ØA halászati gazdálkodás uniós elveinek előmozdítása nemzetközi szinten: Az EU vezető szerepet tölt be a fenntartható halászat nemzetközi szinten történő ösztönzésében és megvalósításában, amint azt az EU által szervezett legutóbbi óceánügyi konferencia sikere is mutatja.

ØA halászati kapacitás és a halászati lehetőségek egyensúlyának javulása: Az uniós flotta kapacitása tovább csökkent. Most csaknem 20 %-kal alacsonyabb a tonnatartalomra vonatkozó felső határnál, és több mint 13 %-kal marad el a motorteljesítményre vonatkozó felső határértékektől.

ØA földközi-tengeri és a fekete-tengeri állományok állapotának javítása: Bár a Földközi-tenger és a Fekete-tenger helyzete továbbra is roppant aggasztó, valamennyi szinten jelentős lépések történnek a túlhalászás visszaszorítására.

A KHP végrehajtása terén ez évben is jelentős előrelépés történt:

A közös halászati politika keretében az állományokra nehezedő halászati terhelést a lehető leghamarabb, de legkésőbb 2020-ig össze kell hangolni az állományok olyan szintre történő helyreállításának és fenntartásának céljával, amely a maximális fenntartható hozamot (MFH) képes biztosítani. E célkitűzés elérése hozzájárul az európai tengerek jó környezeti állapotának 2020-ig történő eléréséhez, valamint a halászati tevékenységek tengeri ökoszisztémákra gyakorolt negatív hatásainak csökkentéséhez is.

Ez a közlemény a közös halászati politika (KHP) jelenlegi helyzetéről számol be. Bemutatja a maximális fenntartható hozamot eredményező halászati mortalitás (Fmfh) elérésében született eredményeket, az állományok állapotának változásait, a Földközi-tengeren és a Fekete-tengeren kialakult helyzet visszafordítására irányuló erőfeszítéseket, az uniós flotta helyzetét, valamint az irányítás, a kirakodási kötelezettség fokozatos bevezetése és a KHP külső dimenziója terén elért haladást. Emellett ismerteti a Bizottság 2019. évi halászati lehetőségekre vonatkozó javaslatainak tervezett alapelveit. A tagállamok, a tanácsadó testületek, más érdekeltek és a nyilvánosság észrevételeket tehetnek e szakpolitikai irányvonalakra vonatkozóan.

A Földközi-tengeren található 47 állományból csak 6 állomány, vagyis mintegy 13 % nem túlhalászott: a 10-es földrajzi alterületen (a Tirrén-tenger déli része), a 17–18-as földrajzi alterületen (Adriai-tenger) és a 22-es földrajzi alterületen (Égei-tenger) a sávos vörösmárna; a 22-es földrajzi alterületen (Égei-tenger) a szardella; a 9-es földrajzi alterületen (Ligur-tenger és a Tirrén-tenger északi része) a piros ostorgarnéla; és a 17-es földrajzi alterületen (az Adriai-tenger északi része) a közönséges tintahal. A Fekete-tengeren a 6 értékelt állományból 5 továbbra is túlhalászott, a kivétel a spratt. Egyértelmű, hogy e tengermedencékben további erőfeszítésekre van szükség az Fmfh szintnek megfelelő kiaknázás 2020-ra történő eléréséhez, amint azt az alábbi 2.3. pont ismerteti.

E tengermedencékben a hatékonyabb érvényesítés és ellenőrzés is prioritást élvez. A Bizottság 2017-ben kiterjesztette a földközi-tengeri térségre vonatkozó egyedi ellenőrzési és vizsgálati program (SCIP) hatályát a Tuniszi-csatornában élő szürke tőkehalra és piros ostorgarnélára. Az Európai Halászati Ellenőrző Hivatal által koordinált közös kampányok száma jelentősen nőtt.

Az uniós flottában tapasztalható munkakörülmények javításában jelentős szerepet játszik a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) C188. sz. halászati egyezményének az uniós jogba való átültetése, amit az uniós szociális partnerek is támogattak. Ezen egyezmény révén egységes és koherens eszköz jött létre az élet- és munkakörülmények javítására a halászhajók fedélzetén. A halászat szempontjából releváns nemzetközi egyezményeket azonban csak néhány tagállam erősítette meg, és ezek uniós jogba való átültetése még nem fejeződött be. A Bizottság napirendjén kiemelt helyet foglal el a tisztességes munkakörülmények, egészségügyi és biztonsági feltételek biztosítása a halászhajók fedélzetén.

2018-ban a legfontosabb mérföldkő a Fekete-tengeri parti államok által 2016-ban elfogadott Bukaresti Nyilatkozatra épülő Szófiai Nyilatkozat elfogadása lesz. A Bizottság arra is törekedni fog, hogy megállapodás szülessen az európai angolnaállományra vonatkozó regionális irányítási tervről és a Földközi-tenger középső és keleti térségében élő tengerfenéki állományok védelmére irányuló intézkedésekről, és az olyan kulcsfontosságú adriai-tengeri kereskedelmi fajok, mint az öblöscsiga, valamint a kis méretű nyílt tengeri fajok védelméről, mivel ezekre nem vonatkozik uniós többéves terv.

-a jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászat elleni küzdelemre irányuló regionális cselekvési terv;

1.5.Irányítás

1.5.1.A többéves tervek helyzete

Az északi-tengeri mélytengeri halászatra vonatkozó többéves terv közelmúltbeli elfogadása fontos fejlemény, amely hozzájárul a fenntartható halászat hosszú távú biztosításához. Ez a 2016. évi balti-tengeri többéves terv után elfogadott második többéves terv. Ezzel szemben az Európai Parlament és a Tanács még nem jutott megállapodásra az adriai-tengeri szardínia- és szardellaállományokra vonatkozó, a Bizottság által 2017-ben előterjesztett többéves cselekvési tervről, és nincs is sok esély annak gyors elfogadására. A Bizottság szorosan együttműködik valamennyi érdekelttel annak érdekében, hogy megkönnyítse a megbeszéléseket, és a lehető leghamarabb intézkedéseket lehessen hozni e kritikus állapotú állományok védelmére.

2018 márciusában a Bizottság két új többéves tervet javasolt: egyet a Földközi-tenger nyugati térségében élő tengerfenéki állományok halászatára, és egyet a nyugati vizekben élő tengerfenéki fajokra. Az ezekről való megállapodás fontos az Fmfh elérése és a kirakodási kötelezettség teljes körű végrehajtása érdekében.

1.5.2.Regionalizáció és az érdekeltek bevonása

A közös halászati politika 2013. évi reformja vezette be a regionalizációt. A regionalizáció értelmében az érintett tagállamok felhatalmazáson alapuló bizottsági jogi aktusok elfogadására irányuló közös ajánlásokat nyújthatnak be. A többéves tervek új generációja a regionalizációra vonatkozó rendelkezéseket is tartalmaz, amelyek lehetővé teszik a tagállamok és az érdekeltek számára, hogy közösen dolgozzák ki a tengermedencéik számára legmegfelelőbb állománygazdálkodási intézkedéseket.

A regionalizáció fontos szerepet játszott a kirakodási kötelezettség fokozatos bevezetésében. Ezzel szemben a Natura 2000 területekre és a közös halászati politikáról szóló rendelet 11. cikke szerint védett más területekre vonatkozó állományvédelmi intézkedésekre irányuló közös ajánlások nemigen készültek, illetve csak az Északi-tenger és a Balti-tenger egyes területei kapcsán. Annak elősegítése érdekében, hogy a földközi-tengeri tagállamok is jobban megértsék a közös halászati politika keretében hozott állományvédelmi intézkedések bevezetésének előnyeit, 2017 októberében Zadarban egy ezzel a témával foglalkozó műhelytalálkozóra került sor. E tekintetben a tagállamoknak és az érdekelteknek többet kell tenniük. Feladataik megkönnyítése érdekében a Bizottság iránymutatást ad ki a közös halászati politikáról szóló rendelet 11. cikke szerinti felhatalmazáson alapuló jogi aktusok kidolgozásáról. Ezen túlmenően a Bizottság az év elején jelentést tett a közös halászati politika keretében átruházott hatáskörök gyakorlásáról.

A regionalizáció következtében megnőtt a közös halászati politika keretében létrehozott tanácsadó testületek szerepe. Közös ajánlásaik kialakításakor a tagállamoknak konzultálniuk kell a tanácsadó testületekkel. Ennek eredményeként a tanácsadó testületek ajánlásainak száma a 2016. évi 56-ról 2017-re 64-re nőtt.

A közös halászati politika sikeres végrehajtásához kulcsfontosságú a tanácsadó testületek szakértelme. A Bizottság és a tagállamok e testületek elemzéseire támaszkodnak, hogy a hatályos uniós szabályok keretein belül megelőzzék vagy legalábbis enyhítsék a halászatot blokkoló helyzeteket. A tanácsadó testületek fenntartható állománygazdálkodási stratégiákat is kidolgozhatnak, ilyen például a Vizcayai-öböl és a La Manche csatorna keleti részének nyelvhalállományára vonatkozó két állománygazdálkodási stratégia, amelyek Fmfh szerinti halászatot biztosítottak, a halászok számára pedig nagyobb kvótákat eredményeztek.

1.6.A kirakodási kötelezettség

A kirakodási kötelezettség fokozatos bevezetése 2018-ban tovább haladt. A nyílt tengeri halászat, valamint a balti-tengeri és fekete-tengeri halászat már teljes mértékben a kirakodási kötelezettség hatálya alá tartozik. A tengerfenéki fajok halászatában a kirakodási kötelezettség hatálya a mennyiség tekintetében a tavalyi 35 %-ról 44 %-ra nőtt: ez az Északi-tengeren 34 %-nak, az északnyugati vizeken 51 %-nak, a délnyugati vizeken pedig 65 %-nak felel meg. A Földközi-tenger térségében a kirakodások mintegy 66 %-a tartozik a kirakodási kötelezettség hatálya alá. Ez a szám a kis méretű nyílt tengeri fajok esetében körülbelül 94 %, tengerfenéki fajok esetében 24 %, a kagylók esetében pedig 71 %. A Fekete-tengeren a kirakodási kötelezettség 2017 óta a teljes kifogható mennyiség hatálya alá tartozó fajok minden fogására vonatkozik, így a sprattra és a nagy rombuszhalra is.