[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 1.12.2005

COM(2005) 603 végleges

2005/0245 (COD)

A Közösség lisszaboni programjának végrehajtása:Javaslat

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE

a belső piaci fizetési szolgáltatásokról

valamint a 97/7/EK, a 2002/12/EK és a 2002/65/EK irányelv módosításáról

(előterjesztő: a Bizottság){SEC(2005) 1535}

INDOKLÁS

A JAVASLAT HÁTTERE |

A javaslat alapja és célja A modern nemzetgazdaságok a hatékony és biztonságos fizetési rendszerekre épülnek. A fizetési rendszerek előmozdítják a javak és szolgáltatások vásárlását, és közösségi szinten évente 231 milliárd (készpénzes és nem készpénzes) tranzakciót tesznek lehetővé, amelyek összértéke 52 trillió euro. A jelenlegi fizetési rendszer azonban magas költségekkel működik. A Bizottság célja egy olyan egységes fizetési piac létrehozása, amely a méretgazdaságosság és a verseny javítása révén hozzájárulhat a fizetési piac költségeinek csökkentéséhez. A Bizottság javaslata az EK-Szerződés 47. cikkének (2) bekezdése, illetve 95. cikkének (1) bekezdése alapján egységes keretrendszert fog létrehozni a közösség fizetési piacára, amely megteremti a nemzeti fizetési piacok integrációjának és racionalizálásának feltételeit. Ezt egészíti ki az egységes európai fizetési térségre (SEPA) vonatkozó szektorális kezdeményezés, amelynek célja a nemzeti fizetési infrastruktúrák és fizetési termékek integrálása az euro-térség szintjén. A korszerű, technológiai megoldásokon alapuló gazdaság hatékony és korszerű fizetési rendszert igényel. Ez közvetlenül pozitív hatást gyakorol a pénzügyi ágazat versenyképességére, és fokozza a gazdaság egészének versenyképességét is. A Bizottság javaslata a költséges készpénzes fizetést helyettesíteni képes elektronikus fizetésekre helyezi a hangsúlyt. A korszerű elektronikus fizetések a tapasztalatok szerint ösztönzik a fogyasztást és a gazdasági növekedést[1]. A legjobb eljárás azt mutatja, hogy a fizetési rendszerek modernizálása és a leginkább költséghatékony szolgáltatások elterjedtebb használata kevesebb mint tíz év alatt felére képes csökkenteni a fizetések végrehajtásának átlagos előállítási költségét. Ha a készpénzhasználatot sikerülne például a készpénzes fizetéseket legjobban kiiktató országok szintjére csökkenteni, 5,3 milliárd eurós többletet lehetne elérni.[2] Egész Európában van még lehetőség a további termékszabványosításra és a fizetési szolgáltatások összevonására. Az összehangolt jogi keret lehetővé fogja tenni, hogy a szolgáltatók racionalizálják fizetési infrastruktúrájukat és szolgáltatásaikat, a felhasználók számára pedig azt, hogy élhessenek a szélesebb választék és a magas szintű védelem előnyeivel. Mindezek általános hatása az Európai Közösség szintjén a javuló méretgazdaságosságban és a fizetési rendszerek jobb hatékonyságában jelentkezik. Ha az egységköltség szintjét például az EU-n belüli legjobb eljáráshoz képest plusz 20 százalékot kitevő szintre sikerülne csökkenteni, ez átlagosan 10 milliárd eurós megtakarítást eredményezne. A fizetések technikai és jogi szabályozásának szabványosítása lehetővé teszi a bankok számára, hogy gyorsabb és gazdaságosabb automatizált végfelhasználói fizetéseket kínáljanak, és javítsák a számlázást a vállalatok felé. A vállalatok számára ez azzal az eredménnyel járna, hogy gyorsabb és megbízhatóbb elszámolásokra és javuló pénzforgalmi adatokra támaszkodhatnának. Ez lényeges a nemzetközi kereskedelem szempontjából, és elengedhetetlen az automatizálásból származó megtakarítások kiaknázásához: a vállalatok éves szinten mintegy 50–100 milliárd euro lehetséges haszonnal számolnak. A nemzeti fizetési piacok új szolgáltatók részére történő megnyitása és az egyenlő feltételek biztosítása élénkíteni fogja a versenyt, és előmozdítja a szolgáltatások határokon átnyúló kiterjesztését. A pénzügyi szolgáltatások fogyasztói a fizetési szolgáltatások piacán tapasztalható fokozottabb verseny, átláthatóság és termékválaszték előnyeit fogják élvezni. Ez minden bizonnyal előmozdítja az árak közeledését a tagállamok között, és szűkíteni fogja az árak közötti jelenlegi 1:8 arányú szóródási sávot[3]. Ha a legdrágább országok árszínvonala például a jelenlegi átlagos szintre csökkenne, ez óriási megtakarításokat eredményezne, a fogyasztók és a vállalatok számára pedig problémamentes lenne a fizetési szolgáltatások igénybevétele; az olasz és a spanyol felhasználók például 5,4 milliárd, illetve 1,3 milliárd eurós megtakarítást tapasztalhatnának. Vagy nézzük a kereskedőket: állításaik szerint amennyiben az EU-n belüli legversenyképesebb szolgáltatóktól vásárolhatnának szolgáltatásokat, egyes esetekben akár huszadannyit kellene fizetniük a kártyás fizetésekért. Az egységes fizetési piacban rejlő összes lehetőség kiaknázásához az ágazatnak kulcsszerepet kell játszania. A fizetési szolgáltatásokat nyújtó szolgáltatók fognak szembesülni azzal a kihívással, hogy megtalálják a fragmentált nemzeti fizetési infrastruktúrák integrálásának legmegfelelőbb módját, melynek révén részesülhetnek a potenciális megtakarításokból, valamint technológiailag fejlett és hatékony új fizetési szolgáltatásokat lesznek képesek kínálni. A vállalatoknak ugyancsak meg kell hozniuk azokat az intézkedéseket, amelyekkel felkészülhetnek az új fizetési rendszerekkel való együttműködésre. Ehhez a szolgáltatók és a vállalatok részéről is jelentős beruházásokra lesz szükség. A fizetési ágazat ugyanakkor a SEPA-program keretében már kötelezettséget vállalt ezen beruházások megtételére és arra, hogy a SEPA-t 2010-re megvalósítja. Az elérhető számottevő előnyök szempontjából úgy tűnik, érdemes vállalni a kezdeti beruházási költségeket. A Bizottság javaslata támogatja ezeket a beruházásokat, valamint az ágazat SEPA-val kapcsolatos munkáját. |

Általános összefüggések A fizetési rendszer jelenlegi állapota nem kielégítő, mivel nem képes kiaknázni a belső piacban rejlő összes lehetőséget. A Közösségen belüli fizetési infrastruktúrára vonatkozó szabályok nemzeti jellegűek, azaz még nincsenek az egységes piac követelményeihez igazítva. Ezek nem képesek ugyanolyan hatékonysággal kezelni a nemzetközi fizetéseket, mint a belföldieket, és nem versenyeznek egymással. A néhány létező, több országra kiterjedő fizetési rendszer nélkülözi a kritikus tömeget (a fizetések mindössze 3 %-ára terjed ki), és a belföldi rendszerekhez képest jelentősen magasabb egységköltségekkel működik. Mindez az alábbi következményekkel jár: A jelenlegi fizetési rendszer túlságosan költséges. Egyes tanulmányok[4] szerint a jelenlegi nemzeti alapú, fragmentált fizetési rendszerek a GDP 2–3 %-át emésztik fel. Ezen költségek jelentős hányadát maguk a bankok viselik. Jelenleg a bankok működési költségének harmadát a fizetések teszik ki. Végeredményben azonban a teljes gazdaság és a pénzügyi szolgáltatások összes felhasználója viseli a nem megfelelő hatékonyságú és nem versenyképes fizetési rendszer költségeit. A fogyasztók a fragmentáltság rájuk gyakorolt hatásáról panaszkodnak. Az EU-szintjén működő termékekhez csak korlátozottan férnek hozzá (például a hatékony azonnali jóváírások nemzetközi ügyleteknél nem vehetők igénybe). Ami még rosszabb, nem képesek igénybe venni azokat a más EKországokban működő szolgáltatókat, amelyek olcsóbb és gyorsabb szolgáltatást biztosíthatnának számukra. A piaci verseny hiánya hátrányosan érinti a kiskereskedőket. Egyes országokban, ahol a fizetési szolgáltatók de facto monopolhelyzetben vannak, a kiskereskedőknek a teljes kártyás értékesítés akár 5 %-át is ki kell fizetniük jutalékként. A Bizottság trösztellenes hatósága és a nemzeti hatóságok már vizsgálják az EU betéti- és hitelkártyapiacait. Ez a fragmentáltság a nagyvállalatok számára is hátrányos, mivel nem képesek összehangolni a kifizetési és a számlázási műveleteket. |

A javaslat által érintett területet szabályozó hatályos rendelkezések A fizetések jogi keretének harmonizálása területén csak korlátozott előrelépés történik. Az Európai Közösség három jogi aktust fogadott el: o Az elektronikus fizetés-hitelesítési eszközöket, például fizetési kártyát használó vásárlók védelméről szóló, 97/489/EK ajánlást. o Az egységes fogyasztóvédelmi szabályok létrehozása keretében a határokon átnyúló átutalásokat megkönnyítő 97/5/EK irányelvet; o A határokon átnyúló fizetésekről szóló 2560/2001/EK rendelet eltörölte a határokon átnyúló, illetve a belföldi fizetések közötti árkülönbözetet. Bár a közösségi jog, különösen a határokon átnyúló fizetésekről szóló rendelet a fogyasztók számára megkönnyített és olcsóbbá tett egy sor, a belső piacon euróban végrehajtott fizetési műveletet, és lökést adott az ágazat egységes európai fizetési térségre (SEPA) vonatkozó kezdeményezésének, mégsem bizonyult elegendőnek a tényleges egységes piac eléréséhez. |

Összhang a Közösség egyéb szakpolitikáival és célkitűzéseivel Az egységes piac 1992-es létrehozása és az euro 1999-es bevezetése megteremtették az EK pénzügyi piacainak integrációjához szükséges alapokat. Az EK integrált és hatékony fizetési piacára vonatkozó kezdeményezés a Közösség liszaboni programjának[5] egyik legfontosabb fellépése, jelentősen hozzájárul a lisszaboni növekedési és foglalkoztatási partnerséghez[6], és összhangban van az EK-nak a pénzügyi piacra vonatkozó legújabb szakpolitikai célkitűzéseivel (például a pénzügyi szolgáltatásokról szóló cselekvési tervvel). Az EK fizetési piacára vonatkozó, javasolt új jogi keretszabály fel fogja használni a Bizottság azon erőfeszítéseit, amelyek a verseny versenypolitika alkalmazása révén történő élénkítésére irányulnak. |

KONZULTÁCIÓ AZ ÉRDEKELT FELEKKEL, HATÁSVIZSGÁLAT |

Konzultáció az érdekelt felekkel |

A konzultáció módszerei, a legfontosabb célterületek, valamint a válaszadók általános jellemzése A Bizottság az irányelvvel összefüggő összetett, technikai jellegű problémákat két állandó szakértői csoportban[7], illetve több kétoldalú ülés és számos tárgyalássorozat keretében vitatta meg az érdekelt felekkel. A Bizottság számára igen hasznosak voltak az érintett és érdekelt felek visszajelzései. Az EU 25-ök konzultációba bevont ágazatai a következők: fizetési ágazat (bankok, elektronikus és mobil fizetési szolgáltatók, pénzátutalási infrastruktúrák üzemeltetői, fizetőkártya-szervezetek stb.), kiskereskedelmi szervezetek (Eurocommerce), általános ágazati szereplők, vállalati pénzügyi vezetők (EACT, TWIST), KKV-k, nemzeti és európai fogyasztói szervezetek (BEUC, FIN-USE), fizetési piaci szakértők, tanácsadó cégek stb. A fizetések lehetséges jogi keretének nyilvános megvitatása, valamint a tagállamokban tapasztalható aktuális piaci helyzet felmérése céljából a Bizottság 2000 és 2002 között egy közleményt, két munkadokumentumot[8] és hét tanulmányt készített.[9] 2003-ban a Bizottság egy közleményt[10] készített az új jogi keretszabály lehetséges tárgyának és tartalmának széles körű nyilvános megvitatására. A végleges javaslat 2004–2005 folyamán készült el szoros együttműködésben a két állandó szakértői csoporttal és az érdekelt felekkel folytatott konzultáció után, és arra a hat munkadokumentumra támaszkodott, amelyek a lehetséges rendelkezések tervezetét, illetve a hatásvizsgálatot tartalmazták. |

A válaszok összefoglalása és figyelembevételük módja A Bizottság által kezdeményezett viták eredményének összefoglalásaként megállapítható, hogy az egységes fizetési piac megvalósításához az összes válaszadó jogi intézkedéseket vélt szükségesnek. Mindazonáltal a szükséges jogi intézkedések tárgyát és mértékét illetően eltérőek voltak a nézetek. Az összes válaszadó szükségesnek látta a meglévő közösségi eszközök racionalizálására és összevonására vonatkozó célkitűzéseket. A jövőbeli jogi keretszabálynak át kell dolgoznia és össze kell foglalnia a közösségi jog különböző elemeit, és össze kell hangolnia az érintett nemzeti jogszabályokat egy koherens jogi eszköz keretében. |

A nyilvános vita[11] az interneten zajlott 2000.1.31-én, 2002.5.14-én, illetve 2003.12.2 és 2004.2.15. között. A vita eredménye a http://europa.eu.int/comm/internal_market/payments/framework/index_en.htm címen tekinthető meg. |

A szakértelem növelése és felhasználása |

A javaslat előkészítése során a Bizottság széles körű külső szakmai segítségre támaszkodott. Értékes szakmai vélemények származtak a nyilvános vitából és a két szakértői csoport által adott válaszokból. |

Hatásvizsgálat A fizetésekre vonatkozó új jogi keretszabály említett célkitűzéseinek eléréséhez a hatásvizsgálatban alaposan át kellett gondolni a szükséges szakpolitikai beavatkozás típusát (ne legyen intézkedés, jogszabályi intézkedés legyen, esetleg a jogszabályi és a piaci önszabályozó intézkedések kombinációja), valamint a jogi eszköz típusát (rendelet vagy irányelv). Ezen irányelv adott tárgyában a Bizottság az alábbi alternatívákat vette fontolóra: 1. célkitűzés: A nemzeti piacok közötti verseny élénkítése és egyenlő feltételek biztosítása. 1. alternatíva A jelenlegi helyzet szerinti, nemzeti szinten fragmentált piacra jutási feltételek megtartása. 2. alternatíva A nem hitelintézeti fizetési szolgáltatókra vonatkozó piacra jutási feltételek harmonizálása, és külön engedély bevezetése a pénzintézetekre. A tagállamok szerint megkülönböztetett piacra jutási feltételek lehetséges társadalmi és gazdasági hatásainak vizsgálata megerősítette, hogy a jelenlegi helyzet káros az egységes piac működésére, és jelentősen megnehezíti a piacra jutást. A fragmentált piacra jutási feltételek torzítják a versenyt, a nemzeti piacokon a felhasználók számára magasabb árakhoz, a domináns szolgáltatók számára magas nyereséghez vezetnek, továbbá visszafogják az innováció szintjét. A Bizottság kockázatelemzést végzett a nem hitelintézeti szolgáltatók üzleti tevékenységével kapcsolatban, és megállapította, hogy a járulékos kockázatok jelentősen eltérnek a hitelintézeteknél megszokottaktól. Az ágazatban megfigyelhető problémákkal és csődesetekkel kapcsolatban nem található olyan empirikus bizonyíték, amely igazolná a hitelintézetek tevékenységére vonatkozókhoz hasonló szabályozás szükségességét. Nincsenek különleges védelmi célkitűzések: nincs betétesvédelem, az érintett rendszereknek nincs általánosabb jelentőségük, és nem jelentenek fenyegetést a pénzügyi rendszer integritására és stabilitására. Azoknak a működési és korlátozott pénzügyi kockázatoknak, amelyekkel a fizetési intézmények üzleti tevékenységük során találkoznak, úgy tűnik, leginkább egy minőségi garanciális előírásokat tartalmazó kiegyenlített feltételrendszer felel meg leginkább. A mennyiségi előírások (például tőkeelőírások) a kockázathoz mérten aránytalannak tekinthetők, és esetleg túl kemény korlátot jelentenének a kisebb szolgáltatók és az új piaci szereplők számára. 2. célkitűzés: A piaci átláthatóság növelése mind a szolgáltatók, mind a felhasználók szempontjából 1. alternatíva Piaci önszabályozás 2. alternatíva Az eltérő nemzeti szabályozási rendszerek megtartása 3. alternatíva EU-szinten egységesített átláthatósági és információs előírások A piaci önszabályozásra vonatkozó lehetőséget azért kellett elvetni, mert a fogyasztók tájékoztatására vonatkozó előírások betartása nem kielégítő, és hiányzik az átláthatóság. A nemzeti szabályok előnye, hogy figyelembe veszik az országspecifikus fizetési szolgáltatásokat, de a szélesebb európai piacon korlátozzák a hatékonyságot, a piaci átláthatóságot és a fogyasztói kínálatot. A fizetési ágazat és a fogyasztói egyesületek többsége szerint az egységesítés a megfelelőbb opció. Az egyszerűsítésből és a jogi biztonságból eredő legnagyobb gazdasági haszonra akkor lehet számítani, ha az EK-jog egyetlen jogi eszköz formájában egységes keretbe foglalja az összes közösségi és nemzeti tájékoztatási előírást. 3. célkitűzés: A felhasználók és a szolgáltatók jogai és kötelezettségei 1. alternatíva Az egymástól eltérő nemzeti szabályozások megtartása 2. alternatíva Jogbiztonság biztosítása a felhasználók és a szolgáltatók alapvető jogaival és kötelezettségeivel kapcsolatban a magas szintű fogyasztóvédelem és fokozott hatékonyság érdekében. Jelenleg 25 különféle nemzeti jogszabálycsoport van érvényben, amelyek megfelelően szabályozták a fizetési piacot egészen addig, amíg a határon átnyúló fizetések és az egységes piac nem játszott fontos szerepet. Az egységes belső piac megteremtésével és az euro bevezetésével a harmonizáció elkerülhetetlenné válik. Ez különösen igaz azokban az esetekben, amikor a nemzeti különbségeket fenntartó nemzeti szabályok akadályozzák a határon átnyúló fizetéseket, illetve a hatékonyabb európai szintű fizetési szolgáltatások elterjedését. A szolgáltatók és felhasználók jogaival, illetve kötelezettségeivel kapcsolatos összehangolt megközelítés lehetővé fogja tenni a nagyobb hatékonyságot, a magasabb fokú automatizációt, illetve az európai szintű azonnali feldolgozást. |

A Bizottság a munkaprogramban felsorolt teljes hatásvizsgálatot végrehajtotta, és az erről szóló jelentést a http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/impact/docs/SEC_2005_1535_1_en.pdf címen tette közzé. |

A JAVASLAT JOGI ELEMEI |

A javasolt intézkedés összefoglalása A javaslat három fő építőeleme a következő: Közcélú fizetési szolgáltatás nyújtásához való jog (II. cím) A nem hitelintézeti fizetési szolgáltatókra vonatkozó piacra jutási feltételek harmonizálásának célja egyenlő feltételek biztosítása, a versenyhelyzet fokozása a nemzeti piacokon, az utóbbi évek piaci fejleményeinek érvényre juttatása, valamint új generációs szolgáltatók piaci megjelenésének elősegítése. A fizetési intézmények új engedélye általános formában újrafogalmazza az OECD Pénzügyi Akció Munkacsoportjának VI. egyedi ajánlását is. Bizonyos típusú pénzátutalók esetében az eltérés bevezetése azt célozza, hogy ezek a szolgáltatók a szürke gazdaságból áttérjenek a hivatalos ágazatba. Átláthatóság és tájékoztatási előírások (III. cím) A Bizottság véleménye szerint a fizetési szolgáltatások átláthatóságára vonatkozó világos és konzisztens szabályok javíthatják a versenyt, a fogyasztói kínálatot és a fogyasztók védelmét. Az irányelv a fizetési szolgáltatásokra világos és tömör tájékoztatási előírásokat fog bevezetni, amelyek a 25 nemzeti jogszabálycsoportot fogják helyettesíteni. A fizetési szolgáltatások felhasználóinak és szolgáltatóinak jogai és kötelezettségei (IV cím) A korszerű és hatékony elektronikus fizetési rendszerek kifejlesztése, a felhasználók bizalma, valamint a korszerű fizetési piacon bonyolított modern üzleti tevékenység hatékonysága érdekében elengedhetetlen a felhasználók és a szolgáltatók alapvető jogaival és kötelezettségeivel kapcsolatos átláthatóság és biztonság. |

Jogalap A javaslat jogalapja az EK-Szerződés 47. cikkének (2) bekezdése és 95. cikkének (1) bekezdése. |

A szubszidiaritás elve Érvényesül a szubszidiaritás elve, mivel a javaslat nem esik a Közösség kizárólagos hatáskörébe. |

A javaslat célkitűzéseit a tagállamok nem tudják kielégítő mértékben megvalósítani a következő ok(ok) miatt. |

A fizetésekre vonatkozó szabályokat több különféle nemzeti jogszabály tartalmazza, ami gyakran megakadályozza az európai szintű fizetési szabványok, szokványok és infrastruktúrák létrehozását. A fizetési szolgáltatásokat nyújtó szolgáltatók és a felhasználók helyzetével kapcsolatos hiányzó jogbiztonság, illetve ezen szolgáltatók és felhasználók alapvető jogainak hiányzó harmonizációja akadályozza az európai szintű fizetési szolgáltatások elterjedését, a szolgáltatások korlátozásmentes biztosítását és a nemzeti fizetési piacok közötti versenyt. |

A javaslat célkitűzéseit közösségi fellépés segítségével hatékonyabban lehet majd megvalósítani a következő ok(ok) miatt. |

Az elektronikus kiskereskedelmi fizetési piacok integrációs folyamatának nagyságrendje és összetettsége az euro bevezetéséhez mérhető, és a tagállamok saját maguk nem képesek leküzdeni a jelenlegi akadályokat, valamint biztosítani az összes érintett szereplő közötti koordinációt. |

A három közösségi jogi aktus együttes megléte, valamint a 25 tagállamban már meglévő nemzeti jogszabályok sokasága olyan fragmentált, és bizonyos esetekben átfedéseket tartalmazó jogi keretet teremt, amely a fizetési piacok integrálásának gátjává vált. |

A javaslat az érdekelt felekkel folytatott nyilvános megbeszélések során azonosított minden olyan kérdéskörben a teljes harmonizációt kívánja megvalósítani, amelyek szükségesek lehetnek az egységes fizetési piac megvalósítását gátló akadályok leküzdésében. |

A javaslat ezért megfelel a szubszidiaritás elvének. |

Az arányosság elve A javaslat az alábbi ok(ok) miatt eleget tesz az arányosság elvének. |

A javasolt irányelv maximálisan szabad utat enged az ágazati önszabályozásnak. Csak az egységes piac jogi akadályainak leküzdéséhez szükséges területeket igyekszik harmonizálni, az ezen túlmenő szabályozási területeket érintetlenül hagyja. A javasolt intézkedések a területet érintő meglévő nemzeti jogszabályokat, például a polgári és a büntetőjogot tekintve is arányosak. Egyes területeken elképzelhetők a kölcsönös elismeréstől függő esetleges nemzeti kivételek. A tagállamok szükség esetén nemzeti alternatívákat is bevezethetnének, illetve megtarthatnák azokat a gyakorlatokat, amelyek az irányelvben felvázoltaknál jelenleg hatékonyabban működnek. |

A megfelelő és arányos szabályozás biztosítása érdekében az összes szabálytervezet arányossági vizsgálat és átfogó konzultációk tárgyát képezte. Ezt tükrözik a fizetési intézményekre vonatkozó előírások, a mentességi záradék, az egyes szolgáltatásokra szabott tájékoztatási előírások, valamint a felhasználói csoportok közötti különbségtétel. |

Az eszközök megválasztása |

Javasolt eszközök: Az egységes fizetési piac megteremtéséhez szükséges egyfelől az ágazati önszabályozás a nemzeti fragmentált fizetési infrastruktúrák és szolgáltatások integrációjához, másfelől szabályozási intézkedések ezen folyamat szükséges jogi alapjainak biztosításához. A Bizottság ezért az ágazat önszabályozást alátámasztó és előmozdító irányelvet javasol. |

Az eszközök az alábbi ok(ok) miatt arányosak. A Bizottság azért javasol rendelet helyett inkább irányelvet, mivel az utóbbi figyelembe veszi a szubszidiaritással és az arányossággal kapcsolatos követelményeket. A teljes harmonizációval kombinált irányelv megvalósítja a szükséges mértékű jogi biztonságot, miközben szabadabb teret enged az adott célra megfelelő különböző nemzeti végrehajtási rendelkezéseknek. |

KÖLTSÉGVETÉSI VONZAT |

A javaslatnak nincsenek a közösségi költségvetést illető vonatkozásai. |

EGYÉB INFORMÁCIÓ |

Szimuláció, kísérleti szakasz és átmeneti időszak |

Az ezen irányelv II. címében található rendelkezéseknek való megfelelés érdekében átmeneti időszak lesz érvényben bizonyos már működő fizetési szolgáltatók vonatkozásában. |

Egyszerűsítés |

A javaslat biztosítja a jogi környezet egyszerűsítését, (az EK-s és nemzeti) hatóságok adminisztratív eljárásainak egyszerűsítését, valamint a magánszemélyekre vonatkozó adminisztratív eljárások egyszerűsítését. |

A javasolt irányelv olyan egyszerűsített és teljesen harmonizált jogi keretet hoz létre, amely helyettesíti a 97/5/EK irányelvet, a 87/598/EGK, a 88/590/EGK és a 97/489/EK ajánlásokat, a 97/5/EK irányelv 8. cikkét, valamint a 2002/65/EK irányelv 8. cikkét. |

A fizetési szolgáltatók felügyelete egy az összes tagállamra egységes szabályokat alkalmazó, harmonizált és koherens megközelítés alapján fog megvalósulni, amely hozzájárul az adminisztratív eljárások egyszerűsítéséhez. |

A javaslat azáltal, hogy a 25 nemzeti jogszabálycsoportot egy az egész piacra érvényes egységes jogszabálycsoporttal helyettesíti, egyszerűsíteni fogja a magánszféra érdekelt feleire vonatkozó eljárásokat. |

Jelenlegi jogszabályok hatályon kívül helyezése A javaslat elfogadása hatályos jogszabályok hatályon kívül helyezését eredményezi. |

1. 2005/0245 (COD)

A Közösség lisszaboni programjának végrehajtása:Javaslat

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE

a belső piaci fizetési szolgálatatásokról

valamint a 97/7/EK, a 2000/12/EK és a 2002/65/EK irányelv módosításáról (EGT-vonatkozású szöveg)

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 47. cikke (2) bekezdésének első és harmadik mondatára, valamint 95. cikkére,

tekintettel a Bizottság javaslatára[12],

tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[13],

tekintettel az Európai Központi Bank véleményére[14],

a Szerződés 251. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően[15],

mivel:

(1) A belső piac létrehozása szempontjából kulcsfontosságú a Közösségen belüli belső határok lebontása az áruk, a személyek, a szolgáltatások és a tőke szabad mozgásának megvalósítása érdekében. Ezért fontos, hogy a fizetési szolgáltatások egységes piaca megfelelően működjön. Jelenleg azonban a harmonizáció hiánya ezen a területen akadályokat támaszt az említett piac működésével szemben.

(2) A tagállamok fizetési szolgáltatási piacai jelenleg különálló, nemzeti szerveződésűek, és a fizetési szolgáltatások jogi kerete 25 nemzeti jogrendszerre van széttöredezve.

(3) Ezt a helyzetet az eddig elfogadott közösségi jogi aktusok sem orvosolják megfelelően, nevezetesen a határokon átnyúló átutalásokról szóló, 1997. január 27-i 97/5/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[16]; a határokon átnyúló, euróban történő fizetésekről szóló, 2001. december 19-i 2560/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[17]; az elektronikus fizetésekre vonatkozó európai magatartási kódexről szóló, 1987. december 8-i 87/598/EGK bizottsági ajánlás (a pénzintézetek, a kereskedők, a szolgáltatók és a fogyasztók közötti viszonyok tekintetében)[18]; a fizetési rendszerekről, különösen a kártyabirtokosok és a kártyakibocsátók közötti viszonyról szóló, 1988. november 17-i 88/590/EGK bizottsági ajánlás[19]; illetve az elektronikus fizetési eszközökkel végrehajtott műveletekről, különösen a kibocsátó és a tulajdonos közötti viszonyról szóló, 1997. július 30-i 97/489/EK bizottsági ajánlás[20]. Éppen ellenkezőleg, az egymás mellett párhuzamosan létező nemzeti rendelkezések és hiányos közösségi keret csak bonyolítja a helyzetet, illetve az átfedő szabályozásnak köszönhetően gyengíti a jogbiztonságot.

(4) Ezért elengedhetetlen egy közösségi szintű, korszerű és koherens jogi keret létrehozása a fizetési szolgáltatások szabályozására.

(5) E keretnek biztosítania kell a prudenciális előírásokra vonatkozó nemzeti rendelkezések összehangolását, az új fizetési szolgáltatók piacra jutását, a tájékoztatási előírásokat, illetve a fizetési szolgáltatások felhasználóinak jogait és kötelezettségeit. E kereten belül továbbra is meg kell tartani a 2560/2001/EK rendelet rendelkezéseit, amelyek az árak tekintetében létrehozták az euróban végrehajtott fizetések egységes piacát. A 97/5/EK irányelv rendelkezéseit, valamint a 87/598/EGK, a 88/590/EGK és a 97/489/EK ajánlásokban megfogalmazott ajánlásokat egységes kötelező erejű jogi aktusba kell foglalni.

(6) Azonban nem lenne célszerű, ha e jogi keret teljesen átfogó jellegű lenne. Alkalmazását elegendő csupán azokra a szolgáltatókra korlátozni, amelyek fő tevékenységét a felhasználóknak nyújtott fizetési szolgáltatások biztosítása jelenti. Szintén nem lenne célszerű azokra a szolgáltatásokra alkalmazni, amelyeknél a pénzeszközöknek a megbízótól a kedvezményezett részére való átutalása, illetve szállítása kizárólag bankjegyekben vagy pénzérmékben történik, vagy olyan esetben, ha az átutalás alapja csekk, váltó, kötelezvény vagy egyéb eszköz, illetve olyan utalvány vagy kártya, amelyet a fizetési szolgáltatóra vagy más fél nevére állítottak ki azzal a céllal, hogy pénzeszközöket bocsássanak a kedvezményezett rendelkezésére. Elméletileg a jogi keretet minden esetben alkalmazni kell a fizetési szolgáltatások felhasználójára, amikor fizetési szolgáltatás igénybe vétele céljából a fizetési szolgáltatóval kapcsolatba lép, egyes rendelkezéseket azonban nem kell alkalmazni bizonyos összeghatár feletti műveletekre, mivel feltételezhető, hogy a felhasználó ilyen esetekben képes speciálisabb és kedvezőbb szerződési feltételeket kialkudni a fizetési szolgáltatóval.

(7) Szükség van továbbá azon fizetési szolgáltatók típusainak meghatározására, amelyek az egész Közösség területén jogosultak az említett szolgáltatások nyújtására, nevezetesen: a fizetési műveletek finanszírozása céljából a felhasználóktól betétet gyűjtő hitelintézetek, amelyeket továbbra is kötnek a hitelintézeti tevékenység megkezdéséről és folytatásáról szóló, 2000. március 20-i 2000/12/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben[21] meghatározott prudenciális előírások; a fizetési műveletek finanszírozása céljából elektronikus pénzt kibocsátó elektronikuspénz-kibocsátó intézmények, amelyek továbbra is az elektronikuspénz-kibocsátó intézmények tevékenységének megkezdéséről, folytatásáról és prudenciális felügyeletéről szóló, 2000. szeptember 18-i 2000/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben[22] meghatározott prudenciális előírások hatálya alá tartoznak; valamint a nemzeti vagy a közösségi jog alapján ilyen tevékenységre jogosított postai elszámolóközpontok.

(8) A piacra jutás jogi akadályainak felszámolása érdekében azonban szükséges egységes engedélyt bevezetni az olyan fizetési szolgáltatók számára, melyeknek szolgáltatásai nem terjednek ki betétgyűjtésre vagy elektronikuspénz-kibocsátásra. Ezek alapján indokolt egy negyedik fizetési szolgáltatói kategória – a továbbiakban „fizetési intézmény” – bevezetése olyan rendelkezés révén, amely a meglévő kategóriákon kívül eső természetes és jogi személyek részére szigorú és átfogó feltételek alapján engedélyt biztosít fizetési szolgáltatások nyújtására a Közösség egész területén. Ezáltal közösségi szinten egységes feltételek vonatkoznának az összes ilyen szolgáltatásra.

(9) A fizetési intézményként való engedélyezés megadásának és fenntartásának feltételei között szerepelnie kell az olyan prudenciális előírásoknak, amelyek arányosak az e szervezetek üzleti tevékenysége során előforduló működési és pénzügyi kockázatokkal. Az említett előírásoknak tükrözniük kell azt a tényt, hogy a fizetési intézmények speciálisabb és korlátozottabb területen fejtenek ki tevékenységet, továbbá az általuk képviselt kockázat sokkal koncentráltabb, illetve egyszerűbben nyomon követhető és ellenőrizhető, mint a hitelintézetek tevékenységi körében előforduló kockázatok. A fizetési intézményeknek különösen is tilos betétet gyűjteniük a felhasználóktól, és csak a felhasználóktól érkező pénzeszközöket használhatják fel fizetési szolgáltatások nyújtásához. El kell fogadni azokat a rendelkezéseket, amelyek előírják, hogy az ügyfelek pénzeszközeit el kell különíteni a fizetési intézmény más üzleti célt szolgáló pénzeszközeitől. A fizetési intézményeknek továbbá szigorú pénzmosás elleni és a terrorizmus finanszírozása elleni követelményeknek is meg kell felelniük.

(10) A tagállamoknak ki kell nevezniük azokat a hatóságokat, amelyek felelősek az engedélyek fizetési intézmények részére történő kiadásáért, a rendszeres ellenőrzések végrehajtásáért és az engedély visszavonására vonatkozó döntésért. Az egyenlő bánásmód biztosítása érdekében a tagállamok nem támaszthatnak az ebben az irányelvben meghatározottakon túlmenő feltételeket a fizetési intézményekkel szemben. Azonban az illetékes hatóságok által hozott határozatoknak bíróság előtt megtámadhatóknak kell lenniük. Az illetékes hatóságok feladatkörei ugyanakkor nem járhatnak a pénzügyi rendszerek felügyeletének sérelmével, amely feladatot a Szerződés 105. cikke (2) bekezdésének negyedik francia bekezdése értelmében a Központi Bankok Európai Rendszere látja el.

(11) Figyelembe véve, hogy szükség van a fizetési szolgáltatásokat nyújtó személyek személyazonosságának és tartózkodási helyének regisztrálására, és számunkra minden jóváhagyási intézkedés biztosítására – függetlenül a fizetési intézményként való engedélyezésre vonatkozó összes feltétel teljesítésétől – annak érdekében, hogy ne kényszerüljenek a feketegazdaságba, célszerű bevezetni egy olyan mechanizmust, amely alapján az említett összes feltételt teljesíteni nem képes fizetési szolgáltatók is fizetési intézményként kezelhetők lennének. Ebből a megfontolásból következően szükséges lehetővé tenni a tagállamok számára, hogy az említett személyeket az engedélyezésre vonatkozó összes feltétel alkalmazása nélkül vegyék fel a fizetési intézmények nyilvántartásába. Mindemellett lehetőséget kell biztosítani eltérés alkalmazására, amelyet eseti alapon a műveletek összegére és a közérdek súlyára vonatkozó szigorú követelményektől kell függővé tenni. Az eltérések alkalmazásának esetében szükség van olyan rendelkezésre is, amely szerint a Közösségen belül nyújtott fizetési szolgáltatások kizárólag a nyilvántartásba vétel szerinti tagállamban nyújthatók.

(12) A fizetési intézmények működése szempontjából elengedhetetlen, hogy azok képesek legyenek fizetési rendszerek keretében működni, illetve ilyen rendszerekben résztvenni. A fizetési szolgáltatók egyes típusai közötti és a prudenciális engedélynek megfelelő, az egész Közösség területére érvényes egyenlő bánásmód biztosítása érdekében szükséges tisztázni azokat a szabályokat, amelyek a fizetési szolgáltatások nyújtásának hozzáférhetőségére és a fizetési rendszerekben való részvételre vonatkoznak. Külön rendelkezésben kell biztosítani a fizetési intézmények és hitelintézetek megkülönböztetésmentes kezelését a fizetési rendszerekben való működésük és az azokhoz való hozzáférésük tekintetében.

(13) Létre kell hozni egy olyan szabálycsoportot, amely biztosítja a fizetési szolgáltatásokra vonatkozó feltételek átláthatóságát.

(14) Ez az irányelv nem alkalmazható a készpénzes vagy papír csekken alapuló fizetési műveletekre, mivel ezek természetüknél fogva nem dolgozhatók fel olyan hatékonyan, mint az egyéb fizetési módok, különösen az elektronikus fizetések.

(15) Az ezen irányelvben megtalálható, a fizetési szolgáltatásokkal kapcsolatos feltételek átláthatóságára, valamint a fizetési szolgáltatások nyújtásával és használatával kapcsolatos jogokra és kötelezettségekre vonatkozó szabályok nem alkalmazhatók, ha az adott fizetési művelet értéke meghaladja az 50 000 eurót, mivel az ezen összeg feletti fizetésekhez általában különálló feldolgozási rendszerek és hálózatok használatosak, valamint a jövőben is fenntartandó, eltérő műszaki és jogi eljárásoknak vetik alá őket.

(16) Ezen irányelvnek kell meghatároznia a fizetési szolgáltatók azon kötelezettségeit, amelyek a fizetési szolgáltatások felhasználóinak tájékoztatására vonatkoznak, amely felhasználóknak mindenütt ugyanolyan részletes és egyértelmű információkat kell kapniuk a fizetési szolgáltatásokról annak érdekében, hogy képesek legyenek megalapozott döntéseket hozni és az EU-n belül bárhol vásárolhassanak. Az átláthatóság érdekében ez az irányelv meghatározza azokat a követelményeket, amelyek biztosítják, hogy a fizetési szolgáltatás felhasználója számára mind a fizetési szolgáltatási szerződésre, mind a fizetési műveletekre nézve biztosítva legyen a szükséges és elégséges mennyiségű információ.

(17) Elengedhetetlen a fizetési szolgáltatásokra vonatkozó átláthatósági feltételek harmonizálása, mivel a fizetési szolgáltatás felhasználójának világos információkkal kell rendelkeznie a fizetési szolgáltatásokról, hogy megalapozott döntést tudjon hozni az adott szolgáltatás használatával kapcsolatban. Meg kell határozni azokat a követelményeket, amelyek biztosítják, hogy mind a fizetési szolgáltatási szerződésre, mind az egyes fizetési műveletek engedélyezésére és végrehajtására nézve rendelkezésre álljanak a szükséges és elégséges információk, méghozzá a fizetési szolgáltatás felhasználójának túlterhelése nélkül.

(18) Az előírt információknak arányban kell lenniük a felhasználók szükségleteivel, és szabványos formában kell közölni őket. Az egyenként végrehajtott fizetési műveletekre azonban más tájékoztatási követelményeknek kell vonatkozniuk, mint a keretegyezményekre, amelyek egyszerre több fizetési műveletről szólnak.

(19) Az ügyfelek mobilitásának előmozdítása érdekében a fizetési szolgáltatás felhasználói számára lehetővé kell tenni, hogy külön díj nélkül felmondhassák a hosszabb időszakra vagy határozatlan időre kötött keretszerződéseket. A szerződés felmondásához való jogot – adott esetben – a szerződésben rögzített előzetes felmondási idő betartásával kell gyakorolni.

(20) Az alacsonyabb árfekvésű áruk és szolgáltatások körében olcsó és egyszerűen használható alternatívává kell tenni a mikro fizetéseket, ezért ezeket nem szabad túlzott előírásokkal megterhelni. A végrehajtásukra vonatkozó megfelelő tájékoztatási előírásoknak és szabályoknak is egyszerűbbeknek kell lenniük. Egyértelmű szabályokban kell rögzíteni, hogy a fizetési szolgáltatás felhasználójának hogyan kell engedélyeznie a műveleteket. Ez meghatározó a fizetési műveletben érintett felek felhasználói bizalmának és jogbiztonságának garantálása érdekében, mivel ezen műveletek megfelelő engedélyezés hiányában érvénytelenek lennének, és a megbízó azonnali visszatérítésre lenne jogosult. Fontos meghatározni mind a fizetési szolgáltató, mind a fizetési szolgáltatás felhasználója azon kötelezettségeit, amelyek biztosítják, hogy a fizetés-hitelesítési eszközök biztonsága ne szenvedjen sérelmet, és hogy az alkalmazandó nemzeti jog alapján meghatározható legyen a szerződésszegés ténye és a szerződésszegés következményei.

(21) Arra való ösztönzésként, hogy a fizetési szolgáltatás felhasználója felesleges késedelem nélkül értesítse szolgáltatóját a fizetés-hitelesítési eszköz ellopásának vagy elveszítésének tényéről, és így mérsékelhető legyen a nem engedélyezett műveletekből származó kockázat, a felhasználó csak korlátozott összegig visel kárfelelősséget addig az időpontig, amíg az elvesztés vagy a lopás tényéről nem értesíti a fizetési szolgáltatót, kivéve ha a felhasználó csalárd módon vagy súlyos gondatlansággal járt el. Továbbá amint a felhasználó értesítette a fizetési szolgáltatót, hogy fizetés-hitelesítési eszköze esetlegesen visszaélés tárgyává válhatott, a felhasználónak nem kell tovább felelősséget viselnie az adott eszköz illetéktelen használatából származó károkért. Ha a felhasználó fizetés-hitelesítési eszköze nem veszett el és azt el sem lopták, nem terhelik az illetéktelen használatból származó anyagi következmények.

(22) Rendelkezni kell a nem engedélyezett fizetési műveletek esetén előírt kárfelelősségről. Ezeket a rendelkezéseket azonban nem kell alkalmazni a fizetési szolgáltatások olyan felhasználóira, amelyek a mikro-, kis- és középvállalkozások meghatározását is tartalmazó, 2003. május 6-i 2003/361/EK bizottsági ajánlásban meghatározott mikrovállalkozásokat meghaladó méretű vállalkozások, mivel e vállalkozásoknak rendszerint megvan a lehetőségük a csalások kockázatának felmérésére, és a megfelelő ellenintézkedések megtételére (az ajánlás az Európai Unió Hivatalos Lapjában 2003. május 20-án került közzétételre[23]).

(23) Ha a fizetési művelettel kapcsolatban a felhasználó meghatározatlan összegű visszafizetésre tart igényt, ezen visszafizetéshez való joga nem befolyásolja a megbízónak a kedvezményezettel szembeni, a megrendelt, felhasznált vagy jogosan kiszámlázott árukra vagy szolgáltatásokra vonatkozó felelősségét, sem a felhasználónak a fizetési megbízás visszavonásához való jogát.

(24) Figyelembe véve, hogy a teljesen automatizált modern fizetési rendszerek milyen sebességgel dolgozzák fel a fizetési műveleteket, és hogy következésképpen a fizetési megbízásokat bizonyos határidő után magas költségekkel járó kézi beavatkozás nélkül nem lehet visszavonni, szükséges meghatározni a visszavonások egyértelmű határidejét a hatékony feldolgozás, illetve az érintett felek megfelelő jogbiztonságának szavatolása érdekében. Célszerű ezt az időpontot úgy meghatározni, mint a fizetési szolgáltató általi elfogadás időpontját, és előírni, hogy az időpontot kifejezett vagy közvetett módon a fizetési szolgáltatás felhasználójával is közölni kell.

(25) A teljesen integrált azonnali feldolgozás szempontjából, illetve az azzal kapcsolatos jogbiztonság szempontjából, hogy a fizetési szolgáltatás felhasználóinak alapkötelezettségei biztosítva legyenek, kulcsfontosságú, hogy a megbízó által átutalt teljes összeg kerüljön jóváírásra a kedvezményezett számláján. Ehhez az szükséges, hogy a fizetési műveletek végrehajtásában érintett esetleges közvetítők ne érvényesítsenek levonást az átutalt összeg terhére. A kedvezményezett számára azonban biztosítani kell, hogy fizetési szolgáltatójával kifejezett megegyezést köthessen az utóbbit megillető díjak levonására vonatkozóan. Mindez csak az olyan, valutaátváltással nem járó fizetési műveletekre érvényes, amelyek teljes egészükben valamely tagállam hivatalos pénznemében történnek, valamint csak akkor, ha mindkét fél fizetési szolgáltatója a Közösség területén található.

(26) A díjakkal kapcsolatban a tapasztalatok szerint általában a megbízó és a kedvezményezett közötti díjmegosztás a leghatékonyabb megoldás, mivel elősegíti a fizetések azonnali feldolgozását. Ezért rendelkezésben kell biztosítani, hogy mind a megbízó, mind a kedvezményezett felé közvetlenül a saját szolgáltatójuk számítsa fel a díjakat. Ez azonban csak abban az esetben alkalmazandó, ha mind a megbízó, mind a kedvezményezett fizetési szolgáltatója a Közösség területén található, és ha a művelet nem jár valutaátváltással.

(27) A Közösségen belüli fizetések hatékonyságának növelése érdekében maximálisan egy napos végrehajtási határidőt kell előírni a megbízó által kezdeményezett olyan fizetésekre – a hitel- és pénzátutalásokrat is beleértve –, amelyek nem járnak pénznemátváltással. Az összes többi fizetésre, többek között a kedvezményezett által vagy rajta keresztül kezdeményezett fizetésekre – például az azonnali terhelésekre és kártyás fizetésekre – is az egynapos végrehajtási időt kell alkalmazni, amennyiben a fizetési szolgáltató és a fizetési szolgáltatás felhasználója nem egyezett meg külön hosszabb végrehajtási idő alkalmazásában. Ugyanakkor figyelembe véve azt a tényt, hogy a nemzeti fizetési infrastruktúrák többnyire igen hatékonyak, a tagállamok a kizárólag belföldi fizetési műveletekkel kapcsolatban az egy napnál rövidebb végrehajtási időt előíró szabályaikat is érvényben tarthatják, hogy elkerüljék az aktuális szolgáltatási színvonal minőségromlását.

(28) A teljes összeg teljesítésére és a teljesítés idejére vonatkozó rendelkezéseket azokra az esetekre célszerű korlátozni, amikor a megbízó és a kedvezményezett fizetési szolgáltatója is a Közösség területén működik, mivel a fizetési rendszerek Közösség területén való működését szabályozó előírások különböznek a harmadik országokban működő fizetései rendszereket szabályozó előírásoktól.

(29) A megalapozott döntéshez a fizetési szolgáltatás felhasználójának ismernie kell a fizetési szolgáltatás valós költségeit és díjait. Ennek érdekében meg kell akadályozni a nem átlátható árképzési módszerek használatát, mivel általános vélemény szerint ezek a módszerek különösen megnehezítik a felhasználók számára a fizetési szolgáltatás tényleges árának megállapítását. Kifejezetten meg kell tiltani a felhasználó terhére történő értéknapos elszámolást.

(30) A fizetési rendszer zökkenőmentes és hatékony működéséhez a felhasználónak biztosnak kell lennie afelől, hogy a fizetési szolgáltató korrekt módon és a megállapodás szerinti időn belül hajtja végre a fizetési műveletet. A gyakorlatban a szolgáltót ebben szinte semmi nem akadályozza. Először is a szolgáltató képes felmérni annak a fizetési műveletnek a kockázatait, amelynek végrehajtását vállalta. Másodszor a szolgáltató az, aki rendelkezésre bocsátja a fizetési rendszert, intézi a hibásan átutalt pénzösszegek rendezését, és a legtöbb esetben ő választja ki a művelet végrehajtásában érintett közvetítőket. Harmadszor a fizetési műveletek nagy száma megkönnyíti a szolgáltatóknak, hogy megosszák a fizetési rendszer hibáiból vagy üzemzavaraiból származó kockázatokat, illetve hogy ezen kockázatokat díjaikban érvényesítsék. Mindezen megfontolások alapján teljesen indokolt a fizetési szolgáltató számára objektív kötelezettségként megszabni a felhasználótól elfogadott fizetési műveletek végrehajtását. Az objektív felelősségre vonatkozó rendelkezések ugyanakkor nem alkalmazandók teljes egészükben akkor, ha a kedvezményezett fizetési szolgáltatója a Közösség területén kívül található.

(31) A fizetési szolgáltató számára lehetővé kell tenni, hogy előírhassa a fizetési megbízás végrehajtásához szükséges adatok egyértelmű megadását. Másfelől a tagállamok számára nem indokolt biztosítani, hogy előírják valamely meghatározott azonosító használatát a fizetési műveletekhez, mivel ez fenntartaná a fragmentáltságot, és hátrányt jelentene a közösségi szintű integrált fizetési rendszerek létrehozására nézve. A fizetési szolgáltató objektív felelősségét arra szükséges korlátozni, hogy a fizetési szolgáltatás felhasználója fizetési megbízásának megfelelően rendben végrehajtsa a fizetési műveletet.

(32) A hatékony csalásmegelőzés és a Közösségen belüli fizetési csalások elleni küzdelem érdekében rendelkezni kell a fizetési szolgáltatók közötti hatékony adatcseréről, melynek értelmében a szolgáltatóknak lehetőségük lenne a fizetési csalásban érintett személyekre vonatkozó személyes adatok gyűjtésére, feldolgozására és kicserélésére. Az említett tevékenységeket a személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995. október 24-i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel[24] összhangban kell végezni.

(33) Biztosítani kell az ezen irányelv alapján elfogadott nemzeti rendelkezések hatékony végrehajtását. Ezért létre kell hozni azokat a megfelelő eljárásokat, amelyek lehetővé teszik az említett rendelkezéseknek nem megfelelő szolgáltatókkal kapcsolatos panaszok kivizsgálását, illetve biztosítják az arányos és elrettentő hatású büntetések kiszabását.

(34) A vevők bírósági eljáráshoz való jogának sérelme nélkül a tagállamoknak biztosítaniuk kell a fizetési szolgáltató és a fizetési szolgáltatás felhasználója közötti, hozzáférhető és ésszerű költségekkel járó olyan békéltető eljárást, amelynek kiindulási alapját az ezen irányelvben rögzített jogok és kötelezettségek képezik.

(35) Ez az irányelv nem járhat a nemzeti jog azon rendelkezéseinek sérelmével, amelyek a pontatlanul kifejezett vagy közvetített állításokkal kapcsolatos felelősségből származó jogkövetkezményekre vonatkoznak.

(36) Mivel szükség van ezen irányelv hatékony működésének felülvizsgálatára és az egységes fizetési piac felé való haladás ellenőrzésére, a Bizottságnak ezen irányelv átültetési idejének lejártát követően két évvel jelentést kell készítenie.

(37) Mivel a 97/5/EK irányelv rendelkezései teljes megváltoztak, az irányelvet hatályon kívül kell helyezni.

(38) Részletesebb szabályozásra van szükség a fizetési kártyák csalárd használatával kapcsolatban, amely területet jelenleg a következő jogszabályok hatálya alá tartozik: a távollevők között kötött szerződések esetén a fogyasztók védelméről szóló, 1997. május 20-i 97/7/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[25], illetve a fogyasztói pénzügyi szolgáltatások távértékesítéssel történő forgalmazásáról, valamint a 90/619/EGK tanácsi irányelv, a 97/7/EK irányelv és a 98/27/EK irányelv módosításáról szóló, 2002. szeptember 23-i 2002/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[26]. Ezeket az irányelveket ezért megfelelőképpen módosítani kell.

(39) Mivel a 2000/12/EK irányelv értelmében a pénzintézetek nem tartoznak a hitelintézetekre alkalmazandó szabályok hatálya alá, az előbbiekre is ki kell terjeszteni a fizetési intézetekre vonatkozó előírásokat, hogy a Közösség egész területén képesek legyenek fizetési szolgáltatásokat nyújtani. A 2000/12/EK irányelveket ezért megfelelőképpen módosítani kell.

(40) A jogbiztonság érdekében szükség van átmeneti intézkedések meghozatalára azon személyek vonatkozásában, amelyek – saját nemzeti jogukkal összhangban – az ezen irányelv alapján elfogadott rendelkezések hatálybalépésének időpontja előtt kezdték meg tevékenységüket, hogy az ezen irányelv 53. cikk (1) bekezdésében említett átültetési időszak végét követően legfeljebb 18 hónapig folytathassák tevékenységüket.

(41) A javaslat célkitűzéseit, azaz a fizetési szolgáltatások egységes piacának létrehozását a tagállamok nem tudják kielégítő mértékben megvalósítani, mivel olyan különféle szabályokat kellene harmonizálni hozzá, amelyek jelenleg az egyes tagállamok jogrendszerein belül léteznek, éppen ezért e célkitűzések közösségi szinten jobban megvalósíthatók. Ennélfogva a Közösség intézkedéseket fogadhat el az EK-Szerződés 5. cikkében megállapított szubszidiaritás elvének megfelelően. Az irányelv – az említett cikkben meghatározott arányosság elvével összhangban – kizárólag az e célok eléréséhez szükséges intézkedésekre korlátozódik.

(42) Az ezen irányelv végrehajtásához szükséges intézkedéseket a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. június 28-i 1999/468/EK tanácsi határozattal[27] összhangban kell elfogadni.

ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:

I. CÍM Tárgy, hatály és fogalommeghatározások

1. cikk Tárgy

Ez az irányelv meghatározza azokat a szabályokat, amelyek alapján a tagállamoknak a fizetési szolgáltatók alábbi négy típusát kell megkülönböztetniük:

(a) a 2000/12/EK irányelvben meghatározott hitelintézetek;

(b) 2000/46/EK irányelvben meghatározott elektronikuspénz-kibocsátó intézmények;

(c) a 2000/12/EK irányelv 2. cikke (3) bekezdésének második francia bekezdésében meghatározott postai elszámolóközpontok, amelyek a nemzeti vagy a közösségi jog alapján fizetési szolgáltatások nyújtására jogosultak.

(d) egyéb olyan természetes vagy jogi személyek, akik ezen irányelv 6. cikke értelmében engedélyt kaptak fizetési szolgáltatások nyújtására és végrehajtására a Közösség területén, a továbbiakban „fizetési intézmények”.

Ez az irányelv meghatározza még az átláthatósági feltételekre vonatkozó szabályokat, valamint a felhasználók és a szolgáltatók jogait és kötelezettségeit a rendszeres vagy üzleti tevékenységként folytatott fizetési szolgáltatói tevékenységgel összefüggésben.

A monetáris hatóságként eljáró központi bankok és a fizetési szolgáltatásokat nyújtó hatóságok nem minősülnek fizetési szolgáltatónak.

2. cikkHatály

1. Ez az irányelv csak azokra a mellékletben felsorolt, fizetési műveletek természetes vagy jogi személy nevében történő végrehajtását jelentő üzleti tevékenységekre – a továbbiakban „fizetési szolgáltatások” – vonatkozik, amelyeknél legalább az egyik fizetési szolgáltató a Közösség területén található.

Ugyanakkor a III. és a IV. cím nem alkalmazandó azokra a fizetési szolgáltatásokra, amelyeknél a művelet összege meghaladja az 50 000 eurót.

Ezen irányelv alkalmazásában fizetési műveletnek minősül pénzeszközök – megbízó vagy a kedvezményezett által kezdeményezett – áthelyezése vagy átutalása a megbízó és a kedvezményezett között, függetlenül a fizetési szolgáltatások felhasználói közötti alapkötelezettségektől.

é. Ezt az irányelvet ellenkező értelmű rendelkezés hiányában a pénznemtől függetlenül minden fizetési szolgáltatásra alkalmazni kell.

3. cikkNegatív hatály

Ez az irányelv nem alkalmazandó az alábbiakra:

(a) ha a fizetési művelet kizárólagosan készpénz átutalását jelenti a megbízótól a kedvezményezettnek;

(b) üzleti tevékenységként folytatott készpénzgyűjtés és -szállítás, amely nem foglal magában számlapénzre vagy a 2000/46/EK irányelvben meghatározott elektronikus pénzre történő konverziót;

(c) olyan fizetési műveletek, amelyek nem üzleti tevékenységként folyatatott készpénzgyűjtést és -szállítást jelentenek nonprofit vagy jótékonysági tevékenység keretében.

(d) fizetési műveletet követően a kedvezményezett által a megbízónak nyújtott készpénzvisszafizetés, ha ezt megelőzően, közvetlenül egy fizetési kártyával lebonyolított fizetési tranzakció végrehajtása előtt a fizetési szolgáltatás felhasználója kifejezetten kérte ezt, és amennyiben ez a visszafizetés teljesen független a vásárolt javak vagy szolgáltatások árától;

(e) külföldi valuta átváltása hazai valutára vagy fordítva , amennyiben a készpénzt nem fizetési számlán elhelyezett betétként tartják (tisztán készpénzes művelet).

(f) az alábbi dokumentumok valamelyikén alapuló olyan fizetési műveletek, melyeknél a dokumentumot a fizetési szolgáltatóra állították ki azzal a céllal, hogy pénzeszközöket bocsássanak a kedvezményezett rendelkezésére:

(i) az 1931. március 19-i csekk-magánjogról szóló Genfi Egyezmény rendelkezéseinek megfelelő papíralapú csekk;

(ii) az (i) pontban hivatkozotthoz hasonló, az 1931-es Genfi Egyezményben nem részes tagállamok joga által szabályozott papíralapú csekk;

(iii) papíralapú utalvány;

(iv) papíralapú utazási csekk;

(v) papíralapú kötelezvény;

(g) ha a fizetési műveletet fizetési vagy értékpapír-elszámolási és klíringrendszeren belül hajtják végre, valamint ha klíring vagy elszámoló ügynökök, központi ügyfelek és/vagy központi bankok vagy fizetési szolgáltatók között, illetve az utóbbiak meghatalmazottai vagy leányvállalatai között, kivéve a 23. cikkben meghatározottakat;

(h) olyan szolgáltatások, amelyet a fizetési szolgáltatásokat támogató technikai szolgáltatók nyújtanak, akik saját maguk soha nem válnak az átutalt pénzösszegek tulajdonosává, jellemzően az adatfeldolgozás és adattárolás, a bizományosi és a személyes adatok védelmével kapcsolatos szolgáltatások, adatok és személyek hitelesítése, számítástechnikai és kommunikációs hálózatok biztosítása, valamint a fizetési szolgáltatásokhoz használt terminálok és eszközök biztosítása és karbantartása.

(i) ha olyan szolgáltatásról van szó, amely áruk és szolgáltatások beszerzésére szolgál társult szolgáltatók zártkörű hálózatán belül, és olyan utalvány vagy kártya jellegű eszköz használatán alapul, amely visszafizetésre nem ad módot;

(j) mobiltelefon, illetve egyéb digitális vagy számítástechnikai eszköz használatával végrehajtott fizetési műveletek, amennyiben az alábbi összes feltétel teljesül:

(i) a telekommunikációs, illetve számítástechnikai rendszert vagy hálózatot üzemeltető szolgáltató közvetlenül érintett a szolgáltatott digitális javak vagy elektronikus kommunikációs szolgáltatások fejlesztésében;

(ii) a javak és szolgáltatások a szolgáltató közreműködése nélkül nem nyújthatók;

(iii) az ellenszolgáltatásnak nincs alternatívája.

(k) a fizetési szolgáltatók, illetve meghatalmazottak vagy leányvállalatok közötti teljesített fizetési szolgáltatások, a minden esetben alkalmazandó 23. cikk sérelme nélkül.

4. cikkFogalommeghatározások

Ezen irányelv alkalmazásában az alábbi meghatározások érvényesek:

(1) „székhely szerinti tagállam” az alábbiak valamelyike:

(i) amennyiben a fizetési intézmény természetes személy, az a tagállam, amelyben a fizetési szolgáltató székhelye található;

(ii) amennyiben a fizetési intézmény jogi személy, az a tagállam, amelyben a létesítő okirat szerinti székhelye található;

(iii) ha a fizetési intézmény a nemzeti jog szerint nem rendelkezik székhellyel, akkor az a tagállam, amelyben központi irodája található;

(2) „fogadó tagállam" : az a székhely szerinti tagállamtól különböző tagállam, amelyben a fizetési szolgáltató fiókteleppel vagy meghatalmazottal rendelkezik, illetve amelyben fizetési szolgáltatásokat nyújt;

(3) „ fizetési rendszer” : pénzátutalási rendszer, amely a fizetési műveletek feldolgozására, klíringjére és/vagy elszámolására formális és szabványos megállapodásokat és egységes szabályokat alkalmaz;

(4) „megbízó" : az a természetes vagy jogi személy, aki rendelkezési jogokkal bír a pénzeszközök fölött, és aki engedélyezi azok átutalását a kedvezményezettnek;

(5) „kedvezményezett” : az a természetes vagy jogi személy, aki valamilyen fizetési műveletben érintett pénzeszközök szándékolt végső jogosultja;

(6) „fizetési szolgáltatás felhasználója” : az a természetes vagy jogi személy, aki megbízóként, kedvezményezettként vagy mindkét szerepben fizetési szolgáltatást használ.

(7) „fizetési számla” : a fizetési szolgáltatás felhasználója nevére nyitott olyan számla, amely kizárólag fizetési műveletek lebonyolítására szolgál;

(8) „ pénzeszközök ”: a 2000/46/EK irányelvben szereplő meghatározás szerinti készpénz, számlapénz és elektronikus pénz;

(9) „ pénzösszegek hozzáférhetősége ”: a fizetési számlán található pénzösszegeket a fizetési szolgáltatás felhasználója külön díj nélkül felhasználhatja;

(10) „fizetési megbízás” : a megbízó vagy a kedvezményezett fizetési művelet végrehajtására vonatkozó utasítása a fizetési szolgáltató számára;

(11) „értéknap” : a fizetési szolgáltató által használt referenciaidőpont, melyet a fizetési számláról vagy a fizetési számlára átutalt pénzösszeg utáni kamat kiszámítására használ.

(12) „referenciaárfolyam” : bármilyen valutaátváltási számítás alapjául szolgáló árfolyam, amely a fizetési szolgáltatási szerződés mindkét szerződő fele által ellenőrizhető forrásból származik;

(13) „hitelesítés” : az az eljárás, melynek használatával a fizetési szolgáltató ellenőrzi, hogy a fizetési megbízást adó felhasználó valóban jogosult-e ilyen megbízást adni;

(14) „referencia-kamatláb” : bármilyen alkalmazandó kamat számításának alapjául szolgáló kamatláb, amely a fizetési szolgáltatási szerződés mindkét szerződő fele által ellenőrizhető forrásból származik;

(15) „egyedi azonosító” : a fizetési szolgáltató által meghatározott adat, amelyet a fizetési szolgáltatás felhasználója arra használ, hogy a fizetési műveletben érintett többi felhasználót egyértelműen azonosítani tudja. Lehet az IBAN-kód (International Bank Account Number – nemzetközi bankszámlaszám), a BIC-kód (Bank Identifier Code – banki azonosító kód), egy bankszámlaszám, kártyaszám vagy név;

(16) „meghatalmazott” : természetes vagy jogi személy, aki fizetési intézmény nevében fizetési szolgáltatásokat teljesít;

(17) „fizetés-hitelesítési eszköz” : minden olyan személyre szabott eszköz és/vagy eljárások sorozata, amellyel a fizetési szolgáltatás felhasználója biztosítani tudja, hogy a fizetési szolgáltató a fizetési megbízást hitelesítse. Ha ezt a fizetési szolgáltató nem biztosítja, a fizetési szolgáltató és a fizetési szolgáltatás felhasználója a fizetési megbízások hitelesítéséhez más olyan eszköz használatában is megállapodhat, amely rendelkezhet egyéb funkciókkal;

(18) „távközlő eszköz” : minden olyan eszköz, amely a fizetési szolgáltató és a fizetési szolgáltatás felhasználójának egyidejű fizikai jelenléte nélkül felhasználható fizetési szolgáltatási szerződés megkötésére;

(19) „tartós adathordózó” : olyan eszköz, amely lehetővé teszi a személyesen a fizetési szolgáltatás felhasználójának címzett adatok későbbi visszaolvasásra alkalmas formában való tárolását az adatok felhasználási céljának megfelelő időtartamig, és amely biztosítja a tárolt adatok változatlan reprodukálását; A tartós adathordozók közé sorolhatók különösen a számlanyomtatók által nyomtatott dokumentumok, a hajlékonylemezek, CD-lemezek, DVD-k és az elektronikus leveleket tároló számítógépes merevlemezek, ugyanakkor nem tartoznak ide az internetes oldalak, kivéve ha ezek az oldalak eleget tesznek az ezen pont első mondatában meghatározott feltételeknek.

II. CÍM Fizetési szolgáltatók

1. fejezetFizetési intézmények

1. szakaszÁltalános szabályok

5. CIKK ENGEDÉLYEZÉSI KÉRELMEK

A fizetési intézményként történő engedélyezéshez írásos kérelmet kell benyújtani a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai részére az alábbiakkal együtt:

(a) működési terv, amely tartalmazza különösen a nyújtandó fizetési szolgáltatás típusát;

(b) az első három gazdasági évre vonatkozó becsült költségvetést tartalmazó üzleti terv, amely alátámasztja az a feltevést, hogy a kérelmező alkalmazni tudja a megbízható működéshez szükséges megfelelő rendszereket, erőforrásokat és eljárásokat;

(c) a kérelmező adminisztratív és számviteli eljárásainak bemutatása, amely alátámasztja azt a feltevést, hogy megbízható és megfelelő eljárásokat és ellenőrzéseket követ;

(d) a kérelmező által bevezetett azon belső ellenőrzési eljárások bemutatása, amelyek biztosítják a pénzmosás elleni küzdelemmel kapcsolatos, a 2005/60/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv által előírt kötelezettségek teljesítését[28];

(e) a kérelmező kockázatkezelési eljárásainak bemutatása;

(f) a kérelmező szervezeti felépítésének, és a nemzeti vagy nemzetközi fizetési rendszerekkel való együttműködésének bemutatása, amennyiben folytat ilyet;

(g) azon személyek adatait, akik közvetve vagy közvetlenül – a 2000/12/EK irányelv 1. cikkének (10) bekezdése szerinti – befolyásoló részesedéssel rendelkeznek a kérelmező intézményben, továbbá ezen személyek tényleges részesedésének nagyságát;

(h) ha a kérelmező jogi személy, a képviseletét ellátó vagy olyan természetes személyek adatait, akik többségi tulajdonosok vagy igazgatói tisztséget töltenek be, valamint bizonyítékot ezen személyek kellően jó hírnevére;

(i) a fő vállalati tisztségviselő adatait és az arra vonatkozó bizonyítékot, hogy a kérelmező üzleti tevékenységét ténylegesen irányító személy jó hírnevű, és rendelkezik a fizetési szolgáltatások nyújtásához szükséges tudással és képességekkel;

(j) a kérelmező jogi helyeztét;

(k) azt a címet, ahonnan a szükséges dokumentumok beszerezhetők.

A (c) ponttal összefüggésben a kérelmezőnek meg kell adnia az általa bevezetett azon szervezeti rendelkezéseket, amelyek megvalósítják mindazon ésszerű intézkedéseket, amelyek a felhasználók érdekéinek védelme, illetve a fizetési szolgáltatások folyamatos és megbízható működésének garantálása érdekében szükgések.

6. cikkAz engedély megadása

Az hatóságok akkor adják ki az engedélyt, ha a kérelemhez mellékelt adatok és bizonyítékok megfelelnek az 5. bekezdésben meghatározott feltételeknek.

Az engedély iránti kérelem elbírálásakor az 5. bekezdésben szereplő feltételeken kívül egyéb feltételeket nem kell vizsgálni.

Az engedély az összes tagállamra érvényes és biztosítja a fizetési intézmény számára, hogy a Közösség teljes területén fizetési szolgáltatásokat nyújtson a szolgáltatásnyújtás vagy a letelepedés szabadsága alapján.

7. cikkA határozat közzététele

Az illetékes hatóságnak a kérelem kézhezvételétől számított három hónapon belül, vagy, amennyiben a kérelem hiányos, a határozathozatalhoz szükséges információk beérkezésétől számított három hónapon belül kell értesítenie a kérelmezőt a kérelem jóváhagyásáról, illetve elutasításáról.

Az engedély megtagadását minden esetben indokolni kell.

8. cikkNyilvántartásba vétel

A tagállamok a fizetési intézményekről nyilvántartást vezetnek.

A nyilvántartást rendszeresen frissíteni kell. Hozzáférhetőnek kell lennie nyilvános betekintésre és az interneten keresztül is.

9. cikkAz engedély fenntartása

Amennyiben az 5. cikkben meghatározott adatok vagy bizonyítékok pontosságát illetően bármiféle változás következik be, a fizetési intézménynek haladéktalanul értesítenie kell erről a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságát.

10. cikkTevékenységek

1. A fizetési intézmények a következő tevékenységek folytatására jogosultak:

(a) fizetési szolgáltatások nyújtása;

(b) operatív és egyéb járulékos szolgáltatások nyújtása, többek között a fizetési szolgáltatások végrehajtásának szavatolása, valutáris szolgáltatások biztosítása, letétkezelési tevékenység folytatása, illetve adatokat tárolása és feldolgozása;

(c) pénzeszközök átutalása, klíringje és elszámolása céljából fizetési rendszerek használata és működtetése, beleértve az ezen rendszerekhez szükséges eszközöket és eljárásokat;

Az (a) pont alkalmazásában a fizetési szolgáltatások felhasználói által a fizetési szolgáltatások nyújtásával összefüggésben a fizetési intézményeknek átutalt pénzeszközök nem minősülnek a 2000/12/EK irányelv 3. cikkében meghatározott betéteknek vagy egyéb visszafizetendő pénzeszközöknek, sem a 2000/46/EK irányelvben meghatározott elektronikus pénznek.

2. A fizetési intézmény a fizetési szolgáltatások felhasználóitól kifejezetten a fizetési szolgáltatással összefüggésben átvett pénzeszközöket nem használhatja fel más üzleti tevékenységeinek finanszírozására, kizárólag fizetési szolgáltatások céljára. A fizetési intézménynek könyveiben elkülönítve kell nyilvántartania a fizetési szolgáltatás felhasználóitól a fizetési művelet ellentételezéseként átvett pénzeszközöket a más tevékenységekkel összefüggésben átvett pénzeszközöktől.

3. Az engedélyezett fizetési intézmények üzleti tevékenysége – az alkalmazandó nemzeti és közösségi jog keretein belül – nem kizárólagos, és nem korlátozódik a fizetési szolgáltatásokra.

2. szakaszegyéb előírások

11. CIKK MEGHATALMAZOTTAK, KISZERVEZETT FUNKCIÓK ÉS LEÁNYVÁLLALATOK

1. Ha a fizetési intézmény meghatalmazott vagy leányvállalat útján kíván fizetési szolgáltatásokat nyújtani, székhely szerinti tagállama illetékes hatóságai részére be kell jelentenie a meghatalmazott vagy leányvállalat nevét és címét.

2. Ha a fizetési intézmény bizonyos funkciókat vagy az összes funkciót kiszervezéssel kívánja megvalósítani, erről tájékoztatnia kell az illetékes hatóságokat.

3. A fizetési intézményeknek biztosítaniuk kell, hogy a nevükben eljáró meghatalmazottak vagy leányvállalatok megfelelően tájékoztassák a fizetési szolgáltatások felhasználóit.

12. cikkFelelősség

1. A tagállamok biztosítják, hogy a fizetési intézmények minden indokolt lépést megtegyenek a szükségtelen működési kockázatok elkerülése érdekében, amennyiben lényeges működési funkcióik ellátásához harmadik felet kell igénybe venniük.

2. A tagállamok rendelkeznek arról, hogy a fizetési intézmények teljes egészében felelősek legyenek vezetőik, alkalmazottaik, maghatalmazottaik vagy leányvállalataik ezen irányelv hatálya alá eső cselekményeiért.

13. cikkNyilvántartás

A tagállamok előírják, hogy a fizetési intézmények az általuk végzett összes szolgáltatásról és műveletről vezetett nyilvántartásaikat ésszerű ideig, de legfeljebb öt évig megőrizzék.

14. cikkA központi iroda helye

A tagállamok előírják, hogy azoknak a fizetési intézményeknek, amelyek jogi személyek és székhely szerinti tagállamuk joga szerint székhellyel rendelkeznek, a székhelyükkel azonos tagállamban kell központi irodát fenntartaniuk.

Az első bekezdés hatálya alá nem tartozó fizetési intézményeknek abban a tagállamban kell központi irodát fenntartaniuk, amelyben ténylegesen üzleti tevékenységet folytatnak.

3. SZAKASZ ILLETÉKES HATÓSÁGOK ÉS ELLENőRZÉS

15. CIKK AZ ILLETÉKES HATÓSÁGOK KIJELÖLÉSE

1. A tagállamok által e cím végrehajtására kijelölt illetékes hatóságoknak közhatóságoknak vagy a hazai jog által elismert testületeknek kell lenniük, vagy olyan közhatóságoknak, amelyeket a hazai jog kifejezetten erre a célra hatalmaz fel.

Az illetékes hatóságoknak biztosítaniuk kell a gazdasági szereplőktől való függetlenséget és az érdekellentétek elkerülését. Nem lehetnek fizetési intézmények, hitelintézetek, elektronikuspénz-kibocsátó intézmények vagy postai elszámolóközpontok.

A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot a kijelölésekről.

2. A tagállamok biztosítják, hogy az (1) bekezdés alapján kijelölt illetékes hatóságok rendelkezzenek mindazokkal a hatáskörökkel, amelyek feladataik ellátásához szükségesek.

3. Amennyiben a tagállam területén e cím hatálya szempontjából több illetékes hatóság van, akkor a tagállam biztosítja azt, hogy ezek a hatóságok olyan szorosan működjenek együtt, hogy megfelelő feladataikat hatékonyan tudják végrehajtani.

16. cikkFelügyelet

A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóságok által – az e címbeli rendelkezések folyamatos betartásának ellenőrzése érdekében – végrehajtott ellenőrzések arányosak, megfelelőek és az intézmények által viselt kockázatokhoz szabottak legyenek.

Az e címnek való megfelelés ellenőrzéséhez az illetékes hatóságoknak csak az alábbi intézkedések állnak rendelkezésre:

(a) előírhatják a fizetési intézmény számára, hogy továbbítsa a megfelelés ellenőrzéséhez szükséges információkat;

(b) helyszíni vizsgálatot folytathatnak a fizetési intézménynél, kiszervezett funkciót ellátó szervezetnél, illetve a fizetési intézmény felelősségi körébe tartozó meghatalmazottnál vagy leányvállalatnál;

(c) ajánlásokat és irányelveket adhatnak ki;

(d) az előírások teljesítésének elmulasztása esetén figyelmeztetést küldhetnek és arányos szankciókat szabhatnak ki;

(e) az engedélyezési feltételek 5. cikknek megfelelő betartásának elmulasztása esetén felfüggeszthetik vagy visszavonhatják az engedélyt.

17. cikkHivatali titoktartás

1. A tagállamok biztosítják, hogy minden olyan személy, aki az illetékes hatóságoknak dolgozik vagy dolgozott, valamint az illetékes hatóságok nevében eljáró szakértők hivatali titoktartásra kötelezettek a büntetőjog hatálya alá eső ügyek kivételével.

2. A 19. cikkel összefüggő információcsere során szigorú hivatali titoktartást kell követni a személyiségi jogok és a jogos üzleti érdekek biztosítása érdekében.

18. cikkMegtámadhatóság

A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóságok által hozott olyan határozatok, amelyek a fizetési intézményekkel kapcsolatosak és az ezen irányelvvel összhangban elfogadott törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseken alapulnak, megtámadhatók legyenek bíróság előtt.

Az első bekezdés a mulasztásokra is alkalmazandó.

19. cikkInformációcsere

A különböző tagállamok illetékes hatóságai együttműködnek és legfőképpen információkat cserélnek annak érdekében, hogy biztosítsák ezen irányelv megfelelő alkalmazását.

A tagállamoknak ezen kívül lehetővé kell tenniük az információcserét saját illetékes hatóságaik és

(a) a fizetési intézmények engedélyezéséért és felügyeletéért felelős fogadó tagállam illetékes hatóságai között;

(b) a központi bankok, a Központi Bankok Európai Rendszere és az Európai Központi Bank mint monetáris hatóságok között, illetve szükség esetén egyéb, a fizetési és elszámolási rendszerek felügyeletéért felelős közhatóságok között;

(c) egyéb olyan szóba jöhető hatóságok között, amelyekről ez az irányelv vagy más, a fizetési szolgáltatókra alkalmazandó közösségi jogszabály rendelkezik.

20. cikkA letelepedés szabadságának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlása

1. Minden olyan engedélyezett fizetési intézménynek, amely a letelepedés vagy a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján első alkalommal kíván tevékenységet folytatni egy – székhely szerinti tagállamától eltérő – másik tagállamban, erről értesítenie kell székhely szerinti tagállamának illetékes hatóságait.

A székhely szerinti tagállam illetékes hatóságainak – a fizetési intézménytől érkezett értesítéstől számított egy hónapon belül – továbbítaniuk kell a fogadó tagállam illetékes hatóságai részére a fizetési intézmény nevét és címét, valamint a fogadó tagállam területén nyújtandó fizetési szolgáltatások megnevezését.

2. Annak érdekében, hogy végrehajthassák a más tagállam területén működő, a fizetési intézmény felelősségi körébe tartozó fiókintézményekre, meghatalmazottakra vagy leányvállalatokra vonatkozó azon szükséges ellenőrzéseket és intézkedéseket, amelyeket a 16. cikk ír elő, a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságának együtt kell működnie a fogadó tagállam illetékes hatóságaival.

3. Az (1) és (2) bekezdésben meghatározott együttműködés keretében a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságának minden esetben értesítenie kell a fogadó tagállam illetékes hatóságát arról a szándékáról, hogy helyszíni vizsgálatot szeretne folytatni a fogadó tagállam területén.

Amennyiben mindkét hatóság egyetért, a székhely szerinti tagállam illetékes hatósága megbízhatja a fogadó tagállam illetékes hatóságait az adott intézménynél folytatandó helyszíni vizsgálat végrehajtásával.

4. Az illetékes hatóságok egymás tudomására hozzák a feladataik ellátáshoz szükséges összes információt, különösen olyan esetben, amikor a hatóságok vélelmezik valamely fiókintézmény, meghatalmazott vagy leányvállalat jogsértését vagy feltételezhető jogsértését.

4. szakaszeltérés

21. CIKK FELTÉTELEK

1. A tagállamok az 1. cikk első bekezdésének (d) pontjától való eltéréssel eseti alapon lehetővé tehetik a természetes vagy jogi személyek számára, hogy az 1. szakaszban meghatározott eljárás mellőzésével kerüljenek felvételre a 8. cikkben említett nyilvántartásba, feltéve hogy mindkét alábbi feltétel teljesül:

(a) az érintett személy – a kizárólagos felelősségi körébe tartozó meghatalmazottakat és leányvállalatokat is magába foglaló – összes üzleti tevékenységéből pénzügyi követelések származnak fizetési szolgáltatások nyújtásával összefüggésben, amelyek havi átlaga nem haladja meg az 5 millió eurót, sem a 6 millió eurót bármely adott pillanatban;

(b) az ilyen nyilvántartásba vétel közérdekűnek minősül az alábbi okok valamelyike alapján:

(i) az érintett személy nélkülözhetetlen szerepet tölt be a pénzügyi közvetítésben, amennyiben hátrányos helyzetű társadalmi csoportoknak biztosít hozzáférést a fizetési szolgáltatásokhoz, különösen ahol a szóba jöhető egyéb szolgáltatók valószínűleg nem nyújtanának szolgáltatást, illetve ez sok időbe telne;

(ii) a terrorizmus finanszírozásának megelőzése érdekében a pénzmosási szabályok vagy eljárások hatékony végrehajtásához van rá szükség.

2. Az (1) bekezdésben hivatkozott személyeket fizetési intézményként kell kezelni.

Ezek azonban a Közösségen belül csak a nyilvántartásba vétel szerinti tagállamban nyújthatnak fizetési szolgáltatásokat.

A tagállamok olyan rendelkezéseket is hozhatnak velük kapcsolatban, hogy a 10. cikkben felsoroltak közül csak bizonyos tevékenységeket folytathatnak.

3. Az (1) bekezdésben hivatkozott személyeknek értesíteniük kell az illetékes hatóságokat a helyzetükben beálló minden olyan változásról, amely lényeges az (1) bekezdés (a) pontjában meghatározott feltétel szempontjából.

22. cikkÉrtesítés és tájékoztatás

Ha valamely tagállam a 21. cikkben meghatározott eltéréssel él, erről legkésőbb a 85. cikk (1) bekezdésében meghatározott időpontig értesítenie kell a Bizottságot, majd a későbbi változásokat is haladéktalanul jeleznie kell.

Értesíteni kell továbbá a Bizottságot az érintett fizetési szolgáltatók számáról, valamint évente rendszeresen a 21. cikk (a) pontjában meghatározott összes pénzkövetelés nagyságáról.

2. fejezetKözös rendelkezések

23. cikkA fizetési rendszerek használata és üzemeltetése

1. A tagállamok biztosítják a fizetési rendszerek használatára és üzemeltetésére vonatkozó szabályok objektivitását és arányosságát, és hogy azok ne korlátozzák jobban a hozzáférést annál a szükséges mértékénél, mint amely a különleges kockázatok kezeléséhez és a fizetési rendszer pénzügyi biztonságának védelméhez elegendő.

A fizetési rendszerek:

(a) nem korlátozhatják a más fizetési rendszerben való részvételt;

(b) nem írhatnak elő olyan szabályt, amely az engedélyezett fizetési szolgáltatókat a tagokkal kapcsolatos jogaik, kötelezettségeik és jogcímeik szerint megkülönbözteti;

(c) nem alkalmazhatnak az intézményi formára vonatkozó bármiféle korlátozást.

2. Az (1) bekezdés nem sértheti azokat a követelményeket, amelyeket a közösségi jog – különösen a fizetési és értékpapír-elszámolási rendszerekben az elszámolások véglegességéről szóló, 1998. május 19-i európai parlamenti és tanácsi 98/26/EK irányelv – a fizetési és értékpapír-elszámolási rendszerek tagjai számára előír[29].

III. CÍMA fizetési szolgáltatásokra vonatkozó feltételek átláthatósága

1. fejezetEgyedi fizetési műveletek

24. cikkHatály

Ezt a szakaszt azokra az egyenként végrehajtott fizetési műveletekre kell alkalmazni, amelyek nem esnek a 29. cikkben meghatározott keretszerződés hatálya alá.

25. cikkÁltalános előzetes tájékoztatás

1. A tagállamok a 26. cikk rendelkezéseinek megfelelően előírják a fizetési szolgáltatónak, hogy papíron vagy a rendelkezésre álló és számára hozzáférhető egyéb tartós adathordozó átadásával tájékoztassa a felhasználót a feltételekről.

A fizetési szolgáltatónak azelőtt kell így eljárnia, mielőtt a fizetési szolgáltatás felhasználója az egyedi fizetési műveletről szóló fizetési szolgáltatási szerződés vagy ajánlat alapján bármiféle kötelezettséget vállalna.

2. Amennyiben a fizetési műveletet a fizetési szolgáltatás felhasználója kérésére olyan távközlő eszköz használatával hajtották végre, amely a fizetési szolgáltató számára nem teszi lehetővé az (1) bekezdés teljesítését, a fizetési szolgáltatónak az (1) bekezdés első albekezdésében meghatározott kötelezettségét a szerződéskötést követő lehető legkorábbi időpontban, ésszerű időtartamon belül kell teljesítenie.

26. cikkA feltétele k közlése

1. A tagállamok biztosítják, hogy a közölt feltételek tartalmazzák a következőket:

(a) a fizetési szolgáltató és a felhasználó kötelezettségeit és felelősségét a fizetési szolgáltatás nyújtásával és használatával kapcsolatban, és ezek között is különösen:

(i) azon adat vagy egyedi azonosító pontos meghatározását, amelyet a fizetési szolgáltatás felhasználójának a fizetési megbízás megfelelő végrehajtásához kell megadnia;

(ii) a nyújtandó fizetési szolgáltatás végrehajtási idejét;

(iii) adott esetben a fizetési szolgáltatás nyújtását és használatát szabályozó feltételeket, különösen a fizetés-hitelesítési eszközök biztonságos tárolására vonatkozó előírásokat és az ezek betartásának elmulasztásával járó kockázatokat, valamint a fizetési szolgáltatónak a 46. cikk (b) pontjában meghatározott célból történő értesítése módját.

(iv) a fizetési művelet végrehajtásáért viselt felelősséget;

(v) a 2005/…/EK irányelvvel összhangban megadandó információkat;

(vi) a megfelelő pénzeszközök elérhetőségét;

(b) egyértelmű utalást a fizetési megbízásnak a 54. cikk (1) bekezdése szerinti elfogadási idejére;

(c) a fizetési szolgáltatás felhasználója által a fizetési szolgáltatónak fizetendő összes díjat, továbbá adott esetben a fizetési műveletnél alkalmazott átváltási árfolyamot;

(d) a szerződésre alkalmazandó jog és az illetékes bíróság megnevezését;

(e) a IV. cím 4. fejezetével összhangban a fizetési szolgáltatás felhasználója számára rendelkezésre álló jogorvoslati és panasztételi eljárásokat, valamint ezek igénybevételi módjának részletezését;

(f) az esetleges további információk közzétételének és hozzáférhetőségének helyét.

A 58. cikk (2) bekezdésében meghatározott fizetési műveletek esetében a fizetési szolgáltatónak a (c) pont alkalmazásában jóhiszemű becslést kell adnia a fizetési művelettel kapcsolatos előrelátható levonásokról.

2. Az (1) bekezdésben meghatározott feltételeket egyszerű nyelvezettel, világos és olvasható formában annak a tagállamnak a hivatalos nyelvén kell megszövegezni, amelyben a szolgáltatást nyújtják, vagy a felek által közösen megjelölt bármely más nyelven.

27. cikkA megbízónak az elfogadás után szolgáltatandó információk

A fizetési szolgáltatónak a fizetési megbízás végrehajtásra való elfogadását követően minimálisan a következő információkat kell közölnie a megbízóval a 25. cikk (1) bekezdésében, illetve a 26. cikk (2) bekezdésében meghatározott formában:

(a) a fizetési szolgáltatás felhasználója számára a fizetési művelet azonosítását lehetővé tevő hivatkozást, valamint adott esetben a kedvezményezettre vonatkozó információt;

(b) a fizetési művelet összegét, valamint a fizetési műveletnél alkalmazott azon jutalékok és díjak összegét, amelyet a megbízónak fizetési szolgáltatója felé kellett kifizetnie;

(c) adott esetben a fizetési műveletnél alkalmazott átváltási árfolyamot, amennyiben a megbízó fizetési szolgáltatója alkalmaz ilyet.

28. cikkA kedvezményezettnek a pénzeszközök átvétele után szolgáltatandó információk

A fizetési szolgáltatónak azt követően, hogy hozzáférhetővé tette a kedvezményezett számára a neki címzett pénzeszközöket, minimálisan a következő információkat kell közölnie a kedvezményezettel a 25. cikk (1) bekezdésében, illetve a 26. cikk (2) bekezdésében meghatározott formában:

(a) a megbízó nevét és a fizetési művelettel együtt továbbított információt, melyek alapján a kedvezményezett azonosítani tudja a fizetési műveletet;

(b) a megbízótól a fizetési művelet tárgyaként átutalt teljes összeget;

(c) a fizetési műveletnél alkalmazott azon jutalékok és díjak összegét, amelyet a kedvezményezettnek a fizetés hozzá való eljuttatásáért fizetési szolgáltatója vagy közvetítő részére kellett kifizetnie;

(d) adott esetben a fizetési műveletnél alkalmazott pontos átváltási árfolyamot, amennyiben a kedvezményezett fizetési szolgáltatója alkalmazott ilyet.

2. fejezetKeretszerződések

29. cikkHatály

Ez a fejezet az olyan fizetési szolgáltatási szerződések által szabályozott fizetési műveletekre alkalmazandó, amelyek fő jellemzőjük szerint kötelezik a fizetési szolgáltatót, hogy a megbízó megbízása alapján a jövőben fizetési műveletek sorozatát vagy egyenkénti fizetési műveleteket hajtson végre, ha a megegyezés szerinti feltételek teljesülnek. A továbbiakban „keretszerződés” néven használt ilyen szerződés tartalmazhatja a fizetési számla létesítésével kapcsolatos kötelezettségeket és feltételeket.

30. cikkÁltalános előzetes tájékoztatás

1. A tagállamok előírják, hogy mielőtt a fizetési szolgáltatás felhasználója a keretszerződés vagy ajánlat alapján bármiféle kötelezettséget vállalna, a fizetési szolgáltatónak – a 31. cikk rendelkezéseinek megfelelően – papíron vagy a felhasználó rendelkezésre álló és számára hozzáférhető egyéb tartós adathordozón tájékoztatnia kell a felhasználót a feltételekről.

2. Amennyiben a szerződést a fizetési szolgáltatás felhasználója kérésére olyan távközlő eszköz használatával kötötték, amely a fizetési szolgáltató számára nem teszi lehetővé az (1) bekezdés teljesítését, a fizetési szolgáltatónak az (1) bekezdésben meghatározott kötelezettségét a szerződéskötést követő lehető legkorábbi időpontban, ésszerű időtartamon belül kell teljesítenie.

31. cikkA feltétele k közlése

1. A tagállamok biztosítják, hogy a közölt feltételek tartalmazzák a következőket:

(a) a fizetési szolgáltatás felhasználója részére használatra engedélyezett kommunikációs berendezések műszaki követelményeit, többek között ezek használatának módját, valamint azt a kommunikációs módot, amelyben a felek információtovábbítás céljából ezen irányelv szerint megállapodtak;

(b) a fizetési szolgáltató és a felhasználó kötelezettségeit és felelősségét a fizetési szolgáltatás nyújtásával és használatával kapcsolatban, és ezek között is különösen:

(i) azon adat vagy egyedi azonosító specifikációját, amelyet a fizetési szolgáltatás felhasználójának a fizetési megbízás megfelelő végrehajtásához kell megadnia;

(ii) a nyújtandó fizetési szolgáltatások végrehajtási idejét és esetleges maximális végrehajtási idejét;

(iii) utalást a fizetési szolgáltatás felhasználójának az első fizetési szolgáltatási szerződés felmondásához való jogára, illetve az ezen joggal kapcsolatos, a 34. cikkben említett megállapodásokra;

(iv) adott esetben a fizetés-hitelesítési eszközök biztonságos tárolására vonatkozó intézkedések leírását, illetve az ezek betartásának elmulasztásával járó kockázatokat, valamint a fizetési szolgáltatónak a 46. cikk b) pontjában meghatározott célból történő értesítése módját;

(v) adott esetben a 43. cikk (2) bekezdésével összhangban kifejezett utalást arra a tényre vonatkozóan, hogy a fizetési szolgáltató fenntartja magának a fizetési eszköz letiltásának jogát, amennyiben a fizetési szokások vizsgálata alapján megalapozott gyanúja támad a csalárd használatra, valamint az ilyen esetben a fizetési szolgáltató által értesítendő személyt;

(c) a 43. cikk (1) bekezdésének megfelelően az egyes fizetési szolgáltatásokra megállapított fizetési limiteket;

(d) a fizetési megbízásnak a 54. cikk (1) bekezdése szerinti elfogadási idejére vonatkozó meghatározást;

(e) a fizetési szolgáltatás felhasználója által a fizetési szolgáltató részére fizetendő díjakat és kamatokat.

(f) adott esetben a fizetési műveleteknél alkalmazott kamatlábakat és átváltási árfolyamokat, ezen belül a referencia-kamatlábat vagy referenciárfolyamot, illetve az ennek megállapítására használt megfelelő dátumot, valamint az alkalmazott kamatláb vagy árfolyam referenciaadatból való számítási módját;

(g) a szerződésre alkalmazandó jogot és az illetékes bíróságot;

(h) a IV. cím 4. fejezetével összhangban a fizetési szolgáltatás felhasználója számára rendelkezésre álló jogorvoslati és panasztételi eljárásokat, valamint ezek igénybevételi módjának részletezését;

(i) az arra vonatkozó információkat, hogy a fizetési szolgáltatás felhasználója hogyan juthat hozzá a 32. cikkben meghatározott információkhoz.

Amennyiben átalánydíjat, például kereskedői jutalékot vagy számlakezelési díjat kell fizetni, az (e) ponttal összhangban közölt információknak átláthatóvá kell tenniük azoknak az egyes szolgáltatáselemeknek az árát, amelyeket az átalánydíj tartalmaz.

2. A feltételeket egyszerű nyelvezettel, világos és olvasható formában valamely tagállam hivatalos nyelvén vagy a felek által közösen megjelölt bármely más nyelven kell megszövegezni.

32. cikkA hatálybalépést követő tájékoztatás

A keretszerződés hatálybalépését követően a fizetési szolgáltatónak könnyen elérhető formában a fizetés szolgáltatás felhasználójának rendelkezésére kell bocsátania a 31. cikk (1) bekezdésében meghatározott feltételeket.

Ezenkívül a szolgáltatónak adott esetben hasonló formában közölnie kell a közösségi vagy a nemzeti jog által meghatározott kötelezettségekkel és jogokkal kapcsolatos azon további információkat, amelyek közvetlenül vonatkoznak egyes különleges fizetési műveletek végrehajtására, például a beszámolókészítési kötelezettségre, illetve a bevallási és egyéb adókötelezettségekre. Ez azonban csak akkor alkalmazandó, ha a fizetési szolgáltató tudomást szerzett vagy minden valószínűség szerint módjában állt tudomást szerezni az említett kötelezettségekről és jogokról.

33. cikkA szerződési feltételek módosítása

1. A fizetési szolgáltatónak a – 31. cikk (1) bekezdésének megfelelően közölt – szerződési feltételek módosítására irányuló javaslatait a 30. cikk (1) bekezdésében, illetve a 31. cikk (2) bekezdésben meghatározott módon kell közölnie a fizetési szolgáltatás felhasználójával, legkésőbb a tervezett módosítás alkalmazása előtt egy hónappal.

A fizetési szolgáltató és a felhasználó megállapodhatnak, hogy a felhasználó által elfogadottnak tekintik a módosított feltételeket, amennyiben azok hatálybalépésének időpontjáig a felhasználó nem jelezte a fizetési szolgáltatónak, hogy nem fogadja el az említett feltételeket.

2. A (1) bekezdés nem alkalmazandó a kamatlábak olyan változásaira, amikor az azok számításának alapjául szolgáló, a keretszerződésben rögzített referencia-kamatlábak időben változtak, és a fizetési szolgáltató kellő időben értesítette a fizetési szolgáltatás felhasználóját arról a szerződésben rögzített jogáról, hogy a kamatlábat a megegyezés szerinti képletnek megfelelően módosíthatja.

Ilyen esetben bármely kamatláb-módosítás azonnal alkalmazható, feltéve ha a fizetési szolgáltatás felhasználóját a 30. cikk (1) bekezdésben és a 31. cikk (2) bekezdésben előírt módon a lehető leghamarabb értesítették e módosításról.

34. cikkA szerződés felbontása

1. A legalább 12 hónapra vagy határozatlan időre kötött keretszerződést a fizetési szolgáltatás felhasználója díjfizetés nélkül felbonthatja.

A fizetési szolgáltatásokért rendszeresen fizetendő díjaknak csak a szerződés felbontásáig arányosan esedékes részét kell kifizetni. Az esetleges díjelőlegeket arányosítva vissza kell fizetni.

2. Ha a fizetési szolgáltató és a felhasználó a keretszerződésre nem köt ki külön felmondási időt, a keretszerződés azonnali hatállyal felbontható.

A felmondási idő legfeljebb egy hónap lehet.

35. cikkAz egyedi fizetési műveletek végrehajtását megelőző tájékoztatás

A keretszerződés hatálya alá tartozó fizetési műveletek esetében a fizetési szolgáltatónak – amennyiben a felhasználó az adott műveletre vonatkozóan ilyen kéréssel fordul hozzá – részletes tájékoztatást kell adnia a teljesítési időről, a jutalékokról és a fizetési szolgáltatónak fizetendő díjakról.

Az 58. cikk (2) bekezdésében meghatározott esetekben a fizetési szolgáltatónak jóhiszemű becslést kell adnia előrelátható levonásokról.

36. cikkAz egyedi fizetési művelet teljesítését követőena megbízónak nyújtandó információk

1. A fizetési művelet végrehajtását követően a fizetési szolgáltatónak minimálisan a következő információkat kell közölnie a megbízóval:

(a) a fizetési szolgáltatás felhasználója számára az egyes fizetési műveletek azonosítását lehetővé tevő hivatkozást, valamint adott esetben a kedvezményezettre vonatkozó információt;

(b) a megbízótól a fizetési művelet tárgyaként átutalt teljes összeget;

(c) a fizetési műveletnél alkalmazott azon jutalékok és díjak összegét, amelyet a megbízónak fizetési szolgáltatója felé kellett kifizetnie. Amennyiben átalánydíjat, például kereskedői jutalékot vagy számlakezelési díjat kell fizetni, a közölt információknak átláthatóvá kell tenniük azoknak az egyes szolgáltatáselemeknek a díjtételeit, amelyeket az átalánydíj tartalmaz;

(d) adott esetben a fizetési műveletnél alkalmazott átváltási árfolyamot, amennyiben a megbízó fizetési szolgáltatója alkalmaz ilyet.

2. A keretszerződés tartalmazhatja azt a feltételt, hogy az (1) bekezdésben említett információkat rendszeresen, meghatározott gyakorisággal kell szolgáltatni. A tájékoztatásnak ilyenkor is a 30 cikk (1) és a 31. cikk (2) bekezdésében meghatározott formában kell történnie.

37. cikkA kedvezményezettnek a pénzeszközök átvétele után szolgáltatandó információk

1. A fizetési szolgáltatónak azt követően, hogy hozzáférhetővé tette a kedvezményezett számára az annak címzett pénzeszközöket, minimálisan a következő információkat kell közölnie a kedvezményezettel a 30. cikk (1) és a 31. cikk (2) bekezdésével azonos formában:

(a) a megbízó megnevezését;

(b) a megbízó által a fizetéssel együtt továbbított, a kedvezményezett számára a fizetés azonosítását lehetővé tevő információt;

(c) a megbízótól a fizetési művelet tárgyaként átutalt teljes összeget;

(d) a fizetési műveletnél alkalmazott azon jutalékok és díjak összegét, amelyet a kedvezményezettnek a fizetés hozzá való eljuttatásáért fizetési szolgáltatója részére kellett kifizetnie;

(e) adott esetben a fizetési műveletnél alkalmazott átváltási árfolyamot, amennyiben a kedvezményezett fizetési szolgáltatója alkalmazott ilyet.

Amennyiben átalánydíjat, például kereskedői jutalékot vagy számlakezelési díjat kell fizetni, a (d) ponttal összhangban közölt információknak átláthatóvá kell tenniük azoknak az egyes szolgáltatáselemeknek a díjtételeit, amelyeket az átalánydíj tartalmaz.

2. A keretszerződés tartalmazhatja azt a feltételt, hogy az (1) bekezdésben említett információkat rendszeresen, meghatározott gyakorisággal kell szolgáltatni. A tájékoztatásnak ilyenkor is a 30 cikk (1) és a 31. cikk (2) bekezdésében meghatározott formában kell történnie.

38. cikkMikro fizetések

1. A 29–33. cikktől eltérve az olyan fizetésekről szóló szerződések esetében, melyek egyenként nem haladják meg az 50 eurót, a fizetési szolgáltatónak – a 30. cikk (1) és a 31. (2) bekezdésében meghatározott formában – csak a nyújtandó fizetési szolgáltatás főbb jellemzőit, a szolgáltatás használatának módját és az alkalmazandó díjakat kell közölnie a fizetési szolgáltatás felhasználójával.

2. A fizetési szolgáltatónak könnyen elérhető formában a fizetési szolgáltatás felhasználójának rendelkezésére kell bocsátania minden olyan egyéb információt, amelyet a 29–33. cikk előír és amely a nyújtott fizetési szolgáltatásra alkalmazandó.

3. A mikro fizetések teljesítését követően a fizetési szolgáltatónak a 30. cikk (1) és a 31. (2) bekezdésében meghatározott formában – a 36. és 37. cikktől eltérve – minimálisan azokat az információkat kell közölnie az érintett felhasználókkal, amelyek lehetővé teszik azok számára a fizetési művelet, a művelet tárgyát képező összeg és az alkalmazott díjak azonosítását.

3. fejezetKözös rendelkezések

39. cikkA művelet pénzneme és a pénznemek átváltása

1. A fizetéseket a felek kifejezett vagy hallgatólagos megegyezése szerinti pénznemben kell teljesíteni.

2. Amennyiben a pénznemátváltási szolgáltatást a fizetési művelet megkezdése előtt kínálják használatra, és ezt a szolgáltatást az értékesítés helyén vagy a kedvezményezettnél kínálják, a szolgáltatást kínáló fél köteles a megbízó tudomására hozni az összes esedékes díjat és költséget, továbbá a műveletnél az átváltásra alkalmazandó referenciaárfolyamot.

A fentiek alapján a megbízónak kifejezetten hozzájárulását kell adnia a szolgáltatás igénybevételéhez.

40. cikkJárulékos díjak

1. Amennyiben a kedvezményezett valamely meghatározott fizetés-hitelesítési eszköz használatáért felárat követel vagy árengedményt biztosít, erre vonatkozóan a fizetési művelet megkezdése előtt meg kell állapodnia a megbízóval.

2. Amennyiben fizetési szolgáltató vagy harmadik fél követel felárat valamely meghatározott fizetés-hitelesítési eszköz használatáért, a felhasználónak és a szolgáltatónak erre vonatkozóan a fizetési művelet megkezdése előtt meg kell állapodnia.

IV. CÍM A fizetési szolgáltatások nyújtásával és használatával összefüggő jogok és kötelezettségek

1. fejezetFizetési műveletek engedélyezése

41. cikkHozzájárulás

A tagállamok biztosítják, hogy a fizetési művelet csak akkor legyen engedélyezettnek tekinthető, ha a megbízó hozzájárulását adta a fizetési szolgáltatónak szóló megfelelő fizetési megbízáshoz.

E hozzájárulás formája a fizetési szolgáltatónak szóló, fizetési művelet vagy fizetési műveletek végrehajtására vonatkozó kifejezett meghatalmazás.

E hozzájárulás hiányában a fizetési műveletet nem engedélyezettnek kell tekinteni.

A megbízó a fizetési művelet végrehajtása előtt és után is engedélyezheti a fizetési műveletet.

42. cikkA hozzájárulás továbbítása

1. A megbízó fizetés-hitelesítési eszköz használatával továbbíthatja a 41. cikkben meghatározott hozzájárulását.

A hozzájárulást közölheti közvetlenül saját fizetési szolgáltatójával vagy közvetve a kedvezményezetten keresztül.

2. A fizetési szolgáltatónak és a megbízónak a 31. cikk (1) bekezdésének (a) pontjában meghatározott módon kell megegyeznie a hozzájárulás továbbítására vonatkozó eljárásban.

43. cikkA fizetés-hitelesítési eszköz használata

1. Amennyiben a hozzájárulás továbbítására külön fizetés-hitelesíti eszközt használnak, a fizetési szolgáltató és a fizetési szolgáltatás felhasználója a fizetési szolgáltatásokra rendszeres fizetési limiteket állapíthatnak meg.

2. Amennyiben a keretszerződés tartalmaz ilyen rendelkezést, a fizetési szolgáltató – akár a megállapított fizetési limit betartása esetén is – fenntarthatja magának a fizetés-hitelesítési eszköz letiltásának jogát, amennyiben a fizetési szokások vizsgálata alapján megalapozott gyanúja támad a csalárd használattal kapcsolatban.

Ebben az esetben a szolgáltató csak akkor tilthatja le a fizetés-hitelesítési eszközt, ha korábban minden jóhiszemű erőfeszítést megtéve igyekezett felvenni a kapcsolatot a fizetés-hitelesítési eszköz tulajdonosával annak ellenőrzése érdekében, hogy nincs-e folyamatban valamilyen visszaélés.

44. cikkNyilvántartás

A fizetési szolgáltatónak a fizetési műveletek ellenőrzése és a hibák korrigálása érdekében legalább egy évig meg kell őriznie minden belső nyilvántartást, a 2005/…/EK irányelv, illetve az e területet érintő többi közösségi jogi aktus sérelme nélkül.

45. cikkNem engedélyezett műveletekés a hozzájárulás visszavonása

1. Miután a megbízó a számlájáról történő fizetésekkel kapcsolatos nem hitelesített műveletekről, hibákról vagy egyéb szabálytalanságról értesült, amelyekre a 36. cikkel összefüggésben kapott tájékoztatás kiterjed, késedelem nélkül értesíteni kell ezekről a fizetési szolgáltatót.

2. Több fizetési művelet esetében a meghatalmazás visszavonható; ilyenkor minden ezt követő fizetési műveletet a 56. cikk sérelme nélkül nem engedélyezettnek kell tekinteni.

46. cikkA fizetési szolgáltatás felhasználójának kötelezettségeia fizetés-hitelesítési eszközökkel kapcsolatban

A fizetési szolgáltatás felhasználójának eleget kell tennie az alábbi kötelezettségeknek:

(a) a fizetés-hitelesítési eszközt az adott eszköz kibocsátását és használatát szabályozó feltételeknek megfelelően kell használnia;

(b) haladéktalanul értesítenie kell a fizetési szolgáltatót – vagy az általa megadott személyt –, amint a fizetés-hitelesítési eszköz elvesztését, ellopását, illetve jogellenes vagy illetéktelen használatát észlelte.

Amint a fizetési szolgáltatás felhasználója átvette a fizetés-hitelesítési eszközt, az (a) pont alkalmazásán belül különösen is meg kell tennie minden ésszerű intézkedést az eszköz biztonsági funkcióinak tartós biztosítása érdekében.

47. cikkA fizetési szolgáltató kötelezettségeia fizetés-hitelesítési eszközökkel kapcsolatban

A fizetési szolgáltatónak eleget kell tennie az alábbi kötelezettségeknek:

(a) biztosítania kell, hogy a fizetés-hitelesítési eszköz személyes biztonsági funkcióihoz az eszköz tulajdonosán kívül ne férhessen hozzá más személy;

(b) tartózkodnia kell a kéretlen fizetés-hitelesítési eszközök küldésétől, kivéve ha a már a felhasználó birtokában lévő fizetés-hitelesítési eszközt azért kell kicserélni, mert lejárt, vagy a biztonsági funkcióit kell kibővíteni, illetve módosítani;

(c) biztosítania kell, hogy folyamatosan rendelkezésre álljanak azok a megfelelő eszközök, melyek révén a fizetési szolgáltatás felhasználója teljesíteni tudja az 46. cikk b) pontjában meghatározott értesítést.

A (c) pont alkalmazásán belül a fizetési szolgáltatónak lehetővé kell tennie a felhasználó részére annak bizonyítását, hogy az említett értesítést teljesítette.

48. cikkAz engedélyezés kérdésessége

1. A tagállamok előírják, hogy amennyiben a fizetési szolgáltatás felhasználója állítása szerint nem engedélyezett egy már végrehajtott fizetési műveletet, a fizetési szolgáltatónak legalább azt bizonyítania kell, hogy a fizetési művelet hitelesített volt, megfelelően rögzítve lett és nyilvántartásba vették, valamint hogy nem befolyásolta műszaki hiba vagy egyéb üzemzavar.

2. Ha azonban a fizetési szolgáltatás felhasználója az (1) bekezdésben előírt bizonyítékok bemutatása után továbbra is azt állítja, hogy nem engedélyezte a fizetési műveletet, olyan tényszerű információkat vagy tényeket kell felmutatnia, amelyek megalapozzák azt a feltételezést, hogy nem állhatott módjában a fizetési művelet engedélyezése, továbbá hogy a 46. cikk (b) pontjában meghatározott kötelezettségeivel kapcsolatban nem járt el csalárd vagy súlyosan gondatlan módon.

3. A (2) bekezdésben hivatkozott feltételezés megdöntése érdekében a fizetési szolgáltatónál nyilvántartásba vett fizetés-hitelesítési eszköz használata önmagában nem elégséges annak megállapításához, hogy a fizetési szolgáltatás felhasználója engedélyezte a fizetési műveletet, illetve hogy a 46. cikkben meghatározott kötelezettségeivel kapcsolatban csalárd vagy súlyosan gondatlan módon járt el.

4. A (2) és a (3) bekezdés nem sértheti az 1999/93/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben[30] meghatározott saját kezű aláírás, illetve fokozott biztonságú elektronikus aláírás bizonyítékként való felhasználhatóságának jogi státusát.

49. cikkA szolgáltató kárfelelőssége a nem engedélyezettfizetési műveletekkel kapcsolatban

A tagállamok biztosítják, hogy nem engedélyezett fizetési művelet esetében a fizetési szolgáltató haladéktalanul megtérítse a felhasználó részére a nem engedélyezett fizetési művelet összegét, vagy – amennyiben lehetséges – az adott összeggel megterhelt fizetési számlát olyan állapotban állítsa helyre, amilyen az a nem engedélyezett fizetési művelet bekövetkezése nélkül lett volna.

A további pénzügyi ellentételezéseket a fizetési szolgáltató és a fizetési szolgáltatás felhasználója között létrejött szerződésre alkalmazandó joggal összhangban kell megállapítani.

50. cikkA felhasználó kárfelelőssége a nem engedélyezettfizetési műveletekkel kapcsolatban

1. A fizetési szolgáltatás felhasználója viseli – maximálisan 150 euróig – az elveszített vagy ellopott