HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 242/24

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – A tejkvótarendszer 2015-ös megszűnését követő helyzet

(saját kezdeményezésű vélemény)

(2015/C 242/04)

Előadó: Padraig WALSHE

2014. július 10-én az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság úgy határozott, hogy eljárási szabályzata 29. cikkének (2) bekezdése értelmében saját kezdeményezésű véleményt dolgoz ki a következő tárgyban:

A tejkvótarendszer 2015-ös megszűnését követő helyzet (saját kezdeményezésű vélemény).

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Mezőgazdaság, vidékfejlesztés és környezetvédelem” szekció 2015. január 8-án elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2015. január 21-én és 22-én tartott 504. plenáris ülésén (a január 21-i ülésnapon) 219 szavazattal 1 ellenében, 14 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1. Az EGSZB úgy véli, hogy a tejkvótarendszer 2015. március 31-től való megszüntetése, amelyről 2008-ben döntöttek, alapvető változást jelent. Ennek az átfogó termelésirányítási rendszernek az 1984. április 1-jei bevezetése óta az idők folyamán egyre nyilvánvalóbbá vált, hogy a tejárakat és a mezőgazdasági termelők jövedelmét nem sikerült elég hatékonyan támogatni és stabilizálni, valamint az EU-ban csökkent a tejtermelés, míg világszerte jelentősen megnövekedett.

1.2. Az EGSZB amellett foglal állást, hogy a tejágazatra vonatkozó uniós politikának a tejkvóta-szabályozás megszűnését követően, tehát 2015 után nemcsak a növekedést és a terjeszkedést kell lehetővé tennie, hanem meg kell akadályoznia a tejtermelés feladását, és támogatást kell nyújtania a kisebb gazdálkodóknak, különösen a hátrányos helyzetű területeken és a hegyvidéki régiókban. Lehetővé kell tennie, hogy az uniós gazdák és végső soron az uniós gazdaság hasznot húzhasson a világszerte növekvő tejpiacból, ugyanakkor el kell ismernie és támogatnia kell a számos európai régióban megtalálható kisméretű, hátrányos helyzetű tejgazdaságok egyformán értékes gazdasági és társadalmi hozzájárulását.

1.3. Az EGSZB meggyőződése szerint mindezt a 2014–2020 időszakra vonatkozó KAP II. pillérében foglalt rendelkezések és a tejágazati jogszabálycsomag teljes körű alkalmazása révén kell elérni, annak biztosítása érdekében, hogy a tejtermelő családi gazdaságok az EU egész területén fennmaradhassanak. Ösztönözni kell a termelői szervezetekben való részvételt, amelyek segíthetik a gazdálkodókat az ellátási láncban elfoglalt helyük erősítésében, valamint az olyan, ismeretek átadására szolgáló intézkedéseket, amelyek célja, hogy segítsék a gazdálkodókat technológiai és gazdasági hatékonyságuk fejlesztésében.

1.4. Az EGSZB becslése szerint azonban a pillérhez tartozó költségvetési keretek és intézkedések vagy a most a 2014–2020-as KAP részét képező tejágazati csomag intézkedései biztosan nem lesznek elegendőek a veszélyeztetett tejtermelők védelméhez akár a hátrányos helyzetű vagy hegyvidéki régiókban, akár azokon kívül. Kiegészítő intézkedésekre lehet szükség annak biztosításához, hogy ezek a gazdák elfogadható jövedelemhez jussanak és méltányosan részesüljenek a piaci nyereségből. Tanácsadó szolgáltatásokat is biztosítani kell számukra a termelés hatékonyságával, a diverzifikációval és a reorientációval kapcsolatban, hogy a legjobb döntéseket hozhassák meg a saját és az utódiak jövőjére nézve, szem előtt tartva a hátrányos helyzetben levő üzemek bevételgeneráló kapacitását illető korlátokat.

1.5. Ugyanilyen fontosnak tartja az EGSZB annak biztosítását is, hogy a kereskedelmi célú és egymással versenyző tejtermelők minden területen, köztük a kivitelre szánt fenntartható és versenyképes tejtermelésre alkalmasabb területeken is, növelhessék vállalkozásaikat, hogy választ tudjanak adni a gyorsan növekvő globális keresletre, és ezáltal több munkahelyet és nagyobb jövedelmet generáljanak az EU vidéki területeinek gazdasága számára. A legnagyobb kihívás azonban az lesz e gazdák számára, hogy a tejágazat nyersanyagárai (és így a termelői árak) és az inputköltségek volatilitásához kapcsolódva jelentős ingadozások tapasztalhatók a jövedelmükben. Alapvetően fontos, hogy az EU lehetőséget adjon arra, hogy a tagállamok és az ágazat adóügyi megoldásokat és a gazdák számára könnyen hozzáférhető egyszerű fedezeti eszközöket dolgozzon ki, mint például megszabott haszonkulcsot alkalmazó szerződéseket.

1.6. Az EGSZB nyomatékosan követeli, hogy dolgozzák át és folyamatosan felügyeljék az új KAP „biztonsági hálóra” vonatkozó, nem megfelelő szintű rendelkezéseit annak biztosítása érdekében, hogy szorosabban kapcsolódjanak a tényleges termelési költségekhez.

1.6.1. Emellett továbbra is támogatni kell a tejtermékek népszerűsítését mind a hazai, uniós piacokon, mind az uniós kivitelt illetően. Az EU-nak támogatnia kell új piacok azonosítását és fejlesztését, és biztosítania kell, hogy a nemzetközi kereskedelmi megállapodások kiegyensúlyozottak legyenek és igazságos hozzáférést nyújtsanak az uniós exportőrök számára.

1.6.2. A hazai piacon az EU-nak támogatnia kell a tejfogyasztás egészségügyi hasznainak népszerűsítését, melyeket a legújabb tudományos kutatások is megerősítettek.

1.6.3. Az EU-nak meg kell erősítenie a kiskereskedelemre vonatkozó szabályozását is, hogy ellenőrzés alatt tarthassa a kereskedők nyerészkedését és hozzájáruljon ahhoz, hogy a gazdálkodónak megtérülhessenek a költségeik.

1.7. Végül pedig el kell ismerni és támogatni kell a szövetkezeteknek a tejágazatban betöltött kulcsfontosságú szerepét. A szövetkezetek vezető szerepet töltenek be a világ tejiparában: a Rabobank 2014. júliusi felmérése (1) szerint a világ tejipari cégeinek listáján az első tíz között négy szövetkezet található. A szövetkezetek jóval erősebb szerepet tölthetnek be a tejtermelőknek a piac változékonyságával szembeni támogatása terén, mint a magánszférabeli tejfelvásárlók/tejfeldolgozók, mivel a beszállítóik általában egyben a résztulajdonosaik is. Ezenkívül sokkal fenntarthatóbb hosszú távú kötelezettségeket tudnak vállalni a gazdálkodó tagjaiktól, megfelelő áron való tejfelvásárlásra.

2. Háttér – a múltbéli tapasztalatok tanulságai

2.1. A tej árának uniós átlaga 2014. szeptemberben 37,47 c/kg volt (forrás: az LTO áttekintése a tejárakról) (2), amely 8,2 %-kal alacsonyabb a 2014. februári, ugyanezen forrás által jelentett átlagos árnál.

2.2. A tavasz végéig az erős globális kereslet erős árakhoz vezetett. Ezután azonban árkorrekció kezdődött meg, amikor a nagy exportőrök körében tapasztalható termelésnövekedés (évi + 4,3 % a 2014. január–szeptemberi időszakra) meghaladta a főként a feltörekvő piacoktól érkező kereslet egészséges növekedését (évi + 2–2,5 %). Nemrég az előző hónapokban túl sokat vásárló Kína ideiglenes kilépése a piacról, valamint az uniós tejipari kivitel orosz bojkottja – Oroszországba irányul az EU tejipari kivitelének 33 %-a – további hatást gyakorolt a nyersanyag- és ezáltal a termelői árakra 2014 második felében.

2.2.1. Mivel 2014 végén gyorsan esik a tej ára, az uniós tejtermelő gazdák érthetően aggodalmaskodnak ennek a megélhetésükre gyakorolt hatása miatt a következő néhány hónapban, amikor az EU megszünteti a kvótarendszert, a világ más részein pedig továbbra is növekszik a termelés, legalábbis rövid távon. Jogosan kérdőjelezik meg azt is, hogy az EU kész-e és képes-e nekik segíteni a jövőbeli válságok által elkerülhetetlenül okozott alacsony tejárak és bevételek kezelésében.

2.3. A tej és a tejtermékek nyersanyagárával kapcsolatos közép- és hosszú távú kilátások továbbra is igen kedvezőek a világpiacon és a belföldi piacokon is. A globális kereslet dinamikus marad, különösen a feltörekvő gazdaságokban, és ennek jó alapjául szolgálnak a szilárd demográfiai tendenciák. A hagyományos, kiváló minőségű kézműves termékek iránt, amelyek közül sokat tejből állítanak elő a hátrányos helyzetű területeken, sérülékeny gazdaságokban, egyre nő a kereslet, még a fejlett európai belföldi piacokon is. Az innovatív tejtermékek, pl. a savóalapú sporttáplálkozási, orvosi élelmiszerek és gyermektápszerek, valamint egyéb tejtermékek mind a hazai, mind a nemzetközi piacokon gyorsan növekvő, nagy értéket képviselő termékkategóriák.

2.4. A kvóták megszüntetését követően a termelés növekedése várható, különösen azokban a tagállamokban, amelyekben ezt jelenleg akadályozzák a kvóták, mint például Írország, Németország, Hollandia, Dánia, Ausztria és Lengyelország, valamint Franciaország.

2.5. Ugyanakkor továbbra is kétségek állnak fenn azzal kapcsolatban, hogy az uniós szabályozási keret meg tud-e birkózni a szélsőséges piaci volatilitás eseteivel vagy egy válsághelyzettel, különösen arra tekintettel, ha segítenie kell a gazdáknak az ingadozó árrések és jövedelmek közepette, valamint a tejtermelés EU-szerte kiegyensúlyozott fejlődésének biztosítását tekintve.

2.6. Az orosz bojkott és annak az uniós tejipari nyersanyagok valamennyi piacára tovagyűrűző hatása jelentette az EU új válságkezelő rendszerének első tesztjét, és mivel a sajt magántárolásához nyújtott támogatás újbóli megnyitása (még annak hirtelen lezárását megelőzően) és a vaj és a sovány tejpor magántárolási támogatása, valamint az intervenciós felvásárlás időszakának kiterjesztése és a népszerűsítésre fordított kiadások növelése is korlátozott hatásokkal járt a piacokra, egyértelmű, hogy ezek a kétségek megalapozottak. További intézkedéseket kell kidolgozni a piaci válsághelyzetek kezelésére, de elsősorban az EU-nak készen kell állnia azok gyors és határozott megvalósítására.

2.6.1. A 2008–2009-es pénzügyi összeomláshoz kapcsolódóan a tejtermékek iránti kereslet és az árak jelentős visszaesésére való reagálással szerzett uniós tapasztalatok lehetőséget nyújtottak a tanulásra. Akkor az Európai Bizottság lassú reakciója miatt 2009-ben a vaj esetében hat, a sovány tejpor esetében nyolc hónap intervenciós felvásárlásra volt szükség ahhoz, hogy a piaci árak az intervenciós felvásárlási ár fölé kezdjenek emelkedni. A vaj magántárolásra való befogadása az év legnagyobb részében (márciustól decemberig), majd 2010-ben is folytatódott, és csak 2010. augusztusban fejeződött be. 2009-ben összesen 370 millió eurót fordítottak a piacok támogatására szolgáló valamennyi intervenciós intézkedésre, ebből 181 millió eurót az export-visszatérítésekre. 2010-ben összesen 529 millió eurót fordítottak a piacok támogatására szolgáló valamennyi intervenciós intézkedésre, ebből 186 millió eurót az export-visszatérítésekre. Az Európai Bizottság 2010-ben 31 millió eurót nyert a sovány tejpor és a vaj intervenciós készletének értékesítése révén, 2011-ben pedig további 73 millió eurót a sovány tejpor értékesítésével. A készleten lévő termékek jelentős mennyiségét a rászoruló személyeket támogató program keretében is felhasználták, amelyhez egyébként az uniós költségvetésből származó pénzügyi hozzájárulás lett volna szükséges (3).

2.6.2. Ezenkívül 2009–2010-ben az Európai Parlament 300 millió eurót szavazott meg az uniós tejtermelők közvetlen kifizetésére. Ez (az írországi elosztási módszer alapján) gazdánként valamivel kevesebb mint 600 euro, és jelentős késedelemmel 2010 elején került kifizetésre, akkor, amikor az árak már kezdtek újra visszaállni. Nem egyértelmű, hogy mennyibe került ennek az intézkedésnek az alkalmazása. Ebből a tapasztalatból azt vonhatjuk le tanulságul, hogy az ilyen közvetlen kifizetések keveset tesznek a piaci trendek megfordításához, és az egyes gazdálkodókra jutó kis kifizetések a végén hatalmas összeget tesznek ki.

2.6.3. A 2009. évi tejipari válság idején a termelési költségek jelentősen alacsonyabbak voltak, mint most. Írországban a termelési költségek literenként 19 centet tettek ki, ez 2014-re 25,6c/l-re növekedett. A sovány tejpor és vaj jelenlegi szintű intervenciós felvásárlási ára által képviselt intervenciós „védőháló” körülbelül 20c/l termelői árral egyenértékű, következésképpen teljesen elvesztette minden jelentőségét a gazdák termelési költségeit illetően.

2.7. Voltak ötletek arra vonatkozóan, hogyan lehet az EU-nak eszközöket adni a fenntartható tejtermelés biztosítására válsághelyzetekben, valamint jobban kezelni a hátrányos helyzetű régiókban a tejtermelésre gyakorolt káros következményeket. Fontos, hogy a javasolt intézkedések megfeleljenek a célnak, és összhangban legyenek az európai tejpiaccal, ahol a tejtermékek árait jelenleg még a nem exportáló országokban is jelentősen befolyásolják a globális tendenciák. Ezen a tényen az uniós tejtermelés egyoldalú irányításának bármely, akár önkéntes formája sem változtat.

3. A tejtermékek piacának kilátásai 2015 után

3.1. Az ENSZ globális demográfiai és társadalmi-gazdasági előrejelzései azt mutatják, hogy a világ népessége a jelenlegi 7 milliárdról 2030-ra 8,4 milliárdra, 2050-re pedig 9,6 milliárdra növekszik. (4) E növekedés legnagyobb részére, ha nem egészére, várhatóan a feltörekvő országokban kerül sor, a „középosztály” ennek megfelelő növekedése kíséretében. Egy 2012-es dokumentumban a HSCB Global elemzői (5) arra a következtetésre jutnak, hogy 2050-re a népesség legalább közepes szintű jövedelemmel rendelkező része 2,6 milliárd főt tesz ki – ami több mint egyharmada a világ jelenlegi népességének. Ez a csoport nemcsak nagyobb számú lesz, hanem nagyobb jólétben is él majd, ambiciózus fogyasztási szokásokkal. Egyre inkább arra törekszenek, hogy fehérjebevitelüket növényi helyett állati eredetű formában biztosítsák.

3.2. Ennek keretében a tejtermékek különösen fontos helyet foglalnak el, mivel a kormányok és az emberek is általában egészséges és kívánatos hozzájárulásnak tartják őket a lakosság étkezéséhez, amit gyakran a hivatalos politika is támogat (pl. iskolatej-rendszer Kínában).

3.3. Az OECD és a FAO legfrissebb mezőgazdasági előretekintő jelentésükben (6) azt jósolják, hogy a tejtermékek iránti globális kereslet évente mintegy 2 %-kal nő majd 2023-ig, különösen a sovány tejpor, a savó és a sajt esetében, míg a kissé gyengébben teljesítő vaj esetében körülbelül 1 %-kal. A Tetra Pak nemzetközi tejipari csomagoló vállalat 2014. októberben közzétett 7. Dairy Index című dokumentumában úgy becsülte, hogy erre az időszakra a kereslet éves növekedése 3,6 %-os lesz. Ők és más szakértők – például a GIRA, az IFCN, a CNIEL (7) stb. – kijelentették, hogy a termelés növekedése hosszú távon alig tud majd lépést tartani a kereslet növekedésével, mivel viszonylag kevés olyan régió van, amely a leginkább alkalmas a környezeti szempontból fenntartható és gazdaságilag versenyképes termelésre – és ezek közül néhány az EU-ban, különösen annak északi és nyugati szélén található.

4. Az árrések volatilitása – a legfőbb kihívás a tejtermelők számára

4.1. Míg általánosságban szemlélve rendkívül kedvezőek a kilátások, a kereslet és kínálat közötti esetenkénti egyensúlyhiány – mint amilyet jelenleg tapasztalunk – ideiglenesen nyomást fog gyakorolni az árakra és így a gazdaságok jövedelmére. A gabona és más élelmiszerek hasonlóan ingadozó globális tendenciái tovább erősítik ezt. Ezek az események a mögöttük rejlő demográfiai tendenciák fényében valószínűleg rövid ideig fognak tartani, de új túlélési stratégiák hiányában igen ártalmasak lehetnek.

4.2. A tejárak és ezért a jövedelmek volatilitása minden európai tejtermelő számára viszonylag új tapasztalat, mely azt követően jelent meg, hogy 2005 és 2007 között, az előző KAP-reform kezdetén lényegében megszüntették a piaci támogatásokat és csökkentették az importvámokat.

4.3. Míg a piactámogatásnak a mezőgazdasági termelőknek nyújtott közvetlen kifizetésekkel való felváltása bizonyos mértékben segíteni fog a gazdáknak ingadozó bevételeik kezelésében, a kifizetések újraelosztásának szintje és a piaci alapú jövedelmek szélsőséges ingadozása további stratégiákat tesz szükségessé.

5. A termelés irányítása – egy csekély hatékonyságú stratégia

5.1. A GATT (ma WTO) uruguayi fordulója, amely 1986-tól 1994-ig tartott, volt az első alkalom, hogy a mezőgazdaságot bevonták a nemzetközi kereskedelmi megállapodásokba. Ez alapvető változásokat eredményezett az uniós politika terén. A behozatali lehetőségek növekedtek a vámtarifák általános csökkentése és a vámmentes behozatali vámkontingensek révén. Az új GATT megállapodással kezdődött a támogatások eltolódása a piacról a gazdáknak nyújtott közvetlen kifizetések felé, amelyeket később egyre inkább elválasztottak a termelési tevékenységtől. Az európai tejkvótarendszert, amelyet csak két évvel ezt megelőzően vezettek be, ez nem érintette, és számos alkalommal meghosszabbították azt.

5.2. 2003-ban az akkori KAP félidős felülvizsgálata során az EU tagállamai megállapodtak abban, hogy 2015. március 31-től megszüntetik a kvótarendszert. A döntés meghozatala után 2008-ban további „soft landing” intézkedésekre került sor a kvóták fokozatos megszüntetésének megkönnyítése érdekében. Erre a politikai irányváltoztatásra, amely egyértelműen eltávolodást jelent a termelés korlátozásától vagy irányításától, egy olyan időszakban kerül sor, amikor a globális piacok gyorsan növekednek. Ezért ésszerűnek tűnik, hogy az európai tejtermelők és az európai tejipar – és végső soron az EU gazdasága – lehetőséget kapjon e piacok kiszolgálására, hogy visszanyerjenek valamennyit a kvóták stagnálásának 30 éve folyamán elvesztett óriási piaci részesedésből.

5.3. Mivel azonban az áraknak az előző KAP végrehajtását követő újbóli ingadozása 2009-ben jelentős válságot okozott a tejipari bevételek terén, a termelés korlátozásának hasznáról újra viták indultak, és az elmúlt néhány évben különböző brüsszeli körökben különféle, a termelés irányításán alapuló javaslatokat vitattak meg.

5.4. Az egyik ilyen példa a „Dantin-javaslat”, melyet az EP 2013 nyarán fogadott el a 2014–2020-ra vonatkozó KAP tárgyalásainak során. A javaslat szerint piaci zavarok esetén a gazdákat arra lehetne ösztönözni, hogy önkéntesen csökkentsék a termelést („kivásárlás”), míg azokat, akik növelik a termelést, szankcionálni lehetne. Ezt a javaslatot az Európai Tejtermékszövetség (EDA) megbízásából dr. Michael Keane és dr. Declan O’Connor vizsgálta meg (8).

5.5. Ezenkívül az Ernst and Young szakértőinek csoportja az Európai Bizottság megbízásából megvizsgálta a tejágazatra vonatkozó jövőbeli politika lehetőségeit „Piaci egyensúly és versenyképesség”, valamint „Fenntartható tejtermelés és annak területi vetülete” címmel (9).

5.6. A két tanulmány kiemelte, hogy a termelésirányítás/kvóták fenntartása már nem hatékony a tejárak és a jövedelmek fenntartásához és stabilizálásához. Mindkét tanulmány rámutatott arra is, hogy a javasolt „kivásárlás” vagy más hasonló termelésirányítási intézkedések nehezen lennének megvalósíthatók az egész EU területén, mivel az az árszint, amely jövedelmi válságot tud okozni, országonként különböző; ezenkívül nem is lenne hatékony, mivel igen lassan mutatkozna meg a hatása; továbbá drága lenne, mivel a termelőknek magas szintű kompenzációra lenne szüksége ahhoz, hogy önkéntesen csökkentsék a termelést. Dr. Keane és dr. O’Connor hangsúlyozza azt is, hogy amennyiben ezt megvalósítanák, az számos előre látható és nem szándékos kedvezőtlen következménnyel járna a tejtermékpiacok normális működésére nézve, és majdnem lehetetlenné tenné a beruházásokat és a tervezést termelői és feldolgozói szinten.

5.7. Legfőképpen pedig dr. Keane és dr. O’Connor tanulmánya nyomatékosan hangsúlyozza, hogy a javasolt intézkedés csak abban az esetben lehet hatékony, ha zárt gazdaságban működik, vagy ha ezt a politikát valamennyi jelentős nemzetközi beszállító együttesen, nyitott gazdaság keretében bevezeti. Ha a javaslatnak megfelelően egyoldalúan vezetik be ezt a politikát, akkor annak legfőbb nyertesei nemzetközi versenytársaink lennének, míg az uniós tejtermelők veszítenének versenyképességükből, de tejáraikon továbbra is éreznék az egyesült államokbeli és új-zélandi versenytársaink termeléssel kapcsolatban hozott döntéseinek hatásait.

5.8. Míg az EU-t a kvóták korlátozták, a világ tejtermelése exponenciálisan nőtt – csak az elmúlt 10 évben 22 %-kal. Ugyanebben az időszakban versenytársaink, különösen Új-Zéland és az USA, mindkettő nagy exportőr, jelentősen növelték termelésüket, míg az uniós termelés csökkent – a kvóta jelentette korlátozások pedig nem védték meg az uniós tejtermelőket a 2007–2009-es időszak nagyobb ársokkjaitól.

5.9. Ezenkívül abból kell kiindulni, hogy ezeknek az országoknak a kivitel növelésére irányuló stratégiái, melyek Új-Zélandon és különösen az USA-ban igen jól ismert beruházási terveken alapulnak, 2015 után is folytatódni fognak. Ha az EU nem száll be a játékba, jelentős globális kiviteli lehetőségekből szorulhatunk ki, ami óriási költségekkel jár az uniós tejtermelők számára, de általánosabban szemlélve a munkalehetőségeket és az EU vidéki gazdaságának jövedelmét illetően is.

6. Kockázatkezelési eszközök és jobb „biztonsági háló”

6.1. Az Ernst & Young tanulmánya nyomatékosan ajánlotta a biztonsági háló erősítését a piaci válságok esetén. Hangsúlyozta annak fontosságát, hogy segíteni kell a tejtermelőknek a jövedelmek újbóli szélsőséges ingadozásaival, amelyet az igen változékony tejárak és inputköltségek okoznak, és megemlített kockázatkezelési eszközöket is, fedezeti eszközöket, határidős piacok használatát stb.

6.2. Az EU-nak lehetővé kell tennie a tagállamok számára, hogy adóalapú megoldásokat alkalmazzanak, amelyek segítik a gazdálkodókat abban, hogy a jó években félre tudjanak tenni olyan forrásokat, amelyeket csak a rosszabb években forgatnak vissza az üzletbe és adóznak utánuk, vagy időközi beruházásokhoz is felhasználhatják őket azok a vállalatok, melyek terjeszkedni szeretnének.

6.3. Az EU-nak ugyancsak ösztönöznie, támogatnia és lehetőleg szabályoznia is kell azt, hogy az ágazat fedezeti lehetőségeket biztosítson az árakra és az árrésekre, amelyek révén a gazdálkodók a legegyszerűbb módon élhetnek azzal a lehetőséggel, hogy az általuk termelt tej egy részére vagy egy bizonyos időszakra vonatkozóan rögzítik az árat/árrést – anélkül, hogy foglalkozniuk kellene a határidős piacokkal kapcsolatos összes bonyolult kérdéssel. Az Egyesült Államokban a termelők már hozzáférhetnek ilyen típusú eszközökhöz a tejipari szövetkezetek révén, egyes tejfelvásárlók pedig (Írországban a Glanbia, Új-Zélandon a Fonterra) rögzített ár/árrés rendszereket vezettek be a termelők számára. Létfontosságú, hogy Európa-szerte nagy mértékben hozzá lehessen férni ilyen lehetőségekhez.

6.3.1. A Glanbia indexhez kötött fix tejárainak rendszere lehetővé teszi, hogy a termelők az általuk termelt tej egy részére önkéntesen rögzítsék az árat három évre. Az árat évente korrigálják az inputköltségek inflációjához kapcsolódóan, így a termelők a haszonkulcsuk jó részét is rögzíteni tudják. 2010 óta négy ilyen hároméves programot vezettek be, és mindegyikre túljelentkezés volt, mivel nagyfokú biztonságot nyújtanak a termelőknek az általuk termelt tej egy részéért kapott bevételüket illetően. A becslések szerint a Glanbia által megvásárolt tej 22 %-át ennek a rendszernek a keretében vásárolták meg, és az első programban részt vevő termelők többsége visszatért a következőbe is.

6.4. Gazdasági szempontból az is alapvetően fontos, hogy az EU felülvizsgálja a „biztonsági hálóra” vonatkozó rendelkezéseinek alapját. A 2008 közepe óta változatlan tejipari intervenciós árak a feldolgozási költség nélkül mintegy 19c/l árnak megfelelő „támogatási” szintet biztosítanak – amely már semmilyen kapcsolatban sem áll sem a világszerte és az EU-ban alkalmazott, most sokkal magasabb árakkal, sem a jelentősen megnövekedett elsődleges termelési költségekkel. Az EU-nak felül kell vizsgálnia a biztonsági háló szintjeit, a sovány tejpor és a vaj intervenciós árát legalább a termelési költségek emelkedésével összhangban növelve, és folyamatosan figyelemmel kell kísérnie a biztonsági háló jelentőségét a termelési költségekhez kapcsolódóan.

6.5. Az ágazatnak meg kell vizsgálnia, hogy ki lehet-e dolgozni egy további válságkezelő eszközt, különösen arra az esetre, amikor erős az árak volatilitása, amely rövid távon veszélybe sodorja a gazdák megélhetését.

6.6. A termelők szemszögéből nézve a szövetkezetek a legsikeresebb jogi struktúrák a tejtermelési vállalatok működtetéséhez. A szövetkezetek a résztulajdonosaiknak (a gazdáknak) való visszatérítést tekintik elsődlegesnek, vagy osztalék formájában, vagy a tejárak révén. Tevékenységük középpontjában tagjaik jóléte és legjobb üzleti érdeke áll.

6.7. A szövetkezetek egyedülálló helyzetben vannak ahhoz, hogy közvetítsék a gazdáknak a volatilitás kezelésére szolgáló olyan lehetőségeket, mint amilyenek a rögzített árat tartalmazó szerződések vagy a tejár/árrés meghatározott időszakra való rögzítésének lehetősége.

6.8. A jövőbeli tejtermék-politikának minden esetben figyelembe kell vennie a szövetkezetek alapvető jelentőségét, és nem szabad nehézségeket okoznia a gazdák szempontjából ideális struktúrát illetően.

6.9. Foglalkozni kell azzal is, hogy a termelők nem tudják visszaszerezni a költségeket a kiskereskedelmi lánctól. A fogyasztók számára kevés haszonnal jár a tejtermékek nyersanyagárának extrém csökkentése, a kiskereskedők azonban folyamatosan a legnagyobb haszon biztosítására törekednek a beszállítókra való nyomásgyakorlással, amikor világszerte csökkennek a tejárak – mint jelenleg. A kiskereskedők – egyes esetekben legalábbis morálisan, ha nem jogilag is megkérdőjelezhető – nyomásgyakorlása miatt csökkent nagykereskedelmi árak magasabb kereskedelmi haszonkulcsot, valamint a lánc többi része és a fogyasztók kárára való nyerészkedést eredményeznek. A mezőgazdasági termelők a lánc legvégén helyezkednek el, és semmilyen módon nem tudják biztosítani az árrésüket családi jövedelmük fenntartásához. Az Európai Bizottság gyorsabb piaci intervenciója segítené a piaci válságok gyorsabb megfordítását, és minimálisra csökkentené az itt említett kiskereskedői nyomásgyakorlást.

7. Fenntartható tejtermelés a hátrányos helyzetű területeken

7.1. A tejtermelés nélkülözhetetlen társadalmi-gazdasági és környezetvédelmi hozzájárulást jelent az Unió valamennyi régiójában. E hozzájárulás – amely számos régióban kicsiny, sebezhető gazdaságokon alapul – felismerése és támogatása már régóta a KAP feladatának részét képezi. A KAP II. pillére számos ebben az összefüggésben fontos intézkedést foglal magában, csakúgy, mint a most a KAP/KPSZ részét képező új rendelkezések, melyeket először „tejágazati csomagként” vezettek be.

7.1.1. A kvóták megszüntetése azonban vélhetően felgyorsítaná, hogy a tejtermelés az EU-n belül az északi/nyugati területekre helyeződjön át, ahol a leghatékonyabban végezhető. Ezáltal esetlegesen csökkenne vagy megszűnne a termelés a nagyobb költségekkel rendelkező (és szegényebb) európai területeken, ami tovább mélyítené a gazdasági szakadékot ezen régiók között.

7.1.2. Az uniós tagállamokban a gazdaságok túlnyomó része igen kevés tehénnel rendelkezik, a gazdaságok 75 %-ában kilencnél kevesebb tehén van (10). Sok gazdaság kétségkívül csak a család saját fogyasztására termel tejet, az ilyen gazdaságok azonban egyértelműen igen sérülékenyek gazdaságilag, annál is inkább, mert sokuk hegyvidéki vagy egyéb hátrányos helyzetű régiókban található.

7.1.3. Az Európai Bizottságnak koherens vidékfejlesztési és tejágazat-fejlesztési projektet kell indítania a hegyvidéki területek, a hátrányos helyzetű tejtermelő régiók és azon tagállamok számára, amelyekben a tejtermelés kis állatállományon alapul.

7.1.4. A tudástranszfer-csomag mellett, vagy esetleg annak részeként, döntő fontosságú lenne, hogy ezek a gazdaságok hozzáférhessenek tanácsadó és oktatási szolgáltatásokhoz, amelyek segítenék őket megalapozott üzleti döntéseket hozni saját és az utódaik jövőjére nézve. Tanácsokat kaphatnának arról, hogyan diverzifikálhatják termelésüket, hogyan válhatnak hatékonyabbá, hogyan növelhetik méretüket, ha ez gazdaságilag megvalósítható, és – adott esetben – arra vonatkozóan is, hogy milyen alternatív foglalkozási lehetőségek jöhetnek szóba a jelenlegi gazdálkodó vagy utódai számára (életpálya-módosítás).

7.2. A földterületek művelésből való kivonása, alullegeltetés vagy egyéb kedvezőtlen környezeti hatások fenyegetésével szembesülő régiókban a II. pillér környezetvédelmi kifizetéseit bizonyos feltételekkel át lehetne irányítani a tejtermelőkhöz.

7.3. A sebezhető tejgazdaságokat valamennyi régióban arra kell ösztönözni, hogy működjenek együtt termelői szervezetekkel és ágazatközi szervezetekkel a minőségi termelés népszerűsítése, valamint az ellátási láncban betöltött szerepének és befolyásának növelése érdekében.

7.4. A fiatal mezőgazdasági termelőknek nyújtott kifizetéseket is fel lehet használni a generációs megújulás ösztönzésére ott, ahol gondot jelent, hogy a fiatalok a gazdaság csekély jövedelmező képessége miatt elmenekülnek onnan. Az ilyen gazdák esetében kedvező kölcsönök vagy más hasonló rendszerek révén lehetne ösztönözni a beruházásokat.

Kelt Brüsszelben, 2015. január 21-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Henri MALOSSE

(1) https://www.rabobank.com/en/press/search/2014/dairy_top20.html

(2) http://www.milkprices.nl/

(3) Az Európai Bizottság 2008., 2009., 2010. és 2011. évi jelentései a tejágazatot érintő intervenciós intézkedésekről (EU MMO).

(4) ENSZ, World Population Prospects [A világ népesedési kilátásai], 2012-es áttekintés, 2013. június.

(5) Consumer in 2050 – The Rise of the Emerging Market Middle Class [A fogyasztó 2050-ben – A középosztály feltörekvő piacának felemelkedése], HSBC Global, 2012. október.

(6) http://www.oecd.org/fr/sites/perspectivesagricolesdelocdeetdelafao/produits-laitiers.htm

(7) GIRA Food Consultancy, International Farm Comparison Network és a francia Centre National Interprofessionnel de l’Industrie Laitiere.

(8) A tejipari ellátás válság alatti irányítására tett javaslat elemzése a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottság (COMAGRI) KAP-reformról szóló 2012–2013-as jelentésében (végleges változat) – 2013. szeptember, Michael Kaine PhD, Cork, Írország és Declan O’Connor PhD, Cork Institute of Technology, Írország.

(9) AGRI-2012-C4-04 – Analysis on future developments in the milk sector [A tejágazat jövőbeli fejleményeinek elemzése], készült az Európai Bizottság – Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Főigazgatóság részére, 2013. szeptember 19-i végleges jelentés, Ernst and Young.

(10) Forrás: Eurostat, 2011. január 1.