P9_TA(2022)0287

Az élelmezésbiztonság kezelése a fejlődő országokban

Az Európai Parlament 2022. július 6-i állásfoglalása a fejlődő országok élelmezésbiztonságának kezeléséről (2021/2208(INI))

(2023/C 47/11)

Az Európai Parlament,

— tekintettel az Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozatának 25. cikkére, valamint Gazdasági, Szociális és Kulturális Jogok Nemzetközi Egyezségokmányának 11. cikkére, amelyek a megfelelő életszínvonalhoz való jog részeként ismerik el az élelemhez való jogot,

— tekintettel az Európai Unióról szóló szerződés 21. cikkére,

— tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 208. cikkére, amely újra megerősíti, hogy „az Unió azon politikáinak végrehajtásakor, amelyek hatással lehetnek a fejlődő országokra, figyelembe veszi a fejlesztési együttműködés célkitűzéseit”,

— tekintettel az EUMSZ 214. cikkére, amely meghatározza az EU humanitárius segítségnyújtási műveleteinek elveit és célkitűzéseit,

— tekintettel a Szomszédsági, Fejlesztési és Nemzetközi Együttműködési Eszköz (Globális Európa) létrehozásáról, a 466/2014/EU határozat módosításáról és hatályon kívül helyezéséről, valamint az (EU) 2017/1601 rendelet és a 480/2009/EK, Euratom tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló 2021. június 9-i (EU) 2021/947 európai parlamenti és tanácsi rendeletre (1),

— tekintettel a humanitárius segítségnyújtásról szóló, 1996. június 20-i 1257/96/EK tanácsi rendeletre (2),

— tekintettel a humanitárius élelmezési segélyről (COM(2010)0126) és a fejlődő országok élelmezésbiztonsági kihívásainak kezeléséhez nyújtott segítség uniós szakpolitikai keretéről (COM(2010)0127) szóló, 2010. március 31-i bizottsági közleményre,

— tekintettel „Az EU rezilienciapolitikája – Az élelmiszerválságok tanulságai” című, 2012. október 3-i bizottsági közleményre (COM(2012)0586),

— tekintettel „Az anyai és a gyermektáplálkozás előtérbe helyezése a külső támogatásokban: uniós szakpolitikai keret” című, 2013. március 12-i bizottsági közleményre (COM(2013)0141),

— tekintettel az „Uniós humanitárius segítségnyújtás: új kihívások, régi elvek” című, 2021. március 10-i bizottsági közleményre (COM(2021)0110), amely többek között a humanitárius segítségnyújtás, a fejlesztés és a béke közötti kapcsolat megerősítésére irányuló kulcsfontosságú intézkedéseket irányoz elő a sürgős segítségnyújtás és a hosszabb távú megoldások jobb összekapcsolása érdekében, valamint tekintettel az EU humanitárius tevékenységének új orientációiról szóló, 2021. december 15-i európai parlamenti állásfoglalásra (3),

— tekintettel a Bizottság 2022. március 23-i, „Az élelmezésbiztonság biztosítása és az élelmiszerrendszerek rezilienciájának megerősítése” című közleményére (COM(2022)0133),

— tekintettel az EU külső fellépéseiben a nemek közötti esélyegyenlőségről és a nők szerepének megerősítéséről szóló, 2021–2025 közötti időszakra szóló uniós cselekvési tervre (GAP III), illetve az Európai Parlament arról szóló állásfoglalására (4),

— tekintettel a Bizottság táplálkozásról szóló, 2014. július 3-i cselekvési tervére, amelynek célja, hogy 2025-ig 7 millióval csökkentse az alultápláltság miatt a fejlődésben elmaradt öt év alatti gyermekek számát (SWD(2014)0234) és az arról szóló, 2021. augusztus 12-i hatodik eredményjelentésre (SWD(2021)0229),

— tekintettel az élelmezésbiztonságról és a táplálkozásról szóló állásfoglalásaira, különösen a fejlődő országokban a gyermekek alultápláltságáról és hiányos táplálkozásáról szóló, 2014. november 27-i állásfoglalására (5), az Új Élelmezés- és Táplálkozásbiztonsági Szövetségről szóló, 2016. június 7-i állásfoglalására (6), valamint a globális célok elérése felé tett következő lépésekről és a világ táplálkozási és élelmezésbiztonsága érdekében tett uniós kötelezettségvállalásokról szóló, 2016. október 5-i állásfoglalására (7),

— tekintettel 2022. március 24-i állásfoglalására az EU-n belüli és kívüli élelmezésbiztonság biztosítását szolgáló sürgős uniós cselekvési terv szükségességéről az ukrajnai orosz invázió fényében (8),

— tekintettel „Az élelmezés- és táplálkozásbiztonság a külső támogatásokban” című, 2013. május 28-i tanácsi következtetésekre,

— tekintettel a globális élelmezés- és táplálkozásbiztonság erősítéséről szóló, 2018. november 26-i, a táplálkozásra vonatkozó cselekvési tervről szóló negyedik eredményjelentésről szóló, 2019. november 25-i, az ENSZ élelmiszerrendszerekkel foglalkozó 2021. évi csúcstalálkozóján képviselendő uniós prioritásokról szóló, 2021. május 20-i, az „Európa együtt” megközelítés részét képező, a humán fejlődés iránti elkötelezettség megerősítéséről szóló, 2021. június 14-i, valamint a „Vízügyi kérdések az Unió külső tevékenységében” című, 2021. november 19-i tanácsi következtetésekre,

— tekintettel a Tanács és a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői, az Európai Parlament és az Európai Bizottság által elfogadott, a humanitárius segítségnyújtással kapcsolatos európai konszenzusról szóló, 2008. évi együttes nyilatkozatra (9), és tekintettel a fejlesztéspolitikáról szóló 2017. évi európai konszenzusra,

— tekintettel az Egészségügyi Világközgyűlés által 2012-ben az anyákra, a csecsemőkre és a kisgyermekekre vonatkozóan 2025-re kitűzött hat globális táplálkozási célkitűzésre, amelyek: i. az alultáplált öt év alatti gyermekek számának 40 %-kal történő csökkentése, ii. a termékeny korú nők körében a vérszegény 50 %-kal való csökkentése, iii. az alacsony születési súllyal világra jött csecsemők számának 30 %-os csökkentése, iv. a túlsúlyos gyermekek száma növekedésének megelőzése, v. az első hat hónapban kizárólag anyatejjel történő táplálás arányának legalább 50 %-kal való növelése, valamint vi. a sorvadó gyermekek arányának 5 % alá csökkentése,

— tekintettel a világban az élelmezésbiztonság és a táplálkozás helyzetéről készített jelentésekre, az élelmiszerválságokról szóló globális jelentésre és a világélelmezési jelentésre, ideértve ezek 2021. évi kiadásait, az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezetének (FAO) az élelemhez való jogra vonatkozó iránymutatásaira, a FAO Világélelmezés-biztonsági Bizottságának az élelmiszerrendszerekre és táplálkozásra vonatkozó önkéntes iránymutatásaira, „Az agrárökológia 10 eleme, amely a fenntartható élelmiszer- és mezőgazdasági rendszerre való áttérést irányítja” című dokumentumra (FAO), valamint az élelmezés- és táplálkozásbiztonságnak az elhúzódó válságok idején történő biztosítására vonatkozó 2014. évi cselekvési keretre,

— tekintettel az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezetének (FAO) a globális halászat és akvakultúra helyzetére vonatkozó 2020. évi jelentésére (10),

— tekintettel az EU és a harmadik országok között létrejött fenntartható halászati partnerségi megállapodásokra,

— tekintettel az élelmezési válságok elleni globális hálózatra, amely a humanitárius és fejlesztési szereplők közös elemzésen és tudáson alapuló szövetsége a humanitárius, fejlesztési és békekapcsolatok közötti koordináció megerősítése érdekében,

— tekintettel az őslakos népek jogairól szóló, 2007. szeptember 13-i ENSZ-nyilatkozatra (UNDRIP), valamint a gazdák és más, vidéki térségekben dolgozó emberek jogairól szóló, 2018. szeptember 28-i ENSZ-nyilatkozatra,

— tekintettel az ENSZ Közgyűlésének „Alakítsuk át világunkat: a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlődési menetrend” című, 2015. szeptember 25-i határozatára,

— tekintettel az ENSZ Közgyűlésének „A táplálkozásra vonatkozó fellépések évtizede (2016–2025)” című, 2016. április 1-jei határozatára, amelynek célja, hogy a világon az éhezés és a hiányos táplálkozás megszüntetése érdekében fokozott fellépésre kerüljön sor, és biztosított legyen az egészségesebb és fenntarthatóbb táplálkozáshoz való egyetemes hozzáférés minden ember számára – tartózkodási helyétől függetlenül, bárkiről is legyen szó,

— tekintettel az ENSZ fenntartható fejlődési céljaira és azok szorosan összefüggő és integrált jellegére, különösen a szegénység minden formájának mindenhol való felszámolására irányuló 1. fenntartható fejlődési célra, az éhezés felszámolására, az élelmezésbiztonság és a jobb táplálkozás megvalósítására, valamint a fenntartható mezőgazdaság előmozdítására irányuló 2. fejlődési célra, a minden korosztály valamennyi tagjának az egészséges élet biztosítására és a jóllét előmozdítására irányuló 3. fenntartható fejlődési célra, a nemek közötti egyenlőség elérésére és valamennyi nő és lány szerepvállalásának növelésére irányuló 5. célra, a vízhez és a megfelelő higiénés körülményekhez való hozzáférés mindenki számára történő biztosítására irányuló 6. fenntartható fejlődési célra, az országokon belüli és az országok közötti egyenlőtlenségek csökkentésére irányuló 10. fenntartható fejlődési célra, a fenntartható fogyasztási és termelési minták biztosítására irányuló 12. fenntartható fejlődési célra, az éghajlatváltozás és annak hatásai elleni küzdelem érdekében sürgős fellépést célzó 13. fenntartható fejlődési célra, valamint 17. cél a végrehajtási eszközök megerősítésére és a fenntartható fejlődésre irányuló globális partnerség újjáélesztésére irányuló 17. fenntartható fejlődési célra,

— tekintettel az ENSZ Biztonsági Tanácsának 2018. évi 2417. számú határozatára, amely elítéli a polgári lakosság kiéheztetését mint hadviselési módot, valamint a polgári lakossághoz való humanitárius hozzáférés jogellenes megtagadását,

— tekintettel a biológiai sokféleséggel és az ökoszisztéma-szolgáltatásokkal foglalkozó kormányközi tudománypolitikai platform (IPBES) és az Éghajlatváltozási Kormányközi Testület (IPCC) 2020. júniusi jelentésére (11), amely kiemeli az éghajlatváltozás elleni küzdelem és a biológiai sokféleség megőrzése közötti kapcsolatot,

— tekintettel a földtulajdoni és -használati viszonyoknak, a halászatnak és az erdőgazdálkodásnak a nemzeti élelmezésbiztonsággal összefüggésben történő felelősségteljes irányítására vonatkozó, a Világélelmezés-biztonsági Bizottság (CFS) által elfogadott önkéntes iránymutatásokra (2012) és a CFS mezőgazdasági és élelmiszeripari rendszerekbe történő felelős beruházásokra vonatkozó elveire (2015),

— tekintettel a „Scaling Up Nutrition” mozgalomra (Mozgalom a táplálkozás javításáért) és az alultápláltság valamennyi formájának felszámolására irányuló munkájára, melyet a kormány által irányított kezdeményezések és az érintett országok prioritásainak támogatása révén végez, a civil társadalommal, az ENSZ-szel, az adományozókkal, a vállalkozásokkal és a kutatókkal együttműködésben,

— tekintettel a Bizottság 2021 decemberében Tokióban tartott „Táplálkozás a növekedésért” csúcstalálkozón a 2021–2024-es időszakra vonatkozóan az alultápláltság elleni küzdelem érdekében tett 2,5 milliárd EUR-s kötelezettségvállalására, valamint az EU azon folyamatos kötelezettségvállalására, hogy 2025-ig legalább 7 millióval csökkenti az alultáplált gyermekek számát,

— tekintettel a G7-ek 2021. június 13-i cornwalli csúcstalálkozóján jóváhagyott, az éhínség megelőzéséről és a humanitárius válságokról szóló megállapodásra, amelyben a G7-tagok elkötelezték magukat az éhezés elleni küzdelem és az éhínség közös fellépések révén történő elhárítása mellett,

— tekintettel eljárási szabályzata 54. cikkére,

— tekintettel a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottság véleményére,

— tekintettel a Fejlesztési Bizottság jelentésére (A9-0195/2022),

A. mivel 2014 óta lassan növekszik a mérsékelt vagy súlyos élelmiszer-ellátás bizonytalansága, és 2020-ban majdnem minden harmadik ember – 2,37 milliárd ember – nem jutott hozzá megfelelő élelmiszerhez (12);

B. mivel az élelmiszerválságok súlyossága és nagyságrendje 2020 óta a konfliktusok, a gazdasági sokkok és a szélsőséges időjárási jelenségek, illetve e tényezők kombinációja miatt nőtt, és 2021-ben közel 193 millió ember élelmiszer-ellátása volt súlyosan bizonytalan, és sürgős élelmezési segélyre volt szükségük, ami az élelmiszerválságokról szóló globális jelentés hatéves múltjában a legmagasabb szám, amelyet világszerte regisztráltak; mivel 720–811 millió ember éhezik, és öt országot tekintettek az éhínség veszélyének kitettnek, köztük Dél-Szudánt, Etiópiát, Madagaszkárt, Nigériát (16 állam és a szövetségi fővárosi terület) és Jement (13);

C. mivel az élelemhez való jog a rendelkezésre állás, a hozzáférhetőség, a megfelelőség (elegendő mennyiség és a hozzáférés stabilitása) dimenziójára utal;

D. mivel az Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezet (FAO) szerint az élelmezésbiztonság akkor valósul meg, amikor „minden ember bármikor, fizikai és gazdasági szempontból is elegendő, biztonságos és tápláló élelmiszerekhez juthat, és így táplálkozási szükségleteit kielégítve és étkezési szokásait betartva aktív és egészséges életvitelt folytathat” (14);

E. mivel az Ukrajna elleni illegális, provokáció nélkül indított és indokolatlan agresszív orosz háború tovább destabilizálta a már amúgy is törékeny mezőgazdasági piacokat, súlyosbította a Covid19 által okozott, már amúgy is súlyos helyzetet, és további nyomást gyakorolt a folyamatban lévő élelmiszerválságokra és a globális élelmezésbiztonságra, jelentősen az amúgy is magas szint fölé emelve a nemzetközi élelmiszer- és takarmányárakat; mivel ez valószínűleg növeli az élelmiszer-ellátás bizonytalanságát, a szegénységet, a társadalmi nyugtalanságot és az instabilitást számos olyan fejlődő országban, amely nagymértékben függ az ukrán és orosz búzaimporttól, tekintettel arra, hogy az Ukrajnából származó búza- és kukoricaexport negyven százaléka a Közel-Keletre és Afrikába irányul;

F. mivel a FAO szerint csaknem 50 ország függ Oroszországtól és Ukrajnától a búzaimport-szükséglet legalább 30 %-a tekintetében, és ezek közül 26 ország búzaimportjának több mint 50 %-a e két országból származik; mivel az Élelmezési Világprogram a világ búzaellátásának közel felét Ukrajnából szerezte be, és rámutatott arra, hogy az olyan országok jelenlegi élelmiszerválságai lesznek a leginkább érintettek, mint Afganisztán, Etiópia, Szíria és Jemen;

G. mivel mind Ukrajna, mind Oroszország a mezőgazdasági termékek nettó exportőrei, és mindketten vezető szerepet töltenek be az élelmiszerek és műtrágyák világpiacán, ahol az exportálható készletek gyakran néhány országban koncentrálódnak; mivel ez a koncentráció ezeket a piacokat fokozott sebezhetőségnek és volatilitásnak teheti ki; mivel Oroszország a szintetikus nitrogénműtrágyák és összetevőik vezető exportőre, Belarusz pedig a káliumalapú műtrágyák jelentős exportőre; mivel a nitrogénműtrágya ára nagymértékben függ a földgázáraktól, amely termék tekintetében Oroszország jelentős piaci pozícióval rendelkezik; mivel számos fejlődő ország már a konfliktus előtt is szembesült a magas nemzetközi élelmiszer- és műtrágyaárak negatív hatásaival;

H. mivel a FAO élelmiszerár-indexe – amely az élelmiszerek és takarmányok nemzetközi árait követi nyomon – új történelmi csúcsra emelkedett, és a további áremelkedések és az élelmiszer-infláció valószínűleg jóval meghaladja a már eddig is magas szintet;

I. mivel a FAO szerint az élelmiszerár-index 2022 februárjában rekordot döntött; mivel a FAO megállapítja, hogy az élelmiszer-infláció mögötti tényezők nem korlátozódnak a termények állapotára és az exportkínálatra, hanem az élelmiszerár-inflációt sokkal nagyobb mértékben ösztönzik az élelmiszer-termelésen kívülről, különösen az energia-, a műtrágya- és a takarmányágazatból;

J. mivel az élelmiszer-ellátás bizonytalansága Afrikában a legmagasabb, és 2020-ban Afrika lakosságának 60 %-át (799 millió embert) érintette mérsékelt vagy súlyos élelmiszer-bizonytalanság (15);

K. mivel az Európai Uniónak különös figyelmet kell fordítania a természeti katasztrófák által súlyosbított éhínséggel küzdő országokra, például Madagaszkárra, amelyet a közelmúltban heves ciklonok sújtottak, és ahol minden ötödik lakos közül kettőt súlyosan érint az élelmiszer-ellátás bizonytalansága, különösen a nagy déli régióban, ahol több mint 300 000 gyermek szenved súlyos alultápláltságban;

L. mivel a fejlődő országok számos mezőgazdasági kistermelője nem fér hozzá egészséges, tápláló és fenntartható étrendhez, tekintettel arra, hogy távoli helyen élnek, alacsony a jövedelmük, és nem férnek hozzá a változatos élelmiszerek forrásaihoz; mivel a bizonyítékok azt mutatják, hogy a kistermelői ágazatba és a regionális struktúrákba irányuló beruházások a legjobb megtérülést biztosítják a szegénység csökkentése és a növekedés szempontjából, következésképpen rámutatnak arra, hogy az erőfeszítéseket a mezőgazdasági kistermelők, és különösen a női mezőgazdasági termelők jövedelmének növelésére kell összpontosítani, és meg kell erősíteni a kiszolgáltatott közösségek rezilienciáját;

M. mivel az egészséges étrendek 2020-ban mintegy 3 milliárd ember számára megfizethetetlenek voltak a világon, és mivel az elhízás minden régióban meredeken növekszik (16);

N. mivel az alultápláltság olyan kóros élettani állapot, amelyet az alultápláltság, valamint a túlsúly és az elhízás okoz; mivel a nők és lányok egészsége szorosan összefügg jövőbeli gyermekeik fizikai és mentális egészségével, valamint tápláltsági állapotával; mivel a terhes nők és az anyák alultápláltsága növeli a terhesség alatti komplikációk, a gyermekágyi halandóság, valamint a gyermek alultápláltságának és halandóságának kockázatát; mivel az alultápláltság még mindig elfogadhatatlanul sok gyermeket érint: az öt év alatti gyermekek 22 %-a krónikus alultápláltság miatt elmaradt a fejlődésben, 6,7 %-ukat érinti a sorvadás – az akut alultápláltság egy formája – és 5,7 %-uk túlsúlyos (17), és a világjárvány hatásai miatt várhatóan magasabbak lesznek a fejlődésben való elmaradásra és a sorvadásra vonatkozó adatok;

O. mivel a vízhez való biztonságos és védett hozzáférés biztosítása szorosan kapcsolódik az élelmezésbiztonság és a táplálkozás javításához; mivel a vízhiány a világ népességének több mint 40 %-át érinti, és a vízkészletek fejlesztéséről szóló legutóbbi ENSZ-jelentés (2021) szerint világszerte több mint 2 milliárd embernek nincs közvetlen és biztonságos hozzáférése biztonságos ivóvízhez;

P. mivel a világ népességének több mint 10 %-a a halászattól és az akvakultúrától függ (18), és mivel az ENSZ szerint több mint 3 milliárd ember függ az óceánoktól az elsősorban halakból és tengeri eredetű élelmiszerekből származó fő fehérjeforrások tekintetében; mivel a kisüzemi halászat (a tenyésztett halakkal kapcsolatos ágazatokat leszámítva) a világ halászainak és halászmunkaerőinek több mint 90 %-át teszi ki;

Q. mivel a járványok rendszeres megjelenése kihívást jelent a nem nagyon ellenálló és kevésbé erős egészségügyi rendszerek számára, különösen ami a legalapvetőbb ellátás folytonosságának biztosítására való képességüket illeti; mivel az elmúlt két évben az egészségügyi rendszer erőforrásait az alultápláltsággal kapcsolatos számos, táplálkozási szempontból fontos funkciótól és alapvető egészségügyi szolgáltatástól – beleértve a terhesgondozást, a mikrotápanyag-kiegészítést, valamint a gyermekkori hasmenés, fertőzések és akut alultápláltság megelőzését és kezelését – a Covid19 elleni küzdelemre irányították át, és mivel az alultápláltsággal kapcsolatos kezelési és megelőző szolgáltatásokat továbbra sem építették be kellőképpen a nemzeti egészségügyi rendszerek alapvető gondozási csoportjaiba, és az ápolási-gondozási szolgáltatásokhoz való méltányos hozzáférés továbbra sem elégséges;

R. mivel a krónikus szegénység, az egyenlőtlenségek magas és tartós szintje és a fenntarthatatlan élelmezési rendszerek, valamint a különösen az éghajlatváltozáshoz kapcsolódó gyakoribb természeti katasztrófák az élelmiszer-ellátás bizonytalanságának és az alultápláltságnak a kiváltó okai;

S. mivel az Éghajlatváltozási Kormányközi Testület (IPCC) 2022. évi hatodik jelentése szerint az éghajlatváltozás – többek között a szélsőségek gyakoriságának és intenzitásának növekedése – csökkenti az élelmezés- és vízbiztonságot, csökkenti a terméshozamot, módosítja a legelőket és a vándorlegeltetési útvonalakat, valamint csökkenti az élelmiszerek tápértékét, akadályozva ezáltal a 2030-ig tartó időszakra szóló menetrend és annak fenntartható fejlődési céljainak teljesítésére irányuló erőfeszítéseket;

T. mivel az éghajlatváltozás még inkább kiteszi a nőket a kockázatoknak és a sebezhetőségeknek; mivel az éghajlatváltozás súlyosbítja a meglévő kihívásokat, például az élelmiszer-termelés és az élelmiszerhez való hozzáférés hirtelen elvesztését, valamint a mögöttes sebezhetőségeket, többek között súlyosbítja a szegénységet és az élelmiszer-ellátás bizonytalanságát, arra kényszerítve a közösségeket, hogy összetett válságokkal nézzenek szembe; mivel ennek következtében a táplálkozás sokszínűségének csökkenése számos közösségben növelte az alultápláltságot, különösen az őslakos népek, a mezőgazdasági kistermelők és az alacsony jövedelmű háztartások esetében, és kiemelten a gyermekek, az idősek és a várandós nők esetében;

U. mivel a FAO becslése szerint világviszonylatban a növényi genetikai sokféleség 75 %-a elveszett; mivel a széles körű genetikai erózió növeli az éghajlatváltozásnak, valamint a különböző új kártevők és betegségek megjelenésének való kitettségünket;

V. mivel a biológiai sokféleség és az ahhoz kapcsolódó szolgáltatások – a beporzás, a kártevők ragadozói, az agrárökoszisztémák erózióval, aszályokkal és árvizekkel szembeni ellenálló képességének növelése, a talajképződés és a szénelnyelés – elengedhetetlenek a fenntartható élelmiszer-termelés biztosításához;

W. mivel a biológiai sokféleség ellenálló képességének kiépítése és az ökoszisztéma integritásának támogatása továbbra is előnyökkel járhat az emberek számára, beleértve a megélhetést, az emberi egészséget és jólétet, valamint az élelmiszer-ellátást;

X. mivel növekszik a sürgős élelmezési, táplálkozási és megélhetési segítségre szorulók száma (19); mivel az élelmiszerellátás és a táplálkozás bizonytalanságának és az alultápláltságnak a fő okai – amelyek egyre súlyosbodnak – a konfliktusok, az éghajlatváltozás és a szélsőséges időjárási jelenségek, a környezetkárosodás, az emelkedő energiaárak, a vízhez való korlátozott hozzáférés, a gazdasági sokkok, a krónikus szegénység, valamint az egyenlőtlenség magas és tartós szintje – beleértve a nemek közötti egyenlőtlenséget –, az alapvető szociális és egészségügyi szolgáltatásokhoz való hozzáférés hiánya, a globális népességnövekedés és a sikertelen kormányzás, ami következésképpen migrációhoz vezethet;

Y. mivel a konfliktusok megzavarják az élelmiszerhez és az alapvető szociális szolgáltatásokhoz való hozzáférést, ami kihat a stabil egészségre, beleértve a táplálkozási szolgáltatásokat, a vízellátást, a megfelelő higiénés körülményeket és a természeti erőforrásokat, az infrastruktúrát, a termelési eszközöket és az állatállományt; mivel az élelmiszer-ellátás bizonytalansága az érintett közösségek közötti konfliktus forrása lehet, és így súlyosbítja az erőforrások szűkösségével kapcsolatos meglévő kihívásokat és feszültségeket;

Z. mivel a Covid19 a termeléstől és szállítástól kezdve az élelmiszerek tárolásáig és értékesítéséig terjedő értékláncok megzavarásához vezetett, és a mozgásra vonatkozó korlátozások csökkentették a mezőgazdasági termelők és a fogyasztók piachoz való hozzáférését, tovább akadályozva mindenki számára a megfelelő élelmiszerekhez és táplálkozáshoz való méltányos hozzáférést, valamint rávilágított az importalapú élelmiszerrendszerek ellenálló képességének hiányára és a fenntartható agrár-élelmiszeripari rendszerek fontosságára;

AA. mivel a Covid19 az egyetemes szociális védelmi minimumok hiányában a szegénység növekedéséhez vezetett; mivel a korlátozások hatással voltak azokra a napi gazdasági tevékenységekre, amelyektől sok háztartás függ, ami megnehezíti az egészséges és tápláló élelmiszerekhez való hozzáférést és az egészségügyi szükségletek kielégítését; mivel a minőségi egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés számos fejlődő országban rendkívül korlátozott, különösen a legkiszolgáltatottabb és marginalizált emberek esetében;

AB. mivel az inkluzív, hatékony, reziliens és fenntartható élelmiszerrendszerek kulcsfontosságúak a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó menetrend és annak fenntartható fejlődési céljai eléréséhez; mivel a Covid19-világjárvány rávilágított a globális élelmiszerrendszerek gyenge pontjaira, súlyosbítva az egyenlőtlenségeket, és veszélyeztetve a legkiszolgáltatottabbak életét és megélhetését; mivel a „cselekvés évtizede” elnevezésű ENSZ-kezdeményezés az embereket és a bolygót érintő globális kihívások – a szegénységtől és a nemek közötti egyenlőségtől kezdve az éghajlatváltozásig, az egyenlőtlenségig és a finanszírozási szakadék áthidalásáig – kezelése érdekében a korszakalkotó megoldások felgyorsítására szólít fel;

AC. mivel a táplálkozás fontos kérdés, amely a 17 fenntartható fejlesztési cél közül legalább 12-nek az elérését segíti elő, és elválaszthatatlanul kapcsolódik más kulcsfontosságú fenntartható fejlődési kérdésekhez, vagy azért, mert ezektől függ (pl. vízellátás, szennyvízelvezetés és higiénia, mezőgazdaság), mert lehetővé teszi őket (pl. egészségügy, foglalkoztatás), vagy mindkettő (pl. nemek közötti egyenlőség, oktatás);

AD. mivel az 1994. évi Marrákesi Egyezmény és különösen a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) mezőgazdaságról szóló megállapodása hozzájárult a mezőgazdasági régiók szakosodásához; mivel ez a szakosodás ahhoz vezetett, hogy egyes régiókban magas az export szintje, míg mások szinte teljes mértékben az importtól függenek; mivel ez a felállás nem ellenálló a válságokkal, például a háborúkkal szemben, és egyike azon tényezőknek, amelyek hozzájárulnak a jelenlegi globális élelmezési instabilitáshoz;

AE. mivel az élelmiszer-behozataltól való jelentős függés nagymértékben kiteszi a lakosságot a globális piaci volatilitásnak, különösen azon személyeket, akik jövedelmük jelentős részét napi élelmezési szükségletekre fordítják;

AF. mivel a nemzetközi piacok instabilitása az élelmiszer-ellátás bizonytalanságához vezet az erős agrárpolitikával nem rendelkező országokban, mivel az alacsony árak időszakai negatív hatással vannak a termelési kapacitásra és a behozatal növekedéséhez vezetnek, ami kiszolgáltatottá teszi a városi lakosságot a globális árak emelkedésekor;

AG. mivel az agrárpolitika elsődleges makrogazdasági politika, és mivel a globális árak szélsőséges ingadozása elleni védelem hiánya miatt az infláció okozta károk pusztítók a feltörekvő gazdaságok számára;

AH. mivel az élelmiszer-önrendelkezés az emberek és az országok azon joga, hogy meghatározzák saját mezőgazdasági és élelmiszerpolitikájukat; mivel ennek a koncepciónak az a célja, hogy lehetővé tegye minden ország számára, hogy biztosítsa az élelmet saját lakossága számára, továbbá hogy önellátó és autonóm legyen; mivel „a termelőtől a fogyasztóig” stratégia, melynek célja az, hogy csökkentse a mezőgazdasági termelők külső tényezőktől való függőségét, összhangban van a fenti fogalommeghatározással;

AI. mivel az európai zöld megállapodás és „a termelőtől a fogyasztóig” stratégia holisztikus mezőgazdasági megközelítéseket fogad el nemcsak az európai éghajlati és biodiverzitási válság megelőzése, hanem az élelmezésbiztonság biztosítása, valamint a táplálkozás és a népegészségügy javítása érdekében is; mivel mintaként szolgál a fejlesztésfinanszírozás területén történő beruházásokhoz a fejlődő országok ellenálló képességének és élelmiszer-önellátásának kiaknázása céljából;

AJ. mivel „a termelőtől a fogyasztóig” stratégia célja a mezőgazdasági inputanyagok használatának csökkentése, és különösen a vegyi növényvédő szerek általános használatának 50 %-kal, a legveszélyesebb peszticidek 50 %-kal és a műtrágyák használatának legalább 20 %-kal történő csökkentése 2030-ig;

AK. mivel a táplálkozás fontos beruházás, mivel a teljes fizikai, intellektuális és humán potenciál eléréséhez kritikus fontosságú, hogy a gyermek életének első ezer napjában egészségesen táplálkozzon; mivel az éhezés és az alultápláltság kedvezőtlenül hat a gyermekek tanulási képességére és befolyásolja az iskolából való kimaradásukat, egész életen át tartó terhet ró az egyénekre és a társadalmakra, és káros hatással van az emberi és a nemzeti gazdasági fejlődésre; mivel ezért a megfelelő táplálkozás a társadalmak jólétének sarokköve;

AL. mivel a Covid19-világjárvány csúcspontján az iskolák bezárása következtében 370 millió gyermek nem jutott hozzá biztonságos iskolai étkezéshez, amely gyakran napi egyetlen meleg ételüket biztosította, hiszen az iskolai étkeztetési programok fontos szerepet játszanak a gyermekek éhezése és az alultápláltság különböző formái elleni küzdelemben; mivel másrészről az élelmiszer-ellátás bizonytalansága zavart okoz a társadalom működésében, beleértve a családok azon képességét, hogy gyermekeiket iskolába küldjék, valamint azáltal, hogy növeli a családokra nehezedő nyomást, ami a családon belüli és nemi alapú erőszak egyik oka lehet; mivel az élelmezésjavítási intézkedésekre fordított minden egyes dollár 16 dollár megtérülést eredményez;

AM. mivel a humanitárius és fejlesztési segélyek más területeihez hasonlóan a növekvő szükségleteket nem kísérik megfelelő források, ami gyorsan növekvő finanszírozási hiányhoz vezet, ami intelligensebb és szisztematikusabb megközelítéseket, valamint a társadalmilag igazságos élelmiszerrendszerek irányába történő rendszerszintű átalakulást tesz szükségessé, mivel jelenlegi élelmiszerrendszereink súlyosbítják az egészséges, tisztességes és fenntartható táplálkozáshoz való hozzáférést akadályozó társadalmi-gazdasági és nemek közötti egyenlőtlenségeket;

AN. mivel a nők mezőgazdasági termelőként, gondozóként és termelőként kulcsszerepet játszanak a világ élelmezésében – a fejlődő országokban megtermelt élelmiszer 60–80 %-át állítják elő –, de egyenlőtlenül férnek hozzá az élelmiszerekhez, az erőforrásokhoz, a szolgáltatásokhoz és az eszközökhöz, amelyek növelik hozamukat és jövedelmüket; mivel a nem fizetett ápolási-gondozási és háztartási munka 75 %-át nők végzik, és a vidéki közösségekben és az alacsony jövedelmű országokban élő nők akár napi 14 órát töltenek gondozási munkával;

AO. mivel a nemek közötti egyenlőtlenség befolyásolja a munka megoszlását, és aránytalan és nem fizetett gondozási terhet ró a nőkre és lányokra;

AP. mivel minden szinten biztosítani kell a nők és lányok jogait és lehetővé kell tenni számukra a döntéshozatali folyamatokban való részvételt; mivel az éghajlatváltozás és a katasztrófák leginkább a nőket és a lányokat sújtják, ami a kockázatok súlyosbodása miatt fokozott kiszolgáltatottsághoz vezet;

AQ. mivel a nemek közötti egyenlőtlenségek közvetlen hatást gyakorolnak a táplálkozásra, és olyan módon alakítják a háztartásban és a közösségben az élelmiszer-dinamikát, amely befolyásolja a nők és lányok által végzett élelmiszer-termelést, az élelmiszerhez való hozzáférésüket, a képességüket, hogy saját maguk számára megfizethető élelemről, gondozásról, valamint egészségügyi és higiéniai szolgáltatásokról gondoskodjanak; és kiteheti őket a nemi alapú erőszak és a partnerkapcsolati erőszak fokozódása kockázatának;

AR. mivel a nők és a férfiak körében a nemek közötti szakadék megszüntetése a legszegényebb régiókban 2,5–4 %-kal növelheti a mezőgazdasági termelést, és 17 %-kal csökkentheti a globális éhezést;

AS. mivel a partnerországokban a mezőgazdasági munkaerő 43 %-át nők teszik ki, és ez az arány Ázsia és szubszaharai Afrika egyes országaiban eléri vagy meghaladja az 50 %-ot, miközben a mezőgazdasági földtulajdonosoknak csak kevesebb mint 20 %-a nő;

AT. mivel világszerte 608 millió családi gazdaság működik, amelyek a világ mezőgazdasági területeinek 70–80 %-át teszik ki, a világ összes gazdaságának több mint 90 %-át képviselik, és értéküket tekintve a világ élelmiszereinek mintegy 80 %-át állítják elő;

AU. mivel a világszerte előállított élelmiszerek egyharmada elveszik vagy elpazarolják; mivel a mezőgazdasági termelés fenntarthatóságának és erőforrás-hatékonyságának növelése érdekében a körforgásos gazdaság mezőgazdasági termelési rendszerekben történő megvalósítása révén az élelmiszer-veszteség és -pazarlás csökkentésére irányuló fokozott erőfeszítések kulcsfontosságúak az élelmiszer-ellátás bizonytalanságának, az alultápláltságnak és a biológiai sokféleség védelmének kezeléséhez az egész világon;

AV. mivel az élelmezés- és táplálkozásbiztonság kezeléséhez nemcsak több finanszírozásra van szükség, hanem határozott politikai fókuszra és erőfeszítésekre is;

AW. mivel egyes harmadik országok számos innovatív projektet hoztak létre, például az afrikai „Nagy Zöld Fal” kezdeményezést, amely agroökológiai projekteket támogat;

AX. mivel a Világélelmezés-biztonsági Bizottság a legfontosabb inkluzív nemzetközi és kormányközi platform, ahol valamennyi érdekelt fél együttműködik az élelmezésbiztonság és a táplálkozás mindenki számára történő biztosításának közös célja érdekében;

AY. mivel az ENSZ Közgyűlése 2017. december 20-án egy projektet fogadott el, amelynek révén a 2019–2028-as időszakot a családi gazdálkodás évtizedének nyilvánította;

AZ. mivel a mezőgazdasági termelők jogait az FAO a növénygenetikai források élelmezési és mezőgazdasági felhasználásáról szóló nemzetközi egyezménye határozta meg 2004-ben, mivel azonban a szellemi tulajdonra vonatkozó szabályok gyakran ellentétesek voltak e jogokkal, veszélybe sodorva a helyi, hagyományos és őshonos vetőmagrendszereket;

BA. mivel alapvető fontosságú, hogy az EU aktív szerepet játsszon az élelmiszer-ellátás bizonytalanságának kezelésében, mivel a globális hivatalos fejlesztési támogatás (ODA) közel felét biztosítja;

Élelmezésbiztonság és táplálkozás a Covid19 utáni helyreállítás középpontjában

1. aggodalmát fejezi ki amiatt, hogy nem haladunk jó úton a táplálkozási célok 2025-ig történő elérése, illetve az éhezés 2030-ig történő felszámolása tekintetében, és nem valószínű, hogy teljesítjük e célokat, amelyeket a 2. fenntartható fejlődési cél (az éhezés megszüntetése) tűzött ki; emlékeztet, hogy az éhezés és az élelmiszer-ellátás bizonytalansága világszerte ismét nő; aggodalommal állapítja meg, hogy 2030-ig továbbra is mintegy 660 millió ember éhezhet, többek között a Covid19-világjárvány következményei miatt; emlékeztet arra, hogy bátor intézkedésekre van szükség, különösen az élelmiszerhez való hozzáférés terén tapasztalható egyenlőtlenségek tekintetében, hogy felgyorsítsuk az éhezés megszüntetésére irányuló célkitűzés felé tett előrelépést; emlékeztet arra, hogy a hiányos táplálkozás valamennyi formájának megszüntetését, valamint a 2. fenntartható fejlődési célt (Az éhezés megszüntetése) minden politikában prioritásként kell kezelni, különös figyelmet fordítva a legkiszolgáltatottabb helyzetben lévő emberekre;

2. hangsúlyozza, hogy az élelmiszerrendszerek kulcsszerepet játszanak a szegénység felszámolásában és az 1. fenntartható fejlődési cél elérésében, miközben kezelik az alultápláltságot, valamint a túltápláltság és az alultápláltság együttélését, ami kulcsfontosságú lesz a 3. fenntartható fejlődési cél egészségügyi célkitűzéseinek eléréséhez; hangsúlyozza, hogy a 6. fenntartható fejlesztési cél elérése érdekében lehetetlen lesz fenntartható módon kezelni a vízkészleteket anélkül, hogy a mezőgazdaság központi szerepet játszana, és hogy a fenntartható halászati gazdálkodás alapvető fontosságú az óceánok és tengerek megőrzése és fenntartható hasznosítása, valamint az 14. fenntartható fejlődési cél elérése szempontjából; következésképpen emlékeztet arra, hogy az élelmiszerrendszereknek tágabb értelemben is tükrözniük kell a fenntartható fogyasztással és termeléssel kapcsolatos kötelezettségvállalásainkat a 12. fenntartható fejlődési célban, az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásra és az éghajlatváltozás mérséklésére a 13. fenntartható fejlődési célban, valamint a szárazföldi ökoszisztémák védelmére, helyreállítására és fenntartható kezelésére vonatkozóan a 15. fenntartható fejlődési célban vállalt kötelezettségeinket;

3. emlékeztet a kisüzemi halászat élelmezésbiztonságban és táplálkozásban betöltött meghatározó szerepére; hangsúlyozza, hogy a fenntartható halászati partnerségi megállapodásoknak összhangban kell állniuk a rendelkezésre álló legjobb tudományos tanácsokkal, és nem gyengíthetik a helyi élelmezésbiztonságot, és nem veszélyeztethetik a harmadik országok kisüzemi halászati ágazatait azzal, hogy közvetlen versenyre kényszerítik őket az uniós hajókkal; szorgalmazza, hogy az ágazati támogatás növelése, valamint a többletállományokra, a visszadobásokra és az elővigyázatossági megközelítésre irányuló fenntarthatósági rendelkezések révén hangolják össze a megállapodásokat a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlődési menetrenddel, valamint az EU környezetvédelmi kötelezettségeivel és a közös halászati politika céljaival;

4. hangsúlyozza, hogy a Covid19-világjárvány, valamint az azt követő gazdasági válság és a határok lezárása, továbbá a jelenlegi ukrajnai konfliktus rávilágított a globális élelmiszerrendszer sebezhetőségére; hangsúlyozza és emlékezteti az Európai Bizottságot és a tagállamokat annak fontosságára, hogy szorosabb kapcsolatokat alakítsanak ki a rövid, közép- és hosszú távú politikák között a Covid19 utáni helyreállítási tervek inkluzivitásának biztosítása érdekében, különös figyelmet fordítva a legkiszolgáltatottabb csoportokra, például a gyermekekre, a fiatalokra, a nőkre, az idősekre és az őslakos népekre;

5. sürgeti az EU-t, hogy a táplálkozásbiztonság, a szegénység csökkentése, valamint az inkluzív, fenntartható és méltányos globális ellátási láncok és fenntarthatóbb élelmiszerrendszerek elérésének eszközeként védje meg a fejlődő országok élelemhez való jogát és az önellátást; valamint a helyi és regionális piacok támogatását, különös figyelmet fordítva a nőkre és a családi gazdálkodásra azzal a céllal, hogy biztosítsák a megfizethető és hozzáférhető élelmiszer-ellátást és az erősebb szociális védőhálókat annak biztosítása érdekében, hogy a legkiszolgáltatottabbak még vészhelyzetekben vagy válsághelyzetekben is hozzájuthassanak az élelmiszerekhez;

6. emlékeztet arra, hogy Ukrajna és Oroszország fontos szereplő a globális élelmiszerexport-piacon; következésképpen Ukrajna és Oroszország számos, súlyos éhínségtől sújtott ország esetében kiemelkedő hatással bír, mivel búzájuk jelentős részét Ukrajnából vagy Oroszországból importálják;

7. hangsúlyozza, hogy ebben az összefüggésben a kormányoknak el kell kerülniük az exporttilalmakat, és meg kell határozniuk a mezőgazdasági piacok szerkezetátalakítását és szabályozását támogató intézkedéseket azok átláthatóságának növelése és az élelmiszerárak volatilitását tápláló túlzott pénzügyi spekuláció megelőzése érdekében, amely különösen háború idején mesterségesen megnövelheti a nagykereskedelmi árakat és piaci volatilitáshoz vezethet, és főként a fejlődő országokat és a legkiszolgáltatottabb népességcsoportokat érintheti;

8. határozottan elítéli a mezőgazdasági és élelmiszeripari termékekkel kapcsolatos pénzügyi spekulációt, és felhívja a Bizottságot, hogy sürgősen terjesszen elő javaslatokat e spekuláció megszüntetésére, különösen a háborúval összefüggésben, a piac és a mezőgazdasági termelés stabilitásának biztosítása érdekében; e tekintetben emlékeztet, hogy a nemzetközi mezőgazdasági piacok strukturális instabilitása számos fejlődő országban fenyegetést jelent a globális élelmezésbiztonságra és a politikai stabilitásra nézve; felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy támogassák azokat a nemzetközi szabályokat, amelyek célja a mezőgazdasági és élelmiszeripari termékekkel kapcsolatos pénzügyi spekuláció és a spekulatív gyakorlatok megszüntetése;

9. emlékeztet arra, hogy az élelemhez való jog emberi jog; átfogó és határozott uniós fellépésekre szólít fel e jog teljes körű és fokozatos érvényesítése érdekében, amely a mindenki számára elérhető élelmezésbiztonság elérésének eszköze; mély aggodalmát fejezi ki az élelmiszer-ellátás bizonytalanságának az elmúlt néhány évben tapasztalt hirtelen fokozódása miatt;

10. kiemeli, hogy az ukrajnai energiaválság és a háborút megelőző kedvezőtlen éghajlati jelenségek a mezőgazdasági nyersanyagok árának megugrásához vezettek a világpiacon, és ezzel összefüggésben fokozott és hatékonyabb élelmiszersegélyre szólít fel a sürgős segítségnyújtás és a hosszabb távú megoldások jobb összekapcsolása érdekében; felszólítja különösen az Európai Bizottságot és az uniós tagállamokat, hogy növeljék az Élelmezési Világprogramhoz való hozzájárulásukat, és tegyenek lépéseket élelmiszerrendszereink átalakítására a partnerországokban a mezőgazdasági termelés és feldolgozás sokszínűségének és minőségének támogatása, valamint a strukturális szegénység és a tartós egyenlőtlenségek – mint az élelmiszer-ellátás bizonytalanságának mögöttes okai – kezelésére irányuló intézkedések révén;

11. aggodalommal állapítja meg, hogy Ukrajna orosz inváziója tágabb értelemben olyan súlyos hatásokkal fog járni, amelyek tovább súlyosbítják az élelmiszer-ellátás jelenlegi bizonytalanságát és a Covid19-világjárvány hatásait; még nagyobb aggodalommal jegyzi meg, hogy Ukrajna az alapvető élelmiszerek, például a búza, a kukorica és a növényi olajok kulcsfontosságú előállítója; felszólítja a Bizottságot, hogy dolgozzon ki nagy horderejű intézkedéseket az élelmezésbiztonság érdekében, és ezeket rövid, közép- és hosszú távon hajtsa végre; emlékeztet arra, hogy az EU-nak biztosítania kell, hogy az élelemhez való, mindenkit megillető jog ne legyen piaci árucikk; emlékeztet arra, hogy az éhínségek olyan lehetséges következmények, amelyekre határozottan a háború folyományaként kell tekinteni, ha a globális vezetők nem hoznak ellenintézkedéseket;

12. hangsúlyozza, hogy az ukrajnai háború megmutatja, hogy az alacsony jövedelmű alapvető országok élelmiszer-ellátásuk tekintetében milyen mértékben függenek a világpiactól, élelmezésbiztonságukat néhány gabonaexportáló országra alapozzák, ami ezeket az országokat még inkább kiszolgáltatottá teszi a piaci zavaroknak és az áremelkedéseknek; emlékeztet arra, hogy az emberek élelmezése érdekében 14 alacsony jövedelmű vagy a közepes jövedelmű országok alsó sávjába tartozó ország búzájának több mint 50 %-át Oroszországból és Ukrajnából importálja, és némelyikük már most is éhínséghez hasonló körülményekkel szembesül;

13. hangsúlyozza, hogy a konfliktusok okozta sokkhatások enyhítése és az ellenálló képesség megőrzése érdekében az Ukrajnából és az Oroszországi Föderációból származó élelmiszerimporttól függő országoknak diverzifikálniuk kell élelmiszer-ellátási forrásaikat azáltal, hogy más exportáló országokra, meglévő élelmiszerkészletekre vagy hazai termelési bázisaik sokféleségének növelésére támaszkodnak;

14. felhívja az EU-t és tagállamait, hogy haladéktalanul pótolják a finanszírozási hiányt az ENSZ Kelet-Afrikára és a Közel-Keletre vonatkozó 2022. évi humanitárius felhívásaiban, mivel e két régió támogatása jelenleg 99 %-ban alulfinanszírozott; emlékeztet arra, hogy az Élelmezési Világprogramnak Kelet-Afrikában és a Közel-Keleten már csökkentenie kellett a menekülteknek és más kiszolgáltatott népességcsoportoknak járó fejadagokat a finanszírozás hiánya, az árak emelkedése és a piacon lévő kevesebb áru miatt, valamint az ukrajnai háború következtében is;

15. hangsúlyozza, hogy a bőségesen finanszírozott élelmiszer- és táplálkozási programozásnak a világjárvány utáni helyreállítási tervek középpontjában kell állnia;

16. sürgeti az EU-t, hogy a nemzetközi fejlesztési programozásában kezelje prioritásként az élelmezést és a fenntartható mezőgazdaságot, és biztosítsa a finanszírozáshoz való hozzáférést a helyi közösségek és szervezetek számára; felszólítja az EU-t, hogy fektessen be a fejlődő országokkal kialakított partnerségekkel kapcsolatos olyan intézkedésekbe és fellépésekbe, amelyek hozzáférést biztosítanak a változatos, megfizethető, biztonságos, fenntartható és kellően tápláló élelmiszerekhez, mivel az élelmiszerekbe és a táplálkozásba való beruházás a humántőke építésének, a versenyképességnek és a fenntartható fejlődési célok elérésének kulcsfontosságú eleme;

17. hangsúlyozza, hogy a szakpolitikáknak az országok által vezéreltnek, a szükségleteken alapulónak és a kontextusnak megfelelőnek kell lenniük, mivel az élelmiszerrendszerek nagyon sokfélék; emlékeztet arra, hogy elsőbbséget kell biztosítani a helyi élelmiszer-termelésnek a mezőgazdasági kistermelők finanszírozása, az emberi jogok védelme, a családi mezőgazdasági rendszerek, a szövetkezetek és a regionális ellátási láncok megerősítése révén;

18. rámutat, hogy a mezőgazdasági kistermelők a fejlődő országok fő élelmiszer-termelői, és kulcsszerepet játszanak ezen országok élelmezésbiztonságában és táplálkozásában; felszólítja az EU-t, hogy fejlesztési támogatása során kifejezetten támogassa és segítse elő a kisüzemi gazdálkodást, a családi gazdálkodást és a szövetkezeteket, ugyanakkor összpontosítson a tisztességes munkára is; hangsúlyozza, hogy a mezőgazdasági kistermelők termelésének növelése több élelmiszert jelent a globális piacon, ami alacsonyabb élelmiszerárakhoz és jobb étrendhez vezet;

19. emlékeztet arra, hogy a modern technológiával kiegészített helyi gazdálkodási hagyományok erősíthetik az egészséges és tápláló élelmiszerek előállítását; úgy véli, hogy a fejlődő országok számára lehetővé kell lenni, hogy megvédjék agrárpolitikájukat;

20. hangsúlyozza, hogy a helyi élelmiszer-termelés és -fogyasztás, amely támogatja a kisüzemi gazdálkodást és a termelők és fogyasztók számára garantálja a tisztességes árakat, csökkenti az országok importfüggőségét és a nemzetközi áringadozásokkal szembeni kiszolgáltatottságát;

21. kiemeli, hogy a fenntartható mezőgazdasági gyakorlatokra irányuló stratégiai beruházások kulcsszerepet játszhatnak a reziliensebb és fenntarthatóbb agrár-élelmiszeripari rendszerek biztosításában; ragaszkodik ahhoz, hogy az uniós beruházások összhangban legyenek a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó menetrenddel, a Párizsi Megállapodással és a Biológiai Sokféleség Egyezménnyel; üdvözli és ösztönzi az agroökológia, az agrárerdészet és a növénytermesztés diverzifikálása terén a fejlődő országokkal partnerségben végrehajtott uniós beruházásokat, és megismétli, hogy a mezőgazdaságba, erdőgazdálkodásba vagy halászatba, illetve a talajra, gyepterületekre, erdőkre, vizekre vagy tengerekre hatást gyakorló vállalkozásokba történő, uniós támogatásban részesülő beruházásoknak összhangban kell lenniük többek között a FAO/CFS által, a földtulajdonnak és -használatnak, a halászatnak, valamint az erdőgazdálkodásnak a nemzeti élelmezésbiztonság keretében történő felelősségteljes irányításához kidolgozott önkéntes iránymutatással (VGGT), valamint a FAO/CFS mezőgazdasági és élelmiszerrendszerekbe történő felelős beruházásra vonatkozó alapelveivel; támogatja, hogy a termelők és az agrár-élelmiszeripari vállalkozások uniós finanszírozásban részesüljenek az ahhoz szükséges beruházásokhoz, hogy a lehetséges élelmezésbiztonsági kockázatok kiküszöbölését célzó intézkedések végrehajtásával eleget tegyenek a veszélyelemzés és kritikus szabályozási pontok rendszere követelményeinek;

22. hangsúlyozza, hogy a rövid ellátási láncok jelentős potenciállal rendelkeznek az élelmiszerrendszer jelenlegi hiányosságainak kezelésére, és emlékeztet arra, hogy az éghajlatbarát mezőgazdaság együtt jár többek között a fosszilis tüzelőanyagoktól és a növényvédő szerek és műtrágyák használatától való függőség csökkentésével;

23. üdvözöl minden olyan nemzeti vagy regionális szintű mezőgazdasági politika végrehajtására vagy megerősítésére irányuló kezdeményezést, amelynek célja a nagyobb mértékű élelmiszer-önellátás biztosítása, és ösztönzi a fejlődő országok átállását a nagyobb mértékű önellátásra, a fenntartható agrár-élelmiszeripari rendszerek és az önellátóbb termelési rendszerek létrehozásában a mezőgazdasági termelők felelősségének és függetlenségének biztosítása révén; kéri, hogy az élelmiszer-önrendelkezéshez való jog ( 20 ) kiegészítéseként összpontosítsanak a mezőgazdaság területén a fejlődő országok élelmezésbiztonsághoz való jogának védelmére irányuló erőfeszítésekre, valamint növeljék azon képességüket, hogy kielégítsék lakosságuk táplálkozási szükségleteit;

24. hangsúlyozza a természeti erőforrásokhoz, többek között a földhöz és a vízhez való hozzáférés, valamint az ezek feletti ellenőrzés joga védelmének és előmozdításának fontosságát; sajnálatát fejezi ki amiatt, hogy a nagyarányú földszerzés számos fejlődő országban elterjedt gyakorlat; rámutat, hogy a földszerzés olyan kíméletlen gyakorlat, amely aláássa az élelmezésbiztonságot és az élelmiszer-önrendelkezést, és veszélyezteti a vidéki közösségeket;

25. megállapítja, hogy – például – a legeltetési jogok és a közösségi legelők a hagyományos földhasználati jogok körébe tartoznak, amelyek szokásjogon és nem szerzett tulajdonjogon alapulnak; hangsúlyozza mindazonáltal, hogy a vidéki lakosság szempontjából e közös jogok védelme alapvető fontossággal bír;

26. szorgalmazza a letelepedett mezőgazdasági termelő lakosság és a legeltetéses állattenyésztést folytató nomád közösségek közötti társadalmi feszültségek feloldását, különösen azokban a régiókban, ahol azokat etnikai-vallási konfliktusok is kísérik;

27. rendkívül aggályosnak tartja a fejlődő országok nagymértékű függését az elsősorban az Európai Unióból érkező élelmiszer-behozataltól, különösen, ha a behozatal támogatott termékekből áll, amelyek alacsony ára káros versenynek teszi ki a helyi mezőgazdasági kistermelőket;

28. hangsúlyozza, hogy meg kell védeni a mezőgazdasági termelők azon jogát, hogy az élelmezésbiztonság és az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás céljából fenntartsák a genetikai erőforrásokat; felszólítja a Bizottságot, hogy a fejlesztési segélyezési, kereskedelmi és beruházási politikái keretében támogassa azokat a gazdálkodási rendszereket, amelyek összhangban vannak a növénygenetikai források élelmezési és mezőgazdasági felhasználásáról szóló nemzetközi egyezmény (ITPGRFA) rendelkezéseivel, amelyek biztosítják a földművesek jogát saját vetőmagjaik és hagyományos tudásuk fenntartásához, ellenőrzéséhez, védelméhez és fejlesztéséhez;

29. hangsúlyozza, hogy következetesen együtt kell működni az országokkal, a nemzetközi és regionális szervezetekkel, a magánszektorral, a mezőgazdasági termelőkkel és a kistermelőkkel, valamint a helyi civil társadalommal és a helyi közösségekkel a kontextusfüggő, megvalósítható és szilárd nemzeti táplálkozási célok kidolgozásának, végrehajtásának és nyomon követésének támogatása érdekében; elismeri a civil társadalom kulcsszerepét, különösen a kistermelők elérésében azáltal, hogy összekapcsolják őket a képzéssel, az erőforrásokkal, a piacokkal és az értékláncokkal;

30. úgy véli, hogy az anyák és csecsemők táplálkozási szükségleteinek előnyben részesítése alapvető fontosságú a szilárd és reziliens élelmezésbiztonság garantálásához, és felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy támogassák a fejlődő országok nemzeti hatóságait a táplálkozási szolgáltatások egészségügyi rendszerekbe történő integrálásában az alultápláltság valamennyi formájának kezelése és a táplálkozási szolgáltatások folytonosságának biztosítása érdekében, különös tekintettel az akut alultápláltság korai felismerésére és közösségi alapú kezelésére, valamint a csecsemők és kisgyermekek táplálására, valamint a kapcsolódó anyai táplálkozási programokra; e tekintetben üdvözli a SUN mozgalom eredményeit és munkáját;

31. felhívja az EU-t, hogy védje meg a kistermelők földhöz és egyéb erőforrásokhoz, köztük a vetőmagokhoz való hozzáférését, illetve az azok feletti ellenőrzését, valamint a vízhez, továbbá a vidéki közösségeket a hely piacokkal, többek között a városi területekkel összekötő infrastruktúrához való hozzáférést;

32. felhívja az EU-t, hogy a mezőgazdasági termelők által irányított kutatás révén biztosítsa a tudás és a műszaki innováció megfelelő finanszírozását és közös létrehozását, beleértve a kisüzemi termelői szervezetek és a nőszervezetek támogatását, valamint közös feldolgozási és értékesítési tevékenységeiket;

33. felhívja a Bizottságot, hogy alakítson ki szoros kapcsolatokat a partnerországokkal a mezőgazdasági ismeretek megosztása céljából; kiemeli az európai mezőgazdasági ágazat szakértelmét, és hangsúlyozza, hogy a mezőgazdasági kutatás és innováció terén – többek között az Európai horizont programon keresztül – elsőbbséget kell biztosítani a partnerségeknek, és ösztönözni kell a felelős és etikus innovációkat a fenntartható mezőgazdasági gyakorlatok előmozdításához, a terméshozamok és a mezőgazdasági termelés növelése érdekében; e tekintetben szorgalmazza, hogy az igazságos átmenet során nagyobb mértékben vegyék igénybe a hagyományos helyi tudás hozzájárulását, főként a mezőgazdasági gyakorlatok, a halászat és az erdők védelme terén, elősegítve a helyi emberek és közösségek érdekeinek érvényesülését;

34. tudomásul veszi, hogy a táplálkozásról szóló cselekvési tervvel kapcsolatban elért eredményekről szóló 6. jelentés szerint a költségvetési támogatás a táplálkozás terén alkalmazott fenntartható, hatásos és az adott ország igényeire szabott beruházási mechanizmusként pozitív eredményeket hozott;

35. felhívja az EU-t, hogy a globális és nemzeti táplálkozási célokat építse be a vonatkozó fejlesztési programokba és országstratégiákba; felhívja az EU-t és tagállamait, hogy mozgósítsanak hosszú távú pénzügyi beruházásokat az élelmezés- és táplálkozásbiztonság, valamint a fenntartható mezőgazdaság, a halászat és az akvakultúra terén, és ösztönözzék a partnerországokat arra, hogy nemzeti költségvetésükből eszközöljenek több beruházást ezekben az ágazatokban;

36. sürgeti az EU-t, hogy a partnerországokkal folytatott nemzetközi fejlesztési programozásában kezelje prioritásként az élelmezésbiztonságot, a biológiai sokféleség védelmét és a fenntartható mezőgazdaságot, figyelembe véve a partnerországok sajátos helyi szükségleteit, biztosítva ugyanakkor a finanszírozáshoz való hozzáférést a helyi közösségek és az őket támogató szervezetek számára; felhívja az EU-t és tagállamait, hogy a civil társadalom részvételével értékeljék és kövessék nyomon a beruházásokat annak biztosítása érdekében, hogy azok konkrétan küzdjenek a szegénység és az élelmiszer-ellátás bizonytalansága ellen;

37. hangsúlyozza, hogy az EU fontos szerepet tölt be az élelmiszerrendszerek átalakításában annak érdekében, hogy azok ellenállóbbá, fenntarthatóbbá és méltányosabbá váljanak; hangsúlyozza, hogy „a termelőtől a fogyasztóig” stratégia ambiciózus uniós szakpolitikai keret, amely fenntarthatóbb és reziliensebb uniós agrár-élelmiszeripari rendszert mozdít elő, és támogatja az olyan, fenntartható agrár-élelmiszeripari rendszerekre való globális és méltányos átállást, amelyek az emberek, a természet és a gazdasági növekedés javát szolgálják és a biológiai sokféleséggel kapcsolatos stratégia célkitűzéseivel összhangban megőrzik a természeti erőforrásokat; emlékeztet, hogy „a termelőtől a fogyasztóig” stratégia célja, hogy csökkentse a mezőgazdasági termelők külső tényezőktől való függőségét;

38. sürgeti az EU-t és tagállamait, hogy továbbra is teljes mértékben kötelezzék el magukat az éghajlattal és a biológiai sokféleséggel, a zöld megállapodással és „a termelőtől a fogyasztóig” stratégiával kapcsolatos nemzetközi kötelezettségvállalásuk mellett, és ennek megfelelően hajtsák végre az Éghajlatváltozási Kormányközi Testület ajánlásait az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás érdekében, különösen egy olyan helyzetben, amikor a világjárvány okozta válság és az ukrajnai háború a globális élelmiszerpiac zavarokkal szembeni kiszolgáltatottságát mutatja;

39. sürgeti a Bizottságot, hogy a táplálkozásról szóló uniós cselekvési tervben vállalt kötelezettségeivel összhangban gyorsítsa fel a partnerországok támogatására irányuló erőfeszítéseket, hogy 2025-ig 7 millióval csökkentsék a fejlődésben elmaradt öt év alatti gyermekek számát;

40. felhívja az Európai Uniót, hogy továbbra is támogassa a partnerországokat abban, hogy iskolai étkeztetési programok révén helyreállítsák a sokszínű és tápláló élelmiszerek elérhetőségét az iskoláskorú gyermekek számára, miközben előmozdítják a helyben és fenntartható módon előállított élelmiszereket, és különös figyelmet fordítanak a legkiszolgáltatottabb gyermekekre; kiemeli továbbá, hogy a közbeszerzési programok hasznosak a kistermelőktől és a helyi termelőktől történő vásárlás állami támogatásának előmozdításában a tápláló élelmiszerek forgalmazás céljából történő beszerzése során;

41. üdvözli, hogy az Európai Bizottság és több tagállam az élelmiszerrendszerekkel foglalkozó csúcstalálkozót követő intézkedések keretében támogatást nyújtott a School Meals Coalition számára; megjegyzi, hogy fontos biztosítani, hogy a táplálkozást figyelembe vevő megközelítések kapcsolódjanak a fejlődő országokban végrehajtott élelmezési és egyéb egészségügyi beavatkozásokhoz;

42. emlékeztet, hogy a világon mintegy 811 millió ember éhezik, és hogy közel 2 milliárd ember krónikusan alultáplált, és hiányt szenved fontos vitaminokból és ásványi anyagokból, különösen a Szubszaharai-Afrikában és Ázsiában; emlékeztet, hogy ez különösen káros a gyermekek számára életük első 1000 napján, mivel ha hiányt szenvednek olyan alapvető mikrotápanyagok tekintetében, mint az A-vitamin, a vas vagy a cink, annak hatásai egész életükön át tartani fognak, és korlátozzák a növekedést és rontják a mentális képességeket, ami nem csak az egyéneket, hanem az egész gazdaságot is érinti; hangsúlyozza, hogy ezért az éhezés és az alultápláltság a fejlődés egyik legnagyobb akadálya;

43. üdvözli az EU által a „Táplálkozás a növekedésért” csúcstalálkozón tett kötelezettségvállalást, amely szerint 2021 és 2024 között 2,5 milliárd eurót fordít az alultápláltság elleni küzdelemre; sürgeti az EU-t, hogy vállaljon vezető szerepet e cél elérésében;

44. megjegyzi, hogy a Covid19-világjárvány rámutatott az emberek, növények és állatok egészsége, a környezeti egészség és az élelmezésbiztonság közötti összefüggésekre; rámutat, hogy az állatokat és növényeket érintő betegségek továbbra is zavart okoznak az élelmezésbiztonságban azáltal, hogy világszerte megszakítják az élelmiszer-ellátást; felszólítja az Európai Bizottságot és a tagállamokat, hogy a globális egészségszemlélet elve alapján fogjanak össze a nemzetközi közösséggel az élelmiszerrendszerek újratervezése, rezilienciájuk javítása és a jobb egészségi állapot és élelmezésbiztonság általános biztosítása céljából;

45. emlékeztet, hogy a kutatások szerint az élelmiszerrendszerek átalakítása felszabadítaná azt a 12 billió USA-dollárt, amelyet a világ rejtett élelmiszerköltségként fizet, és ezen források egy részének átirányításával megelőzhető lenne a környezet és az emberi egészség további károsítása, továbbá több felajánlást eredményezne az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás finanszírozására, amelyre a tagállamok és a vezetők a ENSZ Éghajlatváltozási Keretegyezménye feleinek 26., glasgow-i konferenciáján felszólítottak;

46. emlékeztet arra, hogy az éghajlatváltozás egyre nagyobb nyomást fog gyakorolni az élelmiszertermelésre és az élelmiszerhez való hozzáférésre, különösen a veszélyeztetett régiókban, ami aláássa az élelmezésbiztonságot és a táplálkozást; kiemeli az IPCC 2022. évi jelentésének következtetéseit, amelyek szerint a globális felmelegedés egyre inkább gyengíteni fogja a talaj egészségét és az olyan ökoszisztéma-szolgáltatásokat, mint a beporzás, növelni fogja a kártevők és a betegségek nyomását, valamint csökkenteni fogja a tengeri állati biomassza mennyiségét, aláásva ezzel az élelmiszertermelés hatékonyságát számos régióban a szárazföldön és az óceánokban; üdvözli az IPCC azon ajánlásait, amelyek szerint az éghajlatváltozáshoz az agroökológiai elvek és gyakorlatok, az agrárerdészet, a közösségi alapú alkalmazkodás, az ökoszisztéma alapú gazdálkodás halászatban és akvakultúrában történő alkalmazása és más olyan megközelítések népszerűsítése révén kell alkalmazkodni, amelyek természetes folyamatokat alkalmazva támogatják az élelmezésbiztonságot, a táplálkozást, az egészséget és a jóllétet;

A jövőbeli sokkhatásokkal szembeni ellenálló képesség kiépítése

47. emlékeztet, hogy a rezilienciaépítésnek kezelnie kell a konfliktusok és a természeti katasztrófák, így az aszályok, a ciklonok és az árvizek, valamint az egészségügyi válságok növekvő gyakoriságát és intenzitását, a biológiai sokféleség csökkenését, a strukturális egyenlőtlenségeket és a gazdasági sokkokat, amelyek gyakran összetett hatást gyakorolnak a legkiszolgáltatottabbakra; kiemeli, hogy a fenntartható mezőgazdasági gyakorlatokra irányuló stratégiai beruházások kulcsszerepet játszhatnak a reziliensebb és fenntarthatóbb agrár-élelmiszeripari rendszerek biztosításában;

48. sürgeti az EU-t, hogy mozdítsa elő az előzetes és korai fellépések kiszámítható, konkrét és célzott finanszírozását az élelmiszer-ellátás bizonytalanságának megelőzése és a hatások csökkentése érdekében, valamint fordítson figyelmet a helyi irányítású alkalmazkodásra és rezilienciára és növelje annak finanszírozását; felszólítja az EU-t, hogy erősítse meg az élelmezésbiztonságot támogató megélhetési programokat, és biztosítsa az emberek azon képességét, hogy létrehozzák és fenntartsák megélhetési eszközeiket, és fokozzák saját és a jövő nemzedékek jólétét; sürgeti az EU-t, hogy védje meg a kistermelők földhöz és egyéb erőforrásokhoz, köztük a vetőmagokhoz való hozzáférését, illetve az azok feletti ellenőrzését, valamint a vidéki közösségeket a hely piacokkal, többek között a városi területekkel összekötő infrastruktúrához való hozzáférést;

49. rámutat, hogy az élelmezésbiztonság pozitív hatást gyakorol a lakosság ellenálló képességére, és segíti az embereket abban, hogy jobban megbirkózzanak a sokkhatásokkal, a szélsőséges eseményekkel és az elhúzódó válságokkal;

50. felhívja a Bizottságot, hogy vizsgálja felül a meglévő válságkezelési terveket, különös tekintettel az élelmiszer-termelésre;

51. hangsúlyozza, hogy az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodást célzó stratégiáknak az élelmiszer-veszteség és -pazarlás csökkentésére kell irányulniuk; emlékeztet, hogy a legkevésbé fejlett és az alacsony jövedelmű országok a tárolási, csomagolási és szállítási infrastruktúrába történő nagyobb beruházások révén jelentős potenciállal rendelkeznek az élelmiszer-pazarlás csökkentése terén; hangsúlyozza, hogy a fenntarthatóság és az erőforrás-hatékonyság növelése, valamint az élelmiszer-veszteség és az élelmiszer-pazarlás lehető legnagyobb mértékű csökkentése szempontjából a körforgásos gazdaság megvalósítása nagy jelentőséggel bír a mezőgazdasági termelési rendszerekben; felhívja az Európai Bizottságot és valamennyi tagállamot, hogy hozzanak létre és hajtsanak végre az élelmiszer-pazarlás megelőzésére irányuló programokat, amelyek magukban foglalják a rövid élelmiszer-ellátási láncok előmozdítását, csökkentve az élelmiszer-pazarlás kockázatát; kiemeli, hogy fontos létrehozni és naprakészen tartani egy, az illetékes hatóságok számára hozzáférhető, a készleteket, különösen a gabonakészleteket nyilvántartó globális adatbázist egy olyan rendszer alapjainak megteremtése érdekében, amely biztosítja a folyamatos és megfelelő szintű élelmezésbiztonságot és minimálisra csökkenti az élelmiszer-pazarlást;

52. hangsúlyozza, hogy az élelmezésbiztonság az éghajlat-politikai célok elérésétől, a biológiai sokféleség csökkenése elleni küzdelemtől és az egészséges szárazföldi, part menti és tengeri ökoszisztémák biztosításától függ; rámutat, hogy ezért alapvető fontosságú a műanyag- és diffúz szennyezés elleni küzdelem;

53. hangsúlyozza, hogy a bioüzemanyag-termelés hatással van az élelmezésbiztonságra, mivel a mezőgazdasági termékeket, például a gabonaféléket, a szójababot, a repceolajat, a kukoricát és a cukornádat eltéríti az élelmiszer-termeléstől; úgy véli, hogy az élelmiszer-felhasználás optimalizálása szempontjából döntő fontosságú rugalmasabb és jobban összehangolt bioüzemanyag-politikák folytatása nemzetközi szinten, ugyanakkor ki kell használni ezen alternatív lehetőség stabilizáló potenciálját; felhívja az EU-t, hogy részesítse előnyben az élelmiszer-termelést a növényi alapú bioüzemanyag-termeléssel szemben, tiszteletben tartva a hulladékhierarchiát és figyelembe véve a lépcsőzetes felhasználás elvét a további élelmiszer-ellátás biztosítása és az élelmiszer-alapanyagok globális piacának stabilizálása érdekében;

54. megjegyzi, hogy fontos jelentőséggel bírnak az Afrika és Európa közötti, az Afrikai Unió (AU) és az EU vidéki átalakulásra vonatkozó cselekvési programjában elért eredményekre építő stratégiai kapcsolatok; emlékeztet „Az EU és Afrika közötti biztonsági együttműködés a Száhel-övezetben, Nyugat-Afrikában és Afrika szarván” című, 2020. szeptember 16-i európai parlamenti állásfoglalásra, amely felhívta a figyelmet arra, hogy gyakran az élelmiszer-ellátás bizonytalansága a terrorizmus és a fegyveres konfliktusok kiváltó oka; kéri ezért, hogy a harmadik országok biztonsági stratégiáiba teljes mértékben építsék be a humanitárius segítségnyújtás, a fejlesztés és a béke közötti kapcsolatot, amihez a helyi közösségek bevonásával támogatni kell az alapvető szolgáltatások nyújtását, beleértve az élelmezésbiztonságot is;

55. emlékeztet, hogy 2030-ra az afrikai Száhel-övezetben a Nagy Zöld Fal kezdeményezés célja 100 millió hektárnyi, jelenleg leromlott állapotú földterület helyreállítása, 250 millió tonna szén-dioxid megkötése és 10 millió munkahely teremtése a vidéki térségekben, amelyek együttesen az 17 fenntartható fejlesztési cél közül 15-öt támogatnak, csökkentik a szegénységet és az éhínséget, növelik az éghajlatváltozással szembeni helyi ellenálló képességet, javítják az egészséget és a jólétet, munkahelyeket teremtenek és fellendítik a gazdasági növekedést;

56. felkéri az EU-t, hogy terjessze ki a nemzeti szociális védelmi rendszerek – többek között a készpénzalapú, sokkhatásokra reagáló szociális segítségnyújtás – támogatását a jövedelmi egyenlőtlenségek konfliktusérzékeny módon és a „ne árts” elvvel összhangban történő kezelése érdekében, valamint hogy a legkiszolgáltatottabb helyzetű emberek vásárlóerejének növelésével biztosítsa az élelmiszerhez való hozzáférésüket;

57. támogatja egy olyan pénzügyi eszköz létrehozását, amely segítené az afrikai országokat a meglévő finanszírozási hiányok áthidalásában a szociális védelmi tervek sürgős kifejlesztése céljából; az eszközt létre lehetne hozni a „Global Accelerator on Jobs” elnevezésű, hamarosan elinduló munkahely-teremtési kezdeményezés keretében, vagy egy globális szociális védelmi alap létrehozásával;

58. hangsúlyozza a termelés, a feldolgozás és az értékesítés terén a – például a mezőgazdasági termelők közötti és a vállalkozások közötti – tudásmegosztás és társaktól való tanulás támogatásának és előmozdításának fontosságát; rámutat, hogy a mezőgazdasági és az élelmiszeripari ágazat fontos szerepet játszik a gazdaságban és a vidéki területeken a tisztességes és fenntartható munkalehetőségek biztosításában; kiemeli, hogy e tekintetben a legtöbb esetben kisüzemekről és családi gazdaságokról van szó; felhívja a figyelmet a termékek minőségének javítását és diverzifikációjuk növelését támogató intézkedések és eszközök előmozdításának és megerősítésének, a mezőgazdasági gyakorlatok fenntartható korszerűsítésének, valamint a mezőgazdasági termelők biztonságos munkakörülményeinek és a rezilienciájukat erősítő intézkedések fontosságára;

59. megjegyzi, hogy a nemek közötti egyenlőtlenségek korlátozzák a mezőgazdaság termelékenységét és hatékonyságát, és ezért aláássák a fejlődést; emlékeztet, hogy a nők társadalmi szerepvállalásának növelése kulcsfontosságú a táplálkozás, az élelmezésbiztonság és a rezilienciaépítés szempontjából; rámutat, hogy a nők és lányok szerepének megerősítése továbbra is kihívást jelent a mezőgazdaság, valamint az élelmezés- és táplálkozásbiztonság számára; felhívja az Európai Bizottságot és a tagállamokat, hogy támogassák a nők vállalkozói készségét, foglalkoztatását és politikai képviseletét, biztosítsák a nemi dimenzió beépítését az élelmezésbiztonság irányításába, és biztosítsák a nők részvételét az e területtel kapcsolatos döntéshozatali folyamatban, beleértve a hátrányos megkülönböztetést elszenvedő kisebbségekhez tartozó nőket is;

60. sürgeti az EU-t és tagállamait, hogy különösen fejlesztési támogatás révén törekedjenek a nők hátrányos megkülönböztetésének kezelésére, különösen a női mezőgazdasági termelők földhöz, termelési erőforrásokhoz és pénzügyi szolgáltatásokhoz való hozzáférése tekintetében; emlékeztet, hogy például Afrikában a mezőgazdasági munkák mintegy felét a nők végzik, miközben a női mezőgazdasági termelők elsősorban olyan kis- vagy önellátó gazdálkodók, akik nem rendelkeznek megfelelő hozzáféréssel az információkhoz, a hitelekhez, a földhöz, az erőforrásokhoz és a technológiához; ösztönzi a nők és a lányok öröklési jogának előmozdítását, és felszólítja az EU-t, hogy támogassa partnerországokat különösen azon a téren, hogy elismerjék a nők teljes jogát a földtulajdonhoz; sürgeti az Európai Bizottságot és a tagállamokat, hogy mozdítsák elő a mezőgazdaságnak, az akvakultúrának és az élelmiszerrendszereknek a nemek közötti egyenlőség szempontjából transzformatív megközelítését a vidéki nők kapacitásainak fejlesztésével, méltányosabb földtulajdoni és -használati törvényeket célzó specifikus szakpolitikai reformokkal, valamint a nők gazdasági szerepére és finanszírozási eszközökhöz való hozzáférésére irányuló specifikus kezdeményezésekkel, a nemek közötti egyenlőségre vonatkozó III. uniós cselekvési tervvel összhangban;

61. megjegyzi, hogy a strukturális hátrányok ellenére a vidéken élő nők állítják elő a világ élelmiszereinek több mint felét; hangsúlyozza, hogy sürgősen javítani kell a vidéken élő nők földhöz, termelési erőforrásokhoz, eszközökhöz és piacokhoz való hozzáférését és ezek feletti ellenőrzését, ami az élelmezésbiztonság világszerte történő javításának szükséges feltétele; sürgeti az Európai Uniót, hogy fordítson különös figyelmet a vidéken élő nőkre és gazdasági, társadalmi és politikai szerepvállalásukra; emlékeztet arra, hogy a Világélelmezés-biztonsági Bizottságnak (CFS) a földtulajdon és -használat felelősségteljes irányítására vonatkozó önkéntes iránymutatására, amely jó eszközként szolgál a szokásokon és hagyományon alapuló öröklési rendszerek akadályainak leküzdésére, és biztosítja, hogy a nők jobban megismerjék törvény adta jogaikat ( 21 )

62. emlékeztet, hogy a mezőgazdaság biológiai sokféleségébe való beruházás stratégiai fontosságú az egészséges táplálkozás, az étrend minősége és változatossága, valamint a megfelelő tápanyagbevitel biztosítása érdekében; hangsúlyozza, hogy a mezőgazdasági diverzifikáció és a különböző élelmiszernövények önellátó termelése révén különösen a nők és a lányok juthatnak hozzá nagyobb valószínűséggel a minimálisan változatos és a megfelelő mikrotápanyagokat biztosító étrendhez ( 22 )

63. emlékeztet a vidék átalakításának és a helyi, regionális és átlátható értékláncok megerősítésének fontosságára annak érdekében, hogy fenntartható munkahelyeket hozzanak létre, elkerüljék az emberi jogok megsértését, és mérsékeljék az éghajlatváltozást; hangsúlyozza, hogy a fiatalokat és a nőket támogatni kell, nevezetesen képzéssel, a hitelekhez és a piacokhoz való hozzáféréssel; kéri, hogy vonják be őket az agrárpolitika kialakításába, és támogassák a közös fellépést a kistermelők szervezetein keresztül;

64. emlékeztet arra, hogy az alultápláltsággal szemben az oktatás és a figyelemfelkeltés a fenntartható életmód és a sikeres társadalom alapvető előfeltétele;

65. üdvözli a Világélelmezés-biztonsági Bizottság folyamatos munkáját a nemek közötti egyenlőségre, valamint a nők és lányok élelmezésbiztonságban és táplálkozásban betöltött szerepének növelésére irányuló önkéntes iránymutatással kapcsolatban;

66. emlékeztet, hogy többek között az éghajlatváltozás és a biológiai sokféleség csökkenése is veszélyezteti a globális élelmezésbiztonság garantálására való képességünket, és további nyomást gyakorol a már amúgy is sérülékeny élelmiszerrendszerekre; felszólít a környezetkímélő élelmiszer-termelésre, például az agroökológiára és az éghajlatváltozás hatásaival szemben reziliens alkalmazkodásra, valamint a természetes ökoszisztémák megőrzésére és helyreállítására az éghajlati kockázatok csökkentése, az éghajlati válság kezelése, a biológiai sokféleség csökkenésének megállítása, és ezáltal a fenntartható agrár-élelmiszeripari rendszerek ellenálló képességének megerősítése érdekében; e tekintetben kéri a Bizottságot és a tagállamokat, hogy támogassák a partnerországokat a fenntartható mezőgazdasági gyakorlatok és innovatív megoldások elfogadásában, beleértve a kibocsátáskereskedelmi rendszer árveréseiből és a CBAM-tanúsítványokból származó bevételeknek az éghajlatváltozással szembeni ellenálló képességük, az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásra és az éghajlatváltozás mérséklésére irányuló képességeik növelésére való felhasználását, fenntarthatóbb élelmiszerrendszerek létrehozása céljából;

67. kéri a Bizottságot és a tagállamokat annak biztosítására, hogy az új NDICI eszköz keretében nyújtott finanszírozás tartalmazzon egy olyan, emberi jogokon alapuló megközelítést, amely a helyi közösségeket és az őslakos népeket helyezi az éghajlat-politikai, környezetvédelmi és fejlesztési erőfeszítések középpontjába; fontosnak tartja, hogy különös figyelmet fordítsanak a mezőgazdasági kistermelőkre, akik általában kevésbé képesek alkalmazkodni az éghajlatváltozás hatásaihoz; üdvözli e tekintetben az ENSZ közelgő cselekvési tervét, amelynek célja, hogy az elkövetkező öt évben a szélsőséges időjárás és az éghajlatváltozás elleni korai figyelmeztető szolgáltatások általános lefedettségét érje el, és amelyet a Meteorológiai Világszervezet az ENSZ éghajlatváltozási konferenciáján (COP 27) Egyiptomban fog bemutatni; emlékeztet, hogy az ENSZ élelmiszerrendszerekkel foglalkozó csúcstalálkozójáért felelős különmegbízott hangsúlyozta a mély kölcsönhatást az éghajlat és az élelmiszerek között;

68. kéri a Bizottságot, hogy nyújtson támogatást a fejlődő országoknak az érzékeny és fiatal iparágaik fejlesztése és védelme, az élelmezésbiztonság előmozdítása, a mezőgazdaságban az éghajlatváltozás mérséklésének támogatása, valamint a mezőgazdasági termékek exportjára vonatkozó uniós és nemzetközi fenntarthatósági előírások betartása érdekében;

69. úgy véli, hogy fontos segítséget nyújtani a fejlődő országoknak abban, hogy olyan mezőgazdasági és élelmiszerügyi közpolitikákat vezessenek be, amelyek képesek kielégíteni gyorsan növekvő népességük szükségleteit; hangsúlyozza, hogy az élelmezésbiztonsági politikának elsősorban arra kell irányulnia, hogy az egész évben elegendő, tápláló, biztonságos és megfizethető élelmiszert biztosítson polgárai számára fenntartható módon, egyúttal tisztességes jövedelmet és életszínvonalat garantálva a mezőgazdasági termelők számára; megjegyzi, hogy a közös agrárpolitika története során az exporttámogatások megszüntetése és a közvetlen kifizetések termeléstől való függetlenítése jelentősen csökkentette a dömping kockázatát a harmadik országok piacain; felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy nyújtsanak több támogatást a fejlődő országok élelmezésbiztonságát biztosítani képes mezőgazdasági fejlesztések számára, és határozottan növeljék a területi vidékfejlesztésbe történő befektetéseiket;

70. kiemeli, hogy az élelmiszerrendszerek az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának fontos mozgatórugói; megjegyzi, hogy az élelmiszerrendszerek éghajlatváltozással szembeni ellenálló képességének kiépítéséhez az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodást és a katasztrófakockázat-csökkentést és -kezelést be kell építeni a rövid, közép- és hosszú távú politikákba; felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy támogassák a fejlődő országokat ebben a folyamatban;

71. felszólítja az Uniót, hogy védje meg a kistermelők hozzáférését a termőföldhöz és egyéb erőforrásokhoz – többek között a vetőmaghoz, infrastruktúrához és vízhez –, valamint az azok fölötti ellenőrzését;

72. felhívja az Uniót, hogy biztosítsa a közbeszerzések során az agroökológiai termelés előnyben részesítését, a kistermelőknek kedvező élelmiszerbiztonsági szabályokat, a hazai piacok védelmét az alacsony árú importtal szemben, valamint a fogyasztók oktatását és a szociális védelmet, a tápláló helyi élelmiszerek fogyasztásának fokozása érdekében;

73. felhívja az EU-t, hogy a Szomszédsági, Fejlesztési és Nemzetközi Együttműködési Eszköz (Globális Európa) keretében alakítsa programozását annak érdekében, hogy aktívan támogassa a fenntartható élelmiszerrendszerekre való globális átállást, amelyek megfizethető, egészséges és tápláló, méltányos, reziliens, jogokon alapuló és környezeti szempontból fenntartható étrendet tudnak biztosítani, különös figyelmet fordítva a nők szükségleteire, és csökkentve az élelmiszer-termelés által a földhasználatra és a vízhasználatra nehezedő nyomást;

74. hangsúlyozza, hogy az éghajlatváltozás hatásai kritikus negatív hatást gyakorolnak a fejlődő országok élelmezésbiztonságára, és hogy az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás elengedhetetlen a reziliens, fenntartható élelmiszerrendszerek biztosításához; sajnálja, hogy a fejlett országok megsértették a 2009. évi koppenhágai megállapodásban tett azon kötelezettségvállalást, hogy kiszámítható és megfelelő finanszírozást biztosítanak a fejlődő országok éghajlat-politikai fellépéséhez, különös tekintettel az alkalmazkodási szükségletekre, amelyeknek 2020-ban el kellett volna érniük az 100 milliárd dollárt; felhívja az EU-t, hogy fokozza az éghajlatváltozás elleni küzdelem finanszírozását az NDICI–Globális Európa eszköz keretén kívül, többek között a kibocsátáskereskedelmi rendszer árveréseiből és a CBAM-tanúsítványokból származó bevételek ambiciózus felhasználása révén;

75. sürgeti a Bizottságot, hogy támogassa a partnerországok agroökológiai átmenetét annak érdekében, hogy egész évben tápláló, biztonságos, változatos és megfizethető élelmiszereket biztosítsanak mindenki számára, megőrizve a biológiai sokféleséget, növelve az éghajlatváltozás hatásaival szembeni rezilienciát és megerősítve a társadalmi kohéziót a társadalmi egyenlőtlenségek csökkentése révén; felhívja a Bizottságot, hogy támogassa a helyi élelmiszer-hálózatok kialakítását a helyi termelés és fogyasztás garantálására, amely előmozdítja a helyi munkahelyteremtést, garantálja a tisztességes árakat a termelők és fogyasztók számára, valamint csökkenti az országok importfüggőségét és a nemzetközi áringadozásokkal szembeni kiszolgáltatottságát;

76. hangsúlyozza, hogy az uniós beruházásoknak és beavatkozásoknak szigorú előzetes értékeléseken, teljes átláthatóságon és a beruházás vagy beavatkozás által érintett érdekelt felek – köztük a civil társadalmi szervezetek – bevonásán kell alapulniuk a méltányos fellépés kialakítása, valamint a nemzeti és helyi szintű kapacitások, többek között a nem állami szereplők kapacitásainak megerősítése érdekében; ragaszkodik annak felismeréséhez, hogy kontextusfüggő intézkedésekre van szükség a fenntarthatóbb mezőgazdasági és élelmiszerrendszerek megvalósításához a partnerországokban;

77. kéri a táplálkozásról szóló uniós cselekvési terv felülvizsgálatát annak érdekében, hogy az kezelje az alultápláltság minden formáját a humanitárius és fejlesztési kontextusokban, és új, ambiciózus politikai és pénzügyi kötelezettségvállalásokat tartalmazzon;

78. megjegyzi, hogy a korai életkorban bekövetkező akut hiányos táplálkozás miatt 45 millió öt év alatti gyermek szenved sorvadásban, azaz a testmagasságához képest kis testsúllyal rendelkezik; emlékeztet arra, hogy a túlsúlyosság és az elhízás rekordszintű a felnőttek, serdülők és gyermekek körében, ami világszerte 2 milliárd embert érint, és ezek 70 %-a alacsony és közepes jövedelmű országokban él; emlékeztet arra, hogy a túlsúlyossághoz és az elhízáshoz az étrenddel összefüggő betegségek, köztük nem fertőző betegségek kockázata társul, mivel a hiányos táplálkozás fejlettségi szinttől függetlenül minden nemzet számára kihívást jelent; ennek nyomán számos országban jelenleg a hiányos táplálkozás legalább két típusából következő „kettős teher” tapasztalható, azaz az alultápláltság, valamint a túlsúlyosság és az elhízás egyidejűleg jelen van; felhívja az Európai Bizottságot, hogy vizsgálja felül az élelmezésbiztonságra vonatkozó 2010-es szakpolitikai keretet és a 2013-as táplálkozáspolitikai keretet, amint azt az uniós tagállamok a globális élelmezés- és táplálkozásbiztonság erősítéséről szóló 2018. évi tanácsi következtetésekben kérték;

79. felhívja a Bizottságot annak biztosítására, hogy a mezőgazdaságba, a gazdaságfejlesztésbe, az éghajlatvédelembe és az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásba, az egészségvédelembe, az egészségügybe és más ágazatokba történő uniós beruházások során teljes mértékben vegyék figyelembe a táplálkozás kérdését; támogatja a 2010-es globális egészségügyi stratégia felülvizsgálatát, és kéri a hiányos táplálkozás elleni küzdelem beemelését a felülvizsgált dokumentumba; nagyobb pénzügyi támogatást kér az erős és reziliens egészségügyi rendszerek kiépítéséhez, hogy sikerüljön megtörni a hiányos táplálkozás és az alultápláltság generációkon átívelő ördögi körét;

Kiegészítő uniós humanitárius és fejlesztéspolitikai válaszintézkedések

80. kitart amellett, hogy fokozni kell az élelmiszerválsággal küzdő vagy konfliktus sújtotta országok számára biztosított humanitárius segítségnyújtást; megállapítja, hogy a nemzetközi közösségnek, ezen belül az Európai Uniónak törekednie kell arra, hogy csökkentse a humanitárius szükségletek és a világszerte rendelkezésre álló erőforrások közötti növekvő szakadékot; elítél minden olyan fellépést, amely az élelemhez való hozzáférést az elnyomás eszközeként vagy háborús fegyverként használja, és emlékeztet az emberiesség, a semlegesség, a pártatlanság és a függetlenség négy humanitárius alapelvére;

81. hangsúlyozza, hogy a humanitárius segítségnyújtás a meglévő kapacitások túlterheltsége esetén, a közvetlen életveszélyt jelentő helyzetek kezelésére mozgósítható, míg ezzel egyidejűleg más típusú segélyekből finanszírozott megoldásokra is törekedni kell az élelmiszer-ellátás bizonytalanságát előidéző hosszú távú okok kezelésére;

82. üdvözli az első európai humanitárius fórum megünneplését, amelynek célja, hogy tovább erősítse a humanitárius reagálás hatását, és biztosítsa a segélyek célba juttatásának hatékonyságát és eredményességét, és üdvözli azt a döntést, hogy a fórumot a humanitárius naptárban évente megrendezett eseménynek nyilvánítsák; hangsúlyozza az „Európa együtt” együttműködés fontosságát a világméretű humanitárius élelmezésbiztonsági válság kezelése szempontjából;

83. felhívja az uniós tagállamok kormányait, hogy diplomáciai úton előzzék meg a konfliktusokat, számolják fel a hiányos táplálkozás valamennyi formáját, és fektessenek be többet a konfliktusmegelőzésbe, különös figyelmet fordítva a nőkre és lányokra, miközben teljes mértékben alkalmazzák az ENSZ Biztonsági Tanácsának 1325. sz. határozatát; emlékeztet arra, hogy a humanitárius segítségnyújtást mentesíteni kell a nemzetközi szankciók alól; hangsúlyozza, hogy a fejlesztési együttműködésen belül fenntartható közép- és hosszú távú megoldásokat kell találni az élelmiszer-ellátás bizonytalanságát kiváltó okok kezelésére;

84. emlékeztet arra, hogy a világkereskedelemben forgalmazott búza mintegy 30 %-át, az árpa 32 %-át, a kukorica 17 %-át, valamint a napraforgómag-olaj több mint 50 %-át és a napraforgómag 20 %-át Ukrajna és Oroszország állítja elő; hangsúlyozza, hogy az ukrán kivitel csökkenése vagy kiesése hatással lesz az ukrán termeléstől erősen függő országokra, többek között a már jelenleg is az élelmiszer-ellátás bizonytalanságával küzdő országokra, amelyek – mint például Afrika esetében – kiszolgáltatottak az ellátási sokkokkal és az áremelkedésekkel szemben; felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy nemzetközi partnereikkel és az érintett nemzetközi intézményekkel együttműködve sürgősen mérjék fel az élelmiszer-importőr országok fizetésképtelenné válásának megelőzésére rendelkezésre álló valamennyi eszközt, beleértve a közvetlen finanszírozást és adósságuk átütemezését is; hangsúlyozza annak fontosságát, hogy alapértelmezett lehetőségként a támogatásalapú finanszírozást részesítsék előnyben, különösen a legkevésbé fejlett országok esetében;

85. támogatja a humanitárius segélyek, a fejlesztés és béketeremtés közötti kapcsolatok folyamatban lévő megvalósítását; kiemeli, hogy ezt az elvet továbbra is be kell építeni a humanitárius segítségnyújtásba, valamint a tényeken alapuló bevált gyakorlatokra vonatkozó egyértelmű iránymutatásokra támaszkodó élelmezésbiztonságra és táplálkozásra vonatkozó programozásba;

86. üdvözli az EU és az ENSZ római székhelyű ügynökségei, nevezetesen a FAO, a WFP és az IFAD arra irányuló munkáját, hogy megelőző intézkedéseket hajtsanak végre annak érdekében, hogy megelőzzék a válságokat, mielőtt azok lesújtanak, és megvédjék a legkiszolgáltatottabb csoportokat az éghajlati és emberi eredetű katasztrófáktól; szorgalmazza a helyi szereplőkkel folytatott koordinációs mechanizmusok megerősítését, valamint a rövid távú megelőző intézkedések és a hosszabb távú kormányzati programok közötti szorosabb kapcsolat kialakítását; emlékeztet arra, hogy az inkluzív megelőző intézkedéseknek kontextusfüggőnek és helyi irányításúnak kell lenniük, és biztosítaniuk kell, hogy a legkiszolgáltatottabbak döntéshozatali szinten is hallathassák hangjukat sajátos szükségleteik kielégítése tekintetében;

87. támogatja az EU aktív szerepét az élelmezési válságok elleni globális hálózatban, és felszólít a hálózat működőképesebbé tételére, különösen regionális és nemzeti szinten; felhívja a tagállamokat, hogy sokrétű és több ágazatot átfogó beavatkozások, a reziliencia és az ismeretek építése, valamint a humanitárius segítségnyújtás, a fejlesztés és a béke közötti kapcsolat megvalósítása révén erősítsék meg az élelmiszerválságok elleni globális hálózatot az élelmiszerválságok kezelésére irányuló munkája során; ennek keretében felhívja az Európai Bizottságot és a tagállamokat, hogy működjenek együtt a fejlődő országokkal az egyes országok által irányított innovatív politikák és stratégiák kidolgozásában és végrehajtásában az élelmiszer-ellátás bizonytalanságának kezelése, a gazdasági befogadás fokozása és a fenntarthatóbb élelmiszerrendszerek megvalósítása érdekében;

88. felhívja a figyelmet arra, hogy javítani kell a korai előrejelző rendszereket, a korai fellépésre vonatkozó protokollokat és a felügyeleti mechanizmusokat annak biztosítására, hogy az időszerű reagálás elég korai szakaszban megtörténjen ahhoz, hogy enyhítse a veszélyek élelmezésbiztonságra gyakorolt hatását, és a megelőző humanitárius fellépés révén a reaktív helyett proaktív életmentő beavatkozásokra kerüljön sor; támogatja az Élelmezésbiztonsági Bizottságot mint az élelmezésbiztonsággal és táplálkozással foglalkozó leginkluzívabb nemzetközi és kormányközi politikai platformot;

89. felhívja a Bizottságot, hogy biztosítsa a táplálkozás több ágazatot átfogó megközelítését, és kezelje prioritásként az élelmezésbiztonság és a táplálkozás kérdésének beépítését az egészségügybe, az oktatásba, a vízellátásba, a megfelelő higiénés körülményekbe és a higiéniai intézkedésekbe annak biztosítása érdekében, hogy a Szomszédsági, Fejlesztési és Nemzetközi Együttműködési Eszköz (Globális Európa) keretében nyújtott hivatalos fejlesztési támogatás legalább 20 %-át a társadalmi befogadásra és a humán fejlődésre fordítsák;

90. kéri, hogy a táplálkozást emeljék be az egyetemes egészségügyi ellátásba, mivel az alapvető fontosságú a hiányos táplálkozás felszámolásához, és az egyetemes egészségügyi ellátás csak akkor érhető el, ha a táplálkozással kapcsolatos alapvető intézkedéseket alapvető egészségügyi szolgáltatásokként ténylegesen beépítik az egészségügyi rendszerekbe, és kiemelten kezelik azokat; emlékeztet arra, hogy az egyetemes egészségügyi ellátás egész életen át kritikus fontosságú az emberek, különösen a leginkább rászorulók és a társadalom peremére szorult személyek számára, és azt a lakosság egészségügyi szükségleteihez kell igazítani; emlékeztet arra, hogy ez támogatható a csecsemők és kisgyermekek optimális és biztonságos – többek között szoptatással történő – táplálásának biztosításával, a kiegyensúlyozott és egészséges étrend – többek között iskolai étkeztetés révén történő – biztosítására irányuló törekvéssel, a táplálkozással kapcsolatos, szakképzett oktatók által nyújtott oktatás biztosításával és a kapcsolódó magatartásbeli változásra irányuló tanácsadással, a táplálkozásnak az egészségügyi ágazat költségvetésébe való bevonásával, az időben történő fellépést lehetővé tevő egészségügyi információs rendszerek kialakításával, valamint az eredményes és megfizethető táplálkozással kapcsolatos termékekhez való hozzáférés előmozdításával, ugyanakkor csökkentve az egészségtelen élelmiszerek forgalmazását;

91. elismeri, hogy az egyetemes egészségügyi ellátás elérése érdekében a táplálkozásnak központi szerepet kell kapnia az egészségügyi rendszerek stratégiáiban, terveiben és költségvetéseiben; nagyobb pénzügyi támogatást kér az egészségügy számára az erős és reziliens egészségügyi rendszerek kiépítése céljából az alultápláltság generációkon átnyúló ördögi körének megtörése, valamint az egészségügyi válságok megelőzése és az azokra való reagálás érdekében; támogatja, hogy az egyetemes egészségügyi ellátás elérése érdekében az alultápláltság kezelését és megelőzését célzó szolgáltatásokat, valamint az olyan egészségügyi beavatkozásokat, mint a családtervezés, a mentális egészség és a szülés előtti és utáni ellátás, építsék be a nemzeti egészségügyi rendszerek alapvető ellátási csomagjaiba;

92. megállapítja, hogy az élelmezésbiztonság szorosan kapcsolódik a vízhez való hozzáféréshez; ezért felhívja az Európai Bizottságot, hogy a vízhez való jogot, valamint a vízügyi és vízkezelési infrastruktúrák fejlesztését építse be élelmezésbiztonsági intézkedéseibe a fejlődő országokban;

93. megállapítja, hogy az élelmiszerek és a mezőgazdaság biológiai sokfélesége fokozza a sokkhatásokkal szembeni ellenálló képességet, elősegíti az alkalmazkodást, fenntartja a stabilitást, és támogatja a helyreállítást; emlékeztet arra, hogy meghatározó jelentések – különösen az IPCC, az IPBES és a Világbank részéről, valamint a FAO vezetésével végzett globális mezőgazdasági felmérés (IAASTD) – szerint az agroökológia képes összeegyeztetni a fenntarthatóság gazdasági, környezeti és társadalmi vonatkozásait; hangsúlyozza az agroökológia, az agrárerdészet, a helyi termelés és a fenntartható élelmiszerrendszerek előmozdításának fontosságát, amelyek a rövid ellátási láncok kialakítására összpontosítanak a nemzeti politikákban és nemzetközi fórumokon is, hogy mindenki számára előmozdítsák az általános élelmezés- és táplálkozásbiztonságot, valamint növeljék a mezőgazdasági ágazat fenntartható termelékenységét és az éghajlatváltozással szembeni ellenálló képességét;

94. sürgeti a Bizottságot, hogy támogassa a partnerországokat a fenntartható mezőgazdasági gyakorlatok kidolgozásában – beleértve az agroökológiát is – a jobb élelmezésbiztonság kulcsfontosságú elemeként a talaj termőképességének fokozása, a biológiai sokféleség maximalizálása és a vízfelhasználás hatékonyságának javítása céljából; felhívja a figyelmet az éghajlatváltozás és a biológiai sokféleség csökkenése által támasztott kihívásokra és annak az élelmezés- és táplálkozásbiztonságra gyakorolt negatív hatására, valamint az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodáshoz és az éghajlatváltozás mérsékléséhez szükséges források biztosításának szükségességére;

95. megjegyzi, hogy számos olyan agronómiai és agroökológiai megközelítés létezik, amely hasznos lehet más éghajlatok és helyzetek esetében is, így például a növények keverése, a „polikultúrák”, az agrárerdészet, többek között a hüvelyes fák használata, amelyek különösen alkalmasak arra, hogy árnyékot és védelmet biztosítsanak más növények és állatok számára, valamint a kerékpározás és/vagy a vízmegtartás ösztönzése és/vagy e gyakorlatok fokozottabb elterjedése;

96. rámutat arra, hogy az afrikai trópusi erdők kiirtása jóvátehetetlen veszteség a biodiverzitás és a szén-dioxid megkötésére való képesség, valamint az erdőkben élő őshonos közösségek élőhelye és életmódja szempontjából; emlékeztet arra, hogy az erdők jelentős mértékben hozzájárulnak az éghajlat-politikai célkitűzések eléréséhez, a biológiai sokféleség megóvásához, valamint az elsivatagosodás és a túlzott mértékű talajerózió megelőzéséhez; úgy véli, hogy szabályozási keretek, elegendő erőforrás és tudományos adatok segítségével meg kell erősíteni például az erdők, a vadon élő állatok és a tengeri és tengerparti ökoszisztémák megőrzésre irányuló erőfeszítéseket, és ezeket az ökoszisztéma helyreállítására és kezelésére irányuló intézkedéseknek kell kiegészíteniük;

97. kéri, hogy a globális egészségszemléletnek megfelelően vegyék figyelembe a közegészségügy és a biológiai sokféleség közötti kapcsolatot; sürgeti az Uniót és valamennyi partnerországot, hogy az ENSZ őslakos népek jogairól szóló nyilatkozatával és a 169. sz. ILO-egyezmény előírásaival összhangban ismerje el és védje az őslakos népeknek a földjeikhez és természeti erőforrásaikhoz fűződő hagyományos tulajdonjogát és ellenőrzési jogát, továbbá tartsa be a szabad, előzetes és tájékoztatáson alapuló beleegyezés elvét;

98. emlékeztet arra, hogy a fenntarthatatlan intenzív mezőgazdasági gyakorlatok jelentik a biológiai sokféleség világszerte bekövetkező degradációjának – köztük a növény- és állatfajták genetikai eróziójának – legfőbb okait; emlékeztet arra, hogy „a termelőtől a fogyasztóig” stratégia célja, hogy 2030-ig fokozatosan csökkentse a mezőgazdaságból származó vegyi növényvédő szerek és veszélyes peszticidek általános használatát és kockázatát, és előmozdítsa az alternatív gyakorlatokat; hangsúlyozza, hogy a veszélyes anyagok jelentős része a szegény országokba kerül; üdvözli ezért, hogy a Bizottság a vegyi anyagokra vonatkozó uniós fenntarthatósági stratégia keretében e gyakorlat megszüntetésére irányuló javaslatot kíván előterjeszteni; sürgeti azonban a Bizottságot, hogy e növényvédő szerek használatát illetően mozdítsa elő a fenntartható és megfizethető alternatív megoldások keresését annak érdekében, hogy a fejlődő országok élelmezésbiztonsága terén elkerülhetők legyenek a súlyos zavarok, amelyek a legkiszolgáltatottabb népesség körében tovább súlyosbítanák az éhezést; szorgalmazza a fenntartható növényvédelmi gyakorlatokra, illetve a növényvédő szerek alternatíváira vonatkozó oktatás és képzés külön támogatását, továbbá a veszélyes szereknek való kitettség minimumra szorítását;

99. elítéli az EU növényvédő szerekre vonatkozó kettős mércéjét, amely lehetővé teszi az EU-ban betiltott veszélyes anyagok Unióból történő kivitelét; kiemeli, hogy egyes növényvédő szereknek a fejlődő országok intenzív mezőgazdasága keretében való használata a környezeti károk mellett a munkavállalók egészségére is hatással van; oktatást és képzést szorgalmaz a fenntartható növényvédelmi, agroökológiai és ökológiai gyakorlatokkal kapcsolatban;

100. emlékeztet arra, hogy a közelmúltbeli jelentések szerint az élelmiszerrendszerek kitehetik az üvegházhatásúgáz-kibocsátás akár egyharmadát is, és hozzájárulásuk a biológiai sokféleség csökkenése tekintetében elérheti a 80 %-ot, az édesvíz-felhasználás tekintetében pedig a 70 %-ot; hangsúlyozza azonban, hogy el kell ismerni a fenntartható élelmiszer-termelési rendszereket e meglévő kihívások alapvető megoldásaként, és bolygónk védelmével egyidejűleg is lehetséges a világ növekvő népességének táplálékkal való ellátása;

101. felhívja az EU-t, hogy aktívan teljesítse a 2021. évi Táplálkozási Cselekvési Évben vállalt kötelezettségeit, különösen az élelmiszerrendszerekkel foglalkozó ENSZ-csúcstalálkozóból és a „Táplálkozás a növekedésért” csúcstalálkozóból eredő kötelezettségeket, és saját „termelőtől a fogyasztóig” stratégiájának megfelelően az őslakos népekkel folytatott együttműködésben vállaljon központi szerepet ezen erőfeszítésekben; üdvözli az Európai Bizottság azon döntését, hogy jelentős partnerként vesz részt az ENSZ élelmiszerrendszerekkel foglalkozó csúcstalálkozójának nyolc koalíciójában;

102. kéri a Bizottságot és a tagállamokat, hogy működjenek együtt az Afrikai Unióval annak érdekében, hogy nagyobb kötelezettségvállalásokat és beruházásokat biztosítsanak a táplálkozással kapcsolatban a régióban fennálló aktuális kihívások kezelése érdekében, és támogassák az Afrikai Unió által „A reziliencia megerősítése a táplálkozás- és élelmezésbiztonság terén az afrikai kontinensen: az agrárélelmiszeripari-rendszerek, valamint az egészségügyi és szociális védelmi rendszerek megerősítése az emberi, társadalmi és gazdasági tőke fejlesztésének felgyorsítása érdekében” címmel meghirdetett „táplálkozás éve” kezdeményezést;

103. kiemeli, hogy a digitális technológiák, valamint az intelligens és precíziós gazdálkodás jelentős lehetőségeket kínálnak a fenntartható agrár-élelmiszeripari rendszerek fejlesztésére, valamint a fejlődő országok vidéki területein a méltányos és inkluzív gazdasági növekedés előmozdítására;

104. rámutat arra, hogy holisztikus és fenntartható élelmiszerrendszer-megközelítés révén javítani kell az élelmezésbiztonságot és a táplálkozást a fejlődő országokban; felhívja a Bizottságot egy inkluzív, többoldalú jogokon alapuló stratégia elfogadására; felhívja az Európai Bizottságot annak biztosítására, hogy a mezőgazdaságba, a gazdasági fejlesztésbe, az éghajlatváltozás mérséklésébe és az ahhoz való alkalmazkodásba, a víz, a szanitáció és a higiénia területébe, az egészségügybe és más ágazatokba történő uniós beruházások teljes mértékben vegyék figyelembe a táplálkozást azáltal, hogy mérhető táplálkozási eredményeket építenek be a tervezési szakaszba;

105. hangsúlyozza, hogy az EU-nak központi elvként és az élelmiszerrendszerek prioritásaként elő kell mozdítania az emberi jogokat és a megfelelő élelemhez való jogot, és biztosítania kell a leginkább marginalizálódott személyek jogát a tápláló élelmiszerhez való hozzáféréshez, továbbá elismeri a gazdák és más, vidéki térségekben dolgozó emberek jogairól szóló ENSZ-nyilatkozat fontosságát;

106. támogatja az EU és a fejlődő országok közötti kereskedelmi lehetőségek fejlesztését, ami lökést adhat a helyi mezőgazdaságnak; emlékeztet arra, hogy a családi gazdálkodók és a kistermelők megmutatták, hogy képesek diverzifikált termékeket kínálni és fenntartható módon növelni az élelmiszer-termelést;

107. hangsúlyozza, hogy el kell ismerni, hogy a mezőgazdasági termelők, a termelői szervezetek és képviselőik vezető szerepet töltenek be az élelmezésbiztonság fokozására irányuló stratégiákban, és kiemeli, hogy a fejlődő országokban támogatni kell a szövetkezetek és termelői csoportok létrehozását annak érdekében, hogy erősítsék a hatékonyabb önszervezésre való kollektív képességüket, és élvezhessék az élelmiszerláncokban elfoglalt pozíciójuk javítása, valamint az exporttermékek hozzáadott értékében való részesedésük előnyeit;

108. hangsúlyozza, hogy a kereskedelem liberalizációja hatással lehet az erdőirtásra, az éghajlatváltozásra és a biológiai sokféleség csökkenésére, valamint az élelmiszertermelésre és az élelmiszerekhez való hozzáférésre; úgy véli, hogy az EU fejlődő országokra irányuló jövőbeli beruházási és befektetési politikájának olyan kereskedelempolitikán kell alapulnia, amely előnyben részesíti az erdők és a biológiai sokféleség védelmét, a helyi mezőgazdaság, valamint a helyi termelők és gazdálkodók fejlesztését, a teljes élelmiszer-önrendelkezés előmozdítása, valamint a mezőgazdasági exportra való felhasználás céljából történő nagyarányú földszerzés és erdőirtás jelenségének visszaszorítása érdekében.

109. úgy véli, hogy az Uniónak és a tagállamoknak ösztönözniü