ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.6

A közlemény foglalkozik a jobb irányítással is. A belvízi hajózás hagyományosan több jogrendszer alá tartozik. Az európai folyókon való szabad közlekedést nemzetközi szerződések és az azokból következő szabályok határozzák meg. Emellett az EU is rendelkezik kompetenciával a belvízi hajózás terén. A hatáskörök és tevékenységek közötti részleges átfedés elkerülése érdekében az Európai Bizottság most új megközelítést javasol. E szerint szoros együttműködést kell kialakítani a Rajnai Hajózási Központi Bizottsággal, amiről megállapodás is született.
3.8.1

Az Európa 2020 stratégia keretében öt EIP indult el. Ezek közül három – a mezőgazdasági termelékenységre, a vízre és a nyersanyagokra vonatkozó partnerség – érinteni fogja általában a gazdálkodási ágazatot és közelebbről a foszfort, mint ahogy – bár kisebb mértékben – a két másik, az intelligens városokra és az aktív és egészséges időskorra vonatkozó partnerség is. A foszforra alkalmazott megközelítés, mivel újfajta megoldandó problémáról van szó, mások számára is modell szerepet tölthetne be.
3.3.4

Negyedik pillér: A regionális vonzerő fokozása. Az idegenforgalom igen fontos a gazdaság szempontjából, mivel az egyik legjelentősebb és gyors ütemben növekedő tevékenység a régióban. Sok esetben a partvidék gazdaságának gerince, és ez növekvő mértékben a hátországra is érvényes. A tengeri körutazások ágazata már most is gyors ütemben növekszik. Az elmúlt 10 év során a tengeri körutazások iránti kereslet a duplájára nőtt a világban. Ez az Adriai- és Jón-tenger régiójában is tükröződik, ahol máris gyors a növekedés. Ezen túlmenően a régió kulturális és archeológiai öröksége olyan jelentős tőke, amelyet teljes mértékben ki kell aknázni. Az új makroregionális stratégiának segítenie kellene az idegenforgalomban érdekelt szereplőket a más célpontok keltette növekvő versenyhez és a szezonális ingadozásokhoz hasonló belső és külső kihívások kezelésében, valamint az olyan, a turisztikai ágazat által mindeddig figyelmen kívül hagyott új piacokra való belépésben, mint a fogyatékkal élő és az idős turisták. A part menti és a tengeri területekre irányuló, illetve a más formákat öltő turizmus makroregionális megközelítése ösztönzőként működhet a kormányzás megerősítésében, valamint a magánszereplők és a nemzetközi pénzügyi intézmények bevonásában.
2.1

Napjaink globalizálódott, versenyképes társadalmában a tudás az emberi fejlődés alapvető eszköze annak összes dimenziójában: a társadalom, a gazdaság és a jólét terén is. A felsőoktatást természetesen továbbra is alapvető elemként ismerik el az új ismeretek megszerzésében és terjesztésében, valamint olyan innovációs tényezőként, amely képes hozzájárulni az egyének és általában a társadalom fejlődéséhez. Az innováció és a tudás meghatározó tényező a gazdasági növekedés, de éppígy a társadalom fejlődése és a társadalmi kohézió szempontjából is.
4.1

Az Európai Bizottság megfelelően elemezte az összes problémát, azonban úgy tűnik, gond van a francia (és esetleg más nyelvű) terminológiával. Érdemes felidézni, hogy különbséget kell tenni az invazív fajok és az özönfajok között: az invazív fajok máshonnan jönnek, az özönfajok pedig őshonosak is lehetnek, de olyan mértékben elszaporodhatnak, hogy túl dominánssá válhatnak egy élőhelyen, melynek így csökkentik a biológiai sokszínűségét. Ha elfogadjuk ezt a definíciót, akkor arról is gondoskodni kell, hogy a közlemény francia címét mindenki elfogadja. A Lakossági összefoglalóban az Európai Bizottság az „espèces allogènes envahissantes” kifejezést használta az idegenhonos özönfajokra. Ezért szükségesnek látszik biztosítani, hogy a (pl. Vallóniában) gyakran használt „espèce exotique envahissante” ne váltson ki ellenkezést a területre szakosodott egyes biológusokból. A francia változat esetében felmerült kérdést a többi uniós nyelv esetében is meg kell vizsgálni.
2.3

A javaslatban tárgyalt főbb pontok és célkitűzéseik a következők: — a referenciamutató-előállítási folyamat irányításának és kontrollkörnyezetének javítása. A referenciamutató előállítása előzetes engedélyhez és folyamatos felügyelethez lesz kötve, nemzeti és európai szinten is. A javaslat azt is előirányozza, hogy a referenciamutató-kezelők kerüljék az összeférhetetlenségeket, de legalábbis kezeljék ezeket megfelelően, ha elkerülhetetlenek, — a referenciamutató-kezelők által használt bemeneti adatok és módszerek minőségének javítása. A javaslat megállapítja, hogy a referenciamutatók meghatározásakor elegendő és pontos bemeneti adatot kell használni, amelyek a valóságnak megfelelően tükrözik azokat a piaci és gazdasági tényeket, amelyek mérésére a referenciamutatókat megalkották. Az adatoknak megbízható forrásokból kell származniuk, és a referenciamutatók meghatározásakor megalapozott és megbízható módszertant kell alkalmazni. A referenciamutatók kiszámításához használt adatokat nyilvánosságra kell hozni, illetve hozzáférhetővé kell tenni a nyilvánosság számára, az arra vonatkozó információkkal együtt, hogy az egyes referenciamutatók minek a mérésére szolgálnak, kivéve, ha ez nagyon káros következményeket vonna maga után. A referenciamutatók meghatározásakor lehetőség szerint ügyletekre vonatkozó adatokat kell használni, amennyiben ilyenek nem állnak rendelkezésre, ellenőrizhető becsléseket kell alapul venni, — annak biztosítása, hogy a referenciamutatókhoz adatokat szolgáltatók megfelelő bemeneti adatokról gondoskodjanak, és tekintetükben megfelelő kontrollrendszerek működjenek. A referenciamutató-kezelőnek jogilag kötelező érvényű magatartási kódexet kell kidolgoznia, amely meghatározza az adatszolgáltatók kötelezettségeit és felelősségeit a referenciamutatókra vonatkozó bemeneti adatok szolgáltatásával összefüggésben. Ezek a kötelezettségek az összeférhetetlenségek kezelésére is vonatkoznak, — a referenciamutatókat igénybe vevő fogyasztók és befektetők megfelelő védelmének biztosítása. A javaslat javítja a referenciamutatók kiszámításához használt adatoknak, valamint a számítási módszernek az átláthatóságát, és egyértelműbbé teszi, hogy a referenciamutatók mit mérnek, és hogyan kell őket alkalmazni. Ezen túlmenően a bankoknak értékelniük kell az alkalmazott referenciamutatók alkalmasságát, mielőtt pénzügyi ügyleteket javasolnának, figyelmeztetve az ügyfelet, ha a referenciamutató nem megfelelő (pl. a jelzáloghitel-szerződések esetében), — a kritikus referenciamutatók felügyeletének és alkalmazhatóságának összehangolása. A kritikus referenciamutatók felügyeletét többek között specifikus felügyeleti kollégiumokra bízzák majd a referenciamutató-kezelők felügyeleti hatóságának és egyéb illetékes joghatóságok más felügyeleti hatóságainak irányítása alatt. Ide tartozik az Európai Értékpapír-piaci Hatóság (ESMA) is. Amennyiben a kollégium nem tud megegyezésre jutni, az ESMA jogi kötőerővel bíró közvetítés útján dönt. További specifikus követelményeket határoztak meg a kritikusnak ítélt referenciamutatók esetében, ideértve egy kötelező adatszolgáltatást előíró jogkör biztosítását az érintett illetékes hatóságok részére.
5.4.3

A (4) bekezdés értelmében „a közösségi halászhajók parancsnokai bármely faj esetében az 50 kg élőtömeg-egyenértéknél nagyobb mennyiségű becsült visszadobást is rögzítik a halászati naplóban”. Az EGSZB úgy véli, hogy az 50 kg-os tömegre történő utalás törlése is jelentős többletmunkát eredményez, amelyre vonatkozóan nem is készítettek becsléseket. Figyelembe kell venni, hogy a szöveg minden fajra vonatkozik, akár a kirakodási kötelezettség hatálya alá tartoznak, akár nem.
1.3

Emellett az EGSZB azt ajánlja, hogy — azt a célkitűzést, hogy 2020-ra az ipar GDP-hez való hozzájárulása 20 %-ra nőjön, minőségi szempontokkal is egészítsék ki, különösen az értéknövelt teljesítmények nemzetközi szintű kiaknázása tekintetében; — az európai ipar környezetbaráttá tételének célját olyan erőteljes ösztönzőkkel egészítsék ki, amelyek abba az irányba mutatnak, hogy több új technológia kerüljön alkalmazásra, és tudásra épülő, nagyobb többletértéket létrehozó, versenyképes ipari és szolgáltatási szektorok alakuljanak ki; — az európai iparpolitika egyik fő célja az legyen, hogy javítsa a vállalatok lehetőségeit arra, hogy kulcspozíciókat érjenek el a nemzetközi értékhálózatokban, és maximalizálja az Európa számára ennek révén keletkező értéket; — kapjon nagyobb figyelmet a szolgáltatások szerepe, és dolgozzanak ki megfelelő politikákat ezekre. Mindez különösen a tudásalapú szolgáltatásokra érvényes – saját jogukon és amiatt, mert valamennyi üzleti szektorban jelentősen növelhetik a termelékenységet; — az innovációt ösztönző egészséges verseny biztosítása érdekében az uniós verseny- és állami támogatási politikáknak segíteniük kell a vállalkozásokat abban, hogy a verseny torzulása nélkül hozzájáruljanak az EU növekedési céljaihoz, különösen a munkahelyek áthelyezéséhez, emellett világszinten is törekedni kell az egyenlő versenyfeltételekre; — régiós alapú kezdeményezések révén valamennyi érintett szereplőt – köztük a munkaadókat és munkavállalókat is – vonják be az ipar számára kedvező, kiszámítható környezet megteremtésébe; — erősítsék meg az EU mikrogazdasági politikáinak irányítási struktúráit oly módon, hogy az Európai Tanács vállaljon egyértelmű vezető szerepet, a Versenyképességi Tanács a versenyképesség szempontjából alaposan vizsgálja meg a többi tanácsi formáció döntéseit, az Európai Bizottság pedig szervezze meg a szakpolitikai javaslatok hatékony integrációját; — az innovációhoz nyújtott uniós finanszírozást következetesen irányítsák az Európai Bizottság által meghatározott hat átfogó területre, figyelembe véve az olyan új és összetett technológiákat is, mint például a „big data” technológia, a robotika vagy a háromdimenziós nyomtatás; valamint — tegyenek meg minden ésszerű intézkedést az európai energiaárak csökkentésére.
2.1.2

Ennek kapcsán az alábbi meghatározások alkalmazandók: (a) „mezőgazdasági céllal tartott és szaporított állatok”: élelmiszer, gyapjú, bőr vagy szőrme előállítása, vagy egyéb mezőgazdasági célból tartott és szaporított állatok; a fogalom nem foglalja magában a kizárólag más célból, például kutatási célból, gyógyszerek és gyógyászati eszközök kifejlesztése, ritka vagy veszélyeztetett fajok megőrzése, sport- és kulturális események céljából tartott és szaporított állatokat; (b) „klónozás”: állatok aszexuális reprodukciója olyan technikával, amelynek során egy állat egy sejtjének magját magtalanított petesejtbe ültetik be genetikailag azonos embriók („embrióklónok”) létrehozása céljából, amelyeket aztán be lehet ültetni a recipiens anyaállatokba azzal a céllal, hogy genetikailag azonos állatpopulációk jöjjenek létre („állati klónok”), (c) „forgalomba hozatal”: egy állat vagy termék első megjelenése a belső piacon.
1.4

Összesen 23 uniós tagállam engedélyezi, hogy az EU-ban külföldön élő polgárai szavazzanak a nemzeti választásokon. A Europeans Throughout the World („Európaiak a világban”, ETTW) szervezet által e vélemény céljaira végzett nem hivatalos felmérés szerint a külföldön élők európai szervezetei többek között a következő indokokat hozzák fel a szavazati jog megtartása mellett: — A választásokon való szavazás – függetlenül attól, hogy európai, regionális, nemzeti vagy európai szintű választásokról van-e szó – alapvető demokratikus jog, amelyet támogatni és biztosítani kell. — Ahhoz, hogy a nemzeti választások ténylegesen demokratikusak legyenek, minden polgárt meg kell hallgatni – beleértve azokét is, akik úgy döntöttek, hogy külföldön élnek és dolgoznak. — A nemzeti választásokon való szavazás joga lehetővé teszi, hogy a külföldön élők fontos kötelékeket tartsanak fenn hazájukkal, és továbbra is „felelős polgárok” és „jó európaiak” maradjanak. — A külföldön élők helyzetükből fakadóan hazájuk „nagykövetei”, és az is gyakran előfordul, hogy szembesülniük kell a hazájuk által hozott politikai döntések következményeivel. — A külföldön való szavazást Európában az „egység a sokféleségben” európai mottó megvalósulásának tekintik.
2.2

A Kiotói Jegyzőkönyv értelmében az „EU-15-ök” vállalták, hogy közös kibocsátásukat az 1990-es szinthez képest 8 %-kal csökkentik a 2008–2012-es évekre, és ezt valószínűleg már túl is teljesítették. Azoknak a tagállamoknak is, amelyek 2004 óta csatlakoztak az EU-hoz, megvannak a kiotói célkitűzései az 5 %-os, 6 %-os vagy 8 %-os csökkentésre, melyet éppen most érnek el vagy haladnak meg. 2020-ra az EU egyoldalú kötelezettséget vállalt arra, hogy az 1990-es szinthez képest 20 %-kal csökkenti 28 tagállamának teljes üvegházhatásúgáz-kibocsátását.
5.3

A rendelettervezet célja, hogy átvágja az úgynevezett „rendszerszintű” intézmények mérete, összekapcsolódásai és összetettsége által létrehozott gordiuszi csomót, vagyis, ami rendszerszintű válsághoz vezethet. „Too big to fail” („túl nagyok ahhoz, hogy elbukhassanak”) ismételjük ma már gépiesen, mely mantra mögött olyan fellépések rejlenek, amelyek nemcsak megsértik a legalapvetőbb etikai elveket, hanem csalást és jogsértést képviselnek, ahogyan arról a legutóbbi és nagyon is közelmúltbeli pénzügyi botrányok sajnos továbbra is tanúskodnak. Ezeket a gyakorlatokat eufemisztikusan „moral hazard” (erkölcsi kockázat) kifejezéssel illetik!
2.20

A munkaerőpiacra való belépés és visszatérés tekintetében különösen két csoport igényel figyelmet: egyrészt a fiatalok, másrészt pedig az idősek, hiszen az alkalmazkodás számukra a legnehezebb. A kínálat és a kereslet összeegyeztetéséből fakadó, mélyen gyökerező problémákra nincsenek gyors megoldások. A gazdaságok alkalmazkodóképessége szorosan összefügg a jelenlegi termelési szerkezettel és kibocsátással, a gazdasági struktúrák sokféleségével és az országok és régiók különféle kultúráival. Általánosan elfogadott, amint azt az EGSZB is többször kifejtette, hogy a jövőbeli megoldások alapja a korszerű, naprakész oktatás. Az oktatásnak olyan kellően rugalmas készségeket kell átadnia, amelyek révén a fiatalok egynél több szakmára is fel tudnak készülni. Az elmúlt néhány évben az iskolai tantervekben prioritássá vált a vállalkozói szellem kibontakoztatása. A vállalkozásoknak is szerepet kell vállalniuk az oktatás alkalmazkodásának elősegítésében, és be kell fektetniük az egész életen át tartó tanulásba. A vállalkozók számos országban aktív szerepet vállalnak az oktatási programokban.
3.1

Abból, hogy több tagállamban csökken a nyugdíjrendszerek keretében kifizetett juttatások összege, az következik, hogy a méltányos nyugdíjak biztosításában egyre fontosabb szerepet kapnak a kiegészítő megoldások, melyeket a tagállamok gyakran adókedvezmények révén támogatnak. Különösen fontosak a foglalkoztatói konstrukciók, mivel olyan jellemzőkkel rendelkeznek, melyeket az egyéni nyugdíj célú megtakarítások nem biztosítanak. E konstrukciókat, melyeket egészében vagy jórészt a munkaadók finanszíroznak, az jellemzi, hogy könnyen hozzáférhetőek a munkavállalók számára – még az alacsony jövedelműek számára is –, és a méretgazdaságosság alacsonyabb egységköltségeket eredményez. A konstrukciók a szociális partnerek által elfogadott belső szabályoknak köszönhetően esetenként kiegészítő nyugdíjat is biztosítanak olyan időszakokra is, amikor a munkavállaló nem tud dolgozni (például betegség, szülői szabadság stb. miatt). Egyes konstrukcióknál a szociális partnerek a befektetési stratégia meghatározásakor nemcsak gazdasági, hanem például etikai kritériumokat is alkalmaznak, ily módon népszerűsítve a számukra fontos értékeket a vállalkozók körében. Annak tudatában, hogy a foglalkoztatói nyugdíjkonstrukciók csak az európai uniós polgárok kis része számára biztosítanak kiegészítő nyugdíjat (jelenleg csak néhány tagállamban játszanak fontos szerepet, míg sok másikban ismeretlenek), az EGSZB támogatja a foglalkoztatói nyugellátást szolgáltató intézmények fejlesztését célzó kezdeményezést.
1.2.

Az EGSZB sajnálatát fejezi ki amiatt, hogy a regionális lobbik és a helyi választott politikusok indokolatlan nyomása miatt az Európai Bizottság által végül elfogadott rendelet nem nyújt elegendő eszközt az európai légiközlekedési piac/ágazat átláthatóságának lényegi javulásához. A légi közlekedés földi infrastruktúrájának fejlesztését jobban össze kellene hangolni a különböző szinteken (EU, tagállamok, régiók). Az adófizetők pénzének – ideértve az EU költségvetési forrásait is – felhasználását jobban elő kell készíteni egy, a helyi politika által nem torzított üzleti megvalósíthatósági terv alapján, melyet releváns gazdasági és társadalmi igények indokolnak. Ennek a tanulmánynak értékelnie kellene a projekt fenntarthatóságát is, a földhasználati kritériumok, a foglalkoztatási feltételek és a környezeti hatás beépítésével. Figyelembe kellene venni az EU stratégiai projektjeivel, például az Egységes európai égbolttal vagy a SESAR-ral való összhangot is.
2.1

Sok minden változott azóta, hogy a 2008. márciusi Európai Tanács határozott a 2020-ra elérendő 20-20-20-as éghajlat- és energiapolitikai célkitűzésekről. Először is beköszöntött a háború óta legsúlyosabb gazdasági válság, amelyből Európa csak nemrégiben kezdett kilábalni, és a fellendülés jelei továbbra is gyengék. Másodszor, más fontos szereplők nem követték az EU-t az éghajlatváltozás hatásainak csökkentésére vonatkozó célok és intézkedések meghatározásában. Harmadszor, az egyesült államokbeli palagáz-forradalom módosította az energetikai színteret, legalábbis az USA gázágazat által érintett szektoraiban, és ezzel megváltoztatta a verseny egyensúlyi helyzetét. Negyedszer, a kiskereskedelmi energiaárak az elmúlt néhány év során gyorsan emelkedtek az EU nagy részében, ami veszélyt jelent az ipari versenyképesség és a kiszolgáltatott fogyasztók számára. Ötödször, a közelmúltbeli ukrajnai fejlemények drámai mértékben rámutattak annak jelentőségére is, hogy az EU csökkentse az orosz fosszilis energiaforrásoktól való függését. Hatodszor, a megújuló energiák terén egy forradalminak mondható technológiai fejlődés is lezajlott, amelynek köszönhetően az alacsony szén-dioxid-kibocsátású energiatermelés egyre költséghatékonyabb. Ezzel összefüggésben az EGSZB ajánlja, hogy az Európai Bizottság szélesebb körben terjessze elemzését, mely szerint az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való áttérés költsége nem különbözik jelentős mértékben az áttérés nélkül is felmerülő költségektől, amelyek az elöregedő energiarendszer szükséges megújításából, a fosszilis tüzelőanyagok árának emelkedéséből, valamint a jelenlegi éghajlat-változási és energiapolitika fenntartásából adódnak. Mindazonáltal a költségek a várakozások szerint a 2030-ig tartó időszakban körülbelül a GDP 14 %-ára fognak emelkedni, szemben a 2010-es, 12,8 %-os aránnyal. Jelentős változás lesz azonban a kiadások terén, hogy a tüzelőanyagok helyett az innovatív, magas hozzáadott értékkel rendelkező berendezések kapnak hangsúlyt, amelyek ösztönzik az innovatív termékekbe és szolgáltatásokba való beruházásokat, elősegítik a munkahelyteremtést és a növekedést, valamint javítják az Unió kereskedelmi mérlegét. Hetedszer, néhány tagállamban érdekes kezdeményezések indultak, melyek keretében a civil társadalom közvetlen bevonásával megújuló energiaforrásokra építve, decentralizált módon termelik az energiát. Ezek a kezdeményezések nyilvánvalóvá tették, hogy a polgároknak, a helyi önkormányzatoknak és a régióknak az energiatermelésbe való aktív és közvetlen bevonásával új regionális értékteremtési lehetőségek tárhatók fel, ami egyértelműen növeli az új éghajlat- és energiapolitika társadalmi elfogadottságát. Nyolcadszor pedig, egyre nyilvánvalóbb, hogy a megújuló energiákkal kapcsolatos technológiai vezető szerepben jelentős gazdasági potenciál rejlik a jövőre nézve, és hogy a regionális fejlesztést össze lehet kötni az energiapolitikával.
3.1.

A 2008-at követő öt évben a nagykereskedelmi villamosenergia- és gázárak viszonylagos stabilitása ellenére a kiskereskedelmi energiaárak Európában emelkedtek, néhány tagállamban igen nagy mértékben. A lakossági és ipari fogyasztók mindezt erőteljesen megérezték, különösen a gazdasági visszaesés időszakában, és ez valószínűleg a továbbiakban is folytatódik. Az egyes tagállamok között is jelentős eltérések vannak, egyes fogyasztók 250–400 %-kal többet fizetnek, mint mások. E növekedés jelentős részben az átviteli és elosztási költségek, valamint az adók és illetékek növekedésének tudható be. Az ár összetételét azonban továbbra is mindenekelőtt a primer energia költsége határozza meg.
2.5

A fiatalok közül különös figyelmet érdemel az úgynevezett NEET-fiatalok (not in employment, education or training – nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő) csoportja: az Eurofound (3) szerint a NEET-fiatalok esetében nagyobb a veszélye annak, hogy később is csak bizonytalan munkahelyeket találnak, és a korán megélt frusztráció révén hajlamosabbá válnak a szegénységre, társadalmi kirekesztettségre és radikalizálódásra. Annak költségei, hogy ezek a fiatalok távol maradnak a munkaerőpiacról, óvatos becslések szerint is 153 milliárd eurót tesznek ki, ami az európai GDP 1,2 %-ának felel meg.
4.12

Az EGSZB üdvözli, hogy a feladatok megkettőzésének elkerülése és szinergiák teremtése érdekében a közlemény – nagyon helyesen – komoly jelentőséget tulajdonít a folyosókhoz kapcsolódó tevékenységek vasúti árufuvarozási folyosókkal (913/2010/EU rendelet), a belvízi szállítás fejlesztésére irányuló NAIADES II programmal (COM(2013) 623 final), a kikötők hatékonyságának javítását célzó kikötői kezdeményezéssel (COM(2013) 295 final), és fenntartható fejlesztési projektekkel való összehangolásának. Az EGSZB ugyanakkor sajnálattal látja, hogy ennek a koordinációnak nincs rendszere, és nem vonatkozik rá jogi rendelkezés sem, az iránymutatásokban lefektetett, a törzshálózati folyosók és az árufuvarozási folyosók közötti együttműködésre vonatkozó kötelezettség kivételével, ahol arról is rendelkeznek, hogy az adott vasúti folyosókat képviselni kell a folyosóval foglalkozó fórumon is. Az EGSZB felteszi a kérdést, hogy nem lenne-e hasznos legalább annak biztosítása, hogy más projekteket vagy olyan programokat is képviseljenek a folyosóval foglalkozó fórumon, amelyek projektjei fontosak az egyes folyosók számára. Jó példa erre a „Swiftly Green” elnevezésű projekt, egy határokon átnyúló, zöld folyosó típusú projekt, amely olyan földrajzi jellemzőkkel rendelkezik, amelyek fontossá teszik az északi–földközi-tengeri törzshálózati folyosó számára. Tekintettel arra, hogy a közlemény milyen komoly jelentőséget tulajdonít a tengeri gyorsforgalmi utaknak, ez vonatkozhatna az egy adott folyosón található, tengeri gyorsforgalmi utakkal kapcsolatos folyamatban lévő projektekre is. Mindenesetre az EGSZB fenntartja azt a véleményét, hogy figyelembe kell venni a már elvégzett munkát, és lehetőség szerint a meglévő infrastruktúrákat kell hasznosítani.
3.1.2

Az importált termékek ára gyakran alacsonyabb, mint az európai termékeké, nemcsak a kisebb társadalmi-gazdasági költségek, hanem az élelmiszerek biztonsága és nyomon követhetősége, illetve a munkavállalók egészsége és biztonsága szempontjából kevésbé szigorú termelési szabványok miatt is. Ugyanakkor, amint azt a javaslat megállapítja, a tagállamokban a fogyasztók többsége nincs tudatában az európai agrárélelmiszer-ipari termékek „átfogó minőségének” (3). Legalább akkora erőfeszítést kell tehát tenni az európai termékek belső piacon, mint harmadik országok piacain történő promóciójára. Erre annál is inkább szükség van, mivel a legtöbb európai a harmadik országokban élők többségével ellentétben megengedheti magának, hogy fizessen e termékek előnyeiért, mely termékeket továbbra is meg fog vásárolni, ha meg van győződve az előnyök létezéséről. A globalizáció és a válságnak az európai lakosság nagy részére gyakorolt hatása miatt az EU-t elkerülhetetlenül egyre inkább elárasztják a harmadik országokból származó olcsó termékek.