[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 20.12.2007

COM(2007) 847 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE

– Az Euratom-Szerződés 35. cikkének alkalmazása –

A levegő, a víz és talaj radioktivitásának állandó figyelemmel kíséréséhez szükséges létesítmények működésének és hatékonyságának ellenőrzése

Jelentés 1990–2007

1. BEVEZETÉS

1.1. Egészségügyi és biztonsági előírások az Euratom-Szerződésben

Az Euratom-Szerződés II. címének „Egészségvédelem” című III. fejezete egyfelől a lakosság és a munkavállalók egészségének védelmére vonatkozó alapvető biztonsági előírásokra (30–33. cikk), másfelől a levegő, a víz és a talaj radioaktivitására vonatkozik (35–38. cikk, valamint bizonyos mértékben a „különösen veszélyes kísérletekkel”, vagyis a fegyverkísérletekkel kapcsolatos 34. cikk). Az alapvető biztonsági előírások és a radioaktivitás szintje között nyilvánvaló kapcsolat áll fenn, mivel ez utóbbi ellenőrzésének fő célja a lakosság egészségének védelme.

Az alapvető biztonsági előírásokat 1959 óta többször aktualizálták a tudományos ismeretek fejlődése és a gyakorlati tapasztalatok figyelembe vétele érdekében. A legutóbbi módosításra 1996-ban került sor[1]. A radioaktivitást illetően a Bizottság fő feladatai az utóbbi öt évtizedben – az alapvető biztonsági előírásokra vonatkozó kötelezettségeken kívül – a 36. és a 37. cikk alkalmazásához kapcsolódnak. (A 36. cikk a tagállamoktól kapott, az általuk a 35. cikk (1) bekezdése alapján létrehozott mérőállomásokon mért, a lakosságot érő radioaktivitásra vonatkozó adatok összegyűjtésére és közzétételére vonatkozik; a 37. cikk alapján a Bizottság véleményt fogalmaz meg arról, hogy a tagállamok radioaktívhulladék-tárolási tervei végrehajtásának lehet-e hatása más tagállamban.)

A 37. cikk szerinti eljárásnak – amely „általános adatok” közlését írja elő minden új atomreaktor, újrafeldolgozó üzem és más nukleáris létesítmény esetén – különös jelentősége volt az atomenergia gyors fejlődésének idején. Az általános adatok tartalmára és azok továbbítására vonatkozó szabályokat több bizottsági ajánlás pontosította, legutóbb 1999-ben[2] A 37. cikk végrehajtásáról szóló jelentéseket megküldik a Tanácnak és az Európai Parlamentnek[3].

A 36. cikk végrehajtása elsősorban arra irányult, hogy a lakosság egészét érő sugárterhelés értékelése szempontjából fontos radioaktivitási adatokat közzétegyék a különböző tagállamokban mért radioaktivitás összehasonlíthatósága cáljából. Az adatok minőségére és a tájékoztatás módjára vonatkozó követelményeket először egy bizottsági ajánlás határozta meg 2000-ben[4]. A tagállamok 2007 óta maguk tölthetik fel adataikat a Bizottság adatbázisába, és maguk kezelhetik azokat. Ennek az adatbázisnak, továbbá az arra támaszkodó éves megfigyelési jelentéseknek és a tagállamokban lérehozott automata sugárzásfigyelő rendszerek adatainak cseréjét lehetővé tevő elektronikus felületnek a kezelése az Energiaügyi és Közlekedési Főigazgatóságnak, valamint a Közös Kutatóközpont Környezetvédelmi és Fenntarthatósági Intézetének az Euratom-Szerződés 39. cikke szerinti sikeres együttműködése keretében történik.

A 35. cikk (2) bekezdése lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy ellenőrzési céllal betekintsen a radioaktivitás-figyelő létesítmények működésébe. Ilyen ellenőrzésekre 1989-ig – amikor is a Bizottság jóváhagyta az azok folytatására irányuló kezdeményezést – csak elvétve került sor. Miután a Bíróság egy 2002-es ítéletben megállapította, hogy a lakosság egészségének védelme és az ionizáló sugárzás forrásainak biztonsága között nem helyénvaló mesterségesen különbséget tenni, továbbá a Bizottságnak a nukleáris biztonságot feltétlen elsőbbségű területként kezelő döntését követően 2003-tól világossá vált, hogy a 35. cikk szerinti ellenőrzések 2004-től kiemelt jelentőséget kapnak. Ez a közlemény az első jelentés a 35. cikk alkalmazásáról, és az 1990 és 2007 közötti időszakra vonatkozik. Az ellenőrzések 2004 óta rendszeressé váltak, és elsősorban a legsebezhetőbb létesítményeket érintették.

A 38. cikk lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy egyedi ajánlásokat intézzen a tagállamokhoz a radioaktivitásra vonatkozóan, illetve hogy sürgős esetben irányelvet bocsásson ki, és annak megsértése esetén közvetlenül a Bírósághoz forduljon. Ez a cikk elvileg széles mozgásteret biztosít a Bizottság számára, azonban a gyakorlatban eddig nem alkalmazták, kivéve az ivóvíz radonszennyezettségéről szóló bizottsági ajánlás[5], valamint a vadon termő növényekből és a vadon élő állatokból származó élelmiszereknek a csernobili balesetből származó folyamatos céziumszennyezéséről szóló bizottsági ajánlás[6] jogalapjaként.

Az a tény, hogy a 38. cikk alkalmazására eddig nem került sor, azt bizonyítja, hogy az érintett tagállamokban teljes mértékben betartják az alapvető biztonsági előírásokat. Ennek ellenére, a 38. cikk jelentős eszköz a Bizottság kezében ahhoz, hogy a 35. cikk (2) bekezdése szerinti ellenőrzések eredményeinek és az azok során tett észrevételeknek kellő súlyt adjon.

1.2. Az Euratom-Szerződés 35. cikke

Az Euratom-Szerződés 35. cikke kimondja:

„Valamennyi tagállam létrehozza a levegő, a víz és a talaj radioaktivitásának állandó figyelemmel kíséréséhez és az alapvető előírások betartásához szükséges létesítményeket.

A Bizottság ezekbe a létesítményekbe betekinthet, működésüket és hatékonyságukat megvizsgálhatja.”

Az 1980-as évek végéig a Bizottság csak elvétve alkalmazta a 35. cikket. A sugárvédelem teljes területén kifejtett tevékenységének felülvizsgálata után a Bizottság 1986-ban – a csernobili balesetet követően – bejelentette a Tanácsnak, hogy szándékában áll rendszeresebben gyakorolni a 35. cikk szerinti ellenőrzési jogait. Az Európai Parlament több hasonló célú határozatot fogadott el.

A Bizottság 1989 decemberében az ellenőrzések számának emeléséről döntött.

2. AZ ELLENőRZÉSI PROGRAM

2.1. Ellenőrzések 1990 és 2003 között

1990 és 2003 között összesen 23 ellenőrzésre került sor. Néhány kivételtől eltekintve az ellenőrzési programot úgy állították össze, hogy átfogó képet nyújtson a nukleáris üzemanyagciklus létesítményeinek, illetve a radioaktivitás-figyelő létesítmények reprezentatív csoportjáról valamennyi tagállam vonatkozásában.

2.2. Ellenőrzések 2004 és 2007 között

2004-től napjainking 25 ellenőrzést hajtottak végre. A vizsgálatok 2004/2005-től a legsebezhetőbb létesítményekre és az új tagállamokra összpontosítottak. 2006 végére valamennyi tagállamban történt ellenőrzés. Románia és Bulgária a 2007-es ellenőrzési programban szerepel.

A 35. cikk alapján ellenőrzött tagállamoknak, illetve nukleáris létesítményeknek a felsorolását a melléklet 1. táblázata tartalmazza.

2.3. A fő ellenőrzési eljárások

Az ellenőrzéseket 1990 és 1993 között a 15 tagállam mindegyikével külön-külön aláírt jegyzőkönyvek szerint hajtották végre. A Bizottság 2006. július 4-én közzétett egy közleményt[7], azóta ez az ellenőrzések alapja. A jegyzőkönyvek és a közlemény nem csak a szűk értelemben vett megfigyelő létesítmények ellenőrzését írja elő, hanem azok radioaktív kibocsátásának a veszélyeztetett lakosságra gyakorolt hatásuk értékeléséhez szükséges megfigyelését is. Az ellenőrzés vonatkozhat meghatározott létesítmény környezetére és/vagy a tagállam területének egészére vagy annak egy részére.

Bár a 35. cikk értelmében a Bizottság betekinthet ezekbe a létesítményekbe működésük és hatékonyságuk gyakorlati ellenőrzése céljából, az eljárás az illetékes nemzeti hatóságok megfigyelési és vizsgálati tevékenysége, valamint a vonatkozó jogi szabályozás átvilágításával kezdődik. A tényszerű helyszíni ellenőrzések reprezentatív jellegűek, és nem feltétlenül kerül sor valamennyi ellenőrzési lépésre.

Technikai jelentés az ellenőrzésről

- A technikai jelentés közérthető áttekintést nyújt a jogszabályi előírásokról, továbbá a radioaktivitás megfigyelésére, illetve a radioaktív kibocsátások hatásának értékelésére vonatkozó rendelkezésekről. Az áttekintés elkészítése több olyan dokumentum összefoglalásán alapul, amelyek pontos képet adnak a tagállamok által a 35. cikk (1) bekezdésének végrehajtása során hozott intézkedésekről. A jelentés részletezi továbbá a létesítményekben és környezetükben lefolytatott ellenőrzéseket, valamint azok megállapításait.

Jelentés az ellenőrzés fő eredményeiről

- Az ellenőrzés fő eredményei a technikai jelentésben felsorolt megfigyeléseken és következtetéseken alapulnak, és azokra a területekre összpontosítanak, ahol lehet javítani a helyzeten.

- Az ellenőrzések minden esetben a fő eredményekről szóló jelentés és a technikai jelentés hivatalos átadásával értek véget.

Az 1999 óta lefolytatott ellenőrzéseket illetően mind a technikai, mind a fő eredményekről szóló jelentés, továbbá az érintett tagállam hivatalos megjegyzései felkerülnek az EUROPA honlap következő oldalára:

ec.europa.eu/energy/nuclear/radioprotection/verification_en.html

3. AZ ELLENőRZÉSEK TÖBBLETÉRTÉKE

Az eddig megszerzett tapasztalatok azt bizonyítják, hogy az ellenőrzésenek jelentős többletértéke van mind a Bizottság, mind a tagállamok számára. A Bizottság számára lehetővé tették, hogy önállóan értékeljen érzékeny problémákat. Ezen kívül átfogó képet adtak a velük kapcsolatos tagállami megközelítésekről és ezek végrehajtásának módjáról, továbbá közös álláspont kialakítására ösztönöztek a megfigyelés javítása érdekében.

A Bizottság által folytatott elenőrzések lehetővé tették a tagállamok számára módszereik és adataik független forrás általi hitelesítését, megnyugtatva ezzel a lakosságot és a szomszédos tagállamokat. A hatáskörrel rendelkező érintett hatóságok számára az ellenőrzések alkalmat teremtettek feladataik szélesebb szempontból történő megvitatására. Az ellenőrzött létesítményeknek és laboratóriumoknak pedig legtöbbször lehetőséget jelentett arra, hogy a teljesítményük javítása érdekében tett erőfeszítéseiket elismerjék. Összességében a Bizottság által folytatott ellenőrzések kétséget kizáróan erősítették a radioaktivitás-figyelő programok szerepét.

Néhány új tagállam a bizottsági ellenőrzések nyújtotta alkalmat használta ki arra, hogy megalkossa nemzeti programját, és saját területén megkezdje a megfelelő radioaktivitás-figyelő rendszerek alkalmazását.

Az ellenőrzések során kellőképpen tiszteletben tartották a szubszidiaritás elvét. Nem adódott olyan helyzet, amikor az ellenőrzés a nemzeti ellenőrző hatóság feladatainak megkettőződéséhez vezetett volna. Az eredmények több esetben rámutattak a tagállamon belüli jobb feladatmegosztás, valamint az eljárások átláthatóságának szükségességére. Az ellenőrök észrevételei lehetővé tették a hatóságok számára saját ellenőrzési eljárásaik megerősítését.

Ezen kívül az ellenőrzések jelentősen hozzájárulnak ahhoz, hogy meg lehessen győződni az Euratom-Szerződés 36. cikkének alkalmazásáról szóló bizottsági ajánlás megfelelő végrehajtásáról, illetve hogy kétoldalú alapon értékelni lehessen a radioaktivitás-figyelő hálózatok szerepét (a tagállam területének lefedettsége és a radioaktivitás szintjére vonatkozó adatok reprezentativitása vonatkozásában).

3.1. Az elvégzett ellenőrzések eredményei és nyomon követése

Néhány esetben arra vonatkozóan születtek észrevételek, hogy hiányzik a létesítmények és a laboratóriumok átfogó minőségellenőrzése, illetve hogy erősíteni kell az illetékes hatóság ellenőrző szerepét. Gyakran állapították meg annak szükségességét, hogy az adatok archiválásának rendszerét javítani kell mind a belső minőségellenőrzés, mind a tagállami vagy bizottsági tisztviselők által folytatandó ellenőrzések könnyebbé tétele érdekében. A mintavételi programokat nem minden esetben frissítették rendszeresen, illetve ezen programok végrehajtása során nem mindig tettek eleget maradéktalanul a jogszabályi követelményeknek.

Sok esetben fogalmaztak meg konkrét műszaki ajánlásokat. A tagállami hatóságok utólagos visszajelzései általában megerősítették, hogy a hiányosságokat pótolták. A nem műszaki – például az irányításra vagy a jogszabályok által előírt ellenőrzések megerősítésére vonatkozó – ajánlások kevésbé konkrétak, így megvalósulásukat nehezebb nyomon követni.

Ellenőrző látogatásokra került annak bemutatására, hogy a korábbi ellenőrzés során megfogalmazott ajánlásokat megfelelően figyelembe vették:

- Egy üzemen kívüli, 1993-ban és 1999-ben ellenőrzött újrafeldolgozó létesítményt 2004 szeptemberében újra megvizsgáltak.

Ez a nukleáris létesítmény 1999-ben több problémával hívta fel magára a figyelmet, aminek következtében a tagállam biztonsági hatósága biztonsági vizsgálatot folytatott le. Az ellenőrzés során részletesen megvizsgálták a biztonsági vizsgálati jelentésnek a radioaktív szennyezőanyag-kibocsátással és a radioaktivitás szintjével kapcsolatos vonatkozásait.

- Egy kísérleti atomreaktor esetében a 2000-ben tett első ellenőrző látogatást újabb követte 2005-ben.

A nyomon követő ellenőrzés során mindkét esetben azt állapították meg, hogy az ajánlásokat megfelelően végrehajtották.

Egyetlen ellenőrzés vezetett (2002-ben) nagyobb mértékben nem megfelelő eredményre annak következtében, hogy alapvető jogszabályi hiányosságokat nem orvosoltak. Egy kísérleti atomreaktor jogszabályban adott engedély, illetve jogszabályban előírt ellenőrzés nélkül működött, ami ellentétes az alapvető biztonsági előírásokról szóló irányelvvel. Emiatt jogsértési eljárás indult.

2006 novemberében nyomon követő ellenőrzést hajtottak végre. Bár jelentős lépéseket tettek a hiányosságok pótlására, bizonyos problémákat az ellenőrzésig sem sikerült megfelelően megoldani; az engedélyezési eljárást – beleértve a gáz és folyékony halmazállapotú radioaktív szennyező anyagok kibocsátására vonatkozó engedély megadását – végül 2007 augusztusában fejezték be.

4. KILÁTÁSOK

4.1. Az ellenőrzési program

Egy jól felépített és hiteles ellenőrzési programnak a következő követelményeknek kell megfelelnie:

- valamennyi jelentősebb nukleáris létesítmény elfogadható gyakoriságú ellenőrzése;

- reprezentatív összefoglaló nyújtása a helyzetről, a más típusú létesítményekre történő kitekintéssel;

- a helyzet figyelemmel kísérésének lehetővé tétele, a nem nukleáris létesítmények természetes radioaktívanyag-kibocsátására, valamint a kórházakra és kutatóközpontokra történő kitekintéssel;

- reprezentatív helyzetkép nyújtása a radioaktív szennyező anyagot kibocsátó létesítményektől távol eső területeken meglévő radioaktivitásra vonatkozó intézkedésekről

- a tagállamok megfigyelő és vizsgálati tevékenységének rendszeres ellenőrzése.

Jelenleg évente 5-7 ellenőrzést hajtanak végre, vagyis tagállamonként ötévente egyet. Ez hiteles és megbízható ellenőrzési program kidolgozását teszi lehetővé, amely kiterjed a legreprezentatívabb létesítményekre. A jelentős létesítmények ellenőrzésének gyakoriságát növelni kell. A jelenlegi erőforrások felhasználásával legfeljebb mintegy tíz ellenőrzés tervezhető évente. Lényeges azonban, hogy a program megfelelően rugalmas legyen ahhoz, hogy eseti megkeresések alapján is történhessen intézkedés, illetve hogy a Bizottság különleges helyzetekben is gyakorolhassa betekintési jogát.

4.2. A biztonság ellenőrzésére vonatkozó tevékenységtől való különbözőség

A Bizottság az Euratom-Szerződés II. címének VII. fejezete alapján is ellenőrizheti a nukleáris létesítményeket. Ezek az ellenőrzések különböznek a 35. cikk alapján folytatottaktól: a nukleáris anyagok biztonságára (Euratom-biztosítékok) vonatkoznak, amelyekkel kapcsolatosan a 2005. február 8-i 302/2005/Euratom bizottsági rendelet fogalmaz meg külön követelményeket.

A két különböző típusú ellenőrzésnek nem csak a tárgya eltérő; azért sem erősíthetik egymást, mert a nukleáris ipari szereplők közvetlen felelelősséggel tartoznak a Bizottságnak, illetve a biztonsági ellenőrök közvetlenül hozzáférnek a nukleáris anyagokhoz és létesítményekhez. Az Euratom-Szerződés 35. cikkének (2) bekezdése szerinti ellenőrzések arra vonatkoznak, hogy a tagállami hatóságok hogyan teljesítik az ezen cikk (1) bekezdésében meghatározott feladataikat. A Bizottságnak sem a létesítményekhez, sem a megfigyelő állomásokhoz nincs közvetlen hozzáférése.

4.3. A végrehajtás előmozdításának egyéb eszközei

A radioaktivitás szintjéről a 36. cikk alapján történő tájékoztatásról szóló (2000/473/Euratom) bizottsági ajánlás elfogadása további iránymutatások kiindulópontja volt. A Bizottság 2003. december 18-án ajánlást fogadott el a nukleáris intézmények radioaktív kibocsátásának figyeléséről és az arról való jelentéstételről[8]. A további ilyen típusú intézkedések könnyebbé fogják tenni az ellenőrzések egyértelmű módszertanának, valamint a 35. cikk (1) bekezdésében előírt általános követelményeknek való megfelelés átlátható ismérveinek kifejlesztését.

Az Euratom-Szerződés 31. cikke szerinti szakértőcsoport iránymutatást fogadott el az alapvető biztonsági előírásokról szóló irányelv 45. cikkének végrehajtásáról annak érdekében, hogy a lakosság kitettségét valósághűen lehessen értékelni. Ez lesz az alapja a lakosság referenciacsoportjaira jutó dózisok értékelése céljából a nukleáris létesítmények közelében végrehajtott ellenőrzési programok megfelelősége értékelésének. Ezt az iránymutatást beépítik a Bizottságnak az új biztonsági előírásokat megállapító irányelvről szóló javaslatába.

Ezek az intézkedések jelentősen megerősítik a 35. cikk szerinti ellenőrzések hatékonyságát és hitelességét.

5. KÖVETKEZTETÉS

Ezen közlemény bemutatja az eddig – főként az utóbbi években – lefolytatott ellenőrzések jelentősebb eredményeit.

A Bizottság teljes mértékben eleget tett az Euratom-Szerződés 35. cikkéből fakadó feladatainak, biztosítva ezzel a levegő, a víz és talaj radioaktivitásának – a jogszabályi előírásokkal és az Euratom-Szerződés 36–37. cikke végrehajtásával összefüggő – megfelelő figyelését és ellenőrzését.

MELLÉKLET

AZ EURATOM-SZERZŐDÉS 35. CIKKE SZERINTI ELLENŐRZÉSEK

Ellenőrzések 1990 és 2007 között

Az 1. táblázat tartalmazza az eddig lefolytatott ellenőrzések felsorolását. Az 1. ábra grafikai áttekintést ad a lefolytatott ellenőrzések számáról évenkénti bontásban.

Az ellenőrzések általános tárgya kapcsán megjegyzendő, hogy azok olyan területekre vonatkoznak, amelyek tekintetében a radioaktivitás szintjét figyelemmel kísérik; a terület ellenőrzése pedig kiterjed az ott működő radioaktív anyagot kibocsátó fő létesítményekre.

Az eddig lefolytatott elenőrzések tervezésekor elsődleges szempont volt, hogy reprezentatív képet kapjanak a tagállamok radioaktivitás-megfigyelésre vonatkozó elképzeléseiről. Kevés olyan ellenőrzésre került sor, amelynek lefolytatását más tagállam kezdeményezte, vagy amely meghatározott létesítményekkel szemben kifejezett aggodalmak miatt indult.

Az ellenőrzések a következőképpen oszlanak meg a tagállamok között: Franciaországban (beleértve Francia Polinéziát) 6, az Egyesült Királyságban 6, Olaszországban 3, Finnországban, Németországban, Görögországban, Írországban, Luxemburgban, Spanyolországban és Portugáliában 2, Ausztriában, Belgiumban, Dániában, Hollandiában és Svédországban, valamint Bulgária kivételével (ahol 2007 őszén várható ellenőrzés) valamennyi új tagállamban 1.

Az ellenőrzött létesítmények közül 3 újrafeldolgozó üzem (két kapcsolódó hulladéktárolóval), 20 atomerőmű (amelyből 3 már nem üzemel), 5 kutatóintézet, 2 természetben előforduló radioaktív anyaggal dolgozó létesítmény (NORM-létesítmény), 1 uránbánya és 7 kórház 4 tagállamból. Több olyan tagállamban is volt ellenőrző látogatás, amelynek területén nincs nukleáris létesítmény, de széleskörű megfigyelő programot működtet, valamint a tagállamok többségében – meghatározott létesítmény ellenőrzése keretében – részben ellenőrizték a területükön meglévő radioaktivitást figyelő tagállami rendszereket is.

Egy más ország határához közeli atomerőmű esetében az ellenőrzést kiterjesztették az érintett területen hatályban lévő megfigyelési előírásokra.

Az a tény, hogy az ellenőrzési program a nukleáris létesítményekre összpontosított, nem jelenti, hogy ezek radioaktív kibocsátásának jelentősebb a hatása. Ellenőrzésekre NORM-létesítményekben – mint például foszfátüzem, kobaltbánya – is sor került. Négy tagállamban több kórház nukleáris gyógyászati osztályát szintén ellenőrizték. Ennek során fokozott figyelmet fordítottak a radioaktív szennyezőanyag-kibocsátásra, különösen a felügyeleti berendezésekre és a kórházak felügyeleti szemléletére.

1. táblázat : Az 1990 és 2007. május között folytatott ellenőrzések

ORSZÁG | LÉTESÍTMÉNY | IDŐPONT |

1. Németország | Philipsburg: atomerőmű | 1990. 10. 10–12. |

2. Luxemburg | nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 1991. 03. 12. |

3. Egyesült Királyság | Dounrey (telephely) | 1993. 05. 10–14. |

4. Hollandia | Borssele: atomerőmű; Bilthoven: RIVM Intézet | 1993. 09. 27–29. 1993. 09. 30–10. 01. |

5. Egyesült Királyság | Sellafield: nukleáris fűtőanyag-újrafeldolgozó üzem, driggi tároló | 1993. 12. 06–10. |

6. Franciaország | Belleville-sur-Loire: atomerőmű[9] | 1994. 02. 14–17. |

7. Dánia | Rrisø: kutatóreaktor és laboratórium | 1994. 08. 22–24. |

8. Spanyolország | Vandellos II: atomerőmű | 1994. 11. 07–10. |

9. Olaszország | Caorso: atomerőmű | 1995. 03. 22–24. |

10. Franciaország | Francia Polinézia (Mururoa) | 1995. 09. 01–10. 06. |

11. Belgium | Tihange: atomerőmű | 1996. 06. 10–14. |

12. Franciaország | La Hague: nukleáris fűtőanyag-újrafeldolgozó üzem, Centre de stockage de la Manche (tároló) | 1996. 07. 22–26. |

13. Írország | nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 1996. 09. 10–13. |

14. Svédország | Barsebäck: atomerőmű | 1997. 05. 26–30. |

15. Finnország | Olkiluoto: atomerőmű | 1998. 08. 31–09. 04. |

16. Egyesült Királyság | Dounrey (telephely) | 1999. 03. 15–18. |

17. Németország | Krümmel: atomerőmű | 1999. 09. 13–17. |

18. Franciaország / Belgium | Chooz: atomerőmű | 1999. 11. 22–26. |

19. Görögország | Athén: Democritos kutatóreaktor; nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2000. 05. 23–25. |

20. Egyesült Királyság | Dungeness: A és B atomerőmű | 2000. 11. 6–11. |

21. Ausztria | Seibersdorf: kutatóreaktor; Bécs: kórház (AKH) | 2001. 06. 25–29. |

22. Portugália | Sacavém (Lisszabon): kutatóreaktor; nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2002. 05. 14–17. |

23. Franciaország | Belleville-sur-Loire: atomerőmű | 2003. 09. 17–21. |

24. Egyesült Királyság | Sellafield: nukleáris fűtőanyag-újrafeldolgozó üzem | 2004. 03. 8–12. |

25. Spanyolország | Trillo: atomerőmű; nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2004. 06. 27 –07. 02. |

26. Egyesült Királyság | Dounrey (telephely); nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2004. 09. 28–30. |

27. Magyarország | Paks: atomerőmű; nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2004. 11. 08–12. |

28. Litvánia | Ignalina: atomerőmű; nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2005. 02. 21–25. |

29. Cseh Köztársaság | Temelín: atomerőmű; nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2005. 03. 14–18[10]. |

30. Szlovákia | nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2005. 04. 10–15. |

31. Görögország | Athén: Democritos kutatóreaktor; nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2005. 09. 12–16. |

32. Észtország | Sillamäe, Paldiski; nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2005. 09. 19–23. |

33. Franciaország | La Hague: nukleáris fűtőanyag-újrafeldolgozó üzem; nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2005. 10. 10–14. |

34. Lettország | Salaspils: kutatóreaktor; Baldone: tároló; nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2006. 03. 21–24. |

35. Málta | nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2006. 04. 25–27. |

36. Ciprus | nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer; műtrágyaüzem (foszforgipsz) – NORM-üzem | 2006. 05. 08–12. |

37. Olaszország | Caorso: atomerőmű (üzemen kívül); nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2006. 05. 15–19. |

38. Olaszország | Latina: atomerőmű (üzemen kívül); nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2006. 05. 15–19. |

39. Szlovénia | Krško: atomerőmű; nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2006. 06. 12–16. |

40. Lengyelország | nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer; Piast: kobaltbánya (NORM-üzem) | 2006. 11. 13–17. |

41. Portugália | Sacavémi kutatóreaktor (Lisszabon): jogi szabályozás; nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer; uránbánya | 2006. 11. 22–24. |

42. Luxemburg | nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer; több kórház (nukleáris gyógyászati osztály) | 2007. 03. 05–08. |

43. Finnország | nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2007. 03. 20–23. |

44. Írország | nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer; kórház (nukleáris gyógyászati osztály) | 2007. 05. 01–04. |

45. Románia | Cernavoda: atomerőmű; nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2007. 06. 04–08. |

46. Németország | Szászország: üzemen kívüli uránbányászati terület | 2007. 08. 27–31. |

47. Spanyolország | Cofrentes: atomerőmű; nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2007. 10. 22–26. |

48. Bulgária | Kozloduj: atomerőmű; nemzeti radioaktivitás-figyelő rendszer | 2007. 11. 26–30. |

1. ábra: Az 1990 és 2007. június között folytatott ellenőrzések

[pic]

[1] A munkavállalók és a lakosság egészségének az ionizáló sugárzásból származó veszélyekkel szembeni védelmét szolgáló alapvető biztonsági előírások megállapításáról szóló, 1996. május 13-i 96/29/Euratom tanácsi irányelv – HL L 159., 1996.6.29., 1. o.

[2] Az Euratom-Szerződés 37. cikkének alkalmazásáról szóló, 1999. december 6-i 99/829/Euratom bizottsági ajánlás – HL L 324., 1999.12.16., 23. o.

[3] Jelentés az Euratom-Szerződés 37. cikkének alkalmazásáról, 1994 július–2003 december, COM (2005)85 végleges, 2005.3.14.

[4] Az Euratom-Szerződés 36. cikkének a környezeti radioaktivitás szintjének a lakosság egészét érő sugárterhelés meghatározása érdekében történő figyelemmel kísérésére vonatkozó alkalmazásáról szóló, 2000. június 8-i 2000/473/Euratom bizottsági ajánlás – HL L 191., 2000.7.27., 37. o.

[5] A lakosságnak a radonnal szennyezett ivóvíznek való kitettsége elleni védelméről szóló, 2001. december 20-i 2001/928/Euratom bizottsági ajánlás – HL L 344., 2001.12.28., 85. o.

[6] A lakosságnak a természetben előforduló bizonyos élelmiszereknek a csernobili atomerőműben bekövetkezett balesetből származó radioaktív céziummal való folyamatos szennyeződéséből fakadó sugárterheléssel kapcsolatos védelméről és tájékoztatásáról szóló, 2003. április 14-i 2003/274/Euratom bizottsági ajánlás – HL L 99., 2003.4.17., 55. o.

[7] A Bizottság közleménye: A környezeti radioaktivitást figyelő létesítményeknek az Euratom-Szerződés 35. cikke értelmében történő ellenőrzése – A tagállamokban történő ellenőrző látogatásokra vonatkozó gyakorlati rendelkezések; HL C 155., 2006.7.4., 2. o.

[8] Az atomreaktorokból és normális üzemeltetésű újrahasznosító üzemekből a környezetbe jutó gáz és folyékony halmazállapotú radioaktív kibocsátásokra vonatkozó egységesített tájékoztatásról szóló, 2003. december 18-i bizottsági ajánlás, HL L 2., 2004.1.6., 36. o.

[9] Az ellenőrzés során nem készült jóváhagyott technikai jelentés.

[10] Először 2004. 06. 9-én került sor ellenőrzésre korlátozott körben; eredményét beépítették az átfogó ellenőrzési jelentésbe.