[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 19.12.2008

COM(2008) 875 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

Az Európai Unióban a vízhiányról és az aszályról szóló közlemény (COM(2007) 414 végleges) nyomon követéséről szóló jelentés [SEC(2008) 3069]

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

Az Európai Unióban a vízhiányról és az aszályról szóló közlemény (COM(2007) 414 végleges) nyomon követéséről szóló jelentés

1. BEVEZETÉS

Az Európai Unióban a vízhiány és az aszály egyre növekvő hatásai, valamint a probléma éghajlatváltozás miatti, várható súlyosbodása – amint azt a nemrégiben Cipruson bekövetkezett vízügyi vészhelyzet is illusztrálta – a kihívás hatékony kezelésére képes, megfelelő lehetőségek meghatározását teszi szükségessé. 2007-ben az Európai Bizottság a vízhiányról és az aszályról szóló közleményt[1] fogadott el, amelyben ígéretet tett az elért eredmények ilyen jellegű felülvizsgálatára, valamint annak a 2008. szeptember 5-én, Zaragozában az érdekeltek számára tartott fórum keretében történő ismertetésére. Ez a jelentés az egyes szakpolitikai lehetőségek tekintetében elérendő eredményeket határozza meg, és megfelelő közép- és hosszú távú munkaprogramokat ismertet.

Ez a jelentés az első olyan nyomon követési jelentés, amely a közleményben szereplő lehetőségek megvalósítása során elért eredményekre épít. A jelentés azonosítja továbbá azokat az ösztönző – úgy uniós, mint nemzeti szintű[2] – politikai kezdeményezéseket, amelyek ezen eredményekhez hozzájárultak, noha tennivaló még mindig sok van. A jelentés meghatározza azokat az eredményeket, amelyeket azon hét kulcsfontosságú kihívás tekintetében kell elérni, amelyekkel mindenképpen foglalkozni kell, ha Európa egy vízhatékony és víztakarékos gazdaság irányába kíván elmozdulni. Ezen kihívások között szerepel a vízügyi keretirányelv[3] teljes végrehajtásának folyamatos szükségessége; a fenntartható területrendezés irányába való elmozdulás; a víztakarékossággal és a hatékony vízfelhasználással kapcsolatos intézkedések prioritásként való kezelése bármely más alternatívával szemben, valamint az ilyen, végső esetben alkalmazandó alternatívák környezeti hatásának felmérése; a vízzel kapcsolatos kérdések további érvényesítése valamennyi ágazati politikában. Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás új kihívást jelent majd a meglévő problémák mellett. A nyomon követési jelentés olyan közép- és hosszú távú munkaprogramot ismertet, amelyet csak a tagállamokkal szoros együttműködésben lehet majd végrehajtani.

A Tanács 2007 októberében[4] támogatta a közleményben európai és nemzeti szinten meghatározott lehetőségeket, és arra kérte a Bizottságot, hogy 2012-ig vizsgálja felül és fejlessze tovább a vízhiányra és az aszályra vonatkozóan kialakulóban lévő stratégiát. Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás hasonlóképpen elsődleges prioritássá vált az EU menetrendjében, a vízhiánnyal kapcsolatos kihívást pedig ebben a tágabb összefüggésben kell vizsgálni. Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodással kapcsolatos, soron következő bizottsági kezdeményezés segíteni fog az uniós és a nemzeti szinten megtett intézkedések összhangjának megerősítésében egyaránt, valamint meg fogja határozni az uniós szintű további intézkedések keretét.

2. A SZAKPOLITIKAI LEHETŐSÉGEK VÉGREHAJTÁSÁBAN ELÉRT EREDMÉNYEK ÉRTÉKELÉSE

A vízhiány és az aszály kérdéseinek rövidtávon hatékony kezelése érdekében az egyik legfontosabb és legsürgetőbb kötelesség a vízügyi keretirányelv valamennyi tagállam által történő, teljes körű végrehajtása.

A vízügyi keretirányelv szerinti vízgyűjtő-gazdálkodási tervek és intézkedésprogramok 2009 végéig történő elfogadása (11. és 13. cikk) lehetővé fogja tenni a vízmennyiséggel kapcsolatos kérdések kezelésére tagállami szinten tervezett intézkedések – ideértve a gazdasági eszközök alkalmazását is – mélyrehatóbb elemzését.

A szakpolitikai területek közötti összhang biztosítása valamennyi kormányzati szint számára kihívást jelent. Uniós szinten annak biztosítása a feladat, hogy valamennyi ágazati és horizontális politika ugyanazon célok irányába haladjon, emellett pedig a vízkészletekre gyakorolt nem kívánatos hatások elkerülése. Ez – az egyes politikák ütemezésére és munkaprogramjára figyelemmel – elérhető. A közösségi alapokból társfinanszírozott beruházások során egyértelmű iránymutatásokat kell követni, amelyek annak biztosítására irányulnak, hogy ezek nem jelentenek további nyomást a szűkös vízkészletekre.

A környezeti hatásvizsgálatról (KHV) szóló irányelv[5] és a stratégiai környezetvédelmi értékelésről (SKÉ) szóló irányelv[6] valamennyi tagállam által történő hatékony végrehajtása szintén elengedhetetlen a vízgazdálkodási projektek által a vízkészletekre gyakorolt hátrányos hatás elkerüléséhez.

2.1. A vízre vonatkozó árképzés

A tagállamok kötelezettséget vállaltak arra, hogy 2010-ig olyan árképzési politikákat dolgoznak ki a vízre vonatkozóan, amelyek megfelelő ösztönzést biztosítanak a vízkészletek hatékony felhasználására (a vízügyi keretirányelv 9. cikke). Egyes tagállamok (CY, ES, FR, UK, PT) intézkedéseinek keretében a díjakat a vízhiány helyi szintjével, az évszakkal és/vagy a fogyasztás szintjével összhangban határozzák meg. Mások (UK) felülvizsgálatokat végeznek, és felmérik a különböző díjtípusok hatékonyságát a vízügyi szempontból problémás területeken.

A kormányzás valamennyi szintjén azonban továbbra is kihívás marad a vízre vonatkozó árképzési politikáknak a víz rendelkezésre állásával összhangban történő meghatározása. A vízügyi keretirányelv – mint mérföldkő – lehetővé fogja tenni annak felmérését, hogy a tagállamok által elfogadott gazdasági eszközök és árképzési politikák milyen mértékben egyeztethetők össze a vízhiánnyal és aszállyal kapcsolatos aggodalmak mértékével.

Figyelmet kell továbbá fordítani a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet (OECD) munkaprogramjára[7], amely a hatékony és eredményes vízgazdálkodás gazdasági alapjával foglalkozik.

Előrelépés történik a vízmérés területén. Egyes tagállamok nemzeti stratégiákat dolgoznak ki a mezőgazdaságban a vízkivétel mérésének, valamint a kivétel állami engedélyezése bizonyításának biztosítására (ES, FR), és a vízkivételre és -fogyasztásra (CY, FR, PT), a problémás területeken (FR, UK) vagy az új, többlakásos társasházakban lévő háztartásokban (FR) pedig esetleges mérési kötelezettségek bevezetésére vonatkozóan is kiterjesztik a mérést.

Másfelől azonban valamennyi tagállamnak kell még intézkedéseket tennie. A tagállamok például kötelesek a vízkivétel tekintetében rendszeres ellenőrzést végezni (a vízügyi keretirányelv 11. cikke (3) bekezdésének e) pontja). A 2009 végéig elfogadni tervezett intézkedésprogramok lehetővé teszik majd annak ellenőrzését, hogy ezekkel Európa-szerte teljes körűen foglalkoznak.

A Bizottság a közös agrárpolitika (KAP) állapotfelmérésének[8] részeként azt javasolta, hogy a kölcsönös megfeleltetés részét képező jó mezőgazdasági és ökológiai állapotot egészítsék ki a vízre vonatkozó új témával. E téma keretében a víz öntözési célú felhasználására vonatkozó engedélyezési eljárások tiszteletben tartására vonatkozó új norma szintén hozzájárulhat a vízmérés a mezőgazdaságban való fokozottabb felhasználásához. A KAP állapotfelmérésében szereplő javaslatokat jelenleg tárgyalja a Tanács, és azokat várhatóan 2008 végéig fogadják el.

2.2. A víz és a vízzel kapcsolatos finanszírozás hatékonyabb elosztása

2.2.1. A területrendezés javítása

Továbbra is kihívás marad a gazdasági tevékenységek helyi szinten rendelkezésre álló vízkészlethez való igazításának szükségessége.

A KAP állapotfelmérésében a jó mezőgazdasági és ökológiai állapot hatályának a vízre való kiterjesztésére, valamint a támogatásnak a termeléstől való további szétválasztására vonatkozóan szereplő javaslatok célja a mezőgazdasági tevekénységek vízkészletekre gyakorolt hatásainak csökkentése.

A 2013 utáni KAP-ról folytatott megbeszélések keretében a Bizottság fel fogja mérni, hogy a vízmennyiséggel kapcsolatos kötelezettségek közül melyek erednek a vízügyi keretirányelvből, amelyeket a kölcsönös megfeleltetési rendszer keretében kell kezelni. A bioüzemanyagok tekintetében a Tanács és az Európai Parlament különös fenntarthatósági kritériumokról tárgyal. A Bizottságnak a megújuló energiáról szóló új irányelvre[9] irányuló javaslata erőteljes ösztönzést biztosít a bioüzemanyagok hulladékon, maradékanyagokon és más nem mezőgazdasági nyersanyagokon alapuló kifejlesztése szempontjából, és ennek hozzá kellene járulnia a mezőgazdasági ágazat vízigényére nehezedő nyomás csökkentéséhez.

A korábban a vízhiánnyal és aszállyal leginkább érintett tagállamok (CY, EL, ES, FR, IT, PT, UK) erőfeszítéseket tettek azon vízgyűjtő területek meghatározására, amelyek állandó vagy csaknem állandó vízhiánnyal küzdenek. Néhány tagállam intézkedéseket tett a vízkészletekre nehezedő nyomás csökkentése érdekében, ilyen volt például a túlságosan igénybe vett területeken a vízkivétel növelésének tilalma (ES, FR), a fenntartható módon kivehető mennyiségek felmérése és a kivételre vonatkozó engedélyek felülvizsgálata (FR, UK), továbbá a vízkivétel mennyiségének korlátozásáért és az öntözők között e mennyiségek elosztásáért felelős, az öntözéssel foglalkozó kollektív szervezetek létrehozására irányuló kötelezettség (2011-től FR).

A tagállamok általánosságban jelezték az iránti szándékukat, hogy a kérdést kifejezetten a jövőbeli vízgyűjtő-gazdálkodási tervek keretében kívánják kezelni, ideértve azokat a tagállamokat is, amelyekben a vízhiány és az aszály eleddig nem jelentett nagyobb problémát (AU, DK, NL), de ahol az éghajlatváltozással romolhat a helyzet.

A fent említett példák ellenére jelenleg alig van bizonyíték arra, hogy a földhasználattal kapcsolatos kihívások teljes mértékben érvényesülnének a tagállamok által meghozott vízgazdálkodási döntésekben. Valamennyi szinten sürgősen további lépéseket kell tenni.

A vízmennyiséggel kapcsolatos kérdéseket csak akkor lehet hatékonyan kezelni, ha a vízciklus működését teljes mértékben figyelembe veszik. Az állandó növényzet jótékony hatással van a párolgás szabályozására, és jelentős segítséget nyújt a termőföld hőstabilitásának fenntartásában.

A nagyléptékű mezőgazdasági, ipari és városfejlesztések kihatottak helyi szinten a vízbeszivárgásra, növelték az esővízelfolyást, csökkentették a talajvíz újratöltődését és a növényzet vízhez való hozzáférését, továbbá fokozták az elpárolgást. Néhány mezőgazdasági régióban a vízelvezetés öntözéssel való kombinálása a természetes növényzet eltűnéséhez, a sós talaj kialakulásához és hozamcsökkenéshez vezetett. A városi vagy ipari területeken a széles körű cement- és aszfalthasználat miatt az esővizet gyakran szennyvízhálózatokon vezetik el ahelyett, hogy a talajt és az ökoszisztémákat telítenék.

A területgazdálkodást és területrendezést ki kell igazítani a föld optimális víztelítettségének elérése érdekében. A prioritás az kell, hogy legyen, hogy az esővizet megtartsák ott, ahol az leesik, különösen pedig olyan területeken, amelyeket az emberi tevékenységek miatt jelentős hatások érnek. A víz talajba való beszivárgásának javítása, valamint a talajtelítettség irányába tett haladás segíteni fog a talajvíz- és a felszíni vízkészletek helyreállításában. Létfontosságú a talajban található szervesanyagok fenntartása és növelése, mivel azok a vízben kifejezett súlyának húszszorosát képesek elnyelni. A Bizottság által 2006 szeptemberében előterjesztett és az intézmények által jelenleg tárgyalt talajvédelmi keretirányelvre irányuló javaslatnak[10] ez az egyik célkitűzése.

2.2.2. A hatékony vízfelhasználás finanszírozása

A 2007. évi közlemény kiemelte, hogy a meglévő ágazati politikák keretében javítani kell a hatékony vízfelhasználás finanszírozását.

Javíthatják a helyzetet a Bizottság által a KAP állapotfelmérésének keretében tett javaslatok, amelyek a moduláció fokozására és az így szerzett költségvetésnek többek között a vidékfejlesztés szerinti vízgazdálkodás finanszírozására történő alkalmazására irányulnak. Ez egészítené ki a néhány tagállam (pl. ES, PT) által a vidékfejlesztési programokon keresztül már végrehajtott olyan intézkedéseket, mint amilyen például a hatékony vízfelhasználás fejlesztésére nyújtott beruházási támogatás biztosítása.

A Bizottság „Az éghajlatváltozás terén szükséges fellépésre és a megújuló energiaforrásokra vonatkozó csomag”[11] és az „Alkalmazkodás az éghajlatváltozáshoz Európában – Az uniós fellépés lehetőségei” című zöld könyv[12] alapján mérlegeli a 2007 és 2013 közötti időszakra szóló közösségi stratégiai kohéziós iránymutatások[13] esetleges felülvizsgálatát. Az esetleges félidős felülvizsgálatokra a tagállamokkal folytatott szoros együttműködést követően fog sor kerülni. A felülvizsgálat és a stratégiai iránymutatások esetleges felülvizsgálata, valamint a Bizottság vagy a tagállamok által végzett értékelések[14] azt eredményezhetik, hogy a – különösen a környezettel és az energiával foglalkozó – operatív programokat a tagállamok önkéntesen módosítják.

A költségvetés felülvizsgálata és a jövőbeli pénzügyi tervekről folytatott tárgyalás további alkalmat kínál a vízmennyiséggel kapcsolatos kérdések kezelésére. A Bizottság jelenleg készít egy munkadokumentumot a kohéziós politikáról a „Régiók 2020-ban – Az éghajlatváltozás jelentette kihívás az európai régiók számára” címmel, amely a vízhiány és az aszály kérdéseivel is foglalkozik.

2008 júliusában az Európai Beruházási Bank (EBB) – a közleményben szereplő kulcsfontosságú kihívásokkal összhangban – új kölcsönpolitikát fogadott el a vízügyi ágazat tekintetében[15].

Néhány tagállam intézkedései olyan adóösztönzők kialakítására irányulnak, amelyek a vízhatékony eszközök és gyakorlatok előmozdítását szolgálják. Némely tagállam (CY, FR, NL) a gyűjtött esővíz felvásárlásának és a magán- és középületekben a szennyvíz-újrahasznosítási berendezéseknek, vagy a víztározók újratöltésének támogatására irányuló rendszereket léptetett életbe. Egypár tagállam olyan rendszereket dolgoz ki, amelyek lehetővé teszik a vállalkozások számára, hogy a vízhatékony technológiákba és berendezésekbe történő beruházásokhoz támogatást igényeljenek (UK). Olykor mind a regionális és a helyi hatóságok (ES), mind pedig a magánszektor egyedi cselekvési terveket léptetnek életbe a víztakarékossági eszközök alkalmazásának támogatása, valamint a vízellátó-hálózatok javítása érdekében.

2.3. Aszálykezelés

2007-ben a vízügyi keretirányelv közös végrehajtási stratégiájának részeként a vízhiánnyal és aszállyal foglalkozó szakértők európai hálózata jelentést tett közzé az aszálykezelési tervekről[16]. Ezt a jelentést a tagállamok vízügyi igazgatói 2007 novemberében hagyták jóvá. A jelentés ajánlásokat tartalmaz operatív aszálykezelési tervek kidolgozására vonatkozóan annak érdekében, hogy hatékonyan lehessen megelőzni és csökkenteni az aszály által a környezetre, a társadalomra és a gazdaságra gyakorolt hatásokat, emellett példaként tartalmaz némely tagállamban (ES, UK, PT) már meglévő aszálykezelési terveket is.

Néhány tagállam további intézkedéseket hajt végre, mint amilyenek például a vízügyi társaságok aszálytervei (UK) vagy nemzeti aszálytervek (CY, FR). Más intézkedéseket – mint például az aszály előrejelzésére és kezelésére irányuló rendszer létrehozását (PT) – is terveznek.

Intézkedéseket azonban csak egypár tagállam tett, e kezdeményezések értékelése pedig még várat magára.

A Bizottság Közös Kutatóközpontja az aszállyal foglalkozó megfigyelő- és korai előrejelző rendszer kifejlesztésén dolgozik. Ez az előrejelzés, feltárás és nyomon követés, valamint az információcsere platformjaként fog szolgálni. Többlépcsős megközelítést fogad el, amely összhangban van a szubszidiaritás elvével, és amely konzisztens információt fog biztosítani európai szinten. Az első prototípussal kapcsolatban jelenleg zajlik az átfogó tesztelés. A tagállamokkal együttműködve az Európai Környezetvédelmi Ügynökség (EEA) segít a vízhiánnyal és az aszállyal kapcsolatos, vonatkozó mutatók azonosításában. Most van folyamatban a paraméterek első csoportjának kidolgozása. 2009–2010-től kezdve az ilyen paramétereken alapuló, nemzeti szintű adatgyűjtés lehetővé fogja tenni egy éves európai értékelés közzétételét arra vonatkozóan, hogy miként alakul Európa-szerte a vízhiány és az aszály mértéke és azok hatásai.

Ezek a fejlemények lehetővé fogják tenni, hogy a prototípusok kidolgozására, valamint az aszállyal foglalkozó operatív megfigyelő- és korai előrejelző rendszerrel kapcsolatos végrehajtási szabályokra vonatkozóan a közleményben meghatározott 2012-es határidőn belül maradjunk.

Ami az EU szolidaritási alapját illeti[17], a jelenlegi rendelet csak akkor engedi meg az aszály támogathatóságának vizsgálatát, ha tiszteletben tartják a mobilizálására vonatkozó egyedi feltételeket, ideértve azt is, hogy a katasztrófa kezdetétől számított 10 héten belül be kell nyújtani a Bizottsághoz a kérelmeket. Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás jelentette kihívás a következő költségvetési felülvizsgálat keretében annak vizsgálatát is szükségessé teheti, hogy várhatók-e további eredmények a kritériumok meghatározása és a támogatható műveletek terén az aszályokra való jobb reagálás érdekében.

A katasztrófavédelmi mechanizmus 2009. évi munkaprogramja az erdőtüzek kérdésével fog foglalkozni. Ez alkalmat kínál arra, hogy foglalkozzanak a súlyos aszályokkal meglévő kapcsolattal és azonosítsák az ilyen helyzetekben megfelelő segítségnyújtási lehetőségeket. Az Európai Aszálymegfigyelő prototípusát – amint az rendelkezésre áll – ismertetni fogják a katasztrófavédelmi cselekvési program korai előrejelző rendszereivel foglalkozó szakértő csoporttal[18]. Ez arra vonatkozó ajánlások kidolgozásához vezethet, hogy hogyan kell európai és nemzeti szinten használni és alkalmazni a katasztrófavédelmi segítségnyújtási rendszert.

Az Európai Bizottság 2008. március 5-én közleményt fogadott el az Unió katasztrófareagálási képességének megerősítéséről[19]. Ez a közlemény a közösségi katasztrófavédelmi mechanizmus megerősítése mellett száll síkra. E célból a Bizottság 2009 közepéig javaslatokat fog benyújtani egy európai katasztrófareagálási képzési hálózatra. A korábbi tapasztalatok azt mutatják, hogy a katasztrófára való reagálás önmagában nem elegendő, valamint hogy a megelőzést és a felkészültséget meg kell erősíteni. A Bizottság ezért jelenleg uniós stratégiákat dolgoz ki a felkészültségre, valamint a természeti és ember okozta katasztrófák – köztük az aszály – megelőzésére vonatkozóan.

2.4. A vízellátó infrastruktúrák értékelése

További vízellátó infrastruktúrák (például víztárolás, víz, vízátvezetés vagy alternatív források használata) akkor jöhetnek szóba, amikor az egyéb lehetőségek – ideértve a hatékony vízre vonatkozó árképzési politikát és költséghatékony alternatívákat is – kimerültek. Annak szükségességét, hogy a szakpolitika kialakítását ezen egyértelmű vízhierarchiára kell alapozni, a folyamatában végzett munka erősíti meg. Ez valamennyi ágazatra és felhasználóra vonatkozik, különösen a vízhiányos európai régiókban és azokban a régiókban, ahol az éghajlatváltozás várhatóan csökkenti a víz rendelkezésre állását.

Abban az esetben, ha további vízellátásra van szükség, a legmegfelelőbb megoldás kiválasztásának olyan teljes hatásvizsgálaton kell alapulnia, amely egyszersmind figyelembe veszi az új infrastruktúra kiépítéséhez, valamint a víz kezeléséhez és átvezetéséhez szükséges energiát. Néhány ellátási megoldás hasonlóan magas energiafogyasztási szinteket eredményezhet. A vízhiányos régiókban az elvárt vízszükséglet kezelése néhány mediterrán ország energiafogyasztását 15–45%-kal növelné. A rendelkezésre álló víz éghajlatváltozás miatti várt csökkenését teljes mértékben figyelembe kell venni a vízellátó infrastruktúrák meghatározása során. Ez kulcsfontosságú a vízforrásként szolgáló vízgyűjtőkben a víz fenntartható rendelkezésre állásának biztosítása és az olyan túlméretezett berendezések elkerülése érdekében, amelyek tovább növelnék az energiaigényt, és súlyosbítanák a jelenlegi nehézségeket.

A tervezett intézkedések értékelése során további kulcsfontosságú kérdéseket kell mérlegelni, különösen a következőket: a gazdaságra, a társadalomra és a környezetre gyakorolt, esetlegesen káros hatások, ideértve az egyészségre gyakorolt hatásokat is (különösen a szennyvíz újrafelhasználása, valamint az esővízgyűjtés tekintetében), a vízkészletek minőségére és mennyiségére gyakorolt hatások[20] (valamennyi lehetőség) és egy olyan finanszírozási stratégia, amely biztosítani fogja az összes költség megtérülését, ideértve a környezetvédelmi és a forrásokkal kapcsolatos költségeket, továbbá a különböző felhasználók által tett, megfelelő hozzájárulásokat. Az intézkedések megválasztása határozza meg a kielégíthető vízhasználat-típusokat.

Nincs tehát egyetlen és legjobb megoldás és csak egy, az összes lehetőségre – ideértve a földhasználat változását – kiterjedő, teljes hatásvizsgálat vezethet a legmegfelelőbb megoldás meghatározásához, eseti alapon és a helyi feltételektől függően.

2.5. Vízhatékony technológiák és gyakorlatok

A Bizottság számára 2007 szeptemberében elvégzett vizsgálat szerint a víztakarékossági potenciál Európában megközelíti a 40%-ot[21]. Ez lényeges változtatásokat kíván a vízelosztás módját és a vízhasználatot illetően, hogy a víztakarékosság a lehető legnagyobb mértékig fejlődhessen.

A Bizottság európai szinten vizsgálatot kezd a vízfogyasztó eszközökre – ideértve a mezőgazdasági üzemek berendezéseit is – vonatkozó egyedi normák kialakítása hatályának felmérése céljából. A nemzeti szinten kidolgozott normák rendszerint önkéntesek. Legalább egy tagállam (UK) megkezdte a teljesítménnyel kapcsolatos minimumkövetelményekre és a vízhasználat maximális szintjeire vonatkozó szabályozásainak a vízhasználó eszközök és berendezések tekintetében történő felülvizsgálatát.

2008. július 16-án cselekvési tervet fogadtak el a fenntartható fogyasztásról és termelésről, valamint a fenntartható iparpolitikáról (SCP/SIP)[22]. Ennek része a környezetbarát tervezésről szóló irányelv[23] hatályának az energiával kapcsolatos termékekre való kiterjesztésére irányuló javaslat, amely kitér azokra a vízfelhasználó eszközökre, amelyek vízfogyasztása befolyásolja a fűtéshez szükséges energiát.

Ezzel párhuzamosan zajlik a munka a környezetbarát tervezésről szóló jelenlegi irányelv végrehajtásával kapcsolatban, azzal a céllal, hogy egy adott, prioritást élvező termékcsoportra vonatkozóan rövid időn belül végrehajtási intézkedéseket fogadjanak el. A mosógépeket és a mosogatógépeket már lefedi a 2005–2008-as átmeneti időszak. Ezekkel a következő előkészítő tanulmány foglalkozik majd. A vízhasználó berendezéseknek – különösen az öntözőberendezéseknek – a környezetbarát tervezésről szóló irányelv munkatervében (2009–2011) való szerepeltetését szintén vizsgálja az Európai Bizottság.

A fenntartható fogyasztásról és termelésről, valamint a fenntartható iparpolitikáról (SCP/SIP) szóló cselekvési terv tartalmaz egy, a közösségi környezetvédelmi vezetési és hitelesítési rendszer (EMAS) felülvizsgálatáról szóló, rendeletre irányuló javaslatot[24], amely a teljesítménymutatók egyikeként a vízfogyasztásra is kitér.

Az épületek energiateljesítményéről szóló irányelvvel[25] kapcsolatban szerzett tapasztalatok alapján a Bizottság tanulmányt készít annak vizsgálata céljából, hogy az épületek vízteljesítményére vonatkozóan is szükség van-e egy hasonló irányelvre.

Csupán néhány olyan tagállam van, amely már rendelkezik vízügyi minimumkövetelményekkel építési szabályozásában (ES, NL, UK) vagy nemzeti építési normáiban (DK, DE, ES). Mások különös vízgazdálkodási követelményeket vezettek be a jövőbeli „magas környezetvédelmi minőségű” épületek tekintetében (FR), vagy az épületek hatékony vízfelhasználásának biztosítása érdekében felülvizsgálják nemzeti szabályaikat, és átfogó vízteljesítmény-normát állapítanak meg az épületekre vonatkozóan (UK), vagy a hatékony vízfelhasználással kapcsolatos, kötelező minimumnormákat vezetnek be minden új, államilag finanszírozott lakóépület tekintetében (UK). E tapasztalatokból le kell vonni a következtetéseket, és sokkal több tagállamnak kell intézkedéseket tennie.

A vízhálózatokban a szivárgások csökkentése érdekében tett intézkedések között a szivárgási szintek szisztematikus és rendszeres külső vizsgálatai (AT) szerepelnek, továbbá olyan ösztönzők bevezetése, amelyek arra buzdítják a víztársaságokat, hogy vízhálózataikban a szivárgást egy adott szint alá vigyék (Dániában 10%), a minimumteljesítményre vonatkozó előfeltételek bevezetése a meglévő hálózatokban állami pénzeszközök új vízellátó hálózatok számára történő biztosítása érdekében (FR), az egyes városokban a hálózatok teljesítményének interneten való közzététele (fejlesztés alatt, FR), a víztársaságokra vonatkozó célok bevezetése, mulasztás esetén esetleges bírságok mellett (UK). A túlzott szivárgás a fent említettek ellenére továbbra is probléma, és sok tennivaló akad. A tagállamok különös felelősséggel rendelkeznek a szivárgás kimutatásának javítása és a hálózatok korszerűsítése tekintetében.

Az összes vízigényes ágazattal kötött önkéntes megállapodások kidolgozása tekintetében várhatóan európai szintű kezdeményezéseket tesznek. Különösen a fenntartható fogyasztásról és termelésről, valamint a fenntartható iparpolitikáról (SCP/SIP) szóló cselekvési terv hoz létre kiskereskedelmi fórumot, hogy ösztönözze többek között a fenntartható vízfogyasztást a nagyobb európai kiskereskedők és ellátási láncaik esetében. Néhány tagállam megállapodásokat dolgozott ki egyes meghatározott gazdasági szektorokkal, mint például golfpályákkal (FR), az építőiparral (FR, NL), valamint az élelmiszer- és italágazattal (UK). Néhány tagállamban helyi és regionális szinten a helyi hatóságok, a nem kormányzati szervezetek és a vízügyi szervek részvételével megállapodásokat fogadtak el (FR) a víztakarékosság előmozdítása és fokozása érdekében. Általánosságban azonban továbbra is csak kevés önkéntes megállapodás van, és ezek számát növelni kell, mivel komoly előnyökkel kecsegtetnek.

2.6. A víztakarékosság kultúrájának kialakítása Európában

Egy víztakarékossági és vízhatékonysági kultúra kialakításában a civil társadalom létfontosságú szerepel bír. Európai szinten számos kezdeményezés indult, ilyen például az európai víztudatossági és vízügyi gondnoksági programok Európai Vízügyi Partnerség (EWP) által történő kidolgozása. E program célja a különböző érdekeltek – többek között a nem kormányzati szervezetek, magántársaságok, régiók, települések stb. – bevonása. Az intézkedések között fog szerepelni regionális és helyi információs kampányok megszervezése, egy európai vízügyi díj, illetve ismeretterjesztő eszközök létrehozása, valamint a felelős vízhasználat elveinek kidolgozása.

Az Európai Bizottság 2008 októberében zöld könyvet fogadott el a mezőgazdasági termékminőség-politikáról[26]. A zöld könyv lehetőséget biztosít az érdekeltek számára, hogy véleményt nyilvánítsanak arra vonatkozóan, hogy a környezeti szempontból aggályos kérdések – mint például a vízgazdálkodás – integrálhatók-e és ha igen, hogyan a jövőbeli tanúsítási rendszerekbe, valamint hogy értékeljék a vízbarát termékek népszerűsítésére irányuló igényeket.

A fenntartható fogyasztásról és termelésről, valamint a fenntartható iparpolitikáról (SCP/SIP) szóló cselekvési terv az energiacímkézésről szóló irányelv[27] felülvizsgálatára irányuló, készülőben lévő javaslatra utal annak érdekében, hogy az a termékeknek egy szélesebb skálájára és a környezetvédelmi paraméterek – többek között a vízhasználat – meghatározott körére terjedjen ki.

A legtöbb tagállam tevékenyen módon dolgozott ki kommunikációs és oktatási intézkedéseket a vízminőségi kérdésekkel kapcsolatos tudatosság növelése érdekében, és ezek a következők: nemzeti, regionális vagy helyi szintű tájékoztatási kampányok (BE-Fl, CY, DK, ES, FR, NL, UK), iskolai versenyek a hatékony vízfelhasználásról (CY, PT), ingyenes tanácsadás a vállalkozási szektorban (UK), napi szinten frissített weboldal (CY), a vízügyi kérdéseknek az oktatási programokba való beépítése, valamint iskolai intézkedések kidolgozása a víztakarékos eszközök előmozdítása érdekében (CY, EL, FR), nemzeti stratégia kidolgozása annak érdekében, hogy a fogyasztók képzésben részesüljenek a hatékony vízfelhasználásra vonatkozóan (UK), az öntözéssel kapcsolatos helyes gyakorlatok cseréje (FR). Az összes ilyen intézkedés alkalmazását folytatni kell, és ezeket egész Európára ki kell terjeszteni. Ezek értékelése lehetővé fogja tenni a legeredményesebb intézkedések meghatározását.

2.7. Az ismeretek javítása és az adatgyűjtés

A globális környezetvédelmi és biztonsági megfigyelés (GMES) konkrét, uniós szintű kezdeményezés. A GMES Land Service keretében a vízhiánnyal fenyegetett területeket, valamint az ezekkel kapcsolatban az idők során bekövetkezett változásokat feltüntető, a földtakaróra vonatkozó jegyzéket hoztak létre. A spanyol és a francia regionális hatóságok bevonásával már tesztelték a javított öntözéskezelésre irányuló, konkrét kérelmeket, valamint a határokon átnyúló vízgyűjtő területeken a vízügyi keretirányelv szerinti jelentéstétel támogatását.

A 6. kutatási és technológiai keretprogrammal kapcsolatos, számos, jelenleg is zajló projekt – mint például az AQUASTRESS, a RECLAIM WATER, a GABARDINE, a MEDINA, a MEDESOL, a PLEIADeS vagy a FLOW AID – biztosít tudományos és technológiai eredményeket a vízhiány és az aszály területén. E projektek eredményei várhatóan hasznosnak bizonyulnak majd a vízzel kapcsolatos aggályok csökkentésére irányuló megoldásokként. Ezen túlmenően számos új kezdeményezést indítanak el a 7. keretprogram végrehajtásával összefüggésben, az éghajlatváltozás vízügyi politikákra, vízmennyiségre és vízminőségre gyakorolt hatásainak felmérése céljából. Uniós szinten Európa aszálykockázatának kivizsgálására összpontosító intézkedés indult. Ez a kutatás főbb hiányosságainak, valamint az aszály mértékével és hatásaival kapcsolatos jelenlegi ismeretek javítása érdekében szükséges, kulcsfontosságú lépéseknek a megállapítására irányul. Ez a kutató- és szakpolitikai közösségek között az aszályra vonatkozó kérdésekkel foglalkozó, információcsere-platform létrehozását fogja eredményezni. Ezen a területen a jobb ismeretek kedvezően hatnak a belvizek közlekedési célú, fenntartható használatára is.

A tagállamok az éghajlatváltozással összefüggésben az aszály hatásaival és alakulásával (ES, NL, LU, UK, PT), a vízhasználó berendezésekkel szembeni fogyasztói hozzáállással (UK), a víz, valamint a mosogatógépek és mosógépek energiahatékonysága közötti kölcsönhatással (UK), a vízhasználó berendezések hatékonyságának javításával (UK), a mezőgazdasági gyakorlatok – ideértve az öntözést – javításával (CY, ES, FR), az alternatív vízellátó lehetőségek felmérésével (CY, FR), az aszály hatásainak értékelésére irányuló adatgyűjtő rendszer kidolgozásával (PT) kapcsolatos kutatási és technológiai tevékenységek elindításával reagáltak a vízhiány és aszály kihívására. E tevékenységek többsége még zajlik. Az uniós szintű információcsere lehetővé teszi, hogy az eredményeket valamennyi tagállammal megosszák.

3. KÖVETKEZTETÉSEK

A vízhiányról és az aszályról szóló, 2007. júliusi közlemény és az Európai Tanács 2007. októberi következtetései kövezték ki az utat a vízigény-gazdálkodási intézkedések és – bármely más alternatíva igénybevétele előtt – a víztakarékosság potenciál teljes kimerítésére tett erőfeszítések továbbfejlesztése előtt.

Ez a nyomon követési jelentés arra világít rá, hogy – noha történt előrelépés – Európában tágabb körben sok még a tennivaló a vízigény-gazdálkodás javítása, és a vízkészletekkel folytatott nem megfelelő gazdálkodás megelőzése terén, különösen a vízhiányos területeken.

A közleményben megállapított prioritások továbbra is érvényesek. Amint azt az e jelentésben szereplő, számos példa mutatja, folyamatos figyelmet kell fordítani a végrehajtásra valamennyi, prioritást élvező területen.

A Bizottság a 2007. évi közleményben foglaltaknak megfelelően 2009-től kezdve éves európai hatásvizsgálatokat készít a vízhiányról és az aszályról, amelyek lehetővé fogják tenni Európa-szerte a kérdés alakulásának rendszeres alapon történő nyomon követését.

A munkaprogram végrehajtását nyomon fogják követni, és az a Tanács 2007. október 30-i következtetéseiben említett és 2012-re tervezett, a vízhiányra és az aszályra vonatkozó stratégia felülvizsgálatának részét fogja képezni.

[1] COM(2007) 414 végleges, 2007. július 18.

[2] 2008 elején kérdőívet küldtek a 27 tagállam vízügyi igazgatóinak. A következő tagállamoktól érkeztek válaszok: AT, BE-Fl, CY, DE, DK, EL, ES, FI, FR, HU, IE, IT, LU, LV, NL, PL, PT, RO, SK és UK.

[3] A vízpolitika terén a közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról szóló 2000/60/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 327., 2000.12.22.)

[4] 13888/07, 2007. október 15., ENV 515, DEVGEN 182, AGRI 325

[5] Az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 1985. június 27-i 85/337/EGK tanácsi irányelv (HL L 175., 1985.7.5., 40–48.o.)

[6] A bizonyos tervek és programok környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 2001. június 27-i 2001/42/EK európai parlamenti és a tanácsi irányelv (HL L 197., 2001.7.21., 30–37.o.)

[7] Az OECD DAC/EPOC Vízügyi Munkacsoport – „Fenntartható finanszírozás a vízkészlethez és a higiéniához való, megfizethető hozzáférés biztosítása érdekében”

[8] COM(2007) 722 végleges, 2007. november 20.

[9] A Bizottság által 2008. január 23-án elfogadott COM(2008) 19 végleges

[10] COM(2006) 232, 2006.9.22.

[11] COM(2008) 30 végleges, 2008. január 23.

[12] COM(2007) 354 végleges, 2007. június 29.

[13] HL L 291., 2006.10.21., 11.o.

[14] Az általános rendelkezésekről szóló 1083/2006/EK rendelet 48. és 49. cikke (HL L 210., 2006.7.31., 25.o.)

[15] „Az ágazattal kapcsolatos uniós politikai célkitűzésekre adott EBB-támogatás megerősítése” – 2008. július

[16] A jelentés a következő helyen érhető el: http://ec.europa.eu/environment/water/quantity/scarcity_en.htm

[17] Az Európai Unió Szolidaritási Alapjának létrehozásáról szóló, 2002. november 11-i 2012/2002/EK tanácsi rendelet (HL L 311., 2002.11.14.)

[18] A polgári védelem területén közösségi cselekvési program létrehozásáról szóló, 1999. december 9-i 1999/847/EK tanácsi határozat (HL L 327/53)

[19] COM(2008) 130 végleges, 2008. március 5.

[20] Adott esetben a vízügyi keretirányelv 4. cikkének (7) bekezdése szerint

[21] A tanulmány a következő címen érhető el: http://ec.europa.eu/environment/water/quantity/scarcity_en.htm

[22] COM(2008) 397/3, 2008.7.16.

[23] Az energiafelhasználó termékek környezetbarát tervezésére vonatkozó követelmények megállapításának kereteiről szóló 2005/32/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 101., 2005.7.22.)

[24] COM(2008) 402/2

[25] Az épületek energiateljesítményéről szóló, 2002. december 16-i 2002/91/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 1., 2003.1.4.)

[26] COM(2008) 641, 2008.10.15.

[27] A háztartási készülékek energia- és egyéb erőforrás-fogyasztásának címkézéssel és szabványos termékismertetővel történő ellátásáról szóló, 1992. szeptember 22-i 92/75/EGK tanácsi irányelv (HL L 297., 1992.10.13.)