Megjegyzés: jövedelemmutató = gazdaság nettó jövedelme + bérek. A működési támogatások nem csak a közvetlen kifizetéseket, hanem a beruházási támogatáson kívüli összes vidékfejlesztési támogatást is lefedik. A működési támogatások a lehetséges nemzeti támogatásokat és kiegészítéseket is lefedik. Forrás: Európai Bizottság

Miközben az Unió ambiciózusabb csökkentési célokat tűzött ki a jövőre nézve, az uniós mezőgazdasági eredetű üvegházhatásúgáz-kibocsátások az utóbbi években stagnáltak, egyes tagállamokban pedig még növekedtek is – úgy a talajgazdálkodási, mint az állattenyésztési eredetű kibocsátásokat tekintve. Ráadásul az utóbbi évek során csökkent a földek és erdők szénmegkötése, egyes földterületfajták (különösen a tőzeglápok) esetében pedig nagy a szénveszteség kockázata. A mezőgazdasági és erdészeti eredetű megújuló energia előállítása növekszik ugyan, ami részben a mezőgazdasági területekért és termelésért folyó versenyt is intenzívebbé teszi, de e tekintetben a tagállamok között lényeges különbségek figyelhetők meg. A mezőgazdaság energiahatékonysága is jelentős kiaknázatlan lehetőségeket rejt magában.

A tagállamok többségében a méltányosabb és célzottabb közvetlen támogatási rendszer felé való elmozdulás szükséges. Az eltérő üzemméretek közötti jövedelemkülönbségek csökkentésével a tagállamoknak jobban kell kezelniük a kis- és közepes méretű gazdaságok igényeit hatékony újraelosztási mechanizmusok, például a felső határok megállapítása, a kifizetések csökkentése és különösen a fenntarthatóságot elősegítő, kiegészítő, átcsoportosítással nyújtható jövedelemtámogatás alkalmazása útján. A támogatás méltányossága egyes tagállamokban a belső konvergencia folyamatában is jelentős előrelépéseket eredményez. A támogatás a bizonyos, például hátrányos természeti adottságú területeken található gazdaságok sajátos igényeinek a kezeléséhez is alkalmazandó.

E kihívások leküzdéséhez és a fenntartható és reziliens mezőgazdaságra való átállás folytatásához a KAP intézkedések középpontjába a gazdálkodás átalakítását és korszerűsítését, a mezőgazdasági és bioalapú termékek értékének és minőségének, illetve fenntarthatóságának javítását és az élelmiszer-ellátási láncon belüli gazdálkodói együttműködés ösztönzését kell állítani. A gazdasági, éghajlati és biodiverzitási jellegű veszélyekkel szembeni életképesség és reziliencia erősítése létfontosságú, mivel a mezőgazdasági termelők jövőbeni hozamai főleg attól függenek, hogy mennyire lesznek képesek kezelni az éghajlatváltozást és a természeti erőforrások egészséges állapotát. A Covid19-világjárvány alatt az uniós agrár-élelmiszeripari rendszerek a rájuk nehezedő nyomás és kihívások ellenére is kiváló minőségű és biztonságos élelmiszerrel látták el az európaiakat. Mindazonáltal a biztonságos élelmiszer-ellátásról és az élelmezésbiztonságról szóló következő vészhelyzeti terv várhatóan közelebbről is megvizsgálja az uniós élelmiszerrendszerek és különösen az uniós mezőgazdaság rezilienciáját.

Állattenyésztési eredetű (emésztőrendszeri fermentáció és trágyakezelés) kibocsátások/hektár MHT Tonna szén-dioxid-egyenérték/hektár

Európai Bizottság

NUTS szint: NUTS 0 Forrás: Estat és EEA Év: 2016–2018 átlag Számítások: DG AGRI – C3 Kartográfiai munka: DG AGRI GIS TEAM 2020/12

Mindeközben zajlik az éghajlatváltozás és a biológiai sokféleség csökkenése, és a mezőgazdaság nagyon érzékeny ezek hatásaira (rossz termés, erdők kiszáradása aszályok, viharok, árvizek, kártevőfertőzések és betegségek miatt) és egyre többször kerül szembe éghajlattal kapcsolatos kockázatokkal. Az uniós országok egyre inkább felismerik, hogy az éghajlatváltozást nem csupán mérsékelni kell, hanem szükséges az ahhoz való alkalmazkodás és a biológiai sokféleség csökkenésének visszafordítása is. Ezen a téren sürgősen cselekedni kell.

Bár az uniós erdők területe növekszik és jelenleg az EU földterületének 45 %-át teszi ki, az éghajlatváltozás miatt egyre nagyobb nyomás nehezedik az erdőkre. További nyomást jelent a vidéki területek elhagyása, a földhasználat-változtatás miatti szétaprózódás és a rendezés hiánya, a fa, az erdei termékek és az energia iránti kereslet fokozódása miatt erősödő gazdálkodási intenzitás, az infrastruktúra fejlesztése, az urbanizáció és a területfoglalás. Az európai erdők mennyiségét és minőségét egyaránt fokozni kell, hiszen fontos szerepet játszanak a biológiai sokféleség, a 2050-re elérendő karbonsemlegesség és a biogazdaság terén.

Az utóbbi években tapasztalt jelentős javulás ellenére továbbra is egyértelmű kihívások figyelhetők meg a természeti erőforrások kezelését illetően. A mezőgazdaság az ammónia egyik fő kibocsátója; ez a gáz különösen káros légszennyező anyag és a városi területek lebegő részecskékkel való szennyeződéséhez is hozzájárul, és egyes tagállamokban nő a kibocsátása – bizonyos esetekben a jogszabályi határértékeket is túllépve.

Egyes területgazdálkodási gyakorlatok és felszínborítás-változások jelentős nyomást gyakorolnak a talaj egészségére és minőségére. Az erózió, tömörödés, szennyezés, szikesedés, elsivatagosodás, valamint a szerves anyagok és a biológiai sokféleség csökkenése egyre nagyobb mértékben okozza az uniós mezőgazdasági talajok leromlását, bár természetesen nem mindenhol egyforma súlyossággal. Az ilyen leromlási folyamatok a mezőgazdasági hozamok terén is komoly veszteségeket okoznak.

Némi előrelépés ellenére továbbra is a mezőgazdasági eredetű nitrátok miatti szennyezés jelenti a vízi környezetre nehezedő nyomás egyik legnagyobb forrását. A szerves trágyából és a szervetlen műtrágyákból (illetve a peszticidekből) származó nitrogén és foszfor túlzott mennyisége számos régióban okoz problémákat a vízszennyezés, biológiai sokféleség és levegőminőség terén. Miközben egyes tagállamok általános helyzete megfelelő, sok a gyenge minőséget mutató kritikus pont is. A tagállamok egyre nagyobb száma szenved vízhiánytól, amelyet gyakran a túlzott mértékű mezőgazdasági vízkivétel okoz. Az éghajlatváltozás számos régióban tovább súlyosbítja majd a víz elérhetőségének problémáját.

Nitrogéntöbblet a vízminőségre gyakorolt kedvezőtlen hatások tükrében kg/ha/év

NUTS szint: NUTS 3 Forrás: EEA – Európai Környezetvédelmi Ügynökség Év: 2010 Kartográfiai munka: DG AGRI GIS TEAM 2020/12

Felszínborítás

Nincs adat

Nitrogéntöbblet

Európai Bizottság

2. térkép. Nitrogénbevitel az uniós mezőgazdasági területeken

Forrás: EEA (2019)

A mezőgazdasági területek biológiai sokféleségének erős csökkenése kapcsán a bizonyíték kiemeli az agrártájhoz kötődő madárfajok és (az ökoszisztéma-szolgáltatások kulcsát jelentő) beporzó fajok populációinak, valamint a mezőgazdasági élőhelyek állapotának folyamatos visszaesését. A főleg gazdálkodással alakított egyes mezőgazdasági élőhelyek létfontosságúak a vadon élő állatok és növények számára. A probléma gyökerét a nagyon intenzív gazdálkodás, illetve a mezőgazdasági területek elhagyása vagy nem megfelelő rendezése jelenti. A mezőgazdasági intenzifikáció és a birtokrendezés egyre nagyobb mértékben járul hozzá az értékes tájelemek (pl. sövények, vadvirágos sávok, tavak, teraszok), valamint az ugaroltatás, az extenzív hasznosítású gyepterületek vagy vizes élőhelyek nagyon jelentős arányú elvesztéséhez, pedig ezek korábban a mezőgazdasági táj jellemzői voltak. A környezet védelméhez hozzájáruló, egyre terjedő agroökológiai gyakorlatok közül a gazdálkodók egyes tagállamokban lelkesen vezették be az ökológiai gazdálkodást, más tagállamokban azonban még mindig alacsony a terjedés mértéke.

3. ábra. Ökológiai gazdálkodás az uniós tagállamokban (az ökológiai gazdálkodásra teljesen átállt és átállás alatt lévő mezőgazdasági hasznosítású területek aránya)

Forrás: EUROSTAT [ org_cropar_h1 ] és [ org_cropar ]

További teendők

Általában véve, számos említett kihívás megoldását az „intelligens”, precíziós és fenntartható gazdálkodás jelenti, amely jórészt a tudásra és (digitális) technológiára támaszkodva, kevesebb alapanyaggal és negatív externália mellett nagyobb mennyiségű magánjavakat és környezeti közjavakat állít elő.

Ehhez többek között jobb tápanyag-gazdálkodás és az állattenyésztési, növénytermesztési és erdészeti ágazatok közötti (az éghajlatváltozás mérséklése, a levegőminőség és a biológiai sokféleség miatt hasznos) nagyobb szinergia), a növényvédő szerek precízebb és ezért alacsonyabb felhasználása, alternatív növényvédelmi módszerek kifejlesztése, az állattenyésztés és trágyakezelés javítása (a metánkibocsátás csökkentése érdekében az emésztőrendszeri fermentációra fókuszálva) és hatékonyabb öntözés (amely megfelelő telepítés esetén csökkentheti a szűkös vízkészletekre nehezedő nyomást) szükséges. A tudásintenzív gazdálkodás emellett aktívan támogathatja az élőhelyek létrehozását és fenntartását – például hüvelyeseket tartalmazó megfelelő vetésforgók útján. A magas diverzitású tájelemek mezőgazdasági területeken történő létrehozása és megóvása fontos a biológiai sokféleség helyreállításához, amely hosszú távon javítja a mezőgazdasági termelékenységet, megakadályozza a talajok erózióját és kimerülését, szűri a levegőt és vizet, támogatja az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodást – valamint segíti a mezőgazdaság és az erdészet jelentős szénelnyelő potenciáljának kiaknázását.

Számos ilyen megközelítés a mezőgazdasági termelők gazdasági hasznát is eredményezheti. Az újraerdősítés és az erdőtelepítés – a biológiai sokféleségnek kedvező ökológiai elvek teljes tiszteletben tartása mellett –, az erdő-helyreállítás és a fenntartható erdőgazdálkodás azzal járulhat hozzá az éghajlatváltozás mérsékléséhez, hogy fokozza a nettó szén-dioxid-elnyelést, megőrzi a szénkészleteket, valamint erőforrásokat biztosít a körforgásos biogazdasághoz, miközben járulékos előnyöket teremt többek között a biológiai sokféleség és az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás terén. A környezet- és éghajlatvédelmi intézkedés (többek között széngazdálkodás útján) tehát közvetlen elismerést is hozhat a mezőgazdasági termelőknek és az erdészeknek azzal, hogy új üzleti lehetőségeket teremt a vidéki térségekben. Az energia- és erőforrás-hatékony intézkedések – például a gazdaságon belüli energiatakarékosság és a kisüzemi megújuló technológiák előmozdítása – is támogathatják a mezőgazdasági ágazatot. Különböző KAP eszközök segíthetik e lépések gyakorlatba ültetését a környezetre, éghajlatra és energiára vonatkozó egyéb uniós és nemzeti szakpolitikákkal és jogszabályokkal összhangban. Az eszközök között nem csak különböző típusú környezetvédelmi területalapú kifizetések – pl. az új ökorendszerek, régóta fennálló KAP II. pillér kifizetések mellett – találhatók, hanem a feltételesség elemei és a tudásépítés, beruházások, innováció és együttműködés támogatása is.

A környezet- és éghajlatvédelmi intézkedések aktuális tartalmát a tagállamok határozzák meg alapkövetelményekben, ökorendszerekben és vidékfejlesztési kifizetésekben. Ezek együttesen képezik az úgynevezett „zöldítési struktúrát”. A megfelelő tervezés és múltbeli teljesítmény alapján a tagállamok feladata a különböző KAP eszközök kiválasztása és kombinálása az egyértelmű környezet- és éghajlatvédelmi eredmények érdekében.