A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK a megtakarításokból származó kamatjövedelem adóztatásáról szóló 2003/48/EK tanácsi irányelv 18. cikke alapján /* COM/2012/065 final */





A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK a megtakarításokból származó kamatjövedelem adóztatásáról szóló 2003/48/EK tanácsi irányelv 18. cikke alapján 1. Bevezetés A megtakarításokból származó kamatjövedelem adóztatásáról szóló, 2003. június 3-i 2003/48/EK tanácsi irányelv (a „megtakarítási adóról szóló irányelv” vagy az „irányelv”)[1] 18. cikke értelmében „A Bizottság háromévenként jelentést küld a Tanácsnak ezen irányelv alkalmazásáról. E jelentések alapján a Bizottság adott esetben megteszi a Tanácsnak az ezen irányelv bármely módosítására vonatkozó javaslatait, amelyek szükségesnek bizonyulnak ahhoz, hogy jobban biztosítsák a kamat formájában történő kifizetések tényleges adóztatását, és hogy megszüntessék a verseny nem kívánatos torzulásait.” Az első felülvizsgálatot[2] megalapozó jelentés 2008-ban készült (a „2008-as jelentés”)[3], és a gazdasági értékelés[4] valamint a változások szükségességére vonatkozó bizottsági tanácsok összefoglalása mellett az irányelv átültetésével és végrehajtásával foglalkozik. A 2008-as jelentésben szükségesnek talált változtatások célja elsősorban bizonyos értelmezésbeli kérdések tisztázása és a meglévő hiányosságok megszüntetése volt. E célból a Bizottság a meglévő hiányosságok megszüntetése és az adócsalás eredményesebb megakadályozása érdekében 2008. november 13-án módosító javaslatot (a „javaslat”)[5] fogadott el. E második felülvizsgálathoz készített jelentés tárgya elsősorban az irányelv működése és gazdasági értékelése. E dokumentum fő megállapításai, azaz az offshore joghatósági területeknek közvetítői feladatokra történő széles körű alkalmazása és a hitelkövetelésekkel összehasonlítható termékeket nyújtó kulcsfontosságú piacok növekedése mind alátámasztják az irányelv és az irányelv 17. cikke alapján kötött megállapodások hatályának kiterjesztése mellett szóló érveket. Ezek az eredmények összhangban állnak a G20 által kifejezett politikai elkötelezettséggel is, amelynek célja, hogy ösztönözze az adózási és pénzügyi területen folytatott nemzetközi információcsere standardjaival kapcsolatos előírások betartását, valamint a rendelkezésre álló összes olyan eszköz használatát, amely az adóparadicsomok és nem e standardoknak megfelelően tevékenykedő, nem együttműködő joghatóságok ellen irányul. Az e jelentést kísérő bizottsági szolgálati munkadokumentum az alábbiakban említett témákkal kapcsolatban részletesebb tényadatokat tartalmaz. 2. Az irányelv átültetése és végrehajtása Az első felülvizsgálat során a Bizottság megállapította, hogy valamennyi tagállam átültette az irányelvet[6] és a tervezett időponttól (azaz 2005. július 1-jétől, Bulgária és Románia tekintetében pedig 2007. január 1-jétől) megkezdte a végrehajtási szabályok alkalmazását. A Bizottság jogsértési eljárást indított egyes tagállamokkal szemben végrehajtási szabályaik bizonyos elemeivel kapcsolatosan. Az eljárásokat csak annak tagállami megerősítését követően zárták le, hogy a szabályokat összhangba hozták az irányelvvel. Jelenleg nincsenek függőben lévő jogsértési eljárások. Az ECOFIN-Tanács 2010. december 7-i ülésén a Bizottság elkötelezte magát amellett, hogy 2011 közepére ad hoc jelentést készít az irányelv tagállamok általi alkalmazásának megfelelőségéről és eredményességéről. A tagállamoknak küldött kérdőívre adott válaszok alapján a Bizottság szolgálatai összeállították ezt a jelentést (SEC2011 (775) végleges[7]), és 2011. június 14-én továbbították azt a Tanácsnak. A tagállami válaszok értékelése alapján egyes tagállamok az irányelv rendelkezései közül néhányat másként értelmeztek. Az így megállapított eltérő értelmezés kockázatai közül néhányra már a 2008-as jelentés is rávilágított. Ezek közül a legfőbb problémák a javaslatban foglalt megfelelő új szabályokkal megszünnének. 3. Az irányelv működése Az irányelv működésének értékelése a tagállamok adóhatóságainak küldött, az irányelv keretében megosztott adatok felhasználásáról szóló kérdőív segítségével történt. Ezenfelül a Bizottság elemezte az irányelv szerint nyújtott statisztikákat és tanulmány elkészítésére adott megbízást a hatályos irányelv miatt a gazdasági szereplőknél keletkező adminisztratív terhek értékeléséről. Az elemzés legfontosabb megállapításai az alábbiakban kerülnek ismertetésre. 3.1. Kérdőív az adatok felhasználásáról A Bizottság kérdőívet küldött a közvetlen adózási tárgykörű közigazgatási együttműködést megvalósító csoport (Administrative Cooperation in Direct Taxation, ACDT csoport)[8] szakértőinek a többi tagállam által az adóhatóságaikhoz eljuttatott adatok felhasználásáról, az alábbi témákban: az adóellenőrzéshez szükséges adatok felhasználása; a többi tagállam által nyújtott adatok minősége; és kérdés arról, hogy az irányelv bevezetése által az adófizetők jobban megfelelnek-e az előírásoknak. Legjobb gyakorlatok Az értékelést végrehajtó tagállamok pozitív eredményekről számoltak be a szabályok betartása terén. E felülvizsgálat azonban olyan területekre is rávilágít, amelyeket a tagállamok a megosztott adatok eredményesebb felhasználása érdekében még javíthatnának: · a megtakarítási adóról szóló irányelv adatbázisának beépítése a nemzeti adózási adatbázisba; · a kockázatkezelés fejlesztése és az adatok keresztellenőrzésének automatizáltabb folyamata; · a központi adóhatóság és a helyi adóhivatalok közötti adatáramlás egyszerűsítése. Az adatok minősége A tagállamok a strukturált formátumnak és az adatok jelentését szabályozó közös eljárási előírásoknak köszönhetően az adatok minőségének egyértelmű javulásáról számoltak be. A kétoldalú szerződések szerinti információcseréhez képest az ezen irányelv szerint beérkezett adatok minősége lényegesen jobb. A beérkezett adatok minősége sok tagállam számára azonban még mindig gondot okoz. A tagállamok közel fele megerősítette, hogy ellenőrzik a kifizetőktől érkező információk tartalmát, mielőtt a fogadó tagállamoknak elküldik azokat. A minőségjavítás fontosságát tekintve valamennyi tagállamnak mérlegelnie kell a továbbítandó információk minőségével kapcsolatos szisztematikus ellenőrzések alkalmazását. Ezen túlmenően a Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy használják az adóazonosító szám (TIN) online ellenőrzésére szolgáló, jelenleg a Bizottság fejlesztésében készülő rendszert, amellyel a az adófizető pontosan azonosítható. 3.2. Az irányelv szerinti statisztika Mivel az irányelv csak 2005. július 1-je óta van hatályban, az első felülvizsgálat hatályát még korlátozta az adatok hiánya. Az irányelv eredményességének és hatékonyságának értékelése céljából a Bizottságnak nyújtandó statisztikákról a tagállamok csak a 2008. május 12-i tanácsi ülésen állapodtak meg[9]. Az első felülvizsgálat óta elkészültek az adat- és formátum-meghatározások, amelyek a tagállamok közötti jobb és időben megvalósult információcseréhez vezettek. A megosztott adatok mennyiségét tekintve a nagy vagy jelentős pénzügyi központokkal rendelkező tagállamok osztották meg a legtöbb információt. Az információcsere tetőzésének éve 2007 volt, amikor is az adatközlésekben szereplő tranzakciók értéke 38,9 milliárd EUR-t tett ki (a 2009-es adat[10]: 9,9 milliárd EUR). A bruttó bevételnek az adatok közé történő felvétele más összehasonlítási alapot eredményezhet; ha ez az elem nem szerepel az adatok között, az adatközlésekben szereplő összegek stabilabbak (a kamatjövedelem 2009-ben 2,3 milliárd EUR-t ért el, 2007-ben pedig 3,6 milliárd EUR-t). Az irányelv és a kapcsolódó, a megtakarítások adóztatásáról szóló megállapodások hatálya alá tartozó országok összesített forrásadó-bevétele a 2008-as 700,9 millió EUR-ról 2009-re 495,9 millió EUR-ra csökkent. A megosztott adatok mennyiségében és a levont adó mértékében bekövetkezett csökkenés hátterében részben a 2008 utolsó negyedévében tapasztalt pénzügyi válság áll, amelynek következtében 2009-ben jelentősen visszaestek a háztartások betétei után fizetett kamatok. A felülvizsgálat által lefedett időszakban a tagállamok által megosztott információk egyik sajátossága az adatok nagy szórása. Az EKB külföldi betétekkel kapcsolatos szimulációs gyakorlata (e jelentés 4. szakasza) megerősítette, hogy egyes tagállamok esetében a kamatjövedelem klasszikus típusára vonatkozóan közölt kamatösszegek alacsonyabbak voltak a külföldi betétek és kamatlábak becsült referenciaértékénél. Ezen túlmenően a tagállamoknak az ad hoc jelentésre adott válaszai (e jelentés 2. szakasza) azt jelzik, hogy a legtöbb tagállam a jelentés tárgyát képező jövedelem helyes megállapításához elsősorban az iránymutatásaiknak a kifizetők általi megfelelő alkalmazására hagyatkozik, noha hatályban vannak olyan jogszabályaik, amelyek alapján ellenőrzéseket végezhetnek és az irányelv rendelkezéseinek be nem tartása esetén szankciókat alkalmazhatnak. A pénzügyi évek során megosztott adatok különbözőségével kapcsolatos probléma megoldása érdekében a tagállamoknak fontolóra kell venniük a kifizetők által benyújtott adatok teljességére vonatkozó ellenőrzések alkalmazását, ideértve az alábbiakat is: i. minden egyes tagállamnak létre kell hoznia egy, a joghatóságuk alatt létrehozott kifizetők jegyzékét tartalmazó központi nyilvántartást annak ellenőrzése érdekében, hogy az adatszolgáltatás az esedékességkor történt-e; ii. ingadozáselemzések a kifizetők által szolgáltatott adatok tekintetében, különösen a bejelentett összegekre és a haszonhúzók számára vonatkozóan; iii. a tagállamok közötti együttműködés a kifizetőkhöz kapcsolódó ellenőrzési eljárások megerősítése érdekében, beleértve a kifizetők rendszereit és a belső ellenőrzésre vonatkozó iránymutatásokat is; valamint iv. a referenciaértékek kialakítása és más adatforrásokkal való összehasonlítása, például a külföldi betétekről szóló jelentésekkel foglalkozó nemzeti statisztikák. 3.3. Az irányelv végrehajtásának kezdeti és ismétlődő költségeinek értékelése A gazdasági szereplőkről szóló irányelv kapcsán keletkező adminisztratív terhek értékeléséről készült tanulmány szerint a pénzmosás elleni jogszabályok[11], a nemzeti jogszabályok vagy a belső üzletviteli eljárások keretében a hatályos irányelv szerinti legtöbb beszámolókészítési kötelezettségre vonatkozó információk már a válaszadók rendelkezésére álltak. Mindazonáltal a válaszadók egyike sem jelezte, hogy a 4. cikk (2) bekezdését illetően információt (a kifizetőkre vonatkozó előírások) gyűjtene, hacsak azt az irányelv nem írja elő. Az irányelv szerinti beszámolókészítés legtöbb lépését a kifizető „szokásos üzletviteli költségnek” tekinti, ezért nem tűnnek jelentősnek a kapcsolódó adminisztratív terhek. 4. Gazdasági értékelés E felülvizsgálat részeként a Bizottság gazdasági értékelést készített annak érdekében, hogy az érintett piacok jelentősége és ügyfélkörük földrajzi struktúrája szempontjából elemezze a megtakarítási termékek kulcsfontosságú uniós és nem uniós piacainak alakulását. Az elemzés a Nemzetközi Fizetések Bankja (BIS), az Európai Központi Bank (EKB) és a Svájci Nemzeti Bank (SNB) által szolgáltatott adatokra támaszkodott. Az EKB-adatokat az információcsere vagy a forrásadó potenciális alapjának lefedésével foglalkozó szimulációs feladathoz is felhasználták. Ezen túlmenően a kapcsolódó különleges piacokról – 1. kötvények és részvények (az IMF CPIS koordinált portfólióbefektetési felméréséből (Coordinated Portfolio Investment Survey, CPIS)), 2. hitel- és tőketermékek, valamint derivatívák általában (az Eurostattól), 3. strukturált kisbefektetői termékek (az Averytől), 4. ÁÉKBV (elsősorban az Európai Alap- és Vagyonkezelők Szövetségétől, EFAMA) és 5. biztosítási termékek (elsősorban a Europe Economics tanulmányából) piacairól – szóló adatokat használták e piacok közelmúltbeli alakulásának elemzéséhez. E jelentés alkalmazásában az ÁÉKBV kifejezés a 2009/65/EK irányelvvel[12] (a korábbi 85/611/EGK irányelv[13]) összhangban engedélyezett vállalkozásokra vagy társaságokra utal . A „nem ÁÉKBV” és a „nem ÁÉKBV-alap” kifejezések az összes többi kollektív befektetési alapra vagy rendszerre vonatkoznak. Az értékelés legfontosabb megállapításai az alábbiakban szerepelnek. A BIS (Nemzetközi Fizetések Bankja) adatai A Nemzetközi Fizetések Bankjának (BIS) nemzetközi lokációs banki statisztikája a jelentésben szereplő 43 országban található hazai bankok és a külföldi bankok leánybankjai eszközeinek és forrásainak negyedéves adatait tartalmazza a külföldi partnerek országa szerinti kétoldalú bontásban. A pozíciókat bruttó értékben, nem összevont (nem konszolidált) alapon, millió USD-ben adták meg. A fontos offshore pénzügyi központok többsége nem egyezett bele, hogy a BIS közzétegye bilaterális pozícióit. A nyilvánosan hozzáférhető BIS-adatok, beleértve a pénzügyi ügyletekben érintett országok[14] adatait is, azonban lehetővé tették a megtakarítások adóztatásáról szóló megállapodások hálózatán belüli és azon kívüli joghatósággal rendelkező offshore társaságok részletes elemzését. A nyilvánosan hozzáférhető BIS-adatok szerint a Kajmán-szigeteken 2011-ben elhelyezett külföldi nem banki betétek összege a BIS jelentésében szereplő országok közül a második legmagasabb, és az Egyesült Államokra vonatkozó összeggel összemérhető. Az érintett országok elemzésének eredményei azt mutatták, hogy a nem banki betétek jelentős része a tagállamokban és a megtakarítások adóztatásáról szóló megállapodások hálózatán belüli joghatóságokban offshore országok ügyfelei tulajdonában van. Ez a részesedés a tagállamokban és a megtakarítások adóztatásáról szóló megállapodások hálózatához tartozó országokban 2000 és 2010 közötti időszakban átlagosan 35%-ot tett ki; a megtakarítások adóztatásáról szóló megállapodások hálózatához tartozó országokban ez az érték 2007-ben 65%-on tetőzött[15]. Az offshore központok jelentősége – mint a betétek megőrzési helye és nem banki betéttulajdonosi struktúrák alapításának vagy kezelésének székhelye – is azt mutatja, hogy az offshore-országokban működő egyes jogi struktúrák esetében indokolt az átláthatóságra és a jóváíráskori kifizetőre vonatkozó előírások végrehajtása, ami egyúttal az irányelv és a megtakarítások adóztatásáról szóló megállapodások miatt is szükséges. Az EKB adatai Lefedettségi szimuláció Az EKB által rendelkezésre bocsátott adatok az MPI[16] mérlegstatisztikáin alapulnak. Az egyes tagállamok pénzügyi intézményei havonta készítenek jelentést az EKB-nek az euróövezeti nem rezidens háztartások betéteiről. Az összegekről az euróövezet egészét illetően készül beszámoló az egyes euróövezeti tagállamok közötti részletes lebontás nélkül. Az adatok a betéttulajdonos ágazata szerinti lebontásban szerepelnek (beleértve a háztartások adatainak részletes megoszlását) hét különböző lejárati időhöz tartozó kamattal. Az adatok a rendelkezésre álló legjobb adatok közül kerültek kiválasztásra, hogy azok alapján szimulációt lehessen végezni annak korlátozott értékeléséhez, hogy az irányelv alapján megosztott adatok (vagy levont adó) az érintett potenciális adóalapot megfelelően tükrözi-e. A 2006 és 2009 közötti pénzügyi évekre vonatkozó átlagos adatokra vonatkozó 70%-os becsült referenciaérték alkalmazásával hét tagállam ezen 70%-os referenciaérték alá esik, négy további 100% alatt van és 16 tagállam meghaladja a 100%-ot[17]. A szimuláció eredményei megerősítik, hogy a tagállamoknak a 3.2. szakaszban javasoltak szerint érdemes fontolóra venniük a kifizetőik által szolgáltatott adatok teljességére vonatkozó szisztematikus ellenőrzések alkalmazását. Az euróövezeti háztartások külföldi betéteinek alakulása Az EKB adatainak elemzésére azért is került sor, hogy értékelhető legyen a külföldi betétek alakulása. Valamennyi lejárati idejű betét értéke, beleértve az alacsony kamatú egynapos (O/N) betétet, 2003-ban 164 milliárd EUR-t tett ki, 2008 októberében pedig 247 milliárd EUR fölött tetőzött (50%-os növekedés az említett időszakban). A megállapodás szerinti lejáratú betétek értéke a 2003 januári 72 milliárd EUR-ról 2005 novemberére 60 milliárd EUR-ra csökkent, ami a teljes időszakra vetítve 15%-os, –hónapokra vetítve pedig 0,52%-os csökkenésnek felel meg. Ez a kép nem ismétlődik meg a nem meghatározott lejáratú betétek (pl. egynapos (O/N) betét) esetében. Az euróövezeti és a nem euróövezeti tagállamok meghatározott lejáratú betéteinek alakulása közötti pontosabb különbségtétel azt mutatja, hogy a 2005 novemberig tartó csökkenő tendencia elsősorban az euróövezeti tagállamokból származott (-38,84% az említett időszakban, azaz havi -1,51%-os csökkenés). A következő három év során, 2005 novemberétől 2008 novemberéig az említett két kategória majdnem tökéletesen azonos szintű növekedést mutatott a külföldi betétek terén, amelyek értéke 60 milliárd EUR-ról 81 milliárd EUR-ra ugrott (25%-os növekedés az euróövezetben és 30%-os az euróövezeten kívül). 2008 végét követően pedig úgy tűnik, hogy az euróövezet tagállamaiban a megállapodás szerinti lejáratú betétek szenvedték el a legdrasztikusabb csökkenést (a 2008 novemberi 41 milliárd EUR-ról 2010 márciusára 21 milliárd EUR-ra), elsősorban a pénzügyi válság miatt. Az euróövezeti háztartások más tagállamokban lekötött külföldi betéteinek tendenciája a pénzügyi válság kezdetéig általános növekedést mutatott. A növekedés elsősorban a nem meghatározott lejárati idejű betéteknek (pl. a nagyon alacsony kamatlábakkal operáló egynapos (O/N) betéteknek) volt tulajdonítható, míg az euróövezeti tagállamokban a rögzített lejáratú betétek (pl. a magasabb kamatozású lekötött megtakarítási számlák) 2005 novemberéig visszaestek, majd az euróövezeten kívüli betétekkel összhangban újabb lendületet kaptak. Az SNB adatai A Svájci Nemzeti Bank (SNB) évente közzéteszi a „Bankok Svájcban” című kiadványát a svájci bankok pénzügyi jelentésein alapuló részletes statisztikákról. Ami azonban még lényegesebb, a kiadvány részletes földrajzi és/vagy ügyfelekre vonatkozó lebontást tartalmaz: i. „A mérlegben feltüntetett eszközök és források földrajzi lebontásban”; ii. „Vagyonkezelői vállalkozás, országonként”; valamint iii. „Értékpapír-letétek értékpapírszámlán, az értékpapírszámla-tulajdonos lakóhelye, az értékpapír kategóriája és az üzleti ágazat szerinti lebontásban”. Az SNB adataiból nyert megállapítások alapján jelentősnek mondható a megtakarítások adóztatásáról szóló megállapodások hálózatán belül és kívüli offshore joghatóságok ügyfélköre[18]. Emiatt is szükséges sürgősen (lásd a BIS-adatokról szóló fenti szakaszt is) foglalkozni azokkal az esetekkel, amikor offshore területeken található köztes struktúrák is érintettek a megtakarításokból származó kamatjövedelemből származó, a megtakarítások adóztatásáról szóló megállapodások (és különösen az EU és Svájc között kötött megállapodás) hálózatához tartozó joghatóságok által teljesített kifizetésekben. Az IMF CPIS-adatai Az IMF koordinált portfólióbefektetési felmérése (CPIS) felsorolja a 74 részt vevő országban (a befektető származási országa) adóügyi illetékességgel rendelkező befektetők külföldi befektetési pozícióit (befektett vagyon az év végén érvényes piaci árakon) a befektetés országa (a kibocsátó eredeti országa) szerinti bontásban. Az adatok összeállítása elvileg aszerint történik, hogy hol helyezkedik el az adós (adósság- vagy részvénykibocsátó) és a hitelező (befektető), ami nem feltétlenül adja vissza az irányelv működése szempontjából lényeges kifizető-haszonhúzó státuszt. A CPIS-adatokból két fontos következtetés vonható le azon tagállamok tekintetében, amelyek részletes, ágazat szerinti bontásban szolgáltatnak adatokat: Az irányelv bevezetése nem tántorította el a befektetőket attól, hogy a tagállamokban (különösen az információcserét folytató tagállamokban) kibocsátott értékpapírokba fektessenek be. Épp ellenkezőleg, a vizsgált tagállamok legtöbbjére sokkal inkább jellemző, hogy a magánszemélyek növelték értékpapírokba történő befektetéseiket a tagállamokban, különösen az információcserét folytató tagállamokban; továbbá Luxemburgban a befektetési alapok ágazata jelentős növekedést tapasztalt az uniós háztartások határokon átnyúló tőkebefektetéseiből való részesedését illetően. Eurostat data Jövedelem Összehasonlítás készült a háztartások jövedelme és a gazdaság valamennyi ágazatának az irányelv hatályán belül és kívül eső bevételi elemei között annak ellenőrzése céljából, hogy történt-e termékhelyettesítés. Az adatok azt mutatták, hogy a 2000 és 2009 közötti időszakban az uniós háztartások kamatjövedelme a tulajdonosi jövedelem arányában[19] 2008-ig viszonylag stabil volt, majd 2009-ben jelentősen visszaesett a pénzügyi válságot követően a hitelkövetelésekre adott alacsonyabb kamatlábak miatt. E tendencia a gazdaság egészére jellemző. Az Eurostat jövedelmekről szóló adatai alapján nem figyelhető meg az irányelv hatályán kívül eső termékek irányába történő egyértelmű elmozdulás a megtakarításokból származó jövedelem forrását tekintve[20]. Eszközök Egy, a háztartások birtokában lévő hitelviszonyt megtestesítő eszközökről készült elemzés szerint ezen eszközök állománya a 2000 és 2009 közötti időszakban viszonylag stabil volt a háztartások tőkeeszközökben tartott befektetéseihez képest, amely majdnem felére csökkent ugyanezen időszak alatt. Ez a befektetők nagyobb kockázatkerülését és/vagy a részvények értékének általános csökkenését is tükrözheti. Szemmel látható a fejlődés a háztartások birtokában lévő pénzügyi derivatívák terén (1999-ben a háztartások összes eszközének 1,05%-a, 2009-ben pedig 18,03%-a). A pénzügyi derivatívák megnövekedett használata indokolná az irányelv hatályának olyan irányú kibővítését, amelynek révén azon strukturált pénzügyi termékek is bekerülnének, amelyek esetében az eszközalap hitelköveteléssel egyenértékűnek tekinthető. Strukturált kisbefektetői termékek A Bizottság felhasználta a világ minden tájáról több mint 2 millió strukturált terméket tartalmazó Avery-adatbázist, amely 34 piacról gyűjti össze a strukturált kisbefektetői termékekre vonatkozó részletes adatokat. A 2005 januárjától vezetett adatbázis a becslések szerint az Európában kibocsátott strukturált kisbefektetői termékek mintegy 90%-át tartalmazza. Az adatbázis legnagyobb hátránya, hogy felépítése ügyfeleinek marketingcélú szükségletei szerint alakul, és nem tesz különbséget az irányelv célkitűzései szempontjából a helyi és a külföldi befektetések között. Mindazonáltal – a külföldi elemmel kapcsolatos konkrét adatok hiányától függetlenül – e termékpiac jelentőségét bizonyítja a piac mérete is, hiszen az érintett uniós piacokon forgalomban lévő eszközök jelenlegi értéke 767,3 milliárd EUR-t tesz ki. E termékpiac – több mint 30%-os átlagos éves növekedésével – általában véve gyors fejlődésen ment keresztül. A termékek nagy része garantálja a tőkevédelmet (e termékek 60–70%-ot képviselnek a kibocsátások összes mennyiségéből) és a kamatalapúság jellemzőivel rendelkezik (a kamatláb alapú eszközök kategóriájának részesedése a 2001-es 3,2%-ról 2007-re közel 30%-ra nőtt). A strukturált termékek (különösen a hitelkövetelésekkel egyenértékű termékek) piacának bizonyított jelentősége, valamint az egyes, elsősorban külföldi kisbefektetőket szolgáló európai piacok fejlődése is indokolja és támogatja az irányelvnek és a megtakarítások adóztatásáról szóló megállapodásoknak az érintett strukturált termékek típusaira történő kiterjesztését. ÁÉKBV-adatok[21] Az alapok helyettesíthetőségét illetően az Európai Alap- és Vagyonkezelők Szövetsége (EFAMA)[22] által szolgáltatott adatok alapján megállapítható, hogy csökkent a kötvényalapokba történő befektetés részesedése az összes ÁÉKBV %-os arányából (a 2002-es 31%-ról 2010-ben 23%-ra), míg a többi alapok kategóriáinak vonatkozásában az ÁÉKBV-ba történő befektetések növekedtek, amelyek – eszközeik összetétele miatt – valószínűbb, hogy a 2003/48/EK irányelv hatályán kívül estek. Hasonlóképp ugyanebben az időszakban történt elmozdulás a nem ÁÉKBV felé (a 2002-es 22%-ról 2010-ben 25%-ra emelkedett). A nem ÁÉKBV alapok növekedése, jóllehet ennek hátterében nem feltétlenül az adóelkerülési stratégiák állnak, indokolja a javaslat azon elemeit, amelyek célja, hogy egyenlő megítélés alá helyezzék az ÁÉKBV-alapokat és a hasonló eszköz-összetételű nem ÁÉKBV-alapokat. Biztosítási termékek Az adatforrások és a nem hivatalos információk szerint is helyénvaló bevonni a befektetési elemmel rendelkező életbiztosítási termékeket a javaslat hatálya alá. A Europe Economics által készített PRIPS-jelentés[23] rámutatott arra, hogy a befektetési egységhez kötött életbiztosítás jelentős részt képvisel az életbiztosítások uniós piacán, beleértve azon tagállamok piacát is, amelyek jelentős, európai uniós kisbefektetők részvételével működő, határon átnyúló életbiztosítási piaccal rendelkeznek. A befektetési egységhez kötött életbiztosítási termékek jelentős, több országra kiterjedő (az ÁÉKBV értékesítési csatornájának tekintett) piacainak fejlődése igazolja a javaslatban foglalt azon elem létjogosultságát, miszerint az irányelv kiterjedne a hitelkövetelésekkel összehasonlítható biztosítási termékekből származó hozamokra is. 5. Következtetések A tagállamok általában véve kifejezték elégedettségüket az irányelv keretében kapott azon adatokkal, amelyek annak biztosítása érdekében szükségesek, hogy adófizetőik eleget tegyenek a kamatjövedelemmel kapcsolatos beszámolókészítési kötelezettségüknek. A vizsgált időszakban a tagállamok az adatok minőségének egyértelmű javulásáról számoltak be, amit a strukturált formátumnak és az adatközlésre vonatkozó közös eljárási szabályoknak tulajdonítanak. A felülvizsgálat azt is jelezte, hogy a tagállamok eredményesebben tudják felhasználni az adatokat, egyúttal igazolta annak szükségességét, hogy tovább kell javítani a megosztott adatok helytállóságát és teljességét. A gazdasági elemzés szerint a meglévő adóelkerülési lehetőségek korlátozása érdekében sürgősen módosítani kell az irányelvet és a megtakarítások adóztatásáról szóló kapcsolódó megállapodásokat az általuk lefedett termékek köre, az érintett tranzakciók és gazdasági szereplők tekintetében. Ennek részeként foglalkozni kell azokkal a háromszereplős helyzetekből eredő adóelkerülési lehetőségekkel is, amelyek a megtakarítások adóztatásáról szóló megállapodások hatályán belüli és kívüli joghatóságokat is érintenek. A javaslattal kapcsolatban tehát megegyezésre kell jutni és ezen megállapodások a javaslatnak megfelelő javítására tárgyalási felhatalmazást kell elfogadni annak érdekében, hogy az adóügyek terén az EU-n belül és kívül egyaránt javuljon az átláthatóság és hatékony igazgatás valósuljon meg. [1] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2003:157:0038:0048:HU:PDF [2] http://ec.europa.eu/taxation_customs/taxation/personal_tax/savings_tax/savings_directive_review/index en.htm [3] COM/2008/0552 jelentés, http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2008:0552:FIN:HU:PDF [4] Részletek a 2003/48/EK tanácsi irányelv hatásainak a rendelkezésre álló adatok alapján készült gazdasági értékelését bemutató bizottsági szolgálati munkadokumentumban, Brüsszel, 2008.9.15., SEC(2008) 2420 http://ec.europa.eu/taxation_customs/resources/documents/taxation/personal_tax/savings_tax/savings_directive_review/sec%282008%292420.pdf [5] A megtakarításokból származó kamatjövedelem adóztatásáról szóló 2003/48/EK irányelv módosításáról szóló tanácsi irányelvjavaslat, Brüsszel, 2008.11.13., COM(2008) 727 végleges, http://ec.europa.eu/taxation_customs/resources/documents/taxation/personal_tax/savings_tax/savings_directive_review/com%282008%29727_en.pdf [6] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:72003L0048:EN:NOT#FIELD_BE [7] http://ec.europa.eu/taxation_customs/resources/documents/taxation/personal_tax/savings_tax/implemen tation/sec(2011)775_en.pdf [8] A nemzeti szakértők bizottsági szakértői csoportja: a közvetlen adózási tárgykörű közigazgatási együttműködés. [9] http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/08/st09/st09467.en08.pdf [10] Svédország nem nyújtott be adatokat a Bizottság számára a többi tagállammal megosztott, valamennyi pénzügyi évre vonatkozó információkról. Írországnak a 2009-re vonatkozó adatszolgáltatását műszaki problémák akadályozták. [11] Az Európai Parlament és a Tanács 2005/60/EK irányelve (2005. október 26.) a pénzügyi rendszereknek a pénzmosás, valamint terrorizmus finanszírozása céljára való felhasználásának megelőzéséről (EGT vonatkozású szöveg). [12] Az Európai Parlament és a Tanács 2009. július 13-i 2009/65/EK irányelve az átruházható értékpapírokkal foglalkozó kollektív befektetési vállalkozásokra (ÁÉKBV) vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról (HL L 302., 2009.11.17., 32. o.). [13] Az átruházható értékpapírokkal foglalkozó kollektív befektetési vállalkozásokra (ÁÉKBV) vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló 1985. december 20-i 85/611/EGK tanácsi irányelv (HL L 375., 1985.12.31., 3. o.). [14] Valamennyi tagállam, Svájc és Guernsey is hozzájárult az összes országgal, azaz betéttulajdonosaik országaival fennálló bilaterális pozícióinak nyilvánosságra hozatalához. [15] Ésszerűen feltételezhető, hogy ezekben az országokban a nem banki ágazat elsősorban nem az iparban tevékenykedő vállalatokból vagy magánszemélyekből, hanem közvetítő szervezetekből áll. [16] MPI: Monetáris pénzügyi intézmény. [17] A 100% feletti eredmények normálisak, mivel a kamatjövedelemnek az irányelvbeli meghatározása tágabb értelmű, mint az EKB adatai által lefedett betéteké. [18] Például a karib-tengeri szigeteken (amelyekhez az SNB és a BIS céljából Anguilla, Antigua és Barbuda, a Brit Virgin-szigetek, Montserrat, valamint St. Christopher/St. Kitts és Nevis is hozzátartoznak) és Panamában bejegyzett társaságok vagyonkezelői állománya első és második helyen szerepelnek (16% és 9%-os részesedéssel) az összes vagyonkezelői állományon belüli részarányukat tekintve. [19] Tulajdonosi jövedelem vagyontárgyakból származó bevétel. [20] Meg kell jegyezni, hogy az Eurostat adatainak leglényegesebb korlátja az, hogy nem tesz különbséget a hazai és külföldi bevételek között, ezért csak általános következtetések vonhatók le. [21] Vonatkozó fogalommeghatározás: v.ö. a fenti 6. oldal. [22] EFAMA: Európai Alap- és Vagyonkezelők Szövetsége. [23] A biztosítási befektetési termékekre és egyéb, nem MIFID csomagolt lakossági befektetési termékekre vonatkozó forgalmazási szabályokat érintő potenciális módosítások költség-haszon elemzéséről szóló tanulmány. http://ec.europa.eu/internal_market/consultations/docs/2010/prips/costs_benefits_study_en.pdf