BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM A HATÁSVIZSGÁLAT ÖSSZEFOGLALÁSA Amely a következő dokumentumot kíséri A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak: A zöld termékek egységes piacának kialakítása: a termékek és a szervezetek környezeti teljesítményével kapcsolatos tájékoztatás fejlesztése /* SWD/2013/0112 final */





BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM A HATÁSVIZSGÁLAT ÖSSZEFOGLALÁSA Amely a következő dokumentumot kíséri A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak: A zöld termékek egységes piacának kialakítása: a termékek és a szervezetek környezeti teljesítményével kapcsolatos tájékoztatás fejlesztése 1. A probléma meghatározása 1.1. A probléma alapvető oka: többféle, párhuzamosan használt módszertan akadályozza a zöld termékek piacának működését A termékek és a szervezetek környezeti lábnyomának mérésére és ismertetésére jelenleg többféle módszer áll rendelkezésre[1]. A módszerek száma rohamosan nő, számos állami[2] és magánszektorbeli kezdeményezés is született[3]. A vállalatok elvileg szabadon választhatnak módszert, de sok esetben a tagállami hatóságok, illetve az ellátási láncban a vállalat alatt elhelyezkedő ügyfelek kívánalmaihoz kell igazodniuk. Ha egy vállalat több cég szállítójaként is tevékenykedik, előfordulhat, hogy mindegyik megrendelő más formában kéri tőle a környezetvédelmi információkat, ami pedig azt jelenti, hogy egyszerre többféle módszert kell alkalmaznia. Ugyanakkor spontán módon nem jött létre egyetértés egyik konkrét módszerről sem. Számos ágazati szereplő adott hangot annak az igényének, hogy a termékek környezeti teljesítményének vonatkozásában az értékelési módszerek harmonizációjára lenne szükség, annak érdekében, hogy egyenlő esélyeket biztosító rendszer jöjjön létre, amely a költségek csökkentését és a potyázás elkerülését is lehetővé teszi. A nyilvános konzultációban részt vevő válaszadók többsége (72,5 %) szintén a következetesség hiányát jelölte meg a környezeti teljesítmény közzétételének és összehasonlító értékelésének legnagyobb akadályaként. Az akadályok hátterében álló okokat illetően is konszenzus alakult ki az érdekelt felek között, akik szerint az ok elsősorban az EU-ban létező többféle kezdeményezés párhuzamosságában (70,8 %) és a jelentéstételi módok egységességének hiányában (76,3 %) keresendő. 1.2. A probléma mértéke és kiterjedése (a) A vállalati kiadások növekedése A különböző módszerek párhuzamos alkalmazása közvetlen kiadásnövekedést okoz azoknak, akik szeretnék értékelni és ismertetni termékeik vagy szervezeteik környezeti lábnyomát. A többletköltségek a következő okokra vezethetők vissza: (1) mivel különböző módszerek követelményeit kell megismerni, növekednek a képzési költségek; (2) többet kell költeni az információk összegyűjtésére; (3) eltérő címkézési előírásokat kell betartani; (4) különböző hitelesítési követelményeknek kell eleget tenni. (b) Kevesebb lehetőség a több országra kiterjedő zöldtermék-kereskedelemre Mivel a zöld termékeknek nincs egységesen elfogadott definíciója, nem könnyű meghatározni, hogy az EU-n belüli, illetve kívüli kereskedelmet milyen mértékben érinti ez a probléma. A felmérések azonban azt mutatják, hogy a fogyasztók 90 %-a legalább alkalmanként vásárol zöld termékeket, melyeknek egy része valószínűleg exporttermék. Összességében véve megállapítható, hogy a zöld termékeknek jelentős kereskedelme van, amely várhatóan tovább is fog nőni. Ezt a pozitív trendet azonban megakaszthatja a módszerek sokfélesége, amely visszafogja a zöld termékek határokon átnyúló kereskedelmét, mivel a vállalatok a külföldi piacokon eltérő követelményekkel találják szemben magukat az eladni kívánt termékek környezeti adatai tekintetében. Emellett a tagállami kormányzatok is egyre több különböző környezeti információ megadását kérik a közbeszerzésekhez, illetve a bejelentési és címkézési előírások teljesítéséhez, de a magánkezdeményezések is eltérő információkat várnak el, például a termékek kiskereskedelmi üzletekben való kihelyezéséhez. (c) Fogyasztói döntések egyértelmű információk hiányában A fogyasztóknak ma rendkívül kevés információ áll a rendelkezésükre arról, hogy valójában mi is számít „zöldnek”. Amennyiben egy megbízható forrás nem bocsátja rendelkezésükre ezeket az információkat, a fogyasztók döntései nem tükrözik majd eredeti szándékaikat, és bár zöld terméket szeretnének vásárolni, mégsem ezeket fogják választani. Mindezt egy Eurobarométer-felmérés is kimutatta: bár az uniós polgárok 75 %-a állítja, hogy kész környezetbarát termékeket vásárolni, valójában csak 17 %-uk tett így a felmérést megelőző hónapban[4]. A környezetbarát jellegre utaló kijelentések száma egyre nő, miközben információtartalmuk és pontosságuk romló tendenciát mutat, ami tovább erodálja a fogyasztói bizalmat: a fogyasztók 48 %-a véli úgy, hogy a termékeken szereplő környezeti információk nem megbízhatóak[5]. A vásárlók egyre kevésbé hiszik el a zöld jellegre vonatkozó állításokat, nem bíznak sem a termékek megjelöléseiben, sem a vállalatok társadalmi felelősségvállalásról vagy egyéb környezeti témáról szóló jelentéseiben[6]. Ebben a helyzetben azok a vállalatok kerülnek hátrányba, akik jelentős befektetések árán javították a teljesítményüket és környezetbaráttá tették üzleti modelljüket. A fogyasztók mégis azt érzik, hogy a vállalatok nem a termékek valós környezetvédelmi értékeiben, hanem csak az ezekről tett kijelentéseikben versengenek egymással. (d) Elvesztegetett lehetőségek az erőforrás-hatékonyság javítására A proaktív szemléletű vállalatok már észrevették, hogy szállítói láncuk keretében nagy mozgásterük van a hatékonyság növelésére, ennek kiaknázása érdekében pedig egyre többen alkalmaznak életciklus-alapú megközelítéseket[7]. Az életciklus-alapú szemléletet alkalmazó cégek nemcsak erőforrás-hatékonyságukon tudnak javítani, hanem egyéb előnyökre is szert tehetnek: befektetéseikkel magasabb hozamot érhetnek el, új piacokat szerezhetnek, javíthatják vállalatuk megítélését és az ügyfélhűséget, nagyobb rálátásuk lehet a szállítói láncukban rejlő kockázatokra, valamint jobban tudnák differenciálni termékeiket. Ha több zöld termékre lenne kereslet, és a szervezetek között is nőne a zöldek aránya, az hozzájárulna az „Erőforrás-hatékony Európa” kiemelt kezdeményezés és az EU 2020 stratégia megvalósulásához is. Bár a környezeti jelentéstétel bevezetése önmagában nem vezet teljesítményjavuláshoz, számos olyan vállalat, amely teljesítménymérést folytat, egyben célokat és feladatokat is kitűz maga elé. A zöld termékek iránti alacsony kereslet az ökoinnováció térnyerésére is kedvezőtlen hatást gyakorol, ezzel pedig veszélybe kerül a jelenleg globális vezető szerepet betöltő és bővülő uniós környezetvédelmi ipar versenyelőnye. A fentieket alátámasztja, hogy az iparpolitikáról szóló közlemény frissítése[8] is a növekedés egyik fontos forrásának nevezte a zöld technológiákat. 2. A szubszidiaritás elemzése A sokféle, párhuzamosan alkalmazott módszer, az ezzel kapcsolatban felmerülő problémák és a megnövekedő költségek összehangolt, uniós szintű cselekvést tesznek szükségessé, mivel ezek a jelenségek közvetlenül befolyásolják az egységes piac zavartalan működését. Amennyiben az EU csak egy későbbi időpontban avatkozik be, a vállalatoknak addig is egyszerre többféle módszer előírásainak kell eleget tenniük, azaz viselniük kell a követelmények teljesítése miatt felmerülő költségeket; a nemzeti hatóságoknak pedig létre kell hozniuk a saját politikáiknak megfelelő végrehajtási rendszereket – mindez elkerülhető lenne, ha az uniós cselekvésre korábban sor kerülne. Ezért indokolt most az uniós szintű fellépés. Ideális esetben az EU szerepe az, hogy elősegítse a módszerek harmonizációját az egységes piacon, figyelembe véve a tagállamok tapasztalatait, az ezen a területen működő magánkezdeményezéseket, valamint az érdekelt felekkel folytatott egyeztetéseket. Az EU jelentős hozzáadott értéket tudna teremteni ezen a területen, mivel a nagyobb fokú összehangoltság nagymértékű megtakarításokkal járhat a tagállami kormányok és a magánszektor számára[9]. 2.1. A kölcsönös elismerés elvének alkalmazhatatlansága Uniós szintű előírások hiányában a környezeti teljesítmény számítása és közlése tekintetében a magánszektor gazdasági szereplői és az állami hatóságok szabadon dönthetnek bármelyik rendszer alkalmazása mellett. Egy tagállam esetében azonban a szabályozás rugalmasságát korlátozza az a tény, hogy a technikai előírások megalkotásakor, elfogadásakor és alkalmazásakor nem szempont az, hogy ne jelentsenek felesleges akadályt a kereskedelemre nézve. A tagállami előírások esetében gyakran a kölcsönös elismerés elve a legjobb megoldás, amellyel biztosítható az áruk szabad mozgása a belső piacon. Az adott körülmények között azonban ez nem tűnik járható útnak, mivel egyes tagállamok egyáltalán nem rendelkeznek a környezeti teljesítmény számítására és közlésére alkalmas módszerekkel, más tagállamok pedig egymástól tartalmában, céljaiban és előírásaiban is eltérő módszereket alkalmaznak. Ennek következtében jelenleg nem lehet egyenértékűként kezelni ezeket a módszereket. Emellett a kölcsönös elismerés nem szüntetné meg az EU-n belüli kereskedelem nem technikai jellegű akadályait: az exportőröknek a jogi korlátozások megszűnése esetén is a külföldi piacon elterjedt, a fogyasztóknak ismerős módszereket kellene alkalmazniuk, ha nem akarnak hátrányba kerülni a helyi termelőkkel szemben. 3. Célkitűzések Az EU intézkedéseinek általános célja, hogy erősítse a termékek és a szervezetek környezeti teljesítményéről szóló információk megbízhatóságát. 3.1. Konkrét célok Egységes módszertan elterjesztése a termékek és a szervezetek környezeti teljesítményének értékelésére és ismertetésére. 3.2. Operatív célkitűzések Az említett konkrét célkitűzést az alábbi operatív célkitűzésekre lehet felbontani: 1. táblázat – Operatív célkitűzések Konkrét célkitűzés || Operatív célkitűzések Egységes módszer elterjesztése a termékek és a szervezetek környezeti teljesítményének értékelésére és ismertetésére || 1. Két, viszonylag egyszerűen használható, mégis alapos módszer bevezetése: egy módszer a termékek, egy pedig a szervezetek környezeti teljesítményének mérésére 2. A tagállamok és a magánszereplők ösztönzése a módszerek használatára 3. A környezeti lábnyom termék- és ágazatspecifikus kategóriaszabályainak kidolgozása egy nyílt, átlátható és sokrésztvevős folyamat során 4. Szakpolitikai lehetőségek 4.1. 1. lehetőség: alapforgatókönyv – változatlan szakpolitika Uniós beavatkozás nélkül továbbra is fennmaradna a magán- és állami kezdeményezések sokfélesége. Bár a szélesebb körben ismert területeken, például az üvegházhatású gázok esetében lehet arra számítani, hogy a különféle módszerek spontán módon igazodni fognak egymáshoz, a vállalatoknak még így is eltérő követelményeknek kellene megfelelniük az egyes piacokon. Mindez különösen a kis- és középvállakozások számára jelentene nagy terhet. A magán-, állami és üzleti szektor fogyasztói pedig az egymásnak ellentmondó információk között továbbra sem bíznának meg a vállalatok környezeti teljesítményre vonatkozó kijelentéseiben. 4.2. 2. lehetőség: Új, kötelező jellegű termékpolitikai keretrendszer Egy új, a fenntartható termékekre vonatkozó uniós jogi keretrendszer váltaná fel és foglalná egységes keretbe a termékekkel kapcsolatos jelenlegi szakpolitikai eszközöket, melyeket a fenntartható fogyasztásról, termelésről és iparpolitikáról szóló 2008-as cselekvési terv határozott meg (például a környezettudatos tervezéssel és az ökocímkékkel kapcsolatos eszközöket). A gyakorlatban ez a mainál következetesebb előírásokat jelentene a termékekkel kapcsolatos környezeti teljesítmény terén, a következő intézkedések révén: egységes igazoló adatok alkalmazásával az összhang növelése a szabványok meghatározása során[10]; egységes, korszerű (és kevésbé költséges) „kritériummeghatározási” eljárás bevezetése az azonos termékkategóriákban[11]; egységes folyamat az azonos termékkategóriák előírásainak kidolgozására és jóváhagyására; egyforma tesztelési és ellenőrzési módszerek. 4.3. 3. lehetőség: a szervezetek környezeti lábnyomára (OEF) vonatkozó jelentések kötelező keretrendszere Ez a lehetőség kötelezővé tenné az OEF-módszer használatát jelentéstételi/tájékoztatási célokból a kiemelt ágazatok nagyobb szervezetei számára[12]. A folyamatos fejlődés érdekében ösztönzők társulnának az előírás használatához és az osztályozáshoz. A későbbiekben a Bizottság az érdekelt felekkel együttműködve kidolgozná az OEF ágazati szabályokat[13] (OEFSR), melyek növelnék az OEF-fel kapcsolatos környezeti jelentések következetességét, és bizonyos mértékben javítanák az általános környezeti teljesítmény terén való összehasonlíthatóságukat is. A szervezeteknek ezért lehetőségük lesz arra, hogy OEF-alapú információk megadásával közzétegyék környezeti teljesítményüket és bemutassák fejlődésüket; ha azonban egy szervezet az összehasonlító értékelésben, illetve az ágazati rangsorban is részt kíván venni, az elfogadott ágazati szabályok (az ágazatspecifikus OEF-szabályok) alapján kell összeállítania jelentését. 4.4. 4. lehetőség: a termékek és a szervezetek környezeti lábnyomára vonatkozó módszerek (a PEF- és az OEF-módszer) beillesztése a vonatkozó szakpolitikai eszközökbe Ebben az esetben a PEF- és az OEF-módszert integrálnák a jelenleg működő önkéntes és kötelező szakpolitikai eszközökbe, amennyiben ez indokolt és technikailag is megvalósítható[14]. Az ökocímkézés, a zöld közbeszerzés, valamint a környezetvédelmi vezetés és hitelesítés eszközeiben például rögtön sor kerülhetne a PEF- és az OEF- módszer alkalmazására a kritériumok kidolgozása[15] és az ágazati referenciadokumentumok összeállítása[16] során, a releváns környezeti hatások és az életcikluson alapuló alapvető mutatók meghatározása érdekében. Ez a lehetőség azt is jelenti, hogy az állami és a magánszektorban egyaránt ösztönzőrendszer elindítására lenne szükség, amely előnyökhöz juttatná a vállalatokat, és megerősítené a környezeti teljesítménnyel kapcsolatos fejlesztések pozitív hatását[17]. 4.5. 5. lehetőség: a PEF és az OEF önkéntes használatának ajánlása A Bizottság ajánlást fogalmazna meg a tagállamok irányába a következőkről: amennyiben egy tagállam a termékek vagy a szervezetek környezeti teljesítményének mérésével, ellenőrzésével, jelentésével, összehasonlító értékelésével vagy ismertetésével kapcsolatos önkéntes rendszert vagy követelményeket kíván bevezetni, ajánlatos a PEF-, illetve az OEF-módszert alkalmaznia[18]. Az ajánlás az gazdasági élet szereplőihez is szólna. A PEF/OEF-módszer használatát javasolná minden olyan esetben, mikor valamely termék vagy akár egy egész vállalat környezeti lábnyomának kiszámítására kerül sor. A pénzügyi közösséget (befektetőket, biztosítókat, bankokat) szintén arra biztatná, hogy az OEF-módszert és az OEF ágazati szabályokat alkalmazzák, és az így kapott, környezeti teljesítményre vonatkozó információkat használják fel a környezeti kockázatok értékelése során. 5. A hatások elemzése és a lehetőségek összehasonlítása Az értékelés és az összehasonlítás érdekében, valamint azért, hogy egymást kizáró lehetőségek kerüljenek egy kategóriába, a fent ismertetett szakpolitikai lehetőségek aszerint kerültek csoportosításra, hogy a termékek vagy a szervezetek környezeti teljesítményére vonatkoznak-e. Az egyes lehetőségek gazdasági, társadalmi és környezeti hatásainak részletes elemzését a hatásvizsgálati jelentés tartalmazza. 5.1. A termékek környezeti teljesítményével kapcsolatos szakpolitikai lehetőségek összehasonlítása 2. táblázat – A termékek környezeti teljesítményével kapcsolatos lehetőségek hatásainak összehasonlítása Szakpolitikai lehetőség Hatáskategória || 2. Új, kötelező jellegű termékpolitikai keretrendszer || 4. A PEF és az OEF integrálása a vonatkozó szakpolitikai eszközökbe || 5. A PEF és az OEF önkéntes használatának ajánlása A belső piac és a verseny működése || +++ || ++ || ++ Versenyképesség, kereskedelem és beruházások || ++ || ++ || + A vállalkozások működési költségei és irányítása || - || 0 || + A kkv-kra gyakorolt hatás || - || 0 || + A vállalkozások adminisztratív terhei || + || 0 || 0 A közigazgatást terhelő tényezők és az egyszerűsítési potenciál || - || + || + Innováció és kutatás || ++ || ++ || ++ Fogyasztók és háztartások || + || + || + Teljes gazdasági hatás || 0 || 0 || + Foglalkoztatás és munkaerőpiacok || ++ || ++ || ++ Társadalmi befogadás és egyes csoportok védelme || + || 0 || 0 Közegészségügy || + || + || + Teljes társadalmi hatás || + || + || + Teljes környezeti hatás || +++ || ++ || ++ 5.2. A szervezetek környezeti teljesítményével kapcsolatos szakpolitikai lehetőségek összehasonlítása 3. táblázat – A szervezetek környezeti teljesítményével kapcsolatos lehetőségek hatásainak összehasonlítása Szakpolitikai lehetőség Hatáskategória || 3. Kötelező OEF-jelentéstételi keretrendszer || 4. A PEF és az OEF integrálása a vonatkozó szakpolitikai eszközökbe || 5. A PEF és az OEF önkéntes használatának ajánlása A belső piac és a verseny működése || +++ || ++ || ++ Versenyképesség, kereskedelem és beruházások || ++ || ++ || + A vállalkozások működési költségei és irányítása || - || 0 || + A kkv-kra gyakorolt hatás || - || 0 || + A vállalkozások adminisztratív terhei || - || 0 || 0 A közigazgatást terhelő tényezők és az egyszerűsítési potenciál || - || + || + Innováció és kutatás || ++ || ++ || ++ Fogyasztók és háztartások || 0 || + || + Teljes gazdasági hatás || 0 || 0 || + Foglalkoztatás és munkaerőpiacok || ++ || ++ || ++ Társadalmi befogadás és egyes csoportok védelme || 0 || 0 || 0 Közegészségügy || + || + || + Teljes társadalmi hatás || + || + || + Teljes környezeti hatás || +++ || ++ || ++ 5.3. A lehetőségek összehasonlítása az eredményesség, a hatékonyság és a következetesség szempontjából A 2. és 3. táblázatnál használt pontozási rendszer segítségével értékelhetővé válnak az alternatív lehetőségek viszonylagos erősségei az egyes hatáskategóriákban, viszont ez alapján nem derül ki a hatáskategóriák egymáshoz viszonyított súlya. Az elemzést ezért a lehetőségek eredményesség-, hatékonyság- és következetesség-szempontú összehasonlítása egészíti ki[19]. Ez alapján jól látszik, hogy bár a kötelező elemet hordozó lehetőségek (a 2. és a 3. lehetőség) hozzájárulnának a célkitűzések eléréséhez, és a környezet állapotának javítására is ebben a két esetben lenne a legnagyobb lehetőség, kezdetben magasabb költségekkel járnának a vállalkozások és a hatóságok számára, ami gazdasági válság idején kevéssé teszi őket népszerűvé. Az uniós jogalkotással kapcsolatos korábbi tapasztalatok azt mutatják, hogy a vállalkozások és a közigazgatás átállási költségei kisebb súllyal esnek latba, amennyiben a jogi eszköz bevezetését önkéntes alkalmazási időszak előzi meg. A jelentésben kifejtett elemzés alapján ez az eset áll fenn a 2. és a 3. lehetőségnél is, melyek tehát költséghatékonyabbak lehetnek, ha az 5. lehetőséget követve a PEF és az OEF kísérleti alkalmazása előzi meg őket. Az 1. lehetőség csak elhanyagolható mértékben segítené elő a célkitűzések megvalósítását, emellett környezeti és erőforrás-hatékonysági szempontból sem vezetne fejlődéshez. A 4. lehetőség teljesítménye változó, attól függően, hogy mely eszközbe illesztik be a PEF/OEF-módszert. 5.4. Az előnyben részesített lehetőség Az előnyben részesített lehetőség az 5-ös számú, a PEF és az OEF önkéntes alkalmazásának ajánlásáról szóló lehetőség, a következő okok miatt: · Minden szempontból pozitív értékelést kapott az alapforgatókönyvhöz képest, összességében véve pedig jobb pontszámmal rendelkezik, mint az alternatív lehetőségek; · Az önkéntes alkalmazás lehetővé teszi a PEF- és az OEF-módszer további, fokozatos fejlesztését a kísérleti folyamat alatt, melyben a tagállamok mellett az érdekelt felek széles köre is részt vehet, a következő évek folyamán pedig elérhető a módszerek teljes kapacitással való működése is (például a kötelező alkalmazás vagy a széles körben való elterjedés folytán); · Fontos hatékonysági lehetőségek kiaknázására ad teret gazdasági és környezeti szempontból is; · Bár a 2. és 3. lehetőségnek is jelentős előnyei vannak mindhárom alapkérdést tekintve, a módszerek jelenlegi fejlettségét figyelembe véve mégis magasabb költségekkel járnának. Emellett fennáll az a veszély is, hogy az érdekelt tulajdonosok részvétele alacsonyabb lenne, ami befolyásolhatja az eszköz elfogadottságát és hatékonyságát; · Általában véve minden érdekelt fél üdvözölné a PEF-módszeren alapuló önkéntes rendszer bevezetését, a nem kormányzati szervezeteket leszámítva (50 %-uk nem ért egyet ezzel). A PEF-módszernek az EU fenntartható fogyasztással és termeléssel kapcsolatos szabályozási eszközeibe és szakpolitikai intézkedéseibe való integrációjáról szólva az érdekelt felek véleménye megoszlott. A legkevesebb támogatást egy új, kötelező jellegű intézkedés bevezetése kapta (60 % ellenezte ezt); · Az érdekelt felek körében az 5-ös számú volt a második legtámogatottabb lehetőség (41 %-uk vagy kifejezetten támogatta, vagy egyetértett vele). A többség elutasította azokat a szakpolitikai lehetőségeket, melyek kötelező eszközöket alkalmaznának a kiemelt ágazatokban (43 %) vagy az összes ágazatban (52,8 %), és a legtöbben nemet mondtak az OEF-módszernek a meglévő kötelező eszközökbe való integrációjára is (44 %). 6. Nyomon követés és értékelés A hatásvizsgálat többféle konkrét, mérhető, megvalósítható, releváns és időben körülhatárolt (SMART) mutatót határoz meg az előnyben részesített lehetőség térnyerésével és végrehajtásával kapcsolatban, melyek a vonatkozó célokhoz vannak besorolva. Részletes ismertetésük a hatásvizsgálati jelentésben olvasható. Azon szakpolitikák átfogó felülvizsgálatára, melyeket a jelen hatásvizsgálaton alapuló szakpolitikai kezdeményezés vezet be, előreláthatólag 2015-ben kerül sor, összhangban néhány alapvető, a fenntartható fogyasztást és termelést elősegítő szakpolitikai eszköz felülvizsgálatával. [1] A termékek és a szervezetek környezeti lábnyomának felmérésével foglalkozó legfontosabb (egymástól jelentősen eltérő) kezdeményezések listája a 17., 18. és 19. mellékletben található. [2] Franciaországban például most folyik egy környezetvédelmi címkékkel kapcsolatos kísérleti program értékelése. 2008 óta magáncégeket is felkértek a programban való részvételre, hogy a több szempontú környezetvédelmi címkézést konkrét példákon mutathassák be és tesztelhessék. Az agrár-élelmiszeripari termékek előzetes értékelése azt mutatta, hogy a kísérleti programban részt vevő vállalatok 75 %-a szándékozik folytatni a környezetvédelmi címkézés gyakorlatát, és 64 %-uk támogatná a megközelítések uniós szintű összehangolását. (http://www.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/LPS125.pdf). Hasonló kezdeményezések indultak az Egyesült Királyságban és Svájcban; Japánban, Ausztráliában és Kanadában pedig nemzetközi programok működnek. A részletek a 19. mellékletben találhatók. [3] Többek között a Sustainability Consortium, az Envifood Protocol, a GHG Product Protocol, különböző címkék és szabványok (karbonlábnyom, életciklus-alapú értékelés, vízlábnyom); a Carbon Disclosure Project, fenntarthatósági indexek, a Global Reporting Initiative stb. A részletek a 18. és 19. mellékletben olvashatók. [4] Az Eurobarométer felmérése: „Attitudes of European citizens towards the environment” (Az európai polgárok környezettel kapcsolatos álláspontja), 2008. [5] 332. sz. Eurobarométer gyorsfelmérés. [6] A második Eurobarométer felmérés, amely az európai polgárok környezettel kapcsolatos álláspontját vizsgálta (2011), azt mutatja, hogy egyre kevesebb (47 %, a 2008-as 52 %-hoz képest) megkérdezett gondolja azt, hogy a termékcímkék alapján meg lehet állapítani, mely termékek kímélik a környezetet. [7] A 21. mellékletben található lista felsorolja azokat a tanulmányokat, melyek alátámasztják ezt az állítást. [8] COM(2012) 582 final, Erősebb európai ipart a növekedés és a gazdasági fellendülés érdekében – Az iparpolitikáról szóló közlemény frissítése [9] Érdemes megjegyezni, hogy az Egyesült Királyságban és a Franciaországban működő rendszerek már hivatkoznak az uniós fejleményekre, Olaszországban pedig szintén szoros kapcsolódásra számítanak. A tagállamok láthatóan igényelnék az összehangolt, európai közösségi szintű útmutatást és támogatást a környezeti lábnyom értékelésével kapcsolatban. Lásd a Tanács 2010. december 20-i következtetéseit, melyben felkérte a Bizottságot, hogy „dolgozzon ki közös módszertant a termékek környezeti hatásának a teljes életciklusra kiterjedő kvantitatív mérésére.” [10] Az EU termékekkel kapcsolatos szakpolitikai eszközeinek kritériumait általában technikai és piaci adatok alapján határozzák meg, melyeket egyedi előkészítő tanulmányok során gyűjtenek össze. Amennyiben ezek az adatok megegyeznek az EU fenntartható fogyasztással és termeléssel kapcsolatos összes eszköze esetén, akkor az új kritériumok környezeti és gazdasági/versenypiaci hatásai feltehetően ugyanolyanok lesznek, ami fokozza az egységesség mértékét. [11] Ha eltérő „felhasználási módok” esetén is ugyanolyan eljárással határozzák meg a kritériumokat, miközben figyelembe veszik az EU termékekkel kapcsolatos szakpolitikai eszközeinek különböző célkitűzéseit, nagyobb mértékű következetességet lehet biztosítani (például az öko- és az energiacímkézés küszöbértékeinek meghatározása során). [12] Az EU Közös Kutatóközpontja 2010 óta dolgozik a termékek és a szervezetek környezeti lábnyomára vonatkozó átfogó (PEF- és OEF-) módszerek kidolgozásán. Mind a PEF-, mind az OEF-módszer életciklus-alapú értékelésre épül, és termékek (áruk és szolgáltatások), vagy – szervezeteknél – termékekből és szolgáltatásokból álló portfólió legfőbb környezeti hatásainak meghatározására és mérésére szolgál. Mindkét módszer már létező megközelítéseket és nemzetközi szabványokat alkalmaz, bár az életciklus-alapú értékelés bevezetése a szervezetek körében viszonylag új megoldásnak számít. A PEF és az OEF bővebb ismertetése a 9. mellékletben található. [13] A szervezetek környezeti lábnyomára vonatkozó ágazati szabályok olyan módszertani előírások és utasítások, melyek egy bizonyos ágazatban való alkalmazásra vannak szabva. Lásd a 9. mellékletet. [14] Az integráció lehetőségét, valamint a technikai megvalósíthatóságot minden esetre vonatkozóan részletesen meg kellene vizsgálni. A 9. melléklet további információkat tartalmaz arról, hogy milyen módszertani fejlesztésekre lenne szükség, amennyiben a PEF és az OEF módszereket a jelenlegi szakpolitikai eszközökbe integrálnák. [15] http://ec.europa.eu/environment/ecolabel/products-groups-and-criteria.html [16] http://susproc.jrc.ec.europa.eu/activities/emas/index.html [17] Az ösztönzők részletes leírását lásd a 14. és 20. mellékletben. [18] Például ha a tagállami rendszer vagy előírás a nem pénzügyi jelentéstétellel kapcsolatos, vagy ha környezeti teljesítmény mutatóinak a befektetési kockázatelemzésben való használatát népszerűsíti, a vonatkozó módszer az OEF lenne, kiegészítve az OEF ágazati szabályokkal. [19] Az eredményesség fogalma azt takarja, hogy a lehetőségek révén milyen mértékben érhetők el a célkitűzések. A hatékonyság a célkitűzések megvalósításának költséghatékony módját jelenti; a következetesség pedig arra utal, hogy a lehetőségek milyen mértékben felelnek meg az EU szakpolitikai célkitűzéseinek, illetve mennyire tudják korlátozni a környezeti, a társadalmi és a gazdasági területek közti áthárítást. Lásd a hatásvizsgálati jelentés 6. táblázatát.