HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 164/11

A Régiók Európai Bizottsága véleménye – A makroregionális stratégiák végrehajtása

(2018/C 164/03)

Előadó: Raffaele Cattaneo (IT/EPP), Lombardia régió közgyűlésének tagja és elnöke Referenciadokumentum: A Bizottság jelentése az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának az uniós makroregionális stratégiák végrehajtásáról – COM(2016) 805 final

I. SZAKPOLITIKAI AJÁNLÁSOK

A RÉGIÓK EURÓPAI BIZOTTSÁGA

1. hangsúlyozza, hogy a makroregionális stratégiák funkcionális és valódi európai jövőképet képviselnek, és üdvözli az Európai Bizottság által az uniós makroregionális stratégiák végrehajtásáról készített legelső egységes jelentést. Megállapítja, hogy az Uniónak olyan területi jövőképre (1) van szüksége, amely a határokon túlmutatva „globális” megközelítést követ;

2. megállapítja, hogy a makroregionális stratégiák rövid fennállásuk ellenére (2) bevált alulról építkező és helyhez kötődő eszközeivé váltak a makrorégiókban rejlő közös lehetőségek hatékonyabb kiaknázásának a különféle kihívásokra – úgymint a gazdasági növekedésre, az innovációra, a közlekedésre, az energiára, a környezetre és az éghajlatváltozásra – adott szakpolitikai reakciók megfelelőbb végrehajtása és koordinálása révén;

3. rámutat arra, hogy a makroregionális stratégiák elengedhetetlenek az uniós stratégiai célkitűzések megvalósításához, és az uniós többszintű kormányzás szerkezetének kritikus részét képezik. A makroregionális stratégiák fontos szerepet játszanak a fejlődési folyamatok élénkítésében, a kevésbé fejlett régiókban is. Emellett kulcsszerepet játszanak az átalakulóban lévő, a csatlakozásra váró és az Unión kívüli, például szomszédos országokban is;

4. hangsúlyozza a makroregionális stratégiák jelentőségét a veszélyeztetett régiókban végrehajtandó éghajlatváltozás elleni intézkedések támogatására nézve. Ezek a stratégiák hatékonyan alkalmazhatók például a határ menti területeken az áradások vagy tüzek elleni küzdelem terén;

5. úgy véli, hogy a határokon átnyúló és a nemzetközi együttműködést szolgáló más uniós eszközökkel (pl. EGTC-k és más területi együttműködési eszközök – mint a munkaközösségek –, valamint az Interreg-programok) együtt ezek a jövőbeli Unió alapvető építőelemei;

6. nagymértékben támogatja a négy makroregionális stratégia végrehajtásáról szóló egységes jelentés koncepcióját, és várja az Európai Bizottság által 2018 végén készítendő végrehajtási jelentéseket;

7. kiemeli, hogy a makroregionális stratégiák szerepet játszhatnak az Unió határain túlmutató integrált fejlődésben, különösen az Egyesült Királyságnak az EU-ból való kilépése szempontjából; ezért azt javasolja, hogy vizsgálják meg, hogy a makroregionális stratégiák miként járulhatnak hozzá az Egyesült Királyság és az EU közötti jövőbeli kapcsolatok kiépítéséhez, és kéri, hogy a helyi és regionális önkormányzatok mindkét oldalon meghatározó módon vegyenek részt az ezzel kapcsolatos jövőbeli vitákban;

8. az egyes makroregionális stratégiákra vonatkozó egyedi észrevételeket illetően a korábbi idevonatkozó RB-véleményekre (3) hivatkozik, ebben a véleményben pedig e megállapítások alapján tesz valamennyi makroregionális stratégiára alkalmazandó, általános észrevételeket. Felhívja a figyelmet a fokozottabb hatékonyságnak és az eredmények rangsorolásának a fontosságára, továbbá a makroregionális stratégiák végrehajtására való gyakorlatiasabb összpontosításra;

9. hangsúlyozza, hogy a makroregionális stratégiák előnye az, hogy a nemzeti, regionális és helyi szereplők közös keretben dolgoznak ki átfogó stratégiát és közös programozási folyamatokat, amelyek hozzájárulnak a gazdasági, társadalmi és területi kohézióra vonatkozóan az EUSZ-ben megfogalmazott célkitűzés eléréséhez, és amelyek eredményesen reagálnak a helyi igényekre. Emellett a makroregionális stratégiák segítenek abban, hogy a polgárok részt vegyenek az európai projektben, és áthidalható legyen az uniós és a helyi szakpolitikai döntéshozatal közötti szakadék;

10. megjegyzi ugyanakkor, hogy a makroregionális stratégiák kritikus szakaszban vannak, amelyben egyre jobban elismerik a bennük rejlő lehetőségeket, gyakorlati végrehajtásuk azonban további fejlesztést igényel, hogy a bennük rejlő lehetőségek teljesen kiaknázhatóak legyenek. Ismertetve a helyi és regionális szint szempontjait a makroregionális stratégiákkal kapcsolatban, ez a vélemény átfogóbb stratégiai célt is szolgál a következő tervezési időszakra való, folyamatban lévő előkészületeket és általában Európa jövőjét illetően;

11. támogatja az új makroregionális stratégiák létrehozására irányuló újabb kezdeményezéseket. Ugyanakkor szisztematikusabb megközelítést kell elfogadni, amelyben a funkcionális igényeket alulról építkező folyamat keretében határozzák meg. A meglévő és bevált területi együttműködési struktúráknak tükrözniük kell, hogy a makroregionális stratégiák képesek-e hozzáadott értéket adni és új lehetőségeket biztosítani a meglévő területi együttműködési struktúrák javításához;

12. meg kell jegyeznünk azt is, hogy a jelenlegi makroregionális stratégiák sok uniós ország szövetségét teszik lehetővé, de lehetőséget kell biztosítani olyan makroregionális stratégiák létrehozására is, amelyek kevesebb országot, de több régiót foglalnak magukban, és amelyek ebben a területi megközelítésben a megfelelő és hatékony eszközt találják meg a közös problémák megoldásához, különös figyelmet fordítva a természeti hátrányokkal küzdő, szigeti és legkülső régiókra;

13. úgy véli, hogy a civil társadalom és a hatáskörrel rendelkező helyi érdekelt felek, régiók és városok sokat segíthetnek az európai eszme megszilárdításában és a megfelelő lendület elérésében; ezért elengedhetetlen, hogy a makroregionális stratégiák legfontosabb végrehajtóit és a civil társadalmat bevonják a stratégiai programok kidolgozásába. Ez lehetővé teszi számunkra, hogy javítsuk Európában a szubszidiaritási elv érvényesülését, nem pusztán a szakpolitikai döntéshozók és az intézmények között, hanem a helyi és regionális szintű gazdasági és társadalmi érdekelt felekkel való kapcsolatokat illetően is;

II. HÁTTÉR ÉS FINANSZÍROZÁS

14. megállapítja, hogy a makroregionális stratégiák lényegében olyan szakpolitikai eszközt jelentenek, amely sokféle szakpolitika végrehajtásának összehangolása során használható fel. Alkalmazási körük jóval tágabb az európai területi együttműködés célkitűzésénél: egyrészt több különféle szakpolitikai terület járul hozzá a makroregionális stratégiák végrehajtásához, másfelől pedig valamennyi uniós szakpolitika számára előnyös lehet a makroregionális stratégiák útján történő megfelelőbb koordináció;

15. megállapítja, hogy a makroregionális stratégiák céljait összehangoltan be kell építeni az EU 2020 utáni időszakra vonatkozó átfogó stratégiájába, következetes keretet teremtve valamennyi program számára. Ennek köszönhetően a regionális fejlesztést érintő valamennyi szakpolitika stratégiai tervezése során figyelembe vennék a makroregionális stratégiákat. Ez valamennyi formájú és szintű szakpolitikára érvényes, ideértve a megosztott irányítás alá tartozó szakpolitikákat is, továbbá az Európai Bizottság által közvetlenül irányított szakpolitikákra és a nemzeti regionális politikákra is vonatkozik;

16. sajnálatát fejezi ki amiatt, hogy a makroregionális stratégiák hozzáadott értékét jelenleg nem tükrözik megfelelően az ágazati politikák, sem pedig ezek finanszírozási programjai. Ez akkor jelent gyakorlati nehézséget, amikor a projekteknek meg kell felelniük a finanszírozást nyújtó makroregionális stratégiák és ágazati szakpolitikák stratégiai követelményeinek, amelyek jelentős eltéréseket mutathatnak. A makroregionális stratégiák szerinti projektek előkészítéséhez ezért több időre van szükség, és így kevésbé versenyképesek, mint a szokásos ágazati szakpolitikai projektek;

17. úgy ítéli meg, hogy a 2020 utáni programozási időszakban a finanszírozáshoz való hozzáférés érdekében valamennyi uniós szakpolitika (többek között a kohéziós politika is) olyan egyedi végrehajtási szabályokat kell, hogy megállapítson az egy-egy makroregionális stratégiához hozzájáruló projektek tekintetében, amelyek előmozdítják a finanszírozáshoz való hozzáférést, és mérséklik az igazgatási követelményeket. Az uniós programok végrehajtását sürgősen egyszerűsíteni kell;

18. kéri a makroregionális stratégiák és az uniós finanszírozási források közötti kapcsolatok megerősítését, az ágazati politikák tervezési és végrehajtási szakaszában egyaránt. El kell kerülni az eljárások és a jelentéstétel megkettőzését. Elvileg a finanszírozásnak kell követnie a szakpolitikákat, nem pedig fordítva. Sajnos jelenleg ennek láthatólag az ellenkezője igaz, mivel a makroregionális stratégiák kénytelenek finanszírozási programokból kérni támogatást;

19. arra biztatja a tagállamokat, hogy a jövőben kezdeményezzenek vitákat arról, hogy a makroregionális stratégiákat – a makroregionális stratégiák alapelveinek tiszteletben tartásával – miként lehetne integrálni az EU többéves pénzügyi keretébe 2020 után. A finanszírozási programok következő generációját illetően fontos, hogy az Európai Bizottság megfelelő finanszírozási forrásokat irányozzon elő azon transznacionális programok számára, amelyek illeszkednek a makroregionális stratégiákhoz, és dolgozzon ki egy olyan mechanizmust, amely előnyben részesíti azokat a támogatható programokat, amelyeket egy adott makroregionális stratégia stratégiai fontosságúnak ítél, kiegészítve azoknak a projekteknek a finanszírozását, amelyekre más, a határokon átnyúló és transznacionális együttműködést célzó uniós eszközök vonatkoznak;

20. sürgeti a makroregionális stratégiák koordinátorait, hogy habozás nélkül készítsenek stratégiai dokumentumokat arról, hogy a különféle szakpolitikáknak hogyan kellene hozzájárulniuk a makroregionális stratégiák végrehajtásához. A 2020 utáni programozási időszakra vonatkozó jogalkotási aktusok elkészítésekor az ilyen stratégiai dokumentumok arra ösztönöznék az uniós döntéshozókat, hogy a jogszabályokat a makroregionális stratégiák igényeihez igazítsák. Emellett a stratégiai dokumentumokat közvetlenül a programozási szakaszban használnák fel, és ezek alapján vázolnák fel az operatív programokat;

21. kéri az Európai Bizottságot, hogy az Interact programmal, a makroregionális stratégiák tematikus és nemzeti koordinátoraival, valamint a jelenlegi és jövőbeli makroregionális stratégiák érdekelt feleivel együttműködve támogassa ezt a folyamatot az említett stratégiai dokumentumok elkészítésével megbízott egyedi munkaértekezletek megszervezése és finanszírozása útján; kéri az Európai Bizottságot, hogy az Interact programmal együttműködve segítse elő a négy makroregionális stratégia tapasztalatainak cseréjét, mind a stratégiák tematikus prioritásai, mind azok általános végrehajtási szempontjai tekintetében; Az új makroregionális stratégiák előkészítése ugyancsak módszertani támogatásra szorul;

22. megjegyzi, hogy az Európai Bizottságnak fokozott/proaktívabb szerepet kellene vállalnia a makroregionális stratégiák közötti együttműködés összehangolásában és ösztönzésében. A Regionális Főigazgatóság mellett egyéb európai bizottsági főigazgatóságoknak is aktívabban kellene támogatniuk a makroregionális stratégiák stratégiai célkitűzéseinek végrehajtását. A makroregionális stratégiáknak jobban kellene illeszkedniük az összes uniós szakpolitikai területhez és eszközhöz, biztosítandó az általános uniós célokhoz való fokozott hozzájárulást.

23. kéri, hogy többek között gazdasági ösztönzőket lehessen bevezetni a régiók és a tagállamok számára, hogy az Európai Bizottság támogatásával új módszereket találjanak az uniós politikáknak és jogszabályoknak a makroregionális stratégiák kontextusában történő végrehajtására. Ilyen módszer lehet például lehetséges jövőbeli uniós előírások vagy politikák kipróbálása, vagy már elfogadott uniós jogszabályok és politikák végrehajtásának elősegítése (bizonyos – pl. éghajlat-, energia- vagy közlekedésügyi – célok esetleg gyorsabb teljesítése, vagy az uniós jogszabályokban előírt célok mennyiségi vagy minőségi meghaladása ambiciózusabb célok kitűzésével). Egy ilyen ösztönzőmechanizmus úgy valósítható meg, hogy a makroregionális partnerek és az Európai Bizottság önkéntes alapon „programmegállapodást” kötnek, melyben lefektetik az elérendő célokat és a módszereket, és ösztönzőket adnak a gyorsabb végrehajtás iránti kötelezettségvállaláshoz;

A makroregionális stratégiák és a kohéziós politika

24. hangsúlyozza, hogy a kohéziós politika nem pusztán az egyenlőtlenségek mérséklésére irányuló uniós regionális fejlesztési politika, hanem az Unió legfontosabb beruházási eszköze is. Szorosabb és közvetlen kapcsolatra van szükség a makroregionális stratégiák és a kohéziós politikai intézkedések között, hogy a makroregionális stratégiák számára az operatív programokon belüli integrált és egyedi megközelítés hasznos lehessen;

25. rámutat arra, hogy a kohéziós politika kulcsfontosságú támogatást nyújt a makroregionális stratégiák számára. A kohéziós politika egyrészről nélkülözhetetlen pénzügyi támogatást nyújt a makroregionális stratégiák végrehajtásához hozzájáruló projektek számára, másrészről pedig biztosíthatja a makroregionális stratégiák mindennapi működését az ezek irányítási mechanizmusai számára nyújtott technikai támogatás révén;

26. megállapítja, hogy a kohéziós politika nemzeti szintű juttatások útján működik, és ilyen módon elsősorban a nemzeti prioritásokra összpontosít. A gyakorlatban ez azt jelenti, hogy ha egy ország/régió úgy határoz, hogy egy makroregionális stratégia keretében projekteket támogat, nincs rá garancia, hogy a másik ország/régió is megteszi a szükséges intézkedéseket a stratégia végrehajtásának támogatására. Sajnos ilyen esetekben csökken a projekt eredményessége, és kisebb a makroregionális stratégia hozzáadott értéke; A tagállamoknak a makroregionális stratégiákat figyelembe kellene venniük a kohéziós politika programozási folyamatában;

27. ezért az európai területi együttműködésnek a kohéziós politika keretében történő további erősítését részesíti előnyben, ugyanakkor a – kohéziós politika kb. 95 %-át jelentő – általános operatív programok nemzetközi dimenziójának kiszélesítésével és adott esetben ezeknek a makroregionális stratégiákhoz való igazításával együtt. Fejleszteni kell továbbá a szinergikus hatásokat az esb-alapok szerinti programok és a közvetlenül működtetett ágazati programok – úgymint a Horizont 2020, az Erasmus+ és az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz (CEF) – között. A vonatkozó operatív programoknak egyértelműen figyelembe kell venniük az adott terület makroregionális stratégiáit; kéri, hogy az EU összes belső és külső szárazföldi határa, csakúgy mint tengeri határai (a legfeljebb 150 km, illetve a legkülső és szigeti régiók estében több mint 150 km távolságra fekvő régiók) részesülhessenek a támogatásokban és részt vehessenek a határokon átnyúló és makroregionális együttműködési programokban;

28. megismétli az Emberek közötti és kisméretű projektek a határokon átnyúló együttműködési programokban című, nemrégiben elfogadott véleményében megfogalmazott kérést, hogy egyszerűsítsék a kohéziós politika szerinti finanszírozást a kis projektek esetében. Egyes kis méretű, nemzetközi projektek a tapasztalatok szerint összeegyeztethetőek a makroregionális stratégiák célkitűzéseivel. Azonban a legtöbb uniós finanszírozási programot nem a kis méretű projektek támogatására tervezték: számos helyi közösség és civil társadalmi szervezet nem vehet részt ezekben, mivel nem rendelkeznek a szükséges pénzügyi és igazgatási kapacitással. Erre való tekintettel könnyen hozzáférhető és irányítható finanszírozási eszközök kidolgozását ajánljuk, ideértve a kisebb projekteknél alkalmazható előfinanszírozási modelleket és projekt-előkészítést is;

29. hangsúlyozza, hogy az európai területi együttműködési programok kulcsszerepet játszanak a makroregionális stratégiák támogatásában. Az európai területi együttműködés azonban az általános finanszírozásnak csak kis részét jelenti, ezért inkább minőségi, mintsem mennyiségi szempontból fontos. Az európai területi együttműködési programok fő célja a határokon átnyúló, transznacionális és régióközi együttműködés, valamint a kísérleti és innovatív programok támogatása, továbbá a makroregionális stratégiák végrehajtásának finanszírozását célzó technikai támogatás nyújtása kell hogy legyen. Az, hogy az európai területi együttműködés, illetve a makroregionális stratégiák keretébe tartozó projektek ugyanazokért a forrásokért versengenek, kontraproduktív és kerülendő;

30. hangsúlyozza az EGTC-k, valamint a munkaközösségek által a makroregionális stratégiák és más nemzetközi és határon átnyúló kezdeményezések végrehajtásában betöltött szerepet. Az EGTC-k azonban az alkalmazandó jogszabályok egyes tagállamokban tapasztalható elégtelen végrehajtása, az eszköz által nyújtott lehetőségek ismeretének hiánya és más tartós igazgatási akadályok miatt még nem teljesítették ki a bennük rejlő potenciált;

A „három nem” elvének újraértelmezése

31. megállapítja, hogy a makroregionális stratégiák egyik alapelve „a három nem”: nem hoznak létre új uniós forrásokat, sem pedig újabb formális uniós struktúrákat, és nem alkotnak új uniós jogszabályokat. A gyakorlatban azonban ez az elv némi zavart okozott. Új struktúrák például minden makroregionális stratégia keretében létrejöttek együttműködési platformok és hálózatok formájában, ezek azonban nem számítanak formális uniós struktúráknak. A makroregionális stratégiák végrehajtása nagymértékben az uniós finanszírozás függvénye, a finanszírozás azonban technikailag nem új, csak eltérő módon használják fel. Ráadásul annak ellenére, hogy a makroregionális stratégiák során nem szabadna új jogszabályokat alkotni, lehetővé kell tenni a jogszabályokra irányuló javaslatot vagy azok módosítását bármilyen szinten, ha ez javíthat a makroregionális stratégiák végrehajtásán;

32. azt állítja, hogy a „három nem” helyett a „három igen” elvét kell alkalmazni a meglévő jogszabályok, intézmények és finanszírozás felhasználásának javítása érdekében. Gyakorlati megközelítést kell elfogadni, melynek segítségével meghozhatók a szükséges intézkedések a makroregionális stratégiák működésének javítására, ahelyett, hogy a „három nem”-hez hasonló zavaros elvekre összpontosítanánk. Az RB igent mond a finanszírozási eszközökkel való szinergikus hatások javítására, igent a meglévő struktúrák makroregionális stratégiákba való megfelelőbb beágyazására és igent a meglévő szabályok jobb végrehajtására;

Irányítás

33. megállapítja, hogy a makroregionális stratégiák irányítását most meg kell erősíteni, az irányítás megerősítéséhez pedig a helyi és a regionális szinteket is meg kell erősíteni. Az irányítás nem bízható pusztán a nemzeti kormányokra, mivel ez ellentétes a makroregionális stratégiák eszméjével;

34. úgy véli, hogy a makroregionális stratégiák végrehajtásához egyedi irányítási megközelítés szükséges, amely az együttműködésen és a koordináción alapul, és hangsúlyozza, hogy e célból fokozott felelősségvállalásra és a jobb együttműködésre alapuló, megfelelőbb igazgatási kapacitásra van szükség. A párhuzamos munkavégzés elkerülése és egy egyszerűbb megközelítés elérése érdekében ezt a sajátos irányítási megközelítést összehangoltan be kellene építeni a meglévő irányítási struktúrákba. A koordinációs törekvések semmilyen körülmények között sem eredményezhetnek burkolt központosítást;

35. hangsúlyozza, hogy az európai, nemzeti és regionális szintű politikusok és közigazgatások felelősségvállalása elengedhetetlen feltétele az igazgatási kapacitás javításának, és sajnálatát fejezi ki amiatt, hogy a makroregionális stratégiákkal kapcsolatban számos esetben továbbra is hiányzik a felelősségvállalás. A felelősségvállalás javítható, ha növeljük a regionális és a helyi hatóságok meghatározó szerepével kapcsolatos tudatosságot;

36. felismeri, hogy a makroregionális stratégiák és a kapcsolódó projektek tervezésére és végrehajtására irányuló folyamatok kezdetben nehéznek és bonyolultnak tűnhetnek, mivel különféle igazgatási kultúrák és hagyományok találkoznak és próbálnak közös fejlesztési stratégiát létrehozni. A makroregionális stratégiák jelentős emberi erőforrást és időt igényelnek az új eljárások és igazgatási struktúrák létrehozásának kezdeti szakaszaiban. Új (nyíltabb és stratégiaibb) igazgatási szemléletre van szükség, emellett pedig új megközelítéseket, jogi háttereket és nyelveket kell megtanulni;

37. megállapítja, hogy a makroregionális stratégiák végrehajtása iránti felelősségvállalás előfeltétele az állandó párbeszéd, az eredményes együttműködési struktúrák és a határozott partnerségek. A megosztott irányítás a többszintű kormányzási környezet legmegfelelőbb végrehajtási módszere. E tekintetben valamennyi egyéni szereplő felelősségeit és hatásköreit tisztázni kell;

38. úgy véli, hogy az uniós intézményeknek átfogó európai jövőképről és fejlesztési stratégiáról kellene megállapodniuk a nemzeti, regionális és helyi szükségletek alapján. A makroregionális stratégiák a „funkcionális” régiókra alapulnak, ezért ezek a legmegfelelőbbek egy uniós fejlesztési stratégia végrehajtásához és célkitűzéseinek eléréséhez, ugyanis egy adott terület (földrajzi terület) sajátos igényeivel és követelményeivel foglalkoznak, és eredményesen alkalmazzák a partnerségi elvet;

39. megismétli, hogy az eredményes partnerség valamennyi érdekelt félnek a stratégiai tervezési és döntéshozatali folyamatokban való részvételét jelenti. Ez nyilvánvalóan csak akkor történhet meg, ha ismertek a helyi és regionális igények, azokat az uniós kontextus alapján elemzik és a makroregionális stratégiában érvényesítik. Ehhez hasonlóan a makroregionális stratégiák végrehajtása csak akkor lehet sikeres, ha a regionális és helyi résztvevők a civil társadalommal együtt megkapják a helyi és a regionális igényekhez igazított, közös európai érdekű célkitűzések végrehajtásához szükséges rugalmasságot, bizalmat és pénzügyi ösztönzőket;

40. azt javasolja, hogy a valamennyi más döntéshozatali, intézményi és igazgatási szinttel történő nemzeti szintű koordináció határozott felhatalmazáson és a koordinációs tevékenységek számára elkülönített költségvetésen alapuljon. A koordinációnak része lehetne az egyes makroregionális stratégiákra vonatkozó, összekapcsolt nemzeti koordinációs platformok hálózatának létrehozása is, hogy biztosítható legyen az egyes részt vevő országokban az inkluzív végrehajtás, illetve a részt vevő országok és régiók különféle végrehajtási stratégiái közötti koherencia;

41. hangsúlyozza, hogy a makroregionális stratégiáknak az irányítás javítása érdekében az Európai Bizottság támogatására van szükségük, ennek ugyanis aktívan támogatnia kell a nemzeti és a tematikus koordinációt, és arra kell törekednie, hogy megerősítse a kapcsolatot az uniós szakpolitikák és a makroregionális stratégiák végrehajtása között, különös figyelmet fordítva a regionális és a helyi szempontokra. Az Európai Bizottságnak gyakori, rendszeres üléseket és szemináriumokat kellene szerveznie, amelyek a végrehajtók és a fő érdekelt felek számára jobban áttekinthetővé teszik az uniós célkitűzéseket, illetve biztosítják a bevált gyakorlatok meglévő makroregionális stratégiák közötti cseréjét;

42. úgy ítéli meg, hogy az Európai Bizottságnak jelentős mértékben fejlesztenie kellene a különféle főigazgatóságok közötti belső koordinációját, és foglalkoznia kellene az uniós szakpolitikák szintjén meglévő átfedésekkel. Az uniós makroregionális stratégiák végrehajtásáról szóló, következő európai bizottsági jelentésben még több hangsúlyt kellene fektetni a stratégiák között megosztható bevált gyakorlatokra;

43. úgy véli, hogy a jövőbeli európai bizottsági jelentésekben számszerű adatokat is kellene szerepeltetni a makroregionális stratégiáknak juttatott pénzügyi hozzájárulásokról, a támogatott projektek számával együtt. Végül pedig az Európai Bizottságnak a makroregionális stratégiákkal kapcsolatos szerepek és folyamatok leírására használt terminológia összehangolását célzó javaslatok tekintetében is van még tennivalója;

Nyomon követés, értékelés és kommunikáció

44. hangsúlyozza, hogy nyomon kell követni és értékelni kell a makroregionális stratégiák végrehajtásának módját, hogy fel lehessen mérni eredményességüket, és elősegíthető legyen a szakpolitikai ismeretek megosztása. Azonban a jelentéstételi szükségletek céljának, továbbá a jelentések címzettjének és elvárásainak egyértelműnek kell lennie. Az egyértelmű cél és célkitűzés nélküli jelentéstétel értelmetlen bürokrácia csupán;

45. úgy véli, hogy a makroregionális stratégiák végrehajtásáról szóló jelentések célja annak értékelése kell, hogy legyen, hogy az uniós és a nemzeti politikák továbbra is koherensek és megfelelőek-e a makroregionális stratégiák végrehajtása szempontjából, és figyelmeztetnie kell az uniós és a nemzeti döntéshozókat a módosítandó elemekre. Új jogszabályra irányuló javaslat esetén területi hatásvizsgálatot kellene végezni a makroregionális stratégiákra gyakorolt potenciális hatások azonosítása érdekében. A jelentéseknek segíteniük kell a makroregionális stratégiák végrehajtóit, hogy megismerhetőek legyenek az eredmények, javuljanak a belső folyamatok, és igazodni lehessen az új fejleményekhez;

46. hangsúlyozza, hogy a területi együttműködés némiképpen kockázatos, és azt nem könnyű részletesen előre meghatározni. A nyomon követésnek és az értékelésnek ezért a számadatok helyett inkább az eredményekre és az együttműködési folyamatokra kellene összpontosítania. Mulasztások és hibák történhetnek és történnek is, ám ezek nem eredményezhetnek azonnal pénzügyi korrekciókat, sem pedig az intézkedések megszüntetését, mivel ez gátat vetne az innovatív, ám kockázatos projekteknek;

47. egyetért az Európai Bizottság azon nézetével, hogy egy határozott kommunikációs stratégia a makroregionális stratégiák része kell, hogy legyen, és úgy véli, hogy a jelenlegi uniós helyzetben fontos az uniós intézkedések hozzáadott értékének kommunikálása. A makroregionális stratégiák a helyszínen teszik láthatóbbá és érthetőbbé az európai szakpolitikai célkitűzéseket a polgárok számára. Vagyis választ adhatnak a jelenlegi európai politikai fejleményekre, és komoly alapot szolgáltathatnak az EU-27-tel kapcsolatos jövőbeli vitához, amelyet az Európai Bizottság az Európa jövőjéről szóló fehér könyvével nemrég kezdeményezett;

Konkrét stratégiákhoz fűzött észrevételek

A balti-tengeri régióra vonatkozó uniós stratégia

48. egyetért az Európai Bizottság értékelésével a balti-tengeri régióra vonatkozó uniós stratégia végrehajtását és kihívásait illetően, és rá kíván mutatni arra, hogy a balti-tengeri régióra vonatkozó uniós stratégia tekintetében 2016 folyamán létrehozták az Európai Regionális Fejlesztési Alap (ERFA) irányító hatóságainak hálózatát. A hálózat célja a balti-tengeri régióra vonatkozó uniós stratégia végrehajtását célzó hatékonyabb pénzügyi támogatás lehetőségeinek a megtalálása. Más alapok esetében is létrehoztak hasonló hálózatokat. Ez olyan bevált gyakorlat, amely más makroregionális stratégiák esetében is alkalmazható. Szintén bevált gyakorlatnak számít a regionális és városi hálózatoknak az uniós balti-tengeri stratégiában való részvétele;

49. megjegyzi, hogy a balti-tengeri stratégia keretében meghirdetett kezdőfinanszírozási pályázat hatékonyan segítette a partnerségek kiépítését és az olyan együttműködési projektek előkészítését, amelyek a balti-tengeri stratégiára vonatkozó Interreg-programból vagy más finanszírozási programokból igyekeznek forrásokat szerezni. Mivel a balti-tengeri stratégia az egyik első makroregionális stratégia, számos más bevált gyakorlatot is kínálhat a többi makroregionális stratégia számára;

A Duna régióra vonatkozó uniós stratégia

50. egyetért az Európai Bizottság értékelésével a Duna régióra vonatkozó uniós stratégia végrehajtását és kihívásait illetően. A Duna régióra vonatkozó uniós stratégia egyik leglátványosabb eredményét a stratégia által lefedett földrajzi területnek pontosan megfelelő Interreg Duna Transznacionális Program létrehozása jelenti. A Duna régióra vonatkozó uniós stratégián keresztül számos projektet fejlesztettek, és ezek többsége finanszírozást is kapott a Duna Transznacionális Programból vagy más finanszírozási forrásokból. Emellett 2014 folyamán a tizennégy ország közösen létrehozott egy új szervet, a Duna Stratégia Pontot, a Duna régióra vonatkozó uniós stratégia végrehajtásának és valamennyi jelenlegi és potenciális szereplő bevonásának előmozdítása érdekében. Mindkét kezdeményezés nagyon jó eredményeket mutat fel, és továbbra is támogatást kell kapnia;

51. üdvözli, hogy a Duna régióra vonatkozó uniós stratégia innovatív platformot biztosít a regionális, illetve a bővítési és szomszédságpolitika számára, és hogy elősegíti a szubnacionális kormányzatok és a civil társadalom, ezen belül a szociális partnerek részvételét;

Adriai- és jón-tengeri európai uniós stratégia

52. megállapítja, hogy a menekült- és migránshelyzet óriási hatással van az adriai- és a jón-tengeri országokra. Az adriai- és jón-tengeri európai uniós stratégiával kapcsolatosan Joáninában (Görögország) 2017. május 11–12-én megrendezett 2. fórum arra összpontosított, hogyan segíthet az adriai- és jón-tengeri európai uniós stratégia az adriai- és a jón-tengeri országok ellenálló képességének megerősítésében a válsággal való megküzdés során. A 2. fórumon elfogadott állásfoglalás arra kérte fel a részt vevő országokat, hogy hozzanak létre egy olyan együttműködési platformot, amelyen keresztül a régió országai javíthatják a válságra adott reakcióik összehangolását, és tanulhatnak egymástól;

53. üdvözli az esb-alapok és az Előcsatlakozási Támogatási Eszköz (IPA) közötti együttműködés előmozdítását célzó erőfeszítéseket. Ez azt jelenti, hogy az esb-alapoknak, az IPA-nak és az egyéb vonatkozó nemzeti és regionális finanszírozási forrásoknak hozzá kellene járulniuk az adriai- és jón-tengeri európai uniós stratégia célkitűzéseinek megvalósításához. Ennek kapcsán további szinergiahatásokat is fel lehetne tárni a Duna régióra vonatkozó uniós stratégiával és regionális nemzetközi szervezetekkel. Az egyes finanszírozási programok végrehajtási folyamatainak leírásához használt eltérő terminológia sajnos továbbra is zavart okoz, és akadályozza a szinergiák kihasználását;

54. elismeri, hogy a stratégia hozzáadott értéket nyújt az adriai- és jón-tengeri régióra vonatkozó uniós stratégia területén működő kormányközi és többoldalú együttműködésekhez;

55. úgy véli, hogy a politikai nyilatkozatok és a végrehajtásra rendelkezésre álló eszközök közötti szakadékot át kellene hidalni. A stratégia célkitűzései csak akkor valósíthatók meg, ha az megkapja a pénzügyi eszközöket és a szükséges irányítási eszközöket;

Az Alpok-régióra vonatkozó európai uniós stratégia

56. megállapítja, hogy az Alpok-régióra vonatkozó uniós stratégia végrehajtása 2016 első felében kezdődött. Következtetéseket még korai lenne levonni, ám az Alpok-régióra vonatkozó uniós stratégia egyértelműen villámgyorsan indult. Kedvezőnek tekinthető, hogy az Alpok-régióra vonatkozó uniós stratégia hét országának többsége elsősorban regionális szinten vesz részt a stratégiában. A nemzeti/föderális szint a felügyelőtestületben vesz részt, a stratégia végrehajtására azonban főleg regionális szinten kerül sor. A nemzeti/föderális szintű felelősségvállalás, amennyiben megvalósul, kulcsszerepet játszhat a stratégia közeljövőben történő fokozottabb ösztönzésében. A helyi és a regionális szint említett részvétele egyértelműen segít a felelősségvállalás megteremtésében, és a stratégia közeljövőben történő inkluzív és gyümölcsöző végrehajtását eredményezi;

57. úgy véli, hogy az Alpok-régióra vonatkozó stratégia hozzájárulhat az európai makrorégiók által támogatott fenntartható fejlődési modell megvalósításához. Európában a népesség és a javak elsősorban a városi és nagyvárosi területeken koncentrálódnak, de ahhoz, hogy a városok fejlődése fenntartható maradjon, meg kell őrizni a környező vidéki és alpesi területeket. A természeti értékek védelme révén a polgárok élvezhetik a jóllét oázisait, egészséges és jó minőségű élelmiszerekkel láthatják el magukat és megőrizhetik a biológiai sokféleséget. A nagyvárosi területek – melyek a kreativitás és az innováció ösztönzői és katalizátorai –, valamint a vidéki és hegyvidéki területek közötti összekapcsoltság kulcsfontosságú tényező kell, hogy legyen a stratégiai szinergiák és a polgároknak szóló közös kommunikációs kampányok kialakításában;

58. megállapítja ugyanakkor, hogy tekintettel a régióban komoly múltra visszatekintő együttműködésre és virágzó gazdaságra, az Alpok-régióra vonatkozó uniós stratégia résztvevői még ambiciózusabbak is lehetnének és kiléphetnének a megszokott Interreg-együttműködés kereteiből, példaként szolgálva más makroregionális régiók számára. meg lehetne fontolni például egy a stratégia végrehajtását célzó állandó koordinációs struktúra létrehozását, amely eredményesen támogatná az irányítási rendszert;

59. tudomásul veszi és üdvözli a bajor elnökség és más részt vevő régiók által kiadott közös állásfoglalást arról, hogy a stratégiákat ágyazzák be a következő többéves pénzügyi keret szabályozási keretébe;

Az Egyesült Királyság kilépése az EU-ból

60. úgy véli, hogy éppen a makroregionális stratégiák kulcsfontosságú alapelvei jelentik azt a szilárd és realisztikus alapot, amelyből kiindulva az Egyesült Királyság decentralizált közigazgatási szervei, helyi és regionális önkormányzatai és közösségei a jövőben együttműködhetnek uniós partnereikkel. Arra kéri az Egyesült Királyság és az EU tárgyalóit, hogy vegyék fel ezt a kérdést az Egyesült Királyság EU-ból való kilépéséről szóló megállapodás tárgyalási elemei közé.

Kelt Brüsszelben, 2017. november 30-án. a Régiók Európai Bizottsága elnöke Karl-Heinz LAMBERTZ

(1) Az RB véleménye: A 2050-re szóló területi jövőkép: mi várható? (COR-2015-04285).

(2) Az első makroregionális stratégiát – a balti-tengeri uniós stratégiát – 2009-ben indították el.

(3) „A Duna régióra vonatkozó stratégia” c. vélemény, CdR 86/2011 fin; „A balti-tengeri térségre vonatkozó felülvizsgált európai uniós stratégia” c. vélemény, CdR 1272/2012 fin; „A makroregionális stratégiák hozzáadott értéke” c. vélemény, CdR 5074/2013 fin; „Adriai- és jón-tengeri európai uniós stratégia” c. vélemény, CdR 23/2014 fin; „Az Európai Unió Alpokra vonatkozó makroregionális stratégiája” c. vélemény, CdR 2994/2014 fin.