Ez a javaslat a fentiekben említett nemzetközi követelmények teljesítését célozza, és bizonyos területeken meg is haladja azokat: meghatározza a maximális szankciók minimális szintjét, valamint bűncselekménynek minősíti a saját pénz mosását – amikor a bűncselekményből származó vagyont tisztára mosó személy egyben az alapbűncselekmény elkövetője –, bár a saját pénz mosásának fogalmát a jövedelem átalakítására vagy átruházására, illetve eltitkolására vagy leplezésére korlátozza. Az FATF által, illetve a Varsói Egyezményben meghatározott alapbűncselekmények listája szerinti általános bűncselekmény-kategóriákon túl a jelenlegi javaslatban szereplő lista magában foglalja a számítástechnikai bűnözést és azokat a bűncselekményeket, amelyek alapbűncselekményét uniós jogszabály határozza meg, hivatkozva a releváns uniós jogi aktusokra.

A Varsói Egyezmény a pénzmosásról szóló legátfogóbb nemzetközi egyezmény (amely rendelkezéseket tartalmaz többek között a pénzmosás büntetni rendeltségéről, a vagyonbefagyasztásról és -elkobzásról, valamint a nemzetközi együttműködésről). A Varsói Egyezmény olyan jogalkotási aktusok elfogadására kéri fel a részes feleket, amelyek elősegítik a pénzmosás megelőzését, nyomozását és büntetőeljárás alá vonását, valamint megkönnyítik a bűncselekményből származó jövedelem és a bűncselekményhez felhasznált eszközök hatékony befagyasztását és elkobzását. Az egyezmény több vonatkozásban is meghaladja az FATF ajánlásaiban foglalt követelményeket: nem vizsgálja, hogy az alapbűncselekmény a pénzmosási bűncselekmény helye szerinti ország büntetőjogi joghatósága alá tartozik-e, így lehetővé teszi az országok számára a szándékosság alacsonyabb szintjének alkalmazását, emellett előírja az országoknak annak biztosítását, hogy az alapbűncselekmény miatti korábbi vagy egyidejű büntetőjogi felelősséget megállapító ítélet, illetve az alapbűncselekmény pontos megállapítása ne képezze a pénzmosás miatti büntetőjogi felelősséget megállapító ítélet előfeltételét.

A terrorcselekményekben részt vevő egyének és csoportok bűnözői hálózatokon keresztül vagy bűncselekményekben való részvétel útján finanszírozzák tevékenységüket, majd pénzmosási technikákat alkalmaznak a pénzeszközök átalakítására, illegális eredetük eltitkolására, vagy a további műveleteik finanszírozásához szükséges források megszerzésére. Ez jelentősen növeli a szervezett bűnözés vonzerejét. Számos, Európában működő terrorista sejt bűnözői forrásokból – például kábítószer-kereskedelemből, kulturális javak tiltott kereskedelméből vagy csalárd hitelkérelmekből – jut forrásokhoz. A nagy terrorista szervezetek különböző formában bűncselekményeket is felhasználnak a terrorista cselekmények finanszírozására. Emellett a terroristák a szükséges logisztikai eszközeiket bűnszervezetektől – például hamis okmányok vagy tűzfegyverek vásárlásával – is beszerezhetik, aminek nyomán ezek a bűnözői csoportok pénzmosással legalizálhatják az ilyen ügyletekből származó nyereségüket. Egy megerősített uniós keret tehát hozzájárulna a terrorizmusfinanszírozás hatékonyabb kezeléséhez, és mérsékelné a terrorista szervezetek jelentette fenyegetést, mivel korlátozná a tevékenységük finanszírozására vonatkozó kapacitásukat.

Operatív szempontból még nagyobb jelentőséggel bír, hogy a pénzmosási bűncselekmények meghatározása, hatálya és szankciói terén mutatkozó eltérések a nemzeti hatóságok közötti, határokon átnyúló rendőrségi és igazságügyi együttműködésre, illetve információcserére is kihatnak. Az alapbűncselekmények hatályát illetően fennálló különbségek például megnehezítik, hogy egy adott tagállam pénzügyi információs egységei és bűnüldöző hatóságai összehangolják tevékenységüket más uniós joghatóságokkal a határokon átnyúló pénzmosás kezelése érdekében (pl. az adóbűncselekményekkel kapcsolatos pénzmosás tekintetében). A jelenlegi javaslat előkészítése során folytatott konzultáció keretében a bűnüldözési területen dolgozó szakemberek – többek között az Europol és az Eurojust munkatársai is – arról számoltak be, hogy az egyes tagállami jogokban nem egységes e cselekmény bűncselekménnyé nyilvánítása, ami gátolja a hatékony rendőrségi együttműködést és a határokon átnyúló nyomozásokat.

A terrorizmusfinanszírozás problémája nem új keletű kihívás. Az Európai Unió már jelenleg is több eszközzel lép fel ellene, ideértve a hatályos büntetőjogi szabályokat, a bűnüldöző hatóságok közötti együttműködést, a releváns információk cseréjét lehetővé tevő eljárásokat, valamint a pénzmosás megelőzését és leküzdését célzó jogszabályokat, amelyek megerősítése állandó törekvés.

Ezen túlmenően a mostani javaslat további olyan uniós jogi aktusokat is kiegészítene, amelyek előírják a tagállamoknak, hogy minősítsék bűncselekménynek a pénzmosás bizonyos formáit. Az irányelv részben fel fogja váltani a 2001/500/IB kerethatározatot az e javaslat hatálya alá tartozó tagállamok vonatkozásában. A kerethatározat célja a vagyonelkobzásra és a pénzmosás bizonyos formáira vonatkozó nemzeti szabályok közelítése, amelyeket a tagállamoknak az Európa Tanács pénzmosásról, a bűncselekményből származó jövedelmek felkutatásáról, lefoglalásáról és elkobzásáról szóló 1990-es egyezménye értelmében kellett elfogadniuk.

Emellett ez a javaslat megerősíti és kiegészíti a terrorista csoportokhoz kapcsolható bűncselekményekre vonatkozó büntetőjogi keretet, különösen a terrorizmus elleni küzdelemről szóló irányelvre irányuló javaslatot, amely átfogóan határozza meg a terrorizmusfinanszírozást: a terrorista bűncselekményeken túl a terrorista cselekményekhez kapcsolódó bűncselekményeket – például a terroristák toborzását, kiképzését és a terrorista propagandát – is felöleli.

A Bizottság 2016. február 2-án cselekvési tervet terjesztett elő a terrorizmusfinanszírozás elleni küzdelem további fokozásáról. Az ebben előirányzott kulcsfontosságú intézkedések között szerepel egy olyan irányelvjavaslat esetleges előterjesztésének mérlegelése, amely minimumszabályokat vezetne be a pénzmosás bűncselekményének meghatározására vonatkozóan (hogy a meghatározás a terrorista bűncselekményekre és más súlyos bűncselekményekre is kiterjedjen), valamint közelítené a szankciókat. Ez azon a megfontoláson alapul, hogy a terroristák gyakran finanszírozzák tevékenységeiket bűncselekményből származó jövedelemből, aminek folyamán pénzmosási technikákat használnak. A pénzmosás bűncselekménynek minősítése tehát hozzájárulna a terrorizmusfinanszírozás elleni fellépéshez.

A 2015 áprilisában elfogadott európai biztonsági stratégia további intézkedéseket sürgetett a terrorizmusfinanszírozás és pénzmosás elleni küzdelem terén. Kiemelve, hogy „a szervezett bűnözés elsődleges célja a profitszerzés”, az európai biztonsági stratégia a szervezett bűnözés finanszírozásával szembeni fellépésre vonatkozó bűnüldözési kapacitások megerősítését szorgalmazza, és hangsúlyozza, hogy „ nemzetközi bűnözői hálózatok jogszerű üzleti tevékenységek mögé rejtik nyereségük forrását, ezért fel kell lépni a szervezett bűnözés legális gazdaságba történő beépülése ellen”. Az európai biztonsági stratégia egyúttal a terrorizmus és a szervezett bűnözés közötti kapcsolat kezelésére is törekszik, és rámutat, hogy a szervezett bűnözés segíti a terrorizmust olyan csatornákon keresztül, mint a fegyverek szállítása, a kábítószer-csempészetből történő finanszírozás, valamint a pénzügyi piacokra való beszivárgás.

A javaslat a pénzmosás és a terrorizmusfinanszírozás elleni globális küzdelem részét képezi azáltal, hogy végrehajtja az e területtel kapcsolatos nemzetközi normákat kidolgozó és azok végrehajtását előmozdító kormányközi testület, a Pénzügyi Akció Munkacsoport (FATF) 3. ajánlását, valamint a releváns nemzetközi egyezményeket. A javaslat egyúttal az uniós szintű átfogóbb erőfeszítéseknek is része, amelyek a bűnszervezetekkel és a terrorizmus finanszírozóival szembeni megtorló intézkedések megerősítése révén küzdenek a pénzmosás és a terrorizmusfinanszírozás ellen.

A javaslat szükség esetén tovább finomítja ezeket a kötelezettségeket egyrészt a határokon átnyúló együttműködés és információcsere javítása, másrészt pedig annak érdekében, hogy a bűnözők ne fordíthassák saját előnyükre a nemzeti szabályozások közötti különbségeket (a javaslat például bűncselekménynek minősíti a saját pénz mosását – bár azt a jövedelem átalakítására vagy átruházására, illetve eltitkolására vagy leplezésére korlátozza –, és bevezeti a maximális szankciók minimális küszöbértékeit). Az alapbűncselekmények jelen javaslatban meghatározott listája az FATF ajánlásaiban, valamint a Varsói Egyezmény mellékletében foglalt alapbűncselekmény-kategóriákon alapul, két kivétellel: a javaslat szerint a számítástechnikai bűnözés és a hűtlen kezelés is alapbűncselekménynek tekintendő.

Uniós szintű fellépés hiányában a pénzmosás problémájának nagyságrendje valószínűleg jelentősen megnövekedne a következő években. Az igazságügyi és bűnüldöző hatóságok továbbra is nehézségekbe ütköznének a pénzmosás összetettebb eseteinek kezelése során, így az elkövetőknek lehetőségük nyílna arra, hogy az uniós tagállamok közül kiválasszák a számukra legkedvezőbb igazságszolgáltatási fórumot, amelynek pénzmosás elleni jogi kerete egyáltalán nem, vagy kevésbé hatékonyan és kevésbé átfogóan kezel bizonyos büntetendő cselekményeket. A folytatódó pénzmosás végső soron – a folyamatos bűnözés és a kieső adóbevételek miatt – messzemenő társadalmi költségekkel járna, és a terrorista csoportok folyamatos finanszírozását is megkönnyítené.

A több uniós tagállamot érintő, pénzmosással kapcsolatos nyomozások meglehetősen gyakoriak. Az egyik tagállam becslése szerint az összes ügy 10–15 %-a uniós dimenziójú. Két másik tagállam ezt az arányt 20 %-ra becsüli, néhány további tagállamban pedig akár a 70 %-ot is elérheti. Öt tagállam becslése szerint a pénzmosással kapcsolatos, uniós dimenziójú nyomozások aránya 38 % és 50 % közé tehető. Egy tagállam jelezte, hogy az alapbűncselekmények mintegy 50 %-át külföldön követték el.

A pénzmosás határokon átnyúló dimenziója a pénzmosási ügyekkel foglalkozó közigazgatási szervek és gyakorló szakemberek mindennapi munkája során is érzékelhető: az uniós tagállamok pénzügyi információs egységei – amelyek a pénzmosással vagy terrorizmusfinanszírozással való kapcsolat gyanúját felvető ügyletek elemzéséért, valamint az elemzési eredményeknek az illetékes hatóságokkal történő megosztásáért felelősek – rendszeres együttműködést folytatnak küldetésük teljesítése érdekében. Ezt jól szemlélteti a FIU.Net rendszeren keresztül továbbított, információmegosztás és együttműködés iránti kérelmek száma. A FIU.Net az uniós pénzügyi információs egységek közötti információcsere eszköze, amelynek révén 2014-ben 12 076, 2015-ben pedig 17 149 alkalommal valósult meg információcsere. A más uniós tagállamokat is érintő gyanús ügyletekre vonatkozó bejelentések aránya tagállamonként igen eltérő. A tagállamok zöme nem rendelkezik pontos adatokkal, ugyanakkor számos tagállam becslése szerint az illetékes hatóságokhoz eljuttatott, gyanús ügyletekre vonatkozó bejelentések 30–50 %-a uniós dimenziójú gyanús ügyletre utal.

A bűnszervezetek egyre nagyobb mértékben a jövedelmet létrehozó bűncselekmény elkövetése szerinti tagállamtól eltérő tagállamokban rejtik el és fektetik be pénzeszközeiket. Ez jócskán megnehezíti az illetékes hatóságok számára az uniós dimenziójú súlyos és szervezett bűnözés elleni, az EU egészére kiterjedő küzdelmet, emellett a belső piac működésére is kihat, mivel a jogszerűen működő vállalkozásokat hátrányba hozva torzítja a versenyt és aláássa a pénzügyi rendszer iránti bizalmat.

Az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló 21. jegyzőkönyvvel összhangban az Egyesült Királyság és Írország dönthet úgy, hogy részt vesz e javaslat elfogadásában. Erre a javaslat elfogadását követően is lehetőségük van.

A javaslat célja, hogy nemzetközi kötelezettségeket és normákat vezessen be az uniós jogrendbe, valamint a jogi keret korszerűsítése révén lehetővé tegye a pénzmosás határokon átnyúló jelenségével szembeni megfelelő fellépést. Ez segíti a tagállamokat a vonatkozó rendelkezések átültetésében és végrehajtásában.

4. a pénzmosási bűncselekmény különböző körülményeit és elemeit meghatározó javaslat (amely tartalmazza a jövedelem átalakításának/átruházásának, illetve a bűncselekményből származó jövedelem eltitkolásának, megszerzésének, birtoklásának és felhasználásának meghatározását), amely az alapbűncselekmény fajtájától függetlenül bűncselekménynek minősíti a pénzmosást, és a gondatlanságból elkövetett pénzmosást is bűncselekménynek minősíti.

Ezen túlmenően figyelembe vett más adatokat is, például az Eurostat pénzmosásról szóló aktualizált jelentését és az ECOLEF projekt megállapításait. A Bizottság továbbá e szervezetek egyéb releváns jelentéseiből is merített, amilyen például a Moneyval által 2015-ben kiadott, a bűncselekményből származó jövedelem tisztára mosásának tipológiájáról szóló jelentés.

A Bizottság a tagállamok közötti rendőrségi és igazságügyi együttműködés támogatásáért felelős uniós ügynökségekkel is konzultált.

A Bizottság ugyancsak 2016 novemberében a jogi szakmai szervezetek képviselőivel is kapcsolatba lépett, hogy kikérje véleményüket az ütemtervben bemutatott irányelvjavaslattal kapcsolatos bizottsági elképzelésekről. Az érdekelt felek alapvetően azt emelték ki, hogy a pénzmosás uniós szintű átfogó és eredményes kezeléséhez feltétlenül harmonizálni kell a pénzmosási bűncselekményeket és a szankciókat. Emellett jelezték, hogy az eltérő meghatározások gyakran akadályozták a pénzmosási bűncselekmények büntetőeljárás alá vonása céljából folytatott határokon átnyúló hatékony együttműködést. A pénzmosás, illetve a bűncselekmény meghatározásai közötti jelentős különbségek megszüntetése lehetővé tenné a bűnüldöző hatóságok közötti határokon átnyúló információcsere és együttműködés javítását. A pénzmosási bűncselekményekre kiszabható szankciók mértékének összehangolása ugyancsak hozzájárulna az eredményesebb bűnüldözéshez és elrettentéshez Unió-szerte.

2016 októberében a Bizottság konzultált a tagállamokkal a pénzmosás bűncselekménynek minősítésével kapcsolatos, meglévő nemzeti szintű rendelkezéseikről: valamennyi tagállamra vonatkozóan bekért egy naprakész információkat tartalmazó, országspecifikus adatlapot. A konzultációs folyamat eredményeit a tagállamokkal tartott, 2016. novemberi találkozó keretében tekintették át, ahol az olyan kérdések különféle megközelítéseit is megvitatták, mint például az alapbűncselekmények, a büntetőjogi felelősséget megállapító korábbi ítélet vagy az alapbűncselekmény megállapítása mint előfeltétel, a saját pénz mosásának bűncselekménynek minősítése, valamint a szankciók mértéke.

A Bizottság mérlegelte a külső tanácsadók által 2013-ban végzett felmérés eredményét, amely többek között az FATF által kiadott ajánlások – köztük a pénzmosás bűncselekménynek minősítésére vonatkozó ajánlás – tagállami teljesítését vizsgálta. A 2013-ban közzétett online kérdőívet kitöltők többsége úgy vélte, hogy a pénzmosás uniós szintű meghatározása eredményesen hozzájárulna a pénzmosás határokon átnyúló vonatkozásainak kezeléséhez. A felmérés szerint továbbá általános támogatottságot élvez az alapbűncselekmények körének harmonizálása, és az is kiderült, hogy a bűnözők az e téren fennálló különbségeket kihasználva azon tagállamokban moshatják tisztára illegális jövedelmüket, ahol a pénzmosás elleni intézkedéseket a legenyhébbnek gondolják. Ebből adódóan az illetékes hatóságok határokon átnyúló szintű gyakorlati problémákkal szembesülnek. A felmérés szerint az érdekelt felek alapvetően támogatják azt az elképzelést, hogy egy uniós intézkedés harmonizálja a saját pénz mosásának bűncselekménynek minősítését.

Az Europollal folytatott konzultációból kiderült, hogy a pénzmosás lehetséges alapbűncselekményeivel kapcsolatos eltérő álláspontok megnehezítik a pénzmosással összefüggő pénzügyi tranzakciók megakadályozását, valamint a határokon átnyúló pénzmosás büntetőeljárás alá vonását a pénzmosási tényállás azonosítása érdekében. Ezzel egyidejűleg a konzultációs folyamat keretében az Eurojust megemlítette, hogy a tagállamok nehézségekkel küzdenek a pénzmosás határokon átnyúló eseteivel kapcsolatos nyomozás és vádemelés terén, pontosan e bűncselekmény járulékos jellege miatt. Más érdekelt felek is jelezték, hogy az alapbűncselekmények tekintetében fennálló különbségek akadályozzák a határokon átnyúló együttműködést. Mivel a tagállamok gyakran csak akkor fogadják el a pénzmosással kapcsolatos nyomozások vagy vádemelések terén folytatandó együttműködésre való felkérést, ha a mögöttes alapbűncselekmény saját joghatóságukban is alapbűncselekménynek minősülne – ha azt az adott tagállam területén követték volna el –, az együttműködés nem minden esetben lehetséges, és így a bűnözők sikeresen tisztára moshatják a bűncselekményből származó jövedelmüket.

A tagállamok továbbra is különböző megközelítéseket alkalmazhatnak a pénzmosás alapbűncselekményeire vonatkozóan (pl. az alapbűncselekmény fajtájától függetlenül bűncselekménynek minősítik a pénzmosást, jegyzékbe foglalják az alapbűncselekményeket, vagy jegyzékbe foglalják a bűncselekményeket és a kapcsolódó minimális büntetéseket), ugyanakkor ez a rendelkezés tartalmazza a pénzmosás alapbűncselekményének minősülő „büntetendő cselekmények” meghatározását. Az e rendelkezésben foglaltaknak megfelelően azon büntetendő cselekmények köre, amelyek eredményeképp létrejön a pénzmosás tárgyát képező vagyon, összhangban áll a Pénzügyi Akció Munkacsoport 3. ajánlásával, miszerint az alapbűncselekmények meghatározásakor alkalmazott megközelítéstől függetlenül egyes meghatározott kategóriákba tartozó bűncselekményeket e körbe kell sorolni. Az e rendelkezésben szereplő felsorolás ugyancsak összhangban áll az Európa Tanács pénzmosásról, a bűncselekményből származó jövedelmek felkutatásáról, lefoglalásáról és elkobzásáról, valamint a terrorizmus finanszírozásáról szóló 2005-ös egyezménye (CETS 198. sz.) 9. cikkének (4) bekezdésével, amely előírja az egyezmény részes felei számára, hogy alkalmazzák a pénzmosási bűncselekményt az egyezmény függelékében szereplő alapbűncselekmények kategóriáira. A Pénzügyi Akció Munkacsoport által meghatározott kategóriák, illetve az egyezmény függelékében szereplő kategóriák megegyeznek az e javaslat 2. cikkében felsorolt büntetendő cselekményekkel, egyetlen kivétellel: a 2. cikk a számítástechnikai bűnözést is alapbűncselekménynek minősíti, az alábbiakban foglaltak szerint.

A Bizottság két évvel az irányelv végrehajtásának határideje után értékelő jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak arról, hogy a tagállamok milyen mértékben hajtották végre az irányelvnek való megfeleléshez szükséges intézkedéseket.

E tekintetben az Alapjogi Chartában rögzített számos alapvető jogot és szabadságot figyelembe kell venni. A javasolt intézkedés szempontjából kiemelkedő jelentőségű jogok többek között, de nem kizárólag a következők: a Charta I. címében foglalt jogok, a szabadsághoz és biztonsághoz való jog (a Charta 6. cikke), a tulajdonhoz való jog (a Charta 17. cikke), a hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz való jog (a Charta 47. cikke), az ártatlanság vélelme és a védelemhez való jog (a Charta 48. cikke), a bűncselekmények és büntetések törvényességének és arányosságának elvei (a Charta 49. cikke), valamint a kétszeres eljárás alá vonás és a kétszeres büntetés tilalma (non bis in idem, a Charta 50. cikke).

A rendelkezés végrehajtja a Varsói Egyezmény 9. cikkének (1) bekezdését annak meghatározása által, hogy milyen lényeges elemekből tevődik össze a pénzmosás, vagyis a büntetendő cselekményekből származó vagyon átalakítása vagy átruházása a vagyon jogellenes eredetének titkolása vagy leplezése céljából (az (1) bekezdés a) pontja), illetve a vagyon valódi jellegének, forrásának, helyének, rendelkezésre állásának, mozgásának, a hozzá fűződő jogoknak vagy tulajdonjogának titkolása vagy leplezése (az (1) bekezdés b) pontja).

Ez a rendelkezés továbbá túlmutat az FATF ajánlásán és a Varsói Egyezményen, mivel bevezeti a büntetendő cselekményből származó vagyon megszerzésének, birtoklásának és felhasználásának bűncselekménynek minősítésére vonatkozó kötelezettséget, ami a Varsói Egyezményben az adott ország alkotmányos elveitől és jogrendszerének alapfogalmaitól függő lehetőségként szerepel. A bűncselekményből származó jövedelem puszta birtoklása a tagállamok zömében nem minősül bűncselekménynek. A javaslat a tagállamok eltérő jogi hagyományait tiszteletben tartva lehetővé teszi a pénzmosás e típusának kizárását a saját pénz mosásának fogalmából (lásd alább a 3. cikk (3) bekezdésével kapcsolatban).

A Varsói Egyezménynek megfelelően a pénzmosás három típusát (átalakítás vagy átruházás, titkolás vagy leplezés, valamint megszerzés, birtoklás vagy felhasználás) szándékos elkövetés esetén kell bűncselekménynek minősíteni. A javaslat nem tartalmaz gondatlansági elemet. A Varsói Egyezmény 9. cikkének (3) bekezdése mérlegelési jogkört biztosít a felek számára az olyan esetek bűncselekménynek minősítését illetően, amikor az elkövető „a) sejtette, hogy a vagyon bűncselekményből származó jövedelem; valamint b) sejtenie kellett volna, hogy a vagyon bűncselekményből származó jövedelem.” A tagállamok eltérő megközelítéseket alkalmaznak a gondatlanságból elkövetett pénzmosásra vonatkozóan, ami a nemzeti jogi hagyományok közötti különbségeket tükrözi a bűncselekmény fennállásának feltételeként meghatározott szubjektív elemet illetően. Ezek az eltérések mindazonáltal nem okoznak érdemi problémát a határokon átnyúló együttműködés szempontjából. Mivel ez az irányelv csupán minimumszabályokat határoz meg, a tagállamok továbbra is élhetnek a gondatlanságból elkövetett pénzmosás bűncselekménynek minősítésére vonatkozó lehetőséggel.

Ezen túlmenően e rendelkezés (2) bekezdése értelmében a fentiekben említett pénzmosási bűncselekmények büntetendősége szempontjából nem számít az alapbűncselekmény miatti korábbi vagy egyidejű büntetőjogi felelősséget megállapító ítélet megléte vagy hiánya, és az sem, hogy pontosan azonosítható-e a vagyont létrehozó büntetendő cselekmény elkövetője vagy az adott büntetendő cselekmény egyéb körülményei. E rendelkezés ilyen módon végrehajtja a Varsói Egyezmény (5), (6) és (9) bekezdését annak biztosítása által, hogy a pénzmosás az alapbűncselekmény miatti korábbi vagy egyidejű büntetőjogi felelősséget megállapító ítélet hiányában is bűncselekménynek minősüljön, a vagyont létrehozó bűncselekmény pontos megállapításának követelménye nélkül.

Az Eurojust és más érintett felek jelezték, hogy az alapbűncselekmény pontos megállapítására vonatkozó követelmény lényeges akadály, amely rendkívül megnehezítheti a pénzmosás elleni, határokon átnyúló küzdelmet. Az Europol szerint a legtöbb bűnüldöző hatóság számára előírás az alapbűncselekmény bemutatása. A bűnüldöző hatóságok véleménye szerint a pénzmosási ügyekben indított nyomozásokban a gyanús pénzeszközök konkrét alapbűncselekménnyel történő összekapcsolása jelenti az első számú problémát: egy több joghatóságra kiterjedő ügyben, amelynek felderítését az Europol is támogatta, az alapbűncselekmény elkövetésének helye szerinti ország nem válaszolt a kölcsönös jogsegély iránti megkeresésekre. Az ügyben érintett valamennyi ország kiemelte, hogy a fő akadályt a pénzforrások konkrét alapbűncselekményhez való társítása jelentette.

Még azokban a tagállamokban is, ahol a pénzmosás miatti büntetőjogi felelősséget megállapító ítélet meghozatalához annak bizonyítása is elegendő, hogy a pénz nem származhat legális forrásból, az ítélet vagy a vagyonelkobzást elrendelő határozat alátámasztása érdekében rendszerint megkövetelik a bűncselekményre utaló jelek ismertetését. Következésképpen az e javaslatban érvényesített megközelítés a Varsói Egyezmény követelményével és a nemzeti gyakorlatokkal egyaránt összhangban áll.

Emellett a Varsói Egyezmény értelmében a pénzmosás büntetőeljárás alá vonásának akkor sincs akadálya, ha a jövedelmet létrehozó büntetendő cselekményt más országban követték el. A javaslat (2) bekezdésének c) pontjában foglaltak szerint nem számít, hogy a vagyont létrehozó büntetendő cselekményre egy másik tagállam vagy egy harmadik ország területén került-e sor, ugyanakkor a tagállamok mérlegelhetik a kettős büntethetőség követelményének alkalmazását, vagyis hogy az alapbűncselekménynek mind az elkövetés helye szerinti országban, mind a pénzmosási bűncselekményt büntetőeljárás alá vonó tagállamban bűncselekménynek kell minősülnie, amennyiben elkövetésére ott került volna sor.

Végül ez a rendelkezés előírja a tagállamok számára, hogy minősítsék bűncselekménynek a saját pénz tisztára mosását. Az Eurojust álláspontja szerint az a tény, hogy a saját pénz tisztára mosása nem minden joghatóságban minősül bűncselekménynek, egyes tagállamok számára megnehezítheti a büntetőeljárás alá vonható bűncselekmény megállapítását, valamint a „feketepénz” mozgásával kapcsolatos nyomozást és az ilyen pénzmozgások felderítését. E cikk (3) bekezdése tisztázza, hogy a saját pénz tisztára mosása bűncselekménynek minősítésére vonatkozó követelmény az átalakításra vagy átruházásra, valamint az eltitkolásra vagy leplezésre korlátozódik, tehát a birtoklásra és felhasználásra nem alkalmazandó. Ez a megközelítés figyelembe veszi, hogy bizonyos tagállamok a non bis in idem elv (amelynek értelmében ugyanazon személy ellen nem indítható kétszer eljárás ugyanazon büntetendő magatartás miatt) megsértésének tekintik, ha egy adott személy ellen büntetőeljárás indul egy általa elkövetett olyan bűncselekményből származó jövedelem pusztán „személyes célú felhasználása” miatt, amely bűncselekmény miatt már büntetőeljárás alá vonták őt. Másfelől, amennyiben a pénzmosási tevékenység a pénzügyi rendszeren keresztül történő átalakításra és átruházásra, valamint eltitkolásra és leplezésre is kiterjed, ezek a tevékenységek egyértelműen az alapbűncselekménytől megkülönböztethető, további bűncselekményeknek számítanak, amelyek az alapbűncselekmény által okozott káron felül további vagy más típusú károkat okoznak. Ez a megközelítés összhangban áll a tagállamok ítélkezési gyakorlatával.

4. cikk: Felbujtás, bűnsegély és kísérlet. – Ez a rendelkezés a fent említett bűncselekményekre alkalmazandó, és előírja a tagállamok számára, hogy nyilvánítsák bűncselekménynek az említett bűncselekményekhez nyújtott bűnsegély, az azokra való felbujtás, valamint azok kísérletének különböző formáit.

A pénzmosási bűncselekményhez nyújtott bűnsegély igen változatos tevékenységeket fedhet le az ilyen cselekmények elkövetésének elősegítésétől és ajánlásától kezdve az elkövetéshez nyújtott támogató szolgáltatások biztosításáig.

Ez a rendelkezés biztosítja a fent említett nemzetközi normákkal való összhangot.

Ezen túlmenően, a hatékony elrettentés biztosítása érdekében szükség van a felbujtás bűncselekménynek minősítésére, hogy büntethető legyen másoknak a fent említett bűncselekmények elkövetésére való felhívása.

5. cikk: Természetes személyekkel szembeni szankciók. – Ez a rendelkezés valamennyi bűncselekményre alkalmazandó, és előírja a tagállamok számára a hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciók alkalmazását.

A rendelkezés továbbá megállapítja a maximális szankció minimális szintjét. A 2001/500/IB kerethatározat a pénzmosás egyes típusai tekintetében már jelenleg is négy évben állapítja meg a maximális szankció alsó küszöbét. A mostani javaslat a maximális szankció minimális szintjét négy év szabadságvesztésben állapítja meg, legalábbis a súlyos esetek tekintetében. Az alsó küszöbérték meghatározása figyelembe veszi a hatályos tagállami szabályokat.

A maximális szankció minimális szintének uniós szinten történő meghatározása elősegíti a nemzetközi rendőrségi és igazságügyi együttműködést, és fokozza a szankciók visszatartó erejét. Több elemzés is rámutatott a szankciók/bírságok alacsony szintjére és az alacsony vádemelési arányra. Ennek hátterében több ok is meghúzódhat – köztük az, hogy illetékes hatóságok korlátozott hozzáféréssel, kapacitással, illetve erőforrásokkal rendelkeznek a különösen összetett ügyekkel kapcsolatos lényeges információk elérése és elemzése terén –, ugyanakkor a pénzmosási bűncselekmény szűk meghatározása, a szankciók alacsony szintje és a bizonyítás nehézségei minden bizonnyal súlyosbítják a problémát. A végrehajtás hiányosságain felül ez a helyzet maga után vonja a legkedvezőbb igazságszolgáltatási fórum kiválasztásának („forum shopping”) kockázatát, vagyis azt, hogy a bűnözők ott bonyolítják le pénzügyi tranzakcióikat, ahol a pénzmosás elleni intézkedéseket a legenyhébbnek vélik.

6. cikk: Súlyosító körülmények. – Ez a rendelkezés a 3. cikkben meghatározott pénzmosási bűncselekményekre alkalmazandó annak biztosítása érdekében, hogy súlyosító körülménynek minősüljön, ha a bűncselekményt a 2008/841/IB tanácsi kerethatározat meghatározása szerinti bűnszervezeten belül követték el, vagy ha az elkövető szakmai pozíciójával visszaélve tette lehetővé a pénzmosást.

7. cikk: Jogi személyek felelőssége. – Ez a rendelkezés a fent említett valamennyi bűncselekményre alkalmazandó, és előírja a tagállamok számára a jogi személyek felelősségének megállapítását, ami ugyanakkor nem helyettesítheti a természetes személyek felelősségének megállapítását. A rendelkezés összhangban áll a Varsói Egyezmény 10. cikkével.

A rendelkezés az egyéb uniós jogi eszközökben használt egységes megfogalmazást követi, amely szerint a tagállamok kötelesek biztosítani, hogy a jogi személyek felelősségre vonhatók legyenek az 1–4. cikkben említett olyan bűncselekményekért, amelyeket a jogi személyen belül vezető tisztséget betöltő személy követett el a jogi személy javára. Nem követelmény, hogy az ilyen felelősség kizárólag büntetőjogi jellegű legyen.

8. cikk: Jogi személyekkel szembeni szankciók. – Ez a rendelkezés a jogi személyekkel szembeni szankciókra alkalmazandó. A rendelkezés az egyéb uniós jogi eszközökben használt egységes megfogalmazást követi.

9. cikk: Joghatóság. – Ez a rendelkezés a fent említett valamennyi bűncselekményre vonatkozik, és előírja, hogy az igazságügyi hatóságok rendelkezzenek olyan hatáskörökkel, amelyek az irányelvben meghatározott bűncselekmények vonatkozásában lehetővé teszik számukra a nyomozás indítását, a büntetőeljárás lefolytatását és az ítélet meghozatalát.