évre vonatkozóan meghatározandó TAC-szinteket. A Bizottság köteles ezekkel a tervekkel összhangban megtenni a teljes kifogható mennyiségekre vonatkozó javaslatát. Így számos, a javaslatban szereplő kulcsfontosságú teljes kifogható mennyiség az alapjukat képező terv tekintetében végrehajtott egyedi hatásvizsgálat eredménye. A többi tekintetben, valamint annak ellenére, hogy nincsenek hatályban többéves tervek az érintett állományok tekintetében, a javaslat kerülni próbálja a rövid távú megközelítéseket, és ehelyett a hosszabb távú fenntarthatóságra vonatkozó döntéseket részesíti előnyben. Számos esetben ez a halászati lehetőségek fokozatosabb csökkentésével jár. Ennek megfelelően a rövid távon csökkentett teljes kifogható mennyiségek – a túlhalászott állományok helyreállását követően – több fogási lehetőséget fognak eredményezni. A megközelítés közép- és hosszú távú következményei előreláthatólag a következők: a halászati erőkifejtés csökkenésének köszönhetően enyhül a környezetre gyakorolt hatás, csökken a halászati ágazatban tevékenykedő hajók száma és/vagy a hajónkénti átlagos halászati erőkifejtés, valamint a kirakodások száma változatlan marad vagy növekszik. |

3. A JAVASLAT JOGI ELEMEI |

A javaslat összefoglalása Annak érdekében, hogy megvalósuljon a közös halászati politikának a halászati erőforrások biológiai, gazdasági és társadalmi szempontból is fenntartható kiaknázására irányuló célkitűzése, a javaslat az uniós, valamint az uniós halászhajók részvételével zajló nemzetközi halászat vonatkozásában megállapítja az alkalmazandó fogási és erőkifejtési korlátozásokat. |

Jogalap Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 43. cikkének (3) bekezdése. |

A szubszidiaritás elve A javaslat az Unió kizárólagos hatáskörébe tartozik, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 3. cikke (1) bekezdésének d) pontjában említettek szerint. Ezért a szubszidiaritás elve nem alkalmazható. |

Az arányosság elve A javaslat megfelel az arányosság elvének a következő okok miatt. |

A közös halászati politika közös politika. Az EUMSz. 43. cikke (3) bekezdésének megfelelően a Tanács feladata, hogy intézkedéseket fogadjon el a halászati lehetőségek meghatározására és elosztására vonatkozóan. A javasolt tanácsi rendelet elosztja a halászati lehetőségeket a tagállamok között. Tekintettel a 2371/2002/EK rendelet 20. cikkének (3) bekezdésére, a tagállamok saját belátásuk szerint teljesen szabadon dönthetnek e lehetőségek régiók vagy szereplők közötti elosztásáról. Ennélfogva a tagállamoknak elegendő mozgástér áll rendelkezésükre az odaítélt halászati lehetőségek kiaknázásával kapcsolatos, általuk választott társadalmi-gazdasági modellre vonatkozó döntések meghozatalában. |

A javaslatnak a tagállamokra nézve nincsenek új pénzügyi vonzatai. Ezt a rendeletet a Tanács fogadja el minden évben, végrehajtásának állami és magánszektorbeli módozatai pedig már adottak. |

A jogi aktus típusának megválasztása |

Javasolt aktus: rendelet. |

Ez a javaslat a halászati gazdálkodásra vonatkozik az EUMSz. 43. cikkének (3) bekezdése alapján és a 2371/2002/EK tanácsi rendelet 20. cikkének megfelelően. |

4. KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK |

A javaslatnak nincsenek az uniós költségvetést érintő vonzatai. |

5. KIEGÉSZÍTő INFORMÁCIÓK |

Egyszerűsítés |

A javaslat a közigazgatási eljárások egyszerűsítéséről rendelkezik az (uniós vagy nemzeti szintű) hatóságokra vonatkozóan, különös tekintettel az erőkifejtés-szabályozással összefüggő követelményekre. |

Felülvizsgálatra/módosításra/megszüntetésre vonatkozó rendelkezés |

A javaslat egy 2011-re vonatkozó rendeletre irányul, ennélfogva nem tartalmaz felülvizsgálati záradékot. |

A javaslat részletes magyarázata A Lisszaboni Szerződés a KHP-hoz kapcsolódó ügyek tekintetében az együttdöntési eljárást jelöli meg rendes döntéshozatali eljárásként. A Szerződés 43. cikkének (3) bekezdése ugyanakkor kivételről rendelkezik „a halászati lehetőségek meghatározására és elosztására vonatkozóan”. Ezeket az intézkedéseket a Bizottság javaslata alapján a Tanács fogadja el a Parlament bevonása nélkül. Ez a javaslat ennélfogva az említett lehetőségek igénybevételével funkcionálisan összefüggő halászati lehetőségek és feltételek meghatározására és elosztására korlátozódik. A fogási korlátozások és a halászati erőkifejtés szabályozása tekintetében a javaslat összhangban áll a közösségi halászati gazdálkodással kapcsolatos konzultáció javításáról szóló, a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek címzett bizottsági közleményben (COM(2006) 246 végleges), illetve – az állományok 2011-es állapotáról szóló tudományos szakvélemények elkészüléséig a Bizottság javaslataival kapcsolatos álláspontját és szándékait ismertető – a „Konzultáció a 2011. évi halászati lehetőségekről” című, a Tanácsnak címzett bizottsági közleményben (COM(2010) 241 végleges) a döntések előrehozatalának folyamatára vonatkozóan meghatározott alapelvekkel. Az említett közleménnyel összhangban a halászati lehetőségek meghatározása egyre több állomány – például a szürke tőkehal, a sima lepényhal és a norvég homár – esetében a vonatkozó többéves gazdálkodási terv alapján történt. Az olyan állományok esetében, amelyek vonatkozásában új hosszú távú tervet javasoltak (a fattyúmakréla nyugati állománya), illetve azon állományok esetében, amelyek vonatkozásában a Tanács és a Bizottság a Tanács 2009. decemberi ülésén elfogadott nyilatkozattal kötelezettséget vállalt (a Kelta-tengerben élő hering, valamint az Vb és VIa területen élő foltos tőkehal), a javaslat az azokban foglalt szabályokat követi. A közönségestőkehal-állományok sajátos helyzetét ki kell emelni. A nyugati vizekben (az Ír-tengerben, a Skóciától nyugatra fekvő területeken) ezek az állományok szűz biomasszájuk 5 %-a alatt vannak, és ezért megfogyatkoztak. Ezekre az állományokra, valamint az Északi-tengerben, a Skagerrakban és a La Manche csatorna keleti részén előforduló állományokra többéves gazdálkodási terv (a 2008. december 18-i 1342/2008/EK rendelet) vonatkozik, amelynek folyamatban lévő végrehajtása – a tudományos szakvélemény fényében – nem megfelelő. Az állományok állapota javulás helyett tovább romlik. A kihalászott mennyiségeket a szabályozott szinteknél jóval magasabbra becsülik, ami a halászat megfelelő ellenőrzésének hiányára és megbízható adatok hiányára utal, ideértve a visszadobott halakat is. Három állomány (az Ír-tengerben, a Skóciától nyugatra fekvő területeken és a Kattegatban élő állomány) esetében ez újból „adathiányos helyzetet” eredményez, és semmi sem utal arra, hogy megfordulnának azok a tendenciák, amelyek ezeknek az állományoknak a jelenlegi megfogyatkozott állapotához vezettek. Az Északi-tengerben élő közönséges tőkehal esetében a helyzetet Norvégiával kell megvitatni, mivel ez közös állomány. Azonban a kizárólag az Unió felelősségi körébe tartozó állományok esetében a gazdálkodási terv 10. cikkének (2) bekezdése kimondja, hogy a Tanács a szokásos körülmények között alkalmazandóaknál szigorúbb intézkedéseket alkalmaz, amennyiben a HTMGB szakvéleménye szerint az állományok helyreállása nem megfelelő. A beérkezett szakvélemény elegendő információt tartalmaz annak a következtetésnek a levonásához, hogy ez a rendelkezés alkalmazható, és ezt valójában az ICES és a HTMGB maga is konkrétan megjegyzi. Az állományok megfogyatkozott állapotára való tekintettel indokoltnak tűnik ennek a halászatnak a fokozatos megszüntetése. A javaslat tehát inkább a teljes kifogható mennyiség 50 %-os csökkentéséről, nem pedig a szokásos körülmények között alkalmazandó 25 %-os csökkentéséről rendelkezik. Az erőkifejtés 25 %-kal történő csökkentése minden esetben alkalmazandó lenne. Ezt követően a 2012-es halászati idényre vonatkozóan nulla teljes kifogható mennyiségre lenne javaslat. Ezzel párhuzamosan a Bizottság felkéri majd a tagállamokat arra, hogy tegyék meg a szóban forgó intézkedések szigorú végrehajtásának ellenőrzéséhez szükséges intézkedéseket. A javaslat összhangban áll továbbá az EU halászatában a fenntarthatóság elvének a legnagyobb fenntartható hozamon keresztül történő végrehajtásáról szóló, a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek címzett bizottsági közleménnyel (COM(2006) 360 végleges), abban az értelemben, hogy a javasolt halászati lehetőségek nem eredményezik a halászat okozta állománypusztulás mértékének növekedését az érintett állományok vonatkozásában. A halászat okozta állománypusztulás mértékének növekedése ugyanis nem volna összeegyeztethető az EU és a tagállamok által a fenntartható fejlődésről szóló johannesburgi csúcstalálkozón vállalt azon kötelezettséggel, hogy az állományokat a legnagyobb fenntartható hozamot biztosító szinten tartják vagy erre a szintre állítják helyre, az említett célokat pedig a kimerített állományok esetében a lehető leghamarabb, de lehetőség szerint legkésőbb 2015-ig meg kell valósítani. Ami a tavalyi évben bevezetett, a teljesen dokumentált tőkehalhalászat vonatkozásában a kvóta 5 %-át kitevő kiegészítő tőkehalfogási lehetőséget illeti, az erre vonatkozó szövegrészek továbbra is szerepelnek a javaslatban, de szögletes zárójelek között, mivel e rendelkezések a Norvégiával kötendő megállapodástól függnek. Bármilyen ehhez hasonló kezdeményezést mindig előzetes tudományos értékelésnek kell alávetni, különösen a HTMGB keretében. Mindezek alapján a javaslat kvótaösztönzést tartalmaz a VIIe övezetben folytatott nyelvhalhalászat tekintetében előterjesztett TAC vonatkozásában. A javaslat magában foglalja azokat a fogási korlátozásokat, amelyek vonatkozásában egyes regionális halászati gazdálkodási szervezetek keretében sikerült megállapodásra jutni. A Dél-csendes-óceáni Regionális Halászati Gazdálkodási Szervezet (SPRFMO), a Déli Kékúszójú Tonhal Védelmére Létrehozott Bizottság (CCSBT), az Amerika-közi Trópusi Tonhalbizottság (IATTC), az Antarktisz Tengeri Élővilágának Védelmére Létrehozott Bizottság (CCAMLR), az Északkelet-atlanti Halászati Bizottság (NEAFC), a Délkelet-atlanti Halászati Szervezet (SEAFO), a Csendes-óceán nyugati és középső körzetében folytatott halászatról szóló egyezmény (WCPFC), az Indiai-óceáni Tonhalbizottság (IOTC) és az Atlanti Tonhal Védelmére Létrehozott Nemzetközi Bizottság (ICCAT) fogási korlátozásokra vonatkozó javaslatai és egyéb ajánlásai a szóban forgó szervezetek 2010 októberétől decemberéig esedékes éves ülésein kerülnek megtárgyalásra. A 2010. novemberi és decemberi konzultációk befejezéséig a grönlandi vizekben előforduló, valamint a Norvégiával és a Feröer szigetekkel megosztott állományokra vonatkozóan még nem állapítottak meg teljes kifogható mennyiségeket. Következésképpen ezekre a teljes kifogható mennyiségekre a p. m. (pro memoria) jelölés utal. A tőkehal halászata vonatkozásában a kilowattnapon alapuló erőkifejtés-szabályozási rendszert 2009 óta alkalmazzák, és 2011-ben továbbra is alkalmazni fogják. A La Manche csatorna nyugati részén élő nyelvhalállomány, illetve a déli szürketőkehal- és a norvéghomár-állomány vonatkozásában az erőkifejtés szabályozása – az e fajokra vonatkozó fogási teljesítményt nyilvántartó hajótípusok által a tengeren töltött napok számán alapuló szabályozási rendszer alkalmazásával – 2011-ben is folytatódik, de a javasolt rendelet továbbra is lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy kilowattnapon alapuló rendszert alkalmazzanak a halászati lehetőségek hatékonyabb felhasználásának, illetve annak érdekében, hogy a halászati ágazattal egyetértésben ösztönözzék a szóban forgó fajok védelmére irányuló eljárásokat. Konkrétan a déli szürke tőkehal és a norvég homár halászatára vonatkozó erőkifejtési szabályok tekintetében a javaslat ésszerűsíteni fogja az egyes tagállamokra alkalmazandó erőkifejtési felső határok megállapítására szolgáló rendszert. 2011-től az egyes tagállamokra vonatkozó tényleges számadat a rendeletben kerül meghatározásra. Ez átláthatóbb eljárást tesz lehetővé az ebben a halászatban érintett, leselejtezett hajóktól visszaszerzett, tengeren tölthető napok újraelosztására, és ez az egyes tagállamok számára egyedi számadatokat fog eredményezni, selejtezési tevékenységeiknek megfelelően. A különböző állományok tekintetében a II. mellékletben meghatározott legnagyobb megengedett halászati erőkifejtés, amely vagy a hajók által egy adott területen belül tölthető napok számában vagy kilowattnapok erőkifejtési csoportonkénti számában van kifejezve, jelenleg ideiglenes jelleggel szerepel, és előfordulhat, hogy azt naprakésszé kell tenni a HTMGB 2010 novemberében tartandó plenáris ülését követő végleges szakvéleményének fényében. A IIa, IIIa és IV övezet uniós vizein folytatott homokiangolna-halászatban alkalmazható halászati erőkifejtés végleges értékének meghatározására vonatkozó módszer elemzése egyelőre ugyancsak folyamatban van. Ez a javaslat a Kelta-tengeren alkalmazott halászati erőkifejtés korlátozására vonatkozó intézkedéseket tartalmaz, amelyekre első alkalommal a 2011-es szabályozási tevékenység vonatkozásában történik javaslattétel. Ezek az intézkedések az e területre alkalmazandó halászati erőkifejtés maximumának megállapítását tartalmazzák, amelyek megkülönböztetés nélkül valamennyi halászatra vonatkoznának. A Bizottság azt javasolja, hogy a maximum a 2007-es referenciaévben alkalmazott erőkifejtési szintek 10 %-os csökkentése legyen. Ez a referenciaév annak elkerülése érdekében került kiválasztásra, hogy ne büntessék azokat a tagállamokat, amelyek végrehajtottak csökkentéseket az elmúlt néhány évben, szemben azokkal, amelyek valójában növelték erőkifejtési szintjeiket az adott területen ugyanebben az időszakban. Az intézkedést az indokolja, hogy az e területen előforduló legtöbb állomány esetében a tudományos szakvélemény szerint az erőkifejtést vagy csökkenteni kell vagy pedig az nem növelhető. E halászati tevékenységek vegyes jellege ezért indokolttá teszi egy könnyebben végrehajtható és nyomon követhető, általános maximalizálási intézkedés végrehajtását. Az intézkedés az ICES VII övezet f és g alkörzetében lenne alkalmazandó, ahol a legtöbb halászati erőkifejtést alkalmazzák. A flottára gyakorolt várható hatás elhanyagolható, mivel az intézkedésnek stabilizálnia kellene a halászterületeken fennálló jelenlegi helyzetet. Az állományok tekintetében célszerű lesz megakadályozni, hogy az e területre vonatkozó erőkifejtés ne térjen el a szomszédos régióktól, ahol az állományok még komolyabban megfogyatkoztak, például az Ír-tengerben (a VIIa alkörzetben). A mélytengeri állományokra vonatkozó erőkifejtés-szabályozás tekintetében az Északkelet-atlanti Halászati Bizottság (NEAFC) 2002-ben javasolta az erőkifejtés mértékének befagyasztását. A legnagyobb megengedett halászati erőkifejtést a későbbiekben több lépésben csökkentették a NEAFC éves egyezményei, illetve azoknak az uniós jogba történő, Tanács általi átemelése révén. Így az alkalmazott erőkifejtés mértéke a 2003-as refereciaévhez képest 2008-ban 75 %, 2009-ben pedig 65 % volt. A 2010–2012. évek tekintetében a NEAFC azt javasolta, hogy a halászati erőkifejtés felső határa 65 %-on kerüljön megállapításra. Az erőkifejtési korlátozás rendszerének fenntartása egyrészt az EU nemzetközi kötelezettségeinek teljesítése, másrészt pedig azon állományok védelme érdekében szükséges, amelyek – ahogy azt az ICES már több éve megállapította – rendkívül veszélyeztetettek, és szélsőségesen alacsony szaporodási képességük miatt haladéktalanul védelemre szorulnak. Az éven belüli gazdálkodási rendszerek érvényben maradnak az olyan rövid élettartamú fajok védelme érdekében, mint amilyen például a homoki angolna, a norvég tőkehal és a spratt északi-tengeri állományai. Ezekben az esetekben a 2011 eleje vonatkozásában javasolt halászati lehetőségek az év folyamán a frissített tudományos szakvélemények alapján bizottsági rendeletekkel felülvizsgálhatók, ami lehetővé teszi a tervezett gazdálkodási intézkedések gyors végrehajtását. A homokiangolna-állomány tekintetében a gazdálkodási módszer azonban jelenleg felülvizsgálat alatt áll, és e felülvizsgálat eredményeképpen létrejöhet egy olyan rendszer, amely az éven belüli felülvizsgálatokat szükségtelenné teszi. Ezeket a lehetséges változtatásokat az ősz folyamán meg kell vitatni és egyeztetni kell Norvégiával, ennek megfelelően pedig elképzelhető, hogy a IID. mellékletet jelentősen módosítani kell, sőt el kell hagyni az említett viták eredményének fényében. Végezetül ez a rendelet – az éves halászati lehetőségek szabályozása keretében első alkalommal – rendelkezik arról, hogy bizonyos teljes kifogható mennyiségeket maguk a tagállamok fogadjanak el. Ezt 7 teljes kifogható mennyiség esetében javasolja, amelyeknél csak egyetlen tagállam rendelkezik halászati lehetőségekkel. Ebben az esetben nincs igazi elosztás, mivel a teljes kifogható mennyiséget egyetlen állam „birtokolja” és igazgatja. Ilyen körülmények között indokolt egyszerűsíteni a rendeletet azzal a javaslattétellel, hogy ezekben az esetekben a felelősséget az érdekelt tagállam vállalja – jóllehet azon kötelezettség mellett, hogy a közös halászati politika célkitűzéseivel összhangban járjon el. |

2010/0324 (NLE)

Javaslat:

A TANÁCS RENDELETE

bizonyos halállományok és halállománycsoportok tekintetében az uniós vizeken, valamint az uniós hajók tekintetében bizonyos nem uniós vizeken alkalmazandó halászati lehetőségeknek a 2011. évre történő meghatározásáról

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 43. cikke (3) bekezdésére,

tekintettel a Bizottság javaslatára[2],

mivel:

(1) A Szerződés 43. cikke (3) bekezdésének megfelelően a Tanács a Bizottság javaslata alapján intézkedéseket fogad el a halászati lehetőségek meghatározására és elosztására vonatkozóan.

(2) A halászati erőforrások közös halászati politika alapján történő védelméről és fenntartható kiaknázásáról szóló, 2002. december 20-i 2371/2002/EK rendelet[3] úgy rendelkezik, hogy a vizekhez és erőforrásokhoz való hozzáférést és a halászati tevékenységek fenntartható folytatását szabályozó intézkedések meghatározását a rendelkezésre álló tudományos, műszaki és gazdasági szakvélemények, és különösen a Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottság (HTMGB) által készített jelentés figyelembevételével kell végezni.

(3) A Tanács feladata, hogy halászati tevékenységenként vagy tevékenységcsoportonként elfogadja a halászati lehetőségek meghatározására és elosztására vonatkozó intézkedéseket, adott esetben ide értve a szóban forgó tevékenységekhez funkcionálisan kapcsolódó feltételek meghatározását is. A halászati lehetőségeket úgy kell elosztani a tagállamok között, hogy minden tagállam számára viszonylag stabil halászati tevékenység legyen biztosítható valamennyi állomány, illetve halászat tekintetében, és kellően figyelembe lehessen venni a közös halászati politikának a 2371/2002/EK rendeletben meghatározott célkitűzéseit.

(4) Amennyiben egy teljes kifogható mennyiséget csak egyetlen tagállamnak osztanak ki, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 2. cikkének (1) bekezdésével összhangban indokolt felhatalmazni az érintett tagállamot az említett teljes kifogható mennyiség szintjének meghatározására. Mindazonáltal intézkedéseket kell tenni annak biztosítására, hogy a teljes kifogható mennyiség szintjének meghatározásakor az érintett tagállam teljes mértékben a közös halászati politika alapelveinek és szabályainak megfelelően járjon el, és biztosítsa, hogy a kérdéses állományt olyan mértékben merítse ki, amely ténylegesen a legnagyobb fenntartható hozamot eredményezi, többek között a vonatkozó adatok összegyűjtéséhez, az érintett állomány értékeléséhez és a legnagyobb fenntartható hozamot biztosító mennyiségek meghatározásához szükséges intézkedések meghozatalával.

(5) A teljes kifogható mennyiségeket a rendelkezésre álló tudományos szakvélemények alapján, a biológiai és társadalmi-gazdasági vonatkozások figyelembevételével kell megállapítani, biztosítva ugyanakkor az egyes halászati ágazatokkal szembeni méltányos bánásmódot; ezenkívül figyelembe kell venni az érdekelt felekkel folytatott konzultációk során megfogalmazott véleményeket is, különös tekintettel a halászati és akvakultúra-ágazati tanácsadó bizottság és az érintett regionális tanácsadó bizottságok ülésein elhangzottakra.

(6) A többéves terv hatálya alá tartozó állományok esetében a teljes kifogható mennyiségeket a vonatkozó tervben szereplő szabályokkal összhangban kell meghatározni. Következésképpen a Vizcayai-öbölben, a La Manche csatorna nyugati részén és az Északi-tengerben élő szürke tőkehal, norvég homár és közönséges nyelvhal, az Északi-tengerben élő sima lepényhal, a Skóciától nyugatra fekvő területeken élő hering, valamint a Kattegatban, az Északi-tengerben, a Skagerrakban, a La Manche csatorna keleti részén, a Skóciától nyugatra fekvő területeken és az Ír-tengerben élő közönséges tőkehal állományai tekintetében a teljes kifogható mennyiségeket az északi szürketőkehal-állomány helyreállítására vonatkozó intézkedések megállapításáról szóló, 2004. április 21-i 811/2004/EK tanácsi rendeletben[4], a Kantábriai-tenger és az Ibériai-félsziget nyugati részének déli szürketőkehal- és norvéghomár-állományának helyreállítását célzó intézkedésekről szóló, 2005. december 20-i 2166/2005/EK tanácsi rendeletben[5], a Biscay-öböl nyelvhalállományának fenntartható kiaknázására vonatkozó többéves terv létrehozásáról szóló, 2006. február 23-i 388/2006/EK tanácsi rendeletben[6], a La Manche csatorna nyugati része nyelvhalállományának fenntartható kiaknázására vonatkozó többéves terv létrehozásáról szóló, 2007. május 7-i 509/2007/EK tanácsi rendeletben[7], az Északi-tengerben élő sima lepényhal és közönséges nyelvhal halászatára vonatkozó többéves terv létrehozásáról szóló, 2007. június 11-i 676/2007/EK tanácsi rendeletben[8], a Skóciától nyugatra fekvő területen élő heringállományra és az állomány halászatára vonatkozó többéves terv létrehozásáról szóló, 2008. december 18-i 1300/2008/EK tanácsi rendeletben[9], az 1342/2008/EK rendeletben, illetve a kékúszójú tonhalra vonatkozóan az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren alkalmazandó többéves helyreállítási tervről szóló, 2009. április 6-i 302/2009/EK tanácsi rendeletben[10] megállapított szabályokkal összhangban kell meghatározni.

(7) A teljes kifogható mennyiség és kvóták éves kezelésére vonatkozó kiegészítő feltételek bevezetéséről szóló, 1996. május 6-i 847/96/EK rendelet[11] 2. cikkével összhangban meg kell határozni a fenti cikkben említett különböző intézkedések hatálya alá tartozó állományokat.

(8) Bizonyos fajok, mint például egyes cápafajok esetében még a korlátozott halászati tevékenység is komoly kockázatot jelenthet védelmük szempontjából. Következésképpen az ilyen fajokra vonatkozó halászati lehetőségeket a halászatukra vonatkozó általános tilalom bevezetése révén teljes mértékben korlátozni kell.

(9) A norvég homár fogása más fajokkal együtt, vegyes tengerfenéki halászat keretében történik. Egy Írországtól keletre fekvő övezetben, az úgynevezett Porcupine-padon, mielőbbi védelemre van szükség a norvéghomár-fogások lehetőség szerint minél nagyobb mértékű csökkentése érdekében. Ennélfogva indokolt ezen a területen a halászati lehetőségeket kizárólag azoknak a mélytengeri fajoknak a fogására korlátozni, amelyekkel együtt nem fognak norvég homárt.

(10) A 2166/2005/EK rendelet 8. cikkével, az 509/2007/EK rendelet 5. cikkével, a 676/2007/EK rendelet 9. cikkével, az 1342/2008/EK rendelet 11. és 12. cikkével, valamint a 302/2009/EK rendelet 5. és 9. cikkével összhangban meg kell határozni a 2011. évre vonatkozó halászati erőkifejtés felső határait, figyelembe véve az egyes hajócsoportoknak az 1342/2008/EK rendelet III. fejezetében előírt erőkifejtési rendszerből történő kizárásáról szóló, 2009. július 27-i 754/2009/EK tanácsi rendeletet[12] is.

[(11) Az ICES szakvéleményét követve fenn kell tartani és felül kell vizsgálni a homoki angolnára vonatkozó halászati erőkifejtés szabályozási rendszerét az ICES IIa, IIIa és IV övezet uniós vizein.]

(12) A Kelta-tengerben élő állományok állapotára vonatkozó tudományos szakvélemény, valamint az e területen folytatott halászat vegyes jellege fényében indokolt intézkedéseket elfogadni a halászati erőkifejtés maximalizálására az ICES VII statisztikai terület f és g alkörzetében folytatott halászati tevékenységek esetében.

(13) Figyelembe véve az ICES által kibocsátott legutóbbi tudományos szakvéleményt és összhangban az északkelet-atlanti halászatról szóló egyezmény (NEAFC) keretében létrejött nemzetközi kötelezettségvállalásokkal, egyes mélytengeri fajok esetében korlátozni kell a halászati erőkifejtést.

(14) A Norvégiával[13], a Feröer szigetekkel[14] és Grönlanddal[15] fennálló halászati kapcsolatokra vonatkozó megállapodásokban, illetve jegyzőkönyvekben előírt eljárásokkal összhangban az Unió konzultációkat tartott a halászati jogokról az említett partnerekkel.

(15) Az Unió számos halászati szervezet szerződő fele, más szervezetekben pedig együttműködő nem szerződő félként vesz részt. Ezen túlmenően a 2003. évi csatlakozási okmány értelmében a Lengyel Köztársaság által korábban megkötött halászati megállapodások – így a Bering-tenger középső részén előforduló sávos tőkehalat érintő állománymegőrzésről és gazdálkodásról szóló egyezmény – igazgatását Lengyelországnak az Európai Unióhoz történő csatlakozását követően az Unió látja el. Ezek a halászati szervezetek 2011-re néhány intézkedés bevezetését, többek között az uniós hajók halászati lehetőségeinek meghatározását javasolták. Ezeket a halászati lehetőségeket az Uniónak kell végrehajtania.

(16) 2010-es éves ülésén az Amerikaközi Trópusitonhal-bizottság (IATTC) nem jutott konszenzusra a sárgaúszójú tonhalra, a nagyszemű tonhalra és a csíkoshasú tonhalra vonatkozó védelmi intézkedések elfogadásával kapcsolatban. Mindazonáltal a szerződő felek többsége – az Európai Uniót is beleértve – úgy vélekedett, hogy a három említett állományt érintő halászati lehetőségeket az állományok fenntartható kezelése érdekében szabályozni kell. Ezért helyénvaló, hogy az Unió ilyen célú intézkedéseket fogadjon el.

(17) 2010-es éves ülésén az Indiai-óceáni Tonhalbizottság (IOTC) felülvizsgálta azon flották teljes kapacitását, amelyek 2006–2008-ban trópusi tonhalfélékre, 2007–2008-ban pedig kardhalra és germonra halásztak. Az IOTC ezenkívül jóváhagyta a flottafejlesztési tervek végrehajtását, valamint a hatáskörébe tartozó területen folytatott halászat során kifogott rókacápák ( Alopiidae család) védelmére vonatkozó határozatot.

(18) A Dél-csendes-óceáni Regionális Halászati Gazdálkodási Szervezet (SPRFMO) létrehozására irányuló, 2007 májusában megtartott harmadik nemzetközi találkozó során a résztvevők ideiglenes intézkedéseket, köztük halászati lehetőségeket fogadtak el a Csendes-óceán déli részén a nyílt tengeren és a tengerfenéken folytatott halászati tevékenységek ezen regionális halászati gazdálkodási szervezet létrehozásáig történő szabályozására. Ezek az intézkedések felülvizsgálatra kerültek az SPRFMO létrehozására irányuló 8. nemzetközi konzultáción (2009. november) és ismét felülvizsgálatra fognak kerülni a közeljövőben az SPRFMO-bizottságot előkészítő 2. konferencián (2011. január). A jelenlegi átmeneti intézkedések ezért érvényben maradnak mindaddig, amíg az új intézkedéseket el nem fogadják. A résztvevők által elért megállapodásnak megfelelően ezen ideiglenes intézkedések önkéntes jellegűek, és a nemzetközi jog értelmében jogilag nem kötelező erejűek. Az Egyesült Nemzetek halállományokról szóló megállapodásában foglalt vonatkozó rendelkezések fényében mindazonáltal célszerű beépíteni ezeket az intézkedéseket az uniós jogba.

(19) A Délkelet-atlanti Halászati Szervezet (SEAFO) 2010-es éves ülésén fogási korlátozásokat fogadott el a SEAFO-egyezmény hatálya alá tartozó területen előforduló négy halállományra. Ezeket a fogási korlátozásokat végre kell hajtani az uniós jogban.

(20) A Szerződés 291. cikkével összhangban a bizonyos rövid élettartamú állományokra vonatkozó fogási korlátozások meghatározásához szükséges intézkedéseket azok sürgősségére való tekintettel a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. június 28-i 1999/468/EK tanácsi határozat[16] alapján kell elfogadni.

(21) Az EU számára halászati lehetőségeket létrehozó vagy korlátozó bizonyos nemzetközi intézkedéseket az illetékes regionális halászati gazdálkodási szervezet fogadja el az év végén, és azok e rendelet hatálybalépése előtt alkalmazandóvá válnak. Ennélfogva szükséges, hogy az említett intézkedéseket végrehajtó rendelkezések visszamenőleges hatállyal kerüljenek alkalmazásra.

(22) Az ebben a rendeletben meghatározott halászati lehetőségek igénybevétele a közös halászati politika szabályainak betartását biztosító közösségi ellenőrző rendszer létrehozásáról szóló 1224/2009/EK tanácsi rendelet[17] és különösen annak 33. és 34. – a fogások és a halászati erőkifejtés nyilvántartásáról, valamint a halászati lehetőségek kimerülésére vonatkozó adatok bejelentéséről szóló – cikkének hatálya alá tartozik. Ezért szükséges meghatározni azokat a kódokat, amelyeket a tagállamoknak az e rendelet hatálya alá tartozó állományok kirakodásai tekintetében a Bizottságnak teljesítendő adatszolgáltatás során kell használniuk.

(23) A halászati lehetőségeket a vonatkozó uniós jogszabályokkal teljesen összhangban kell felhasználni,

ELFOGADTA EZT A RENDELETET:

I. CÍM

HATÁLY ÉS FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK

1. cikk

Tárgy

Ez a rendelet a következő halászati lehetőségeket, illetve az e halászati lehetőségek felhasználásával funkcionálisan összefüggő feltételeket határozza meg:

a) a 2011. évre vonatkozóan bizonyos halállományok és halállománycsoportok tekintetében alkalmazandó fogási korlátozások, valamint

b) a 2011. február 1-jétől 2012. január 31-ig tartó időszakra vonatkozóan bizonyos erőkifejtési korlátozások;

c) a 18–20. cikkben, valamint az IE. és az V. mellékletben meghatározott időszakokra vonatkozóan az Antarktisz tengeri élővilágának védelméről szóló egyezmény (CCAMLR) hatálya alá tartozó területen élő bizonyos állományokra vonatkozó halászati lehetőségek;

[d) a 26. cikkben meghatározott időszakokra vonatkozóan az Amerikaközi Trópusitonhal-bizottság létrehozásáról szóló egyezmény (IATTC) hatálya alá tartozó területen élő bizonyos állományokra vonatkozó halászati lehetőségek.]

2. cikk

Alkalmazási kör

Eltérő rendelkezés hiányában ezt a rendeletet kell alkalmazni:

a) az uniós hajókra, valamint

b) az uniós vizeken tartózkodó harmadik országbeli hajókra.

3. cikk

Fogalommeghatározások

E rendelet alkalmazásában:

a) „uniós hajó”: valamely tagállam lobogója alatt közlekedő és az Unióban lajstromozott halászhajó;

b) „harmadik országbeli hajók”: harmadik országok lobogója alatt közlekedő és harmadik országokban lajstromozott halászhajók;

c) „uniós vizek”: a tagállamok felségterületéhez vagy joghatósága alá tartozó vizek a Szerződés II. mellékletében említett területekkel szomszédos vizek kivételével;

d) „teljes kifogható mennyiség” (TAC): az egyes állományokból évente kifogható és kirakodható mennyiség;

e) „kvóta”: a teljes kifogható mennyiségnek az Európai Unió, a tagállamok vagy valamely harmadik ország részére kiosztott hányada;

f) „nemzetközi vizek”: az egyes államok felségterületén vagy joghatóságán kívüli vizek;

g) „szembőség”: a 850/98/EK tanácsi rendelet alkalmazásában a halászhálók szembőségének meghatározására és fonalvastagságának vizsgálatára irányadó részletes végrehajtási szabályok megállapításáról szóló, 2008. június 10-i 517/2008/EK bizottsági rendelettel[18] összhangban megállapított szembőség;

h) „uniós halászhajóflotta-nyilvántartás”: a 2371/2002/EK rendelet 15. cikkének (3) bekezdésével összhangban a Bizottság által létrehozott nyilvántartás;

i) „halászati napló”: az 1224/2009/EK rendelet 14. cikkében említett napló.

4. cikk

Halászati övezetek

E rendelet alkalmazásában:

a) „ICES-övezetek” (ICES, Nemzetközi Tengerkutatási Tanács): a 218/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[19] meghatározása szerinti övezetek;

b) „Skagerrak”: a nyugaton a Hanstholm világítótoronytól a Lindesnes világítótoronyig, délen a Skagen világítótoronytól a Tistlarna világítótoronyig, és innen a svéd part legközelebbi pontjáig húzódó vonallal határolt terület;

c) „Kattegat”: északon a Skagen világítótoronytól a Tistlarna világítótoronyig, és innen a svéd part legközelebbi pontjáig, és délen Hasenøretől Gnibens Spidsig, Korshage-től Spodsbjergig és Gilbjerg Hovedtől Kullenig húzódó vonallal határolt terület;

d) „VII övezet (az Ír-tenger keleti része – 14. egység)”: a következőkkel határolt terület:

i. a következő koordinátákat sorrendben loxodromákkal összekötő vonal:

- a ny. h. 5°-nál húzódó hosszúsági kör és a Brit-sziget Portpatrick közelében húzódó partvonalának metszéspontja;

- é. sz. 54° 30′, ny. h. 5°;

- é. sz. 54° 30′, ny. h. 4°;

- a ny. h. 4°-nál húzódó hosszúsági kör és a Brit-sziget Llanfairfechan közelében húzódó partvonalának metszéspontja;

ii. a Brit-sziget partvonala.

e) „VII övezet (az Ír-tenger nyugati része – 15. egység)”: az alábbiakkal határolt terület:

i. a következő koordinátákat sorrendben loxodromákkal összekötő vonal:

- az é. sz. 55°-nál húzódó szélességi kör és az Ír-sziget Camlough közelében húzódó partvonalának metszéspontja;

- az é. sz. 55°-nál húzódó szélességi kör és a Brit-sziget Stranraer közelében húzódó partvonalának metszéspontja;

ii. a Brit-sziget partvonala az é. sz. 55°-nál húzódó szélességi kör és a Stranraer közelében húzódó partvonal metszéspontja, valamint a ny. h. 5°-nál húzódó hosszúsági kör és a Portpatrick közelében húzódó partvonal metszéspontja között;

iii. a következő koordinátákat sorrendben loxodromákkal összekötő vonal:

- a ny. h. 5°-nál húzódó hosszúsági kör és a Brit-sziget Portpatrick közelében húzódó partvonalának metszéspontja;

- é. sz. 54° 30′, ny. h. 5°;

- é. sz. 54° 30′, ny. h. 4°;

- a ny. h. 4°-nál húzódó hosszúsági kör és a Brit-sziget Llanfairfechan közelében húzódó partvonalának metszéspontja;

iv. a Brit-sziget partvonala a ny. h. 4°-nál húzódó hosszúsági kör és a Llanfairfechan közelében húzódó partvonal metszéspontja, valamint az é. sz. 53°-nál húzódó szélességi kör és a Llyn-félszigetnél található partvonal metszéspontja között;

v. a következő koordinátákat sorrendben loxodromákkal összekötő vonal:

- az é. sz. 53°-nál húzódó szélességi kör és a Brit-sziget Llyn-félszigetnél húzódó partvonalának metszéspontja;

- az é. sz. 53°-nál húzódó szélességi kör és az Ír-sziget Wicklow közelében húzódó partvonalának metszéspontja;

- az Ír-szigetnek az é. sz. 53° 00′ és 55° 00′ közötti szélességi körök közötti keleti partvonala.

f) „VII övezet (Porcupine-pad – 16. egység)”: a következő koordinátákat sorrendben loxodromákkal összekötő vonallal határolt terület:

- é. sz. 53° 30′, ny. h. 15° 00′;

- é. sz. 53° 30′, ny. h. 11° 00′;

- é. sz. 51° 30′, ny. h. 11° 00′;

- é. sz. 51° 30′, ny. h. 13° 00′;

- é. sz. 51° 00′, ny. h. 13° 00′;

- é. sz. 51° 00′, ny. h. 15° 00′;

- é. sz. 53° 30′, ny. h. 15° 00′.

g) „VII övezet (Aran Grounds – 17. egység)”: a következőkkel határolt terület:

i. az Ír-sziget nyugati partvonala.

ii. az é. sz. 53° 30′-nél húzódó szélességi kör;

iii. a ny. h. 11° 00′-nél húzódó hosszúsági kör;

iv. az é. sz. 52° 30′-nél húzódó szélességi kör;

h) „VII övezet (Írországtól délre és délnyugatra fekvő területek – 19. egység)”: az alábbiakkal határolt terület:

i. a következő koordinátákat sorrendben loxodromákkal összekötő vonalak:

- é. sz. 52° 30′-nél húzódó szélességi kör és az Ír-sziget nyugati partvonalának metszéspontja;

- é. sz. 52° 30′, ny. h. 11° 00′;

- é. sz. 51° 00′, ny. h. 11° 00′;

- é. sz. 51° 00′, ny. h. 8° 00′;

- é. sz. 51° 30′, ny. h. 8° 00′;

- é. sz. 51° 30′, ny. h. 7° 00′;

- é. sz. 52° 30′, ny. h. 7° 00′;

- é. sz. 52° 30′, ny. h. 6° 00′;

- é. sz. 52° 30′, ny. h. 6° 00′;

- é. sz. 52° 30′-nél húzódó szélességi kör, valamint a következő metszéspontja:

ii. az Ír-sziget keleti partvonalának az é. sz. 52° 30′-nél húzódó szélességi körtől délre eső része.

i) „VII övezet (Kelta-tenger – 20–22. egység): a következő koordinátákat sorrendben loxodromákkal összekötő vonallal határolt terület:

- é. sz. 51° 00′, ny. h. 9° 00′;

- é. sz. 51° 00′, ny. h. 8° 00′;

- é. sz. 51° 30′, ny. h. 8° 00′;

- é. sz. 51° 30′, ny. h. 7° 00′;

- é. sz. 52° 00′, ny. h. 7° 00′;

- é. sz. 52° 00′, ny. h. 6° 00′;

- é. sz. 51° 30′, ny. h. 6° 00′;

- é. sz. 51° 30′, ny. h. 5° 00′;

- é. sz. 51° 00′, ny. h. 5° 00′;

- é. sz. 51° 00′, ny. h. 6° 00′;

- é. sz. 50° 30′, ny. h. 6° 00′;

- é. sz. 50° 30′, ny. h. 7° 00′;

- é. sz. 49° 30′, ny. h. 7° 00′;

- é. sz. 49° 30′, ny. h. 9° 00′;

- é. sz. 51° 00′, ny. h. 9° 00′.

j) „VII övezet (Írország északnyugati része és egyéb területek – 18. egység)”: a VII övezetnek az a része, amely nem tartozik bele a fenti d)–i) pontban meghatározott területbe;

k) „Cádizi-öböl”: az ICES IXa övezetnek a nyugati hosszúság 7° 23′ 48”-től keletre eső területe;

l) „CECAF-övezetek” (CECAF, Kelet-közép-atlanti-óceán, azaz a FAO 34. fő halászati övezete): a 216/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[20] fogalommeghatározása szerinti övezetek;

m) „NAFO-övezetek” (NAFO, Északnyugat-atlanti Halászati Szervezet): a 217/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[21] fogalommeghatározása szerinti övezetek;

n) „SEAFO egyezményi terület” (SEAFO, Délkelet-atlanti Halászati Szervezet): az Atlanti-óceán délkeleti körzetében található halászati erőforrások védelméről és kezeléséről szóló egyezmény[22] fogalommeghatározása szerinti terület;

o) „ICCAT egyezményi terület” (ICCAT, az Atlanti Tonhalfélék Védelmére Létrehozott Nemzetközi Bizottság): az atlanti tonhalfélék védelméről szóló nemzetközi egyezmény[23] fogalommeghatározása szerinti terület;

p) „CCAMLR egyezményi terület” (CCAMLR, az Antarktisz tengeri élővilágának védelméről szóló egyezmény): az Antarktisz tengeri élővilágának védelméről szóló egyezmény hatálya alá tartozó területen folytatott halászati tevékenységekre vonatkozó bizonyos ellenőrző intézkedések megállapításáról szóló, 2004. március 22-i 601/2004/EK tanácsi rendelet[24] fogalommeghatározása szerinti terület;

q) „IATTC egyezményi terület” (IATTC, az Amerika-közi trópusi tonhalról szóló egyezmény): az Amerikai Egyesült Államok és a Costa Rica Köztársaság között megkötött 1949. évi egyezmény által létrehozott Amerika-közi Trópusi Tonhalbizottság megerősítéséről szóló egyezmény[25] fogalommeghatározása szerinti terület;

r) „IOTC-terület” (IOTC, Indiai-óceáni Tonhalbizottság): a Közösségnek az Indiai-óceáni Tonhal Bizottság létrehozásáról szóló megállapodás[26] fogalommeghatározása szerinti terület;

s) „SPRFMO egyezményi terület” (SPRFMO, Dél-csendes-óceáni Regionális Halászati Gazdálkodási Szervezet): az é. sz. 10o-tól délre, a CCAMRL-egyezmény hatálya alá tartozó területtől északra, az Indiai-óceán déli részére vonatkozó halászati megállapodás[27] fogalommeghatározása szerinti, a SIOFA-egyezmény hatálya alá tartozó területektől keletre, valamint a dél-amerikai államok halászati joghatóságától nyugatra eső nyílt tengeri terület;

t) „WCPFC egyezményi terület” (WCPFC, a Csendes-óceán nyugati és középső körzetében folytatott halászatról szóló egyezmény): a Közösségnek a Csendes-óceán nyugati és középső körzetében található hosszú távon vándorló halállományok védelméről és kezeléséről szóló egyezmény[28] fogalommeghatározása szerinti terület;

u) „a Bering-tenger nyílt tengeri része”: a Bering-tenger nyílt tengeri területe, amely kívül esik a Bering-tenger partján fekvő államok parti tengerei szélességének méréséhez használt alapvonalaktól számított 200 tengeri mérföldes sávon.

II. CÍM

AZ UNIÓS HAJÓK HALÁSZATI LEHETŐSÉGEI

I. FEJEZET

ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

5. cikk

Teljes kifogható mennyiségek és elosztásuk

(1) Az uniós vizeken vagy a bizonyos nem uniós vizeken tartózkodó uniós hajókra vonatkozó teljes kifogható mennyiségeket, azok tagállamok közötti elosztását és – adott esetben – a teljes kifogható mennyiségekhez funkcionálisan kapcsolódó feltételeket az I. melléklet határozza meg.

(2) Az uniós hajók számára engedélyezett a halászat a Feröer szigetek, Grönland, Izland és Norvégia halászati joghatósága alá tartozó vizeken, valamint a Jan Mayen körüli halászati övezetben az I. mellékletben megállapított teljes kifogható mennyiségek keretein belül, az e rendelet 13. cikkében és III. mellékletében, valamint az 1006/2008/EK tanácsi rendeletben[29] és annak végrehajtási rendelkezéseiben meghatározott feltételekre is figyelemmel.

(3) A kapelán tekintetében az ICES V és XIV övezet grönlandi vizein az Unió rendelkezésére álló teljes kifogható mennyiségeket a Bizottság határozza meg a teljes kifogható mennyiség, valamint az Unió számára Grönland által elosztott kifogható mennyiség alapján, az adott országgal kötött megállapodással összhangban.

(4) A 2011 első felében összegyűjtött tudományos adatok alapján a Bizottság – a 2371/2002/EK rendelet 30. cikkének (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően – felülvizsgálhatja a következő állományok vonatkozásában az I. mellékletben meghatározott teljes kifogható mennyiségeket:

[a) az ICES IIa, IIIa és IV övezet uniós vizeiben élő homokiangolna-állomány tekintetében a IID. melléklet 6. pontjában megállapított szabályoknak megfelelően;]

b) az ICES IIa, IIIa és IV övezet uniós vizeiben élő norvégtőkehal-állomány tekintetében, valamint az ICES IIa és IV övezet uniós vizeiben élő sprattállomány tekintetében;

c) az ICES IIa, IIIa és IV övezet uniós vizeiben élő vékonybajszútőkehal-állomány tekintetében, valamint az ICES IIa és IV övezet uniós vizeiben élő foltostőkehal-állomány tekintetében, a norvég tőkehal halászatában érintett ipari járulékos fogások figyelembevétele érdekében.

6. cikk

Tilalom hatálya alá tartozó fajok

(1) Az uniós halászhajók számára tilos a következő fajok halászata, fedélzeten tárolása, átrakása és kirakodása:

a) óriáscápa ( Cetorhinus maximus ) és fehér cápa ( Carcharodon carcharias ) az uniós és a nem uniós vizek mindegyikén;

b) angyalrája ( Squatina squatina ) az uniós vizek mindegyikén;

c) közönséges rája ( Dipturus batis ) az ICES IIa, III, IV, VI, VII, VIII, IX és X övezet uniós vizein;

d) cifra rája ( Raja undulata ) és fehér rája ( Rostroraja alba ) az ICES VI, VII, VIII, IX és X övezet uniós vizein,

e) heringcápa ( Lamna nasus ) a nemzetközi vizeken, valamint

d) fűrészes rájafélék ( Rhinobatidae ) az I, II, III, IV, V, VI, VII, VIII, IX, X és XII övezet uniós vizein.

(2) Az (1) bekezdésben említett fajok egyedeit – amennyire lehetséges – sértetlen állapotban haladéktalanul vissza kell engedni a tengerbe.

7. cikk

Az elosztásra vonatkozó különös rendelkezések

(1) A halászati lehetőségeknek az e rendeletben előírt, tagállamok közötti elosztása nem érinti a következőket:

a) a 2371/2002/EK rendelet 20. cikkének (5) bekezdése alapján végrehajtott cserék;

b) az 1224/2009/EK rendelet 37. cikke alapján, vagy az 1006/2008/EK rendelet 10. cikkének (4) bekezdése alapján végrehajtott újraelosztások;

c) a 847/96/EK rendelet 3. cikke szerint engedélyezett további kirakodások;

d) a 847/96/EK rendelet 4. cikkével összhangban visszatartott mennyiségek;

e) az 1224/2009/EK rendelet 37., 105., 106. és 107. cikke alapján végrehajtott levonások.

(2) Az e rendelet I. mellékletében foglalt eltérő rendelkezés hiányában a 847/96/EK rendelet 3. cikke az elővigyázatossági TAC hatálya alá tartozó állományokra, az említett rendelet 3. cikkének (2) és (3) bekezdése, valamint 4. cikke pedig az analitikai TAC hatálya alá tartozó állományokra alkalmazandó.

8. cikk

A halászati erőkifejtés korlátozásai

A halászati erőkifejtési korlátozásokat 2011. február 1-jétől 2012. január 31-ig a következők szerint kell alkalmazni:

a) a IIA. mellékletet a Kattegat, a Skagerrak területén, és az ICES IIIa övezetnek a Skagerrakon és a Kattegaton kívüli részén, az ICES IV, VIa, VIIa, VIId övezetben, valamint az ICES IIa és Vb övezet uniós vizeiben előforduló egyes állományokkal való gazdálkodásra kell alkalmazni;

b) a IIB. mellékletet az ICES VIIIc és IXa övezetben – a Cádizi-öböl kivételével – előforduló szürke tőkehal és norvég homár állományainak helyreállítására kell alkalmazni;

c) a IIC. mellékletet az ICES VIIe övezetben előforduló nyelvhalállományokkal való gazdálkodásra kell alkalmazni;

[d) a IID. mellékletet az ICES IIa, IIIa és IV övezet uniós vizeiben előforduló homoki angolnafélék állományaival való gazdálkodásra kell alkalmazni;]

e) a IIE. mellékletet az ICES VIIf és VIIg övezetben előforduló egyes állományokkal való gazdálkodásra kell alkalmazni.

9. cikk

A mélytengeri halászatra vonatkozó fogási és erőkifejtési korlátozások

(1) A grönlandi laposhalra a 2347/2002/EK tanácsi rendelet[30] 3. cikkét kell alkalmazni. A grönlandi laposhal fogására, fedélzeten tárolására, átrakására és kirakodására az adott cikkben említett feltételek vonatkoznak.

(2) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy 2011-ben a kikötőn kívül töltött kilowattnapban mért halászati erőkifejtés szintjei a mélytengeri halászati engedéllyel rendelkező hajók esetében ne haladják meg az érintett tagállam hajói által 2003-ban olyan utak során végzett átlagos éves halászati erőkifejtés 65 %-át, amikor a hajók mélytengeri halászati engedéllyel rendelkeztek, és/vagy a 2347/2002/EK rendelet 3. cikkében említett mélytengeri fajokat fogtak ki. Ezt a bekezdést kizárólag azokra a halászati utakra kell alkalmazni, amelyek során 100 kg-ot meghaladó tömegű, aranylazactól eltérő mélytengeri fajhoz tartozó zsákmányt fogtak ki.

10. cikk

A fogások és járulékos fogások kirakodásának feltételei

A teljes kifogható mennyiségek hatálya alá tartozó állományokból származó halak csak akkor tárolhatók a fedélzeten, illetve csak akkor rakodhatók ki, ha:

a) a fogásokat kvótával rendelkező tagállam hajói ejtették, és ez a kvóta még nincs kimerítve, vagy

b) a fogások olyan uniós kvótából való részesedésnek felelnek meg, amelyet nem osztottak el kvótaként a tagállamok között, és a szóban forgó uniós kvóta még nincs kimerítve.

11. cikk

Korlátozások bizonyos halászati lehetőségek kiaknázásával kapcsolatban

(1) Az ICES VII övezetben vagy annak megfelelő alterületein előforduló norvég menyhal, közönséges tőkehal, szárnyas rombuszhal, ördöghalfélék, foltos tőkehal, vékonybajszú tőkehal, szürke tőkehal, kék menyhal, norvég homár, sima lepényhal, sávos tőkehal, fekete tőkehal, valódirája-félék, közönséges nyelvhal [és tüskéscápa] tekintetében az I. mellékletben megállapított halászati lehetőségeket az említett fajok 2011. május 1-jétől július 31-ig tartó időszak alatti halászatára, illetve fedélzeten tárolására vonatkozó tilalom korlátozza a Porcupine-pad térségében. Az I. melléklet vonatkozó bejegyzéseinek azonosítása az erre a cikkre történő kereszthivatkozással történik.

(2) E cikk alkalmazásában a Porcupine-pad a következő koordinátákat sorrendben loxodromákkal összekötő vonallal határolt terület:

Pont | Földrajzi szélesség | Földrajzi hosszúság |

1. | é. sz. 52o 27′ | ny. h. 12o 19′ |

2. | é. sz. 52o 40′ | ny. h. 12o 30′ |

3. | é. sz. 52o 47′ | ny. h. 12o 39,630′ |

4. | é. sz. 52o 47′ | ny. h. 12o 56’ |

5. | é. sz. 52o 13,5′ | ny. h. 13o 53,830′ |

6. | é. sz. 51o 22′ | ny. h. 14o 24′ |

7. | é. sz. 51o 22′ | ny. h. 14o 03′ |

8. | é. sz. 52o 10’ | ny. h. 13o 25′ |

9. | é. sz. 52o 32′ | ny. h. 13o 07,500′ |

10. | é. sz. 52o 43′ | ny. h. 12o 55′ |

11. | é. sz. 52o 43′ | ny. h. 12o 43′ |

12. | é. sz. 52o 38,830′ | ny. h. 12o 37′ |

13. | é. sz. 52o 27′ | ny. h. 12o 23′ |

14. | é. sz. 52o 27′ | ny. h. 12o 19′ |

(3) A (2) bekezdésben meghatározott területen az 1224/2009/EK rendelet 50. cikkének (3), (4) és (5) bekezdésében foglalt rendelkezéseket kell alkalmazni.

12. cikk

Adatküldés

Amikor a tagállamok az 1224/2009/EK rendelet 33. és 34. cikke alapján a Bizottságnak megküldik a fogott állományok kirakodott mennyiségeire vonatkozó adatokat, az e rendelet I. mellékletében meghatározott állománykódokat használják.

II. FEJEZET

HARMADIK ORSZÁGOK VIZEIRE VONATKOZÓ HALÁSZATI ENGEDÉLY

13. cikk

Halászati engedélyek

(1) A harmadik országok vizein halászó uniós hajók rendelkezésére álló halászati engedélyek maximális számát a III. melléklet határozza meg.

(2) Amennyiben a 2371/2002/EK rendelet 20. cikkének (5) bekezdése alapján valamelyik tagállam a III. mellékletben meghatározott halászterületek vonatkozásában átadja kvótáját egy másik tagállamnak (kvótacsere), átadáskor a halászati engedélyeket megfelelő módon szintén át kell adni, és erről értesíteni kell a Bizottságot. Az egyes halászterületek vonatkozásában rendelkezésre álló halászati engedélyeknek a III. mellékletben meghatározott teljes számát azonban nem lehet túllépni.

III. FEJEZET

HALÁSZATI LEHETőSÉGEK A REGIONÁLIS HALÁSZATI GAZDÁLKODÁSI SZERVEZETEK VIZEIN

1. SZAKASZ

AZ ATLANTI TONHALFÉLÉK VÉDELMÉRőL SZÓLÓ NEMZETKÖZI EGYEZMÉNY (ICCAT) HATÁLYA ALÁ TARTOZÓ TERÜLET

14. cikk

A kékúszójú tonhalra irányuló halászati és tenyésztési, illetve hizlalási kapacitás korlátozása

(1) Az Atlanti-óceán keleti részén a kékúszójú tonhal 8 kg/75 cm és 30 kg/115 cm közötti méretű egyedeinek aktív halászatára jogosult, csalival és pergetett horogsorral halászó uniós hajók számát a IV. melléklet 1. pontjában meghatározottak szerint kell korlátozni.

(2) A Földközi-tengeren a kékúszójú tonhal 8 kg/75 cm és 30 kg/115 cm közötti méretű egyedeinek aktív halászatára jogosult, part menti kisüzemi halászatot folytató uniós hajók számát a IV. melléklet 2. pontjában meghatározottak szerint kell korlátozni.

(3) Az Adriai-tengeren a kékúszójú tonhal 8 kg/75 cm és 30 kg/115 cm közötti méretű egyedeinek aktív halászatára jogosult uniós hajók számát a IV. melléklet 3. pontjában meghatározottak szerint kell korlátozni.

(4) Az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren a kékúszójú tonhal halászatára, fedélzeten tárolására, átrakására, szállítására vagy kirakodására jogosult halászhajók számát és bruttó tonnatartalomban mért teljes kapacitását a IV. melléklet 4. pontjában meghatározottak szerint kell korlátozni.

(5) Az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren kékúszójútonhal-halászat céljából állított csapdák számát a IV. melléklet 5. pontjában meghatározottak szerint kell korlátozni.

(6) Az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren a kékúszójútonhal-tenyésztési kapacitást, a hizlalási kapacitást és a kifogott vadon élő kékúszójú tonhalak telepíthető egyedeinek maximális számát a IV. melléklet 6. pontjában meghatározottak szerint kell korlátozni.

15. cikk

Az ID. mellékletben kiosztott, kékúszójú tonhalra vonatkozó kvóta kiegészítő feltételei

A 302/2009/EK tanácsi rendelet 7. cikkének (2) bekezdésében meghatározott tilalmi időszakon kívül a 2011. április 15-től május 15-ig tartó időszakban is tilos a kékúszójú tonhal erszényes kerítőhálóval történő halászata az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren.

16. cikk

Hobbi- és sporthorgászat

A tagállamoknak az ID. mellékletben kiosztott kvótáikból külön kvótát kell előirányozniuk a kékúszójú tonhal hobbi- és sporthorgászatára.

17. cikk

Cápák

(1) Minden halászatban tilos nagyszemű rókacápát ( Alopias superciliosus ) – akár egészben, akár daraboltan – a fedélzeten tárolni, átrakni vagy kirakodni.

(2) Tilos a rókacápák ( Alopias ) fajainak célzott halászata.

2. SZAKASZ

AZ ANTARKTISZ TENGERI ÉLőVILÁGÁNAK VÉDELMÉRőL SZÓLÓ EGYEZMÉNY (CCAMLR) HATÁLYA ALÁ TARTOZÓ TERÜLET

18. cikk

Tilalmak és fogási korlátozások

(1) Az V. melléklet A. részében meghatározott fajok célzott halászata az említett mellékletben feltüntetett övezetekben és időszakokban tilos.

(2) Az új és felderítő halászat tekintetében az V. melléklet B. részében meghatározott teljes kifogható mennyiségek és járulékos fogási korlátozások alkalmazandók az említett részben feltüntetett alterületeken.

19. cikk

Felderítő halászat

(1) Azok az uniós hajók, amelyekről az Antarktisz Tengeri Élővilágának Védelmével Foglalkozó Bizottságot a 601/2004/EK rendelet 7. és 7a. cikkének megfelelően értesítették, részt vehetnek a Dissostichus spp. horogsoros felderítő halászatában a FAO 88.1 és 88.2 alterületen, valamint az 58.4.1 és 58.4.2 körzet nemzeti joghatóságon kívüli területein.

(2) A teljes kifogható mennyiségeket és járulékos fogási korlátozásokat a FAO 88.1 és 88.2 alterület, valamint az 58.4.1 és az 58.4.2 körzet vonatkozásában, és ezek mindegyikének kisléptékű kutatási egységenkénti felosztását az V. melléklet B. része határozza meg. A halászatot bármely kisléptékű kutatási egység területén berekesztik, ha a bejelentett fogás mértéke eléri a meghatározott teljes kifogható mennyiséget, és az említett kisléptékű kutatási egységet az idény hátralévő részére lezárják a halászat elől.

(3) A halászatot földrajzilag és tengermélység-tartomány szempontjából a lehető legkiterjedtebb területen kell végezni, a halászati potenciál meghatározásához szükséges információk megszerzése, valamint a fogás és halászati erőkifejtés túlzott koncentrációjának elkerülése érdekében. Azonban a FAO 88.1 és 88.2 alterületen, valamint az 58.4.1 és az 58.4.2 körzetben tilos a halászat 550 méternél kisebb mélységben.

20. cikk

Krillhalászat a 2011/2012-es halászati idényben

(1) A 2011/2012-es halászati idényben kizárólag azon tagállamok folytathatnak krillre ( Euphausia superba ) irányuló halászatot a CCAMLR-egyezmény hatálya alá tartozó területen, amelyek tagjai a CCAMLR-bizottságnak. Amennyiben ilyen tagállam a CCAMLR-egyezmény hatálya alá tartozó területen krillre irányuló halászatban szándékozik részt venni, a 601/2004/EK rendelet 5a. cikkének megfelelően legkésőbb 2011. június 1-jéig értesíti a CCAMLR titkárságát és a Bizottságot:

a) a krillhalászatban való részvételi szándékáról az V. melléklet C. része szerinti formanyomtatványon;

b) a halászhálók kialakításáról az V. melléklet D. része szerinti formanyomtatványon.

(2) Az (1) bekezdésben említett értesítés magában foglalja a 601/2004/EK rendelet 3. cikkében előírt információkat valamennyi olyan halászhajó tekintetében, amely számára a tagállam engedélyezi a krillhalászatban való részvételt.

(3) A CCAMLR-egyezmény hatálya alá tartozó területen krillhalászatban részt venni szándékozó tagállam kizárólag az értesítés időpontjában a lobogója alatt közlekedő és engedéllyel rendelkező halászhajókról küld értesítést.

(4) A tagállamok jogosultak a krillhalászatban való részvételt olyan hajó számára is engedélyezni, amely nem szerepel az Antarktisz Tengeri Élővilágának Védelmével Foglalkozó Bizottságnak az (1), (2) és (3) bekezdés szerint küldött értesítésben, amennyiben egy engedéllyel rendelkező hajó alapos operatív indokok vagy vis maior következtében nem vehet részt a halászatban. Ilyen esetekben az érintett tagállam haladéktalanul tájékoztatja a CCAMLR titkárságát és a Bizottságot, és megadja az alábbiakat:

a) a helyettesítésre szánt hajó(k) részletes adatait, beleértve a 601/2004/EK rendelet 3. cikkében előírt információkat is;

b) a helyettesítést indokoló okok részletes leírását, valamint a vonatkozó bizonyítékokat és igazolásokat.

(5) A tagállamok a jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászatot folytató hajókról készített bármely CCAMLR-jegyzékben szereplő halászhajók számára nem engedélyezhetik a krillhalászatban való részvételt.

3. SZAKASZ

AZ INDIAI-ÓCEÁNI TONHALBIZOTTSÁG (IOTC) TERÜLETE

21. cikk

Az IOTC területén halászó hajók halászati kapacitásának korlátozása

(1) Az IOTC területén trópusi tonhalfélékre halászó uniós hajók maximális számát és azok bruttó tonnatartalomban (BT) mért megfelelő kapacitását a VI. melléklet 1. pontja határozza meg.

(2) Az IOTC területén kardhalra ( Xiphias gladius ) és germonra ( Thunnus alalunga ) halászó uniós hajók maximális számát és azok BT-ben mért megfelelő kapacitását a VI. melléklet 2. pontja határozza meg.

(3) A tagállamok az (1) és (2) bekezdésben említett két halászati tevékenység egyikéhez kijelölt hajókat átcsoportosíthatják a másik tevékenységhez, amennyiben bizonyítani tudják a Bizottság előtt, hogy ez a változtatás nem fokozza az érintett halállományokra irányuló halászati erőkifejtést.

(4) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy amennyiben flottájuk kapacitásbővítésére tesznek javaslatot, a flottába felveendő hajók szerepeljenek az IOTC hajólajstromában vagy más regionális tonhalhalászati szervezetek hajólajstromában. A valamely regionális halászati gazdálkodási szervezet által összeállított listán szereplő, jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászatot folytató hajók (a továbbiakban: IUU-hajók) nem vehetők fel a flottába.

(5) Az IOTC-nek benyújtott fejlesztési tervek végrehajtásának figyelembevétele érdekében – az említett tervekben meghatározott határokon belül – a tagállamok csak szigoríthatják a halászati kapacitás e cikk szerinti korlátozásait.

22. cikk

Cápák

(1) Minden halászatban tilos az Alopiidae családba tartozó rókacápák bármelyik faját – akár egészben, akár daraboltan – a fedélzeten tárolni, átrakni vagy kirakodni.

(2) Az (1) bekezdésben említett fajok egyedeit – amennyire lehetséges – sértetlen állapotban haladéktalanul vissza kell engedni a tengerbe.

4. SZAKASZ

A DÉL-CSENDES-ÓCEÁNI REGIONÁLIS HALÁSZATI GAZDÁLKODÁSI SZERVEZET (SPRFMO) TERÜLETE

23. cikk

Nyílt tengeri halászat – kapacitáskorlátozás

Az SPRFMO egyezményi területen 2007-ben, 2008-ban vagy 2009-ben aktív halászati tevékenységet folytató tagállamoknak a lobogójuk alatt közlekedő, 2011-ben nyílt tengeri állományokra halászó hajók bruttó tonnatartalmának (BT) teljes szintjét az adott területen összesen 78 610 BT-re kell korlátozniuk olyan módon, hogy a Csendes-óceán déli részén biztosított legyen a nyílt tengeri halászati erőforrások fenntartható kiaknázása.

24. cikk

Nyílt tengeri halászat – teljes kifogható mennyiségek

(1) Kizárólag az SPRFMO egyezményi területen 2007-ben, 2008-ban vagy 2009-ben aktív halászati tevékenységet folytató, a 23. cikkben említett tagállamok halászhatnak nyílt tengeri állományokra az adott területen az IJ. mellékletben meghatározott teljes kifogható mennyiségekkel összhangban.

(2) A tagállamok havi rendszerességgel értesítik a Bizottságot az e cikkben említett halászatot folytató hajóik nevéről és jellemzőiről, a bruttó tonnatartalmat (BT) is ideértve.

(3) Az e cikkben említett halászat felügyelete céljából a tagállamok legkésőbb a következő hónap tizenötödik napjáig, az SPRFMO ideiglenes titkárságának történő továbbítás céljából megküldik a Bizottságnak a hajómegfigyelési rendszerek (VMS) nyilvántartásait, a havi fogási jelentéseket és – amennyiben rendelkezésre állnak – a be- és kihajózási adatokat.

25. cikk

Fenékhalászat

Az SPRFMO egyezményi területen a tagállamok a fenékhalászati erőkifejtést és a halfogás mértékét a halászhajók számának, valamint egyéb, a halfogás mértékét, a halászati erőkifejtést és a halászati kapacitást tükröző paramétereknek a tekintetében a 2002. január 1. és 2006. december 31. közötti éves szintek átlagára, illetőleg az SPRFMO egyezményi területnek kizárólag azon részeire korlátozzák, ahol az előző halászati idényben folyt fenékhalászat.

5. SZAKASZ

AZ AMERIKA-KÖZI TRÓPUSI TONHALBIZOTTSÁG (IATTC) TERÜLETE

26. cikk

Erszényes kerítőhálós halászat

(1) A sárgaúszójú tonhal ( Thunnus albacares ), a nagyszemű tonhal ( Thunnus obesus ) és a bonitó ( Katsuwonus pelamis ) erszényes kerítőhálós hajóval folytatott halászata tilos:

a) 2011. július 29-től szeptember 28-ig vagy 2011. november 18-tól 2012. január 18-ig a következő vonalak által határolt területen:

Észak- és Dél-Amerika csendes-óceáni partvonala,

ny. h. 150°,

é. sz. 40°,

d. sz. 40°;

b) 2011. szeptember 29-től október 29-ig a következő vonalak által határolt területen:

ny. h. 96°,

ny. h. 110°,

é. sz. 4°,

d. sz. 3°.

(2) Az érintett tagállamok az (1) bekezdés a) pontjában említett halászati tilalomra kiválasztott időszakról 2011. április 1. előtt értesítik a Bizottságot. A kiválasztott időszakban az érintett tagállamok összes erszényes kerítőhálós hajója beszünteti az erszényes kerítőhálós halászatot a meghatározott területen.

(3) Az IATTC szabályozási területén tonhalhalászatot folytató erszényes kerítőhálós hajók a fedélzetükön tárolják, majd ezt követően kirakodják az összes kifogott sárgaúszójú tonhalat, nagyszemű tonhalat és bonitót, kivéve ha a hal – a méretével nem összefüggő okok miatt – emberi fogyasztásra alkalmatlan. Kivételt e tekintetben egyedül a hajóút utolsó szakasza képezhet abban az esetben, ha már nincs elegendő élőhaltartálytér az adott fogásból származó összes tonhal elhelyezésére.

6. SZAKASZ

A DÉLKELET-ATLANTI HALÁSZATI SZERVEZET (SEAFO) TERÜLETE

27. cikk

A mélytengeri cápák védelmére vonatkozó intézkedések

A SEAFO-egyezmény hatálya alá tartozó területen tilos az alábbi mélytengeri cápák célzott halászata:

- valódirája-félék ( Rajidae ),

- tüskéscápa ( Squalus acanthias ),

- halvány sima lámpáscápa ( Etmopterus bigelowi ),

- rövidfarkú lámpáscápa ( Etmopterus brachyurus ),

- nagy lámpáscápa ( Etmopterus princeps ),

- sima lámpáscápa ( Etmopterus pusillus ),

- kis macskacápa ( Apristurus manis ),

- bársonyos lámpáscápa ( Scymnodon squamulosus ),

- a cápaalakúak ( Selachimorpha ) főrendjébe tartozó mélytengeri cápafajok.

7. SZAKASZ

A CSENDES-ÓCEÁN NYUGATI ÉS KÖZÉPSő KÖRZETÉBEN FOLYTATOTT HALÁSZATRÓL SZÓLÓ EGYEZMÉNY (WCPFC) HATÁLYA ALÁ TARTOZÓ TERÜLET

28. cikk

A nagyszemű tonhalra, a sárgaúszójú tonhalra, a bonitóra és a Csendes-óceán déli részén élő germonra irányuló halászati erőkifejtés korlátozása

A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a WCPFC egyezményi területen a nagyszemű tonhalra ( Thunnus obesus ), a sárgaúszójú tonhalra ( Thunnus albacares ), a bonitóra ( Katsuwonus pelamis ) és Csendes-óceán déli részén élő germonra ( Thunnus alalunga ) irányuló teljes halászati erőkifejtés az Unió és a térség part menti államai között létrejött halászati partnerségi megállapodásokban előírt erőkifejtésre korlátozódjék.

29. cikk

A halak csoportosulását előidéző eszközök használatával történő halászat elől elzárt terület

(1) A WCPFC egyezményi területnek az é. sz. 20°-a és a d. sz. 20°-a közötti részén 2011. július 1-jén 00.00-től 2011. szeptember 30-án 24.00-ig tilos a halak csoportosulását előidéző eszközöket használó erszényes kerítőhálós hajókkal folytatott halászati tevékenység. Erszényes kerítőhálós hajók az említett időszakban kizárólag akkor folytathatnak halászati tevékenységet a WCPFC egyezményi terület említett részén, ha a fedélzetükön tartózkodó megfigyelő igazolja, hogy a hajó egyetlen alkalommal sem:

a) telepített vagy alkalmazott a halak csoportosulását előidéző eszközöket vagy azokhoz kapcsolódó elektronikus eszközöket;

b) halászott halrajokra a halak csoportosulását előidéző eszközök felhasználásával.

(2) A WCPFC egyezményi területnek az (1) bekezdésben említett részén halászó erszényes kerítőhálós hajók fedélzetükön tárolnak és kirakodnak vagy átraknak minden kifogott nagyszemű tonhalat, sárgaúszójú tonhalat és bonitót.

(3) A (2) bekezdés nem alkalmazandó az alábbi esetekben:

a) a hajóút utolsó szakaszában, ha a hajón nem marad elegendő élőhal-tartálytér valamennyi hal elhelyezésére;

b) ha a hal – a méretével nem összefüggő okok miatt – emberi fogyasztásra alkalmatlan, vagy

c) ha a fagyasztóberendezés súlyosan meghibásodik.

30. cikk

Az erszényes kerítőhálóval történő halászat elől elzárt területek

A nagyszemű tonhal és a sárgaúszójú tonhal erszényes kerítőhálós hajóval folytatott halászata tilos a következő nyílt tengeri területeken:

a) az Indonézia, Palau, Mikronézia és Pápua Új-Guinea kizárólagos gazdasági övezetének határvonalai által közrezárt nemzetközi vizek;

b) a Mikronézia, Marshall-szigetek, Nauru, Kiribati, Tuvalu, Fidzsi-szigetek, Salamon-szigetek és Pápua Új-Guinea kizárólagos gazdasági övezetének határvonalai által közrezárt nemzetközi vizek.

31. cikk

A kardhalra irányuló halászatra jogosult hajók számának korlátozása

A WCPFC egyezményi területnek a d. sz. 20°-tól délre eső részén kardhalra ( Xiphias gladius ) irányuló halászatra jogosult uniós hajók maximális számát a VII. melléklet határozza meg.

8. SZAKASZ

BERING-TENGER

32. cikk

A Bering-tenger nyílt tengeri részén folytatott halászat tilalma

A Bering-tenger nyílt tengeri részén tilos a sávos tőkehal ( Theragra chalcogramma ) halászata.

III. CÍM

HARMADIK ORSZÁGBELI HAJÓK HALÁSZATI LEHETŐSÉGEI UNIÓS VIZEKEN

33. cikk

Teljes kifogható mennyiségek

A Norvégia lobogója alatt közlekedő halászhajók és a Feröer szigeteken lajstromozott halászhajók számára az I. mellékletben meghatározott teljes kifogható mennyiségek keretein belül engedélyezett az uniós vizeken folytatott halászat, az 1006/2008/EK rendelet III. fejezetében, valamint az e címben előírt feltételekre is figyelemmel.

34. cikk

Halászati engedélyek

(1) Az uniós vizeken halászó harmadik országbeli hajók rendelkezésére álló halászati engedélyek maximális számát a VIII. melléklet határozza meg.

(2) A teljes kifogható mennyiségek hatálya alá tartozó állományokból származó halakat nem lehet a hajón tartani vagy kirakodni, kivéve, ha a fogást egy kvótával rendelkező harmadik ország hajója ejtette, és az említett kvóta még nem merült ki.

35. cikk

Tilalom hatálya alá tartozó fajok

(1) Harmadik országbeli hajók számára tilos a következő fajok halászata, fedélzeten való tárolása, átrakása és kirakodása:

a) óriáscápa ( Cetorhinus maximus ) és fehér cápa ( Carcharodon carcharias ) az uniós vizek mindegyikén;

b) angyalrája ( Squatina squatina ) az uniós vizek mindegyikén;

c) közönséges rája ( Dipturus batis ) az ICES IIa, III, IV, VI, VII, VIII, IX és X övezet uniós vizein, valamint

d) cifra rája ( Raja undulata ) és fehér rája ( Rostroraja alba ) az ICES VI, VII, VIII, IX és X övezet uniós vizein.

(2) Az (1) bekezdésben említett fajok egyedeit – amennyire lehetséges – sértetlen állapotban haladéktalanul vissza kell engedni a tengerbe.

IV. CÍM

ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK

36. cikk

Hatálybalépés és alkalmazás

Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba.

Ezt a rendeletet 2011. január 1-jétől kell alkalmazni.

Amennyiben a CCAMLR egyezményi területre vonatkozó halászati lehetőségeket 2011. január 1. előtt kezdődő időszakokra határozták meg, a 18–20. cikket, valamint az IE. és az V. mellékletet a szóban forgó halászati lehetőségek vonatkozó alkalmazási időszakának kezdetétől kell alkalmazni.

Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.

Kelt Brüsszelben,

a Tanács részéről

az elnök

I. MELLÉKLET

A fogási korlátozások hatálya alá tartozó területeken tartózkodó uniós halászhajókra, valamint az uniós vizeken tartózkodó harmadik országbeli hajókra vonatkozó teljes kifogható mennyiségek fajok és területek szerinti bontásban (eltérő rendelkezés hiányában élőtömegtonnában)

Az alábbi táblázatok állományonként (eltérő rendelkezés hiányában élőtömegtonnában) meghatározzák a teljes kifogható mennyiségeket és kvótákat, valamint – adott esetben – a hozzájuk funkcionálisan kapcsolódó feltételeket.

Az e mellékletben meghatározott teljes kifogható mennyiségeket e rendelet alkalmazásában kvótáknak kell tekinteni, ezért ezekre az 1224/2009/EK rendeletben és különösen annak 33. és 34. cikkében megállapított szabályok vonatkoznak. Eltérő rendelkezés hiányában az övezetekre vonatkozó utalást ICES-övezetekre való utalásként kell értelmezni.

A halállományokra minden terület tekintetében a fajok latin nevének betűrendjében történik utalás. A következő táblázat e rendelet alkalmazásában a fajok latin nevének és közönséges nevének megfeleléseit tartalmazza:

Tudományos név | Hárombetűs kód | Közönséges név |

Amblyraja radiata | RJR | Csillagrája |

Ammodytes spp. | SAN | Homoki angolnák |

Argentina silus | ARU | Aranylazac |

Beryx spp. | ALF | Tízujjú nyálkásfejűhalak |

Brosme brosme | USK | Norvég menyhal |

Centrophorus squamosus | GUQ | Érdes tüskéscápa |

Centroscymnus coelolepis | CYO | Portugál cápa |

Chaceon maritae | CGE | Mélytengeri vörös tarisznyarákok |

Champsocephalus gunnari | ANI | Csíkos jéghal |

Chionoecetes spp. | PCR | Jeges-tengeri pókok |

Clupea harengus | HER | Hering |

Coryphaenoides rupestris | RNG | Gránátoshal |

Dalatias licha | SCK | Búvárcápa |

Deania calcea | DCA | Madárcsőrű tüskéscápa |

Dipturus batis | RJB | Közönséges rája |

Dissostichus eleginoides | TOP | Chilei tengeri sügér |

Engraulis encrasicolus | ANE | Szardella |

Etmopterus princeps | ETR | Nagy lámpáscápa |

Etmopterus pusillus | ETP | Sima lámpáscápa |

Euphausia superba | KRI | Krill |

Gadus morhua | COD | Közönséges tőkehal |

Galeorhinus galeus | GAG | Közönséges kutyacápa |

Glyptocephalus cynoglossus | WIT | Vörös lepényhal |

Hippoglossoides platessoides | PLA | Érdes laposhal |

Hippoglossus hippoglossus | HAL | Óriás laposhal |

Hoplostethus atlanticus | ORY | Atlanti tükörhal |

Illex illecebrosus | SQI | Sebeskalmár |

Lamna nasus | POR | Heringcápa |

Lepidonotothen squamifrons | NOS | Ausztráliai szürke tőkehal |

Lepidorhombus spp. | LEZ | Rombuszhalak |

Leucoraja circularis | RJI | Sápadt rája |

Leucoraja fullonica | RJF | Érdes rája |

Leucoraja naevus | RJN | Kakukkrája |

Limanda ferruginea | YEL | Sárgafarkú lepényhal |

Limanda limanda | DAB | Közönséges lepényhal |

Lophiidae | ANF | Ördöghalfélék |

Macrourus spp. | GRV | Gránátoshalak |

Makaira nigricans | BUM | Kormos marlin |

Mallotus villosus | CAP | Kapelán |

Martialia hyadesi | SQS | Tintahal |

Melanogrammus aeglefinus | HAD | Foltos tőkehal |

Merlangius merlangus | WHG | Vékonybajszú tőkehal |

Merluccius merluccius | HKE | Szürke tőkehal |

Micromesistius poutassou | WHB | Kék puhatőkehal |

Microstomus kitt | LEM | Kisfejű lepényhal |

Molva dypterygia | BLI | Kék menyhal |

Molva molva | LIN | Északi menyhal |

Nephrops norvegicus | NEP | Norvég homár |

Pandalus borealis | PRA | Norvég garnéla |

Paralomis spp. | PAI | Tarisznyarákok |

Penaeus spp. | PEN | Ostoros garnélák |

Platichthys flesus | FLE | Érdes lepényhal |

Pleuronectes platessa | PLE | Sima lepényhal |

Pleuronectiformes | FLX | Lepényhal-alakúak |

Pollachius pollachius | POL | Sávos tőkehal |

Pollachius virens | POK | Fekete tőkehal |

Psetta maxima | TUR | Nagy rombuszhal |

Raja brachyura | RJH | Kurtafarkú rája |

Raja clavata | RJC | Tüskés rája |

Raja (Dipturus) nidarosiensis | JAD | Norvég rája |

Raja microocellata | RJE | Csíkos rája |

Raja montagui | RJM | Pettyes rája |

Raja undulata | RJU | Cifra rája |

Rajiformes - Rajidae | SRX-RAJ | Valódirája-félék |

Reinhardtius hippoglossoides | GHL | Grönlandi laposhal |

Rostroraja alba | RJA | Fehér rája |

Scomber scombrus | MAC | Makréla |

Scophthalmus rhombus | BLL | Sima rombuszhal |

Sebastes spp. | RED | Vörös álsügérek |

Solea solea | SOL | Közönséges nyelvhal |

Solea spp. | SOO | Nyelvhalak |

Sprattus sprattus | SPR | Spratt |

Squalus acanthias | DGS | Tüskéscápa |

Tetrapturus albidus | WHM | Fehér marlin |

Thunnus maccoyii | SBF | Déli kékúszójú tonhal |

Thunnus obesus | BET | Nagyszemű tonhal |

Thunnus thynnus | BFT | Kékúszójú tonhal |

Trachurus spp. | JAX | Fattyúmakrélák |

Trisopterus esmarkii | NOP | Norvég tőkehal |

Urophycis tenuis | HKW | Fehér villás tőkehal |

Xiphias gladius | SWO | Kardhal |

A következő, kizárólag magyarázatként szolgáló táblázat a fajok közönséges nevének és latin nevének megfelelését tartalmazza:

Aranylazac | ARU | Argentina silus |

Atlanti tükörhal | ORY | Hoplostethus atlanticus |

Ausztráliai szürke tőkehal | NOS | Lepidonotothen squamifrons |

Búvárcápa | SCK | Dalatias licha |

Chilei tengeri sügér | TOP | Dissostichus eleginoides |

Cifra rája | RJU | Raja undulata |

Csíkos jéghal | ANI | Champsocephalus gunnari |

Csíkos rája | RJE | Raja microocellata |

Csillagrája | RJR | Amblyraja radiata |

Déli kékúszójú tonhal | SB