A tagállamokban továbbra is elég korlátozott az ajánlással érintett jogalkotási tevékenység. Hét tagállam fogadta el kollektív jogorvoslatról szóló jogszabályainak reformját az ajánlás elfogadását követően, és – amint e jelentés részletes elemzése bemutatja – e reformok nem minden esetben követték az ajánlás elveit. BE és LT legelső alkalommal vezetett be kártérítésre irányuló kollektív jogorvoslatot a jogrendszerébe. FR és UK jelentősen módosították jogszabályaikat, hogy javítsanak vagy helyettesítsenek egyes, már korábban is rendelkezésre álló mechanizmusokat, amelyeket azonban nem tekintettek eléggé eredményesnek. NL-ban és SI-ban jól halad a javasolt új jogszabályokra vonatkozó munka, DE-ban pedig aktív viták övezik a lehetséges jövőbeni jogszabályt. Említést érdemel, hogy azon projektek többsége, amely új jogszabály elfogadásához vagy előkészítéséhez vezetett, a fogyasztói ügyekre korlátozódik. Ezen túlmenően több közülük komoly mértékben lehetővé teszi a „kívülmaradás” elvének alkalmazását. Az ajánlás ilyen korlátozott nyomon követésnek eredményeként kilenc tagállam még mindig nem rendelkezik kártérítésre irányuló, hatályos kollektív jogorvoslattal.

Az ajánlás hangsúlyozza, hogy valamennyi tagállamnak olyan kollektív jogorvoslati mechanizmusokat kell kialakítania nemzeti szinten, amelyek mind a jogsértés megszüntetésére, mind a kártérítésre irányuló jogorvoslatot lehetővé teszik minden olyan esetben, amikor az uniós jog által biztosított jogokat egy vagy több személy kárára megsértik vagy megsértették.

Minden tagállamban létezik jogsértés megszüntetésére irányuló kollektív jogorvoslat a jogsértés megszüntetésére irányuló eljárásokról szóló irányelv hatálya alá tartozó fogyasztói ügyekben . Egyes tagállamokban a kollektív jogorvoslatok horizontálisan (BG, DK, LT, NL, SE) vagy más egyedi területeken érhetők el, főket a verseny (HU, LU, ES), a környezet (FR, HU, PT, SI, ES), a foglalkoztatás (HU, ES) vagy a megkülönbözetés elleni küzdelem (HR, FR, ES) terén.

Kártérítésre irányuló kollektív jogorvoslat 19 tagállamban (AT, BE, BG, DE, DK, FI, FR, EL, HU, IT, LT, MT, NL, PL, PT, RO, ES, SE, UK) áll rendelkezésre, azonban ezek több mint fele egyes ágazatokra, főként a fogyasztói követelésekre korlátozódik. További olyan ágazatok, ahol általában rendelkezésre áll kártérítésre irányuló kollektív jogorvoslat: a verseny, a pénzügyi szolgáltatások, a munkaügy, a környezetvédelem vagy a megkülönböztetésmentesség. A szektorális megközelítést alkalmazó tagállamok között lényeges eltérés mutatkozik a hatály tekintetében: például Belgiumban csak a fogyasztói követelések érvényesíthetők kollektíven, Franciaországban viszont lehetőség van erre a fogyasztói, versenyjogi, egészségügyi, megkülönböztetési és környezetvédelmi követelések tekintetében is. Mindössze 6 tagállam (BG, DK, LT, NL, PT és UK) fogadott el horizontális megközelítést a jogszabályaiban, minden területen lehetővé téve a kollektív kártérítési eljárást. Két tagállamban (BG, UK) a horizontális mechanizmusokkal párhuzamosan ágazatspecifikus eljárások is léteznek, és a gyakorlatban ezeket gyakrabban alkalmazzák. Egy tagállamban (AT) annak ellenére, hogy nincsen kollektív jogorvoslatra vonatkozó jogszabály, kollektív eljárásokat folytatnak le a követelések engedményezése vagy az ügyek egyesítése alapján. Ezek a jogi eszközök más tagállamokban is rendelkezésre állnak, a nyilvános konzultáció eredményei azonban azt jelzik, hogy a gyakorlatban csupán DE-ban és NL-ban alkalmazzák ezeket a kollektív ügyekben. Az ajánlás elfogadása után 4 tagállamban fogadtak el kártérítésre irányuló kollektív jogorvoslatra vonatkozó új jogszabályokat: kettőben (BE, LT) ez legelső alkalommal történt, másik kettőben (FR, UK) pedig jelentős jogalkotási módosításokra került sor. SI-ban és NL-ban új törvényjavaslatok születtek, azonban még nem kerültek elfogadásra. Az említett kezdeményezések széles hatókörűek, BE kivételével, ahol csak a fogyasztói jogokat érintik. Mindezek a megállapítások azt igazolják, hogy az ajánlás ellenére több tagállam nem vezetett be a jogrendszerébe kollektív jogorvoslati mechanizmust. Ennek következtében továbbra is jelentős eltérés van a tagállamok között a kollektív jogorvoslati mechanizmusok rendelkezésre állása és jellege tekintetében.

A véleményezési felhívásra érkezett válaszok azt jelzik, hogy amennyiben rendelkezésre áll kollektív jogorvoslat, azt főként a fogyasztóvédelem terén és a kapcsolódó területeken, például az utasok jogai vagy a pénzügyi szolgáltatások tekintetében alkalmazzák. A versenyjog terén szintén több ügyről számoltak be, különösen olyanokról, amelyben egy kartell állítólagos áldozatai érvényesítenek kárigényt a versenyhatóság jogsértésre vonatkozó határozatát követően (származékos keresetek). A kollektív jogorvoslat más területeken való viszonylagos ritka alkalmazása nem csupán annak tudható be, hogy számos tagállamban valóban csak a fogyasztók számára vagy a versenyjog terén áll rendelkezésre kártérítésre vagy a jogsértés megszüntetésére irányuló jogorvoslat; hanem láthatóan olyan egyéb tényezőkkel is összefügg, mint az eljárás bonyolultsága és hossza, vagy az elfogadhatóságra vonatkozó korlátozó szabályok, amelyek gyakran a keresetindítási jogosultságra vonatkoznak. Ugyanakkor AT, CZ, DE, LU és IE területén számos olyan helyzetről számoltak be – főként fogyasztói ügyekben – amikor a nemzeti jog szerinti, kártérítésre irányuló jogorvoslat hiánya miatt nem indítottak keresetet.

2.1.2Keresetindítási jogosultság képviseleti keresetekben

Az ajánlás olyan szervek kijelölésére szólít fel, amelyeknek jogukban áll képviseleti keresetet indítani. Ezek során a jogsértésben közvetlenül érintett feleket az eljárásban egyedüli felperesi jogállással rendelkező szervezet képviseli. Az ajánlás az ilyen kijelölésre vonatkozó, különleges minimumkövetelményeket határoz meg: a szerv nonprofit jellege, közvetlen kapcsolat annak céljai és a megsértett jogok között, valamint elegendő kapacitás ahhoz, hogy több felperes képviseletében, azok érdekeinek megfelelően járjon el. Az ajánlás két lehetőséget vázol fel; az általános kijelölést, amely következtében a szerv általános eljárási joggal rendelkezik, vagy a kizárólag a konkrét ügyre vonatkozó egyedi tanúsítást, emellett pedig – az előbbiek kiegészítéseként vagy alternatívájaként – említést tesz a hatóságok felhatalmazásáról is.

A képviseleti keresetek indítására vonatkozó keresetindítási jogosultság szabályai a kollektív keresetek felperesei és alperesei számára egyaránt hasznos eljárási garanciák. A követelmények szavatolják a képviseleti szerv szakértelmét és arra vonatkozó kapacitását, hogy összetett ügyeket kezeljen és kiváló minőségű szolgáltatást biztosítson a felpereseknek, továbbá védelmet nyújtson az alpereseknek a komolytalan keresetekkel szemben.

Képviseleti keresetként érvényesített kollektív jogorvoslat csaknem az összes tagállamban létezik, és meghatározó a szerepe a környezetvédelmi és fogyasztói jogorvoslatok terén, az utóbbi területen a jogsértés megszüntetésére irányuló eljárásokról szóló irányelv alapján kötelezően rendelkezésre kell állnia. A kártérítési célú képviseleti kollektív keresetek a következő tagállamokban érhetők el: BE, BG, DK, EL, FI, FR, LT IT, HU, PL, RO, ES, SE. 2 tagállamban (FI és PL) kizárólag a hatóságok jogosultak képviseleti keresetet indítani, néhány más tagállamban pedig egyéb nem kormányzati szervek a hatóságokkal megosztva rendelkeznek ezzel a hatáskörrel (HU, DK).

Valamennyi tagállam előír bizonyos feltételeket az arra vonatkozó keresetindítási jogosultság tekintetében, hogy képviseleti szervként járjanak el a jogsértés megszüntetésére és kártérítésre irányuló kollektív keresetekben. A fogyasztói jogorvoslatok esetében a jogsértés megszüntetésére irányuló eljárásokról szóló irányelv úgy rendelkezik, hogy a jogsértés megszüntetésére irányuló eljárást a nemzeti jognak megfelelően létrehozott, „feljogosított egységek” kezdeményezhetik, amelyek a kollektív fogyasztói érdekek védelmének céljából járnak el. Az irányelv a tagállamok mérlegelési jogkörében hagyja, hogy a „feljogosított egységeknek” esetleg milyen egyéb konkrét kritériumoknak kell megfelelniük. A kártérítésre és a jogsértés megszüntetésére irányuló keresetek esetében egyaránt a leggyakrabban alkalmazott tagállami követelmény a szerv nonprofit jellege, valamint az ügy tárgyának relevanciája a szervezet céljai tekintetében. Az ajánlásba foglalt kritériumok minimális jellegének megfelelően, egyes tagállamok egyedi kiegészítő kritériumokat állapítottak meg a kijelölt szervek szakismerete, szakmai tapasztalata és képviseleti jellege tekintetében. Például IT-ban a fogyasztói szervezeteknek 3 év folyamatos tevékenységet, minimális fizető taglétszámot és 5 különböző régióban való jelenlétet kell igazolniuk. Hasonló feltételek alkalmazandók FR-ban, ahol a nemzeti szintű reprezentativitás, egyévi működés, a fogyasztóvédelem terén kifejtett tevékenység igazolása, valamint az egyéni taglétszám küszöbértékének elérése szükséges . A véleményezési felhívásra benyújtott egyes válaszokban – különösen FR-ban és IT-ban, azonban bizonyos mértékben DK-ban és RO-ban is – a keresetindítási jogosultságra vonatkozó nemzeti szabályokat említették az igazságszolgáltatáshoz való jogot érintő problémaként. Az UK-ban fogyasztói ügyekben főként hatóságok indítanak kártérítésre irányuló, képviseleti kereseteket, bár ki lehet jelölni egyéb szerveket is, amelyek számára „helyénvaló és észszerű”, hogy a csoport képviseletében járjanak el; jelenleg egy kijelölt, nem állami szerv járhat el fogyasztókkal kapcsolatos ügyekben . DK-ban szövetségek, magán intézmények vagy egyéb szervezetek járhatnak el képviselőként, ha a kereset a szervezet célkitűzéseinek keretébe tartozik.

Összességében véve megállapítható, hogy az elvet általában tiszteletben tartották, noha bizonyos eltérések mutatkoznak a különböző tagállamokban. Ezeknek az eltéréseknek van némi jelentőségük, ugyanis a képviseleti szervre vonatkozó szigorúbb szabályok akár a kollektív jogorvoslathoz való jog, és így az igazságszolgáltatáshoz való jog korlátozásához vezethetnek.

2.1.3Elfogadhatóság