ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
A nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak Unió-szerte széles körben elterjedt. 2014-ben az EU-ban minden harmadik nő számolt be arról, hogy már tapasztalta a fizikai és/vagy szexuális erőszak valamilyen formáját. A 2019. évi adminisztratív adatok szerint az EU-ban 21,2 %-ra becsülhető az ilyen erőszak előfordulási gyakorisága. A nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak offline formái mellett az interneten is terjed a nők elleni és a kapcsolati partnerek közötti erőszak; a becslések szerint 2020-ban ez a fiatal nők 52 %-át érintette világszerte. A nemi alapú erőszak a nőket és a férfiakat egyaránt érintheti, de a nőket aránytalanul nagy mértékben sújtja. A kapcsolati erőszak más családtagokat (pl. házastársakat, gyermekeket és idősebb családtagokat) is érinti. A nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak emberek millióinak az életére nyomja rá a bélyegét az EU valamennyi tagállamában. Az erőszakot a nemek közötti egyenlőtlenséget előidéző káros társadalmi normák és sztereotípiák táplálják; valamint az, hogy nem ismerik el a nők elleni erőszakkal és a kapcsolati erőszakkal összefüggő bűncselekmények sajátos jellegét; továbbá hogy az ellenintézkedések kevéssé hatékonyak (jogi széttagoltság, jogbizonytalanság és alacsony hatékonyságú bűnüldözés). Hiányosságok mutatkoznak a megelőzés, az áldozatok támogatása, az igazságszolgáltatáshoz való jog, és a szakpolitikai koordináció terén mind uniós szinten, mind pedig nemzeti szinten azokban a tagállamokban is, amelyek végrehajtották a nőkkel szembeni erőszakról és a kapcsolati erőszakról szóló isztambuli egyezményt, és azokban is, amelyek ezt még nem tették meg. A vonatkozó uniós normák több eszköz között oszlanak meg, és nem eredményeztek hatékony nyomon követést és jogérvényesítést az áldozatok e csoportjára vonatkozóan. Bár az isztambuli egyezmény nyomán sor került nemzeti szintű fellépésekre, az egyezmény végrehajtásának nyomon követése azt mutatja, hogy továbbra is vannak hiányosságok. Tekintettel arra, hogy miként alakult a helyzet az elmúlt évtizedekben, nem valószínű, hogy jelentősen csökkenne az áldozatok száma, ha nem kerül sor határozottabb és összehangolt fellépésre a megelőzés, a védelem, az igazságszolgáltatáshoz való jog, az áldozatok támogatása és a szakpolitikai koordináció terén.
Elsősorban a vállalati átvilágítási kötelezettség és az igazgatók kötelezettségei tekintetében került sor az alternatívák mérlegelésére. A nem szabályozási jellegű lehetőségeket elvetették, mivel azok nem bizonyultak hatékonynak és eredményesnek. Az átvilágítással kapcsolatban néhány szabályozási lehetőséget is elvetettek (például azt, hogy a kötelezettségek vagy a felelősség az értéklánc első szintjére korlátozódjon), mert azok nem voltak hatékonyak. A megtartott lehetőségek az általános megközelítés (ágazati – horizontális) és a személyi hatály tekintetében eltérőek. A javaslat az előnyben részesített, egymást kiegészítő alternatívák csomagját tartalmazza. Ami a vállalati átvilágítást illeti, a nagyobb korlátolt felelősségű tőkeegyesítő társaságok esetében horizontális átvilágítási kötelezettség bevezetésére kerülne sor (melyet a munkavállalók létszámára és az árbevételre vonatkozó két lehetséges alternatív feltételrendszer alapján határoznának meg), továbbá egy olyan egyszerűsített rendszer is létrejönne, amely a középvállalkozások és a közepes piaci tőkeértékű korlátolt felelősségű tőkeegyesítő vállalatok szempontjából kiemelt jelentőségű kérdéseket helyezné a középpontba azokban az ágazatokban, amelyekben nagyobb valószínűséggel jelentkeznek káros környezeti és emberi jogi hatások (nagy hatású ágazatok). Ezt a polgári jogi felelősségre és a közigazgatási végrehajtásra vonatkozó harmonizált uniós szabályok támogatnák. A rendszerbe EU-ban jelentős forgalmat bonyolító harmadik országbeli vállalatok is bevonásra kerülnek. Az igazgatók kötelezettségei tekintetében az előnyben részesített alternatíva valamennyi korlátolt felelősségű tőkeegyesítő társaságra vonatkozóan harmonizált módon (a nemzeti társasági jogban szabályozva) pontosítaná az igazgatók azon általános kötelezettségét, hogy a vállalat érdekeit szem előtt tartva járjanak el. Ennek alapját a nagyvállalatok esetében néhány egyedi igazgatói kötelezettség jelentené (például a kockázatkezeléssel vagy az érdekelt felek bevonásával kapcsolatban), a nagy hatású középvállalkozások és a tőzsdén jegyzett kkv-k esetében pedig fokozatosan vezetnék be. A vállalati átvilágítási kötelezettséghez kapcsolódó igazgatói kötelezettségek ugyanarra a vállalatra vonatkoznak, mint az említett kötelezettség. Az 1 000 főnél több alkalmazottat foglalkoztató nagyvállalatokra további egyedi igazgatói kötelezettségek vonatkoznának a tudományosan megalapozott célkitűzéseket tartalmazó stratégiák meghatározásával kapcsolatban. Ezt kiegészítené egy olyan általános rendelkezés, amely szerint a javadalmazásnak lehetőleg elő kell segítenie az új szabályoknak való megfelelést, azonban azt semmilyen esetben nem akadályozhatja.
A központi értéktárak az értékpapírok kibocsátásának és tulajdonjogi változásainak nyilvántartásával alapvető szerepet töltenek be a gazdaság finanszírozásában. Az uniós központi értéktárak értékpapír-állománya 2019 végén 53 billió EUR, a végrehajtott ügyletek értéke pedig körülbelül 1 120 billió EUR volt. A központi értéktárakról szóló, 2014-ben elfogadott rendelet (a továbbiakban: a rendelet) célja az volt, hogy megkönnyítse a határokon átnyúló kiegyenlítést, növelje a kiegyenlítési piacok biztonságát és hatékonyabbá tegye a kiegyenlítést. Hét évvel a rendelet elfogadása után az érdekelt felek szerint: i. csak korlátozott előrelépés történt a központi értéktárak határokon átnyúló szolgáltatásai terén; ii. egyes területeken aránytalanok a megfelelési költségek; iii. az uniós hatóságok pedig jelezték, hogy nem látnak rá megfelelően a harmadik országbeli központi értéktárak tevékenységeire. Az értékelés a következőket azonosította e problémák okaként: i. terhes és homályos passzportálási követelmények; ii. a székhely szerinti és a fogadó tagállamok hatóságai közötti együttműködés elégtelensége; iii. a banki szolgáltatások nyújtását korlátozó követelmények; iv. a kiegyenlítési fegyelemre vonatkozó homályos és terhes követelmények; és v. a harmadik országbeli központi értéktárak EU-n belüli tevékenységeire vonatkozó információk elégtelensége. E problémák megoldása nélkül továbbra is rossz hatékonysággal fog működni a tőkepiaci unió ezen alapeleme, hátrányokat okozva a befektetők, a kibocsátók, a bankok és a központi értéktárak számára. Az uniós piacok kereskedés utáni környezete továbbra is a nemzeti határok mentén fog tagolódni, ami szűkíti a beruházási és a kibocsátási lehetőségeket, hátrányokat okozva az uniós pénzügyi rendszer és növekedés szempontjából.
A következő öt szakpolitikai kérdés megválaszolására kínálkozó alternatívák vizsgálatára került sor: A) Össze kell-e hangolni az ÜHG-kibocsátás csökkentéséhez nyújtott támogatásra vonatkozó szabályokat a különböző technológiák vagy ágazatok között? B) Hogyan könnyíthető meg a zöld megállapodáshoz hozzájáruló intézkedésekhez nyújtott támogatás, a piaci torzulások minimalizálása mellett? C) Ki kell-e terjeszteni a pályáztatást, hogy az az ÜHG-kibocsátás csökkentésére nyújtott támogatás alapértelmezett opciójává váljon, és ha igen, milyen széles körűnek és átfogónak kellene lennie a pályázatoknak? D) Meg kell-e különböztetni a projekteket környezeti előnyeik alapján a zöld megállapodáshoz való igazodás érdekében? Ha igen, hogyan? E) Hogyan lehet megfelelő egyensúlyra törekedni azokban a nem egyértelmű esetekben, amikor a támogatás olyan formájáról kell dönteni, hogy kaphassanak-e mentességet az energiaigényes felhasználók a villamosenergia-adó alól (pl. áthelyezési kockázat kontra a verseny torzulása; villamosítás kontra elektrohatékonyság). Az előnyben részesített alternatívák a következők: A) A támogatás nyújtására vonatkozó szabályok részleges harmonizálása az ágazati jellemzőknek megfelelően; B) A támogatás nyújtásának megkönnyítése több támogatástípus engedélyezésével, új költségek elismerésével és több támogatás csoportmentesítésével, a piaci torzulások megelőzését célzó biztosítékok mellett; C) Több technológia számára is megfelelő versenyeztetéses ajánlattételi eljárás előírása, kivéve indokolt esetben; D) A projektek általában tüzelőanyag-típusonként történő megkülönböztetése; és E) Egyetlen jogosultsági listán alapuló, ágazati szintű illetékcsökkentések lehetővé tétele
A vízumkérelmekkel és vízumkiadással foglalkozó tagállami hatóságok számára a jelenlegi vízumeljárással összefüggésben terhet jelentenek a hosszadalmas folyamatok és a papíralapú dokumentumok kezelésével, feldolgozásával, archiválásával és adott esetben megsemmisítésével kapcsolatos költségek. Emellett a tagállamok egyre nagyobb mértékben függenek a külső szolgáltatóktól. Biztonsági kockázattal jár a vízumbélyeg-hamisítás előfordulásának lehetősége, továbbá a vízumeljárások tagállamok közötti széttagoltsága miatt a vízumkérelem több tagállamban történő benyújtásának (úgynevezett vízum-shopping) kockázata is megnövekedett. Végezetül a Covid19-világjárvány rávilágított, hogy a jelenlegi gyakorlat nem alkalmas a válságokra való reagálásra és azok elhárítására. A jelenlegi eljárás a vízumkérelmezők számára is bonyolult és megterhelő. A vízumkérelmezőknek minden egyes kérelem esetében a legközelebbi konzulátusra vagy a vízumkérelmeket elbíráló központba kell utazniuk, és ott kell hagyniuk úti okmányukat, ami megakadályozza a kérelmezési eljárás alatti további utazásukat. A gyakori utazóknak minden egyes kérelem esetében meg ugyanolyan hosszú eljárást kell lefolytatniuk, amely az úti céltól függően eltérő lehet. A kérelmezőknek további díjakat is kell fizetniük, ha külső szolgáltatón keresztül nyújtják be kérelmüket. E problémák kiváltó okai a következők: a tagállamok számára előírt, papíralapú vízumbélyeg kiadására vonatkozó jogi követelmény, a tagállamok személyes/papíralapú gyakorlatokra való támaszkodása, valamint a digitalizáció eltérő mértéke és a vízumeljárások széttagoltsága a tagállamok körében.
NYILVÁNOS KONZULTÁCIÓ – ÖSSZEGZŐ JELENTÉS

UNIÓS NAPENERGIA-STRATÉGIA

Az Európai Bizottság először a 2022. évi munkaprogramjában jelentette be, hogy közleményt kíván elfogadni a napenergiára vonatkozó uniós stratégiáról. E kezdeményezés előkészítése során az érdekelt felekkel folytatott fő konzultációs tevékenységek online „véleményezési felhívásból” és nyilvános konzultációból álltak, amelyeket január 18-án tettek közzé a Bizottság „Ossza meg velünk véleményét!” című konzultációs weboldalán, és amelyek 12 hétig álltak nyitva a visszajelzések megtételére. Az online konzultációs tevékenységek mellett a Bizottság magas szintű virtuális konferenciát is szervezett az érdekelt felek számára az uniós napenergia-stratégiáról, továbbá három szakmai szintű műhelytalálkozót is.

A konzultáció célja az volt, hogy visszajelzéseket gyűjtsön a tagállamoktól, az érdekelt felektől és az állampolgároktól a stratégia javasolt alkalmazási köréről és tartalmáról, valamint azokról a további elemekről, amelyekre a stratégiának ki kell terjednie. A célközönséget alkotó fő érdekelt felek a közigazgatási szervek, a napenergiával foglalkozó vállalatok, többek között a termékgyártók, a projektgazdák vagy a napenergiával működő berendezések integrációjával kapcsolatos tevékenységet végző vállalkozások, például az aggregátorok vagy a digitális megoldások szolgáltatói, ideértve a kkv-kat is; energiaközösségek, fogyasztói szervezetek; nem kormányzati szervezetek; kutatási és innovációs szervezetek és napenergiát termelő vagy használó, illetve a napenergia iránt egyszerűen csak érdeklődő magánszemélyek voltak.

Ez a dokumentum kizárólag az érdekelt felek által a konzultációs folyamat során tett észrevételek összefoglalásának tekintendő. Semmi esetre sem tekinthető a Bizottság vagy szolgálatai hivatalos álláspontjának, és így nem köti a Bizottságot. A konzultációs tevékenységekre adott válaszok nem tekinthetők az uniós lakosság által alkotott vélemények reprezentatív mintájának.

A részt vevő érdekelt felek köre

A célközönséget alkotó fő érdekelt felek a nyilvános konzultációra adott válaszok, a „véleményezési felhívással” kapcsolatban kifejtett észrevételek útján és az érdekelt felek számára szervezett rendezvényeken való részvétel során fejtették ki véleményüket. A konzultációban nagy számban vettek részt napenergiával foglalkozó vállalatok (a mikrovállalkozásoktól a nagyvállalatokig minden szinten) és a különböző napenergia-technológiai ágazatok (koncentrált napenergia, fotovoltaikus napenergia, naphő stb.) képviselői,, valamint a megújulóenergia-közösségek és a napenergia-hasznosításban érintett és/vagy az iránt érdeklődő állampolgárok. Számos fogyasztói szervezet, nem kormányzati szervezet, valamint kutatási és innovációs szervezet is tett észrevételeket vagy adott visszajelzéseket. A közigazgatási szervek részvétele nemzeti és helyi szinten egyaránt korlátozott mértékű volt.

Eszközök és módszertan
Az általános probléma az, hogy a biológiai sokféleség csökkenése és az ökoszisztémák állapotának romlása riasztó ütemben folytatódik. Amint az az európai zöld megállapodásban is szerepel, ez az egyik legnagyobb fenyegetés, amellyel az EU-nak az elkövetkező évtizedekben szembe kell néznie, mivel társadalmunk és gazdaságunk nagymértékben függ az egészséges ökoszisztémák által nyújtott előnyöktől. Az Európában zajló geopolitikai fejlemények rávilágítottak egyrészt arra, hogy meg kell őrizni az élelmiszerrendszerek biztonságát és ellenálló képességét, másrészt hogy az éghajlatváltozás és a biológiai sokféleség csökkenése hosszú távon komoly fenyegetést jelent a mezőgazdasági termelékenységre nézve. A természet helyreállítása egyfajta biztosítási kötvénynek is tekinthető, amely számos uniós gazdasági ágazat hosszú távú fenntarthatóságát és rezilienciáját biztosítja. Az ökoszisztémák helyreállítása azonban az EU-ban azonban mindeddig korántsem volt elegendő e kihívások kezeléséhez, és az ökoszisztémák állapota továbbra is romlik. Bár vannak olyan konkrét szakpolitikák, amelyek hozzájárulnak az ökoszisztémák helyreállításához, számos hiányosság tapasztalható: a meglévő jogszabályokban – például az élőhelyvédelmi irányelvben – nincsenek konkrét célok, a jogszabályok nem fednek le átfogóan több ökoszisztémát (például az erdőket és az agrár-ökoszisztémákat), illetve a korábban meghatározott önkéntes célok nem hatékonyak. Az eddigi erőfeszítések összességében nem vezettek megfelelő helyreállításhoz a szükséges mértékben és szinten.

Az előnyben részesített 4. alternatíva számos előnnyel jár. Először is, EU-szerte jelentős javulást fog eredményezni a biológiai sokféleség állapotában és az ökoszisztémák egészségi állapotában. A szakaszos megközelítés gyors pozitív eredményeket hoz, és a széles körű lefedettség hosszú távon is biztosított. Az ökoszisztémák egészségének javulása jelentősen növelni fogja az ökoszisztémák azon képességét is, hogy számos előnyt biztosítanak, például az éghajlatváltozás mérséklését, a katasztrófák hatásainak megelőzését és csökkentését, a jobb vízminőséget, a tisztább levegőt, az egészségesebb talajokat és az általános jóllétet. Az értékelés azt mutatja, hogy az előnyök messze meghaladják a költségeket. Az uniós tőzeglápok, mocsarak, erdők, fenyérek és cserjék, gyepterületek, folyók, tavak és hordalékos élőhelyek, valamint a part menti vizes élőhelyek széles körének helyreállításából származó előnyök nagyságrendileg 1 860 milliárd EUR-ra becsülhetők (és a becslések szerint 154 milliárd EUR költséggel járnak). Más jellegű, például a tengeri és a városi ökoszisztémák, továbbá a beporzó rovarok populációinak helyreállítása is jelentős előnyökkel jár.
Az olyan közelmúltbeli válságok, mint a Covid19-világjárvány és Ukrajna orosz megszállása rámutattak az egységes piac és ellátási láncainak sebezhetőségére az előre nem látható zavarok esetén, valamint arra is, milyen jelentős mértékben támaszkodik az európai gazdaság és annak valamennyi érdekelt fele az egységes piac megfelelő működésére. A válságok kettős hatást gyakorolhatnak az egységes piacra. Egyrészről az egységes piacon belüli szabad mozgást gátló akadályok megjelenéséhez vezethetnek, ezáltal pedig zavart okozhatnak annak rendes működésében. Másrészről fokozhatják a válság szempontjából releváns áruk és szolgáltatások hiányát, ha az egységes piac széttagolt, és nem működik megfelelően. Ennek eredményeképpen az ellátási láncok gyorsan megszakadhatnak, a vállalatok pedig nehézségekkel szembesülhetnek az áruk és szolgáltatások beszerzése, beszállítása vagy értékesítése terén. Megszakadhat a fogyasztók kulcsfontosságú termékekhez és szolgáltatásokhoz való hozzáférése is. Az információhiány és a jogi egyértelműség hiánya tovább súlyosbíthatja e zavarok hatását. A válság által okozott közvetlen társadalmi kockázatokon túl a polgárok, és különösen a veszélyeztetett csoportok jelentős mértékű negatív gazdasági hatásokkal szembesülnek.

C. Az alternatívák hatása
A mesterséges intelligencia széles körű elterjedése a Bizottság egyik célkitűzése és egy várt tendencia is. Bár a mesterséges intelligencián alapuló termékek/szolgáltatások várhatóan biztonságosabbak, mint a hagyományos termékek/szolgáltatások, balesetek továbbra is előfordulnak. A jelenlegi felelősségi szabályok, különösen a vétkességen alapuló nemzeti szabályok nem alkalmasak a mesterséges intelligencián alapuló termékek/szolgáltatások által okozott károkra vonatkozó kártérítési igények kezelésére. E szabályok értelmében a károsultaknak kell bizonyítaniuk, hogy a kárt okozó személy jogellenes cselekményt/mulasztást követett el. A mesterséges intelligencia sajátosságai – többek között az autonómia és az átláthatatlanság (az úgynevezett „feketedoboz-hatás”) – megnehezítik vagy megfizethetetlenül költségessé teszik a felelős személy azonosítását és a sikeres kártérítési igény kritériumainak bizonyítását. A Bizottság el kívánja kerülni, hogy a mesterséges intelligencia által okozott károk károsultjai, például a polgárok, a vállalkozások, alacsonyabb szintű védelemben részesüljenek, mint a hagyományos technológiák károsultjai. A kompenzáció ilyen hiánya befolyásolhatja a mesterséges intelligenciába vetett bizalmukat, és végső soron a mesterséges intelligencián alapuló termékek/szolgáltatások elterjedését. Bizonytalan, hogy a nemzeti felelősségi szabályok hogyan alkalmazhatók a mesterséges intelligencia sajátosságaira. Emellett előfordulhat, hogy a károsult számára igazságtalan kimenetel láttán a bíróságok ad hoc jelleggel alkalmaznák a meglévő szabályokat oly módon, hogy azok igazságos eredményre vezessenek. Ez jogbizonytalanságot fog okozni. Ennek eredményeként a vállalkozások nincsenek tisztában azzal, hogy kár bekövetkezte esetén a meglévő felelősségi szabályok milyen módon kerülnek majd alkalmazásra. Emiatt nehézségekbe fognak ütközni a felelősségre vonásnak való kitettségük megítélése és megfelelő biztosítása terén. Ez a hatás a határokon átnyúló tevékenységet folytató vállalkozások esetében még erősebb lesz, mivel a bizonytalanság különböző joghatóságok tekintetében fog fennállni. Ez különösen a kkv-kat érinti majd, amelyek nem támaszkodhatnak cégen belüli jogi szakértelemre vagy saját tőketartalékra. Az is várható, hogy uniós fellépés hiányában a tagállamok fogják nemzeti felelősségi szabályaikat a mesterséges intelligencia jelentette kihívásokhoz igazítani. Ez további széttagolódást eredményez majd, és növelni fogja a határokon átnyúló tevékenységet folytató vállalkozások költségeit.
2.A fogyasztók akadályokkal szembesülnek a kártérítéshez jutás során. Előfordulhat, hogy összetett ügyekben a károsultak nagyon nehezen tudják bizonyítani azt, hogy a termék okozta a kárt, például bizonyos, mesterséges intelligencián alapuló termékekkel, intelligens termékekkel vagy gyógyszeripari termékekkel kapcsolatos ügyekben. Az irányelv nem biztosítja a károsultak számára a felelősségük bizonyításához esetlegesen szükséges műszaki információkhoz való jogot, és a bizonyítási teher enyhítésére sincs konkrét lehetőség, ha a károsultak aránytalan nehézségekkel szembesülnek. Az irányelv a kárigény-érvényesítésre vonatkozóan is korlátozásokat vezet be: az 500 EUR-nál kisebb értékű vagyoni kárra vonatkozó kárigények nem érvényesíthetők, és a gyártó felelőssége tíz év elteltével megszűnik.

2)továbbra is biztosítani kell a fogyasztók egészségének és javainak magas szintű védelmét.

1)továbbra is biztosítani kell a belső piac működését, az áruk szabad mozgását és a piaci szereplők közötti torzulásmentes versenyt;
A rövid távú szálláshelyek (STR) egyre fontosabb részét képezik az idegenforgalmi ágazatnak. Az EU teljes turisztikai szálláshely-kínálatának közel egynegyedét teszik ki, és arányuk az online platformok megjelenésével jelentős mértékben növekedett. A rövid távú szálláshelyek számos előnyt és lehetőséget teremtenek a vendégek, a szállásadók és az idegenforgalmi ökoszisztéma számára, ugyanakkor aggodalomra is okot adnak, különösen a túlzott turizmussal és a megfizethető hosszú távú lakhatás hiányával küzdő helyi közösségek esetében. A hatóságok nemzeti, regionális vagy helyi szinten egyre szigorúbban szabályozzák a rövid távú szálláshelyeket, de az ezekre a szálláshelyekre vonatkozó pontos adatok hiánya megnehezíti számukra a szakpolitikai válaszok meghatározását és a szabályok érvényesítését. Ugyanakkor a különböző méretű online platformok egyre gyakrabban szembesülnek azzal, hogy a hatóságok számos különböző adatigényléssel fordulnak hozzájuk a rövid távú szálláshelyekkel kapcsolatos adatok megosztása és az átláthatóság növelése céljából (pl. bizonyos információk megjelenítése révén). Ez súlyos terhet ró a platformokra, amelyek gyakran elutasítják az adatigénylések teljesítését, vagy csak hiányos adatkészleteket nyújtanak be. Az adatmegosztás nehézségei a következőkből erednek: i. a hatóságok által kezelt nyilvántartási rendszerek nem hatékonyak és egymástól eltérőek (ezért a hatóságok nem tudják hatékonyan megszerezni a szállásadókra és a szállásokra vonatkozó azonosító adatokat), ii. hiányoznak az adatok platformok és hatóságok közötti megosztására szolgáló hatékony és érvényesíthető jogi keretek, szabványok és eszközök, továbbá iii. hiányzik az átláthatóságot és az adatmegosztást szabályozó megfelelő jogi keret. Az azonosított problémák jelentős uniós dimenzióval rendelkeznek. A szabályok és az adatigénylések sokfélesége és összetettsége megnehezíti az általában határokon átnyúlóan működő platformok számára az egységes piacon történő szolgáltatásnyújtást. A rövid távú szálláshely-kiadási szolgáltatásra vonatkozó adatokat igénylő hatóságok Unió-szerte hasonló nehézségekkel szembesülnek a minőségi adatok hatékony megszerzése terén. Ezért egyértelműen uniós fellépésre van szükség, különösen az idegenforgalom átállási pályája és a városfejlesztési menetrend kapcsán. Ez a kezdeményezés az EU kkv-stratégiájának is részét képezi, figyelemmel arra, hogy a rövid távú szálláshely-kiadási szolgáltatás szegmensében részt vevő számos kkv-szereplőnek, többek között az online platformoknak megoldásokra van szüksége.