Ezen túlmenően az előrehaladás tagállamonként igen eltérő (lásd az 1. ábrát). 20 tagállamban a 2019. évi csökkentések még mindig alacsonyabbak az opcionális 4 %-os időközi célkitűzésnél, amelyet a tagállamok már 2017-re is előírhattak az üzemanyag-forgalmazók számára. Svédország és Finnország az egyedüli olyan tagállamok, amelyek már túllépték a 2020-ra kitűzött 6 %-os csökkentési célt, míg Horvátország, az Egyesült Királyság és Hollandia érte el a legnagyobb előrehaladást 2018 és 2019 között több mint 1,5 százalékponttal. Ugyanakkor Svédország, Lengyelország és Bulgária 2019-ben valamivel magasabb kibocsátásintenzitásról számolt be, mint az előző évben. További információ az Európai Környezetvédelmi Ügynökség (EEA) „A közlekedési célú üzemanyagok kibocsátásintenzitása az EU-ban 2019-ben” című, 2/2021. számú technikai jelentésében található.

A 2019-re vonatkozóan bejelentett adatok megerősítik, hogy az uniós üzemanyag-forgalmazók a 28 jelentéstevő tagállamban általában el voltak maradva attól a célkitűzéstől, amely szerint a közlekedési célú üzemanyagok kibocsátásintenzitását 2010-hez képest 2020-ra 6 %-kal kell csökkenteni (lásd az 1. ábrát). Fontos megemlíteni, hogy 2019-ben Magyarország és az Egyesült Királyság első alkalommal számolt be termelésoldali kibocsátáscsökkentésekről, amelyek hozzájárultak ahhoz, hogy a teljes kibocsátásintenzitás csökkenése – körülbelül 0,2 százalékpont csökkenéssel – elérje az összességében 4,3 %-ot. A termelésoldali kibocsátáscsökkentésnek a forgalmazó javára jóváírandó értékét az (EU) 2015/652 tanácsi irányelvben meghatározott követelményeknek megfelelően kell számszerűsíteni és bejelenteni. A termelésoldali kibocsátáscsökkentés számszerűsítésére, nyomon követésére és bejelentésére szolgáló módszerekre vonatkozó részletesebb információk egy iránymutató feljegyzésben találhatók. A termelésoldali kibocsátáscsökkentés várhatóan ugyancsak hozzájárul a csökkentési célérték 2020-ban történő eléréséhez.

A 2019-ben bejelentett teljes üzemanyag-forgalmazás 13 675 petajoule (PJ) volt, amely 2018-hoz képest kismértékű, 3 %-os csökkenést jelent. Az üzemanyag-forgalmazást továbbra is nagyban a fosszilis üzemanyagok (94,4 %) uralták, ezeket a bioüzemanyagok (5,6 %) követték, majd a villamos energia igen csekély arányban (0,01 %) (lásd a 2.4. szakaszt). A 2019-re vonatkozóan bejelentett egyetlen nem biológiai eredetű megújuló üzemanyag az Egyesült Királyság által a teljes energiamennyiséghez képest nagyon kis százalékban bejelentett, megújuló, nem bio metanol volt.

A közvetett földhasználat-változással összefüggő kibocsátást is figyelembe véve, az EU-ban a 2019-ben felhasznált üzemanyagok átlagos kibocsátásintenzitása 2,6 %-kal volt alacsonyabb, mint 2010-ben. Ez 2019-ben 33 Mt szén-dioxid-egyenértéknek (CO2eq) megfelelő megtakarítást jelent. A 98/70/EK irányelvnek a bioüzemanyagok teljes életciklusra számított üvegházhatásúgáz-kibocsátásának kiszámítása megállapításáról szóló 7d. cikke értelmében a földhasználat közvetett megváltozásából eredő kibocsátásokat nem veszik figyelembe a minimum 6 %-os csökkentési célérték teljesülésének értékelésekor.

Ezért csaknem valamennyi tagállamnak mihamarabb további intézkedéseket kell hoznia annak érdekében, hogy biztosítsa a 2020-as cél teljesülését. A tagállamok e tekintetben többféle intézkedést hozhatnak, például tovább bővíthetik a villamos energia közúti közlekedésben való felhasználását, támogathatják a bioüzemanyagok (különösen a fejlett bioüzemanyagok) fokozott használatát, ösztönözhetik a nem biológiai eredetű megújuló üzemanyagok fejlesztését és csökkenthetik a finomítási eljárások előtt bekövetkező termelésoldali kibocsátásokat. A tagállamok továbbra is kötelesek biztosítani, hogy a forgalmazók betartsák a 6 %-os csökkentési célkitűzést a 2020-as év után, valamint hogy ezen időpont után nyomon kövessék és jelentsék ÜHG-intenzitásukat.

Az EU-ban értékesített összes dízelüzemanyag biodízelt tartalmazóként, a benzinnek pedig csaknem teljes hányada bioetanolt tartalmazóként kerül forgalomba. Az EU-ban 2019-ben értékesített benzin 77,1 %-a tartalmazott akár 5 térfogatszázalék etanolt (E5), ami 7,2 százalékponttal kevesebb a 2018-as adathoz képest, míg a benzin üzemanyag 22 %-a tartalmazott akár 10 térfogatszázalék etanolt (E10), ami közel kétszerese a 2018. évi adatnak, továbbá 0,3 % tartalmazott ennél is több etanolt (E+). Az értékesített dízelüzemanyag 99,2 %-a akár 7 % FAME-t (B7), 0,8 %-a pedig még annál is több FAME-t (B+) tartalmazott (lásd a 4. táblázatot).

Az üzemanyag-minőségi irányelv 8. cikke értelmében az összes tagállam, továbbá Norvégia nyújtott be jelentést a nemzeti üzemanyag-minőségi adatokról 2019 vonatkozásában.

4. táblázat: Biokomponensek használata az EU-ban értékesített benzinben és dízelüzemanyagokban 2017 és 2019 között

Üzemanyagtípus 2017 2018 2019 Benzin E0 12,2 % 4,1 % 0,6 % E5 71,9 % 84,3 % 77,1 % E10 15,7 % 11,4 % 22,0 % E+ 0,1 % 0,2 % 0,3 % Dízel B0 0,0 % 0,0 % 0,0 % B7 83,8 % 99,2 % 99,2 % B+ 16,2 % 0,8 % 0,8 %

3.2.Az értékesített üzemanyagok minőségi határértékeknek való megfelelése

Az EU-ban összességében az üzemanyag-minőségi határértékeknek való magas szintű megfelelés tapasztalható. A 2019-ben vett mintákban a bejelentett fő üzemanyag-paraméterek túlnyomó többsége a tűréshatárokon belül volt.

Litvánia, Szlovénia és Svédország mind a benzin, mind a dízelüzemanyagok tekintetében teljes körű megfelelést tapasztalt és jelentett be. Öt tagállam (Írország, Litvánia, Málta, Szlovénia és Svédország) teljes megfelelést tapasztalt és jelentett be a benzin tekintetében, tizenegy pedig a dízelüzemanyagok tekintetében (Ausztria, Horvátország, Dánia, Észtország, Finnország, Litvánia, Románia, Luxemburg, Portugália, Szlovénia és Svédország). Egy tagállam (Belgium) 2019-ben a benzin esetében több mint 200, a dízel esetében pedig 88 meg nem felelésről számolt be, ez azonban a Belgiumban vett minták teljes számának, azaz a közel 8 000 mintának a töredékét jelenti.

A tagállamok a 2019. évre vonatkozóan arról számoltak be, hogy a benzin összesen 424, a dízelüzemanyag pedig 134 alkalommal nem felelt meg az előírásoknak. A benzin esetében a specifikációktól leggyakrabban eltérő paraméter a nyári gőznyomás (tizenhét tagállamban), a kísérleti oktánszám (RON, tíz tagállamban), a motoroktánszám (MON, három tagállamban) és a kéntartalom (négy tagállamban) volt. A dízelüzemanyagok esetében a specifikációktól leggyakrabban eltérő paraméter a kéntartalom (tizenhárom tagállamban) és a FAME-tartalom (tizenegy tagállamban) volt.

Valamennyi tagállam ismertette a nem megfelelő minták azonosítása esetén hozott intézkedéseket. Ezen intézkedések között szerepelt az illetékes hatóságok tájékoztatása, vizsgálatok kezdeményezése, szankciók és bírságok kiszabása, valamint az ismételt mintavétel. Kis számú esetben, amikor azt állapították meg, hogy a követelményeknek nem megfelelő paraméterek nagyon közel vannak a tűréshatárokhoz, nem került sor intézkedésre.

A Bizottságnak tehát nem kellett vizsgálatokat indítania e téren. Megállapítható, hogy a meglévő üzemanyag-minőség-ellenőrzési rendszer biztosítja, hogy az üzemanyag-minőségről szóló irányelv követelményeinek megfelelően kiváló minőségű üzemanyagokat értékesítsenek az EU-ban.