[pic] | EURÓPAI BIZOTTSÁG |

Brüsszel, 2011.3.10.

COM(2011) 114 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI TANÁCSNAK

A kereskedelem és a befektetések útjában álló akadályokról szóló jelentés – 2011 Stratégiai gazdasági partnereink bevonása a piacra jutás javításába: A kereskedelem útjában álló akadályok felszámolásával összefüggő fellépés prioritásai

SEC(2011) 298 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI TANÁCSNAK

A kereskedelem és a befektetések útjában álló akadályokról szóló jelentés – 2011 Stratégiai gazdasági partnereink bevonása a piacra jutás javításába: A kereskedelem útjában álló akadályok felszámolásával összefüggő fellépés prioritásai

BEVEZETÉS

A világ legnagyobb kereskedelmi alakulataként, valamint a közvetlen külföldi befektetés legfontosabb forrásaként és célterületeként az EU-nak elemi érdeke egy nyílt és tisztességes globális kereskedelmi rendszer biztosítása. Ez az érdek az elkövetkező években csak erősödni fog – 2015-re a világ gazdasági növekedésének 90 %-a Európán kívül valósul meg. Az európai gazdaságnak meg kell ragadnia azt a lehetőséget, amelyet a magasabb külföldi növekedési szint kínál, különösen Ázsiában.

Az EU új kereskedelmi stratégiájának[1] kulcsüzenete, hogy a tárgyalási menetrend mellett a megújult kereskedelempolitikánknak határozottabb megközelítést kell alkalmaznia, nem utolsósorban azért, hogy az európai vállalatokat ne fosszák meg jogszerű piacra jutási lehetőségeiktől, és jogainkat megfelelően érvényesítsük az egyenlő versenyfeltételek biztosítása érdekében. A Bizottság célzottan és határozottan fog dolgozni e menetrend megvalósításán. A Bizottság elkötelezett továbbá a protekcionizmus elleni küzdelem folytatásában is. Az EU hisz abban, hogy a nyílt belső és külső piacok előnyökkel járnak, pontosan ezért várja el az EU partnereitől, hogy azok a kölcsönösség és a kölcsönös előnyök szellemében támogassák erőfeszítéseit[2].

Az EU kereskedelempolitikájának eddig is elengedhetetlen eleme volt és továbbra is az marad, hogy az európai vállalatok harmadik országok piacaira való bejutását segítse; az EU-nak ugyanakkor fokoznia kell erőfeszítéseit. Közismert, hogy ma a fő kereskedelempolitikai kihívás nem elsősorban az áruk vámtételeinek csökkentése, hanem a szabályozási akadályok felszámolása, a szolgáltatások és a befektetések terén történő piacra jutás javítása, a közbeszerzési piacok megnyitása, a szellemi tulajdonhoz fűződő jogok jobb védelme és érvényre juttatása, valamint a fenntartható nyersanyagellátást gátló indokolatlan akadályok felszámolása. Szélesebb értelemben azt kell biztosítani, hogy a kereskedelem hozzájáruljon a fenntartható fejlődéshez, figyelembe véve a kereskedelmi akadályok társadalmi hatásait. Egyes tanulmányok szerint az EU bruttó hazai terméke (GDP) több mint fél százalékkal növekedhetne, ha megvalósítanánk kétoldalú és többoldalú tárgyalásaink célkitűzéseit[3]. Sőt ez a szám meg is kétszerezhető, ha az EU valódi haladást ér el a nem vámjellegű akadályok és a szabályozási kérdések terén a fő kereskedelmi partnereivel, például az USA-val és Kínával[4]. A kereskedelempolitika jelentősen hozzá tud és hozzá is kell, hogy járuljon a munkahelyteremtéshez és a növekedéshez.

A piacra jutási stratégia[5] kulcselemét képezi azon tevékenységünknek, amellyel biztosítani kívánjuk, hogy a kereskedelmi megállapodásokat tényleges kereskedelmi előnyökre válthassuk. Különös figyelmet kell fordítani a megelőző intézkedésekre, beleértve a kereskedelem technikai akadályairól és az egészségügyi és növény-egészségügyi intézkedések alkalmazásáról szóló WTO-megállapodásokban foglalt korai előrejelző értesítési mechanizmusok használatát. A Bizottság eltökélt abban, hogy folytatja a tagállamokkal és az üzleti szférával végzett közös munkája együttműködésen alapuló új módjának fejlesztését annak érdekében, hogy megbirkózzon a harmadik országok piacain fennálló akadályokkal, és az akadályok felszámolását a harmadik országokkal fennálló kapcsolataink sarokkövévé tegye, a legmagasabb szinten is. A Bizottság úgy véli, hogy a piacra jutási kérdéseknek fontos szerepet kell kapniuk az Európai Tanácsban a stratégiai gazdasági partnerségeink előmozdításáról folyó tárgyalásokban a prioritások meghatározása és a különböző intézkedések hatékonyabbá tétele, valamint az EU érdekeinek hatékonyabb külföldi előmozdítását szolgáló üzeneteink összehangolása révén. A prioritásokkal kapcsolatos véleménynyilvánítás az Európai Külügyi Szolgálat működésének megkezdésére tekintettel is hasznos.

Ez a dokumentum a harmadik országokban fennálló kereskedelmi és befektetési akadályokról szóló első jelentés az Európai Tanács számára, ahogyan azt az Európa 2020 stratégia elsőként meghirdette[6]. Lehetőséget kínál arra, hogy a figyelmet a piacra jutási akadályok, többek között a határokon átnyúló eszközök és az iparpolitikai gyakorlatok[7] egy bizonyos köre tekintetében szükséges közös erőfeszítésekre összpontosítsuk. Az EU fő kereskedelmi partnerei részéről jelentős mértében újraéledt az iparpolitika iránti érdeklődés. Ez egyes esetekben olyan gyakorlatokkal jár, mint például egy nemzet jelentős gazdasági szereplőinek aktív népszerűsítése, ami sértheti az EU érdekeit.

A kiválasztott akadályok körébe azok az intézkedések tartoznak, amelyek egyes stratégiai partnerek piacain az európai vállalkozások számára jelentős gazdasági és/vagy rendszerkockázati hatást fejtenek ki. Idetartoznak a nyersanyagexport-korlátozások is, amelyek szorosan véve nem piacra jutási akadályok, de szintén károsak az európai vállalatok, különösen az európai feldolgozó gyártók számára, amelyek a nyersanyagokat az általuk exportált végtermékek előállításához használják fel. Ez a jelentés segít abban, hogy az Európai Tanácsban folyó eszmecserék a piacra jutással összefüggő közös prioritásokra összpontosíthassanak annak érdekében, hogy kiaknázható legyen az EU együttes fellépésében rejlő teljes erő, és ez közvetlen előnyökkel járjon a növekedés és a munkahelyteremtés terén az Európai Unióban.

JELENTŐS AKADÁLYOK A STRATÉGIAI PARTNEREINKKEL FENNÁLLÓ KAPCSOLATAINKBAN

Ez a jelentés azokra az akadályokra összpontosít, amelyek gazdasági és/vagy rendszerkockázati szempontból a legfontosabbak az európai üzleti vállalkozások számára egyes stratégiai partnereink piacain: Kínában, Indiában, Japánban, Brazíliában/Argentínában (utóbbi csoportképzés alapja a Mercosur régió), Oroszországban és az USA-ban. 2009-ben az ezekkel az országokkal folytatott kereskedelem az áru- és kereskedelmi szolgáltatási forgalmunk 45 %-át tette ki (amelyből az USA részesedése 19 %, Kínáé 10 %), a közvetlen külföldi befektetésből pedig 41 %-kal részesedett[8] (amelyből az USA egyedül 35 %-ot képviselt). Annál is fontosabb az ezen országokkal szembeni megerősített közös fellépés, mivel a hat említett partnerből néggyel az EU jelenleg nem folytat kétoldalú szabadkereskedelmi tárgyalásokat.

Bár a jelentés bizonyos stratégiai partnerekre összpontosít, ez természetesen nem jelenti azt, hogy a Bizottság kisebb jelentőséget tulajdonítana más fontos, az ASEAN országokhoz, az Öböl-menti Együttműködési Tanács országaihoz, a déli vagy a keleti szomszédságpolitika országaihoz vagy más stratégiai partnerekhez, például Mexikóhoz vagy Dél-Afrikához hasonló, gyakran a feltörekvő országokban működő piacokon fennálló akadályoknak. A csatolt szolgálati munkadokumentum azzal egészíti ki ezt a jelentést, hogy részletesebben bemutatja a megtett erőfeszítéseket és a tervezett lépéseket a 32 elsőbbséget élvező exportpiac szélesebb összefüggésében azonosított akadályok leküzdése érdekében.

A konkrét akadályok meghatározása az érintett hét ország helyzetének közelmúltbeli közös elemzésén alapul, így például a 2009/2010-ben a Tanács felkérésére végzett, a legfontosabb akadályokra vonatkozó felmérésen[9], amelynek alapján 32 piacon azonosították a legfontosabb 205 akadályt, valamint a napjaink gazdasági és pénzügyi válságát követően bevezetett protekcionista intézkedések folyamatos figyelemmel kísérésén[10].

Kína

Kína az EU második legnagyobb kereskedelmi partnere, az EU pedig Kína legnagyobb kereskedelmi partnere. Kína nem csak az olcsó fogyasztási cikkek forrása, hanem a feldolgozóiparunk számára is alapvető fontosságú az innen származó behozatal. A komoly jelentőségű kétoldalú kereskedelmi deficitünk mellett Kína a termék- és szolgáltatásexportunk leggyorsabban növekvő piacává és az uniós befektetések fontos célterületévé vált. 2009-ben az EU 82 milliárd EUR értékű árut exportált Kínába, ami a válság ellenére így is 4 %-kal meghaladta a 2008. évi adatokat, 2010. október végére pedig éves összehasonlításban 38 %-kal növekedett az exportunk. Összességében a Kínába irányuló uniós export 2005 (első 11 hónapja) és 2010 (első 11 hónapja) között több mint kétszeresére nőtt (121 %). Az uniós export e szintje azonban még mindig alatta marad a lehetségesnek, és a jobb piacra jutás lehetővé tenné, hogy az EU exportőrei és befektetői hozzájárulhassanak Kína páratlan gazdasági növekedéséhez és abból teljes mértékben kivegyék részüket.

Tíz évvel a WTO-hoz történő csatlakozása után Kína még mindig adós azzal, hogy végrehajtsa a WTO legfontosabb alapelveit a megkülönböztetés tilalma, az átláthatóság és a nemzeti elbánás tekintetében. Továbbra is jelentős piacra jutási akadályok állnak fenn a szabványosítás, a technikai előírások, a szolgáltatások, a befektetések és a közbeszerzések területén. A szellemi tulajdonhoz fűződő jogok nem kielégítő érvényesítése és az igazolási eljárások terhei még mindig komoly problémát okoznak. A háttérben az a növekvő aggodalom áll, hogy Kína a jelek szerint egy intervencionista iparpolitikát alakított ki, amelynek a célja az import helyettesítése, az erőltetett technológiatranszfer és a helyi gyártók számára nyújtott preferenciális hozzáférés a nyersanyagokhoz. Olyan ipari támogatások tartoznak ide, mint az állami bankok által nyújtott kedvezményes hitelek, a földterületek átadása, preferenciális beszerzési árak (energia) és exporthitelek.

Az EU gazdasági szerepelői számára prioritást jelentő problémaként a következő akadályokat azonosították:

1) A nyersanyagok területén jelenleg Kína módszeresen alkalmaz piackorlátozó intézkedéseket, például exportvámokat és -kvótákat. 2009-ben ezek a korlátozások a Kínából származó uniós nyersanyagimport körülbelül 1,2 milliárd EUR értékű részét érintették, amely az ilyen áruk összes uniós importjának 6 %-át teszi ki. Az ilyen intézkedések által érintett kínai import 59 %-a ipari nyersanyag volt. Ezek a kereskedelmi akadályok különösen problematikusak egy olyan globális környezetben, ahol jelenleg nem állnak rendelkezésre alternatív beszerzési források és helyettesítő nyersanyagok. A ritkaföldfémek kereskedelmével kapcsolatos közelmúltbeli helyzet jól szemlélteti a problémát. A ritkaföldfémekre vonatkozó kínai akadályok 2009-ben az ilyen típusú ritkaföldfémek összes uniós importjának 62 %-át érintették[11]. A ritkaföldfémekre meghatározott kínai exportkvóták csökkentése jelentős piaci hiányt és meredek áremelkedést okozott, ami komoly hatást gyakorolt a ritkaföldfémek alkalmazásán alapuló gyártási tevékenységre. A ritkaföldfémek ára 500 %-kal emelkedett, és a legutóbbi exportkvóta-csökkentés következtében további áremelkedés várható. Az uniós ipar a ritkaföldfémeket egyre szélesebb körben használja a továbbfeldolgozás során; főbb felhasználási területei közé a gépkocsik katalizátorai, az információs és kommunikációs technológiák (például nyomtatott áramkörök, optikai kábelek és félvezetők), foszforalapú lámpák, erős állandó mágnesek (amelyek például elektromos gépjárművekben vagy szélturbinákban használatosak), magas műszaki minőségű üvegek és kerámiák tartoznak. Így ezek az akadályok igen jelentős hatást gyakorolhatnak az európai gazdaság jelenlegi és különösen a jövőbeli fejlődésére.

2) A közbeszerzésekkel valamint a szellemi tulajdonhoz fűződő jogokkal kapcsolatos fő aggodalom tárgya az a „ belső innovációs ” politika, amelynek célja, hogy támogassa a kínai cégeknek az értékláncon történő felfelé jutását. Ez komoly problémát okoz azon vállalatok számára, amelyek az unióból exportálni kívánnak vagy már Kínában működnek. A múltban ez a politika súlyosan akadályozta a kínai beszerzésekhez való hozzáférést az innovatív ágazatok széles körében, a zöld technológiától a távközlésig, mivel azt a követelményt támasztotta, hogy a külföldi vállalatok szellemi tulajdonhoz fűződő jogaikat Kínában jegyeztessék be. A szabályozási tervezetek szerint a kérelmezők kötelesek lennének az innovációval és a szellemi tulajdonhoz fűződő jogokkal kapcsolatos kereskedelmileg kényes információkat átadni.

A legutóbbi magas szintű gazdasági és kereskedelmi párbeszéd során azonban a kínai kormány megerősítette, hogy nem fogja a termékeket és szolgáltatásokat eltérő elbánásban részesíteni attól függően, hogy a szabadalmakat hol jegyezték be, és nem fogad el, illetve nem tart fenn olyan intézkedéseket, amelyek kormányzati beszerzési preferencia feltételeként a fejlesztés eredetét vagy a szellemi alkotás tulajdonjogát vennék figyelembe. A Bizottság üdvözölte ezt a bejelentést, de az intézkedések végrehajtását akár tartományi szinten is szorosan figyelemmel fogja kísérni annak érdekében, hogy egyenlő működési feltételeket biztosítson a belföldi vállalatok, a Kínában alapított, külföldi befektetéssel létrejött vállalatok és a külföldi vállalatok számára.

Szélesebb értelemben a kínai beszerzési keretszabályok továbbra is hiányosak és nem átláthatók. Jelentős reformokra van szükség a nemzetközi szabályoknak való megfelelés biztosítása és a kiszámítható ajánlattevői környezet kialakítása érdekében. Kína csatlakozása a közbeszerzésekről szóló megállapodáshoz (GPA) elengedhetetlen e célok elérése érdekében.

A szellemi tulajdonhoz fűződő jogok általánosabb vonatkozásában a külföldi, különösen a kreatív és az innovatív ágazatokban működő vállalatok még mindig nehezen férnek hozzá az e jogok érvényesítésére szolgáló kínai rendszerhez. Ezek a vállalatok hátrányban vannak, mert szigorúbb formai követelményeknek kell megfelelniük. Különösen a meghatalmazásra és a külföldről származó bizonyítékokra vonatkozó jogszabályok és a közjegyzői eljárást előíró követelmények jelentenek terhet és magas költséget, és ennek következtében a külföldi gazdasági szereplők nem képesek hatékonyan fellépni jogaik védelmében a bíróságok és a közigazgatási szervek előtt. Ezen túlmenően a gyakorlatban nehéz elérni az ideiglenes intézkedések elrendelését, és a bíróságok által megítélt kártérítések gyakran túl alacsonyak.

3) Kína egyre gyakrabban írja elő követelményként a speciális kínai szabványoknak való megfelelést és az ehhez kapcsolódó, megterhelő, harmadik fél általi vizsgálatokat és tanúsítási eljárásokat. Az ilyen követelmények gyakran ütköznek a nemzetközi szabványokkal és gyakorlatokkal, és hátrányosak a külföldi vállalatok számára. Jó példa erre a információs és kommunikációs technológiai (IKT) ágazat, ahol a kínai szabályozási és megfelelőségértékelési gyakorlatok általános összetettsége és átláthatatlansága hozzájárul az egyre kiszámíthatatlanabb üzleti környezethez és a külföldi befektetéssel létrejött vagy külföldi vállalatok komoly piacra jutási problémáihoz.

4) A befektetések tekintetében a jelenlegi folyamatok alapján hatalmas kihasználatlan lehetőségek figyelhetők meg. Bár az európai vállalatok 2009-ben több mint 5 milliárd EUR-t fektettek be Kínában, ez a globális befektetések kevesebb mint 3 %-át teszi ki. Jelenleg a kínai befektetési környezetben való eligazodást megnehezíti az átláthatóság és a kiszámíthatóság hiánya. A kínai szabályozás különösen az energiaágazatban (a minősítési követelmények, a koncessziós projektekhez való korlátozott hozzáférés és az összeszerelési előírások révén), ezen belül is kifejezetten a megújuló energiák terén akadályozza, hogy uniós energiavállalatok teljes mértékben hozzáférjenek a kínai piachoz.

Az úgynevezett befektetési katalógus is bizonyítja, hogy Kínában számos fontos ágazat továbbra is el van zárva a külföldi befektetők elől, vagy a bejutást közös vállalatok alapítási kényszerével, a befektethető tőkére vagy a létesítmények számára vonatkozó korlátok stb. akadályozzák. A különböző intézkedések összetett hatásának révén Kína eszközként használja befektetési rendszerét arra, hogy gazdasági fejlődését irányítsa, különösen a helyi vállalatok előnyben részesítésével a technológia- és a know-how-transzferen keresztül. Ez a Kínában befektetni kívánó európai cégek számára komoly aggodalomra ad okot. A befektetési katalógus közelgő felülvizsgálata jó lehetőséget kínál arra, hogy egyértelműen jelezzük a kínai hatóságoknak, hogy Kínában egy valóban nyitott és megkülönböztetéstől mentes befektetési klímára lenne szükség.

India

India az Unió fontos kereskedelmi partnere és egy erősödő gazdasági hatalom. Évi 8–10 %-os növekedési ütemével a világ leggyorsabban növekvő gazdaságainak egyike. Az egy főre jutó jövedelem 1990 és 2005 között több mint kétszeresére nőtt. Ezzel párhuzamosan, mindössze négy év alatt az EU és India közötti kereskedelem 31 %-kal növekedett és 2009-ben meghaladta a 53 milliárd EUR-t, az Indiába irányuló európai tőkebefektetés pedig 2003 óta több mint négyszeresére nőtt és 2009-ben elérte a 3,1 milliárd EUR-t.

India kereskedelmi rendszere és szabályozási környezete mindazonáltal továbbra is jelentősen korlátozó jellegű[12]. A vámkorlátok magas szintje mellett India sok termék esetében számos, nem vámjellegű korlátot is alkalmaz, mennyiségi korlátozások, importengedélyezés, sok teherrel járó kötelező vizsgálatok (például a gumiabroncsok esetében) és hitelesítés, valamint bonyolult és hosszadalmas vámeljárások formájában. A szellemi tulajdonhoz fűződő jogok tekintetében a jelentések szerint valamelyest javult e jogok érvényesítésének infrastruktúrája, bár India hamisítással és kalóz másolatokkal kapcsolatos fellépése még mindig jelentős aggodalomra ad okot. A beszerzések terén az indiai jogi keretek továbbra is hiányosak. Jelentős reformokra van szükség a nemzetközi szabályoknak való megfelelés biztosítása és a kiszámítható ajánlattevői környezet kialakítása érdekében.

Ezért az EU és India közötti jelenlegi kereskedelmi teljesítmény messze alatta marad a lehetőségeknek. A jelenlegi tárgyalások tárgyát képező, Indiával kötendő átfogó és nagyra törő szabadkereskedelmi megállapodás lehet az EU által elért egyik legjelentősebb megegyezés. Egy ilyen nagyságrendű kereskedelmi megállapodás mindkét gazdaság számára komoly előnyökkel járna, amelyek mértéktartó becslések szerint is elérhetik a 9–19 milliárd EUR-t.

A következő akadályok jelentősen nehezítik az Indiával folytatott kereskedelmet, ezért ezeket fel kell számolni:

1) Sok teherrel járó engedélyeztetési követelményekre tettek javaslatot az új biztonsági rendelkezésekhez kapcsolódóan, amelyek teljes bevezetésük esetén érintenék az európai gazdasági szereplők távközlési kereskedelmi beszerzésekhez való hozzáférését. A rendelkezések szerint előzetes biztonsági ellenőrzést kell végezni, technológiát kell átadni, valamint a külföldi mérnököket indiaiakkal kell felváltani. Az ilyen követelmények nemzetközileg példátlanok és tönkretennék az indiai befektetési lehetőségeket. 2009-ben az EU egymilliárd EUR értékben exportált távközlési berendezéseket Indiába.

2) Egy másik időszerű kereskedelmi kérdés azzal kapcsolatos, hogy India a közelmúltban korlátozta a gyapotexportot . 2004 és 2009 között az EU gyapotbehozatala 17 %-kal növekedett. Számos gyapottermékre exportkorlátozás vonatkozik Indiában[13]. Bár az ilyen gyapottermékek összes uniós importja 48 %-os csökkenést mutat az ötéves időszak során, az e termékekre vonatkozó legújabb intézkedések azért fontosak, mert 2009-ben az ilyen típusú gyapottermékek uniós behozatalának 23 %-a Indiából származott. A világ második legnagyobb gyapottermelőjeként (a világtermelés 20 %-át adva) és a világ egyetlen nettó gyapotexportőreként India politikájának jelentős hatása van a világ gyapotkínálatára, ily módon az árakra is, ami erősíti a globális áremelkedési spirált. Az európai iparnak így nagyon magas árakkal és ellátási hiánnyal kell szembenéznie, mivel gyapottermékek terén India az EU fő importforrása.

3) India befektetési politikája továbbra is nehezíti a külföldi befektetéseket. Számos fontos gazdasági ágazat, többek között a több márkára kiterjedő kiskereskedelem továbbra is el van zárva a külföldi befektetők elől, és egy sor olyan intézkedést fogadtak el, amelyek ellenőrzik a külföldi tőkeáramlást és biztosítják a helyi cégek maximális előnyben részesítését technológia- és know-how-transzferek útján.

4) Végül pedig a nemzetközi előírásokon tudományos indokoltság nélkül túlmenő egészségügyi és növény-egészségügyi importelőírások nehezítenek számos különféle uniós exporttevékenységet, főleg a baromfihús, a sertéshús, a zöldségek, a gyümölcsök és a faanyagok terén.

Japán

Magasan fejlett gazdaságként, valamint jelentős globális kereskedőként és befektetőként Japán már ma is az EU fontos partnere, de még mindig kínál további nagy távlatokat kínáló kereskedelmi lehetőségeket. 2009-ben az EU áru- és szolgáltatásexportjából Japán csaknem 4 %-kal részesedett és így az EU hetedik legnagyobb exportpiaca. 2005 és 2009 között azonban a Japánba irányuló uniós áruexport évente átlagosan közel 6 %-kal csökkent. A japán kereskedelmi többlet folyamatosan fennálló magas mértéke részben annak tudható be, hogy Japánban a külföldi cégek továbbra is piacra jutási gondokkal küzdenek.

Míg Japánban a vámok általában alacsonyak, továbbra is jelentősek az áruk és szolgáltatások kereskedelmét sújtó szabályozási, valamint a befektetési és közbeszerzési akadályok; ezeket a tényezőket tekinti az EU ipara az egyik fő oknak arra, miért tartják gyakran a japán piacon való érvényesülést más piacoknál nehezebbnek[14]. 2010-ben azonban újabb kötelezettségvállalások születtek az EU és Japán közötti gazdasági kapcsolatok szorosabbá tételére a 2010. áprilisi EU–Japán csúcs által létrehozott úgynevezett magas szintű munkacsoportban folyó megbeszélések keretében. Az EU világossá tette, hogy az EU és Japán közötti szorosabb gazdasági integráció egyetlen és legfontosabb feltételeként Japánnak nyilvánvalóvá kell tennie, hogy a szabályozási akadályok felszámolhatók.

A következő három fontos korlát jó példa lehet arra, hogy Japán valóban fejleszteni kívánja-e a piacra jutási lehetőségeket mind az EU, mind Japán kölcsönös előnyére.

1) Az első példa azt mutatja be, hogy az EU vállalatai jelentős akadályokkal szembesülnek a japán beszerzési piacon – annak ellenére, hogy Japán a WTO kormányzati beszerzésekről szóló megállapodásának (GPA) részes állama. Japán vállalta, hogy a GPA részes államai (és így az EU vállalatai) számára megnyitja közel 22 milliárd EUR értékű közbeszerzési piacát. 2007-ben ez a teljes japán közbeszerzési piac mindössze 4 %-át jelentette, ami Japán GDP-jének csak 0,5 %-át tette ki. Ezzel szemben a japán vállalatok bejutottak az EU közbeszerzési piacaira, amelyek értéke 312 milliárd EUR (másként az EU GDP-jének 2,5 %-a). E probléma hátterében többek között a vasúti és a városi közlekedési vállalatok által odaítélt szerződésekhez való hozzáférés akadályai, az építési közbeszerzési szerződések túlzottan magas küszöbértékei és a helyi szerződő hatóságok átfogó hálózatának a hiánya állnak.

2) Másodsorban továbbra is nehéz az új orvosi eszközök bevezetése a japán piacra, mivel a japán szabályozók nem kellőképpen ismerik el a nemzetközi szabványokat, és a jóváhagyási eljárások hosszadalmasak. Az EU-ban és az USA-ban használt orvosi eszközöknek csak a fele elérhető Japánban.

3) A pénzügyi szolgáltatások ágazata terén az európai biztosítási szakma folyamatosan hangot adott annak a problémának, hogy a japán szabályozó a japán postát preferenciális elbánásban részesíti. A kormány által előkészített új jogszabály még további megkülönböztetést valósítana meg a külföldi biztosítótársaságokkal szemben ahelyett, hogy kiegyenlítené a japán magánszolgáltatók és a külföldi vállalatok közötti esélyeket.

Mercosur: Brazília és Argentína

Brazília (2009-es adatok szerint) az EU tizedik legnagyobb kereskedelmi partnere, az uniós áruexport összege több mint 21 milliárd EUR, míg az EU Brazília legnagyobb kereskedelmi partnere; Brazília teljes kereskedelmének csaknem negyedét az Unióval bonyolítja le. Brazília egyedüliként az EU legnagyobb mezőgazdasági termékexportőre: az EU összes mezőgazdasági importjának egy nyolcada Brazíliából származik. Az EU a legnagyobb külföldi befektető Brazíliában. A brazil piac azonban viszonylag magas szinten védett az átlagosan 12 %-os, általánosan alkalmazott vám által, és jelentős nem vámjellegű korlátok is nehezítik a kereskedők és a befektetők munkáját.

Argentína szintén fontos kereskedelmi partnere az EU-nak, és az EU itt is a legnagyobb külföldi befektető; az Argentínában megvalósuló közvetlen külföldi befektetéseknek körülbelül a fele az EU-ból származik. Ahogyan azt a nemzetközi szervezetek különböző ellenőrző jelentései, valamint a Bizottság[15] kiemelik, Argentínának a gazdasági válságra adott kereskedelempolitikai válaszai különösen problematikusak voltak, mivel 2008-óta számos új protekcionista intézkedést vezetett be.

A Mercosur tagjaként Brazília és Argentína jelenleg tárgyalásokat folytat az EU-val egy társulási megállapodásról, amely szabadkereskedelmi megállapodást is fog tartalmazni.

A fenti alapokon a következő fontos kereskedelmi akadályokkal kell foglalkozni annak érdekében, hogy javuljanak a piacra lépési lehetőségek mindkét országban:

1) Brazíliában a növekvő, de már most is korlátozott beszerzési piachoz a külföldi vállalatok egyre nehezebben nyernek tisztességes hozzáférést – egy nemrég elfogadott törvény 25 %-os előnybenrészesítési arányt határozott meg a helyi áruk és szolgáltatások javára , és a nemzeti stratégiai érdeknek tekintett áruk és szolgáltatások beszerzését a nemzeti szolgáltatókra korlátozta. Ez már érintette is az európai szolgáltatókat a információs és telekommunikációs technológiák területén. A brazil közbeszerzési piac mérete (2007-ben az értékét körülbelül 133 milliárd EUR-ra becsülték) és nagy lehetőségei következtében a fenti korlát jelentős akadálynak minősül – annál is inkább, mivel az intézkedés elvi alapja láthatóan egy szélesebb iparpolitika részét képezi.

2) Mind Brazília, mind Argentína tekintetében korlátozások állnak fenn a tengeri szállítás területén, amelyek közvetlenül érintik az uniós vállalatokat. A Brazília és Argentína közötti fuvarmegosztási megállapodások korlátozzák az uniós hajózási társaságokat abban, hogy a két ország közötti nemzetközi kereskedelembe bekapcsolódjanak. A Mercosuron belüli és az EU–Mercosur közötti kereskedelmi forgalom mérete és növekedése, és ezen forgalomnak a Mercosur és az EU közötti lehetséges szabadkereskedelmi megállapodás következtében várható további növekedése ezt a kérdést különösen aktuálissá teszik az uniós vállalatok számára.

3) Brazília és Argentína a kereskedelmet a nyersanyagexportot korlátozó különböző intézkedések útján is megnehezíti. Az érintett termékek közé tartoznak a mezőgazdasági termékek , a nyersbőr, az irha és a „wet-blue”. A mezőgazdasági termékek vonatkozásában egyes termékek, például a szójabab esetében az exportadó Argentínában a 35 %-ot is elérheti. A kapcsolódó terheket jelentő exporteljárásokkal – például a marhahús és a gabona esetében vezetendő „exportnyilvántartással” – együtt ezek az intézkedések jelentős negatív hatással járnak az európai továbbfeldolgozó gyártókra és végső soron a fogyasztókra. A szóban forgó eset a nyersbőr, az irha és a „wet-blue”, amelynek Brazília és Argentína nagyon jelentős globális termelői. Az EU bőripara erősen függ a brazil és argentin szállításoktól; 2009-ben az EU Brazíliából származó – korlátozás alatt álló – marha-nyersbőr, -irha és „wet-blue” importjának értéke 87 millió EUR (az összes uniós import 12 %-a), az Argentínából származó – korlátozás alatt álló – importjának értéke 81,2 millió EUR (az összes uniós import 10 %-a) volt. A nyersbőrre kivetett exportadók alkalmazása jelentős versenyhátrányhoz vezet az EU bőripara számára, mivel ezek a vámok teszik ki a bőr előállítási költségének igen nagy részét. Meg kell jegyezni, hogy az exportkorlátozások bevezetésével egyidejűleg Brazília és Argentína fejlesztik a bőr késztermékeket gyártó saját iparukat. Mivel ezek az ipari szereplők könnyen hozzáférnek a külföldi versenytársaik rendelkezésére nem álló olcsó nyersanyagokhoz, mára már nemzetközileg is nagyon versenyképesek lettek.

4) Végezetül egy Argentína által a gazdasági és pénzügyi válságra válaszul bevezetett jelentős kereskedelmi korlátozás nem automatikus engedélyezési rendszerének a kiterjesztése a termékek széles körére. Az eredetileg a textiltermékekre, lábbelikre és játékokra irányuló rendszert ma már egyre több más termékre is alkalmazzák, így gumiabroncsokra, vascsövekre, gépekre és gépészeti berendezésekre (pl. liftek, betakarítógépek), nem nemesfémek, valamint nem nemesfém cikkek és autóalkatrészek. A becslések szerint az európai exportőrök lehetséges vesztesége legalább 45 millió EUR-t tesz ki. Vannak továbbá arra mutató jelek, hogy a nem automatikus engedélyezési rendszer körét még tovább fogják bővíteni. Szembeötlő jellemzője ezeknek az intézkedéseknek, hogy nagyon gyakran az importőrök „önkéntesen” korlátozzák az importjuk szintjét, hogy az összhangba kerüljön a belső termeléssel. Ugyanezen logika mentén az argentin kormány bizonyos élelmiszertermékek importjának korlátozása céljából is hozott intézkedéseket, azaz informálisan arra ösztönözte a szupermarketeket, hogy ilyen termékeket a jövőben ne áruljanak, illetve késleltette az úgynevezett „szabad forgalomba bocsátásról szóló igazolások” kibocsátását.

Oroszország

Oroszország az EU egyik legfontosabb kereskedelmi partnere, és a kétoldalú kereskedelmi forgalom 2008 közepéig meredeken emelkedett, amikor Oroszország saját iparának védelme érdekében egyoldalú kereskedelemkorlátozó intézkedéseket fogadott el a gazdasági és pénzügyi válságra válaszul. Ezek a protekcionista intézkedések súlyosan érintették az EU és Oroszország kereskedelmi kapcsolatait. 2009-ben az Oroszországba irányuló uniós árukivitel értéke 65,6 milliárd EUR volt (a 2007-es 89,1 milliárd EUR-hoz képest csökkent), míg az Oroszországból származó import 115 milliárd EUR-t (2007-ben 144,5 milliárd EUR-t) tett ki. A kereskedelmi szolgáltatások terén az uniós export mértéke 18,3 milliárd EUR volt (2009), az EU oroszországi közvetlen befektetései pedig 26,3 milliárd EUR-t tettek ki (2008). Az állami tulajdonban álló vállalatok továbbra is fontos szerepet játszanak az orosz gazdaságban.

Az Oroszország által nemrég bevezetett számos protekcionista politikának az uniós exportra gyakorolt negatív hatását állandósította az ideiglenes orosz vámemelések rögzítése a 2010. január 1-én Kazahsztánnal és Belarusszal hatályba lépett közös külső vámunió keretében[16]. Oroszország nemrég felgyorsította a WTO-hoz történő csatlakozási folyamatát és még ebben az évben be kívánja azt fejezni, aminek eredményeként az ilyen megnövelt vámok szintjének vissza kell esnie a WTO-tagokkal korábban kialkudott alacsonyabb szintekre.

Az elmúlt években Oroszország magas exportvámokat vezetett be számos olyan áru tekintetében, amelyek fontosak az uniós importőrök számára, például a fa, valamint a vas- és színesfém-hulladék. Figyelemmel az orosz szállítások súlyára, ez a politika jelentős hatással van az uniós iparra. Ezen ipari nyersanyagok Oroszországból származó és akadályok hatálya alá tartozó uniós importja 2009-ben csaknem 3 milliárd EUR-t tett ki. Oroszország WTO-csatlakozásának keretében, amely az Oroszországban és az Oroszországgal folytatott üzleti kapcsolatok számára stabilabb feltételeket fog biztosítani, nemrég kétoldalú megállapodás megkötésére került sor annak érdekében, hogy megoldjanak néhány aktuális problémát, például a fára kivetett exportvám vagy a diszkriminatív vasúti díjak kérdését.

A következő kereskedelmi akadályok a legjelentősebbek az EU üzleti érdekei szempontjából:

1) Az uniós exportőrök, különösen a kisvállalatok számára az egyik kulcsproblémát továbbra is a költséges és nagy terhekkel járó vámeljárások jelentik, beleértve az önkényes értékmegállapítást és a minimumárak igénybe vételét. Az Oroszország, Kazahsztán és Belarusz közötti vámunió végrehajtása növelte e területen a problémát.

2) Továbbra is előkelő helyen szerepel a menetrendben a szellemi tulajdonhoz fűződő jogok érvényesítésének oroszországi helyzete. Még mindig jelentős Oroszországban a kalózmásolatok készítése. A hamisított termékek árusítása és használata széles körben elterjedt mind az utcai piacokon, mind pedig a hivatalos kiskereskedelemben. Ezen túlmenően a szabadalmak, kereskedelmi titkok és a know-how innovatív ágazatokban történő megsértése rontja az EU versenyképességét. Az Oroszország, Kazahsztán és Belarusz közötti vámunió 2010. január 1-jével történő létrehozása azzal a jelentős kockázattal jár, hogy tovább gyengül a védjegyek védelmének érvényesítése. A kockázat abban áll, hogy Kazahsztánban gyenge a szellemi tulajdonhoz fűződő jogok védelmének rendszere, és az ottani átjárható határok megengedik a hamisított termékek behozatalát és a jogellenes párhuzamos importot az ázsiai országokból, főként Kínából.

3) A másik jelentősen problematikus terület továbbra is az orosz befektetési politika , amelynek célja a hazai ipar védelme és erősítése. A kereskedelemmel összefüggő intézkedések közé tartoznak a helyi tartalomra, a hazai értékesítésre, az exportteljesítményre és a technológiatranszferre vonatkozó követelmények. E politika legújabb példája a nemrég bevezetett „lokalizációs kezdeményezés”, amelynek célja, hogy számos ágazatban, így az autógyártásban, az elektronikában és a gyógyszergyártásban az oroszországi gyártás beindítására ösztönözze a külföldi vállalatokat. Ezen túlmenően, a stratégiai ágazatokba történő külföldi befektetésekre vonatkozó orosz törvény nagyon alacsony küszöbértéket határoz meg az Oroszországban történő külföldi energetikai beruházások előzetes jóváhagyása tekintetében, ami nagyon megnehezíti az uniós beruházásokat az orosz beszerzési energiapiacon.

4) Végül, de nem utolsósorban, vannak olyan egészségügyi és növény-egészségügyi kérdések, amelyek továbbra is jelentősen megnehezítik az Oroszországba irányuló uniós exportot. A legtöbb orosz egészségügyi és növény-egészségügyi intézkedés nem áll összhangban a nemzetközi előírásokkal, és azokat semmiféle tudományos bizonyíték nem támasztja alá. Az ezen akadályok által potenciálisan érintett exportok gazdasági értéke jelentős: 2009-ben a mezőgazdasági termékek Oroszországba irányuló exportja körülbelül az összes Oroszországba irányuló uniós export 10 %-át tette ki, és csaknem 7 milliárd EUR értékű volt. Így Oroszország a mezőgazdasági termékek elsődleges exportpiaca, és az e területet sújtó korlátozások az ebben az ágazatban működő vállalatok számára közvetlen kockázatot jelentenek.

Amerikai Egyesült Államok

Az USA messze az EU legnagyobb kereskedelmi és befektetési partnere. 2009-ben az USA-ba irányuló uniós áru- és kereskedelmi szolgáltatásexport értéke 322 milliárd EUR volt (az összes uniós export 20,6 %-a), míg az USA-ból származó áru- és szolgáltatásimport 281,9 milliárd EUR-t tett ki (az összes uniós import 17,6 %-a). A világon az EU és az USA között áll fenn a legszorosabb gazdasági kapcsolat, amit jól szemléltet a kölcsönös befektetések páratlanul magas szintje; ez 2009-ben 1044,1 milliárd EUR összegű amerikai befektetést jelentett az EU-ban, és 1134 milliárd EUR összegű uniós befektetést az USA-ban; a tőkeáramlás szintje 2009-ben elérte a 75,1 milliárd EUR-t az EU-ból az USA irányába, és a 97,8 milliárd EUR-t az USA-ból az EU irányába.

A transzatlanti kapcsolatokban rejlő hatalmas lehetőségek azonban még közel sincsenek teljes mértékben kiaknázva. Figyelemmel az átlagos vámok alacsony (3 % alatti) szintjére, e lehetőség kihasználásának a kulcsa a nem vámjellegű akadályok felszámolásában rejlik. A legnagyobb akadályt a szabványok és a szabályozások eltérése jelenti az Atlanti-óceán két oldalán. A következmények jelentősek: egy nemrég közzétett tanulmány szerint az EU és az USA között fennálló nem vámjellegű akadályok és szabályozási eltérések csak a felének a megszüntetése az EU GDP-jét éves szinten 122 milliárd EUR-val növelné[17].

Figyelemmel az említett kiterjedt és mélyen gyökerező kapcsolatokra, az USA által fenntartott következő akadályokat kell elsődleges kérdésként kezelni.

1) Az amerikai kormányzati beszerzések piacát megdöbbentően alacsony arányban nyitották meg az uniós ajánlattevők előtt. Ennek oka részben az, hogy az USA csak korlátozott körben tett GPA-vállalásokat, amelyek csak az USA közbeszerzési piacának 3,2 %-át fedik le (összesen 34 milliárd EUR értékben). Ezzel szemben az EU kötelezettséget vállalt arra, hogy a közbeszerzési piacainak körülbelül 15 %-át megnyitja a GPA többi részes állama előtt. A „Buy American” („Vásárolj amerikai árut”) kezdeményezés még inkább korlátozta az USA közbeszerzési piacaira való tényleges belépést azokon a területeken, amelyek nem állnak az USA GPA-kötelezettségvállalásainak a hatálya alatt; az új diszkriminatív rendelkezéseket az amerikai gazdasági helyreállításról és az új befektetésekről szóló törvény és más hasonló jogszabályok tartalmazzák. Ezek a rendelkezések további bizonytalanságot eredményeztek az USA piacán működő külföldi gazdasági szereplők számára, és ténylegesen kizárták őket bizonyos pályázatokból, főként az építőiparban, ezenkívül rendkívül sajnálatos módon továbbgyűrűző hatásként más országok is hasonló intézkedéseket fogadtak el. A káros gyakorlatokra vonatkozó másik példa az amerikai kormányzati beszerzések megtiltása az úgynevezett „áttért” vállalatoktól, amelyek eredetileg amerikai cégek voltak, de később más adózási joghatóság és egy másik ország adórendszerének hatálya alá kerültek.

2) Egy másik horizontális akadály, amelynek potenciálisan jelentős gazdasági és gyakorlati hatása van az USA-ba irányuló uniós exportra, a „ 100 %-os átvizsgálásról ” szóló rendelkezés. Ez az amerikai törvény a biztonság növelését célozza a nemzetközi tengeri konténeres kereskedelmi rendszert fenyegető lehetséges terrorista támadások elleni fellépéssel, és ennek keretében 2012. július 1-jei hatállyal előirányozza az USA-ba tartó minden konténer 100 %-os átvizsgálását (a konténerek előzetes átvizsgálását az amerikai kikötőkbe történő megérkezésük előtt). Ennek az utóhatásai olyan mélyrehatók lehetnek, hogy komolyan megnehezíthetik az EU és az USA közötti kereskedelmet. Bár a közelmúltban előrelépés történt a Transzatlanti Gazdasági Tanácsban folyó megbeszéléseken abban a tekintetben, hogy az USA ismerje el az „engedélyezett gazdálkodó” fogalmát, az EU-nak továbbra is szorosan figyelemmel kell kísérnie az ezen akadállyal kapcsolatos további fejleményeket.

A LEGJELENTŐSEBB AKADÁLYOK: A KÖZÖS TENDENCIÁK ÉS PRIORITÁSOK HORIZONTÁLIS ELEMZÉSE

A 2. szakaszban felsorolt akadályok azokból a legfontosabb problémákból mutatnak be válogatást, amelyekkel az európai vállalatoknak szembe kell nézniük, amikor stratégiai partnereink piacaira kívánnak belépni. Bizonyos akadálytípusok ismétlődően fordulnak elő. Az alábbi, ilyen közös jellemzőkkel foglalkozó elemzés segíthet megtalálni e kérdések kezelésének legjobb módját, beleértve a további érdekérvényesítési lehetőségeket és az akadályok felszámolására irányuló kibővített (és erőteljesebb) jövőbeli stratégia kialakítását.

Kormányzati beszerzés

A közbeszerzési piacok továbbra is jelentős mértékben el vannak zárva a külföldi résztvevők elől, amit jól szemléltetnek az USA, Kína, Japán és Brazília esetében kiemelt problémák. Ezek a piacok azonban távolról sem elhanyagolhatók kereskedelmi szempontból. A kihasználatlan potenciáljuk jelentős. 2007-ben a közbeszerzésekre elköltött összeg az EU-ban a GDP közel 16 %-át, az USA-ban 11 %-át, Japánban pedig 18 %-át tette ki. A feltörekvő és a fejlődő gazdaságok tekintetében kevés adat áll rendelkezésre. 2007-ben a becslések szerint India és a Mercosur (Brazília és Argentína) tekintetében a kormányzati beszerzési piacok együttesen körülbelül 212 milliárd EUR-t tettek ki. Ez abszolút értékben még mindig viszonylag alacsonynak tűnhet, de ezeknek a piacoknak a jelentős növekedése várható, és feltételezhető, hogy a jövőben fontos üzleti lehetőségeket kínálnak majd azokban az ágazatokban, ahol az EU ipara nagyon versenyképes.

A közbeszerzés azonban vitathatatlanul a kereskedelem legnagyobb olyan szegmense, amelyet továbbra is viszonylag kis mértékben érintenek a nemzetközi kötelezettségvállalások. A kormányzati beszerzésekről szóló megállapodást (GPA) csak 14 ország írta alá. Az e jelentésben megjelölt hat stratégiai partnerünk közül jelenleg csak az USA és Japán részes fele a GPA-nak, Kína esetében pedig folynak a csatlakozási tárgyalások. Még a GPA-t aláíró országok is jelentős korlátozásokat értek el piacnyitási kötelezettségeik tekintetében, minimális küszöbértékek, illetve ágazatok vagy gazdasági (például a szövetségi szint alatti) szintek kizárásának formájában. Ezért nem meglepő, hogy amikor 2008/2009-ben bekövetkezett a pénzügyi és gazdasági válság, megfigyelhető volt a közbeszerzések terén a protekcionista intézkedések elszaporodása[18].

A GPA-t egy komoly jelentőségű aszimmetria is jellemzi a különböző felek által vállalt piacra jutási kötelezettségvállalások tekintetében, nevezetesen hogy az EU sokkal nyitottabb, mint a többi fél. Egyértelmű, hogy a kereskedelmi partnereink ezen a területen nem valósították meg a kölcsönösséget. 2007-ben például a külföldi, a GPA-ban részes ajánlattevők rendelkezésére álló amerikai közbeszerzések értéke csak 34 milliárd EUR, Japán esetében pedig 22 milliárd EUR volt. Ez éles ellentétben áll azzal, hogy az EU 312 milliárd EUR értékű közbeszerzési piac megnyitását vállalta. Így joggal hivatkozhatunk arra, hogy a közbeszerzések terén további piacra jutási lehetőségeket kérünk, különösen azon stratégiai partnereink tekintetében, akik nem tettek kölcsönös kötelezettségvállalásokat. Fokozni kell az erőfeszítéseket annak érdekében, hogy emelkedjen a nemzetközi kötelezettségvállalások száma – akár a folyamatban lévő GPA-tárgyalások keretében és új tagok bevonásával, az EU által tárgyalt szabadkereskedelmi megállapodások keretében, vagy célzott kétoldalú lépések útján.

Figyelemmel azonban az EU viszonylagos nyitottságára a külföldi ajánlattevők felé, a kereskedelmi tárgyalásokon lecsökkent az érdekérvényesítési lehetősége a külföldi közbeszerzési piacokra történő bejutás terén[19]. Az érdekérvényesítési képesség növelése és a közbeszerzési piacokhoz való hozzáférés szimmetriájának elősegítése érdekében a Bizottság egy nemrég közzétett szakpolitikai közleményében és az egységes piacról szóló jogszabályban úgy érvelt, hogy egy egyedi kezdeményezésre lenne szükség, és erre vonatkozóan az idei évben javaslatot kíván tenni. Az új jogi eszköz elsődleges célja az lenne, hogy tisztázza a harmadik országokból származó áruk, szolgáltatások és vállalatok uniós közbeszerzési piacához való hozzáférés szabályait, ezáltal egyenlő versenyfeltételeket teremtve az uniós közbeszerzési piacon, továbbá, hogy erősítse az EU pozícióját az uniós vállalatok harmadik országbeli közbeszerezési piacokhoz való hozzáféréséről folytatott tárgyalásokban annak érdekében, hogy biztosítható legyen kereskedelmi partereink közbeszerezési piacainak (további) megnyitása.

Ezenkívül magas szintű elkötelezettség szükséges annak érdekében, hogy az európai vállalatok a külföldi kormányzati beszerzési piacokon méltányos részesedéshez jussanak.

A szellemi tulajdonhoz fűződő jogok hatékony védelme

A fentiekben a kínai és orosz piacokkal kapcsolatban kiemelt nehézségek jellemző tünetei azoknak a fő problémáknak, amelyekkel az európai vállalkozások a szellemi tulajdonhoz fűződő jogokkal védett áruk és szolgáltatások exportja során kénytelenek szembenézni. A globalizált gazdaságban az uniós gazdaság komparatív előnye egyre inkább a magas hozzáadott értéket képviselő és fokozottan szellemi tulajdonjogokat jelentő árukban és szolgáltatásokban jelentkezik. Ennek következtében ötleteink, márkáink és termékeink kalózmásolatainak és hamisítványainak megjelenésével súlyos hátrány éri az EU-ban a gazdasági növekedést, a munkahelyeket és az innovációt. A jogi védelem és a szellemi tulajdonhoz fűződő jogok hatékony érvényesítésének hiánya – beleértve a földrajzi jelzések nem kielégítő védelmét is – gátolja az európai vállalatokat fontos exportlehetőségeik kiaknázásában. Egy (konkrét területre szorítkozó) példa erre, hogy 2007-ben az oltalom alatt álló eredetmegjelölésű és az oltalom alatt álló földrajzi jelzéssel ellátott mezőgazdasági termékek becsült nagykereskedelmi értéke 14,2 milliárd EUR volt, és a becslések szerint ezek 30 %-át az EU-n kívülre exportálták. Ezért kulcsfontosságú a vállalataink számára a szellemi tulajdonhoz fűződő jogok védelmének fokozása annak érdekében, hogy az EU versenyképes legyen a globális gazdaságban.

A szellemi tulajdonhoz fűződő jogok védelme terén történt bizonyos előrelépés, nevezetesen a Bizottság jogérvényesítési stratégiájának[20] fokozott végrehajtásával. A kétoldalú megállapodásokban szigorú rendelkezéseket fogadtak el a szellemi tulajdonhoz fűződő jogok védelméről. A hamisítás elleni kereskedelmi megállapodást (ACTA) számos, hasonló szemléletű ország írta alá[21]. Néhány kulcsfontosságú partnerrel, így Kínával és Oroszországgal konkrét, a szellemi tulajdonhoz fűződő jogokra vonatkozó fokozott párbeszédek kezdődtek. A szellemi tulajdonhoz fűződő jogaikat Kínában érvényesíteni kívánó uniós kkv-k számára újonnan létrehozott információs szolgálat („China IPR SME Helpdesk”) szintén nagyon hatékonyan segíti az európai kkv-kat abban, hogy megvédjék az országban a szellemi tulajdonhoz fűződő jogaikat[22]; a kezdeményezés az EU és a kínai hatóságok közötti „IPR2” elnevezésű partnerségi projektet[23] egészíti ki, amelynek célja, hogy javuljon a szellemi tulajdonhoz fűződő jogok védelmének érvényesítése Kínában.

A Bizottság jogérvényesítési stratégiájának[24] közelmúltbeli értékelése megállapította, hogy ez a stratégia releváns, és sok tekintetben eredményezett sikereket, de hat év működés után bizonyos kiigazításokra van szükség. Ennek megfelelően a Bizottság jelenleg felülvizsgálja a stratégiáját, amelyet a fent említett értékelés és más információforrások alapján, beleértve az érintettek széles körével folytatott konzultációt, átfogóbb megközelítéssel kell magasabb szintre emelni (különös figyelemmel az érintettek szélesebb körű érdekeire, például a fejlesztésekhez kapcsolódó kérdésekre).

Fenntartható nyersanyagellátás

A globális kereslet növekedése és a feltörekvő gazdaságok gyors iparosodása által táplált felfelé irányuló árnyomás aggodalmakra ad okot a nyersanyagok globális piacainak megfelelő működése tekintetében[25]. A nyersanyagimport körülbelül az EU importjának egyharmadát teszi ki. Számos magas műszaki színvonalú és környezetbarát termék gyártása és exportja során az EU ipara jelentősen függ bizonyos nyersanyagok importjától.

Az e termékekre vonatkozó kereskedelmi korlátozások ezért potenciálisan érintik az EU iparának versenyképességét. Amennyiben egy adott nyersanyag előállítása korlátozott számú országban koncentrálódik, az exportkorlátozásoknak jelentős hatásuk van az adott nyersanyag globális piacára, és ez nagyon komoly veszélyekkel járhat az EU ipara számára.[26] Az exportkorlátozások előállító ország általi használata a többi exportőrre is olyan nyomást gyakorol, hogy kövessék ezt a gyakorlatot annak érdekében, hogy védjék a saját belső továbbfeldolgozó iparukat, ami így láncreakciót indít el, növelve a torzulásokat a globális piacokon és felhajtva az árakat. Ezen túlmenően mivel a korlátozásokat alkalmazó országokban a belső árak általában csökkennek, ez hátráltathatja a gyártásra/kitermelésre fordított további beruházásokat, így további veszélyt jelenthet e nyersanyagok hosszú távú biztosítására.

Az e jelentésben kiválasztott államok közül Argentína, Brazília, Kína, India és Oroszország alkalmaz jelenleg korlátozásokat a nyersanyagok exportjára. Ezek az intézkedések 2009-ben közel 6 milliárd EUR értékben érintették az uniós nyersanyagimportot. Egy nemrég készült OECD-tanulmány szerint a WTO 65 tagja alkalmazott exportvámokat a 2003–2009 közötti időszakban[27]. A Bizottság által gyűjtött adatok[28] szerint 2009 szeptemberében az uniós szereplőket érintő exportkorlátozások több mint 1200 vámsorra vonatkoztak[29]. A legtöbb intézkedést alkalmazó országok közé Kína, Oroszország, Argentína és Ukrajna tartozik. A leginkább érintett ágazatok a mezőgazdasági termékek, ásványi anyagok, vegyi anyagok, nyersbőr és -irha, faanyag és fatermékek, valamint a fémek.

A kereskedelmet torzító ilyen intézkedések leküzdése azonban különösen nagy kihívást jelent arra tekintettel, hogy a hatályos WTO szabályok nem zárják ki teljes mértékben ezek alkalmazását. Míg a mennyiségi korlátozásokra (nevezetesen az exportkvótákra és az exportengedélyekre) a GATT szabályai vonatkoznak, az exportadókra általában nem vonatkoznak többoldalú előírások[30]. Ezért a nyersanyagokra vonatkozó általános megközelítésének keretei között a Bizottság a nyersanyagok tekintetében egyedi kereskedelmi stratégiát alakított ki, amely három pilléren alapul: a vonatkozó szabályokkal kapcsolatos tárgyalások többoldalú és kétoldalú szinten; a fennálló jogok érvényesítése a jogellenes exportkorlátozások támadásával, beleértve lehetőség szerint a WTO-nál történő vitarendezési eljárásokat is; a harmadik országokat célzó tevékenységek annak érdekében, hogy meggyőzzék őket a nyersanyagokkal kapcsolatos kérdések globális jellegéről és arról, hogy e terület egyértelmű szabályozása az ő érdekeiket is szolgálná.

Az EU ezt a stratégiát többek között számos kereskedelmi tárgyalás lefolytatásával, a Kína által alkalmazott exportkorlátozó intézkedések ellen indított WTO-eljárással (amelynek keretében a Bizottság jelenleg vizsgálja, hogy melyek lennének a legmegfelelőbb jövőbeli lépések, beleértve az esetleges utánkövető WTO-eljárást), valamint a kérdés kétoldalú tárgyalásokon és különböző fórumokon – például az OECD előtt – történő megvitatásának előmozdításával valósította meg. Továbbra is szükséges lesz a nyersanyagkérdés legmagasabb szinten történő felvetése az adott partnereknél, és a vitarendezési csatornák használata, továbbá lehetőség szerint a szabadkereskedelmi megállapodásokra vonatkozó tárgyalások legteljesebb kihasználása.

Szolgáltatások

A gyorsan bővülő szolgáltatási ágazat minden más ágazatnál erőteljesebben járul hozzá a gazdasági növekedéshez és a munkahelyteremtéshez az egész világon. Az EU-ban a szolgáltatási ágazat termeli meg körülbelül a GDP háromnegyedét, az uniós munkahelyek több mint 70 %-át biztosítja[31] és körülbelül az uniós export 30 %-át jelenti. A szolgáltatások kereskedelme ennek ellenére csak a világkereskedelem 20 %-át teszi ki. Az EU a világ „piacvezetője” a globális szolgáltatások kereskedelmében, mivel a globális exportból 27 %-kal, a globális importból 25 %-kal részesedik. A szolgáltatások egy olyan területe a nemzetközi kereskedelemnek, ahol az EU ipara igen versenyképes, de ahol a kereskedelmi akadályok – melyeket jól szemléltetnek a 2. szakaszban Japán és a Mercosur tekintetében felsorolt akadályok – továbbra is meggátolják azt, hogy teljes mértékben érvényesítse magas szintű versenyképességéből származó előnyöket. A szolgáltatások kereskedelmének korlátozásai ölthetik piacra lépési akadályok, a hazai és a külföldi szolgáltatók közötti közvetlen diszkrimináció vagy olyan szabályozási akadályok formáját, amelyek minden szolgáltatóra vonatkoznak, de ténylegesen a külföldi szolgáltatók számára teremtenek további nehézségeket.

Mivel a szolgáltatások kereskedelmének körülbelül 75 %-a irányul az infrastruktúra-szolgáltatások nyújtására, a szolgáltatások kereskedelmének fokozott megnyitása növelhetné a feldolgozóipar versenyképességét is, ami további általános jóléti előnyökkel járna. Erősítenünk kell a külföldi szolgáltatási piacok megnyitására vonatkozó erőfeszítéseinket. Az EU a szolgáltatások kereskedelmének liberalizálásáról jelenleg a GATS által biztosított multilaterális keretben és a kétoldalú szabadkereskedelmi megállapodások útján tárgyal. Az utóbbi révén már sikerült egy jelentős liberalizációs csomagot elfogadni az EU–Korea szabadkereskedelmi megállapodás keretében. Erre a fontos precedensre építve az EU-nak előtérbe kellene helyeznie a szolgáltatásokat, hogy a jövőbeli megállapodások igen nagyra törő célkitűzései – Indiával és Kanadával akár rövid távon is – elérhetők legyenek.

Befektetések

A globalizáció jelenlegi szakaszában, az integrált ellátási láncok elterjedésével jelentősen megnövekedett a közvetlen külföldi befektetés (kkb). A kkb a gazdasági növekedést elősegítő kulcstényezők egyike, még a fejlődő országokban is. A modern nemzetközi gazdaság részeként a kkb a termelékenységi előnyök fontos forrása, kulcsszerepet játszik a külföldön történő vállalatalapításban és a globális ellátási láncok kialakításában. A közelmúltbeli kutatások arra is rámutattak, hogy egy nyílt befektetési környezet fontos szerepet játszik az EU-ban működő munkahelyek biztosításában[32]. A globális gazdaságban a legnagyobb mértékű kkb-t megvalósító szereplőként az EU számára kulcsfontosságú a külföldi piacokhoz való hozzáférés javítása, akárcsak az, hogy teljesen kibontakoztassa a szolgáltatásaiban és a berendezkedésében rejlő belső erejét.

A külföldi befektetések útjában álló akadályok szabályozási korlátok formájában jelennek meg, amelyeket az OECD három nagy kategóriába sorol: i. a külföldi tőkerészesedés korlátozása; ii. a piacra lépés költségeit növelő kötelező szűrési és jóváhagyási eljárások, valamint iii. a leányvállalatoknál dolgozó külföldi állampolgárok számának korlátozásában, az igazgatótanács tagjainak állampolgárságára vagy lakóhelyére vonatkozó előírásokban, a felhasználási korlátozásokban és diszkriminatív kormányzati szabályozásokban, illetve a nyereség külföldre történő visszautalására vonatkozó korlátozásokban testet öltő működési korlátozások. A korlátozások nagy része a szolgáltatási ágazatban található meg, ezen belül például a szállítás, a távközlés, a pénzügyek és a villamos energia a leginkább korlátozott területek. Bár nehéz mérni az egyes országok kkb-korlátozásainak szintjét, a 2. szakaszban írtak alapján az Indiában, Kínában és Oroszországban tapasztalható befektetési akadályok szintje kiugrónak minősíthető.

Figyelemmel a külföldi befektetések előnyeire, az EU arra törekszik, hogy az európai befektetők számára vonzó és stabil környezetet teremtsen külföldön, valamint hogy az Unión belül a kölcsönösség és a kölcsönös előnyök szellemében nyílt befektetési rendszert őrizzen meg és népszerűsítsen. Ezt az USA-hoz, Kínához és Oroszországhoz hasonló főbb partnerekkel folytatott tárgyalások és párbeszédek összekapcsolásával, továbbá az OECD, az UNCTAD és a G8/G20 találkozók nemzetközi fórumai keretében folyó munkában történő aktív részvétellel kívánja elérni. A Lisszaboni Szerződés hatályba lépésével és az EU-nak a kkb-re vonatkozó hatásköre kiterjesztésével a befektetési politika fejlesztése és irányítása egyre átfogóbbá válik az EU szintjén, ami az EU számára erősebb tárgyalási pozíciót biztosít nemcsak annak érdekében, hogy hozzájáruljon a harmadik országokban a közvetlen külföldi befektetések terén fennálló korlátozások fokozatos megszüntetéséhez, de azért is, hogy jobb befektetésvédelmet nyújtson minden európai vállalkozás számára – eközben megőrizve a tagállamok által a Lisszaboni Szerződést megelőzően harmadik országokkal egyénileg kialkudott védelmi szinteket. A Bizottság már közzétette közleményét[33] egy olyan nemzetközi befektetési politikáról, amely növeli az EU versenyképességét, és így hozzájárul az Európa 2020 stratégiában meghatározott célkitűzésekhez az intelligens, fenntartható és befogadó növekedés terén. A megújult kereskedelmi stratégia alapján az EU köteles foglalkozni az uniós befektetőknek az EU-n kívüli igényeivel, és átfogó piacra jutási és befektetésvédelmi tárgyalásokat kell folytatnia a legfontosabb kereskedelmi partnerekkel, elsősorban Indiával, Kanadával és Szingapúrral, ahol a kereskedelmi tárgyalások már előrehaladottak. Az EU külön befektetési megállapodások kötésére is kész más fontos kereskedelmi partnereivel, így Kínával és Oroszországgal.

E nagyon tartalmas és folyamatosan alakuló tárgyalási menetrend mellett az egyedi befektetési akadályok szükségessé teszik az eseti alapon és magas politikai szinten történő beavatkozást annak érdekében, hogy az európai befektetőket ne érje hátrányos megkülönböztetés.

Szabályozási kérdések – Műszaki szabályozás és szabványok (a kereskedelem útjában álló technikai akadályok, valamint egészségügyi és növény-egészségügyi intézkedések)

A műszaki szabályozáshoz és szabványokhoz kapcsolódó akadályok előkelő helyen állnak számos uniós exportőr listáján a piacra jutást nehezítő elemek között. A 2. szakaszban említett példák közé tartoznak az információtechnológiai ágazat problémái Kínában és Indiában, vagy az orvosi berendezések Japánban. Az ilyen akadályoknak fontos gazdasági hatásuk lehet a gyártókra, mivel – minimális elvárásként – a termékek és a gyártóberendezések módosítását igénylik az eltérő követelményeknek való megfelelés érdekében. Mivel az uniós vállalatok egyre inkább a globális ellátási láncok részévé válnak, a szabályozásbeli és szabványbeli különbségek növelik a globális gazdaságban való részvétel költségeit és csökkentik a helyi vállalatok versenyképességét a globális piacon.

A jelentésben korábban Kína, India, Japán és Oroszország kapcsán említett szabályozási kérdések potenciálisan érinthetik a 2009-ben 13,7 milliárd EUR összértékű uniós exportot. A szabályozási akadályok a transzatlanti kereskedelmet is jelentősen hátráltatják. Számos ágazatra kiterjednek, többek között az autóiparra, ahol az USA biztonsági előírásai 42 olyan szabványt tartalmaznak, amelyeknek az autógyártóknak és az USA-ban árusított berendezéseknek meg kell felelniük, és amelyek eltérnek a nemzetközi szabványoktól; hasonló a helyzet a textiltermékeknél, amelyekre nézve a fogyasztási cikkek biztonságának fejlesztéséről szóló törvény ír elő messzemenő követelményeket.

Egyes szabályozási akadályok oka egyszerűen az eltérő szabályozási megközelítés. Ezek a különbségek lehetnek tökéletesen indokoltak és egyszerűen tükrözhetik a szabályozási megközelítések történeti fejlődését, az eltérő jövedelmi szinteket, a fogyasztók preferenciáit és a kockázatokkal kapcsolatos felfogást. Sok esetben azonban a különbségeket – mint például a kettős vizsgálati követelményeket és a túlzó dokumentációs előírásokat – módszeresen arra használják fel, hogy a hazai gyártást védjék vagy részesítsék előnyben. Míg az utóbbi tekintetében az EU részéről erős, összeszedett és határozott válaszra van szükség, az előbbiek esetében célravezetőbb a módszeresebb, hosszú távú együttműködés és párbeszéd, különös tekintettel az átláthatóság és a szabályozó rendszerek kiszámíthatóságának növelésére.

A szabályozási előírásokkal kapcsolatos problémákat szemlélteti a 2. szakaszban említett kínai példa az információtechnológiai ágazatban fennálló intézkedések terén. A biztonsági szempontok meghatározása során a kínai intézkedések jóval túllépnek a más országokban szokásos általános gyakorlaton és a vonatkozó nemzetközi szabványokon[34]. Az európai vállalatok számára jelentős költséggel jár a belső kínai szabványoknak való megfelelés. Bár a magas szintű beavatkozások eredményeként bizonyos módosítások történtek a kínai politikában, a nemzetközi szabványok el nem ismerésének alapproblémája fennmaradt. Az EU számos szabályozási párbeszédben vesz részt a kínai hatóságokkal, hogy elfogadtassa a nemzetközi szabványok használatát, és jobban bevonja Kínát a nemzetközi szabványosítási szervezetekbe. A tét egyértelműen jelentős, ezért rendszeresen magas szintű eszmecserékre van szükség – többek között a magas szintű gazdasági és kereskedelmi párbeszéd, de csúcstalálkozók keretében is – az érzékelhető előrelépés érdekében.

A szabályozási kérdések jellegéből adódóan sokkal célravezetőbb az intézkedések elfogadása előtt lépéseket tenni, mint kísérletet tenni olyan intézkedések visszavonatására, amelyek már átmentek a jogalkotási folyamaton. Ezt figyelembe kell venni a szabályozási kérdésekkel foglalkozó uniós stratégia kialakítása során.

Hasonlóképpen az élelmiszer-biztonsági, valamint az állat- és növény-egészségügyi szabályok formájában megjelenő kereskedelmi akadályok – ahogyan azt az Oroszország és India esetében a 2. szakaszban ismertetett komoly jelentőségű akadályok szemléltetik – jelentősen növekedtek az elmúlt években, ami komoly problémát okozott az uniós exportőrök számára. Az orosz és indiai példák azt mutatják, hogy a kormányok gyakran túllépnek a fogyasztóik egészségének védelme érdekében szükséges mértéken, és az ilyen jellegű korlátokat arra használják fel, hogy a belföldi mezőgazdasági termelőiket a tisztességes verseny hatásaitól megóvják. Mivel a mezőgazdasági termékekre vonatkozó vámakadályok az elkövetkező évek során fokozatosan csökkenni fognak, reális annak veszélye, hogy a jövőben az ilyen problémák még elterjedtebbek lesznek.

Vámokhoz kapcsolódó akadályok

Amint azt az orosz vámintézkedésekkel és az argentin importengedélyezési rendszerrel kapcsolatban a 2. szakasz bemutatta, a kifinomultabb új intézkedési formák mellett még mindig léteznek a hagyományos vámakadályok is. A pénzügyi és gazdasági válság 2008-as kialakulása óta az európai exportőröket egyre jobban aggasztják az e két országban fennálló intézkedések. Az intézkedések végrehajtásának részletesebb elemzése alapján közös jellemzőként állapítható meg az átláthatóság hiánya, a körülményes eljárások formájában megjelenő adminisztratív diszkrimináció, és a fennálló szabályok gyakran önkényes értelmezése, például a vámérték megállapítása során.

Az EU keményen fellép az ilyen intézkedésekkel szemben, különösen amikor jó oka van azt feltételezni, hogy az intézkedések nem egyeztethetők össze a WTO elveivel, mint az argentin importengedélyezési rendszer esetében. Az utóbbi esetben azonban még az intézkedések által hasonlóképpen érintett más partnerekkel együtt tett, a WTO-n belüli összehangolt lépések sem hoztak jelentős eredményt. Ezért meg kell vizsgálni annak a lehetőségét, hogy más eszközökre, mint például formális WTO vitarendezési eljárásra vagy több politikai beavatkozásra van-e szükség.

ELŐRETEKINTÉS: HOGYAN LEHET HATÉKONYABBAN MEGKÜZDENI A FONTOS PIACRALÉPÉSI AKADÁLYOKKAL?

Bár az e jelentésben említett akadályok pontos gazdasági hatása részletesen nem számszerűsíthető, az ilyen intézkedések által érintett európai export értéke 96–130 milliárd EUR között van (az Unió 2009-es összkivitelének 9–12 %-a), az érintett uniós nyersanyagimport értéke pedig körülbelül hatmilliárd EUR[35]. A „potenciálisan érintett kereskedelemre” vonatkozó becsléseket nem szabad az EU „meghiúsult kereskedelmének” jeleként értelmezni. A meghiúsult kereskedelem az „érintett kereskedelemnek” értelemszerűen csak töredékét képezi, és bizonyára jelentősen alacsonyabb mértékű is, de – figyelemmel a rendelkezésre álló információra és a kereskedelmi akadályok összetett jellegére – a mértéke pontosan nem számszerűsíthető[36]. A számok mindazonáltal utalnak arra, hogy potenciálisan milyen kereskedelmi volumen érintett a különféle intézkedések által. Ezeknek az akadályoknak a felszámolása így jelentős hatást gyakorolna az uniós exportra, és további piacra jutási lehetőségeket nyújtana fontos kormányzati beszerzési piacokra. Az EU tárgyalási menetrendjéből eredő gazdasági előnyökön túl ez nagyon fontos hozzájárulás lehetne az Európa 2020 stratégia intelligens, fenntartható és befogadó növekedést megfogalmazó célkitűzéseinek külső dimenziójához.

Ezen előnyök elérése érdekében azonban sürgető feladat, hogy minden érintett, nevezetesen egyrészt az EU kereskedelmi ügyekben eljáró képviselőjeként a Bizottság, a jelenleg az Európai Külügyi Szolgálat által tömörített uniós delegációk támogatásával, másrészt a tagállamok illetékes hatóságai proaktív módon cselekedjenek. Minden szinten közös erőfeszítésekre van szükség annak érdekében, hogy stratégiai partnereink felé összehangolt üzeneteket közvetítsünk, kiemelve a kétoldalú kapcsolataink fontosságát az e jelentésben felsorolt akadályok lebontásában. E tekintetben kulcsfontosságú, hogy egységes kommunikációt folytassunk. Ha az EU képes összehangoltan és eltökélten cselekedni, és a külkapcsolati eszközeink különböző lehetőségeit körültekintően alkalmazzuk, akkor valószínűbb, hogy stratégiai partnereink hajlamosabbak lesznek a szempontjainkat konstruktív módon figyelembe venni.

E tekintetben az Európai Tanács a 2010. szeptemberi és decemberi ülésein döntött arról, hogy meg kell határozni az EU érdekeit a stratégiai partnereivel szemben. Megbízta az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselőjét / a Bizottság alelnökét, hogy – a Bizottsággal és a Külügyek Tanácsával együttműködve – „ határozza meg a közös európai érdekeket és az azok érvényesítését előmozdító valamennyi lehetséges tényezőt ”. E jelentés az EU megújult kereskedelempolitikájának érvényesítési agendája alatt e megbízatáshoz történő hozzájárulásnak tekinthető. Az e jelentésben felsorolt akadályok és a kapcsolódó horizontális elemzés olyan piacra jutási kérdéseket emelnek ki, amelyeket az EU stratégiai partnereivel prioritásként kell kezelni.

Az EU egyes stratégiai partnereivel már létezik számos egyedi, magas szintű fórum, mint például a Transzatlanti Gazdasági Tanács az USA-val, a magas szintű gazdasági és kereskedelmi párbeszéd Kínával és a magas szintű munkacsoport Japánnal. E fórumokon fontos szerepet játszanak a piacra jutás és kifejezetten a szabályozói akadályok. Az EU érdekeinek határozottabb védelme érdekében azonban az EU-nak arra is készen kell állnia, hogy megfelelő esetben a piacra jutási akadályok kérdését felvesse a csúcstalálkozókon és más magas szintű találkozókon.

Az offenzív és defenzív érdekek nyilvánvalóan összefüggnek, továbbá a kölcsönösség és a kölcsönös előnyök fontos elvek a nemzetközi kapcsolatokban és különösen a kereskedelempolitikában. Ezért fel kell térképezni, vajon érvényesíthetők-e érdekeink úgy, hogy összekötjük a stratégiai partnerek piacaira történő belépést akadályozó korlátokkal kapcsolatos uniós felvetéseket e partnerek érdekeivel abban a tekintetben, hogy nagyobb piacra jutási lehetőségeket kapjanak az EU-ban. E tekintetben, a kormányzati beszerzések terén – a 3. szakaszban meghatározottak szerint – javaslat fog születni egy egyedi kezdeményezésre. Minden más területen a rendelkezésre álló eszköztárat kell a lehető legjobban kihasználni annak érdekében, hogy meggyőzzük az EU partnereit arról, hogy ők is tegyenek piacnyitási lépéseket.

Az EU delegációi fontos szerepet fognak játszani az európai piacra jutási érdekek érvényesítésében. A delegációk az indikátoraink a stratégiai partnereink belső helyzetének elemzése terén, beleértve a gazdasági és szociális érdekeiket és az iparpolitikai gyakorlataikat. Fontos lesz ezeknek az indikátoroknak a használata, hogy a piacra jutási akadályokkal kapcsolatos magas szintű politikai beavatkozások jól előkészítettek legyenek és az összes rendelkezésre álló politikai és gazdasági információkon alapuljanak, valamint az utánkövetésük legyen megfelelő és időszerű a helyszínen.

Ez a jelentés nagyra törő menetrendet határoz meg. Célja, hogy a stratégiai partnereink piacain fennálló piacra lépési akadályok terén az EU beavatkozását magasabb szintre emelje és hitelesítse. A legmagasabb politikai szinten megvalósuló összehangolt cselekvéssel elérhető, hogy előnyben részesüljenek az európai vállalatok export- és befektetési érdekei, így végső soron az európai növekedés és munkahelyteremtés. A Bizottság rendszeresen figyelemmel kíséri az e területen tapasztalt előrehaladást, és évente jelentést készít az Európai Tanács számára.

[1] Kereskedelem, növekedés és globális ügyek, COM(2010) 612, 2010.11.9.

[2] Az Európai Tanács következtetései, 2010. szeptember 16.

[3] A „ Kereskedelem, növekedés és globális ügyek ” című bizottsági közleményt kísérő „ Trade as a driver of prosperity” („A kereskedelem mint a fellendülés mozgatórugója”) című bizottsági szolgálati munkadokumentum.

http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_146940.pdf

[4] Lásd: „ Trade as a driver of prosperity” című bizottsági szolgálati munkadokumentum, 9. o. (3. lábjegyzet); http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_146940.pdf

[5] COM(2007) 803, 2007.12.11.

[6] COM(2010) 2020, 2010.3.3.

[7] Az iparpolitikai gyakorlatokra vonatkozó további információkért lásd: „Integrált iparpolitika a globalizáció korában”, COM(2010) 614, 2010.10.28.

[8] 2009-ben az Európai Unió befektetései kismértékben csökkentek Japánban.

[9] A Tanács 2008. december 8-i következtetései (GAERC), dok.: 16198/08.

[10] Lásd például a Kereskedelmi Főigazgatóság „ Seventh Report on potentially trade restrictive measures ” („Hetedik jelentés a potenciálisan kereskedelemkorlátozó intézkedésekről”) című dokumentumát, 2010. november, http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/october/tradoc_146796.pdf

[11] A ritkaföldfémek meghatározása: ritkaföldfémek, szkandium és ittrium (HR 280530), cérium elegyfémek (HR 284610), valamint ritkaföldfémek elegyei (HR 284690).

[12] 2008-ban a Világbank Indiát az üzletkötés egyszerűsége szempontjából a 120. helyre sorolta (178-ból).

[13] HR-kódok: 5201, 5202, 5203, 5205, 5206 és 5207.

[14] Az EU és Japán közötti kereskedelem és befektetések útjában álló akadályok értékelése, a Copenhagen Economics jelentése, 2010. november; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/february/tradoc_145772.pdf

[15] Lásd például a Kereskedelmi Főigazgatóság „ Seventh Report on potentially trade restrictive measures ” című dokumentumát, 2010. november, http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/october/tradoc_146796.pdf

[16] A Bizottság becslése szerint a gazdasági válság következtében Oroszország által bevezetett és az Oroszország, Kazahsztán és Belarusz közötti közös külső vámunió keretében megerősített megemelt vámok összköltsége évi 540 millió (közel évi 860 millió a vámunió egészére nézve). Lásd még a Kereskedelmi Főigazgatóság „ Fifth Report on potentially trade restrictive measures” című dokumentumát, 2009. november; valamint „ Sixth Report on potentially trade restrictive measures” című dokumentumát, 2010. május.

[17] „Non-Tariff Measures in EU-US Trade and Investment – An Economic Analysis” (Ecorys); az interneten közzétéve 2009. december 16-án,

http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2009/december/tradoc_145613.pdf

[18] Lásd például a Kereskedelmi Főigazgatóság „ Seventh Report on potentially trade restrictive measures ” című dokumentumát, 2010. november.

[19] Lásd a „Kereskedelem, növekedés és globális ügyek” című bizottsági jelentést kísérő „Trade as a driver of prosperity” című bizottsági szolgálati munkadokumentumot (az 52. oldaltól), valamint „Az egységes piaci intézkedéscsomag felé – A magas szinten versenyképes szociális piacgazdaságért” 24. javaslatát (19. o.).

[20] Szellemi tulajdonjogok harmadik országokban történő érvényesítésének stratégiája, 2004.

[21] Ausztrália, az Egyesült Államok, Japán, Kanada, Korea, Marokkó, Mexikó, Svájc, Szingapúr, Új-Zéland és az EU.

[22] http://www.china-iprhelpdesk.eu

[23] http://www.ipr2.org

[24] „Evaluation of the IPR Enforcement Strategy in Third Countries” („A szellemi tulajdonjogok harmadik országokban való érvényesítésére vonatkozó stratégia értékelése”), ADE, 2010. november, http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_147053.pdf

[25] Részletesebb információért lásd a „ Kereskedelem, növekedés és globális ügyek ” című bizottsági közleményt kísérő „ Trade as a driver of prosperity” című bizottsági szolgálati munkadokumentumot; 65. o. és 15. ábra.

[26] Az ellátási kockázat oka, hogy a világ termelésének jelentős része (azaz a nyersanyagot kereskedelmi értékkel bíró ipari termékké átalakító feldolgozókapacitás) főként egy vagy néhány országból érkezik: ez a helyzet a következő országok esetében: Kína (antimon, fluorit, gallium, germánium, grafit, indium, magnézium, ritkaföldfémek és volfrám), Oroszország (PGM), Kongói Demokratikus Köztársaság (kobalt, tantál) és Brazília (nióbium and tantál). Ez a termelési koncentráció sok esetben alacsony helyettesíthetőséggel és alacsony újrahasznosítási aránnyal párosul.

[27] Ez számottevő növekedést jelentett az 1997–2002 közötti időszakhoz képest, amikor 39 WTO-tag használt ilyen eszközöket, lásd: J. Kim, „Recent trends in export restrictions”, OECD Trade Policy Working papers, 101, 2010.

[28] Az adatbázis 19 országot tartalmaz, többek között a következőket: Algéria, Argentína, Brazília, Kína, Egyiptom, India, Indonézia, Kazahsztán, Oroszország, Dél-Afrika, Thaiföld és Ukrajna.

[29] Intézkedésnek minősül, ha egy vámsorra a HR4 szinten mennyiségi korlátozás (exportkvóta vagy exporttilalom), exportadó vagy nem automatikus exportengedélyezési eljárás vonatkozik; lásd a Kereskedelmi Főigazgatóság „Raw Materials 2009 Annual Report” című dokumentumát, http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/june/tradoc_146207.pdf

[30] Kivéve, ha a WTO csatlakozási jegyzőkönyvekben külön rendelkezések szerepelnek, mint például Kína és Oroszország esetében egy sor nyersanyag tekintetében.

[31] Az európai foglalkoztatásról szóló 2010. évi jelentés szerint (165. o.) 2009-ben az EU-ban a foglalkoztatás 70,4 %-a a szolgáltatási ágazatban valósult meg.

[32] Lásd a Copenhagen Economics „Impacts of EU outward FDI” című jelentését, 2010. május 20., http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/june/tradoc_146270.pdf.

[33] COM(2010) 343 végleges, 2010.7.7.; http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0343:FIN:HU:PDF

[34] A vonatkozó szabvány az ISO/IEC 15408 lenne, kiegészítve a közös kritériumelismerési megállapodással, amely az informatikai biztonsági tanúsítványok kölcsönös elismerését szabályozza.

[35] Ez a szám csak a mezőgazdasági és ipari nyersanyagok behozatalának exportkorlátozására vonatkozik, ami mindössze az összes uniós nyersanyagimport egy harmadát jelenti (az összes uniós import 11 %-a). Az uniós nyersanyagimport másik kétharmadát az energetikai nyersanyagok importja teszi ki (az összes uniós import 23 %-a). Bár az energetikai nyersanyagok exportkorlátozására vonatkozó részletes statisztikák összeállítása még folyamatban van, világosan látszik, hogy számos fontos energiatermelő országban még mindig vannak ilyen korlátozások. Fontos példa ebből a szempontból Oroszország, ahol a gázt 30 %-os exportvám terheli, és ez 13,1 milliárd EUR értékű uniós gázimportot érint (ami az EU összes gázimportjának 28 %-a).

[36] A fennálló kereskedelmi forgalmon alapuló becsléseket más tényezők is befolyásolják, amelyek általában alábecslik a „potenciálisan érintett kereskedelem” valódi értékét. Például, minél nagyobb a kérdéses kereskedelmi akadály, annál alacsonyabb lesz a megfigyelt „érintett” kereskedelmi forgalom. Szélsőséges esetben, export- vagy importtilalom esetén nem lesz megfigyelt kereskedelem és az nem lesz hatással a „potenciálisan érintett kereskedelem” mérőszámára, pedig a valóságban az ilyen akadály gazdasági hatása nagyon jelentős. Ezért ez az intézkedés nagyobb súllyal veszi figyelembe az alacsonyabb akadályokat és alábecsli a szigorúbb akadályok fontosságát.