EURÓPAI BIZOTTSÁG Strasbourg, 2021.6.8. COM(2021) 370 final A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK a Románia által az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében elért haladásról



1. BEVEZETÉS Az együttműködési és ellenőrzési mechanizmust (EEM) 2007-ben, Románia Európai Unióhoz történő csatlakozásakor, átmeneti intézkedésként hozták létre, hogy elősegítsék Románia folyamatos erőfeszítéseit az igazságügyi reform, valamint a korrupció elleni küzdelem terén. A mechanizmus a román állam és az EU közös elkötelezettségét jeleníti meg. A mechanizmust létrehozó határozatnak megfelelően és amint azt a Tanács is kiemelte és az Európai Unió Bírósága (EUB) megerősítette, az EMM akkor zárul le, amikor a Romániára vonatkozó minden értékelési kritérium kielégítő mértékben teljesül. Az EEM keretében 2007 óta végzett munka célja, hogy ösztönözze és az értékelési kritériumok alapján figyelemmel kísérje a reformfolyamatokat. 2017 januárjában a Bizottság átfogó értékelést készített a mechanizmus tíz éve alatt elért haladásról. E megvilágításban világosabban tátható a haladás jelentős mértéke, a Bizottság pedig tizenkét konkrét ajánlást tudott megfogalmazni, amelyek végrehajtása elegendő lenne az EEM folyamatának lezárásához. Ennek feltétele, hogy az ajánlások visszafordíthatatlanul teljesüljenek, általánosabban pedig az, hogy ne következzenek be olyan fejlemények, amelyek egyértelműen megfordítják a haladás irányát. A Bizottság azóta három értékelést végzett az ajánlások végrehajtásának haladásáról. 2017 novemberében a Bizottság megállapította, hogy számos ajánlás tekintetében történt előrelépés, ugyanakkor azt is, hogy a reform veszített a lendületéből, és figyelmeztetett arra, hogy fennáll annak a kockázata, hogy ismét napirendre kerülnek a 2017. januári jelentésben már lezártnak minősített kérdések. A 2018. novemberi jelentés megállapította, hogy a fejlemények visszafordították a haladást, vagy kérdésessé tették annak visszafordíthatatlanságát, ezért további ajánlásokat szükséges megfogalmazni. Az Európai Parlament és a Tanács egyaránt támogatta ezt az álláspontot,. A 2019. októberi jelentés üdvözölte a román kormány azon szándékát, hogy újraindítsa a megközelítést, de sajnálatát fejezte ki amiatt, hogy Románia nem vette figyelembe az összes ajánlást. A Bizottság felszólította az illetékes román hatóságokat, hogy a reform folytatására vonatkozó kötelezettségvállalásuknak az összes ajánlás végrehajtására irányuló konkrét lépések formájában tegyenek eleget. A kormány 2020-ban megerősítette elkötelezettségét az EEM célkitűzéseinek megvalósítása mellett, bár az elért haladás összességében mérsékeltnek tekinthető. Ez többek között a Covid19-világjárványhoz kapcsolódó helyzettel és azzal magyarázható, hogy 2020 választási év volt Romániában. E körülményekre tekintettel a Bizottság nem tett közzé külön jelentést az együttműködési és ellenőrzési mechanizmusról, ugyanakkor továbbra is szoros figyelemmel kísérte a fejleményeket, valamint együttműködött és párbeszédet folytatott a román hatóságokkal és érdekeltekkel, többek között a jogállamisági mechanizmus révén. 2020 szeptemberében a Bizottság 2020. évi jogállamisági jelentés: A jogállamiság helyzete az Európai Unióban címmel jelentést fogadott el, amely valamennyi tagállamra kiterjedően foglalkozott az igazságügyi reform, a korrupcióellenes keret, a médiapluralizmus, valamint más intézményi fékek és ellensúlyok területén végbemenő jogállamisági fejleményekkel. A román hatóságoknak az új jogállamisági mechanizmusban való proaktív részvétele fontos jele annak, hogy elkötelezettek a jogállamiság megerősítése és ennélfogva az EEM hatálya alá tartozó kérdések mellett. A Romániára vonatkozó külön fejezet naprakész információkat tartalmazott a 2019. októberi EEM-jelentés óta az igazságügyi reform és a korrupció elleni küzdelem terén történt fejleményekről. valamint az abból a szempontból lényeges kérdésekkel kapcsolatban, hogy a tagállam általában milyen mértékben képes végrehajtani és fenntartani a reformokat például a jogalkotás minősége és folyamata, valamint a médiakörnyezet tekintetében. Általánosságban a jogállamiság és az igazságszolgáltatás függetlensége, a korrupció elleni küzdelem helyreállítása és „az elmúlt évek stagnálásának és visszalépéseinek kezelése” szerepel a 2020. december végén hivatalba lépett új kormány programjában. A program rögzíti a kormány azon szándékát, hogy „a román igazságszolgáltatási rendszer függetlensége és hatékonysága terén elért tényleges haladás alapján folytassa az EEM lezárására vonatkozó demarsokat”. 2021 januárjában memorandumot fogadott el, amelyben politikai kötelezettségvállalást fogalmazott meg arra vonatkozóan, hogy a mechanizmus lezárása céljából foglalkozik az EEM valamennyi folyamatban maradt ajánlásával. A memorandumban foglalt tervek között szerepel az Igazságszolgáltatáson Belül Elkövetett Bűncselekmények Ügyosztálya (SIIJ) eltörléséről szóló törvénytervezet, valamint az igazságszolgáltatásról szóló törvények módosításai – mindkét intézkedés közvetlenül kapcsolódik az EEM ajánlásaihoz. Az EUB egy sor előzetes döntéshozatali eljárásban hozott 2021. május 18-i ítélete fontos fejlemény, amely tisztázta az EEM jellegét és Románia abból eredő kötelezettségeit. Az együttműködési és ellenőrzési mechanizmusról szóló 2006. évi határozatot illetően a Bíróság kifejtette, hogy az teljes egészében kötelező Romániára nézve annak uniós csatlakozása óta, és arra kötelezi, hogy foglalkozzon a határozat mellékletében meghatározott kritériumokkal, amelyek szintén kötelező erejűek.A Bizottság által Románia csatlakozását megelőzően megállapított hiányosságok alapján meghatározott értékelési kritériumok különösen azt hivatottak biztosítani, hogy a tagállam tiszteletben tartsa a jogállamiság értékét. Romániának ezért megfelelő intézkedéseket kell hoznia a kritériumok teljesítése érdekében, és tartózkodnia kell minden olyan intézkedés végrehajtásától, amely veszélyeztetheti azok teljesítését. Az ítélet azt is egyértelművé teszi, hogy a Bizottságnak az együttműködési és ellenőrzési mechanizmusról szóló jelentései követelményeket fogalmaznak meg Romániára vonatkozóan, és hogy az „ajánlások” célja a kritériumok teljesítése. A lojális együttműködés elvének megfelelően Romániának kellően figyelembe kell vennie ezeket a követelményeket és ajánlásokat, valamint tartózkodnia kell olyan intézkedések elfogadásától vagy fenntartásától, amelyek veszélyeztethetik a követelményekben és ajánlásokban előírt eredményt. Ez a jelentés az EEM keretében 2019 októbere óta elért haladást méri fel. Bár az ajánlások egy részét az elfogadásuk időpontjában fennálló körülményeknek megfelelően fogalmazták meg, szándékuk továbbra is egyértelmű, és az összes fennmaradó ajánlást végre kell hajtani, míg a már végrehajtott ajánlásokat a visszalépés elkerülése érdekében továbbra is figyelembe kell venni. A Bizottság arra ösztönzi Romániát, annak kormányát és parlamentjét, hogy tegyenek eleget az EEM keretében vállalt kötelezettségeknek, és aktívan törekedjenek az EEM valamennyi fennmaradó ajánlásának teljesítésére. Ez lehetővé tenné az EEM megszüntetését, amelyet követően a jogállamisággal kapcsolatos kérdések figyelemmel kísérése a minden tagállamra alkalmazandó jogállamisági mechanizmus keretében folytatódna Romániában. A korábbi évekhez hasonlóan ez a jelentés a román intézményekkel, valamint a civil társadalommal és más érdekelt felekkel való szoros együttműködés alapján, a Bizottság által végzett alapos elemzés eredményeként készült el. 2. AZ AJÁNLÁSOK TELJESÍTÉSE TERÉN ELÉRT HALADÁS ÉRTÉKELÉSE Ez a szakasz a 2017. januári 12 ajánlással és a 2018. novemberi nyolc kiegészítő ajánlással kapcsolatos haladást értékeli. Az összes fennmaradó ajánlás teljesítése alapvető fontosságú a reformfolyamat szempontjából, mivel orvosolja a 2017., 2018. és 2019. évi EEM-jelentésekben azonosított visszalépés negatív hatásait, és lehetővé teszi az EEM befejezését. 2.1. Az első értékelési kritérium: Független igazságszolgáltatás és igazságügyi reform Az igazságszolgáltatásról szóló törvények, igazságszolgáltatás függetlenségének jogi biztosítékai 2018. évi ajánlások: •Haladéktalanul függesszék fel az igazságszolgáltatásról szóló törvények és az azokat követő sürgősségi kormányrendeletek végrehajtását. •Vizsgálják felül az igazságszolgáltatásról szóló törvényeket, figyelembe véve az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében született, valamint a Velencei Bizottság és a GRECO által kiadott ajánlásokat. Három igazságszolgáltatásról szóló törvény határozza meg a bírák jogállását, valamint az igazságszolgáltatási rendszer és a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsa szervezeti felépítését. Ennélfogva központi szerepet játszanak a bírák függetlenségének és az igazságszolgáltatás megfelelő működésének biztosításában. Ezeknek az igazságszolgáltatásról szóló törvényeknek a 2018-ban és 2019-ben elfogadott , jelenleg is hatályban lévő módosításai komoly mértékben csorbították az igazságszolgáltatási rendszer függetlenségét, illetve rontották minőségét és hatékonyságát. Az elsődleges problémák közé az Igazságszolgáltatáson Belül Elkövetett Bűncselekmények Ügyosztályának (SIIJ) létrehozása, a bírák és az ügyészek polgári jogi felelősségének rendszere, a korai nyugdíjbavonulási formák, a szakmába lépés, valamint a magas beosztású ügyészek státuszát és kinevezését érintő rendelkezések sorolhatók. A módosított jogszabályok végrehajtásával hamarosan beigazolódtak az aggodalmak, és a közbeeső években új problémák merültek fel . A 2018. és 2019. évi jelentések megerősítették a módosított jogszabályok folytatódó hatásával kapcsolatos aggályokat, és ajánlották a módosított jogszabályoknak a Bizottság, a GRECO és a Velencei Bizottság ajánlásainak megfelelő felfüggesztését és felülvizsgálatát. A jelentések rávilágítottak arra, hogy az SIIJ hogyan szolgálta a bírákkal és az ügyészekkel szembeni nyomásgyakorlást, valamint egyes magas szinten elkövetett korrupcióval kapcsolatos ügyek menetének befolyásolását. Megállapították továbbá, hogy a helyzet bizonytalanságot és nyomást eredményezett mind az egyes bírák szakmai előmenetele és függetlensége, mind pedig az igazságszolgáltatási rendszer egésze tekintetében. A jelentések megkérdőjelezték az Igazságügyi Felügyelőség vezetésének kinevezésére és elszámoltathatóságára vonatkozó szabályok megfelelőségét is. Mivel az igazságszolgáltatásról szóló, 2018-ban és 2019-ben módosított törvények még mindig hatályban vannak, továbbra is aggodalomra ad okot az igazságszolgáltatási rendszer működésének károsodása. Különösen az SIIJ létezése és működése ad továbbra is okot a komoly aggodalomra. Bár a korábbi évekhez képest kevesebb eset fordult elő, az SIIJ idézések útján sorozatosan nyomást gyakorolt a bírákra és ügyészekre, emellett aggályok merültek fel azzal kapcsolatban, hogy a nyomozás tárgyát képező ügyek kiválasztása nélkülözi az objektivitást, és vannak példák arra is, hogy a médiának való szivárogtatással gyakorolnak nyomást a bírákra és ügyészekre . A szervezet továbbra is kedvezőtlen hatással van a magas szinten elkövetett korrupcióval kapcsolatos ügyekre. az SIIJ kevésbé aktívan avatkozik be a folyamatban lévő, magas szinten elkövetett korrupcióval kapcsolatos ügyekbe – például már nem vesz át bizonyos ügyészségi csoportokhoz rendelt korrupciós ügyeket, és a magas szinten elkövetett korrupcióval kapcsolatos ügyekben a fellebbezések visszavonásának problémás gyakorlata is az Alkotmánybíróság azon határozatát követően szűnt meg, amely alkotmányellenesnek minősítette a fellebbezéseknek az SIIJ-hez való áttételét . Az SIIJ azonban folyamatban lévő korrupciós ügyekben továbbra is bekér eredeti bizonyítékokat más ügyészségektől, ami a bírósági eljárások akadályozásának kockázatával jár. Az EUB 2021. május 18-i ítéletében kimondta, hogy az uniós joggal való összeegyeztethetőség érdekében az ilyen speciális ügyosztályt létrehozó szabályozást az igazságszolgáltatás megfelelő működésével kapcsolatos objektív és ellenőrizhető követelményeknek kell igazolniuk, és biztosítani kell, hogy a létrehozott ügyosztály ne legyen felhasználható a bírák és ügyészek tevékenysége feletti politikai ellenőrzés eszközeként, valamint azt, hogy az az Alapjogi Charta követelményeinek megfelelően gyakorolja a hatáskörét. Az e követelményeknek meg nem felelő szabályozás a bírákkal szembeni nyomásgyakorlást és megfélemlítést szolgáló eszköznek tekinthető, amelynek léte megrendítené az egyének igazságszolgáltatásba vetett bizalmát . Az EUB hozzáteszi, hogy a szóban forgó nemzeti szabályozás nem járhat azzal a hatással, hogy az EEM-határozat értelmében a korrupció elleni küzdelem területén Romániára háruló különös kötelezettségek sérüljenek.

Ugyanakkor az igazságszolgáltatási intézmények humán erőforrásaira egyre nagyobb nyomás nehezedik. Ez egyidejűleg tudható be annak, hogy 2019-ben és 2020-ban nem volt új szakmába lépő , az egy bíróra és ügyészre jutó munkateher növekedésének, a nyugdíjba vonulók növekvő számának, a kinevezéseknél előírt hivatalban eltöltött idő visszatartó erejének, valamint az ideiglenes megbízásokra vonatkozó korlátozásoknak (különösen a Korrupcióellenes Ügyészségnél). A helyzet további romlása a kormány és a parlament annak érdekében tett lépéseivel vált elkerülhetővé, hogy késleltesse a bírák 20 év szolgálati idő utáni korai nyugdíjba vonulásának lehetőségére és egyes tanácsokban a bírák számának megnövelésére vonatkozó problematikus rendelkezések hatálybalépését, majd hatályon kívül helyezze e rendelkezéseket . Az igazságszolgáltatásról szóló törvények módosításának jelenleg zajló folyamata 2020 szeptemberében az Igazságügyi Minisztérium hat hónapos nyilvános konzultációra bocsátotta az igazságszolgáltatásról szóló törvények tervezett módosításait. A tervezetek jelentős mértékben átalakítják a három igazságszolgáltatási törvényt. Az igazságügyi miniszter szerint az alkalmazott megközelítés maradéktalanul figyelembe vette az EEM-jelentéseket, a GRECO-jelentéseket és a Velencei Bizottság véleményeit, valamint az igazságszolgáltatásról szóló törvények újragondolásának, újratárgyalásának és módosításának általánosabb igényét. Konkrét cél volt, hogy orvosolják a korábbi módosítások negatív hatásait. A 2020. szeptemberi törvénytervezetek megoldásokat javasolnak az EEM-jelentésekben azonosított számos kérdésre, ezen belül különösen az SIIJ megszüntetésére, az ügyészek szakmai függetlenségének növelésére; a bírák esetében a korai nyugdíjbavonulási formák megszüntetésére; a bírák polgári jogi felelősségére vonatkozó rendelkezések módosítására; a bírák véleménynyilvánítási szabadságára vonatkozó korlátozások megszüntetésére; valamint az ügyészek felső vezetői álláshelyekre való kinevezésére és az azokból való visszahívására vonatkozó eljárások módosítására (lásd még alább). Összességében a konzultációs folyamat és a bírói kar reakciója vegyes választ eredményezett. A Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsa (SCM) először nyilatkozatot adott ki a törvényekről, amelyben aggodalommal vette tudomásul az igazságszolgáltatási törvények nyilvános vitára bocsátott módosítástervezeteit . Később az SCM bírói és ügyészi szekciói külön konzultációk keretében küldték meg véleményüket az igazságügyi miniszternek, azonban ezeket nem hozták nyilvánosságra . 2021 januárjában az új kormány más megközelítést alkalmazva felgyorsította két konkrét, szűkebb hatályú módosítás elfogadását. Egyrészt az SCM kedvező véleményét követően javaslatot tett a magisztratúrába való felvételre vonatkozó ideiglenes rendelkezésekről szóló törvénytervezetre. A törvénytervezetet a parlament 2021. február 3-án elfogadta, azonban az Alkotmánybíróság előtti megtámadását követően 2021. március 17-én megállapítást nyert, hogy a törvény egyes rendelkezései alkotmányellenesek. Másrészt az SIIJ eltörléséről szóló törvénytervezetet 2021. február 4-én közzétették az Igazságügyi Minisztérium honlapján, és véleményezésre megküldték az SCM részére. Az SCM elutasító véleményt adott ki, azzal érvelve, hogy a bíráknak a potenciálisan visszaélésszerű korrupciós vizsgálatokkal szembeni védelméhez további biztosítékokra van szükség. A kormány nem adott helyt az SCM véleményének, és február 18-én változatlan formában fogadta el a törvénytervezetet, mivel úgy ítélte meg, hogy az SIIJ felszámolása támogatná az igazságszolgáltatás függetlenségét, és benyújtotta a tervezetet a parlamentnek. A parlament nem értett egyet azzal, hogy kormány sürgősségi eljárás keretében történő elfogadást kért, és amikor a képviselőház – első kamaraként – márciusban elfogadta a törvénytervezetet, olyan rendelkezéseket illesztett be, amelyek a véleménye szerint „a bíráknak visszaélésszerű korrupciós vizsgálatokkal szembeni védelmére” irányulnak, és azt javasolta, hogy a bírósághoz utalás jóváhagyására irányuló kérelmet először a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsához nyújtsák be . Ez a kiegészítő lépés bírálatot váltott ki egyrészt a civil társadalom, az igazságszolgáltatás jelentős része , valamint maga az SCM részéről is, miután a bírálók szerint a mentelmi jog új formájának megfelelő lépés a bírák elszámoltathatóságát korlátozó elemnek tekinthető. A törvénytervezetet jelenleg a szenátus tárgyalja döntéshozó tanácsként. 2021. március 26-án az igazságügyi miniszter kikérte a Velencei Bizottság véleményét a törvénytervezetről és különösen a további biztosítékokról. A Velencei Bizottság várhatóan júliusban fogadja el véleményét. Az igazságszolgáltatásról szóló törvények Ezzel párhuzamosan az igazságügyi intézményekkel folytatott további vitákon és konzultációkon keresztül, valamint a három módosított törvénytervezetnek 2021 márciusában véleményezés céljából az SCM részére történő megküldésével újraindult a három igazságügyi törvény módosításaival kapcsolatos vita. Az igazságügyi miniszter kötelezettséget vállalt arra, hogy a törvénytervezeteket azok parlamenti benyújtásával egyidejűleg véleményezésre megküldi a Velencei Bizottságnak. Romániában jelenleg is vita és konzultáció zajlik a tervezetekről. A civil társadalom is reagálta fejleményekre . Május elején az igazságügyi miniszter megbeszéléseket folytatott az igazságügyi reformról az igazságügy területén tevékenykedő 14 nem kormányzati szervezettel. Fontos fejlemény az EUB 2021. május 18-i ítélete, amely az EUSZ 2. cikke és 19. cikkének (1) bekezdése, valamint az együttműködési és ellenőrzési mechanizmusról szóló határozat fényében mérlegelte az igazságszolgáltatásról szóló törvények számos rendelkezését, különös tekintettel az SIIJ-re és az Igazságügyi Felügyelőségen belüli vezetői álláshelyekre való ideiglenes kinevezésre, valamint a bírák bírói tévedésből eredő személyes felelősségére. Általánosabban az EUB ítéletében emlékeztetett arra, hogy a tagállamok nem módosíthatják jogszabályaikat – különösen az igazságszolgáltatás szervezete tekintetében – úgy, hogy annak eredményeképpen csorbuljon a jogállamiság értékének védelme. A három igazságszolgáltatásról szóló törvény végleges formája alapvető hatással lesz az igazságszolgáltatási rendszer függetlenségére, minőségére és hatékonyságára, valamint azon képességére, hogy biztosítsa a polgárok hatékony jogorvoslathoz való jogát. A kormány már megerősítette, hogy a reformmal kapcsolatos megközelítésében egyaránt figyelembe kívánja venni a folyamatra és a tartalomra vonatkozó EEM-ajánlásokat. Folyamati szempontból továbbra is fontos, hogy az EEM ajánlásainak kellő figyelembevétele mellett az igazságszolgáltatás függetlenségével kapcsolatban teljes figyelmet fordítsanak az EUB ítélkezési gyakorlatára is, különösen a legutóbbi, 2021. május 18-i határozatra, valamint a Velencei Bizottság és a GRECO jelentéseire. Ez lényeges elem a szilárd, stabil és fenntartható megoldások keresésében. Tartalom tekintetében az EEM ajánlásai számos olyan területre mutatnak rá, ahol a Bizottság különös figyelmet fog fordítani az igazságszolgáltatásról szóló törvények felülvizsgálatának eredményére. Ezek közé tartoznak a strukturális és eljárási kérdések, mint például az SIIJ felszámolása, a bírákra és ügyészekre vonatkozó fegyelmi, polgári és büntetőjogi felelősségi rendszerek, az Igazságügyi Felügyelőség vezetésének elszámoltathatósága és kinevezése, a vezető ügyészek kinevezésére és felmentésére vonatkozó eljárások, valamint a Legfelsőbb Semmítő- és Ítélőszék és a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsa szerepe. Fontos az is, hogy a reformok milyen hatást gyakorolnak a bírák függetlenségére és karrierszervezésére. A jogalkotási folyamat lezárása lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy átfogóbban értékelje az EEM igazságszolgáltatásról szóló törvényekre vonatkozó ajánlásai terén elért haladást. •2017. évi ajánlás: Románia – a Velencei Bizottság támogatásával – hozzon létre egyértelmű és átlátható kritériumokon alapuló, szilárd és független kinevezési rendszert a vezető ügyészek kinevezésére. •2018. évi ajánlás: Tartsák tiszteletben a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsának negatív véleményeit a vezető ügyészi álláshelyekre történő kinevezések vagy azokból történő felmentések esetében mindaddig, amíg a 2017. januári 1. ajánlásnak megfelelően nem jön létre az új jogszabályi keret. •2018. évi ajánlás: Indítsák újra a DNA főügyészének kinevezési eljárását a korrupciós bűncselekmények büntetőeljárás alá vonása terén igazolt tapasztalattal rendelkező személy kinevezése érdekében, és egyértelmű megbízatást biztosítva a DNA számára ahhoz, hogy továbbra is magas szakmai színvonalú, független és pártatlan korrupciós nyomozásokat folytasson. Vezető ügyészi álláshelyekre történő kinevezések Az egymást követő EEM-jelentések rámutattak arra, hogy a fékek és ellensúlyok megfelelő rendszerére van szükség a vezető ügyészek kinevezési eljárása során, valamint arra, hogy az ügyészségen belül milyen mértékben alkalmazzák ugyanazt a kinevezési és felmentési eljárást az alacsonyabb vezetői szinteken. A 2018. évi EEM-jelentés arra a következtetésre jutott, hogy a helyzet romlott, míg a 2019. évi jelentés kiemelte annak kockázatát, hogy a folyamatos módosítások további bizonytalanságot és bizalmatlanságot eredményeznek: bár az eljárást kevesebb mint hat hónap alatt négyszer módosították, e változtatások egyike sem foglalkozott a különböző intézményeknek a folyamatra gyakorolt befolyása és az igazságügyi miniszterrel hatalomkoncentrációja közötti egyensúly alapvető kérdésével. A Velencei Bizottság szintén arra összpontosított, hogy az igazságügyi miniszter befolyását semmi nem ellensúlyozza. 2019 óta nem történt további jogszabályi változás; a kérdés jelenleg az igazságszolgáltatásról szóló törvényeknek a bírák és ügyészek jogállását érintő, folyamatban lévő módosításai részét képezi. Egy új, 2021. márciusi tervezet, amellyel kapcsolatban az igazságügyi miniszter az SCM véleményét kérte (lásd fent), azt javasolja, hogy az SCM kötelező erejű véleményének bevezetésével erősítsék meg az SCM szerepét. Szintén hangsúlyosabbá vált Románia elnökének szerepe a jelölt elutasításának lehetősége kapcsán. A legutóbbi jelentés óta új ügyészségi vezetőket neveztek ki, azonban az eljárással kapcsolatban régóta fennálló aggályok továbbra sem oszlottak el. 2020 elején az akkori igazságügyi miniszter egyik első intézkedése az volt, hogy az új ügyészségi vezetők kinevezésére irányuló kiválasztási eljárásokat nagyobb átláthatóság mellett szervezzék meg . Ennek ellenére, míg a Korrupcióellenes Ügyészség (DNA) új főügyészének kinevezésére a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsának támogató véleményét követően került sor, a legfőbb ügyészt és a Szervezett Bűnözés és Terrorizmus Elleni Igazgatóság (DIICOT) főügyészét a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsának elutasító véleménye ellenére nevezték ki. Az SCM ügyészi szekciója továbbá arról számol be, hogy a legfőbb ügyészi jelölt és a DIICOT főügyészi jelöltje elutasítása mellett szavazó ügyészek az SIIJ nyomása alatt álltak . 2020-ban további olyan esetek fordultak elő, amikor az igazságügyi miniszter figyelmen kívül hagyta az SCM vezetőhelyettesi álláshelyekre vonatkozó véleményét. A vezető ügyészek felmentési eljárása szorosan kapcsolódik a kinevezési folyamathoz. A DNA volt főügyészének 2018-ban történt felmentését az Emberi Jogok Európai Bírósága (EJEB) felülvizsgálta. Megállapítást nyert, hogy Románia megsértette az emberi jogok európai egyezménye 6. cikkének (1) bekezdésében és 10. cikkében foglalt, a tisztességes eljáráshoz és a véleménynyilvánítás szabadságához való jogot. Az EJEB azon a véleményen van, hogy a volt főügyész nem tudta bíróságon hatékonyan megtámadni az eltávolítása indoklásaként felhozott okokat. Az EJEB felhívta a figyelmet a végrehajtó és törvényhozó hatalmi ágtól független hatóság beavatkozásának egyre növekvő fontosságára az ügyészek kinevezését és felmentését érintő döntések tekintetében. Megállapította annak kockázatát is, hogy a felmentés elrettentheti a bírákat az igazságszolgáltatásról szóló nyilvános vitában való részvételtől. A román kormány a közelmúltban cselekvési tervet terjesztett elő az ítélet végrehajtására vonatkozóan , és az igazságszolgáltatásról szóló törvények módosítástervezetében a vezető ügyészek felmentésére irányuló eljárást kiegészítette a közigazgatási bíróság előtti felülvizsgálati eljárással. Összefoglalva: Románia foglalkozott a DNA főügyészének kinevezésére vonatkozó EEM-ajánlással. Az igazságszolgáltatásról szóló törvények módosítására irányuló, jelenleg zajló jogalkotási folyamat olyan rendelkezéseket tartalmaz, amelyek célja az ügyészi kinevezésekkel kapcsolatos fennmaradó ajánlások kezelése; az ajánlások teljesítése a folyamat lezárultával lesz értékelhető.

Magatartási kódexek 2017. évi ajánlás: Biztosítani kell, hogy a parlamenti képviselők magatartási kódexe olyan egyértelmű rendelkezéseket tartalmazzon az intézmények közötti kölcsönös tiszteletre vonatkozóan, amelyek előírják, hogy a parlamenti képviselőknek és a parlamenti eljárásoknak tiszteletben kell tartaniuk az igazságszolgáltatás függetlenségét. Hasonló magatartási kódexet kell elfogadni a miniszterek tekintetében is. A parlamenti képviselők magatartási kódexe 2017 vége óta van hatályban . A 2018. és 2019. évi jelentés megállapította, hogy az igazságszolgáltatás függetlenségének tiszteletben tartására vonatkozó kifejezett rendelkezések hiányában a kódex egyelőre nem teljesíti a célját . A legutóbbi jelentés óta nem számoltak be további fejleményekről a kódex alkalmazásával kapcsolatban. Továbbra is érkeztek jelzések arról, hogy a parlamenti folyamat során nem vették figyelembe az igazságszolgáltatás függetlenségét, valamint arról, hogy bizonyos parlamenti képviselők bírálták az igazságszolgáltatási rendszert és egyes bírákat, amiről a médiában is beszámoltak , bár e támadások száma és intenzitása jelentősen csökkent a 2017–2019 közötti időszakhoz képest. A Bizottság azt is felvetette, hogy hasznos volna egy miniszterekre vonatkozó, azonos célú magatartási kódexet kialakítani, és 2019 áprilisában a kormány úgy módosította a miniszterekre vonatkozó magatartási kódexet, hogy az külön megemlítse az igazságszolgáltatás függetlenségének tiszteletben tartását. A legutóbbi EEM-jelentés óta néhány – azonban az előző évekhez képest szembetűnően kevesebb – esetben a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsa (SCM) azt állapította meg, hogy egy kormánytag részéről megfogalmazott bírálat valószínűleg aláásná az igazságszolgáltatás függetlenségét . Nem érkezett arra vonatkozó információ, hogy ezekben az esetekben megvitatták-e a kormány magatartási kódexének tiszteletben tartását. A bírói függetlenség Parlament általi tiszteletben tartásával kapcsolatban az előző jogalkotási ciklusban történt fejlemények miatt ez az ajánlás nem tekinthető teljesítettnek. A 2021 eleje óta hivatalban lévő új Parlament és az igazságügyi kérdésekről a közeljövőben folytatandó viták új lehetőséget nyújtanak a Parlamentnek arra, hogy adott esetben a magatartási kódex alkalmazásával teljesítse az ajánlásnak az igazságszolgáltatás függetlenségének tiszteletben tartására irányuló célját. A polgári perrendtartásról szóló törvény 2017. évi ajánlás: Az igazságügyi miniszternek, a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsának és a Legfelsőbb Semmítő- és Ítélőszéknek véglegesítenie kell a cselekvési tervet, amely biztosítja a polgári perrendtartás fennmaradó előírásainak végrehajtására vonatkozó új határidő tiszteletben tartását. Ez az ajánlás a polgári perrendtartás reformjának lezárására vonatkozott, amely többek között a polgári eljárás és bizonyos esetekben a fellebbezési eljárások tanácsi kamarai szakaszát hozta létre. 2018-ban ezt a reformot elvetették . A 2019. évi EEM-jelentés arra a következtetésre jutott, hogy ez a stabilitás időszakát hozhatja el az igazságszolgáltatási rendszer érintett ágában. Ez az ajánlás teljesítettnek tekinthető. A jogállamisági jelentéssel összefüggésben jelenleg vizsgálják a bírósági eljárások hatékonyságára és minőségére vonatkozó értékeléseket. Büntető törvénykönyv és a büntetőeljárási törvénykönyv •2018. évi ajánlás: Fagyasszák be a büntető törvénykönyv és a büntetőeljárási törvénykönyv változtatásainak hatálybalépését. •2018. évi ajánlás: Nyissák meg újra a büntető törvénykönyv és a büntetőeljárási törvénykönyv felülvizsgálatát, maradéktalanul figyelembe véve az uniós joggal és a nemzetközi korrupcióellenes okmányokkal, valamint az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében született ajánlásokkal és a Velencei Bizottság véleményével való összeegyeztethetőség szükségességét. •2017. évi ajánlás: A román büntető törvénykönyv reformjának jelenlegi szakaszát le kell zárni, amely során a parlamentnek az igazságügyi hatóságokkal folytatott konzultációt követően tovább kell vinnie a kormány által 2016-ban benyújtott módosítások elfogadására irányuló terveket. 2019 áprilisában a Parlament sürgősségi eljárásban módosításokat fogadott el a büntető törvénykönyv és a büntetőeljárási törvénykönyv, valamint a korrupcióról szóló külön törvény tekintetében, amelyek komoly aggályokat vetettek fel általánosságban a bűncselekmények kivizsgálására és szankcionálására, és különösen a korrupcióhoz kapcsolódó bűncselekményekre gyakorolt hatással kapcsolatban. A módosításokat széles körben bírálták, és 2019 júliusában teljes egészükben alkotmányellenesnek nyilvánították . Az erre vonatkozó határozat értelmében a törvények nem léptek hatályba, azonban a Bizottság és számos más megfigyelő továbbra is aggályosnak tartja, hogy ilyen módosításokra irányuló politikai döntés született , annál is inkább, mivel a jogalkotók nem mondtak le erről politikai döntésükről közvetlenül a bírósági határozatot követően, és a törvénytervezetek a teljes előző jogalkotási ciklusban folyamatban maradtak a Parlament előtt. 2021 márciusában az újonnan megválasztott Parlament mindkét háza határozottan elutasította a 2018. és 2019. évi módosításokat. Ezt megelőzően, 2020 májusában a Parlament elutasította a büntető törvénykönyvre és a büntetőeljárási törvénykönyvre vonatkozóan a parlamenti képviselők által benyújtott hét problematikus módosítástervezetet is. A két törvénykönyv módosítására ugyanakkor továbbra is szükség van. Erre mindenekelőtt az Alkotmánybíróság 2014 óta hozott számos nagy horderejű határozatával összefüggésben van szükség, amelyek mindkét törvénykönyv több rendelkezését megsemmisítették, és kiemelt hatással voltak a korrupció és a szervezett bűnözés elleni küzdelemre. Szilárd jogalkotási és szakpolitikai megoldások hiányában a jogbizonytalanság hátráltat bizonyos egyedi eseteket, ennélfogva pedig a korrupció elleni küzdelmet is érinti. 2019 óta intézményközi munkacsoport működik, amely a büntető törvénykönyv és a büntetőeljárási törvénykönyv módosítására irányuló jogalkotási kezdeményezéseket vizsgálja, valamint közös megoldásokat és álláspontokat javasol az igazságszolgáltatás részéről . A munkacsoport ülései a Covid19-világjárvány miatt 2020-ban szüneteltek, de most újraindultak. Az igazságügyi miniszter prioritásként kezeli a két törvénykönyvre irányuló munkát, a büntető törvénykönyv és a büntetőeljárási törvénykönyv felülvizsgálatára pedig a munkacsoport munkája alapján kerül sor. A kormány az igazságszolgáltatásról szóló törvények módosításainak elfogadását követően új, egységes szerkezetbe foglalt szövegeket kíván benyújtani a Parlamentnek. A felsorolt lépések ténylegesen azt jelentik, hogy a jogalkotók lemondtak az ajánlásokban visszalépésként azonosított módosításokról. Ezzel lehetővé válik a büntető törvénykönyv és a büntetőeljárási törvénykönyv felülvizsgálata a vonatkozó alkotmánybírósági határozatokkal összefüggésben, amely maradéktalanul figyelembe veszi az uniós joggal és a nemzetközi korrupcióellenes okmányokkal, valamint az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében született ajánlásokkal és a Velencei Bizottságnak az ajánlásokban foglalt véleményével való összeegyeztethetőség szükségességét. A román hatóságok jelenleg előkészítő lépéseket tesznek. Jogalkotási folyamat az EEM területén Az EEM 2017. évi ajánlása: A jogalkotási folyamat átláthatóságának és kiszámíthatóságának további javítása, valamint a visszafordíthatatlanságot elősegítő belső biztosítékok megerősítése érdekében a kormánynak és a parlamentnek teljes átláthatóságot kell biztosítania és megfelelően figyelembe kell venni a döntéshozatalban és a jogalkotási tevékenységben részt vevő érintett hatóságokkal és érdekeltekkel folytatott konzultációkat a büntető törvénykönyvre és a büntető eljárásjogi törvénykönyvre, a korrupciós törvényekre, a feddhetetlenségre vonatkozó jogszabályokra (összeegyeztethetetlenségek, összeférhetetlenség, jogtalan vagyonszerzés), az igazságszolgáltatás (az igazságszolgáltatás szervezetére vonatkozó) törvényeire, valamint a polgári törvénykönyvre és a polgári perrendtartásra vonatkozó döntéshozatallal és jogalkotási tevékenységgel kapcsolatban, a kormány által 2016-ban elfogadott döntéshozatali folyamat átláthatóságából merítve. Az ajánlás révén elismerést nyert, hogy a reformok fenntarthatósága és eredményessége legjobban egy nyitott és szilárd jogalkotási folyamat útján biztosítható. A 2019. májusi népszavazáson a polgárok többsége szavazatával támogatta a sürgősségi kormányrendeleteknek az igazságügy területén történő betiltását. Ez azt mutatja, hogy a sürgősségi kormányrendeletek túlzott alkalmazása aggodalomra ad okot, ugyanakkor erre 2019 novembere óta kevés alkalommal került sor .

Ami a parlamenti eljárásokat illeti, a 2019. évi EEM-jelentés óta jelentősen csökkent az igazságszolgáltatásról szóló törvényekre, a büntető törvénykönyvre és a büntetőeljárási törvénykönyvre, valamint a feddhetetlenségre és a korrupció elleni küzdelemre vonatkozó sürgősségi eljárások száma. 2021 februárjában a Parlament elutasította azt a javaslatot, hogy sürgősségi parlamenti eljárás keretében vizsgálják az SIIJ megszüntetéséről szóló törvénytervezetet. Emellett kevesebb olyan eset fordult elő, amikor a bizottságokban vagy valamelyik kamarában az EEM hatálya alá tartozó ellentmondásos jogalkotási tervezeteket terjesztettek elő, és még kevesebb esetben fogadtak el ilyen tervezetet. Az egyik kivétel a különleges nyugdíjak – köztük a bírák és ügyészek különleges nyugdíja – eltörléséről szóló törvény volt, amelyet a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsa az igazságszolgáltatásra irányulónak tekintett. A törvényt végül alkotmányellenesnek nyilvánították . Tekintettel azonban arra a parlamenti eljárásra, amely szerint a módosítások a kifejezett visszavonásukig benyújtottnak számítanak, számos régi módosítási javaslat maradt a Parlament előtt, köztük több olyan módosításé is, amelyek súlyosan alááshatják az összeegyeztethetetlenség és az összeférhetetlenség megelőzésére és szankcionálására szolgáló jogi keretet. Ebben az összefüggésben a büntető törvénykönyv és a büntetőeljárási törvénykönyv problematikus módosításainak elutasítását eredményező parlamenti szavazás az előrelépés fontos jelének tekinthető. 2021 márciusában a Parlament több olyan folyamatban maradt módosítást is elutasított, amelyek aggályokat vetettek fel a feddhetetlenségre vonatkozó jogi kerettel kapcsolatban (lásd alább). A különböző reformjavaslatok – az SIIJ-re, az igazságszolgáltatásról szóló törvényekre, majd később a büntető törvénykönyvre és a büntetőeljárási törvénykönyvre vonatkozó – jogalkotási folyamata bizonyíthatja az ajánlás szerinti megközelítés alkalmazását. A bírósági határozatok közigazgatási végrehajtása Az EEM 2017. évi ajánlása: A kormánynak megfelelő cselekvési tervet kell kidolgoznia annak érdekében, hogy kezelje a bírósági határozatok végrehajtásával és a bíróságok ítélkezési gyakorlatának közigazgatás általi alkalmazásával kapcsolatos problémákat, ideértve egy olyan mechanizmus létrehozását, amely a jövőbeli nyomon követés lehetővé tétele érdekében pontos statisztikákat biztosít. A cselekvési terv megfelelő végrehajtásának biztosítása érdekében a kormánynak belső ellenőrzési rendszert is ki kell alakítania a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsa és a Számvevőszék bevonásával. A bírósági határozatok tiszteletben tartása és végrehajtása az igazságszolgáltatási rendszer hatékonyságának szerves része . Az Emberi Jogok Európai Bírósága 2005-ben amiatt szankcionálta Romániát, hogy az állam, illetve az állam felelősségi körébe tartozó jogi személyek nem, vagy csak jelentős késéssel feleltek meg a jogerős nemzeti bírósági határozatoknak . Ez továbbra is problémát jelent: Románia 2016-ban cselekvési tervet javasolt az Európa Tanács Miniszteri Bizottságának az állammal szembeni bírósági határozatok végrehajtásának elmulasztásával vagy késedelmes végrehajtásával kapcsolatos strukturális problémák kezelésére . A cselekvési terv és az Európa Tanács Miniszteri Bizottsága által előírt kiegészítő intézkedések közvetlenül érintik ennek az ajánlásnak a figyelembevételét . A 2019. évi EEM-jelentés némi haladást megállapítva arról számolt be, hogy a kormány 2019 áprilisában jóváhagyta az intézkedések jegyzékét, és megbízta az illetékes tárcaközi munkacsoportot a cselekvési terv végrehajtására vonatkozó jogalkotási javaslatok kidolgozásával. Az intézkedések között szerepeltek a jogi keretnek a kellő időben történő végrehajtást célzó módosításai, valamint az olyan ítéletek késedelmes végrehajtásának felügyeletére és megelőzésére szolgáló mechanizmus, amelyekben az állam a pervesztes fél . Az intézkedések egyikét sem fogadták el, illetve hajtották végre . A feladatátadásra kormányon belül került sor : egy erre a célra létrehozott munkacsoportot bíztak meg az új jogi megoldásokkal kapcsolatos javaslattétellel. Amint azt az Európa Tanács Miniszteri Bizottsága is hangsúlyozta 2021 márciusában, elengedhetetlen az átfogó és fenntartható megoldások kialakítása melletti határozott politikai elkötelezettség . A legutóbbi jelentés óta nem történt az ajánlás végrehajtását célzó jelentős új lépés. Stratégiai igazságügyi irányítás és cselekvési terv az igazságszolgáltatás számára Az EEM 2017. évi ajánlása: A stratégiai igazságügyi irányításnak, azaz az igazságügyi miniszternek, a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsának, a Legfelsőbb Semmítő- és Ítélőszéknek és a legfőbb ügyésznek biztosítania kell az elfogadott cselekvési terv végrehajtását, és rendszeresen be kell számolnia a nyilvánosság felé annak végrehajtásáról, ideértve a bírósági tisztviselők hiányának, a túlzott munkatehernek és a határozatok indokolásában mutatkozó késedelmeknek a megoldását is. 2017-ben azzal a céllal állították fel a stratégiai igazságügyi irányítást, hogy kezeljék az igazságszolgáltatási rendszer legfontosabb stratégiai kérdéseit az igazságszolgáltatási rendszer működéséért felelős főbb intézmények együttműködésében . Az irányítás felel „az igazságszolgáltatás 2015–2020 közötti fejlesztését célzó stratégia cselekvési tervének” megvalósításáért, amely az igazságügyi reform fő motorja lett volna, amely az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretében születő reformjavaslatokat valósította volna meg. A 2019. novemberi EEM-jelentés megállapította, hogy a stratégiai igazságügyi irányítás nem a terveknek megfelelően működött, és a cselekvési terv végrehajtása nagyrészt elmaradt . Az igazságszolgáltatásról szóló törvényeknek és igazságszolgáltatási szakpolitikáknak a 2017–2019 közötti időszakban elfogadott módosításait követően 2019 óta tovább romlott az igazságszolgáltatási rendszer humán erőforrásokkal és szervezettel kapcsolatos helyzete. Továbbra is fennállnak a 2017. évi jelentésben említett fő strukturális problémák: a bírósági ügyintézők hiánya, egyes bíróságok túlterheltsége és a bírósági határozatok indokolásának késedelme. Bár 2019 végén sor került a stratégiai igazságügyi irányítás néhány ülésére, és a szakmai intézményi együttműködés újraindult, kézzelfogható eredmények nem születtek. Az igazságügyi miniszter megkezdte az ülések újbóli összehívását, és lezajlottak az első megbeszélések a stratégiai igazságügyi irányítás működéséről, valamint a 2021–2022-es időszakra vonatkozó humánerőforrás-stratégiáról. Jelenleg készül a cselekvési terv végrehajtásáról szóló zárójelentés, amely segíthet meghatározni az előző tervből eredő, továbbra is releváns következő lépéseket és intézkedéseket. Az igazságszolgáltatási rendszer következő évekre szóló hatékony és fenntartható fejlesztésére irányuló új elképzelés és stratégia az igazságszolgáltatásról szóló törvények révén fontos kiegészítője lesz a felülvizsgált jogi keretnek. Az elképzelések szerint bizonyítani fogja azt is, hogy a stratégiai igazságügyi irányítás olyan aktív fórummá válik, amely képes az igazságszolgáltatási rendszer főbb stratégiai kérdéseinek kezelésére, valamint a kulcsfontosságú igazságügyi és kormányzati intézmények közötti konszenzus és bizalom kialakítására. Ez fontos lépés lenne az olyan fenntartható struktúrák meglétének bizonyításában, amelyekben az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus lezárását követően folytatódhatnak a reformok. A Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsának átláthatósága és elszámoltathatósága Az EEM 2017. évi ajánlása: Az új Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsának megbízatása idejére közös programot kell kidolgoznia, ideértve az átláthatóság és az elszámoltathatóság előmozdítására irányuló intézkedéseket. A programnak stratégiát kell tartalmaznia a bírói és ügyészi kar valamennyi szintről érkező képviselői, valamint a civil társadalom és a szakmai szervezetek részvételével tartott rendszeres nyilvános megbeszélések keretében történő tájékoztatásra vonatkozóan, továbbá meg kell határoznia az éves jelentéstételt, amelyet a bíróságok és az ügyészek közgyűlésein kell megvitatni. Az EEM-jelentések következetesen hangsúlyozták annak fontosságát, hogy a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsa (SCM) egyértelmű közös álláspontok megfogalmazásával hozzájáruljon a reform lendületéhez, továbbá az átláthatóság és az elszámoltathatóság útján garantálja a bizalmat. A 2018. és 2019. évi EEM-jelentések aggályokat vetettek fel ezzel kapcsolatban, és megállapították, hogy a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsa olyan álláspontra helyezkedett többek között az Igazságszolgáltatáson Belül Elkövetett Bűncselekmények Ügyosztálya (SIIJ), a kulcsfontosságú kinevezések, valamint az igazságszolgáltatás függetlenségének védelme kapcsán, amelyek kérdésessé tették intézményi függetlenségét és tekintélyét. A Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsának munkája 2019 novembere óta is vitatott. Ennek kapcsán lényeges aggály, hogy a testület képes-e konszenzust kialakítani az igazságszolgáltatási rendszerben, és ezáltal építő jelleggel részt venni az igazságszolgáltatás szervezetére és működésére vonatkozó kulcsfontosságú döntésekben. Szemléletes példa erre a testület azon döntése, hogy távol marad az igazságszolgáltatásról szóló törvényeknek az Igazságügyi Minisztérium által 2020 szeptemberében hat hónapos nyilvános konzultációra bocsátott tervezetének konstruktív vitájától : az SCM a nyilvános konzultáció lezárulta előtt nem tett közzé egységes szerkezetbe foglalt nyilvános álláspontot . Az SCM reakciója az SIIJ felszámolására irányuló törvénytervezetre is olyan esetre példa, amikor az SCM nem tudott egyértelmű álláspontot kialakítani és hozzájárulni a nyilvános vitához. Bár az igazságügyi miniszter által előterjesztett törvénytervezet összhangban volt az EEM, a Velencei Bizottság és a GRECO ajánlásaival, az SCM elutasító véleményt nyilvánított a tervezetről, és új biztosítékok nyújtására szólított fel, de a kérdésről régóta zajló vita ellenére ezek mibenlétét nem határozta meg. Ez azt jelentette, hogy a képviselőház által a tervezetben eszközölt módosítások, amelyek a korrupcióval vádolt bírákra és ügyészekre vonatkozó vádemelési eljárással kapcsolatos biztosítékok beillesztésével reagáltak az SCM felhívására, nem támaszkodhattak előzetes nyilvános vita eredményeire. Amikor a javasolt biztosítékok ismertté váltak, az SCM, a civil társadalom, valamint a bírák és ügyészek többsége egyaránt kritikával illette azokat (lásd még fent).

Szintén aggodalomra ad okot az SCM nyilvános kommunikációja, különösen az igazságszolgáltatás függetlenségével kapcsolatban. A 2017. januári jelentés megállapította, hogy az SCM által az igazságszolgáltatás függetlensége kapcsán alkalmazott proaktív megközelítés fontos elem az első értékelési kritérium teljesítésében. Az EEM-jelentések megállapították, hogy az SCM nem volt képes határozott álláspontra helyezkedni a kérdésben. Az SCM a legutóbbi jelentés óta sem folytat kiterjedt tevékenységet az igazságszolgáltatás függetlenségének védelme terén . Az igazságszolgáltatás függetlenségére hivatkozva nem tett észrevételt az Emberi Jogok Európai Bíróságának 2020 májusában hozott, mérföldkőnek számító ítéletét követően. Nem volt egyértelműen tisztázott az SCM szekcióinak, valamint – az alkotmány értelmében az igazságszolgáltatási rendszer függetlenségének védelméért és a jogalkotási javaslatokról szóló véleményekért felelős – plenáris értekezletének szerepköre sem. Az igazságszolgáltatási rendszer függetlenségének védelmével kapcsolatos szerepet sok esetben a plenáris értekezlet helyett a szekciók töltötték be . Mindazonáltal arra is van példa, hogy az SCM a megosztottságán túllépve képes volt eredményt elérni, így 2020-ban, amikor a Parlament megszüntette a bírák és ügyészek különleges nyugdíját , vagy 2021-ben a fizetések és nyugdíjak tekintetében. Hasonlóképpen az SCM pozitívan járult hozzá a 2021-ben a szakmába lépés előfeltételeként szervezendő pályázatra vonatkozó 2021. februári törvénytervezethez. Továbbra is együttműködött a kormánnyal annak érdekében, hogy forrásokat szerezzen a bírósági és ügyészi hivatalok számára . Az SCM emellett annak érdekében is módosította szabályozását, hogy javítsa a nyilvános információkhoz való hozzáférést, és nyilvánosságra hozza a plenáris értekezletén vagy szekcióiban szavazásra bocsátandó határozatok tervezetét. Folytatódott az uniós alapokból finanszírozott fontos projektek, köztük az egységes kommunikációs stratégia megvalósítása is . A 2018. és 2019. évi EEM-jelentésekben az SCM kapacitásával és elszámoltathatóságával kapcsolatban megfogalmazott aggályok továbbra is fennállnak. A testület vezetésének idei konszenzusosabb hangneme bizonyára hozzá fog járulni az igazságszolgáltatási rendszeren belüli bizalom és egység helyreállításához, és lehetővé teszi az SCM számára, hogy betöltse az ajánlásban és az első értékelési kritériumban meghatározott szerepet. Az Igazságügyi Felügyelőség Az EEM 2018. évi ajánlása: A Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsa haladéktalanul nevezze ki az Igazságügyi Felügyelőség ideiglenes vezetését és három hónapon belül pályázat útján nevezze ki a Felügyelőség vezetését. 2018-ban és 2019-ben az SCM vitatható megközelítéssel gyakorlatilag meghosszabbította a hivatalban lévő főfelügyelő hivatali idejét a sürgősségi kormányrendelet alapján történő ideiglenes meghosszabbítással kapcsolatban kialakult vita ellenére. Előzetes döntéshozatal iránti kérelmet nyújtottak be az Európai Unió Bíróságához azzal kapcsolatban, hogy összeegyeztethető-e az EUSZ 2. cikkével és 19. cikkének (1) bekezdésével a kormánynak az Igazságügyi Felügyelőség bírákkal és ügyészekkel szembeni fegyelmi eljárások lefolytatásáért felelős vezetői álláshelyeire történő ideiglenes kinevezésére vonatkozó hatásköre. Az EUB 2021. május 18-i ítéletében kimondta, hogy a nemzeti szabályozás nem kelthet kétségeket azt illetően, hogy a bírákkal és ügyészekkel szembeni fegyelmi eljárások lefolytatásával és fegyelmi eljárások megindításával megbízott igazságszolgáltatási szerv jogköreit esetlegesen a bírák és az ügyészek tevékenységével kapcsolatos nyomásgyakorlás, illetve az e tevékenység feletti politikai ellenőrzés eszközeként használják fel. Az EUB megállapította, hogy a nemzeti szabályozás akkor kelt efféle kétséget, ha – akár ideiglenesen – azzal a hatással jár, hogy lehetővé teszi az érintett tagállam kormánya számára, hogy a bírákkal és ügyészekkel szembeni fegyelmi eljárások lefolytatásával és fegyelmi eljárások megindításával megbízott igazságszolgáltatási szerv vezetőit a nemzeti jogban előírt rendes kinevezési eljárás mellőzésével nevezze ki. Az ítélet ismét érvényessé teszi a 2018. évi ajánlás célját. Az Igazságügyi Felügyelőség felvigyázó hatóságainak, különösen az SCM-nek megfelelően figyelembe kell venniük az ítéletet, többek között tekintettel az Igazságügyi Felügyelőség tevékenységével kapcsolatban sorozatosan felmerült aggályokra. Az elmúlt években az igazságügyi intézmények, köztük az SCM aggodalmukat fejezték ki az Igazságügyi Felügyelőség elszámoltathatóságának hiánya miatt annak kapcsán, hogy a Felügyelőség által indított ügyek jelentős hányadát a bíróságok végül elutasítják, a döntéshozatal a főfelügyelőnél koncentrálódik, az SCM felvigyázási hatáskörei pedig korlátozottak . Általánosabban az említett fejlemények azzal kapcsolatban vetettek fel kérdéseket, hogy az igazságszolgáltatásról szóló törvényeknek az Igazságügyi Felügyelőség irányítására és elszámoltathatóságára vonatkozó rendelkezései elégséges biztosítékokat nyújtanak-e, és biztosítják-e a megfelelő egyensúlyt a bírák, az ügyészek és az SCM között . Az új, 2021. márciusi igazságügyi törvénytervezet, amellyel kapcsolatban az igazságügyi miniszter kikérte az SCM véleményét, módosítja a főfelügyelők és főfelügyelő-helyettesek kinevezésére vonatkozó rendelkezéseket, valamint az Igazságügyi Felügyelőség tevékenységére vonatkozó ellenőrzési mechanizmusokat, erősebb felvigyázási hatásköröket ruház az SCM-re, és bevonja a Magisztratúra Nemzeti Intézetét az Igazságügyi Felügyelőség felvételi pályázatainak lebonyolításába. A beszámolási időszakban az igazságügyi intézmények közlése szerint összességében mérséklődött az Igazságügyi Felügyelőség tevékenysége, nevezetesen kevesebb hivatalból indított fegyelmi eljárás fogalmazott meg aggályokat az objektivitás kapcsán. Továbbra is voltak azonban olyan esetek, amikor az igazságszolgáltatás hatékonyságát és függetlenségét kritikával illető bírákkal szembeni fegyelmi vizsgálatok és súlyos szankciók aggályokat vetettek fel . Az Igazságügyi Felügyelőségnek a panaszok kivizsgálásával kapcsolatos késedelme szintén olyan eszköznek tekinthető, amellyel a bíró vagy ügyész nyomás alatt tartható a nyomozás teljes időtartama során. Bár elsősorban a 2018. évi jelentés idején fennálló sajátos körülményekre irányul, ez az ajánlás az Igazságügyi Felügyelőséggel kapcsolatos súlyos aggályokat érinti. Ilyen körülmény többek között az igazságszolgáltatási reform irányát nyilvánosan ellenző bírák és ügyészek ellen folytatott fegyelmi eljárások sora, a dokumentumok kiszivárogtatása, majd politikusok általi felhasználása az igazságügyi intézmények elleni támadásokra, valamint a Felügyelőség vezetésének meghosszabbítása. E strukturális aggályokra továbbra is figyelmet kell fordítani, az EUB közelmúltbeli ítéletének fényében is. Az első értékelési kritérium kapcsán elért haladás folytatódik. Amint az az egyes ajánlások tekintetében elért haladás részletes értékelésében szerepel, az igazságszolgáltatásról szóló törvények, valamint a büntető törvénykönyv és a büntetőeljárási törvénykönyv ajánlások szerinti módosításának befejezése az első értékelési kritérium kapcsán elért haladás mérésének kulcsfontosságú eleme lesz. Ezek a jogszabályok központi szerepet játszanak abban, hogy fenntartható megoldások szülessenek az igazságszolgáltatás számára, az érdemi haladás pedig számos ajánlás értékelésére hatással lesz. 2.2. A második értékelési kritérium: A feddhetetlenség keretrendszere és az Országos Feddhetetlenségi Ügynökség Az Országos Feddhetetlenségi Ügynökség (ANI) továbbra is vizsgálja az összeegyeztethetetlenséget, az összeférhetetlenséget, valamint a jogtalan vagyonszerzést . Az ANI munkáját bizonyára megkönnyíti majd a vagyon- és érdekeltségi nyilatkozatok elektronikus benyújtása, amely 2021 májusától működik a közhivatalok és közméltóságok ellátásának feddhetetlenségéről szóló törvény 2020 júliusi módosítása nyomán . Az ANI közlése szerint 2020. évi költségvetése elegendő volt feladatai ellátásához, mivel az eredetileg csökkentett költségvetést az év során később kiegészítették . Az ANI vezető álláshelyeit illetően bizonytalanság uralkodik. Az elnöki tisztség 2019 decembere óta betöltetlen, az alelnök megbízatása pedig 2021-ben lejár . A kiválasztási eljárások végül 2021 áprilisában indultak meg. Az ANI aktív szerepet játszott a 2020. évi helyhatósági és országos választásokon azzal, hogy felhívta a jelöltek figyelmét a feddhetetlenségi szabályokra, és információkat osztott meg az illetékes hatóságokkal a közhivatal betöltésétől eltiltott jelöltekről. Többek között ennek köszönhető, hogy a választások során viszonylag kevés vita alakult ki a feddhetetlenségi szabályok tiszteletben tartásával kapcsolatban. A 2019. évi EEM-jelentés arra a következtetésre jutott, hogy a második értékelési kritérium kapcsán fennáll a visszalépés kockázata. A feddhetetlenségi jogszabályok sorozatos módosítása – különösen 2017–2019 között – azzal a hatással járt, hogy gyengítette az ANI képességét a munkája elvégzésére. Két 2019-ben hatályba lépett javaslat tovább növelte a jogbizonytalanságot az alkalmazandó feddhetetlenségi rendszert illetően. Ez azzal a kockázattal járt, hogy visszalépés történik a második értékelési kritérium tekintetében, ha „visszatartó erejű szankciók” kiszabása jogerős bírósági határozat ellenére nem lehetséges . A jelentés arra a következtetésre jutott, hogy e kockázat elkerülése érdekében tisztázni kell a feddhetetlenségi jogszabályokkal kapcsolatos jogalkotási fejleményeket. 2020-ban és 2021-ben a Legfelsőbb Semmítő- és Ítélőszék pontosította a jogértelmezést. Kimondta, hogy a szankció akkor is alkalmazandó, ha az összeegyeztethetetlenség korábbi mandátumra vonatkozik, valamint azt, hogy a hároméves elévülési időt úgy kell értelmezni, hogy az ANI-nak az összeegyeztethetetlenség vagy összeférhetetlenség fennállását megalapozó tény megállapításától számított három éven belül kell lezárnia a vizsgálatot, nem pedig úgy, hogy a szankció három év után nem alkalmazandó . Az ANI üdvözölte ezeket a határozatokat, amelyek helyreállítják az egyértelműséget és a jogbiztonságot a szankciók jogerős bírósági határozatot követő kiszabásának lehetőségével kapcsolatban. Az ANI és az érdekelt felek hangsúlyozták, hogy tovább kell javítani a feddhetetlenség jogi keretének stabilitását és egyértelműségét. Az előző jogalkotási ciklusban több módosítás az ANI elutasító véleménye ellenére sem került le a Parlament napirendjéről. A bizonytalanságot az új Parlament részben eloszlatta azzal, hogy kamarái véglegesen elutasítottak öt folyamatban maradt, aggályos módosítást. Az ANI elutasító véleménye ellenére napirendben maradt összes módosítás visszavonása megnyitná az utat a módosítások rendezettebbé tétele, valamint a feddhetetlenségre vonatkozó jogi keret egységesítése előtt. A feddhetetlenségre, az összeegyeztethetetlenségre és az összeférhetetlenségre vonatkozó jogszabályok egységes szerkezetbe foglalása lehetővé tenné az ítélkezési gyakorlat és a korrupció megelőzését célzó politikák figyelembevételét, és stabil alapot biztosítana a jövőre nézve. A GRECO hasznos tanácsokkal szolgálhatna e kérdésben e törvény előkészítése során. A PREVENT rendszer

Az EEM 2017. évi ajánlása: A PREVENT rendszer működésbe lépésének biztosítása. Az Országos Feddhetetlenségi Ügynökségnek és a Nemzeti Közbeszerzési Hivatalnak jelentést kell készítenie a közbeszerzési eljárások előzetes ellenőrzéséről és nyomon követéséről, beleértve az utólagos ellenőrzéseket, valamint a feltárt összeférhetetlenségi vagy korrupciós ügyekről, és nyilvános vitát kell szerveznie, hogy a kormány, a helyi hatóságok, az igazságszolgáltatás és a civil társadalom lehetőséget kapjon a válaszadásra. A PREVENT rendszer teljes mértékben működőképes, és az ANI pozitív eredményekről számol be . Az ANI különösen azt emeli ki, hogy a PREVENT rendszer elindulása óta a hatóságokon belüli tudatosság növekedésével párhuzamosan folyamatosan csökken az összeférhetetlenségek száma. A 2018. novemberi jelentés úgy ítélte meg, hogy ez az ajánlás teljesült, és folyamatos hatékony végrehajtása mutatja a rendszer fenntarthatóságát. A parlamenti képviselőkkel kapcsolatos bírósági határozatok nyomon követése Az EEM 2017. évi ajánlása: A parlamentnek a döntéshozatal során teljes átláthatóságot kell biztosítania a tagjaival szembeni összeegyeztethetetlenségre, összeférhetetlenségre és a jogtalan vagyonszerzésre vonatkozó végleges és visszavonhatatlan határozatok nyomon követése tekintetében. A legutóbbi két EEM-jelentés rámutatott, hogy késedelmesen és láthatólag következetlenül alkalmaznak szankciókat azokkal a parlamenti képviselőkkel szemben, akikről az ANI jelentése nyomán hozott jogerős bírósági határozat megállapította, hogy összeegyeztethetetlen feladatokat látnak el, vagy összeférhetetlenség áll fenn az esetükben. A jelentések rámutattak arra, hogy a szabályok eltérően értelmezhetők (különösen olyan esetekben, amikor a feddhetetlenséggel kapcsolatos eseményre korábbi mandátum vagy álláshely betöltése során került sor), és a szabályértelmezés olyan pontosítását javasolták, hogy az megfeleljen az EEM azon értékelési kritériumának, amely szerint biztosítani kell, hogy „olyan kötelező határozatok szülessenek, amelyek alapján visszatartó erejű szankciókat lehet hozni”. Az ANI és a Parlament által az előző jogalkotási ciklusban vitatott ügyeket a Parlament nem oldotta meg, és a szankciókat egyetlen alkalommal sem alkalmazták. A jelenlegi Parlament megközelítése markánsan eltérő. A választásokat követő érvényesítési folyamat részeként a román Szenátus hitelesítő bizottsága felkérte az ANI-t, hogy közölje a választott szenátorok összeegyeztethetetlenségével vagy összeférhetetlenségével kapcsolatban a bíróságok által hozott végleges és visszavonhatatlan határozatokat. Az ANI megállapította, hogy a megválasztott szenátorok egyike sem állt hivatalos tisztség betöltésétől való eltiltás hatálya alatt. A képviselőház egy sor képviselő nyilatkozata kapcsán kérte az ANI véleményét a képviselők esetleges összeegyeztethetetlenségéről . Az előző jogalkotási ciklus tapasztalatai megkérdőjelezték az ajánlás teljesítését. Az új Parlament keretében folytatott új proaktív együttműködés fordulópontot jelenthet a feddhetetlenségi jogszabályok és a parlamenti képviselőkre vonatkozó jogerős bírósági határozatok végrehajtásában. Az új összeegyeztethetetlenségi vagy összeférhetetlenségi esetek hivatalban lévő parlamenti képviselőkkel szembeni megállapításakor hasonló megközelítés alkalmazásával teljesíthető lenne ez az ajánlás. A második értékelési kritérium tekintetében 2019-ben azonosított, a feddhetetlenségre vonatkozó jogi keret módosításaival összefüggő visszalépési kockázat csökkent. Biztató jelek utalnak arra, hogy az új jogalkotási ciklus egyértelműen kijelölheti az ANI fenntarthatósága, a feddhetetlenségre vonatkozó jogszabályi keret, valamint a fennmaradó ajánlás teljesítése felé vezető utat. 2.3. A harmadik értékelési kritérium: A magas szinten elkövetett korrupció kezelése Korrupcióellenes Ügyészség és a magas szinten elkövetett korrupció elleni küzdelem 2019. novemberi jelentésében a Bizottság komoly aggodalmának adott hangot, és megerősítette 2018. novemberi következtetését azzal kapcsolatban, hogy Románia ismét nyitottá tette a harmadik értékelési kritérium tekintetében 2017. januárban elért pozitív értékelés megalapozottságát. A 2019. évi jelentés elismerte, hogy mind a Korrupcióellenes Ügyészség (DNA), mind pedig a Legfelsőbb Semmítő- és Ítélőszék folytatta a magas szinten elkövetett korrupció kivizsgálását és szankcionálását, és a nagyon nehéz körülmények között is képes volt magas szakmai színvonalának bizonyításával jó eredményeket felmutatni. A jelentés azt is megállapította, hogy a két intézmény tevékenysége elleni támadások, az alkalmazandó jogi keret egymást követő módosításai, valamint a jogerős ítéletek érvényességének esetleges kétségbe vonása miatt kérdésessé vált a magas szinten elkövetett korrupció elleni küzdelem terén Románia által elért eredmények fenntarthatósága. A 2019. évi jelentés óta javult a helyzet. A DNA új főügyészének kinevezése és más vezetői álláshelyeinek betöltése 2020-ban új lendületet és intézményi stabilitást hozott. Ez azt eredményezte, hogy nagyobb hangsúlyt kapott a vizsgálatok és a bírósághoz utalt ügyek minőségének biztosítása. 2020-ban a DNA-nak a vádemelések számának növekedésével és az ügyhátralék csökkenésével sikerült jobb eredményeket elérnie az előző évhez képest . A bírósági határozatok számának növekedése révén a bíróságok szintjén is haladás tapasztalható. 2020-ban nőtt a lakossági bejelentések és az állítólagos korrupciós bűncselekményekkel kapcsolatban hivatalból tett bejelentések száma, ami változást hozott a 2015 óta csökkenő tendenciához képest. A DNA ezt annak jeleként érzékeli, hogy visszatért a lakosság bizalma, amely a DNS elleni támadások idején, a 2017–2019 közötti időszakban súlyosan megrendült. A DNA kommunikációs politikája is megváltozott 2020-ban: a nyomozás megindításakor a sajtóközlemények már nem említik a gyanúsítottak nevét, így a gyanúsítottak nyilvános exponáltsága is mérséklődik. Ugyanakkor továbbra is jelentős kihívások állnak fenn a DNA fenntarthatósága és a korrupció elleni küzdelem visszafordíthatatlansága tekintetében. Az igazságszolgáltatásról szóló törvények 2018–2019 közötti módosításai jelentős mértékben akadályozták a DNA megfelelő működését, ami mindaddig fennmarad, amíg e módosítások hatályban vannak. Az igazságszolgáltatási rendszer általános problémái (lásd fent) a DNA esetében különösen nehéznek bizonyultak . A DNA humánerőforrás-hiánnyal küzdött , ami épp egy olyan időszakban fokozta az ügyészek terhelését, amikor a szervezet számára többletfeladatot adott a bírósági határozatok különleges nyomozási technikák alkalmazásával történő végrehajtásához szükséges saját technikai kapacitások fejlesztése . Emellett a magas szinten elkövetett korrupcióval kapcsolatos ügyek hatékony kezelését esetenként továbbra is hátráltatja az Igazságszolgáltatáson Belül Elkövetett Bűncselekmények Ügyosztálya (SIIJ), amely változatlanul beavatkozik a magas szinten elkövetett korrupcióval kapcsolatos, a DNA által vizsgált és folyamatban lévő ügyekbe, és olyan késedelmeket okoz, amelyek negatívan érinthetik ezeket az ügyeket. A korrupcióért elítélt személyek által az ügyészek ellen tett bejelentések SIIJ általi kezelése is a DNA ügyészeire gyakorolt nyomásgyakorlás eszközének tekinthető. A korrupció elleni küzdelem másik fontos kihívása az, hogy nem állnak rendelkezésre szakpolitikai és jogalkotási megoldások a büntető törvénykönyv és a büntetőeljárási törvénykönyv rendelkezéseit megsemmisítő vagy értelmező, 2014 óta gyors egymásutánban elfogadott jogerős alkotmánybírósági határozatokra. Ez a helyzet fokozott akadályokat és jogbizonytalanságot eredményezett a magas szinten elkövetett korrupciós ügyek kivizsgálása, büntetőeljárás alá vonása és szankcionálása tekintetében. Ez a bíróságon megbukó ügyekhez, a bizonyítékok elfogadhatóságával kapcsolatos jogbizonytalansághoz, valamint a vizsgálatok újraindításához vagy perújrafelvételhez vezetett . Az, hogy a magas szinten elkövetett korrupcióval kapcsolatban folyamatban lévő ügyekre milyen hatásuk lesz az ilyen ügyekben eljáró háromtagú bírói tanácsok, valamint az öttagú fellebbviteli tanácsok összetételére vonatkozó alkotmánybírósági ítéleteknek, egyelőre nem látszik egyértelműen . Az Európai Unió Bírósága a közelmúltban hozott ítéletében megállapította, hogy az uniós jog elsőbbségének elvével ellentétes az alkotmányjogi jellegű nemzeti szabályozás, amely megfosztja az alsóbb szintű bíróságot attól a jogától, hogy hivatalból mellőzze az együttműködési és ellenőrzési mechanizmus keretébe tartozó és az uniós joggal ellentétes nemzeti rendelkezés alkalmazását. Amennyiben bizonyítást nyer az Európai Unióról szóló szerződés vagy az EEM-határozat megsértése, az uniós jog elsőbbségének elve megköveteli, hogy a kérdést előterjesztő bíróság mellőzze a szóban forgó rendelkezések alkalmazását, függetlenül attól, hogy azok jogalkotási vagy alkotmányos eredetűek-e. Bár a DNA vezetése és a támogató kormány javított a helyzeten, továbbra is számottevő kihívást jelent a DNA megfelelő működése, valamint a korrupció elleni küzdelem visszafordíthatatlansága. A kormány azon szándéka, hogy módosítsa mind az igazságszolgáltatásról szóló törvényeket, mind a büntető törvénykönyvet és a büntetőeljárási törvénykönyvet, fontos lépés lesz ahhoz, hogy a magas szinten elkövetett korrupció elleni küzdelem szilárdabb alapokra épüljön. A parlamenti képviselők mentelmi jogának felfüggesztése Az EEM 2017. évi ajánlása: Objektív kritériumokat kell elfogadni a parlamenti képviselők mentelmi jogának felfüggesztésére vonatkozó döntés meghozatalához és indokolásához annak biztosítása érdekében, hogy a mentelmi jogot ne használják fel a korrupciós bűncselekmények kivizsgálásának és büntetőeljárás alá vonásának elkerülésére. A kormánynak mérlegelnie kellene a miniszterek mentelmi jogának korlátozására vonatkozó törvény módosítását is. Ezeket a lépéseket a Velencei Bizottság és a GRECO segítheti. A parlamentnek jelentéstételi rendszert kell kidolgoznia, hogy rendszeresen jelentést tegyen a mentelmi jog felfüggesztésére irányuló indítványok kapcsán a kamarák által hozott határozatokról, és nyilvános vitát szervezhetne annak érdekében, hogy a Magisztratúra Legfelsőbb Tanácsa és a civil társadalom is állást foglalhasson. Ez az ajánlás a Parlament elszámoltathatóságára vonatkozik azon határozatait illetően, amelyek az ügyészség megelőző intézkedések – házkutatások, letartóztatások – engedélyezésére vonatkozó megkereséseivel, továbbá az azon parlamenti képviselők elleni nyomozás engedélyezésére vonatkozó megkereséseivel kapcsolatosak, akik miniszterként vannak hivatalban, vagy korábban miniszterek voltak. A Parlament által hozott határozatok indokolásának hiánya – valamint az, hogy a Parlament számos alkalommal nem tette lehetővé a vizsgálat folytatását – aggályokat keltett e határozatok tárgyilagosságával kapcsolatban. A 2019. évi EEM-jelentés üdvözölte, hogy 2019 júniusában a képviselőház módosította eljárási szabályzatát, és külön utalt a Velencei Bizottságnak a parlamenti mentelmi jog céljáról és felfüggesztéséről szóló jelentésében foglalt kritériumokra . A jelentés emellett ösztönözte a Szenátust, hogy fogadjon el hasonló szabályokat, de e tekintetben nem történt előrelépés.