[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 14.9.2006

COM(2006) 496 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK

Harmadik jelentés az 1999. május 10-i 1999/34/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, a hibás termékekért való felelősségre vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló 1985. július 25-i 85/374/EGK tanácsi irányelv alkalmazásáról

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK

Harmadik jelentés az 1999. május 10-i 1999/34/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, a hibás termékekért való felelősségre vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló 1985. július 25-i 85/374/EGK tanácsi irányelv alkalmazásáról (EGT vonatkozású szöveg)

TARTALOMJEGYZÉK

1. BEVEZETÉS 4

2. ELŐZMÉNYEK 4

3. A 85/374/EGK IRÁNYELV ALKALMAZÁSA 2001 – 2006 között 5

3.1. A hibás termékekért való felelősségről szóló irányelv módosításáról szóló, 2002. december 19-i tanácsi állásfoglalás 5

3.2. A Lovells-jelentés (2003) 6

3.3. A Fondazione Rosselli-jelentés (2004) 6

3.4. A munkacsoportokkal tartott találkozók következtetései (2003/2004) és az Európai Bizottság által készített kérdőívből leszűrt következtetések (2005/2006) 7

3.5. Az Európai Bíróság ítéletei 8

4. TOVÁBBI FELADATOK 8

5. KÖVETKEZTETÉSEK 11

1. BEVEZETÉS

A 85/374/EGK irányelv[1] (a továbbiakban: az irányelv) 21. cikkével összhangban a Bizottságnak rendszeresen felül kell vizsgálnia a termékfelelősség jogi keretének hatékonyságát. Az első jelentést (COM(1995) 617) a Bizottság 1995-ben terjesztette elő. A második felülvizsgálat elindítását az 1999 júliusában elfogadott, a termékfelelősségről szóló zöld könyv – COM(1999) 396 végleges – és befejezését a 2001. január 31-én közzétett második jelentés – COM(2000) 893 végleges – jelzi.

A harmadik jelentés kellőképpen figyelembe veszi az Európai Bizottság számára készített két legutóbbi tanulmány eredményeit[2], az érdekelt felekkel tartott találkozók eredményét és a 2005 végén kiküldött kérdőívekre adott válaszokat.

A hibás termékekért való felelősségről szóló irányelv módosításáról szóló, 2002. december 19-i tanácsi állásfoglalásnak (2003/C 26/02) megfelelően ez a jelentés a gyártó felelősségének kérdését is tárgyalja.

A jelentés általános következtetése, hogy az irányelv általában véve megfelelő módon működik, és hogy jelenleg annak módosítása nem szükséges. A jelentés továbbá megállapítja, hogy bizonyos körülmények között a nemzeti jogszabályok alkalmazása eltérő eredményekhez vezet, de ez nem érinti a belső piac működését. Az Európai Bizottság a körülményeket továbbra is szorosan figyelemmel fogja kísérni.

2. ELŐZMÉNYEK

A hibás termékekért való felelősségről szóló 85/374/EGK irányelv 1985-ben bevezette a vétkességtől független (objektív) felelősséget a Közösségben. Ennek értelmében a hibás ingó dolgok gyártójának a magánszemélyek testi épségében vagy tulajdonában okozott károkat meg kell térítenie attól függetlenül, hogy a gyártó részéről gondatlanság történt-e vagy sem. Az 1999/34/EK irányelv a termékfelelősség hatályát az elsődleges, feldolgozatlan mezőgazdasági termékekre is kiterjesztette.

Ez a jogszabály az Európai Gazdasági Térségben forgalomba hozott összes termékre vonatkozik, és a fogyasztókat és a gyártókat egyaránt közvetlenül érinti. A jogszabály a kockázatoknak e két csoport közötti méltányos elosztása révén a fogyasztók érdekeinek és az egységes piac politikáinak (nevezetesen a szabad árucsere és a verseny torzulásainak megszüntetése) összeegyeztetésére törekszik.

A termékfelelősségről szóló irányelv fő elemei a következők:

- a gyártó objektív felelőssége;

- a kár, a hiba és a kettő közötti okozati összefüggés bizonyítása a károsultat terheli;

- az előállításban részt vevő valamennyi szereplő egyetemleges felelőssége a kár megtérítéséhez szükséges pénzügyi garancia nyújtása céljából;

- az elszenvedett kár mértékére vonatkozó 500 eurós küszöbérték (önrészesedés) megállapítása a túlságosan nagy számú peres eljárás elkerülésére;

- a gyártó mentesülése az irányelvben kifejezetten felsorolt egyes tények fennállásának bizonyítása esetén;

- a felelősség időbeli korlátozása egységes határidők megszabása révén;

- a károsulttal szemben fennálló felelősséget korlátozó vagy kizáró záradékok jogellenessége.

Az eltérő jogi hagyományokra tekintettel az irányelv elfogadja, hogy a tagállamok egyes pontokon eltérjenek a közös szabályoktól („lehetőségek”):

- a gyártó mentesítésének kizárása még olyan esetben is, amikor az bizonyítja, hogy a termék forgalomba hozatala idején a tudományos és technikai ismeretek nem tették lehetővé a hiba felfedezését;

- legalább 70 millió eurós felső határ megszabása a halálesetből vagy személyi sérülésből eredő károk esetében, amennyiben azokat szériahiba okozta.

3. A 85/374/EGK IRÁNYELV ALKALMAZÁSA 2001 – 2006 KÖZÖTT

A Tanács és a Bizottság, valamint az utóbbi intézmény által létrehozott nem hivatalos munkacsoportok számos intézkedést hoztak ebben az időszakban. A Tanács határozatot fogadott el, a Bizottság pedig két tanulmányt készíttetett az irányelv napi végrehajtása több vonatkozásának értékelésére. Ezen túlmenően két külön munkacsoportot állítottak fel 2003-ban az elismert szakértők és elméleti szakemberek véleményének megismerése céljából.

Végül, de nem utolsósorban ki kell emelni, hogy az Európai Bizottság továbbra is szoros figyelemmel kíséri a végrehajtási folyamatot és az irányelv alkalmazását az EU-ban. A 85/374/EGK irányelv átültetése megtörtént, és azt mind a 25 tagállam alkalmazza.

3.1. A hibás termékekért való felelősségről szóló irányelv módosításáról szóló, 2002. december 19-i tanácsi állásfoglalás [3]

E tanácsi állásfoglalás szerint meg kell vizsgálni, hogy az irányelvet szükséges-e módosítani annak érdekében, hogy az lehetővé tegye a szállítók felelősségére vonatkozó nemzeti szabályok megállapítását a gyártók felelősségének az irányelvben megállapított rendszerével megegyező alapokon.

3.2. A Lovells-jelentés (2003)

Ezt a tanulmányt az Európai Bizottság nevében végezték az Európai Unió tagállamaiban érvényesülő különböző rendszerek gyakorlati hatásainak elemzése és összehasonlítása érdekében a hibás termékekre vonatkozó kártérítési eljárások szempontjából.

A jelentés azt mutatja, hogy első ízben áll rendelkezésre némi közös tapasztalat az irányelv alkalmazásáról csaknem minden tagállamban. A jelentés általános végkövetkeztetése, hogy az irányelv – amennyiben azt egységesen hajtják végre és értelmezik – egységes védelmi szintet biztosít a fogyasztóknak és közös felelősségi alapot a gyártóknak. A kutatás azt is kimutatta, hogy a meghatározó (de nem kizárólagos) nézet szerint az irányelv és a termékfelelősségi rendszer, amelynek részét képezi, összességében megfelelő egyensúlyt teremt a termelők/gyártók és fogyasztók érdekei között. Emellett azt is igazolta, hogy az irányelv nagyobb fokú reformjára az érintett személyek egyik csoportja részéről sincs általános igény. Valójában sokan (és elsősorban a gyártók és biztosítók) úgy ítélték meg, hogy éppen az általánosabb területeken, – így az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés, az eljárási reformok és a „perelési kultúrában” tapasztalt változások területén – bekövetkezett fejlemények nyomán borulna fel több területen az egyensúly

Érdemes megjegyezni, hogy míg a legtöbb fogyasztói képviselet és néhány más érintett úgy vélte, hogy az irányelv nem teremtette meg a megfelelő egyensúlyt, egyetlen konkrét hiányosságot sem említettek. Ez természetesen nem von le a kifejezett álláspontok érvényességéből, de nehézzé teszi olyan következtetés levonását, hogy az irányelv bármely jelentős vonatkozásában hibás lenne.

Az irányelv fő rendelkezéseinek széles körű elfogadottsága jelentős eredmény, tekintettel az általa bevezetett reformok jellegére, illetve az elfogadása és alkalmazása előzményeit körülvevő vitákra. A jelentés elkészítése folyamán végzett kutatás emellett nem tárt fel az EU-n belül egyértelmű és egységes igényt az irányelv jelentős reformja iránt. Valójában sok szereplő azt szorgalmazta, hogy egyáltalán ne legyenek reformok. Számosan közülük különösen azt javasolták, hogy jobb lenne kivárni más olyan területek fejleményeit, amelyek hatást gyakorolhatnak a termékfelelősségi rendszer gyakorlati működésére és érinthetik az irányelvet. Ezek közé tartoznak az uniós termékbiztonsági szabályozás, az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés és általában a fogyasztóvédelem fejleményei.

3.3. A Fondazione Rosselli-jelentés (2004)

Ezt a tanulmányt az Európai Bizottság nevében folytatták a hibás termékekért való felelősségről szóló 85/374/EGK irányelv 7. cikkének e) pontjában előírt, a fejlesztési kockázatra vonatkozó záradék gazdasági hatásának elemzése érdekében. A záradék mentesít a felelősség alól az olyan hiba által okozott károkért, amelyek a termék kifejlesztése idején rendelkezésre álló műszaki és tudományos ismeretekre tekintettel nem voltak előre láthatóak.

A 7. cikk e) pontjának értelmezése nehézségeket okozott és különféle bíróságok eltérő értelmezéseihez vezetett; lásd például a fertőzött vérre vonatkozó ügyeket: az angol High Court a hepatitis C-vel fertőzött vérre vonatkozó A kontra National Blood Authority (1999) ügyét, és a Hartman kontra Stichting Sanquin Bloedvoorziening (1999) HIV-ügyet az amszterdami District Court előtt, amelyekben a bíróságok ellentmondó következtetésekre jutottak.

A záradék meghatározására annak érdekében került sor, hogy megfelelő kompromisszumot hozzanak létre egyfelől az innováció ösztönzésének szükségessége, másfelől pedig a fogyasztók biztonságosabb termékek iránti jogos elvárásai között. A záradékról folyó jelenlegi vitában alapvető érv az, hogy annak eltörlése visszaszorítaná az innovációt.

A jelentés következtetései azt látszanak jelezni, hogy a gyakran hallott érv, amely szerint a fejlesztési kockázati kikötés jelentős tényező az irányelv teremtette egyensúly létrejöttében az innovációs ösztönzés megőrzése és a fogyasztói érdekek között, kellően megalapozott és a következőkön alapul:

- az innovációval járó kockázatok csökkentésével a kikötés védi az innováció ösztönzését, azzal, hogy a forrásokat nem téríti el a K+F-től a biztosítási díjak felé, és a cégeket arra ösztönzi, hogy igazodjanak a korszerű ismeretekhez;

- a záradék valószínűleg kulcsfontosságú tényezője a termékfelelősségi biztosítási díjak az európai iparban megfigyelt viszonylagos állandóságának és a peres eljárások ésszerű szinten tartásának;

- egy szigorú felelősségi rendszerben a csúcstechnológiát alkalmazó / magasfokú kockázattal járó ágazatokban tevékenykedő vállalatok nagyon nehezen találnának olyan ésszerű biztosítási módozatot, amely fedezné fejlesztési kockázataikat.

E tényezők összessége vezette a Fondazione Rossellit arra a következtetésre, hogy egy szigorú felelősségi rendszerben rendkívül magas lenne a gyártói innováció költsége, és ez hosszú távon érintené a fogyasztókat is. Lényegében a Lovells- és a Rosselli-tanulmányok is azt a következtetést vonják le, hogy ezt a védelmet fenn kell tartani.

3.4. A munkacsoportokkal tartott találkozók következtetései (2003/2004) és az Európai Bizottság által készített kérdőívből leszűrt következtetések (2005/2006)

A Gazdasági és Szociális Bizottság az 1999-es zöld könyvről szóló véleményében felvetette egy megfigyelőközpont létrehozásának gondolatát az irányelv működésének nyomon követése érdekében. Két munkacsoportot hoztak létre: egyet a nemzeti hatóságok által,, egyet pedig az érintett felek által kijelölt szakértőkből. A munkacsoportok segítik a Bizottságot a termékfelelősség területén létező jogszabályok folyamatos felügyelet alatt tartásában. Az első találkozók középpontjában főként a Bizottság nevében készült két tanulmány (a Lovells- és a Rosselli-tanulmány) eredményei álltak.

Az érintettek és a szakértők többsége szerint fenn kell tartani az irányelv által a versengő érdekek között megteremtett egyensúlyt. Nem vetődött fel nagyobb reform iránti igény. Mindazonáltal a munkacsoportok néhány tagja hangot adott aggodalmának amiatt, hogy az irányelv egyes rendelkezéseit a egyes nemzeti bíróságok eltérően értelmezik, ami – véleményük szerint – egyes tagállamokban a verseny torzulásához vezethet. Minden résztvevő egyetértett abban, hogy ezen eltérések megszüntetéséhez döntő segítséget jelenthet az Európai Bíróság ítélkezési gyakorlata, lévén, hogy a Bíróságot egyre gyakrabban kérik fel a nemzeti bíróságoktól érkező, előzetes döntéshozatal iránti kérelmek elbírálására.

Másrészről az Európai Bizottság 2005 végén kérdőív útján mérte fel, hogy az említett munkacsoportok tagjainak véleménye szerint történt-e a körülményekben jelentős változás a 2001-es jelentés óta.

Az érintettek és a nemzeti szakértők nagy része szerint az irányelv kedvező és a fogyasztói érdekeket szolgálja. A kapott válaszok nagy többsége jelzi, hogy az EU-jogban lényeges változások 2001 óta nem történtek. A legtöbb résztvevőről elmondható, hogy „általánosságban elégedettek a jelenlegi helyzettel” és közülük sokan nem látnak okot az irányelv módosítására[4]. Az egyetlen aggodalomra okot adó pont az 500 eurós értékhatár, amelynek néhányan az egyértelműbbé tételét, mások pedig az eltörlését kérték. Ez a téma a jövőben vita és nyomon követés alapját képezheti.

3.5. Az Európai Bíróság ítéletei

2001 óta és e jelentés elkészítéséig az Európai Bíróság kilenc alkalommal hozott a 85/374/EGK irányelvhez kapcsolódó döntést.

Az Európai Bíróság némi iránymutatást adott a „kár” fogalmára a Veedfald-ügyben (C-203/99); utalt a nemzeti átültető rendelkezések egyes kérdéseire a Franciaország (C-52/00), a Görögország (C-154/00) és a Spanyolország (C-183/00) elleni ügyekben, valamint a Skov Æg -ügyben (C-402/03); és a Declan O’Byrne-ügyben (C-127/04) megadta a „forgalomba hozatal” fogalom meghatározását.

Végezetül az e tárgyban hozott egyik legfontosabb ítéletében[5] a Bíróság hangsúlyozta azt a tényt, hogy a „közösségi jogalkotásban az irányelv hatályára vonatkozó korlátozások az eltérő érdekek összetett mérlegeléséből adódnak. Amint az irányelv első és kilencedik preambulumbekezdéséből látható, ezek közé az érdekek közé tartozik a torzulásoktól mentes verseny garantálása, a közös piacon belüli kereskedelem megkönnyítése, a fogyasztóvédelem, valamint az igazságszolgáltatás megfelelő működésének biztosítása.” E döntésnek megfelelően az Európai Bizottság emlékeztet arra, hogy a 85/374/EGK irányelv alapelvei kényes egyensúlyt teremtenek az igényt érvényesítők, a gyártók és biztosítóik érdekei között. Ezen alapelvek megváltoztatása vagy eltörlése – mint például az okozati összefüggés (4. cikk), az elévülési határidők (10. és 17. cikk), a fejlesztési kockázattal kapcsolatos kivétel (7. cikk) azt jelentené, hogy a felek közötti kölcsönös kapcsolat megbontaná ezt az egyensúlyt, ami káros közgazdasági hatásokra vezetne és csökkentené a fogyasztóvédelem szintjét.

Ezért az Európai Bizottság egyik legfőbb prioritása, hogy az ítélkezési gyakorlat és a termékfelelősségi rendszerek gyakorlati működésének alakulását továbbra is szorosan figyelemmel kísérje.

4. TOVÁBBI FELADATOK

Az irányelv egyes fogyasztóvédelmi és a belső piac működésével kapcsolatos vonatkozásai folyamatos nyomon követést igényelnek, és még további egyértelművé tételre is szorulhatnak. Mivel a nemzeti bíróságok e fogalmakat különbözőképpen értelmezik, az irányelv egyes vonatkozásainak igazságügyi alkalmazásában olykor eltérések lehetnek a tagállamok között, de nem sok jel mutat arra, hogy ezek az egyenlőtlenségek az EU-ban a kereskedelem jelentős akadályozásához vagy a verseny torzulásához vezetnének[6].

Ezen a ponton meg kell jegyezni, ahogy már a Lovells-jelentés is kiemelte, hogy az irányelv nem hivatott a termékfelelősségi jog teljes harmonizálására az EU-ban úgy, hogy a fogyasztók és a gyártók hasonló feltételek mellett bármely tagállamban azonos döntésekre számíthassanak. Valójában az irányelv elfogadásának idején csak a korlátozott harmonizáció volt a cél, azzal, hogy ez ugyanakkor „(megnyissa) az utat a teljesebb harmonizáció felé”. A jelentés következtetéseit számításba véve, a legszélesebb értelemben vett, teljes harmonizáció azonban nemcsak irreális, de szükségtelen is, mivel annak hiánya a közös piacon csak korlátozott hatást gyakorolna.

A fentiek figyelembe vételével az Európai Bizottság a következő jogi fogalmak szoros és rendszeres figyelemmel kísérését ajánlja

- A bizonyítási teher (4. cikk);

A bizonyítási teherhez kapcsolódó kérdések továbbra is vitatottak és gyakorlati jelentőségük is jelentős.. Egyes fogyasztói képviseletek ugyanis továbbra is úgy vélik, hogy a fogyasztók méltánytalanul kerülnek hátrányos helyzetbe a termékfelelősséggel kapcsolatos keresetekben a hiba és/vagy az okozati összefüggés bizonyításának terhe miatt. Az aggodalmat főként az igények bizonyításának során felmerülő nehézségek keltik, amelyek a megfelelő kivizsgáláshoz szükséges jogi illetve egyéb források hiányának, vagy a lényeges információk elérhetetlenségének tulajdoníthatók. Az ilyen gondokat különösen az erősen technikai jellegű termékeknél, valamint a vélelmezett kár összetett jellege esetén tekintik súlyosnak.

A gyártók és a biztosítók ugyanakkor attól is tartanak, hogy a bizonyítási teher szabályainak bármilyen fokú enyhítése a „hamis követelések” számának megnövekedését vonná maga után. Néhány gyártó valóban javasolta, hogy a felpereseket terhelje fokozottabb kötelezettség arra nézve, hogy keresetüket az eljárás korai szakaszában megfelelően alátámasszák.

A felpereseknek a hiba bizonyítása során előforduló esetleges nehézségeit több tagállamban különböző fokon orvosolták. Például Portugáliában és Ausztriában fennállhat a vétkesség vélelme valamely szerződéses kötelezettség nem teljesítése esetén, és a hiba hiányát az alperesnek kell bizonyítania.

A nemzeti bíróságok számos tagállamban a termék hibájából készek mulasztásra következtetni. E gyakorlat példáiról számoltak be hollandiai és írországi ügyekben. Ezekben az ügyekben a bizonyítási teher ténylegesen megfordul: az alperesnek kell bizonyítékot szolgáltatnia, és meggyőznie a bíróságot arról, hogy nem követett el mulasztást, a termék hibás voltától függetlenül . Ilyen eset Dániában is előfordult. Hasonlóképpen a spanyol Legfelső Bíróság számos ítéletében megállapította, hogy a felperesnek csak a kárt, valamint az alperes tevékenysége és a kár bekövetkezése közötti okozati összefüggést kell bizonyítania; a vétkesség vélelmezhető, hacsak az alperes nem tudja a kellő gondosságát bebizonyítani Az alperest sok esetben csak akkor mentik fel, ha bizonyítani tudja váratlan esemény vagy vis maior bekövetkezését, illetve a felperes vagy egy harmadik személy kizárólagos mulasztását. Olaszországban a „veszélyes” termékek által okozott sérülések esetén, amennyiben mentesülni kíván a felelősség alól, az alperesnek kell bebizonyítania, hogy a kár megelőzésére minden megfelelő intézkedést megtett.

- a hiba fogalma (6. cikk);

Az irányelv a hibára vonatkozóan „elvárás-vizsgálatot” ír elő; amely szerint a termék hibásnak mondható, ha nem nyújtja azt a biztonságot, ami joggal elvárható. Az „elvárás-vizsgálat” szubjektív jellege annyit jelent, hogy ezt az elvet pontosan nem lehet meghatározni. Ez néhány nagyon is gyakorlati kérdést vet fel, például, hogy helyénvaló-e a bíróságnak kockázat/haszon vizsgálatot végeznie annak értékelése során, hogy mi a joggal elvárható, valamint, hogy a gyártó tényleges magatartása (pl. hogy tanúsított vagy sem kellő gondosságot), mekkora jelentőséggel bír ebben az összefüggésben. E kérdések felmerültek azokban az ügyekben, amelyekről beszámoló érkezett, de még megoldásra várnak a tagállamok bíróságai részéről. Például az Egyesült Királyságban a fent említett A és társai kontra National Blood Authority ügyben a High Court kimondta, hogy az alperes magatartása nem veendő számításba annak megítélésekor, hogy a termék hibás volt-e. Az ezt követő Sam Bogle és társai kontra McDonald's Restaurants Ltd ügyben azonban a High Court fontos érvként említette meg, hogy a forró italok biztonságos felszolgálása érdekében a McDonalds intézkedéseket hozott a személyzet képzése céljából.

Bizonytalanság övezi azt a kérdést is, hogy mit kell a termék „hibás voltához” bizonyítani. Egyes esetekben a bíróságok úgy döntöttek, hogy a felperes részéről elegendő annak bizonyítása, hogy a termék meghibásodott és ez a meghibásodás sérüléshez vezetett. A francia Aix-en-Provence-i megyei bíróság (Tribunal de grande instance) elé terjesztett egyik ügy felperese akkor sérült meg, amikor egy kandalló üvegablaka pontosan nem ismert oknál fogva felrobbant. A bíróság kimondta, hogy a termék közrehatása a sérülés során elegendő bizonyíték, és a termék hibájának bebizonyításához a felperesnek a baleset pontos okát nem kellett bizonyítania.

Belgiumban egy felrobbant üdítőitalos üvegre vonatkozó hasonló ügyben a felperesnek az irányelv alapján nem kellett pontosan bizonyítania a „hiba jellegét, különösen annak minden technikai vonatkozásában”.

Ez ellentmond az Egyesült Királyság bíróságai megközelítésének a Richardson kontra LRC Products Ltd ügyben (használat közben elszakadt óvszer) és a Foster kontra Biosil ügyben (beültetett szilikon mellimplantátum megrepedése). A termék mindkét esetben meghibásodott, de a hiba oka ismeretlen volt. A franciaországi és a belgiumi döntéstől eltérően az Egyesült Királyságban a bíróság mindkét esetben úgy határozott, hogy az irányelv alapján a felperest terheli nem pusztán a termék meghibásodásának, hanem az állított hiba természetének bizonyítása is. Mivel a felperesek nem tudták bizonyítani, hogy mi okozta a meghibásodást, a pert elvesztették.

- a fejlesztési kockázatra alapított védekezés (7. cikk e) pont);

A 15. cikk (1) bekezdésének b) pontja alapján a tagállamoknak lehetőségük volt arra, hogy végrehajtási jogszabályaikban kizárják az ilyen alapon történő védekezést, de csak Finnország és Luxemburg élt a lehetőséggel. Bár a Bíróság adott némi útbaigazítást a védekezés körére vonatkozóan[7], annak pontos alkalmazási köre továbbra is bizonytalan.. Valójában csak egy olyan esetről érkezett beszámoló, amelyben sikerrel használták, nevezetesen a hollandiai Sanquin Foundation ügyben. Ebben egy HIV-vírussal fertőzött vérkészítmény szállítója hivatkozhatott arra, hogy a szállítás idején még nem létezett megbízható szűrővizsgálat. Érdekes megjegyezni azonban, hogy az Egyesült Királyság egyik bírósága egy későbbi ügyben hasonló körülmények között úgy döntött, hogy ez a védekezés nem vehető igénybe.

- a minimális küszöbérték (9. cikk);

Ezt a rendelkezést a tagállamokban eltérően értelmezik. A legtöbb tagállamban – ideértve Ausztriát, Dániát, Finnországot, Németországot és Olaszországot – a küszöbértéket „levonhatóként” kezelik, azaz a pernyertes felperesnek megítélt összegből (vagyoni kár esetén) ezt a meghatározott összeget le kell vonni. Néhány más tagállamban – például Hollandiában és az Egyesült Királyságban – a küszöbértéket minimumösszegként kezelik, és így a minimumösszeget meghaladó követelés esetén a kár teljes összegét meg kell téríteni. Spanyolországban a végrehajtási jogszabály az összeget levonhatóként írja le, de a gyakorlatban azt a bíróságok küszöbértékként kezelik, így ezt az összeget valójában soha nem vonták le a megítélt követelésekből.

Az alacsonyabb küszöbérték egyértelműen kérdés, különösen Finnországban, ahol számos szereplő javasolta annak eltörlését.

- a szabályozásnak való megfelelésre alapított védekezés;

Egyes szereplők – és különösen a gyógyszeripar képviselői – hevesen érveltek a szabályozásnak való megfelelésre alapított védekezés bevezetése mellett, amely a szoros biztonsági szabályozás alá tartozó termékekre vonatkozna, amennyiben a termék teljes egészében megfelel a vonatkozó rendelkezéseknek.

- új termékek, tervezési hibák és figyelmeztetés elmulasztása.

Egyes érintettek – főként a gyártók körében – felvetették, hogy az irányelv „szigorú felelősségi előírásai” nem megfelelőek a tervezési hiba következtében felmerülő felelősség, illetve a „tájékoztatási mulasztásoknak” – például figyelmeztetés elmulasztása – betudható károk esetében.

5. KÖVETKEZTETÉSEK

Az irányelv alkalmazásáról beszerzett adatok figyelembe vételét követően a Bizottság módosító javaslat előterjesztését ebben a szakaszban nem tartja szükségesnek. A hibás termékekért való felelősségre vonatkozó irányelv módosításáról szóló, 2002. december 19-i tanácsi állásfoglalást illetően az Európai Bizottság véleménye az, hogy annak érvényesítése eltérést jelentene a termékfelelősségi jogszabályoknak az irányelv értelmében vett harmonizációjától.

További harmonizáció úgy is elérhető, hogy létrejönnek az irányelv jogi fogalmai értelmezésének lehető legszélesebb közös alapjai, és ezt a lehetőséget sem szabad alábecsülni. Ennek eszközei a következők:

- az Európai Közösségek Bírósága ítélkezési gyakorlatának felhasználása.

- az Európai Bizottság ellenőrzési hatásköre (a nemzeti átültető intézkedések vizsgálata, a nem megfelelő alkalmazás esetén jogsértési eljárás kezdeményezésének lehetősége).

- a munkacsoportokon belüli folyamatos elemzés.

Következésképpen a Bizottság azt javasolja, hogy 2007-ben a munkacsoportokon belül folytatódjon a vizsgálat és vita, többek között a fenti 4. pontban („További feladatok”) említett fogalmakkal kapcsolatosan, a hibás termékekért fennálló felelősség tekintetében meglévő közösségi jogi keretek elemzésének érdekében. Ahogy gyarapodik az irányelv alkalmazásával kapcsolatos tapasztalat, az irányelv alkalmazásában a tagállamok között meglévő eltérések nagyobb gyakorlati jelentőséghez juthatnak, mely esetben indokolt lehet a Bizottság beavatkozása.

A Bizottságnak – az irányelv 21. cikkével összhangban – időszakos jelentéseket kell benyújtania a Tanács és a Parlament részére. Ezért a Bizottság folytatja az irányelv alkalmazásának és hatásainak figyelemmel kísérését, és a 85/374/EGK irányelv alkalmazásáról szóló következő jelentésében értékelni fogja a jövőbeli módosítások szükségességét.

[1] Az 1999/34/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 141., 1999.6.4., 20-21. o.) módosított és helyesbítéssel (HL L 283., 1999.11.6., 20. o.) javított, a hibás termékekért való felelősségre vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről szóló, 1985. július 25-i 85/374/EGK tanácsi irányelv (HL L 21., 1985.8.7., 29-33. o.) Az irányelv 1988. július 25-én lépett hatályba.

[2] LOVELLS, Product liability in the European Union (Termékfelelősség az Európai Unióban); 2003; és FONDAZIONE ROSSELLI, Analysis of the Economic Impact of the Development Risk Clause as provided by Directive 85/374/EEC on Liability for Defective Products (A hibás termékekért való felelősségről szóló 85/374/EGK irányelvben előírt fejlesztési kockázati záradék elemzése), 2004.

[3] A 2002. december 19-i tanácsi állásfoglalás a hibás termékekért való felelősségről szóló irányelv módosításáról (HL C 26, 2003.4.4., 2 – 3. o.).

[4] Például csak három érdekelt tiltakozott a 7. cikk e) pontjának (a fejlesztési kockázati kikötés) jelenlegi megfogalmazása ellen; valamint csak öt résztvevő és csak egy tagállam kérte egy uniós szintű kártalanítási alap létrehozását.

[5] Az EB C-154/00. sz. ügyben (Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Görög Köztársaság) 2002. április 25-én hozott ítélet 29. pontja

[6] Mint ahogy ezt a Lovells-jelentés 4. következtetésében szó szerint megállapítja.

[7] A Bíróság (ötödik tanács) 1997. május 29-i ítélete. Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Nagy Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága, C-300/95. sz. ügy. Európai Bírósági Határozatok Tára 1997., I-0264. o.