Ez a rész azokat a tényeket és adatokat mutatja be, amelyek a zöld könyv által tárgyalt kérdésekkel kapcsolatban rendelkezésre állnak. Ez a melléklet nem foglalkozik a 4. pontban (Kérdések) található valamennyi témával, mivel nem mindegyik esetében áll rendelkezésre segédanyag.

1.1.Meglévő eszközök és végrehajtásuk

1.1.1.Nemzeti szinten

Általában véve az idegenforgalmi szálláshely-szolgáltatásokra vonatkozó szakpolitikák típusa jelentősen eltér. 2013-ban egy kérdőív kitöltésére kértük a tagállamokat (egyebek mellett) az idegenforgalmi szálláshely-szolgáltatásokra vonatkozó nemzeti jogszabályok jellemzése céljából. Azon 24 tagállam közül, amelyik információt közölt, 21 számolt be a szolgáltatásokat mint kategóriát szabályozó általános jogszabály létezéséről (általános jogszabály a szolgáltatásbiztonságról, a termékbiztonságról vagy a munkahelyi biztonságról), míg 17 tagállam jelentette azt, hogy részletes ágazati jogszabályokkal rendelkezik a szálláshely-szolgáltatásokkal kapcsolatban, melyet 6 esetben önszabályozás egészít ki. 2 tagállam nem számolt be sem horizontális, sem pedig ágazati szakpolitikákról.

A beszámolóban említett ágazati jogszabályok tartalmának vizsgálata lehetővé tette a tagállamok részletesebb összevetését. Az illetékes hatóságok megkapták a biztonságra vonatkozó rendelkezések listáját (lásd az alábbi táblázatot), és arra kértük őket, jelezzék, hogy nemzeti jogszabályaik ezek közül melyeket tartalmazzák. Azon 17 tagállam közül, ahol léteznek ágazati jogszabályok (AT, BE, CY, CZ, DE, EL, ES, ET, FR, HR, IT, LT, LU, MT, PL, PT, SK), a többség (13 tagállam) az épületek állapotára vonatkozó kötelezettségeket ír elő; 8 esetben van jelen azon általános előírás, hogy kizárólag biztonságos szolgáltatások nyújthatók, továbbá 10 esetben vonatkozik követelmény a szolgáltató szakértelmére. Másrészt az említett tagállamok csupán fele (DE, EL, CZ, HR, LU, MT, PL, PT, SK) írja elő törvényileg ellenőrző és fellépésre jogosult hatóságok létrehozását. Ezen kívül a jogszabályok csupán 5 esetben (LU, MT, CZ, PL, EL) tartalmaznak rendelkezéseket a kockázatok azonosítására és értékelésére, és csupán 2 országban (CZ, PL) kötelező a szolgáltatások nyújtásával kapcsolatos kockázatokról és balesetekről értesíteni a hatóságokat, ami az európai szintű összehasonlítás nélkülözhetetlen eszköze.

Az alábbi grafikon az adatszolgáltató 17 tagállam jelenlegi ágazati jogszabályainak tartalmát ábrázolja.

1.1.2.Európai szinten

A szolgáltatásnyújtás szabadságát az EUMSZ 56–62. cikke szabályozza. Konkrétabban a belső piaci szolgáltatásokról szóló 2006/123/EK irányelv célja a szolgáltatók letelepedési szabadságának gyakorlásának és a szolgáltatások szabad mozgásának előmozdítása, megkönnyítve az uniós szolgáltatók számára a működést bármely más EU tagállamban. A szolgáltatások biztonsága nem kifejezetten képezi az irányelv tárgyát. Ugyanakkor az irányelv 18. cikke – meghatározott feltételekkel és különösen a szolgáltatások biztonságával kapcsolatos esetekben – lehetővé teszi a szolgáltatásnyújtás szabadságát biztosító rendelkezésektől (16. cikk) való eltérést. A szolgáltatást befogadó tagállam e feltételek fennállása esetén kivételes módon alkalmazhatja követelményeit egy külföldi szolgáltatóra egy konkrét szolgáltatás nyújtása tekintetében. Az irányelv 23. cikkének feltételei szerint a tagállamok biztosíthatják, hogy azok a szolgáltatók, amelyeknek szolgáltatásai az egészségre vagy biztonságra közvetlen és kiemelt kockázatot jelentenek, megfelelő felelősségbiztosítást kössenek. A letelepedés helye szerinti tagállam kölcsönös segítségnyújtási kötelezettsége elsősorban arra terjed ki, hogy tájékoztatást nyújtson az egészségre vagy biztonságra súlyos veszélyt jelentő cselekményekről (29. cikk (3) bekezdése). Végezetül a 26. cikk keretet biztosít a szolgáltatók olyan önkéntes, minőséget javító intézkedéseinek meghozatalára, amelyek a tevékenységének minősítésére vagy értékelésére, minőségbiztosítási chartájuk vagy címkéjük elkészítésére, valamint önkéntes európai szolgáltatási szabványok kidolgozására vonatkoznak.

A turizmussal kapcsolatos szolgáltatások biztonsága tekintetében nincs uniós szintű átfogó jogszabály. A turisztikai szálláshelyek biztonságával kapcsolatos egyetlen eszköz a meglévő szállodák tűzbiztonságáról szóló 86/666/EGK tanácsi ajánlás, amely minimális biztonsági előírásokat határoz meg az Unió területén található valamennyi (legalább 20 fős kapacitású) szállodára, és azt javasolja, hogy a tagállamok tegyenek meg minden szükséges intézkedést e biztonsági előírások garantálására, ha a hatályos jogszabályok nem elegendőek.

Ezenkívül a különféle szakpolitikai területeken számos uniós eszköz és kezdeményezés (pl. a REACH, az építési termékek, a munkahelyi biztonság, a szakmai képesítések, a környezetvédelem és a szervezett utazási formák) közvetlenül vagy közvetve hozzájárulhat az idegenforgalmi szálláshely-szolgáltatások biztonságához.

Példaként említhető, hogy az építési termékekről szóló 305/2011/EU rendelet végrehajtásának keretében a Bizottság felkérte a CEN/CENELEC-et, hogy a lehető leghamarabb dolgozzon ki egy harmonizált szabványt a szén-monoxid-riasztókról. A szabvány e termékek harmadik fél általi tanúsítását irányozza elő, és megfelelő érzékenységet és élettartam-kijelzést fog biztosítani.

1.1.3.Ellenőrzés és végrehajtás

A turisztikai szálláshelyek tűzbiztonságával kapcsolatos egyetlen meglévő európai eszköz nem kötelező erejű, és így végrehajtása nem kötelező. A Bizottság 2001 júniusában egy jelentést terjesztett elő az ajánlás tagállamokban történő alkalmazásáról. A jelentés megállapította, hogy bár az ajánlás Európa-szerte hozzájárult a szállodák biztonsági szintjének növekedéséhez, az ajánlásban meghatározott minimális biztonsági előírásokat nem sikerült teljes körűen betartani.

Az FTO-ABTA (amely a Federation of Tour Operators (Utazásszervezők Szövetsége) és a British Travel Association (Brit Utazási Irodák Szövetsége) egyesülésével jött létre) 2009-ben az Egyesült Királyság saját ágazati vizsgálati és jelentéstételi módszereinek alkalmazásával felmérést végzett a hatályos tűzvédelmi előírások, többek között a 86/666/EGK tanácsi ajánlás idegenforgalmi szálláshely-szolgáltatók általi betartásáról. Tíz tagállam 2 123 szálláshelyét vizsgálták meg vagy az utazásszervezők saját személyzete (azaz az üdülőhely szakképzett személyzete vagy egészség-, illetve biztonságvédelemmel foglalkozó munkatársai) vagy külső tanácsadók bevonásával.

A tanulmány összefoglalót közölt a szálláshelyek országonkénti értékeléséről, amely arra utal, hogy jelentős eltérések vannak az egyes országok üdülőhelyi szállodáiban alkalmazott tűzbiztonsági szabványok tekintetében. A kapott eredmények megbízhatóságát alátámasztandó a tanulmány kiemelte, hogy az utazásszervezőknek nem áll érdekükben saját nyilvántartásaikban (melyeket vagy maguk, vagy a tanácsadók készítettek) hogy a valóságosnál rosszabb képet fessenek a szálláshelyekről.