EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2022.11.15. COM(2022) 638 final A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK a megújuló energiaforrásból előállított villamos energia kapcsán uniós versenyeztetési eljárások útján nyújtott támogatás által elért eredményekről



1. Bevezetés A klímasemleges gazdaságra való átállás a megújuló energiatermelés kiépítésének felgyorsítását teszi szükségessé elosztói szinten, valamint a közüzemi méretű projektek esetében. A megújuló technológiák költségeiben tapasztalt csökkenő tendenciára tekintettel ennek egyre inkább piaci alapon kellene megvalósulnia, mostanáig azonban a projektek többsége részesült valamiféle állami támogatásban. A támogatási rendszerek különböző formákat ölthetnek és két fő kategóriába sorolhatók: beruházási támogatás (például vissza nem térítendő beruházási támogatások, kedvezményes hitelek vagy árengedmények) és működési támogatás (például tanúsítási programok, tarifák vagy felárak). Az Unióban szélesebb körben alkalmazzák a működési támogatást, amelyet a közüzemi méretű projektek esetében leggyakrabban piaci alapon, versenyeztetési eljárások útján osztanak ki (ezekre e jelentésben pályázatokként vagy árverésekként hivatkozunk). A megújuló energia versenyeztetési eljáráson alapuló támogatási rendszereinek szerepét és alapelveit az (EU) 2018/2001 irányelv (a továbbiakban: megújulóenergia-irányelv) 4. cikke ismeri el. Ezenkívül az állami támogatásokra vonatkozó szabályok szintén a versenyeztetéses ajánlattételi eljárásokat, például a pályázatokat részesítik előnyben mint a megújulóenergia-termelők támogatásának elosztására szolgáló, megfelelő mechanizmust. A versenypályázaton alapuló támogatási rendszerek hatásának szélesebb nézőpontból való megértése érdekében a megújulóenergia-irányelv 4. cikkének (8) bekezdése felkéri a Bizottságot, hogy nyújtson be jelentést az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak arról, hogyan teljesítenek ezek a támogatási rendszerek, hét teljesítményi dimenzió tekintetében, nevezetesen: i. költségcsökkentés elérése; ii. technológiai fejlesztések megvalósítása; iii. magas megvalósulási arányok elérése; iv. a kisebb szereplők és adott esetben a helyi önkormányzatok megkülönböztetésmentes részvételének biztosítása; v. a környezeti hatás korlátozása; vi. a helyi elfogadottság biztosítása; vii. az ellátásbiztonság és a hálózati integráció biztosítása. Ezzel összefüggésben a jelentés elemzi, hogy az állami támogatások egyik formáját képező versenyeztetési eljárások hogyan mozdítják elő a megújuló energiaforrások alkalmazását az energiarendszer szélesebb körű átalakulásának részeként. Ebből következően a jelentés középpontjában a versenyeztetési eljárások, illetve a nem versenyeztetési eljáráson alapuló egyéb támogatási rendszerek összehasonlítása áll, nem pedig a pályázat felhívások kialakítására rendelkezésre álló különböző lehetőségek összehasonlítása. Ezen túlmenően a jelentés betekintést nyújt abba, hogy a versenyeztetési eljárások hogyan alakulhatnak a jövőben annak érdekében, hogy kezelni lehessen a jelenlegi energiapolitikai környezetet, az energiapiacok aktuális helyzetét, valamint a megújuló energiaforrások piaci integrációjával kapcsolatos legújabb kihívásokat. A jelentés következtetéseit az európai zöld megállapodás végrehajtásával, valamint a REPowerEU-tervvel összefüggésben kell értelmezni, amelyek a megújuló energia felgyorsított, nagy méretekben történő kiépítésére támaszkodnak mint a gazdaság és a villamosenergia-ágazat dekarbonizációjának kulcsfontosságú hajtóereje. 2. Módszertan A jelentés módszertani alapja a megújulóenergia-irányelv 4. cikkének (8) bekezdésében említett hét elem köré épül; a Bizottság ezekhez viszonyítva méri a versenypályázaton alapuló támogatási rendszerek teljesítményét. Ezt a hét „teljesítményi dimenziót” először lefordítja konkrét mutatókra, amelyek mérik a versenyeztetési eljárások alkalmazásának konkrét hatásait . A következő módszertani lépés a versenyeztetési eljárás teljesítményének összehasonlítása egy kontrafaktuális (tényellentétes) hipotézissel, az olyan forgatókönyvek közötti különbség becslése érdekében, amelyek bevezetnek, illetve nem vezetnek be versenyeztetési eljárást. A jelentés a következő módszereket használja a hatások becslésére: Az első típusú kontrafaktuális hipotézis (országon belüli összehasonlítás) azokra az országokra vonatkozik, ahol rendelkezésre állnak a mutatóra vonatkozó adatok a versenyeztetési eljárás bevezetése előtti és utáni időszakból. Ez a leghasznosabb módszer a rövid távú hatások azonosítására, különösen a versenyeztetési eljárásos rendszer bevezetése előtti időszak és az első olyan időszak összehasonlítása, amelyre e rendszer hatással volt. Ez az összehasonlítás potenciálisan kizár más külső tényezőket, amelyek befolyásolhatják az elemzett mutatót. A kontrafaktuális hipotézis második típusa (országok közötti összehasonlítás) egy ország helyzetét egy hasonló referenciaországéval hasonlítja össze. Ebben az esetben a vizsgált országban a versenyeztetési eljárásos rendszer bevezetése előtt és után tapasztalt különbséget hasonlítják össze egy olyan másik ország referenciaértékként használt teljesítményével, amely ugyanabban az időszakban nem vezetett be versenyeztetési eljáráson alapuló támogatási rendszert, és a két teljesítmény különbsége becsléssel szolgál a versenypályázaton alapuló rendszerek hatására vonatkozóan. A jelentésben szereplő elemzés négy fő információforrásra támaszkodik: i. az AURES II árverési adatbázis, amely az árverésekre vonatkozó információkat (dátumok, fordulók, technológia, szabályok, odaítélt kapacitások, árak stb.) tartalmaz; ii. az árverezők (többnyire nemzeti szabályozó hatóságok) webhelyein nyilvánosan elérhető adatok; iii. nyilvánosan elérhető jelentések és kiadványok; iv. a Bizottság által küldött adatszolgáltatási kérelmekre válaszoló árverezők adatszolgáltatása. Az adatok rendelkezésre állása az oka annak, hogy a jelentésben szereplő összehasonlításokban és számításokban egyes tagállamok szerepelnek-e vagy sem. A jelentés kvantitatív elemzést végez a teljesítményi dimenziókra gyakorolt hatás mérésére, ahol ez lehetséges. Ez a helyzet az i–iv. pontban szereplő teljesítményi dimenziók esetében. Esettanulmányok felhasználásával kvalitatív elemzést végeztek az v–vii. pontban szereplő dimenziókra vonatkozóan, hogy bemutassa a tagállamok vonatkozó gyakorlatait abban az esetben, ha az összehasonlítás nem tervezhető (torzító tényezők vagy adathiány miatt). A Bizottság 2022. április 22-én munkaértekezletet szervezett, ahol az érdekelt feleknek lehetőségük volt észrevételeket tenni az e jelentés elkészítésének alapjául szolgáló tanulmánytervezet megállapításai kapcsán. A munkaértekezlet a tagállamok árverezőinek és szabályozóinak képviselői, valamint a megújuló villamos energia és az árverések terén jártas független szakértők részvételével zajlott. 3. A teljesítményi dimenziók értékelése 3.1. Költségcsökkentés A megújulóenergia-irányelv 4. cikke (8) bekezdésének a) pontjában szereplő „költségcsökkentés elérése” teljesítményi dimenziót e jelentés a megújulóenergia-létesítmények támogatási költségének az állami költségvetés szempontjából történő csökkentéseként, így a fogyasztókra és az adófizetőkre terhek mérsékléseként értelmezi. A támogatási költségek csökkentésének mérésére szolgáló mutató a megújulóenergia-termelőknek egy MWh-ért fizetett villamosenergia-egységár, amelyet úgy határozhatunk meg, mint a versenypályázat költségkeretéből a termelőnek egységnyi villamos energiáért fizetett ár. A versenyeztetési eljárások széles körű bevezetése előtt a legelterjedtebb támogatási rendszer az átvételi ár volt, amely a megújuló energiatermelők számára általában a kormány vagy a szabályozó által megállapított, garantált árakat kínált. Hatásos eszközül szolgált a megújuló energiaforrások elterjedésének növelése terén, ugyanakkor költségvetési szempontból nem volt feltétlenül hatékony. A támogatási mértékek költségbecsléseken alapultak, és a projektek fejlesztői, valamint az árak és a mennyiségek meghatározásáért felelős személyek között egyes esetekben jelentős információs aszimmetria állt fenn. Az átvételi áraknak a teljes villamosenergia-keresetre (vagy annak egy meghatározott részére) kivetett adók révén történő finanszírozása sok villamosenergia-fogyasztó számára pénzügyi terhet jelentett. Ennek eredményeként az átvételi árak megközelítésének a nagy léptékű projektek esetében való alkalmazása vita tárgya lett és azt kétségbe vonták. A kormányok áttértek a versenypályázati eljárások használatára a szükséges támogatási szint meghatározásához, a projektek valós költségének feltárásához, és így energiaegységenként a lehető legalacsonyabb támogatás előirányzására. Ezzel a megközelítéssel több eladó is ajánlatot tud tenni a versenyeztetési eljárásban, feltéve, hogy megfelel a kiírásban szereplő összes specifikációnak. A verseny szintje döntő fontosságú a költségcsökkentésre gyakorolt hatás értékelése során. Ha a résztvevők száma alacsony, a versenykényszer túl gyenge ahhoz, hogy az ajánlattevőket a projektfejlesztési értéklánc egyes szakaszainak optimalizálására késztesse, és az így kapott ajánlati árak nem fedik fel a projektek valós költségeit.

Fotovoltaikus napenergia A következő ábra az árverések bevezetésének eredményeként elért százalékos árváltozást mutatja. A kékkel jelölt országok esetében az árváltozást az adminisztratív úton meghatározott ár érvényességének utolsó évében a költségvetésből a termelőknek kifizetett támogatás (EUR/MWh-ben kifejezve) és a versenypályázatok bevezetésének első évében fizetett támogatott ár különbözeteként számítják ki. A zölddel jelölt országok esetében országon belüli összehasonlításra kerül sor az azonos időszak relatív árcsökkenése és a referenciaérték – a 2012–2019-es időszakra Ausztriában adminisztratív úton meghatározott ár – között. Azért Ausztriát használjuk referenciaként, mert ez az egyetlen uniós ország, amely kellően hosszú időre vezetett be államilag meghatározott árat, így az árértékek megbízhatóak egy megalapozott összehasonlításhoz. Az adatok forrása: AURES II árverési adatbázis 1. ábra: A fotovoltaikus napenergia támogatási költségeiben bekövetkezett változások uniós összehasonlítása

Az átlagos árváltozás, azaz az összes támogatási költség változása 4,73 %. Általános következtetésként megállapítható, hogy a legtöbb országban a versenyeztetési eljárások bevezetése alacsonyabb villamosenergia-egységárakat, így alacsonyabb támogatási költségeket, valamint a fogyasztókra vagy az állami költségvetésre nehezedő alacsonyabb terheket eredményezett a fényelektromos technológia esetében. A kivételt Olaszország (kis fényelektromos-energia létesítményekre irányuló árverés), Görögország, Málta, Lengyelország és Szlovénia jelentik. Ezen országok esetében az árak növekedése külső tényezőkkel magyarázható. Szlovéniában a versenyeztetési eljárások előtt alkalmazott átvételiár-rendszerben az államilag meghatározott árakat nagyon gyors ütemben csökkentették, elérve egy olyan szintet, amely már túl alacsony volt a termelők számára. Lengyelországban egy zöld tanúsítási rendszer működött, amelynek keretében 2015-ben (közvetlenül az árverések bevezetése előtt) jelentős túlkínálat alakult ki, ami drasztikusan csökkentette az árakat a szóban forgó évben. A fényelektromos technológiát alkalmazó kis méretű létesítmények támogatási költségeinek olaszországi növekedése azzal magyarázható, hogy ezt a technológiát a múltban jobban népszerűsítették állami támogatási rendszereken keresztül, mivel a projektfejlesztők kevésbé voltak tájékozottak, különösen 2019 előtt. Görögországban a verseny szintje nem volt túl magas (csak enyhe túljegyzés volt) az első versenypályázat esetében, ami az átvételi árakhoz hasonló eredményekhez vezethetett. Hasonló külső tényezőket nem azonosítottak az országok azon fő csoportjában, ahol az árak csökkenése figyelhető meg. Szárazföldi szélenergia Hasonló elemzés elvégzésére került sor a szárazföldi szélenergiával kapcsolatos versenypályázat esetében is. Az eredmények azt mutatják, hogy – Írország kivételével – az elemzésben figyelembe vett összes ország esetében a versenyeztetési rendszer bevezetése az e technológia után fizetett támogatott árak csökkenéséhez vezetett, ami a támogatási költségek átlagosan 14,02 %-os mérséklődésével járt. Írországban az első árverési fordulóban túl kevesen jelentkeztek, ami az áremelkedés fő oka lehet. Az adatok forrása: AURES II árverési adatbázis 2. ábra: A 2010–2020-as időszakban a szárazföldi szélenergia támogatási költségeiben bekövetkezett változások uniós összehasonlítása

Tengeri szélenergia Dánia és Hollandia kivételével a tengeri szélerőművek támogatására kiírt versenypályázatok újabb keletűek, és eddig csak korlátozott számú országban valósítottak meg ilyeneket. Némely országban olyan jelentős a versenypályázat és a régi támogatási rendszer között eltelt idő (Franciaországban 9 év, Németországban 5 év), hogy az nem teszi lehetővé a megbízható összehasonlítást. Ennek ellenére Franciaországban és Németországban megfigyelhető a támogatási költségek eltolódása: az államilag meghatározott 115,5 EUR/MWh, illetve 140,3 EUR/MWh támogatási szint 60 EUR/MWh-ra, illetve 46,6 EUR/MWh-ra csökkent az első versenypályázatnál. Más országokban van példa a támogatási költségek rendkívüli csökkentésére is: előfordult, hogy nulla vagy negatív összegű ajánlatokat nyújtottak be. Litvánia új tengeri szélenergiára irányuló versenyeztetési modellje, valamint a Hollandse Kust West szélerőműpark két helyszínére vonatkozó legutóbbi holland versenyeztetési eljárás lehetővé teszi negatív összegű ajánlatok benyújtását. Dánia legutóbbi tengeri szélenergiára irányuló versenyeztetési eljárásának nyertese 375 millió EUR-t fizet a kormánynak egy 1 GW teljesítményű szélerőműpark fejlesztéséért. Minden ilyen esetben azonban fennállt valamilyen hiányosság a földrajzi elhelyezkedés vagy a hálózati csatlakozás tekintetében, valamint egyes esetekben a csatlakozási és infrastrukturális költségek állami támogatása tekintetében, ami arra ösztönözte a projektfejlesztőket, hogy alacsonyabb ajánlatot tegyenek. A versenypályázat formájának hatása a költségcsökkentésre Noha e jelentésnek célja nem a versenypályázatok különböző formai lehetőségeinek elemzése, hanem a megújuló energiaforrások versenypályázati alapú támogatásának általános vizsgálata, érdemes megemlíteni a választott versenypályázati típus költségcsökkentési mutatóra gyakorolt hatását a piaci árak nagy volatilitása esetén. Az EU-ban három fő típusú versenypályázaton alapuló támogatási rendszer valósul meg: egyoldalú csúszó feláras, kétoldalú csúszó feláras (a továbbiakban: különbözeti ügylet), valamint rögzített feláras. A villamos energia piaci árának váratlan csökkenése esetén költségcsökkentési szempontból a rögzített feláras rendszer teljesít a legjobban. Ebben a rendszerben az alacsony árakkal járó minden kockázatot a termelők viselik, így nem ró többletterhet a fogyasztókra vagy a költségvetésre. A csúszó feláras rendszerekben a támogatási költségek drasztikusan megemelkedhetnek, mivel az árak csökkenését fedezni kell. Ez a kockázat azonban mérsékelhető, ha az árverező megszabja a kifizetett támogatás teljes összegének felső határát. Ha az árak szokatlanul magasra emelkednek, a különbözeti ügylet teljesít a legjobban, mivel az abban foglalt visszafizetési kötelezettséggel elkerülhető, hogy egy állami támogatásban részesült projekt többletbevételt hozzon. Ez az államnak is bevételt hoz. A különbözeti ügyleteknek az inframarginális profit magas árak idején történő megcélzásában játszott szerepe már a REPowerEU-közleményben is megjelenik. Az egyoldalú rendszerben a költségvetést nem terheli a támogatásból fakadó többletteher, hanem a projektnél többletbevétel keletkezik. A rögzített felár esetében nem merülnek fel további támogatási költségek, bár előfordulhat túlzott mértékű támogatás, ami az erőforrások nem optimális elosztása. Ez a hatás azonban mérsékelhető, ha egy rögzített feláras rendszerben árplafont vezetnek be, amely felett nem fizetnek támogatást.

Az 1. dimenzióra vonatkozó következtetések: Költségcsökkentés ·A versenyeztetési eljárások biztosítják a megújuló energiaforrásokból származó villamos energia lehető legalacsonyabb költséggel történő kiépítéséhez szükséges keretet, mivel az adatok azt mutatják, hogy a költségcsökkentés az esetek többségében az összes vizsgált technológiára vonatkozó versenypályázati alapú rendszer bevezetésének eredménye volt. ·Mind a fotovoltaikus napenergia, mind pedig a szárazföldi szélenergia esetében a bizonyítékok azt mutatják, hogy ha az árveréseken nagy a verseny (azaz 1,5-nél nagyobb túljegyzési szintet érnek el), akkor a támogatási költségek csökkenése általában magasabb, mint azokon az árveréseken, ahol kevésbé kiélezett a verseny. Más szóval, a versenyeztetési eljárások akkor érnek el költségcsökkentést, ha megfelelő szintű versenyt generálnak. 3.2. Technológiai fejlesztések A megújulóenergia-irányelv 4. cikke (8) bekezdésének b) pontjában szereplő „technológiai fejlesztések megvalósítása” teljesítményi dimenziót e jelentés a megújuló energia előállítási költségeinek a megújulóenergia-technológiák fejlődését követő csökkentéseként értelmezi. A megvalósított technológiai fejlesztések mérésére szolgáló mutató a fajlagos energiatermelési költség. Ez a mutató megfelelő, mivel magában foglalja a megújuló energiatechnológiák fejlesztéséből származó, a tőkeberuházás (CAPEX) és a működési kiadások (OPEX) révén megvalósuló közvetlen költségcsökkentést. Mindazonáltal a fajlagos energiatermelési költség 2010 és 2020 között jelentősen csökkent, különösen a fényelektromos technológia esetében, a globális technológiai fejlődés eredményeként, ami nem feltétlenül a versenyeztetési eljárások bevezetésével volt összefüggésben, hanem más tényezőkkel, például a tovagyűrűző (spill-over) hatásokkal, az innovációval, az állami támogatási intézkedések részeként megnövekedett megújuló energia iránti kereslettel, a jobb finanszírozási feltételekkel (úgymint a súlyozott átlagos tőkeköltség) stb.. E külső tényezők figyelembevétele érdekében a fajlagos energiatermelési költség alakulását az elemzett országokban összehasonlítják egy versenyeztetési eljáráson alapuló támogatási rendszerrel nem rendelkező referenciaország teljesítményével, valamint a technológia globális teljesítményével. Szárazföldi szélenergia Az alábbi táblázat a fajlagos energiatermelési költség átlagos éves változását foglalja össze. „Az országban” elnevezésű oszlopban szereplő érték az első versenypályázat kiírása előtti és utáni fajlagos energiatermelési költség összehasonlítását mutatja, ahol 3–5 éves időszakokat veszünk figyelembe. A fajlagos energiatermelési költség országokon belüli különbségén túlmenően, az alkalmazott támogatási rendszertől független egyéb, a költségeket meghatározó tényezők figyelembevétele érdekében két referenciaértékkel való összehasonlítást mutatunk be: Svédországgal és a globális átlaggal. Svédország nem alkalmazott versenyeztetési rendszereket, mégis sikerült nagy kapacitásbővítést elérnie a szárazföldi szélenergia területén egy versenyképes zöld tanúsítási rendszer révén. A globális átlagértékek minden létesítményre vonatkoznak, függetlenül a szabályozási környezettől, a helyszíntől vagy a befektetők tapasztalataitól, beleértve az elemzett országokat is. Bár a globális átlag nyilvánvalóan nem kontrafaktuális, hiszen egyaránt magában foglalja az árveréseket alkalmazó és nem alkalmazó országokat, megfelelő referenciaértékként szolgálhat, mivel ha a versenypályázatok valóban elősegítik a technológiai fejlesztéseket, akkor az árveréseket alkalmazó országok teljesítménye jobb kell legyen, mint az átlagteljesítmény. Országok Az első árverés éve Különbség a fajlagos energiatermelési költség átlagos változási ütemében (az árverések előtt és után) Összehasonlítás

Az országban Svédországban A világon Svédországhoz viszonyítva A globális átlaghoz viszonyítva Olaszország 2012 −5,5 % −3,7 % 2,0 % −1,8 % −7,5 % Spanyolország 2016 −2,7 % −5,7 % −5,5 % 2,9 % 2,7 % Németország 2017 −7,4 % −7,0 % −7,5 % −0,5 % 0,1 % Dánia 2018 3,9 % 0,0 % −5,6 % 3,9 % 9,5 % Franciaország 2018 −12,1 % 0,0 % −5,6 % −12,1 % −6,5 % Átlag – −4,8 % −3,3 % −4,4 % −1,5 % −0,4 % Az adatok forrása: IRENA (2021) 3. ábra: A fajlagos energiatermelési költség átlagos változásának összehasonlítása a szárazföldi szélenergia esetében Az adatok azt mutatják, hogy a vizsgált, árveréseket alkalmazó országokban a fajlagos energiatermelési költség átlagos csökkenése (−4,8 %) magasabb, mint a referenciaértékként használt Svédországban és globálisan (−3,3 %, −4,4 %), ezért a versenyeztetési eljárásokon rendszerek csekély mértékben (átlagosan) jobban teljesítettek a referenciaértékeknél. Ennek ellenére a fajlagos energiatermelési költségek Svédországban és globálisan is hasonlóan gyors ütemben csökkennek, ami azt jelenti, hogy a technológiai fejlődés a versenyeztetési eljáráson alapuló támogatási rendszertől függetlenül is bekövetkezik. Emellett országos szinten sokféle hatás megmutatkozik. Az árverési rendszerek felülmúlták a svéd zöld tanúsítási rendszert és a globális átlagot Olaszországban és Franciaországban, annak alatta maradtak Spanyolországban és Dániában, míg a német rendszer a referenciaértékekhez hasonló eredményeket ért el. Más tényezőket nem érintve, a legvalószínűbb magyarázat az, hogy az árverési rendszerek jelentős költségcsökkentést eredményezhetnek, ha a költségek magasabbak a versenyeztetési eljárás bevezetésének pillanatában, míg érettebb és hatékonyabb technológiák esetén kevésbé hatékonyak. Fotovoltaikus napenergia A következő táblázat „Az országban” elnevezésű oszlopa összefoglalja a fotovoltaikus napenergia fajlagos energiatermelési átlagköltségének az árverések bevezetése előtti és utáni változási ütemét néhány országban. Ez az elemzés azonban kevésbé megbízható, mint a szárazföldi szélerőművek esetében, mivel bizonyos éveknél az adatok hiányosak. Az országos szintű eredmények a három ország esetében igen eltérőek, és nullához közeli átlagkülönbséget adnak. A táblázat arra utal, hogy az árverési rendszerek bevezetése előtt és alatt megfigyelt költségcsökkentések közötti különbség nagymértékben függ a bevezetés időpontjától: minél korábban került sor az árverések bevezetésére, annál nagyobb az esély arra, hogy a versenyeztetési eljárás hozzájárul a fajlagos energiatermelési költség csökkentéséhez. Ez azonban összefüggésbe hozható a költségek alakulásában megmutatkozó általános mintázatokkal, nevezetesen, hogy a technológia költsége gyorsabban csökkent a 2012–2015-ös időszakban, mint előtte vagy utána mind a négy országban. A vizsgált országokban a költségek alakulásának mintázatát két referenciaértékhez hasonlítjuk – a globális átlaghoz és egy olyan országos szintű példához, ahol rendelkezésre állnak a fajlagos energiatermelési költségek, és nem került sor napelemekkel kapcsolatos versenyeztetési eljárásra. Ilyen országos szintű példa nem létezik az EU-ban, ezért sor került a megújuló energiaforrások terén hasonló technológiai fejlődéssel rendelkező harmadik ország kiválasztására. Az adatok elérhetősége okán a legrelevánsabb viszonyítási alap a Koreai Köztársaság. Országok Az első árverés éve Különbség a fajlagos energiatermelési költség átlagos változási ütemében (az árverések előtt és után) Összehasonlítás

(különbségek különbsége) Az országban Koreában A világon Koreához viszonyítva A globális átlaghoz viszonyítva Franciaország 2012 −16,8 % 8,1 % −3,8 % −24,9 % −13,0 % Németország 2015 5,1 % 5,8 % 2,8 % −0,7 % 2,2 % Olaszország 2019 8,5 % 1,9 % 4,9 % 6,7 % 3,6 % Átlag – −1,1 % 5,3 % 1,3 % −6,3 % −2,4 % Az adatok forrása: IRENA (2021) 4. ábra: A fajlagos energiatermelési költség átlagos változásának összehasonlítása a fotovoltaikus napenergia esetében

Az elemzés azt mutatja, hogy a hatások iránya nem változik, csak azok nagysága. A költségek alakulása Koreában nagymértékben különbözött az Olaszországtól és Franciaországban tapasztaltaktól (és hasonlított a Németországban tapasztaltakhoz), így az országos szintű eredmények még változatosabbak voltak. Az átlagérték azt sugallja, hogy a versenyeztetési eljáráson alapuló rendszer jobban teljesített a koreai referenciaértéknél (6 %-kal gyorsabb költségcsökkenés). Ezzel szemben a globális költségek alakulása hasonló volt az európai eredményhez, ugyanakkor kisebb (nullához közeli) eltéréseket mutat az árverések bevezetése előtti és alatti időszakok között. Ebből arra a következtetésre jutunk, hogy a globális költségtendenciák részben ugyan magyarázattal szolgálhatnak a megfigyelt különbségekre, de nem teljesen egészében. A versenyeztetési eljárások teljesítménye átlagosan valamivel jobb volt (gyorsabb költségcsökkentést értek el), mint a globális átlag, de ez a következtetés a franciaországi erőteljes költségcsökkentésből fakad. Érdemes megjegyezni, hogy a globális átlagos alakulás tartalmazza i. a vizsgált országokat és ii. sok más olyan országot is, ahol később indult el a fotovoltaikus napelemprojektek fejlesztése, így nagyobb költségcsökkentés érhető el. Ráadásul a tovagyűrűző hatás és egyéb külső tényezők miatt az árverést alkalmazó országokban elért költségcsökkentések az árverést nem alkalmazó országokban is csökkenthetik a költségeket. A 2. dimenzióra vonatkozó következtetések: Technológiai fejlesztések ·A fajlagos energiatermelési költség alakulása – mint a technológiai fejlődés mércéje – azt mutatja, hogy a versenyeztetési eljáráson alapuló támogatási rendszerek hatással lehetnek a költségek alakulására, ugyanakkor más általános és országspecifikus tényezők ezeknél még erősebb befolyással bírhatnak. E tekintetben döntő szerepet játszanak és a technológiai fejlődést erősebben ösztönző tényezőknek tekinthetők a következők: a technológia érettsége, a finanszírozási feltételek, az átfogó, globális kapacitáskiépítés (továbbá az azzal kapcsolatos tanulás és a fajlagos energiatermelési költségre gyakorolt hatásai), valamint az ország tanulási görbén elfoglalt pozíciója (kapacitásbővítés, beruházói tapasztalat). ·A szárazföldi szélenergia technológia fajlagos energiatermelési költsége (átlagosan) gyorsabb ütemben csökkent a versenypályázatok bevezetése után. Ez a következtetés azonban főként azokra az országokra érvényes, ahol a költségek magasak voltak és stagnáltak a versenypályázatok bevezetése előtt. Más típusú piaci alapú rendszerek is hatékonyan csökkenthetik a költségeket (például a Svédországban használt zöld tanúsítási rendszer). ·Jelenleg az EU-ban a versenypályázatok középpontjában többnyire három technológia áll: a fotovoltaikus napenergia, a szárazföldi szélenergia és a tengeri szélenergia. Más technológiák esetében a versenypályázatok viszonylag ritkák, és csak korlátozott mértékben járulnak hozzá ezen technológiák műszaki fejlesztéséhez. 3.3. Magas megvalósulási arányok A megújulóenergia-irányelv 4. cikke (8) bekezdésének c) pontjában szereplő „magas megvalósulási arányok elérése” teljesítményi dimenziót e jelentés a versenypályázatok bevezetése után kiépült megújulóenergia-kapacitás teljes mennyiségeként értelmezi (szemben a korábban kiépült kapacitási mennyiségekkel). Fontos kiemelni, hogy az európai országok számos más típusú támogatási rendszert is működtetnek, úgymint beruházási támogatások, vagy nettó fogyasztásmérés a háztartási projektek esetében, vagyis a kapacitások kiépítése működési támogatás hiányában is lehetséges. Ezenkívül lehetnek olyan külső tényezők, amelyek befolyásolhatják a telepítés ütemét, például a szakpolitikákban bekövetkezett szemléletváltás. Az alábbi táblázat összehasonlítja a kiválasztott országokban a versenypályázatok bevezetése előtti és utáni időszakban létrejött új megújulóenergia-kapacitások éves átlagos mennyiségét. Az első év annak az időpontnak felel meg, amikor a versenyeztetési eljárás keretében odaítélt projektek üzemeltetése várhatóan elkezdődik. Ez az első versenypályázati forduló megvalósulási határideje: az adatállományt ezen dátum alapján lehet a versenypályázatok bevezetése előtti és utáni időszakra felosztani. A táblázat csak az ipari méretű projekteknek nyújtott működési támogatáshoz kapcsolódó támogatási rendszereket tartalmazza. Ország és technológia A megpályázott kapacitás teljesítésének első éve Átlagos éves kapacitásbővülés a versenypályázatok bevezetése előtt (MW) Átlagos éves kapacitásbővülés a versenypályázatok bevezetése után (MW) Korábbi, nem versenypályázati alapú működési támogatási rendszer Változás %-ban (a legutolsó 3 évvel összevetve, amikor nem került sor versenypályázatokra) Dánia – napenergia 2018 99,7 131,3 Átvételi felár 32 % Dánia – szárazföldi szélenergia 2020 196,7 136,0 Átvételi felár −31 % Finnország – szárazföldi szélenergia 2020 239,3 302,0 Átvételi ár 26 % Franciaország – napenergia 2014 1 411,0 921,0 Átvételi ár −35 % Németország – napenergia 2017 1 323,0 3 276,0 Átvételi ár 148 % Németország – szárazföldi szélenergia 2018 4 549,0 1 517,0 Átvételi ár −67 % Görögország – napenergia 2017 8,3 160,8 Átvételi ár 1 829 % Görögország – szárazföldi szélenergia 2019 242,7 622,0 Átvételi ár 156 % Olaszország – szárazföldi szélenergia 2015 594,7 105,2 Zöld bizonyítvány −82 % Litvánia – szárazföldi szélenergia 2015 25,6 37,2 Átvételi ár 45 % Luxemburg – napenergia 2020 12,7 35,0 Átvételi ár 176 % Hollandia – napenergia 2015 286,0 1 534,3 Átvételi ár 436 % Hollandia – szárazföldi szélenergia 2016 320,7 223,4 Átvételi ár −30 % Lengyelország – napenergia 2019 151,3 1 687,0 Zöld bizonyítvány 1 015 % Szlovénia – napenergia 2018 9,7 6,7 Átvételi ár −31 % Spanyolország – napenergia 2020 1 420,0 2 812,0 Egyik sem 98 % Spanyolország – szárazföldi szélenergia 2019 179,0 1 859,5 Egyik sem 939 % Forrás: az IRENA adatain alapuló saját számítások (2021) A táblázat 17 esetet ismertet, amelyek közül 11-nél látszik kedvező változás az éves szinten újonnan telepített kapacitásokban. Sok esetben ennek a növekedésnek a mértéke nagyon nagy, ami két helyzetből adódhat. Először is, vannak országok, ahol az adott technológia nem volt jelen, vagy még nem volt eléggé kiforrott a versenypályázati időszak előtt. Ezekben az esetekben elmondható, hogy a versenypályázati alapú támogatási rendszer volt az első valódi lehetőség az energiatermelők számára a támogatás elnyerésére és a széles körű elterjesztésre. Ez a magyarázat elsősorban a fotovoltaikus napenergiára érvényes, mivel a technológia Európában később vált kiforrottá, így a megfelelő pályázati rendszer kialakítása egybeesett annak technológiai érettségével. A fotovoltaikus napenergia kapcsán két nagyon jó példa Hollandia és Lengyelország, ahol a versenypályázati rendszer bevezetése előtt alacsony volt a kapacitásbővülés, a rendszer viszont felgyorsította a technológiai fejlődést. Németországban és Luxemburgban hasonlóan magas kapacitásnövekedés figyelhető meg a fotovoltaikus napenergia terén, annak ellenére, hogy ezekben az országokban magasabb versenypályázati rendszer előtti kiindulási érték magasabb volt. Másodszor, vannak olyan országok, ahol a nemzeti szabályozás miatt a kapacitásbővülés nagyon alacsony volt a versenypályázati rendszer bevezetése előtti években. Ezekben az országokban egyértelmű, hogy amíg támogatást nyújtanak, addig jelentős kapacitásbővülés lesz megfigyelhető. Azokra az esetekre, amikor a kapacitásbővülés kisebb, mint a versenypályázati rendszer bevezetése előtti időszak, több magyarázat is létezik. Először is, ha egy technológia érettnek tekinthető egy olyan országban, ahol már magas üzemi kapacitások vannak, akkor a további új kapacitások természetes csökkenése várható. Ilyen esetekben a hálózat rendelkezésre állásával kapcsolatos problémák arra is ösztönözhetik az árverezőket, hogy csökkentsék az árveréseken felkínált mennyiséget. Szintén főként a szárazföldi szélenergia technológia esetében, ahol már sok kapacitás van telepítve az országban, a megfelelő helyszínek hiányában a további elterjedés problémákba ütközhet, ami jelentősen gátolhatja a kapacitásbővítést. Végül fontos szempont, hogy ahol az átvételi árak igen nagyvonalúan támogatták az új projekteket, ott a versenypályázatok bevezetését megelőző rendszerben gyorsabban terjedtek az érintett technológiák. Ezekben az esetekben a pályázati alapon elnyerhető alacsonyabb díjazás kevésbé ösztönözhette a termelőket új megújulóenergia-kapacitások kiépítésére. 2021-ben az energiavásárlási megállapodások alapján újonnan telepített megújulóenergia-kapacitások drasztikus bővülése volt megfigyelhető. Ez részben az energiavásárlási megállapodások piacának növekvő érettségének, valamint a villamos energia növekvő piaci árainak tudható be, ami fokozza az energiavásárlási megállapodások iránti keresletet a vállalati átvevő körében. Továbbá kölcsönhatás van az állami támogatási rendszerek elérhetősége és az energiavásárlási megállapodások piaca között. Például Litvániában 2020-ban és Dániában 2021-ben a több technológiára kiterjedő versenyeztetési eljárásoknak az alacsony részvételi arány miatti eltörlését követően számos projekt indult energiavásárlási megállapodás alapján további megújulóenergia-termelési kapacitások kiépítésére, ami arra utal, hogy az energiavásárlási megállapodások az állami támogatási rendszerek vonzóbb és piaci alapú alternatívája lehetnek. Kvantitatív elemzéssel nem igazolható, hogy a támogatási rendszerek eltörlése konkrét hatással volt az energiavásárlási megállapodás piacának bővülésére, mivel az energiavásárlási megállapodások csak az elmúlt néhány évben kezdtek fejlődésnek indulni néhány uniós országban, és azokkal kapcsolatban nagyon kevés adat áll rendelkezésre. A 3. dimenzióra vonatkozó következtetések: Magas megvalósulási arányok ·A versenypályázatok jelentősen hozzájárulnak a szél- és napenergia projektek kapacitásbővítéséhez, az egyéb külső tényezőktől függetlenül. Az árverési időszak utáni kapacitásbővítés több európai rendszerben nagyobb, mint a versenypályázatok bevezetése előtt. ·A lassabb elterjedés többnyire azokban az országokban volt tapasztalható, ahol a versenypályázatok bevezetésekor már széles körben alkalmazták az érintett technológiát, de a csökkenés mértéke ezekben az esetekben is viszonylag csekély. ·Egyes európai országokban, például Lengyelországban vagy Hollandiában az árverések bevezetése közvetlenül az adott megújulóenergia-technológia (jelen esetben a fotovoltaikus napenergia) nagyszabású kiépítésének megindulásával járt. ·Az energiavásárlási megállapodások keretében lekötött kapacitások jelentős növekedést mutatnak; ez egy nagyon pozitív fejlemény, és azt jelenti, hogy e megállapodások a versenypályázatok alternatívájaként vagy kiegészítőjeként szolgálhatnak, ugyanakkor aluljegyzett árveréseket eredményezhet. 3.4. A kisebb szereplők és adott esetben a helyi önkormányzatok megkülönböztetésmentes részvétele A megújulóenergia-irányelv 4. cikke (8) bekezdésének d) pontjában szereplő „a kisebb szereplők és adott esetben a helyi önkormányzatok megkülönböztetésmentes részvételének biztosítása” teljesítményi dimenziót e jelentés a kisebb szereplők azon képességeként értelmezi, hogy kis méretű projektekben egyenlő feltételekkel részt vehessenek, és a versenypályázatokon nyertes ajánlattevők lehessenek. Az e dimenzió mérésére szolgáló mutató a versenypályázatok útján odaítélt új projektek átlagos mérete, amely megmutatja, hogy a pályázatok kialakítása miként volt képes olyan ösztönzőket nyújtani, amelyek elhárítják a kisebb szereplők útjában álló kezdeti akadályokat (például a méretgazdaságosság hiánya, rosszabb hitelfeltételek, egységnyi energiatermelésre jutó magasabb projektköltségek, alacsonyabb szakosodási szint). Mivel a versenypályázaton ajánlattevőként részt vevő önkormányzatokra vonatkozó példa nem áll rendelkezésre, a tágabb értelemben vett helyi érintettek bevonásával kapcsolatos pályázati szempontokat a 3.6. pont ismerteti. A kisebb szereplők és projektek részvételi szintjét a pályázati kiírásban a projektméretre vonatkozóan feltüntetett korlátozások határozzák meg. Az áttekinthetőség érdekében a projektméretre vonatkozó korlátozások tekintetében 4 típusú pályázati kialakítás különböztethető meg: ·kis méretű: ide tartoznak a kisebb méretű (fotovoltaikus napenergia esetén 1 MW-ig, szárazföldi szélenergia esetén 3 MW-ig terjedő teljesítményű) projekteket célzó versenypályázatok;

·kiegyensúlyozott: ide tartoznak a – legalább bizonyos mértékig – kisebb méretű (fotovoltaikus napenergia esetén legfeljebb 1 MW, szárazföldi szélenergia esetén legfeljebb 3 MW teljesítményű), valamint a közepes méretű (50 MW-ig terjedő) projektek részvételét egyenlő feltételek mellett lehetővé tevő versenypályázatok, amelyek megengedik e két típus között a versenyt, de kizárják a nagyon nagy projekteket a méretgazdaságosságból eredő árelőnyök elkerülése érdekében; ·méretkategória alapján differenciált: ide tartoznak az egy éven belül meghirdetett párhuzamos versenypályázatok, ahol legalább egy pályázat kisebb méretű, legalább az egyik pályázat a nagy méretű projekteket célozza meg, így a két projekttípus nem versenyez egymással; ·nagy méretű: ide tartoznak azok a pályázatok, ahol a kisebb méretű projekteket kizárták, vagy nem volt megadva felső kapacitáskorlát. Fotovoltaikus napenergia A 2010–2020-as időszakra vonatkozó elemzés eredményei azt mutatják, hogy Horvátország, Észtország, Franciaország és Lengyelország azok az országok, ahol a versenypályázatok kialakítása egyes években közvetlenül csak a kis méretű projekteket célozta meg. Horvátországban egy, míg Észtországban két kísérleti pályázatot szerveztek csak kis méretű projekteknek, azonban mindkét ország hamarosan nagyszabású versenypályázatok bevezetését tervezi. Lengyelországban a versenyeztetési eljárás 2016-ban és 2017-ben kisebb pályázatokkal indult, de a későbbi években párhuzamosan nagyobbakat is szerveztek. Franciaországban a versenypályázatok a kis projekteket is célozták: 2014-ben és 2016-ban csak ilyen árverésekre került sor. Ezekben a versenypályázatokban a projektek átlagos mérete nagyon alacsony, 0,24 MW és 0,65 MW kapacitás között mozog. Számos országban (Dániában, Franciaországban, Görögországban, Magyarországon, Olaszországban, Luxemburgban és Lengyelországban) a kis méretű projektek speciális elbánásban részesültek, ahol a méretkategória alapján differenciált pályáztatás keretében külön eljárásban vehettek részt. Ezenkívül Hollandia dinamikus, emelkedő áras aukciót alkalmazott, amelyben különböző maximális árak voltak megadva az eltérő méretű napelemprojektek esetében. A fotovoltaikus napenergia esetében tehát ez a megoldás, ahol egy éven belül párhuzamosan zajlik több versenypályázat, amelyek közül az egyik kis méretű projekteket célozza meg, Európában elterjedtnek, de nem univerzálisnak tekinthető. Méret szerinti kategorizálás esetén az átlagos projektméret közelebb lesz a kicsihez, mivel az átlagos méretek 0,38 MW (Olaszország) és 5,45 MW (Dánia) között mozognak. Szárazföldi szélenergia A kis méretű projekteket előnyben részesítő pályázatok lehetősége kevésbé gyakori a szárazföldi szélenergia esetében, mint a fotovoltaikus napenergia esetében – 2020-ban csak Észtország, illetve korábban 2018-ig Lengyelország is szervezett ilyeneket. Az átlagos projektméret mindkét országban kevesebb, mint 1 MW volt az érintett időszakokban. A másik három projekttípus tekintetében az eredmények nagyon heterogének Európa-szerte, ami azt eredményezi, hogy a nyertes projektek átlagos mérete nagyon eltérő. A legkisebb projektméreteket Észtországban tapasztalták (0,5 MW alattiak), de az érintett időszakban Olaszországban, Szlovéniában és Hollandiában is alacsony értékeket regisztráltak. Ezek az eredmények azt mutatják, hogy a kis léptékű szárazföldiszélenergia-alkalmazások életképes megoldást jelentenek az európai energiaszerkezet számára. Az alábbi táblázat ismerteti a négy pályázattípus szerinti bontásban a nyertes projektek átlagos méretére vonatkozó uniós szintű eredményeket, amelyekből a következő következtetések vonhatóak le, figyelembe véve, hogy a fotovoltaikus napenergia és a szárazföldi szélenergia esetében a versenypályázatok kialakítása nagyon eltérő lehet. Először is léteznek olyan versenypályázatok, amelyek célja, hogy kedvezményes elbánásban részesítse a kis méretű szélenergia-projekteket. Másodszor, a „méretkategória alapján differenciált” megoldás általában alacsonyabb átlagos projektméretet eredményez, mint a „kiegyensúlyozott” megoldás. Harmadszor, ha nincs felső kapacitáskorlát, és nem alkalmaznak méretkategóriákat, akkor a nagyon nagy projektek általában dominálnak az árveréseken. Átlagos méret (MW) Fotovoltaikus napenergia Átlagos méret (MW) Szárazföldi szélenergia KIS MÉRETŰ 0,47 0,59 KIEGYENSÚLYOZOTT 2,61 12,78 MÉRETKATEGÓRIA ALAPJÁN DIFFERENCIÁLT 1,88 10,55 NAGY 40,85 43,83 Forrás: az IRENA adatain alapuló saját számítások (2021) 7. ábra: Az EU-ban támogatásban részesülő projektek átlagos mérete négy lehetséges kialakítás szerinti bontásban a fotovoltaikus napenergia és a szárazföldi szélenergia esetében Fontos azonban megjegyezni, hogy a pályázatok méretének korlátozása az árhatékonyság jelentős csökkenésével jár, ami a méretgazdaságosságnak, a jobb helyszínhez való hozzáférésnek, a finanszírozásnak és egyéb tényezőknek is betudható. A kisméretű kategóriában a támogatási költség általában magasabb, mint a nagy méretű kategóriában, amint azt az alábbi táblázat mutatja: Ország és technológia A vizsgált árverés éve Átlagos nyertes ajánlattételi ár a kis méretű kategóriában (EUR_2019/MWh) Átlagos nyertes ajánlattételi ár a nagy kategóriában (EUR_2019/MWh) A két kategória közötti árkülönbség Franciaország – napenergia 2020 62,0 52,4 7,6 Görögország – napenergia 2018 79,4 64,6 14,8 Magyarország – napenergia 2020 62,8 48,4 14,4 Olaszország – napenergia 2020 91,9 68,2 23,7 Lengyelország – napenergia 2020 57,3 49,9 7,4 Olaszország – szárazföldi szélenergia 2020 134,8 68,3 66,5 Litvánia – szárazföldi szélenergia 2013 111,0 76,4 34,6 Lengyelország – szárazföldi szélenergia 2018 83,7 46,6 37,1 Forrás: AURES II árverési adatbázis 8. ábra: A kis és nagy méretű projekteknek szervezett árverések eredményeinek összehasonlítása az odaítélt átlagárak alapján Az eredmények azt mutatják, hogy a kis méretű projekteket célzó különálló versenypályázatok jelentős, a legtöbb esetben 10 EUR/MWh-nál nagyobb felárral járnak, kivéve a fotovoltaikus napenergiát Lengyelországban és Franciaországban. Ez a felár lényegesen nagyobb a szárazföldi szélenergia esetében (30–40 EUR/MWh), mint a fotovoltaikus napenergia esetében (átlagosan nagyjából 11 EUR/MWh). Ezért a kis projekteket előnyben részesítő pályázati feltételek előírása a nyertes projektek támogatási költségét tekintve további pénzügyi terhet jelent. A 4. dimenzióra vonatkozó következtetések: A kisebb szereplők megkülönböztetésmentes részvétele ·Az európai országok több mint fele szervez (vagy szervezett korábban) külön versenypályázatot kis napelemes projekteknek, így e projektek esetében a méretkategóriák bevezetése széles körben (de nem általánosan) alkalmazott megoldásnak tekinthető. ·Azoknál a versenypályázatoknál, ahol sem felső kapacitási korlát, sem a különböző kosarak méret szerinti szétválasztása nem történik meg, az általános tendencia az, hogy a nagy projektek dominálnak a versenypályázatokon, így a kisebb projekteknek – elsősorban a méretgazdaságosság miatt – kisebb esélye marad a nyerésre. ·A felső mérethatár megszabásához képest a méretkategóriák hatékonyabb módszernek tűnnek a kis projektek és így a kis szereplők részvételének fokozására. ·A méretkategória alapján differenciált pályázati kiírások esetén az árhatékonyság jelentősen visszaesik. Továbbá, mivel a résztvevő projektek méret alapján vannak felosztva, a verseny intenzitása is csökkenhet.

3.5. Környezeti hatás A megújulóenergia-irányelv 4. cikke (8) bekezdésének e) pontjában szereplő „a környezeti hatás korlátozása” teljesítményi dimenzió értelmezése kihívást jelent, mivel nem magától értetődő az árverések útján történő támogatáselosztás megvalósítása és a környezeti hatás korlátozása közötti elméleti összefüggés. A környezeti hatás fő meghatározója nem az, hogy piaci alapon, illetve közigazgatási vagy versenyeztetési eljárás alapján történik-e a támogatás odaítélése, hanem az, hogy milyen hatása van a megújulóenergia-kapacitások telepítésének, ami például felválthatja a hagyományos erőműveket, és ezáltal csökkentheti az üvegházhatást okozó gázok (ÜHG) kibocsátását. Ez azonban számos egyéb tényezőtől is függ, például konkrét környezetvédelmi szabályozástól és a létesítmény helyétől. A megújulóenergia-projektek számos hatással lehetnek más környezetvédelmi célokra is, például talaj-, víz-, levegő- és zajszennyezésre vagy az élőhelyekre. Ezért ezt a dimenziót esettanulmányokon keresztül elemezzük, amelyek néhány olyan konkrét tervezési elemet mutatnak be, amelyek a nyertes megújulóenergia-projektek tágabb környezeti hatásához kapcsolódnak. A támogatási intézkedés „fő célkitűzéseihez” nem kapcsolódó tervezési elemek – az állami támogatási szabályokkal összhangban – az összes kiválasztási kritérium súlyozásának akár 30 %-át képezhetik egy versenypályázatban, így az fontos potenciális eszköz a konkrét szakpolitikai célkitűzésekhez való hozzájáruláshoz (például a körforgásos gazdasághoz újrahasznosíthatósági kritériumokkal vagy egyéb fenntarthatósági kritériumokkal). Ezeket a kritériumokat azonban gondosan meg kell tervezni, hogy ne járjanak olyan protekcionista hatásokkal, amelyek nincsenek összhangban az EU politikáival vagy a WTO-szabályokkal. Esettanulmány – Olaszország Olaszország 2019 és 2021 között, hét külön árverési fordulóval megvalósított egy versenypályázati rendszert. A tervezett projektek nagysága (1 MW küszöbérték) és a technológiák alapján különböző kosarakat hoztak létre. A kis (1 MW alatti) kapacitású vízierőműveknél a versenypályázati kritériumok lehetővé tették, hogy az ajánlott ártól függetlenül a vízierőmű jó helyen szerepeljen a rangsorban, ha megfelel egy sor vízgazdálkodásra vonatkozó környezetvédelmi feltételnek. Minden versenypályázati körben (az utolsó kivételével) túljegyzés volt az árverések során, így a versenypályázat egyik célja megvalósult, hiszen a vízminőség szempontjából jobb projektek nyertek. Másrészt a versenypályázat kialakítása negatív ösztönzést jelentett, mivel az ajánlatokat nem versenyeztették egymással, hiszen azok a projektek, amelyek megfeleltek a feltételeknek, biztosan nyertek, így szinte minden projektnél a maximális árat ajánlották. A versenypályázat külön projektkategóriát alkalmazott azon (1 MW-nál kisebb teljesítményű) fotovoltaikus naperőművek esetében, amelyeknél az azbesztes palatetőt lecserélik háztetőre szerelt napelemekre. Továbbá ezek a projektek 10 EUR/MWh felárat kaptak a más típusú kis napenergia-projektekhez képest. A versenypályázati körökben odaítélt kapacitások azt mutatják, hogy fokozódik a kis méretű napelemes projektek iránti érdeklődés (első körben 8 MW, a hetedik körre 110 MW-ra nőtt). Ebben a speciális napenergia-kategóriában azonban a kormány által a versenypályázati fordulóban felkínált mennyiségek nagyon magasak voltak, ami azt eredményezte, hogy minden aukciós fordulóban aluljegyzés volt, és így az ajánlott árak nagyon közel voltak a maximális árhoz. Kimutatható továbbá a pályázók alkalmazkodó magatartása, mivel az első körben a pályázók a maximális árnál 0,4 %-kal alacsonyabb árat kínáltak, az ötödik körre ez már 0,01 %-ra csökkent, így a versenypályázat költséghatékonyság szempontjából nem volt optimális. Ebben az esetben tehát a sajátos, az ÜHG-csökkentéstől eltérő környezeti hatással járó projekteket célzó versenypályázatok elérték céljukat, de nem segítették elő a versenyt és az árfeltárást. Esettanulmány – Hollandia Hollandia kizárólag áron alapuló versenypályázatokat írt ki, amelyeknek azonban részét képezték előminősítési követelmények, többek között teljes körű környezeti hatásvizsgálat a helyszínspecifikus versenypályázatok esetében. Ez biztosítja, hogy a projekt környezeti hatásait figyelembe vegyék a nyertes ajánlattevőre vonatkozó döntés meghozatala előtt, és hogy a nyilvánosság előzetesen részt vehessen a döntéshozatalban. A bizonyítékok nem utalnak annak a kockázatára, hogy a versenypályázatot megelőzően alkalmazott valamely környezetvédelmi kritérium hatással lenne az árra. Hollandia esetében, ahol kötelező előzetes környezeti hatásvizsgálatot végezni, az odaítélési ár alacsonyabb, mint más (hasonló) országokban, ahol nem. Ez megerősíti, hogy még a projektek környezeti hatását figyelembe vevő versenypályázatok esetén is számottevő költségcsökkentés érhető el. Ezenkívül a hollandiai tapasztalatok azt mutatják, hogy a környezetvédelmi előminősítési követelmények megakadályozzák a projektek átadásának késedelmét, ami pozitív hatással van a megvalósítási arányra. Azonban azokban az országokban, ahol a közigazgatási folyamat hosszadalmas, az előzetes környezetvédelmi engedélyezés követelménye túl bonyolulttá teheti a versenypályázatot, és az aluljegyzés kockázatát idézheti elő. Esettanulmány – Spanyolország 2020-ban Spanyolország jóváhagyta a megújuló energiaforrásokra vonatkozó versenypályázati eljárásokról szóló szabályzatot. Ez magában foglalja az ajánlattevők kötelezettségét, hogy benyújtsanak egy stratégiai tervet, amely ismerteti a projekt ipari értékláncra gyakorolt hatására vonatkozó becsléseket. Ezeket a terveket közzéteszik az Ökológiai Átmenet és Demográfiai Kihívások Minisztériuma honlapján. A stratégiai tervnek tartalmaznia kell egy körforgásos gazdasági stratégiát, amely ismerteti a berendezések élettartamuk végén történő kezelését, valamint a létesítmények életciklusa során keletkező szénlábnyom elemzését, amely magában foglalja a főbb használt berendezések gyártását és szállítását is. E követelmény célja olyan előminősítési kritériumok előírása, amelyek csak olyan projektek részvételét teszik lehetővé, amelyek ellátási láncai megfelelnek egy előre meghatározott kibocsátási szabványnak. Ennek eredményeként arra kérik a pályázókat, hogy bizonyítsák, hogy képesek a projektet a környezeti externáliákkal összhangban, a lehető legnagyobb erőforrás-hatékonyságot és a működési kiválóságot elérni a teljes értéklánc mentén, és végső soron – az üzem kifejlesztése és létesítése révén – pozitív hatást kifejteni. Az 5. dimenzióra vonatkozó következtetések: Környezeti hatás ·Nem jellemző az európai árverésekre, hogy további környezetvédelmi szempontokat építenének be a versenypályázati feltételekbe. ·Az olasz és holland példák pozitív eseteket mutatnak be, amikor a versenyeztetési eljárások egyértelmű előminősítési követelményt vagy egyéb tervezési elemeket írnak elő, amelyek biztosítják, hogy a projektek odaítéléséről szóló végső döntés meghozatala előtt figyelembe vegyék a környezeti hatásokat. A konkrét értékelési kritériumok és súlyok – mint kulcsfontosságú odaítélési kritériumok – kidolgozása általában növeli a végrehajtás hatékonyságát. Ha azonban a versenypályázat kialakítása nem megfelelő, a további kritériumok a költséghatékonyság szempontjából az optimálistól elmaradó eredményekhez vezethetnek. ·Az ilyen környezetbarát előminősítési kritériumok és tervezés további, nem környezeti vonatkozású hatásokhoz vezethetnek a versenyeztetési eljárás során, mint például a költséghatékonyság csökkenése (Olaszország) vagy potenciálisan megnövekedett megvalósítási arány (Hollandia). 3.6. A helyi elfogadottság A megújulóenergia-irányelv 4. cikke (8) bekezdésének f) pontjában szereplő „a helyi elfogadottság biztosítása” teljesítményi dimenzió alatt azt értjük, hogy a nyilvánosság jóváhagyását kell érteni a megújuló energiák használatának helyi közösségi szinten történő előmozdításához. Példák a szélerőművekkel szemben felhozott kifogásokra: az észlelt zajszennyezés, a helyi vadon élő állatoknak a turbinák által okozott lehetséges károk és a tájképre gyakorolt hatás. A biogázüzemek közelében élő lakosok gyakran panaszkodnak bizonyos fizikai jellemzőkre, például a biogázüzemek szagára. A napenergia esetében az aggályok közé tartozik a tájképre gyakorolt negatív hatás. Vannak példák olyan versenypályázat-tervezési lehetőségekre, amelyek mérsékelhetik a helyi elfogadottsággal kapcsolatos kihívásokat, például annak elősegítése, hogy a megújulóenergia-projektek előnyeit megosszák a helyi közösségekkel. Ezeket az engedélyezési eljárások felgyorsításáról szóló bizottsági útmutatóban szereplő, a helyi elfogadottsággal és a közösség bevonásával kapcsolatos bevált gyakorlatok ismertetik. A helyszínfüggő előminősítési kritériumokat Lengyelországban már alkalmazzák a szélerőművek esetében, amennyiben az önkormányzatok hajlandónak mutatkoznak a szélenergia-infrastruktúra befogadására. Ebben az esetben a tervezés részét képezi az önkormányzatok előzetes bevonása a jövőbeli szárazföldi szélenergia-beruházásokról szóló döntések meghozatalába a lakossággal egyeztetve. Spanyolországban az ajánlattevőnek egy stratégiai terv benyújtására vonatkozó kötelezettsége, amelyet az előző dimenzióban említettünk, magában foglalja a helyi foglalkoztatásra gyakorolt hatás becslését és a helyi vállalkozásfejlesztési lehetőségek ismertetését is. Németország, Írország és Franciaország pályázatot kiíró hatóságai úgy döntöttek, hogy olyan szabályokat dolgoznak ki, amelyek az energiaközösségeknek nyújtott kedvezményes elbánás révén javítják a helyi elfogadottságot. Németország esetében a korábbi megújuló energiáról szóló törvényben előirányzott kedvező feltételek elősegítették a közösségi alapú projekteket, és a 2017 novemberéig tartó első három fordulóban a teljes, 2 890 MW-os árverésre bocsátandó mennyiség több mint 90 %-át energiaközösségek projektjei kapták. Két év elteltével azonban a nyertes szélerőmű-projektek közül csak 167 MW kapott építési engedélyt. Emellett a kapacitás nagy hányadát mindössze három olyan nagy, egyszerre több projekten dolgozó, professzionális fejlesztő szerezte meg, akik 60, összesen 1 GW összteljesítményű projektben együttműködtek természetes személyekkel, formálisan a szavazati jogok többségét a polgároknak biztosítva. Az engedékeny versenypályázati feltételek eltörlését követően a közösségi projektek aránya a versenypályázatokon jelentősen, a 2017. évi 71–88 %-ról 2018 végére 16 % alá csökkent.

Az energetikai közösségeknek biztosított kedvezményes elbánás bevezetését tervezik Írországban is, ahol a versenypályázatokon külön kategória van az energiaközösségek számára, részvételük elősegítése érdekében. Az ilyen egyedi kosarat a méretre vonatkozó határértékekkel együtt határozzák meg, amelynek célja az egyes szereplők diszkriminációjának elkerülése. Az első versenypályázat eredményének a kormány általi jóváhagyását követően odaítélt 82 megújulóenergia-projekt közül hetet energetikai közösségek valósítanak meg (ezek közül öt napenergiával, kettő pedig szárazföldi szélenergiával foglalkozó közösségi projekt). Ennek eredményeként helyi szinten új professzionális projektfejlesztők születtek, amelyek aktívan részt vettek e projektek létrehozásában. 2016-ban Franciaországban egy speciális állampolgári részvételi „bónuszt” vezettek be azzal a céllal, hogy növeljék a projektek társadalmi elfogadottságát. A bónuszra való jogosultság érdekében az ajánlattevők két különböző tulajdonosi modell segítségével ismertették a helyi közösség részvételét: i. a polgárok által birtokolt tőke összege; vagy ii. a polgárok részvétele a projekt teljes finanszírozásában. A bónusz a versenypályázati kiírásban meghatározott támogatási költségen felül 0,1 vagy 0,3 cent/kWh pótlólagos kifizetésből áll, a teljes 20 éves szerződési időtartam alatt. 2016 óta az összes támogatásban részesülő projekt átlagosan 36 %-a pályázott a bónuszra az összes versenypályázati körben. A tapasztalat azt mutatja, hogy a bónusz sikeresen ösztönözte a projektfejlesztőket a részvételen alapuló részesedési struktúrák alkalmazására. A franciaországi professzionális projektfejlesztők e célra szolgáló közösségi finanszírozási platformokon keresztül vontak be természetes személyeket megújulóenergia-projektek finanszírozásába. 2014 és 2017 között 120 000 EUR-ról 20,5 millió EUR-ra nőtt a polgároktól az ilyen platformokon keresztül megújulóenergia-projektekre kapott források értéke. Ennek ellenére felmerült néhány kihívás is. Ezt a bónuszt a projektfejlesztők elsősorban arra használták fel, hogy növeljék a nyerési esélyeket a versenypályázatok azon fordulóiban, ahol erős a verseny. A bónuszra való jogosultsági feltétele, miszerint a polgárok elsődleges lakóhelyének a projekt helyszínével azonos vagy szomszédos területen kell lennie, kihívást jelent az alacsonyabb népsűrűségű régiókban. A közösségi szereplők általában csak közvetetten, összesített formában képviseltetik magukat az irányításban, a projektfejlesztőket pedig csak a jogosultsági feltételek kötik ahhoz, hogy az üzembe helyezéstől számított három évig részesüljenek az állampolgári részvételi bónuszban. A 6. dimenzióra vonatkozó következtetés: A helyi elfogadottság ·A versenyeztetési eljárások szolgálhatnak a helyi elfogadottság biztosításához szükséges kerettel, különösen akkor, ha bizonyos ajánlattevők, akik megosztják a megújuló energiaforrások kiépítésének előnyeit a helyi közösségekkel, kedvezményes elbánásban részesülnek, és ez a bánásmód nem jelent diszkriminatív előnyt a helyi vonatkozások esetében. A helyi szereplőket hatékonyan bevonó projektek jelentős hozzáadott értéket teremthetnek a helyi elfogadottság és a további magántőkéhez való hozzáférés tekintetében, ami a polgárok intenzívebb részvételét (és nagyobb beruházásait) eredményezi. A helyi szerepvállalás megkönnyítheti a földszerzési folyamatot, és ezáltal megkönnyítheti a kihívásokkal teli előzetes (engedélyezési) szakaszt. ·Az EU-szerte szerzett tapasztalatok azt mutatják, hogy az energiaközösségek projektjei részt vesznek az árveréseken, ha valamilyen kedvezményes elbánásban részesülnek. A speciális szabályokkal kapcsolatos tapasztalatok azonban nem mindig pozitívak. A németországi példák azt mutatták, hogy a nem jól megtervezett kedvezményes szabályok bevezetése arra késztetheti a hagyományos fejlesztőket, hogy kezdeményezésüket csak a látszat kedvéért minősítsék közösségi projektnek. ·Mivel a kis projektek számára elnéző ajánlattételi követelmények (kevésbé szigorú előminősítés) megállapítása a teljes versenypályázati kosárra valószínűleg torzító hatással jár, ezzel szemben pozitívak az olyan külön pályázati kosárral kapcsolatos tapasztalatok, amelyek kifejezetten egy bizonyos kategória részvételének megkönnyítésére szolgálnak. ·A tágabb értelemben vett megújuló energia elfogadottságának növelését ösztönzi a projektnek akkor járó részvételi bónusz, ha a polgárokat bevonják a finanszírozásba és a projektirányításba. 3.7. Az ellátásbiztonság és a hálózati integráció. A megújulóenergia-irányelv 4. cikke (8) bekezdésének g) pontjában szereplő utolsó teljesítményi dimenzió, „az ellátásbiztonság és a hálózati integráció biztosítása” alatt azt a hatást értjük, amelyet a versenypályázatok az energiarendszer stabilitásának megőrzésére, valamint – a hálózatba integrálandó megújuló energiaforrásokból származó energiatermelési ingadozásainak figyelembevételével – a termelés és a kereslet kiegyensúlyozására gyakorolnak. Ez a dimenzió szintén kevéssé kötődik a versenyeztetés hatásához, inkább külső tényezőkhöz kapcsolódik. Mindazonáltal néhány esettanulmány példával szolgál arra, hogy az ellátásbiztonság és a hálózati integráció hogyan jelenik meg a versenypályázat kialakításában annak érdekében, hogy ne csak az új megújuló kapacitások kiépítését, hanem azok hatékony rendszerbe való integrálását is elősegítsék. Az esettanulmányokon túl az EU-ban nem jellemző, hogy a megújuló energiaforrásokra kiírt versenypályázatokon ösztönözzék a rugalmas energiatermelést, amennyiben a termeléshez tárolási technológia is járul. Esettanulmány – Portugália 2019-ben Portugáliában egy fotovoltaikus napenergia pályázatot olyan speciális jellemzőkkel alakítottak ki, amelyek célja a berendezések olyan helyen történő elhelyezése volt, ahol enyhíthetik a rendszer túlterhelését. A 12 egymást követő versenypályázati fordulóban potenciális termelők versenyeztek a hálózatba kapcsolódási kapacitásokért Portugáliában, különböző meghatározott helyeken. Ez a versenypályázat gyakorlatilag a szűkös hálózatba kapcsolódási kapacitások elosztásával támogatta a naperőműveket, ahelyett, hogy a megújuló villamosenergia-termelést díjazta volna. A versenypályázaton szinte az összes tételre jelentős túljegyzés volt, és a rekordalacsony ajánlatok jelentősen a piaci árak alatt voltak, ami gyakorlatilag visszafizetési kötelezettséget vont maga után a termelők számára. A megpályázott 1400 MW hálózati csatlakozási kapacitásra összesen 10,19 GW ajánlatot tettek, és 1150 MW kapacitást ítéltek oda. A megpályázott és odaítélt kapacitás közötti különbség abból adódik, hogy egy tételre nem érkezett ajánlat az árverésen, míg egy másikra csak egy ajánlat érkezett. Ez azt mutatja, hogy az átlagosan nagy túljegyzés ellenére az ajánlattevők nem voltak hajlandók olyan helyszínekre licitálni, amelyek az alacsony megújuló potenciál miatt nem vonzóak. Ez a forgatókönyv a helyspecifikus árverések fontos hátrányát mutatja, miszerint a helyszín nem megfelelő kiválasztása aluljegyzést, és szélsőséges, de reális esetben pedig ahhoz vezethet, hogy egyetlen ajánlatot sem nyújtanak be. Másrészt a portugál modell lehetővé teszi az energiatermelés optimális, a meglévő hálózati kapacitást figyelembe vevő elosztását. Egy olyan rendszerben, ahol nem áll rendelkezésre elegendő csatlakozási pont, az övezetspecifikus versenypályázati rendszer azt sugallja, hogy egy ilyen tervezési elem újszerű módja lehet a költségek minimalizálásának és a nagy mennyiségű, változó megújuló energia integrálásának, optimalizálva a korlátozott átviteli infrastruktúrát. Jelen példában nem az a cél, hogy a megújuló energiaforrásokon alapuló erőművek a piaci áron felüli támogatást kapjanak, hanem az, hogy a termelők versenyezzenek a szűkös hálózati csatlakozási kapacitásokért. Esettanulmány – Németország Németország sajátos versenypályázati formát vezetett be a megújuló energiaforrások hálózati csatlakozásának kezelése érdekében. A rendszer figyelembe veszi az erőművek elhelyezkedését a versenypályázat nyerteseinek kiválasztásakor. A versenypályázatok meghatároznak olyan átvitelihálózat-bővítési területeket, amelyek jelentősen túlterheltek, és további hálózati korszerűsítést igényelnek. Ezeken a területeken meghatározzák a szélenergia-projektek által termelt megújuló villamos energia maximális mennyiségét, ami lehetővé teszi, hogy a versenypályázatokon nyertes új tengeri vagy szárazföldi szélenergia-projekteket hozzáigazítsák Németország átviteli hálózatának fejlesztési tervéhez. Ezen túlmenően a túlterhelt területek valamelyikén található projektekre benyújtott ajánlatokat úgy büntetik, hogy az ajánlati áraikhoz hozzáadnak egy virtuális felárat, így kevésbé lesznek versenyképesek a versenypályázaton. A második típusú versenypályázat bevezet egy kosarat kifejezetten a megújuló energiatermelést és -tárolást ötvöző projektek számára. Németországban 2021-ben rendezték meg az első ilyen jellegű versenypályázati kört, amelyek során 258 MW kapacitást ítéltek oda összesen 18, energiatároló kapacitással rendelkező fotovoltaikus naperőművekkel foglalkozó projektnek. A versenypályázaton túljegyzés volt: 43 ajánlat érkezett 509 MW összteljesítményre. A díjazási rendszer egy rögzített átvételi ár alapult, ami azt jelenti, hogy ez az ár (támogatás) a piaci árhoz adódik hozzá. Az ajánlatok lényegesen alacsonyabbak voltak, mint a versenypályázatban megszabott maximális ár (75 EUR/MWh), így a nyertes ajánlatok átlagosan 43–45 EUR/MWh között mozogtak. Más rögzített átvételi árat alkalmazó versenypályázathoz viszonyítva azonban (például 2019-ben Dániában egy ilyen versenypályázat 2 EUR/MWh átlagárat eredményezett) a német példában szereplő értékek azt mutatják, hogy az energiatermelést és -tárolást kombináló hibrid projektek támogatási költségei lényegesen magasabbak. A 7. dimenzióra vonatkozó következtetések: Az ellátásbiztonság és a hálózati integráció ·Nem jellemző az EU-ban, hogy a hálózati integrációval és az ellátásbiztonsággal kapcsolatos további szempontokat építenének be a versenypályázati feltételekbe. ·Az uniós versenyeztetési eljárások nem írtak elő egy projektcsatornát a megújuló energiatermelést és -tárolást ötvöző projektek vonatkozásában. ·A megújuló energiaforrásokra vonatkozó versenypályázatokat Unió-szerte hagyományosan a megújuló energiaforrásokon alapuló erőművekből származó villamosenergia-termelés ártámogatása céljából szervezik, de a jelek szerint ez változhat. A németországi övezetspecifikus rendszerek és a portugál példa azt sugallja, hogy a termelők el fognak kezdeni versenyezni a csatlakozási lehetőségekért, ezáltal optimalizálva a korlátozott átviteli és elosztóhálózati infrastruktúrát. Hasonló tendenciák figyelhetők meg a tengeri szélenergia ágazatában is. ·A hálózatbővítés időigényes, és a versenypályázati helyszínfüggő feltételei hozzájárulhatnak ahhoz, hogy a hálózatbővítés során a megújuló energiák csatlakozását ne akadályozzák a hálózati infrastruktúra korlátai. A hálózathoz való hozzáférést biztosító egyértelmű előminősítési követelmények jobb koordinációt tesznek lehetővé a projekt kivitelezése és a szükséges hálózatbővítés között, de bizonyos esetekben ez kevésbé intenzív versenyhez vezethet. ·Rendszerszempontból az övezetspecifikus árverési rendszer újszerű módja lehet a költségminimalizálás ösztönzésének nagy mennyiségű változó megújuló energia rendszerbe történő integrálása érdekében, különösen azokban az országokban, ahol nincsen elégséges csatlakozási pont. Egy ilyen árverésen azonban szükséges lehet a helyszínfüggő villamosenergia-árazást is figyelembe venni, hogy a projektfejlesztést a leghasznosabb helyeken és költséghatékony módon hajtsák végre. ·A helyszínfüggő ösztönzők (beleértve az elérhető/elégtelen hálózati kapacitással rendelkező területek vonatkozásában benyújtott ajánlatokért járó bónuszt/büntetést és a maximális kapacitási kvótákat) segítségével bizonyos helyeken elkerülhető, hogy a projektek erőforrásokban gazdag, de potenciálisan nehezen összekapcsolható területekre összpontosuljanak. 4. Végkövetkeztetések A jelentés legfontosabb általános következtetése, hogy a megújuló energiaforrásokkal kapcsolatos versenypályázatok bevezetése egyértelmű siker volt az Európai Unió számára. A teljesítményértékek elemzése kimutatta, hogy a versenypályázatok sok tagállamban jelentősen csökkentették a támogatási költségeket a közigazgatási rendszerekhez képest, fokozták a megújuló forrásból származó energiatermelési kapacitások elterjesztését, és szilárd keretet biztosítottak a technológiai fejlesztésekhez. Úgy tűnik, hogy egyértelműen a költségcsökkentés az a dimenzió, amelyben a megújuló energiaforrásokra kiírt versenypályázatok a legnagyobb hasznot hozták. A szakpolitikai döntéshozók az adminisztratív úton megszabott átvételi árakról áttértek a versenypályázati rendszerek alkalmazására ahhoz, hogy megtalálják a szükséges támogatási szintet, és ezáltal a lehető legalacsonyabb támogatást nyújtsák egy-egy energia- vagy kapacitásterméknek. A piaci erők versenyeztetési eljárások útján történő érvényesítése hozzájárult az árak jobb feltárásához, és nyomást gyakorolt a projektköltségek csökkentése érdekében, ami alacsonyabb támogatási költségekhez, valamint a fogyasztókra és az állami költségvetésre nehezedő terhek csökkenéséhez vezetett. A versenypályázatok pozitív eredményeket értek el a kapacitásbővítés, valamint a támogatásban részesülő projekt magas megvalósulási aránya tekintetében, anélkül, hogy ez a további tényezők kárára lett volna. Egyes országokban a versenypályázatok bevezetése volt az a szabályozási intézkedés, amely kiváltotta egyes megújulóenergia-technológiák széles körű elterjedését, míg sok országban a versenypályázatok hozzájárultak a megújuló energiaforrások gyorsabb ütemű elterjedéséhez. A technológiai fejlesztés tekintetében már kevésbé egyértelmű a versenypályázatok szerepe. Szilárd keretet biztosítottak a fejlesztéshez, különösen azon országok esetében, ahol a technológia még nem volt kiforrott a versenypályázatok kiírásának időpontjában. A megújuló energiaforrások technológiai fejlődésében azonban a globális technológiai trendekhez kapcsolódó külső tényezők tűnnek meghatározónak.