A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK

Az 1233/2011/EU rendelet szerinti éves jelentés a Bizottság által az exporthitelekről folytatott tárgyalásokról

1. Bevezetés

A hivatalosan támogatott exporthitelek terén bizonyos iránymutatások alkalmazásáról, valamint a 2001/76/EK és a 2001/77/EK tanácsi határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. november 16-i 1233/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet I. melléklete előírja, hogy az Európai Bizottság „hatáskörének megfelelően éves jelentést készít az Európai Parlament számára a lefolytatott tárgyalásokról, amelyekre nézve a Bizottságnak tárgyalási felhatalmazása van a nemzetközi együttműködés különböző fórumain a hivatalosan támogatott exporthitelek területén globális szabványok létrehozására.”

Ez a jelentés a 2015 júliusától 2016 augusztusáig terjedő időszakot öleli fel.

2. Az exporthitelezést érintő fontosabb fejlemények a beszámolási időszak során

Az 1970-es évek vége óta a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet (OECD) exporthitel-bizottságai jelentették a legfontosabb fórumot az exporthitelezésre vonatkozó nemzetközi szabályokról folytatott tárgyalásokhoz. Az elmúlt évtizedekben az OECD hivatalosan támogatott exporthitelekről szóló megállapodása hatékonyan biztosította az egyenlő versenyfeltételeket a 9 résztvevő exporthitelezési programjai között. Az exporthitelezési ügyletekre vonatkozó általános szabályokon túl az OECD-megállapodás egyes iparágakra alkalmazandó egyedi finanszírozási szabályokról szóló, úgynevezett „ágazati megállapodásokat” is tartalmaz (a hajók, az atomerőművek, a polgári légi járművek, a megújuló energia, az éghajlatváltozás mérséklése és a vasúti infrastruktúra vonatkozásában). A megállapodás külön szabályokat tartalmaz a konkrét ügyletkategóriák (mint például a projektfinanszírozás) tekintetében is, valamint foglalkozik az exporthitelek és a kereskedelmi vonatkozású segélyek közötti komplementaritással is.

A korábbi jelentésekben említettek szerint az OECD-megállapodás általában véve nagyon sikeres történetének egyetlen gyenge pontja az, hogy néhány jelentős új, az exporthitelek terén az elmúlt években feltűnt piaci szereplőt (például Kínát) nem sikerült meggyőzni arról, hogy csatlakozzon a megállapodáshoz.

Ezért 2012-ben az USA és Kína magas szintű politikai kezdeményezése nyomán megalakult az exporthitelezéssel foglalkozó nemzetközi munkacsoport (a továbbiakban: IWG). Az IWG-nek 18 tagja van (köztük az OECD-megállapodás 9 résztvevője, valamint a legfontosabb új exporthitelezők, mint például Kína, Brazília, India és az Oroszországi Föderáció). Az IWG hivatalos célkitűzése, hogy az OECD-megállapodáshoz képest szélesebb körű megállapodás jöjjön létre az exporthitelezésre vonatkozó új nemzetközi szabályokról.

A korábbi évekhez hasonlóan ezért az Európai Bizottságnak két különböző szinten kellett képviselnie az Európai Uniót a nemzetközi exporthitel-tárgyalások során. Bár az IWG-folyamat egyértelműen hatalmas stratégiai lehetőségeket tartogat, időbe telik, amíg kézzelfogható eredmények születnek, így addig továbbra is rendkívül releváns marad az exporthitelezés tekintetében az OECD keretében végzett munka. Meggyőzően mutatja ezt az új, széntüzelésű villamosenergia-termelési projektekre vonatkozó exporthitelekről szóló ágazati megállapodás 2015. novemberi megkötése (a részleteket lásd alább). Jelentős értékként kell tekinteni az OECD által az évek során az exporthitelezési kérdésekben felhalmozott magas szintű szakértelemre és intézményi tudásállományra is.

3. Az exporthitelezéssel foglalkozó nemzetközi munkacsoport (IWG)