HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 170/40

A Tanács indokolása: a Tanács (EU) 9/2016 álláspontja első olvasatban a harmadik országbeli állampolgárok kutatás, tanulmányok folytatása, diákcsere, javadalmazás ellenében végzett és javadalmazás nélküli gyakorlat, önkéntes szolgálat, valamint au pair munkavégzés céljából történő beutazásának és tartózkodásának feltételeiről szóló európai parlamenti és tanácsi irányelv elfogadása céljából

(2016/C 170/02)

I. BEVEZETÉS

A Bizottság 2013. március 25-én elfogadta a harmadik országbeli állampolgárok kutatás, tanulmányok folytatása, diákcsere, javadalmazás ellenében végzett és javadalmazás nélküli gyakorlat, önkéntes szolgálat, valamint au pair munkavégzés céljából történő beutazásának és tartózkodásának feltételeiről szóló irányelvjavaslatot.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2013. szeptember 18-án, a Régiók Bizottsága pedig a 2013. november 28–29-i ülésén fogadta el a javaslatra vonatkozó véleményét.

Az illetékes tanácsi szervek 2013 áprilisában kezdték meg a javaslat megvitatását. Az Európai Parlament 2014. február 25-én elfogadta az első olvasatban kialakított álláspontját. A Tanácsnak nem állt módjában elfogadni az Európai Parlament első olvasatbeli álláspontját, így az Állandó Képviselők Bizottsága 2014. december 10-én jóváhagyta azt a megbízatást, mely alapján a Tanács tárgyalásokat kezdhetett az Európai Parlamenttel.

Az Európai Parlament és a Tanács között hat nem hivatalos háromoldalú egyeztetésre került sor: 2015. március 3-án és 31-én, május 26-án, július 16-án, október 29-én és november 17-én. Ezt követően a két társjogalkotó a Bizottság közreműködésével megállapodásra jutott a javaslat szövegéről. Az Állandó Képviselők Bizottsága a november 26-i ülésén jóváhagyta az Európai Parlamenttel egyeztetett szöveget. A Tanács e szövegről 2015. december 4-én politikai megállapodást fogadott el. Ezt megelőzően az Európai Parlament LIBE Bizottságának elnöke 2015. december 1-jén kelt levelében jelezte a COREPER elnökének, hogy amennyiben a kompromisszumos szöveget a Tanács első olvasatban elfogadott álláspontjaként továbbítják a Parlament részére, javasolni fogja a LIBE tagjainak, majd a plenáris ülésnek, hogy a tanácsi álláspontot a Parlament második olvasatban módosítások nélkül – a két intézmény jogász-nyelvészei által végzett ellenőrzésre is figyelemmel – fogadja el.

Az Európai Parlament és a Bizottság a Tanács jegyzőkönyvében rögzítendő nyilatkozatot tett.

Az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez csatolt, az Egyesült Királyságnak és Írországnak a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség tekintetében fennálló helyzetéről szóló jegyzőkönyv 1. és 2. cikkével összhangban ezek a tagállamok nem vesznek részt ezen irányelv elfogadásában, az rájuk nézve nem kötelező és nem alkalmazandó.

Az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez csatolt, Dánia helyzetéről szóló jegyzőkönyv 1. és 2. cikkével összhangban Dánia nem vesz részt ezen irányelv elfogadásában, az rá nézve nem kötelező és nem alkalmazandó.

A Tanács a Szerződés 294. cikkével összhangban 2016. március 10-én elfogadta első olvasatban kialakított álláspontját.

II. CÉL

A javaslat a harmadik országok állampolgárai tanulmányok folytatása, diákcsere, javadalmazás nélküli gyakorlat, illetve önkéntes szolgálat céljából történő beutazásának feltételeiről szóló 2004/114/EK irányelv, valamint a harmadik országbeli állampolgároknak az Európai Közösség területén folytatott tudományos kutatás céljából való fogadására vonatkozó külön eljárásról szóló 2005/71/EK irányelv módosítására és átdolgozására irányul. A javaslat célja a harmadik országbeli állampolgároknak a fenti két irányelv hatálya alá tartozó kategóriáira alkalmazandó jogi keretrendszer javítása, valamint az irányelv hatályának a harmadik országbeli állampolgárok új kategóriáira (javadalmazásban részesülő gyakornokok és au pairek) történő kiterjesztése.

III. A TANÁCS ELSŐ OLVASATBAN ELFOGADOTT ÁLLÁSPONTJÁNAK ELEMZÉSE

Általános információk

A tárgyalások politikai környezetét a 2014. márciusi „Nyitott és biztonságos Európa: váltsuk valóra!” című bizottsági közlemény (1) és az Európai Tanács 2014. júniusi ülésén elfogadott, a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség továbbfejlesztésére irányuló stratégiai iránymutatások (2) határozták meg. Az Európai Tanács hangsúlyozta, hogy a globális és európai demográfiai folyamatok fényében Európának vonzó célpontnak kell maradnia a tehetséges és szakképzett munkaerő számára. E célból Európának olyan stratégiákat kell kidolgoznia, amelyek koherens és hatékony szabályozás révén biztosítják a legális migrációban rejlő lehetőségek lehető legjobb kihasználását. A bevándorlás mint a magasan képzett munkaerő egyik forrása az Európa 2020: Az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés stratégiája összefüggésében is nagy jelentőséggel bír.

A tárgyalások utolsó szakasza 2015-ben, a migrációs és menekültválsággal egy időben zajlott. Ezzel összefüggésben fontos volt, hogy mielőbb befejeződjenek az irányelvről szóló tárgyalások, és ezáltal további lehetőségek nyíljanak meg harmadik országok polgárai előtt, hogy legálisan jöhessenek az Unióba. A Bizottság az európai migrációs stratégiáról szóló, 2015. májusi közleményében (3) az irányelv mielőbbi elfogadását sürgette, mivel ez új mobilitási és álláskeresési lehetőségeket biztosít majd az Unióban a hallgatóknak és a kutatóknak, e két stratégiai jelentőségű csoportnak.

A legfontosabb kérdések

Az együttdöntési eljárás gyakorlati vonatkozásairól szóló közös nyilatkozat (4) rendelkezéseivel összhangban a Tanács, a Parlament és a Bizottság képviselői egyeztetést folytattak, hogy megállapodásra jussanak a javaslatról. Az intézmények által ezen egyeztetések során kifejtett álláspontok összeegyeztetése érdekében a Tanácsnak a harmadik országbeli állampolgárok kutatás, tanulmányok folytatása, diákcsere, javadalmazás ellenében végzett és javadalmazás nélküli gyakorlat, önkéntes szolgálat, valamint au pair munkavégzés céljából történő beutazásának és tartózkodásának feltételeiről szóló irányelv vonatkozásában elfogadott első olvasatbeli álláspontja a következő változtatásokat tartalmazza a bizottsági javaslathoz képest:

Hatály (2. cikk)

Bár a Bizottság javaslata minden kategóriát kötelezőként jelöl meg, a Tanács álláspontjában csak a kutatók, a hallgatók, a gyakornokok és az Európai Önkéntes Szolgálatban részt vevő önkéntesek kategóriái szerepelnek kötelezőként. A tanulók, az egyéb önkéntesek és az au-pairek kategóriáját a Tanács választhatóként jelöli meg. Ez a Tanács azon nézetéből következik, hogy ezen irányelvnek elsődleges célja a magasan képzett harmadik országbeli állampolgároknak az Unióba vonzása.

A gyakornokokkal kapcsolatban a Tanács úgy döntött, megszünteti a javadalmazásban részesülő és a javadalmazásban nem részesülő gyakornokok közötti különbségtételt, mivel ez az irányelv céljai szempontjából irreleváns, és egy általános gyakornoki kategóriát hoz létre. Az önkéntesek kategóriáját azonban kettébontotta annak függvényében, hogy a szóban forgó önkéntesek az Európai Önkéntes Szolgálatnál vagy más szervezetnél tevékenykednek. Fontos Unió-szerte harmonizálni a szabályozást az Európai Önkéntes Szolgálat hozzáférhetőségének biztosítása céljából, mivel a Szolgálat az Erasmus+ program része és nemzetközi dimenzióval is bír. E megközelítés kisebb jelentőségű az egyéb önkéntességi programok esetében, ezért a Tanács álláspontjában ez utóbbi választható kategóriaként szerepel.

Kedvezőbb feltételeket biztosító rendelkezések (4. cikk)

A Tanács hozzáadott az irányelvhez néhány olyan rendelkezést, melyek alapján a tagállamoknak lehetőségük van kedvezőbb feltételeket biztosító rendelkezések elfogadására vagy fenntartására. A Tanács nevezetesen meghagyja a lehetőséget a tagállamoknak, hogy ne tegyék kötelezővé, hogy a fogadási szerződés tartalmazza a kutatási tevékenység vagy a kutatási terület megnevezését, illetve célját (a 10. cikk (2) bekezdésének a) pontja). Lehetőséget ad továbbá a tagállamoknak, hogy a 18. cikkben meghatározott időtartamnál hosszabb időre szóló engedélyeket adjanak ki. Az átláthatóságról és az információkhoz való hozzáférésről szóló 35. cikk alapján a tagállamoknak lehetőségük van további információkat a kérelmezők rendelkezésére bocsátani, amennyiben ezt szükségesnek ítélik. Az Európai Parlament 25. módosítását így a Tanács csak részben fogadta el, mivel az irányelv célja, hogy minden tagállamban harmonizált szabályokat alkalmazzanak, különösen ami az alapvető rendelkezéseket illeti.

Alapelvek (5. cikk)

A Tanács beillesztett egy további alapelvet a szövegbe, mely alapján a tagállamok előírhatják a kérelmező számára, hogy az irányelv értelmében a felvételhez szükséges igazoló dokumentumokat az érintett tagállam egyik hivatalos nyelvén, vagy az Európai Unió bármely, az említett tagállam által megjelölt hivatalos nyelvén nyújtsa be. Ez az abból a szempontból jelentős, hogy megkönnyíti a tagállamok közigazgatásai munkáját és elősegíti a jelentkezések gyorsabb feldolgozását.

A beutazási és tartózkodási engedéllyel rendelkező személyek száma (6. cikk)

A Tanács ismételten hangsúlyozza az EUMSZ 79. cikkének (5) bekezdésében foglalt alapelvet, mely szerint az egyes tagállamoknak jogukban áll meghatározni, hány harmadik országbeli állampolgárt enged munkavállalás céljából a területére lépni. A Tanács világossá kívánja tenni, hogy ez az elv csak akkor alkalmazható, ha a harmadik országbeli állampolgárok adott kategóriája a szóban forgó tagállamban munkaviszonyban állónak minősül. A Tanács továbbá kiemeli, hogy ezt az elvet még akkor sem lehet hallgatókra alkalmazni, ha a hallgatók tanulmányaik mellett munkát is vállalhatnak, mivel ők definíció szerint azért kívánnak a tagállamok területére beutazni és ott tartózkodni, hogy tanulmányokat folytassanak. A beutazási és tartózkodási engedéllyel rendelkező személyek számáról hasonlóképpen rendelkezik a 2014/66/EU irányelv (5) (a vállalaton belül áthelyezett személyekről szóló irányelv) és a 2014/36/EU irányelv (6) (az idénymunkásokról szóló irányelv) is.

Általános beutazási és tartózkodási feltételek (7. cikk)

A Tanács a 7. cikk (1) bekezdésének a) pontjában az egyértelműség kedvéért az érvényes úti okmány mellett fontosnak látta felsorolni az összes további olyan okmányt, amelyet az adott tagállami rendszer vagy az adott harmadik országbeli állampolgár helyzete szükségessé tehet.

A Tanács „a tagállam szociális segítségnyújtási rendszerének igénybevétele nélkül” szöveg beillesztésével összehangolta az (1) bekezdés e) pontját a vállalaton belül áthelyezett személyekről szóló irányelv és az idénymunkásokról szóló irányelv vonatkozó rendelkezéseivel (5. cikk (5) bekezdés, illetve 5. cikk (3) bekezdés). Ezenfelül a Tanács az egyértelműség kedvéért nem kimerítő jelleggel felsorolta azon forrásokat, melyek biztosíthatják a szükséges anyagi fedezetet. Figyelembe véve az irányelvben felsorolt kategóriák számát, ez a felsorolás hasznos iránymutatást jelent a tagállamoknak a „szükséges anyagi fedezet” értékeléséhez. A Tanács ezenfelül egy új rendelkezést is illesztett a cikkbe ((3) bekezdés), amely lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy jelezzék, milyen referenciaösszeget tartanak „szükséges anyagi fedezetnek”. Az átláthatóságról és az információkhoz való hozzáférésről szóló 35. cikkben a Tanács előírta a tagállamoknak, hogy tegyék könnyen elérhetővé a kérelmezők számára szükséges anyagi fedezet havi összegére vonatkozó információkat. Ez egyértelmű információkkal szolgál majd a kérelmezőknek és más érintetteknek arról, hogy az egyes tagállamokban milyen előírások vonatkoznak a szükséges anyagi fedezetre.

A Tanács egy új (2) bekezdést illesztett be, mely alapján a tagállamok előírhatják a kérelmezőknek, hogy megadják az érintett harmadik országbeli állampolgárnak a tagállam területén lévő lakcímét. Számos tagállamban már ma is létezik ez az előírás; a lakcím a kérelmezővel való kapcsolattartáshoz, illetve a szóban forgó tagállam közigazgatási szervei illetékességének meghatározásához szükséges. A Tanács azt is kifejti, hogy amennyiben a kérelem előterjesztésének időpontjában meg kell adni a lakcímet, de az érintett harmadik országbeli állampolgár még nem tudja, hol fog lakni, a tagállamok elfogadják egy ideiglenes lakcím megadását. Az az előírás, mely szerint a kérelmezőnek meg kell adnia a lakcímet, a vállalaton belül áthelyezett személyekről szóló irányelvben is szerepel.

A Tanács beillesztette a (4) és (5) bekezdést, melyekben meghatározza, hogy ki és hol terjeszthet be kérelmet. A Bizottság javaslatában a vonatkozó rendelkezések a kutatókra vonatkozó különös feltételekről szóló cikkben szerepeltek. A Tanács ezeket áttette az általános feltételek közé, hogy azok az irányelv hatálya alá tartozó összes kategória esetében alkalmazandók legyenek. Ami a tartalmi kérdéseket illeti, a bizottsági javaslat értelmében kérelmeket akkor kell megvizsgálni és elbírálni, ha a harmadik ország érintett állampolgára azon tagállamok területén kívül tartózkodik, amelybe be kíván utazni. A Tanács, figyelembe véve az Európai Parlament 28. módosítását, megállapodott arról, hogy a kérelmeket akkor is meg kell vizsgálni és el kell bírálni, ha a harmadik ország érintett állampolgára már a szóban forgó tagállam területén tartózkodik, érvényes tartózkodási engedély vagy hosszú távú tartózkodásra jogosító vízum birtokában.

A Tanács beillesztett egy új (6) bekezdést, melynek értelmében a tagállamok nem engedélyezhetik a beutazást és a tartózkodást olyan harmadik országbeli állampolgárok számára, akik a közrendre, a közbiztonságra vagy a közegészségre veszélyt jelentenek. A Bizottság javaslatában e cikk (1) bekezdése tartalmazott hasonló rendelkezést, amely azon igazoló dokumentumok jegyzékét tartalmazza, melyeket a kérelmezőnek kérelme részeként be kell nyújtania. A Tanács úgy véli, ennek a rendelkezésnek inkább a kérelem be nem fogadhatóságának indokai között kellene szerepelnie, a bizonyítás terhét pedig a tagállamoknak kell viselniük. Mind a vállalaton belül áthelyezett személyekről szóló irányelv, mind az idénymunkásokról szóló irányelv hasonló megközelítést alkalmaz (5. cikk (8) bekezdés, illetve 6. cikk (4) bekezdés).

Fogadó szervezetek jóváhagyása (9. és 15. cikk)

Míg a bizottsági javaslat kötelező jóváhagyási eljárást állapított meg a kutatószervezetek esetében, viszont nem állapított meg semmilyen jóváhagyási eljárást a többi kategória fogadó szervezetei számára, a Tanács úgy határozott, hogy azonos megközelítést kell alkalmazni minden fogadó szervezet esetében. A Tanács abban állapodott meg, hogy a tagállamok maguk dönthetik el, hogy az ezen irányelv alapján történő beutazás és tartózkodás jóváhagyott fogadó szervezeteken keresztül történjék-e vagy sem.

Kutatószervezetek esetében például a tagállamok előírhatják az állami és/vagy magán kutatószervezetek jóváhagyását, vagy határozhatnak arról, hogy nincsen szükség jóváhagyásra. Ez megfelelő rugalmasságot biztosít a tagállamoknak, hogy jogrendszerük figyelembevételével a legmegfelelőbb megközelítést alakíthassák ki.

E megközelítés részeként a Tanács álláspontja értelmében a tagállamoknak könnyített eljárást kell alkalmazniuk azon kérelmezők esetében, akik jóváhagyott fogadó szervezeteken keresztül nyújtják be kérelmüket (8. cikk (3) bekezdés és 11. cikk (3) bekezdés). Ezek a jelentkezők mentesülnek az irányelv értelmében benyújtandó bizonyos dokumentumok bemutatásának kötelezettsége alól. Az eljárás könnyítésének másik eleme, hogy a jóváhagyott fogadó szervezeteken keresztül benyújtott kérelmek elbírálásának határideje 60 nap (34. cikk (2) bekezdés), szemben az egyéb esetekben alkalmazandó 90 napos határidővel. Az eljárás ily módon történő megállapításával a Tanács figyelembe vette az Európai Parlament 57., a gyorsított eljárásról szóló módosító javaslatának szellemét.

A kutatók kategóriája (3., 8., 9. és 10. cikk)

a Tanács kiterjeszti a kutatóknak a 3. cikkben szereplő fogalommeghatározását azáltal, hogy a doktori programokban való részvételre feljogosító végzettséggel rendelkezők mellett a doktori fokozattal rendelkezőkre is kiterjeszti a meghatározást.

A kutatókra vonatkozó különös feltételekről szóló 8. cikket a Tanács azzal a pontosítással egészíti ki, miszerint a kutatószervezet pénzügyi felelőssége csak az álláskeresési vagy vállalkozási célra a 25. cikk (2) bekezdésével összhangban kiállított tartózkodási engedély kezdő időpontjáig áll fenn. Az engedély kiállításának napjától kezdve a harmadik országbeli állampolgár ezen irányelv értelmében többé nem minősül kutatónak.

A bizottsági javaslat fogadási megállapodásokról szóló 10. cikkének tanácsi módosítása értelmében a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy ezen irányelv alkalmazásában a fogadási megállapodással egyenértékűnek kell tekinteni azokat a szerződéseket, amelyek a fogadási szerződésekkel azonos elemeket tartalmaznak ((1) bekezdés). Ez a módosítás a néhány tagállam által jelenleg alkalmazott gyakorlatot követi.

A fogadási szerződések tartalmát illetően a Tanács néhány kötelező rendelkezést választhatóvá tett. A tagállamok maguk dönthetik el, hogy a fogadási megállapodás kötelező jelleggel tartalmazzon-e bizonyos információkat ((3) bekezdés a) és b) pontja). A Tanács fontosnak tartja a kutatószervezetekre nehezedő adminisztratív terhek minimális szinten tartását.

A Tanács mindezeken felül előírja, hogy a fogadási megállapodás tartalmazzon tájékoztatást a mobilitás keretében egy vagy több második tagállamba tervezett beutazásról, amennyiben a kérelem első tagállamhoz való előterjesztésének időpontjában ez tudható ((2) bekezdés e) pontja). Ez az információ az ezen irányelv által létrehozott kutatói mobilitási rendszer (28. és 29. cikk) szempontjából jelentősnek minősül.

A hallgatók kategóriája (3., 11. és 24. cikk)

A 3. cikknek a hallgatókra vonatkozó fogalommeghatározását a Tanács azzal a pontosítással egészíti ki, hogy az Unióban folytatott nappali tagozatos tanulmányok, melyekre a hallgató felvételt nyert, magukban foglalhatják a kötelező gyakorlatot is. A hallgatókra vonatkozó különös feltételekről szóló 11. cikket a Tanács azzal az előírással egészítette ki, mely szerint a tagállamok kérésére a kérelmezőknek igazolniuk kell, hogy a harmadik országbeli állampolgár rendelkezni fog a tanulmányai folytatásának költségeihez szükséges anyagi fedezettel. Erre azért van szükség, mert a tanulmányok folytatásának költségei azokra a tankönyvekre, tananyagokra és egyebekre vonatkoznak, melyeket sem a 7. cikkben említett, a megélhetéshez és az utazáshoz szükséges anyagi fedezet, sem pedig a 11. cikk (1) bekezdésének b) pontjában említett, a felsőoktatási intézmény által kirótt díjak nem foglalnak magukban.

Annak érdekében, hogy a hallgatók tanulmányi költségeik egy részét maguk fedezhessék, a 24. cikkel összhangban munkát vállalhatnak abban a tagállamban, amelyben tanulmányokat folytatnak. A Tanács a bizottsági javaslatot módosítva heti 15 órában állapította meg a hallgatók által végezhető munka minimális mennyiségét, ami kiegyensúlyozott kompromisszumot jelent a jelenlegi különböző tagállami gyakorlatok között. A Tanács fenntartja azt az elvet, hogy a tagállamok figyelembe vehessék saját munkaerőpiacuk helyzetét ((3) bekezdés), az Európai Parlament 46. módosító javaslatában foglalt kiegészítés nélkül. A munkaerőpiaci vizsgálat mindig a szóban forgó állásra vonatkozik, ennélfogva nem végezhető szisztematikus módon. Az Európai Parlament által felvetett problémák orvoslása céljából azonban a tanácsi álláspontban szereplő (52) preambulumbekezdés rögzíti, hogy általános szabályként lehetőséget kell adni a hallgatóknak a munkavállalásra, és hogy a tagállamok a munkaerőpiaci helyzetet csak rendkívüli körülmények között vehetik figyelembe.

A tanulók kategóriája (3. és 12. cikk)

A Tanács álláspontjában ez választható kategóriaként szerepel. A „tanuló” fogalmának a 3. cikkben szereplő meghatározását a Tanács további részletekkel egészíti ki a különböző nemzeti rendszerek figyelembevétele céljából. Eszerint egy középfokú oktatási program lehet állami vagy regionális szinten elismert (vagy nem), és megfelelhet akár alsó, akár felső középfokú oktatásnak. A Tanács kitágítja a fogalommeghatározást azzal, hogy a tanulók beutazása és tartózkodása oktatási projektekben való részvétel céljából is engedélyezhető a diákcsereprogramokban való részvétel mellett; a bizottsági javaslatban csak az utóbbi szerepelt. Az első esetében nincs szükség diákcserére. A tanulók beutazására és tartózkodására vonatkozó különös feltételekről szóló 12. cikk (1) bekezdésének e) pontját a Tanács annak lehetőségével egészíti ki, hogy a tanulók a családok mellett elszállásolhatók legyenek az oktatási intézményhez tartozó olyan szálláshelyen, illetve bármely más olyan szálláshelyen, amely teljesíti az előírt feltételeket.

A gyakornokok kategóriája (3., 13. cikk)

A Tanács a „gyakornok” fogalmának meghatározását leszűkíti egy arra vonatkozó követelménnyel beillesztésével, hogy a gyakornoknak felsőfokú képesítéssel kell rendelkeznie vagy felsőfokú végzettség megszerzésére irányuló tanulmányokat kell folytatnia. Ez összhangban van a Tanács azon nézetével, hogy ezen irányelvnek elsődlegesen a magasan képzett harmadik országbeli állampolgárokat kell megcéloznia. A Tanács ugyanakkor megszünteti a javadalmazásban részesülő gyakornokok és a javadalmazásban nem részesülő gyakornokok közötti különbségtételt, és egy általános gyakornoki kategória mellett teszi le a voksát. A gyakornokok beutazására és tartózkodására vonatkozó különös feltételekről szóló 13. cikket a Tanács egy sor, az érintett harmadik országbeli állampolgárok által teljesítendő követelménnyel egészíti ki. A Tanácsnak ezzel az a célja, hogy elegendő biztosíték álljon rendelkezésre ahhoz, hogy az e kategóriába tartozó harmadik országbeli állampolgároknak az Unió területére való beutazásával és az Unió területén való tartózkodásával kapcsolatban ne kerüljön sor visszaélésekre. A tagállamok úgy vélik, hogy fennáll annak a kockázata, hogy munkavállalók helyére gyakornokokat vesznek fel rosszabb foglalkoztatási feltételekkel.

A Tanács ezért az (1) bekezdés a) pontját azzal egészíti ki, hogy a képzési megállapodásnak elméleti és gyakorlati képzést kell előírnia, továbbá hogy a tagállamok előírhatják, hogy a megállapodás feltételeinek teljesíteniük kell a nemzeti jogban vagy a kollektív szerződésekben rögzített, illetve a gyakorlatban követett követelményeket.

A „gyakornok” fogalmának meghatározásában végrehajtott módosításokkal összhangban a Tanács a 13. cikket azzal a követelménnyel egészíti ki, hogy a gyakornoknak igazolnia kell, hogy a szakmai gyakorlatra való jelentkezést megelőző két évben szerezte meg felsőfokú végzettségét, vagy hogy felsőfokú végzettség megszerzésére irányuló tanulmányokat folytat ((1) bekezdés b) pont). A tagállamok ezenkívül előírhatják, hogy a szakmai gyakorlat a felsőfokú végzettséggel vagy a folytatott tanulmányokkal azonos területen és azonos végzettségi szinten valósuljon meg ((2) bekezdés). Ez a követelmény ellentétes az Európai Parlament szándékával, amely a 32. módosítással törölte ezt a feltételt.

A Tanács azt is hozzáteszi, hogy a kérelmezőnek a tagállam kérésére igazolnia kell, hogy a harmadik országbeli állampolgár rendelkezik a képzése költségeihez szükséges anyagi fedezettel, hogy a fogadó szervezet az érintett tagállam területén való tartózkodásának teljes idejére felelősséget vállal a harmadik országbeli állampolgárért, és hogy – amennyiben a gyakornokot a fogadó szervezet szállásolja el – a szállás megfelel az előírt feltételeknek. A Tanács bevezeti még annak lehetőségét, hogy a tagállamok – a kutatók tekintetében meghatározottakhoz hasonlóan – kérjék, hogy a fogadó szervezetek vállaljanak pénzügyi felelősséget a gyakornokokért abban az esetben, ha azok jogszerűtlenül az érintett tagállam területén maradnak ((4) bekezdés). Míg a bizottsági javaslatban az szerepel, hogy a tagállamok előírhatják, hogy a fogadó szervezet nyilatkozzon arról, hogy a harmadik országbeli állampolgár nem álláshelyet tölt be, a Tanács ennél kicsit messzebb megy, és lehetővé teszi a tagállamoknak, hogy előírják a fogadó szervezetek számára annak igazolását, hogy a gyakornoki állás nem álláshelyet helyettesít ((3) bekezdés).

Az önkéntesek kategóriája (14. cikk)

A Tanács álláspontjában az Európai Önkéntes Szolgálatban részt vevő önkéntesek kötelező kategóriaként szerepelnek, az egyéb önkéntesek pedig választható kategóriaként. Ami az önkéntesek beutazására és tartózkodására vonatkozó feltételeket illeti, a Tanács elvben elfogadja az Európai Parlament 33. módosítását a fogadó szervezettel kötött, bemutatandó megállapodás tartalmával kapcsolatban (14. cikk (1) bekezdés a) pont). A Tanács szükségesnek tartja továbbá beilleszteni – ahogy a tanulók és a gyakornokok esetében is – annak lehetőségét a tagállamok számára, hogy kérjék annak igazolását, hogy a szállás megfelel az érintett tagállam által meghatározott feltételeknek, amennyiben a harmadik országbeli állampolgár szállását a fogadó szervezet biztosítja ((1) bekezdés b) pont). Mivel ez már több tagállamban is bevett gyakorlat, a Tanács kiegészíti a szöveget annak lehetőségével, hogy a tagállamok alsó és felső korhatárt állapítsanak meg az önkéntes szolgálati rendszerbe való felvételre jelentkező harmadik országbeli állampolgárok tekintetében ((2) bekezdés). Ez azonban nem érinti az Európai Önkéntes Szolgálat szabályait. Az Európai Önkéntes Szolgálat program által támasztott követelményekkel való összhang biztosítása érdekében a Tanács kinyilvánítja, hogy az említett programba való felvételre jelentkező kérelmezők mentességet élveznek az ezen irányelv bizonyos rendelkezéseiben előírt igazoló dokumentumok bemutatása alól ((3) bekezdés).

Az au pairek kategóriája (16. cikk)

A Tanács álláspontjában ez választható kategóriaként szerepel. Az au pairek beutazására és tartózkodására vonatkozó különös feltételekről szóló 16. cikkben a Tanács teljes mértékben elfogadja az au pairek jogairól és kötelezettségeiről szóló 34. és 35. parlamenti módosítások tartalmát. A Tanács még tovább is megy, és leszögezi, hogy az au pairként végzett feladatok időtartama nem haladhatja meg a heti 25 órát (16. cikk (5) bekezdés). Kis mértékben módosítja azonban az au pairekre vonatkozó alsó korhatárt, amely a bizottsági javaslatban 17 év, a Tanács álláspontjában viszont 18 év. Ez a több tagállam által jelenleg alkalmazott gyakorlatot követi.

A Tanács megállapít továbbá néhány követelményt az au pairek beutazására és tartózkodására vonatkozóan. A tagállamok nevezetesen kérhetik, hogy a harmadik országbeli állampolgár igazolja, hogy rendelkezik a fogadó ország nyelvének alapfokú ismeretével, középfokú végzettséggel, illetve szakmai képesítéssel ((2) bekezdés). A néhány tagállam által jelenleg követett gyakorlatot tükrözve a Tanács kiegészíti a cikket azzal, hogy a tagállamok kiköthetik, hogy au pairek kihelyezésére kizárólag az au pairek kiközvetítésével foglalkozó szervezeten keresztül kerülhet sor ((3) bekezdés). A Tanács bevezeti ezenkívül annak lehetőségét is, hogy a tagállamok előírják, hogy a fogadó család tagjainak állampolgársága különböző legyen a harmadik országbeli állampolgár au pairétől, valamint hogy a fogadó család és az au pair között ne álljon fenn semmilyen családi kapcsolat ((4) bekezdés). A tagállamok meghatározhatják továbbá az au paireknek fizetendő költőpénz minimális összegét is ((6) bekezdés).

Az ezen irányelv értelmében adandó engedélyek (17., 18. és 19. cikk)

A Tanács a 17. cikkben további részletekkel egészíti ki az eredeti bizottsági javaslatot az engedélyeken feltüntetendő különféle megjelölésekkel kapcsolatban. Itt a Tanács az idénymunkásokról szóló irányelvben alkalmazotthoz hasonló megközelítést alkalmaz.

A kutatók, hallgatók, tanulók, au pairek és önkéntesek részére kiállított engedélyek érvényességi idejét (18. cikk) illetően a Tanács a Bizottság megközelítését követi és ezzel elutasítja az Európai Parlament 37. módosítását. A Tanács kiegészíti a bizottsági javaslatot azzal, hogy világosan leszögezi: a tagállamok dönthetnek úgy, hogy a tanulók és au pairek részére kiállított engedélyeket bizonyos feltételek mellett meg lehet hosszabbítani. A Tanács álláspontja ezen túlmenően azt is tartalmazza, hogy a mobilitási intézkedéseket magukban foglaló uniós vagy multilaterális programokban részt vevő kutatók és hallgatók részére megadott engedélyek érvényességi ideje legalább két év, illetve amennyiben a fogadási megállapodás rövidebb időre szól, annak időtartama legyen (bizonyos feltételek teljesülése esetén). Ez a rendelkezés annak érdekében került bevezetésre, hogy még egyszerűbbé váljon a harmadik országbeli állampolgárok e csoportjának az EU területén történő tartózkodása.

Ami a gyakornokokat illeti, a Tanács úgy módosítja a bizottsági javaslatot, hogy az engedélyek érvényességi ideje legfeljebb hat hónap lehet. A tagállamok azonban a nemzeti joggal összhangban a képzési megállapodás időtartamának megfelelő hosszabb érvényességi időt is engedélyezhetnek. Ez kapcsolódik a Tanács azon véleményéhez, hogy a harmadik országbeli állampolgárok e kategóriája tekintetében további biztosítékokra van szükség.

A kiegészítő információkról szóló 19. cikket a Tanács olyan információkra való hivatkozásokkal egészíti ki, amelyeket kiegészítő információként fel lehet tüntetni a tartózkodási engedélyen vagy a hosszú távú tartózkodásra jogosító vízumban. A Tanács ezzel összefüggésben – mivel szükségtelennek tartja – elutasítja az Európai Parlament 39. módosítása által javasolt megfogalmazást.

Az elutasításnak, illetve az engedély visszavonásának vagy meghosszabbítása megtagadásának indokai (20. és 21. cikk)

Az elutasítás indokait illetően a Tanács álláspontja az Európai Parlament 40. módosításának a szellemét követi, és a kötelező elutasítást kiváltó indokok egy részét fakultatívvá alakítja át (20. cikk (2) bekezdés a), c) és d) pont). E rendelkezések egy részének a szövege azonban a vállalaton belül áthelyezett személyekről és az idénymunkásokról szóló irányelvek megfelelő rendelkezéseinek a szövegéhez lett igazítva.

A Tanács ezen túlmenően kiegészíti a cikket egy újabb kötelező elutasítási indokkal, amely a fogadó szervezetek ezen irányelv szerinti jóváhagyására vonatkozó eljáráshoz kapcsolódik ((1) bekezdés c) pont). A Tanács több új fakultatív elutasítási indokot is beépít a szövegbe. Fontosnak tartja, hogy a tagállamok elutasíthassák a kérelmet abban az esetben, ha a fogadó szervezet vagy a fogadó család nem felel meg az érintett tagállam nemzeti jogában, vagy a területén érvényes kollektív szerződésekben vagy gyakorlatokban meghatározott foglalkoztatási feltételeknek ((2) bekezdés b) pont). E rendelkezés célja, hogy megóvja a harmadik országbeli állampolgárokat a kizsákmányolástól és elkerülje a szociális dömpinget. A (2) bekezdés e) pontja, amely arról az esetről szól, ha a fogadó szervezet megszünteti a tevékenységét, a vállalaton belül áthelyezett személyekről szóló irányelvből lett átemelve. A Tanács egy olyan indokot is beilleszt, amely lehetővé teszi a tagállamok számára a kérelem elutasítását, amennyiben megállapítják, hogy az adott harmadik országbeli állampolgár tartózkodásának célja eltér a beutazási és tartózkodási kérelmében foglaltaktól ((2) bekezdés f) pont). Ezen indok azzal a céllal került bevezetésre, hogy lehetővé tegye a tagállamok számára, hogy fellépjenek az ezen irányelvben megállapított eljárásokkal való visszaélés vagy az eljárások helytelen alkalmazása ellen. A Tanács bevezeti annak lehetőségét a tagállamok számára, hogy munkaerőpiaci vizsgálat elvégzését követően elutasítsanak egy kérelmet, mivel fontos, hogy a tagállamok maguk irányíthassák a munkaerőpiacaikat ((3) bekezdés).

A kérelmezők számára biztosítékként, illetve az Európai Parlament meglátásainak figyelembevétele érdekében a Tanács beilleszti, hogy a kérelem elutasításáról szóló bármely döntés meghozatala előtt figyelembe kell venni az eset sajátos körülményeit, és tiszteletben kell tartani az arányosság elvét ((4) bekezdés).

Az engedély visszavonásának vagy meghosszabbítása megtagadásának indokai (21. cikk) nagy mértékben hasonlítanak az elutasítás indokaira, van azonban néhány eltérés. Az azon esetre vonatkozó indok, ha a harmadik országbeli állampolgár tartózkodási célja a számára engedélyezett tartózkodás céljaitól eltér ((1) bekezdés d) pont), a Tanács álláspontjában kötelező marad, míg az Európai Parlament álláspontjában fakultatívként szerepel. Másrészt viszont a Tanács elfogadja az Európai Parlament véleményét és kiegészíti a cikket azzal, hogy az érintett tagállam konzultálhat a fogadó szervezettel, amikor egy hallgató engedélyének visszavonását mérlegeli a tanulmányokban való előrehaladás hiánya miatt ((3) bekezdés). A Tanács elfogadja továbbá a Parlament azon módosítását is, amely szerint abban az esetben, ha a hallgató engedélyének visszavonását vagy meg nem hosszabbítását a hallgatón kívül álló okok miatt veszik fontolóra, a hallgató számára lehetővé kell tenni, hogy kérelmet nyújtson be egy másik felsőoktatási intézményhez annak érdekében, hogy befejezhesse a tanulmányait ((6) bekezdés). Ami az engedély meghosszabbításának a munkaerőpiaci vizsgálat eredményeként történő elutasítására vonatkozó lehetőséget ((5) bekezdés) illeti, a Tanács figyelembe vette az Európai Parlament által megfogalmazott aggályokat és kizárta azon kutatókat e rendelkezés hatálya alól, akik ugyanannál a fogadó szervezetnél folytatják tovább a munkaviszonyukat. A Parlamentnek a közrendre és a közbiztonságra vonatkozó indokkal ((4) bekezdés) kapcsolatos módosítását a Tanács nem fogadta el, mivel úgy ítélte meg, hogy e tekintetben elégséges a (36) preambulumbekezdésben foglalt szöveg.

Az egyenlő bánásmódhoz való jog (22. cikk)

A fogadó tagállam állampolgáraival való egyenlő bánásmódot illetően a tanácsi álláspont módosítja a bizottsági javaslatot. Szorosan követi a 2011/98/EU irányelv (az összevont engedélyről szóló irányelv) 12. cikkének (Az egyenlő bánásmódhoz való jog) szövegét, mivel ez az irányelv valamennyi olyan harmadik országbeli állampolgárra vonatkozik, aki jogszerűen tartózkodik és munkát vállal vagy munkát vállalhat valamely tagállam területén.

A Tanács álláspontja szerint lényegében az összevont engedélyről szóló irányelv 12. cikkében meghatározott jogok és az ott megállapított esetleges korlátozások vonatkoznak a kutatókra és a hallgatókra, valamint az érintett tagállamban munkaviszonyban állónak minősülő gyakornokokra, önkéntesekre és au pairekre. Ezzel összefüggésben a kutatókat mindig munkaviszonyban állónak kell tekinteni, és megilletik őket az összevont engedélyről szóló irányelvben meghatározott vonatkozó jogok. A Tanács elutasítja az Európai Parlament 43. módosítását, amely szerint az összevont engedélyről szóló irányelvben az oktatás és szakképzés, illetve a szociális biztonság ágai tekintetében meghatározott korlátozások nem vonatkoznának a kutatókra és a hallgatókra.

Az érintett tagállamban munkaviszonyban állónak nem minősülő gyakornokok, önkéntesek és au pairek jogait illetően a Tanács álláspontja túlmegy az Európai Parlament 44. módosításában foglaltakon és leszögezi, hogy amellett, hogy egyenlő bánásmód illeti meg őket az áruk és szolgáltatások igénybevétele tekintetében, egyenlő bánásmód illeti meg őket az oklevelek, bizonyítványok és egyéb szakmai képesítések elismerése tekintetében is.

Kutatók és hallgatók álláskeresési vagy vállalkozási célú tartózkodása (25. cikk)

A Tanács álláspontja előírja, hogy a kutatóknak és a hallgatóknak lehetőségük van arra, hogy álláskeresés vagy vállalkozásindítás céljából legalább kilenc hónapig az ezen irányelv szerinti engedélyt kiállító tagállam területén maradjanak. A Tanács tehát elutasítja az Európai Parlament e rendelkezéssel kapcsolatos módosítását. A 9 hónapos időszak elegendőnek tekinthető ahhoz, hogy a kutatók vagy hallgatók állást találjanak vagy vállalkozást indítsanak. A Tanács álláspontjában 3 hónap az a minimális időtartam, amelyet követően az érintett tagállam megkövetelheti, hogy a harmadik országbeli állampolgár igazolja, hogy valódi esélye van állást kapni vagy vállalkozást indítani, ez pedig eltér az Európai Parlament módosításától. A Tanács lehetővé teszi a tagállamok számára annak előírását, hogy a harmadik országbeli állampolgár által betölteni kívánt állásnak, illetve az általa indítani kívánt vállalkozásnak illeszkednie kell a kutatás vagy az elvégzett tanulmányok szintjéhez.

A Tanács annak lehetőségét is biztosítja a tagállamok számára, hogy meghatározzanak egy minimális képzettségi szintet (legfeljebb mesterképzésben szerzett vagy azzal egyenértékű diploma), amelyet a hallgatóknak el kell érniük ahhoz, hogy éljenek az említett joggal. A tanácsi álláspont szerint a tagállamok előírhatják, hogy a fogadó szervezet mutasson be igazolást a kutatási tevékenység befejezéséről, illetve igazolja a felsőfokú végzettséget tanúsító oklevél megszerzését. Amennyiben ez az igazolás nem áll rendelkezésre a kutatás vagy tanulmányok folytatása céljából kiállított engedély lejárta előtt, az érintett tagállam engedélyezi a harmadik országbeli állampolgár számára, hogy a területükön maradjon annak érdekében, hogy észszerű határidőn belül benyújtsák az említett igazolásokat.

A Tanács ezenkívül meghatározza a benyújtott kérelmek elutasításának, valamint az e cikk alapján kiállított tartózkodási engedélyek visszavonásának lehetséges indokait ((4) és (8) bekezdés).

Unión belüli mobilitás (27., 28., 29., 30. és 31. cikk)

A tanácsi álláspont kizárólag a kutatók és a hallgatók számára engedélyezi az EU-n belüli mobilitást, ami eltér az Európai Parlament módosításában foglaltaktól. A következetesség érdekében az e két kategória Unión belüli mobilitására vonatkozó részletek kidolgozásakor a vállalaton belül áthelyezett személyekről szóló irányelvben szereplő mobilitási rendszer szolgált példaként.

A Tanács a kutatók mobilitását rövid távú és hosszú távú mobilitásra osztja. A rövid távú mobilitás esetében az első tagállam által ebből a célból kiállított érvényes engedéllyel rendelkező kutatók – az ezen irányelvben meghatározott feltételekre is figyelemmel – az említett engedély és egy érvényes úti okmány alapján bármely 360 napos időszakon belül jogosultak egy vagy több második tagállamban legfeljebb 180 napig tartózkodni annak érdekében, hogy kutatásuk egy részét az adott tagállambeli kutatószervezetnél végezzék. A második tagállam előírhatja, hogy a 28. cikkben meghatározott eljárásnak megfelelően értesítsék a kutató rövid távú mobilitásáról. A második tagállam előírhatja, hogy az értesítés keretében nyújtsák be a szóban forgó cikkben előírt dokumentumokat és információkat, de úgy is dönthet, hogy eltekint ettől. A második tagállam kifogást emelhet az értesítéssel szemben. A néhány tagállam által az értesítési eljárással kapcsolatban megfogalmazott gyakorlati jellegű aggályokra válaszul a Tanács álláspontja lehetővé teszi, hogy a második tagállam igazoló dokumentumot állítson ki a kutató számára arról, hogy tartózkodhat a területén.

A kutatók hosszú távú mobilitása (tagállamonként több mint 180 nap) esetében a második tagállam vagy úgy dönt, hogy a rövid távú mobilitásra vonatkozóan kidolgozott értesítési eljárást alkalmazza, amely engedélyezi, hogy a kutató az első tagállam által kiállított engedély alapján a területén tartózkodjon, vagy pedig megköveteli, hogy a harmadik országbeli állampolgár a 29. cikkben meghatározott eljárásnak megfelelően hosszú távú mobilitás iránti kérelmet nyújtson be. A kérelem benyújtásának eredményeként a második tagállam engedélyt állít ki a kutató részére, amennyiben valamennyi szükséges feltétel teljesül. A hosszú távú mobilitás kérelmezésére vonatkozó eljárás egyszerűbb, mint az első tagállamban benyújtandó alapkérelemre vonatkozó eljárás. A kutatók családtagjai elkísérhetik a kutatót egy vagy több második tagállamba, a rájuk vonatkozó mobilitási rendszer pedig megegyezik a kutatókéval (30. cikk).

Ami a hallgatói mobilitást illeti, a Tanács különbséget tesz egyrészt a mobilitási intézkedéseket is magában foglaló uniós vagy multilaterális programban, illetve két- vagy több felsőoktatási intézmény között létrejött megállapodásban érintett hallgatók, másrészt pedig a semmilyen programban vagy megállapodásban nem érintett úgynevezett egyéni hallgatók között. Az előbbiek – a 31. cikkben meghatározott feltételekre is figyelemmel – beutazhatnak és tagállamonként legfeljebb 360 napig tartózkodhatnak egy vagy több második tagállamban annak érdekében, hogy tanulmányaik egy részét a szóban forgó tagállam vagy tagállamok valamely felsőoktatási intézményében végezzék. Az ő mobilitásukra vonatkozó rendszer hasonlít a kutatók rövid távú mobilitása tekintetében kidolgozott rendszerre, azaz lehetővé teszi a második tagállamok számára, hogy értesítést követeljenek meg. Az egyéni hallgatóknak viszont engedély iránti kérelmet kell előterjeszteniük ahhoz, hogy tanulmányok folytatása céljából beutazhassanak és tartózkodhassanak egy második tagállamban. A kérelmezési eljárás ebben az esetben pontosan megegyezik az első tagállamban benyújtandó alapkérelemre vonatkozó eljárással.

A vállalaton belül áthelyezett személyekről szóló irányelv példáját követve a Tanács kiegészíti a szöveget a „Biztosítékok és szankciók mobilitás esetén” című új 32. cikkel, amely részletesebben meghatározza a mobilitással kapcsolatos bizonyos esetekben (pl. ha egy hallgatónak vagy kutatónak a mobilitás keretében át kell lépnie egy schengeni határt vagy ha már nem teljesítik a mobilitás feltételeit) benyújtandó igazolásokat.

Díjak (36. cikk)

A Tanács az álláspontjában beilleszti a szövegbe, hogy a tagállamok a kérelmek feldolgozásán túl az értesítések feldolgozásáért is díjak megfizetését írhatják elő. A tagállamok véleménye szerint az értesítéseknek az EU-n belüli mobilitásra vonatkozó eljárás keretében történő feldolgozása is bizonyos igazgatási költségekkel jár. A tagállamok továbbá az említett eljárás eredményeként harmadik országbeli állampolgárok számára is kiállíthatnak dokumentumokat.

IV. ÖSSZEGZÉS

A Tanács első olvasatban elfogadott álláspontja tükrözi a Tanács és az Európai Parlament közötti tárgyalások során – a Bizottság közreműködésével – kialakított kompromisszum tartalmát. A harmadik országbeli állampolgárok kutatás, tanulmányok folytatása, gyakorlat, önkéntes szolgálat, diákcsereprogramok vagy oktatási projektek, és au pair tevékenység céljából történő beutazásának és tartózkodásának feltételeiről szóló irányelv elfogadásának jelentős lesz a szerepe abban, hogy a tehetséges és szakképzett munkaerő számára nagyobb legyen az EU vonzereje.

(1) COM(2014) 154 final.

(2) EUCO 79/14.

(3) COM(2015) 240 final.

(4) HL C 148., 1999.5.28., 1. o.

(5) HL L 157., 2014.5.27., 1. o.

(6) HL L 94., 2014.3.28., 375. o.