A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK az egyes lefölözésekből, vámokból, adókból és egyéb intézkedésekből eredő követelések behajtására irányuló kölcsönös segítségnyújtási rendelkezéseknek a 2009 és 2010 közötti időszakban történő alkalmazásáról /* COM/2012/058 final */





A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK az egyes lefölözésekből, vámokból, adókból és egyéb intézkedésekből eredő követelések behajtására irányuló kölcsönös segítségnyújtási rendelkezéseknek a 2009 és 2010 közötti időszakban történő alkalmazásáról 1. Bevezetés Az EK tagállamai a 2008. május 26-i 2008/55/EK irányelvnek[1] megfelelően az egyes lefölözésekből, vámokból, adókból és egyéb intézkedésekből eredő követelések behajtása érdekében kölcsönösen segítséget nyújtanak egymásnak. Ezen irányelv értelmében a Bizottság rendszeres időközönként köteles jelentést készíteni a kölcsönös segítségnyújtási rendelkezések alkalmazásáról. A mostani jelentés a 2009 és 2010 közötti időszakban a behajtás terén nyújtott segítségre vonatkozik[2], továbbá az e területen folyamatban lévő változásokkal és kezdeményezésekkel foglalkozik. 2. A kölcsönös segítségnyújtási intézkedések 2009 és 2010 közötti alkalmazásának elemzése A hatékony és igazságos adórendszer sarokköve az eredményes adóbeszedés és -behajtás. Különösen olyankor kell a hatóságoknak törekedniük az adóbeszedés és -behajtás javítására, amikor a tagállamok a költségvetési kihívásokkal szembesülnek. E tekintetben lényeges eszközt jelent a különböző tagállamok adóhatóságai közötti, a behajtás terén nyújtott kölcsönös segítség, amely hozzájárul a tagállamok és az egész Európai Unió pénzügyi érdekeinek védelméhez. Ezt erősíti meg az adóbehajtásra irányuló segítségnyújtás uniós jogszabályi keretének egyre nagyobb mértékű alkalmazása is. 2.1. A kölcsönös segítségnyújtás iránti megkeresés uniós eszközének bővülő alkalmazása A tagállamok által készített statisztikák az uniós jogszabályok alapján benyújtott megkeresések számának növekedését mutatják (az alábbi grafikon első oszlopa). Az is kitűnik belőlük, hogy az EU-tagállamok egymás között az EU jogi keretét jóval szélesebb körben használják, mint bármely más, behajtásra irányuló kölcsönös segítségnyújtási megállapodást vagy szerződést. A 2005 és 2010 közötti időszakban csökkent az egyéb kölcsönös segítségnyújtási megállapodások tagállamok közötti használata (az alábbi grafikon második oszlopa). (Egyéb kölcsönös segítségnyújtási megállapodások használatával kapcsolatos adatok csak a 2005 és 2010 közötti időszak vonatkozásában állnak rendelkezésre)[3]. 2.1.1. Az információkérések számának alakulása 2.1.2. Az értesítés iránti megkeresések számának alakulása 2.1.3. A behajtás iránti megkeresések számának alakulása 2.1.4. Azon követelések jellege, amelyek behajtási segítségnyújtás iránti megkeresés tárgyát képezték A követelések jellegét az összes követelés teljes összegének százalékában a következő grafikon[4] ábrázolja: – a vámokra (és a 2008/55/EK irányelv 2. cikkének a)–d) pontjában említett egyéb összegekre) vonatkozó megkeresések az összes megkeresés csekély részét teszik ki (2009-ben 5% és 2010-ben 9%); – már nem a hozzáadottérték-adóra vonatkozó (a 2008/55/EK irányelv 2. cikkének e) pontja szerinti) követelésekkel kapcsolatos megkeresések teszik ki a behajtási intézkedésekre irányuló megkeresések legnagyobb részét. Arányuk azonban még mindig jelentős (2009-ben 41% és 2010-ben 26%); – a (2008/55/EK irányelv 2. cikkének f) pontjában említett) jövedéki adóra vonatkozó megkeresések aránya változó (2009-ben 7 %, 2010-ben 21 %); – a (2008/55/EK irányelv 2. cikkének g) pontjában említett) jövedelem- és tőkeadókra vonatkozó megkeresések az összes megkeresés jelentős részét képviselik (2009-ben 47 %, 2010-ben 44 %). 2.2. A behajtott összegek növekedése 2.2.1. Azon összegek összesített alakulása, amelyek behajtási segítségnyújtás iránti megkeresés tárgyát képezték Azon összegek, amelyek 2009-ben és 2010-ben behajtási segítségnyújtás iránti megkeresés tárgyát képezték, jelentősen visszaestek az előző évekhez képest (2003 = 100%). E változás összhangban van a behajtás iránti megkeresések számának 2009-ben tapasztalt ideiglenes csökkenésével; ellentétes azonban a behajtás iránti megkeresések számának 2010-es növekedésével. 2.2.2. A behajtott összegek összesített alakulása A ténylegesen behajtott összegek alakulása növekvő tendenciát mutat. A 2003-ban behajtott összegekhez (100%) viszonyítva a behajtott összegek 2009-ben majdnem 840%-ra és 2010-ben megközelítőleg 880 %-ra nőttek[5]. 2.2.3. Más tagállamok nevében behajtott összegek eloszlása az érintett megkeresések éve szerint Időbe telik, amíg a behajtási intézkedéseket meghozzák, és azok eredményt hoznak. A megkeresett tagállamok által 2008-ban behajtott összegek például csak részben kapcsolódnak a 2008-ban beérkezett megkeresésekhez; ezek az összegek a korábbi években beérkezett megkeresésekhez is kapcsolódnak. A következő grafikonok azt mutatják, hogy a 2005 és 2010 közötti években ténylegesen behajtott összegek tekintetében melyik évhez kapcsolódnak az érintett megkeresések. E statisztikákból kitűnik, hogy az ezekben az években behajtott összegeknek (megközelítőleg) 90 %-a az ugyanazon évben benyújtott (az alábbi grafikonon „=” jellel jelölt) vagy az előző három naptári évben benyújtott (az alábbi grafikonon „-1”-gyel vagy „-3”-mal jelölt) megkeresésekhez kapcsolódnak. 2.2.4. Összesített behajtási arány A statisztikák szerint a behajtott összegek jelentős emelkedése a 2009 és 2010 közötti időszakban is folytatódott, míg a behajtási segítségnyújtás iránti megkeresés tárgyát képező összegek csökkentek. Ennek alapján azonban nem lehet arra a következtetésre jutni, hogy az összesített behajtási arány a korábbi jelentésben leírt helyzethez képest jelentősen megemelkedett volna. (Az előző jelentés az uniós tagállamok közötti behajtás iránti megkeresések összesített behajtási arányát 5 % körül valószínűsítette.) Figyelembe kell venni, hogy az adott évben beérkezett megkeresés teljesítése érdekében tett behajtási intézkedések összes eredménye nem jelentkezik ugyanabban az évben (lásd a 2.2.3. pontot). A 2009-ben és 2010-ben behajtott magasabb összegek főként a 2006 és 2008 közötti időszakban beküldött megkeresésekkel kapcsolatosak, amikor is magasabb összegekre vonatkozóan történt behajtási segítségnyújtás iránti megkeresés. Azon összegek csökkenése egyébként, amelyek a 2009 és 2010 közötti időszakban behajtási segítségnyújtás iránti megkeresés tárgyát képezték, a következő években a behajtási arány növekedéséhez vezethet e megkeresések tekintetében. Ez az arány várhatóan még a 6%-os behajtási arányt is meghaladja, amit eddig csak a 2004-ben beérkezett adóbehajtásra irányuló megkereséseknél sikerült elérni[6]. Mindazonáltal továbbra is fontos marad az összesített behajtási arány növelése. 3. A behajtásra irányuló kölcsönös segítségnyújtás megerősítése Korábbi jelentésében (a 2009. szeptember 4-i COM(2009) 451 dokumentumban) a Bizottság hangsúlyozta, hogy különleges erőfeszítésekre volt szükség a behajtási segítségnyújtás hatékonyságának növelése és: – az uniós jogszabályok szerint a behajtási segítségnyújtás lehetőségeinek megerősítése, valamint – a nemzeti joguk által az adóhatóságok számára biztosított behajtási eszközök megerősítése érdekében. 3.1. Az új uniós jogszabályok 2010. március 16-án a Tanács elfogadta az adókból, vámokból, illetékekből és egyéb intézkedésekből eredő követelések behajtására irányuló kölcsönös segítségnyújtásról szóló 2010/24/EU irányelvet[7]. A tagállamoknak 2012. január 1-jétől kell alkalmazniuk ezt az új irányelvet. A Bizottság végrehajtási rendelkezései, amelyeket a behajtási bizottság 2011. október 3-i és 4-i ülésén egyhangúlag támogatott, 2011 vége előtt elfogadásra kerültek. Ezen új irányelv mérföldkő a hatékonyabb behajtási segítségnyújtás folyamatában. A legfontosabb pozitív fejlemények az alábbiakkal kapcsolatosak: – a megkeresett tagállamban a végrehajtást lehetővé tevő egységes eszköz és egységes értesítési formanyomtatvány bevezetése. Ezen egységes eszközök elfogadása lehetővé teszi a jelenlegi problémák, a fordítás és a külföldi végrehajtási okiratok elismerési költségeinek elkerülését. E nehézségek visszaszorítására irányuló első kísérletre 2001-ben került sor, amikor elfogadták a 2001/44/EK tanácsi irányelvet[8]. Akkoriban már az volt az elképzelés, hogy a követelések eredményesebb és hatékonyabb behajtását annak biztosításával kell lehetővé tenni, hogy a követelés végrehajtására szolgáló eszközt elvileg a megkeresett tagállam eszközeként kell kezelni. E megközelítés összhangban volt a polgári, kereskedelmi és bűnügyi ügyek területén az Európai Tanács 1999. október 15-i és 16-i tamperei ülésén elfogadott iránymutatások nyomán kitűzött célokkal. Az iránymutatások szerint a bírósági határozatok és ítéletek fokozott kölcsönös elismerése elősegítené a hatóságok közötti együttműködést, továbbá hozzájárulna a jogbiztonsághoz az Európai Unióban[9]. Akkor azonban úgy tűnt, hogy még nincs mód ezen elv teljes körű alkalmazására, a 2001/44/EK irányelv pedig még előírta, hogy adott esetben és a megkeresett tagállamban hatályos rendelkezésekkel összhangban a végrehajtást lehetővé tevő eszköz még elfogadható, elismerhető, kiegészíthető vagy felváltható a megkeresett tagállam területén a végrehajtást lehetővé tevő eszközzel. Az új irányelv szerint a megkeresett tagállamban a végrehajtási intézkedésekhez alkalmazandó egységes formanyomtatvány elfogadása, valamint a követeléssel kapcsolatos okiratok és határozatok kézbesítéséhez alkalmazandó egységes formanyomtatvány elfogadása várhatóan megszünteti a más tagállamból származó okiratok elismerésével és fordításával kapcsolatos problémákat. Ez növelni fogja a kölcsönös behajtási segítségnyújtás hatékonyságát. – Az alkalmazási kör kiterjesztése Az alkalmazási körnek a tagállamokban kivetett valamennyi adóra és vámra történő kiterjesztése jelentősen leegyszerűsíti majd az adóhatóságok munkáját: ugyanazon szabályok alkalmazhatók majd valamennyi adóbehajtásra irányuló megkeresésre. Az adóhatóságok ezáltal kiküszöbölhetik azokat a nehézségeket, amelyek a más-más lehetőségekről, feltételekről, módozatokról és kommunikációs módszerekről rendelkező megállapodások és szerződések alkalmazásából erednek. Az alkalmazási kör kiterjesztése azért is logikus lépés, mert a belső piac versenyképességét és pénzügyi semlegességét nem csupán a jelenleg a 2008/55/EK irányelv alkalmazási körébe eső adók megfizetésének elmaradása befolyásolja. Az egyéb adókat érintő csalás is a belső piaci feltételek torzulását eredményezheti, és veszélyt jelenthet a Közösség és a tagállamok pénzügyi érdekeire. – A behajtási segítségnyújtás iránti megkereséséhez rendelkezésre álló lehetőségek bővítése A meglévő szabályok szerint a megkereső hatóság csak akkor kérheti a követelések behajtását, ha a megkereső hatóság már megkísérelte a saját tagállamában rendelkezésére álló, megfelelő végrehajtási eljárást, és a foganatosított cselekmények nem eredményezik a követelés teljes összegének kiegyenlítését (a 2008/55/EC irányelv 7. cikke (2) bekezdésének b) pontja). Az új irányelv szerint kibővült a behajtási segítségnyújtás iránti megkeresés lehetőségeinek köre. Noha a segítségnyújtás iránti megkeresést megelőzően a megkereső hatóság a saját tagállamában rendelkezésére álló, megfelelő végrehajtási eljárást elvileg még várhatóan alkalmazza, az irányelv kifejezett kivételt tesz lehetővé olyan helyzetekre, „amennyiben ezen eljárásoknak a megkereső tagállamban való alkalmazása aránytalan nehézségeket okozna” (a 2010/24/EU irányelv 11. cikke (2) bekezdésének b) pontja). E tekintetben fontos megjegyezni, hogy a Tanács úgy határozott, hogy ugyanazt az Európa Tanács–OECD együttes egyezmény 19. cikke szerinti szövegezést fogja használni. Ennélfogva arra következtethetünk, hogy ezen új rendelkezés ugyanúgy értelmezhető, azaz a behajtási segítségnyújtás akkor kérelmezhető, ha a behajtás könnyebben megvalósítható a megkeresett tagállamban[10]. Az új irányelv ezért lehetővé teszi, hogy a behajtás iránti megkeresést már a korai szakaszban elküldjék. A tapasztalatok szerint minél régebbi a követelés, annál rosszabb a behajtás esélye. A behajtás iránti megkeresés korai szakaszban történő elküldésének lehetősége különösen azokban az esetekben lényeges, amikor a csalni próbáló adósok megkísérlik áthelyezni vagyontárgyaikat és megpróbálnak elmenekülni fizetési kötelezettségeik elől. Az új egységes elektronikus megkeresési formanyomtatványok az új egységes eszközök integrálása és az automatikus fordítás lehetővé tétele mind hozzájárul a segítségnyújtás iránti megkeresés kezelésének megkönnyítéséhez. 3.2. Adóbeszedési és -behajtási rendszerek megerősítése a tagállamokon belül A behajtási segítségnyújtás sikere a nemzeti behajtási intézkedések erősségén múlik. A tagállamok folyamatosan kutatják a még eredményesebb adóbeszedési és -behajtási folyamatokat. E folyamatok javítása elsősorban a tagállamok feladata. A behajtási bizottság ajánlásának megfelelően azonban a Bizottság projektmunkacsoportot fog létrehozni, hogy támogatást nyújtson a tagállamok számára a legjobb gyakorlatok kialakításában e területen. 4. Következtetések és további kezdeményezések A statisztika szerint a kölcsönös behajtási segítségnyújtási megállapodások alkalmazása gyakori volt a 2009–2010-es időszakban. A behajtott összegek növekedése bizonyítja a tagállamok közötti együttműködés hasznosságát. Az új uniós jogszabálynak a 2012. január 1-jétől történő alkalmazása tovább javítja majd a behajtási segítségnyújtás hatékonyságát. Ezenfelül a tagállamoknak meg kell vizsgálniuk, hogy milyen mértékben javíthatók nemzeti adóbeszedési és –behajtási jogszabályaik, folyamataik és eszközeik. E célból a Bizottság Fiscalis projektmunkacsoportokat fog létrehozni a legjobb gyakorlatokat tartalmazó ajánlások megfogalmazása érdekében e területen. A Bizottság az adóbehajtás érdekében a tagállamokat a spontán és automatikus információcsere megvalósításában is támogatja. Az új jogszabályi kerettel kapcsolatos tagállami tapasztalatok alapján a Bizottság azt is megvizsgálja, hogy szükségesek-e további uniós kezdeményezések a behajtásra irányuló kölcsönös segítségnyújtás javítása érdekében, különösen az óvintézkedések és a fizetésképtelenség tekintetében. [1] HL L 150., 2008.6.10., 28. o. [2] Az első jelentés (a 2006. február 8-án közzétett COM(2006) 43 dokumentum) áttekintést adott a 2003-ban és 2004-ben biztosított, a behajtásra irányuló kölcsönös segítségnyújtásról. A második jelentés (a 2009. szeptember 4-én közzétett COM(2009) 451 dokumentum) áttekintést adott a 2005 és 2008 közötti időszakban biztosított, a behajtásra irányuló kölcsönös segítségnyújtásról. [3] A megkeresett tagállamok által közölt statisztikák alapján nyújtott információ. [4] A beérkezett és elküldött megkeresések átlagán alapuló statisztikák. 2005-re vonatkozóan e statisztikák 17 tagállam által szolgáltatott adatokon; 2006-ra vonatkozóan 20 tagállam által szolgáltatott adatokon; 2007-re vonatkozóan 24 tagállam által szolgáltatott adatokon; 2008-ra vonatkozóan 25 tagállam által szolgáltatott adatokon; 2009-re és 2010-re vonatkozóan 26 tagállam által szolgáltatott adatokon alapulnak. A (2008/55/EK irányelv 2. cikkének h) pontjában említett) biztosítási díjakra kiszabott adókra vonatkozó megkeresések az összes megkeresésnek csak oly kis részét képviselik, hogy nem is jelennek meg e táblázatban. [5] A megkeresett tagállamok által bejelentett statisztikák a más tagállamok megkeresésére behajtott összegekről. [6] Ugyanakkor figyelembe kell venni, hogy a behajtás iránti megkeresésekben szereplő összegek végösszege nem feltétlenül felel meg a ténylegesen követelt összegeknek; pl. ugyanaz a követelés több, más-más tagállamnak megküldött megkeresésnek is tárgya lehet, vagy a megkereséseket visszavonhatják egy későbbi időpontban, mert a követeléseket önként megfizették vagy jogi úton sikeresen érvényesítették. Jelenleg a rendelkezésre álló statisztikák nem teszik lehetővé e helyzetek figyelembevételét. [7] HL L 84., 2010.3.31., 1. o. [8] A Tanács 2001. június 15-i 2001/44/EK irányelve (HL L 175., 2001.6.28., 17. o.). [9] Lásd a határozatok kölcsönös elismerési elvének végrehajtására vonatkozó intézkedésekről szóló tanácsi programtervezetet (HL C 12., 2001.1.15., 1. o.) és a bűnügyekben hozott határozatok kölcsönös elismerési elvének végrehajtására vonatkozó intézkedésekről szóló tanácsi programot (HL C 12., 2001.1.15., 10. o.). [10] Lásd az Európa Tanács – OECD az adóügyekben nyújtott adminisztratív segítségről szóló együttes egyezmény magyarázó jelentésének 204. pontját: „(…) Például, (…) az adóbehajtás terén nyújtott segítség esetében bizonyos javakat csak hosszadalmas eljárások révén lehet lefoglalni a megkereső tagállamban, míg vannak egyéb olyan javak a megkeresett tagállamban, amelyek könnyebben lefoglalhatók.”