EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2022.12.7. COM(2022) 695 final 2022/0402(CNS) Javaslat A TANÁCS RENDELETE a leszármazással kapcsolatos ügyekben a joghatóságról, az alkalmazandó jogról, a határozatok elismeréséről és a közokiratok elfogadásáról, valamint az európai leszármazási igazolás létrehozásáról

{SEC(2022) 432 final} - {SWD(2022) 390 final} - {SWD(2022) 391 final} - {SWD(2022) 392 final}



INDOKOLÁS 1.A JAVASLAT HÁTTERE •A javaslat indokai és céljai Az Unió célja a szabadságon és a jog érvényesülésén alapuló térség létrehozása, fenntartása és továbbfejlesztése, amelyben biztosított a személyek szabad mozgása, az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés és az alapvető jogok teljes körű tiszteletben tartása. E cél előmozdítása érdekében Ursula Von der Leyen, a Bizottság elnöke 2020-ban az Unió helyzetéről szóló beszédében kijelentette, hogy „aki egy országban szülő, az minden országban szülő”. Ezzel a kijelentésével a Bizottság elnöke arra utalt, hogy biztosítani kell, hogy ha egy tagállam megállapította a leszármazást, azt a többi tagállam is minden tekintetben elismerje. Ezt a kezdeményezést az EU gyermekjogi stratégiája és az EU LMBTIQ-személyek egyenlőségéről szóló stratégiája kiemelt intézkedésként határozta meg. A javaslat célja, hogy megerősítse a határokon átnyúló helyzetek által érintett gyermekek alapvető emberi jogainak és egyéb jogainak a védelmét, ideértve a gyermekek személyazonossághoz, megkülönböztetésmentességhez, valamint magán- és családi élethez való jogát, továbbá a gyermekek örökléssel és tartással kapcsolatos jogait más tagállamban, melynek során elsősorban a gyermek mindenek felett álló érdekét kell szem előtt tartani. E célkitűzéssel összhangban az uniós gyermekjogi stratégiával kapcsolatos tanácsi következtetések hangsúlyozzák, hogy a gyermekek jogai egyetemesek, hogy minden gyermeket azonos jogok illetnek meg – mindennemű hátrányos megkülönböztetés nélkül –, és hogy a gyermek mindenek felett álló érdekének a gyermekekkel kapcsolatos valamennyi intézkedés során elsődleges szempontnak kell lennie, függetlenül attól, hogy az adott intézkedést a hatóságok vagy magánintézmények hozzák meg. A javaslat célkitűzései közé tartozik továbbá, hogy a leszármazás határokon átnyúló helyzetekben történő megállapításával kapcsolatban a joghatóságra és az alkalmazandó jogra, valamint a leszármazás elismerésére vonatkozó szabályok tekintetében biztosítsa a jogbiztonságot és a kiszámíthatóságot, továbbá hogy csökkentse a családoknál és a tagállamok igazságszolgáltatási rendszereiben a leszármazás másik tagállamban történő elismerésére irányuló jogi eljárásokkal kapcsolatban felmerülő jogi költségeket és terheket. A leszármazás tagállamok közötti elismerését azért kell biztosítani, mert a polgárok egyre gyakrabban kerülnek határokon átnyúló helyzetekbe, például akkor, ha családtagjaik élnek egy másik tagállamban, ha az Unión belül utaznak, ha munkakeresés vagy családalapítás céljából másik tagállamba költöznek, illetve ha ingatlant vásárolnak egy másik tagállamban. A becslések szerint azonban jelenleg mintegy 2 millió gyermek lehet abban a helyzetben, hogy szüleik egy adott tagállamban megállapított jogállását valamely másik tagállam nem ismeri el minden tekintetben. Az uniós jog már jelenleg is kötelezi a tagállamokat arra, hogy a gyermek uniós jogból eredő jogai tekintetében ismerjék el a többi tagállamban megállapított leszármazást, különösen a szabad mozgásra vonatkozó uniós jog, többek között az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról szóló 2004/38/EK irányelv alapján, ami magában foglalja az egyenlő bánásmódhoz való jogot és az olyan ügyekkel kapcsolatos akadályokra vonatkozó tilalmat is, mint például a nevek elismerése. Az uniós jog azonban egyéb célokból egyelőre nem kötelezi a tagállamokat a más tagállamban megállapított leszármazás elismerésére. Az elismerés hiánya azonban jelentős hátrányos következményekkel járhat a gyermekekre nézve. Akadályozza őket az alapvető emberi jogaik határokon átnyúló helyzetekben történő érvényesítésében, és azt eredményezheti, hogy nem biztosítják számukra azokat a jogokat, amelyek a nemzeti jog szerint megilletik őket a leszármazásból eredően. A gyermekek ennélfogva elveszíthetik a más tagállamban fennálló öröklési vagy tartási jogaikat, illetve azt a jogukat, hogy bármelyik szülőjük a törvényes képviselőjükként járjon el egy másik tagállamban olyan ügyekben, mint az orvosi kezelések vagy az iskoláztatás. Ezek a nehézségek arra kényszeríthetik a családokat, hogy jogi eljárást kezdeményezzenek a leszármazás másik tagállamban történő elismerése érdekében, az említett eljárások azonban mind a családok, mind a tagállami igazságszolgáltatási rendszerek számára idő- és költségigényesek, valamint egyéb terhekkel is járnak, ráadásul bizonytalan kimenetelűek. Bár az uniós jogból eredő jogok tekintetében a tagállamok kötelesek elismerni a más tagállamban megállapított leszármazást, a családokat végső soron visszatarthatja a szabad mozgáshoz való jog gyakorlásától, ha attól félnek, hogy egy másik tagállamban nem ismerik el minden tekintetben a leszármazást. A leszármazás elismerésével kapcsolatos jelenlegi problémák oka egyrészt az, hogy a tagállamok eltérő anyagi jogi szabályokkal rendelkeznek a leszármazás belföldi ügyekben történő megállapítására vonatkozóan – amely ügyek jelenleg a tagállamok hatáskörébe tartoznak, és továbbra is oda fognak tartozni –, másrészt pedig az, hogy eltérőek a leszármazás határokon átnyúló helyzetekben történő megállapítására vonatkozó joghatósági és kollíziós szabályok, valamint a más tagállamban megállapított leszármazás elismerésére vonatkozó szabályok, amelyekkel kapcsolatban az Unió rendelkezik hatáskörrel. Jelenleg azonban a határokon átnyúló vonatkozású családjogi – többek között a szülői felelősségről és a tartásról, az öröklésről és a közokiratok más tagállamban történő bemutatásáról szóló – uniós jogi eszközök nem tartalmaznak a leszármazás határokon átnyúló helyzetekben történő megállapítására vonatkozó joghatósági és kollíziós szabályokat, illetve a leszármazás tagállamok közötti elismerésére vonatkozó szabályokat. A polgárok panaszai, az Európai Parlamenthez benyújtott petíciók és a bírósági eljárások alapján jól látható, hogy milyen problémákkal szembesülnek a családok a leszármazás Unión belüli határokon átnyúló helyzetekben történő elismerésével kapcsolatban, többek között azokban az esetekben, amikor a család másik tagállamba költözik, vagy visszatér az eredeti tagállamba, és kérelmezi a leszármazás minden tekintetben történő elismerését. A leszármazás bármely célra történő elismerésével kapcsolatos problémák megoldása és az uniós jog hiányosságainak a megszüntetése érdekében a Bizottság javasolja, hogy az Unió fogadjon el a leszármazásra vonatkozó joghatósági szabályokat (amelyek megállapítják, hogy a határokon átnyúló helyzetekben melyik tagállam bíróságai járhatnak el a leszármazással kapcsolatos ügyekben, többek között a leszármazás megállapításával kapcsolatban), valamint az alkalmazandó jogra vonatkozó szabályokat (amelyek meghatározzák, hogy a határokon átnyúló helyzetekben melyik nemzeti jogot kell alkalmazni a leszármazással kapcsolatos ügyekben, többek között leszármazás megállapítására), ami megkönnyítené a tagállamok számára a másik tagállamban megállapított leszármazás elismerését. A Bizottság javasolja továbbá egy európai leszármazási igazolás bevezetését, amelynek kibocsátását a gyermekek (illetve azok törvényes képviselői) kérelmezhetnék, és amelynek segítségével egy másik tagállamban igazolható lenne a leszármazás. Mivel a nemzetközi jog, az uniós jog és a tagállami jogszabályok alapján minden gyermek – hátrányos megkülönböztetés nélkül – azonos jogokkal rendelkezik, a javaslat a leszármazás általános elismerésére vonatkozik, függetlenül attól, hogy a gyermek hogyan fogant, illetve hogyan született, és függetlenül attól, hogy milyen családban él. A javaslat tehát az azonos nemű szülőkkel rendelkező gyermekekre, valamint a tagállamokban belföldön örökbefogadott gyermekek leszármazásának elismerésére is kiterjed. A javaslat azonban nem érinti a tagállamok arra vonatkozó hatáskörét, hogy anyagi jogi szabályokat fogadjanak el a családjog területén, például a család fogalmának a meghatározására vagy a leszármazás belföldi helyzetekben történő megállapítására vonatkozóan. A javaslat nem érinti továbbá a külföldön kötött házasságok és bejegyzett élettársi kapcsolatok elismerésére vonatkozó tagállami szabályokat. A javaslat a gyermekek és a szüleik állampolgárságától függetlenül alkalmazandó. Azonban a polgári (többek között a családjogi) és a kereskedelmi ügyekre vonatkozó meglévő uniós jogi eszközökkel összhangban a javaslat csak azoknak a leszármazást megállapító vagy igazoló dokumentumoknak az elismerését, illetve elfogadását írja elő, amelyeket valamelyik tagállamban állítottak ki; a leszármazást megállapító vagy igazoló, harmadik államokban kiállított dokumentumok elismerésére továbbra is a nemzeti jog az irányadó. •Összhang a szakpolitikai terület rendelkezéseivel A gyermek uniós jogból – különösen a szabad mozgásról szóló rendelkezésekből – eredő jogainak a gyakorlása érdekében a tagállamok a hatályos uniós jog alapján már jelenleg is kötelesek elismerni a többi tagállamban megállapított leszármazást. A javaslat nem érinti a tagállamok ezen kötelezettségét. Azonban a leszármazás határokon átnyúló helyzetekben történő megállapítására irányadó joghatóságra és az ilyen ügyekben alkalmazandó jogra, valamint a leszármazásnak valamely másik tagállamban, a gyermek nemzeti jog alapján fennálló jogainak érvényesítése érdekében történő elismerésére vonatkozó uniós szabályok hiányában ezeket a kérdéseket jelenleg a tagállamok joga szabályozza. A meglévő uniós jogi eszközök több olyan területen is szabályozzák a bírósági határozatok és a közokiratok elismerését, amelyek a határokon átnyúló helyzetekben közvetlenül érintik a gyermekeket, így például a szülői felelősség, a tartás és az öröklés területén. A leszármazással kapcsolatos ügyek azonban nem tartoznak az említett jogi eszközök hatálya alá. A közokiratokról szóló rendelet a közokiratok hitelességével foglalkozik egyes kérdésekkel kapcsolatban – ideértve a születést, a leszármazást és az örökbefogadást is –, azonban nem terjed ki az ilyen közokiratok tartalmának az elismerésére. A leszármazás határokon átnyúló helyzetekben történő megállapítására irányadó joghatóságra és az ilyen ügyekben alkalmazandó jogra, valamint a leszármazás más tagállamban történő elismerésére vonatkozó közös szabályok elfogadása kiegészítené a családjogra és az öröklésre vonatkozó meglévő uniós jogszabályokat, és megkönnyítené azok alkalmazását, mivel a leszármazás megállapítása olyan előkérdés, amelyet a szülői felelősségre, a tartásra és az öröklésre vonatkozó meglévő uniós szabályoknak a gyermek tekintetében történő alkalmazása előtt meg kell válaszolni.

Mivel a javaslat célja, hogy a határokon átnyúló helyzetekben megvédje a gyermekek jogait, összhangban van az ENSZ gyermekjogi egyezményével, amely rögzíti, hogy a részes államok kötelesek megvédeni a gyermekeket a szüleik jogállásán vagy tevékenységén alapuló megkülönböztetés és megtorlás minden formájával szemben (2. cikk); hogy a bíróságok és a jogalkotó szervek gyermekeket érintő intézkedései során elsősorban a gyermek mindenek felett álló érdekét kell figyelembe venni (3. cikk); és hogy a gyermekeknek joguk van a személyazonossághoz, valamint ahhoz, hogy a szüleik neveljék őket (7. és 8. cikk). A javaslat összhangban van az emberi jogok európai egyezményével is, amely biztosítja a magán- és a családi élet tiszteletben tartásához való jogot, továbbá összhangban van az Emberi Jogok Európai Bíróságának vonatkozó ítélkezési gyakorlatával is, többek között a béranyaság útján született gyermekek elismerése tekintetében. Végezetül pedig összhangban van a gyermekek jogainak védelmére és előmozdítására vonatkozó célkitűzéssel is, amelyet az Európai Unióról szóló szerződés (az EUSZ 3. cikk (3) és (5) bekezdése) és az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: a Charta) rögzít. A Charta az uniós jog alkalmazása és végrehajtása során garantálja a gyermekek és családjaik alapvető jogainak a védelmét. E jogok közé tartozik a magán- és a családi élet tiszteletben tartásához való jog (7. cikk), a megkülönböztetésmentességhez való jog (21. cikk), valamint a gyermek arra vonatkozó joga, hogy mindkét szülőjével rendszeres, személyes és közvetlen kapcsolatot tartson fenn, ha az összhangban van az érintett gyermek mindenek felett álló érdekével (24. cikk). Az ENSZ gyermekjogi egyezménye alapján a Charta 24. cikkének (2) bekezdése szintén rögzíti, hogy a hatóságok és a magánintézmények gyermekekkel kapcsolatos tevékenységében a gyermek mindenek felett álló érdekének kell az elsődleges szempontnak lennie. •Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival A javaslat több szakpolitikai kezdeményezésre támaszkodik. Ezek közé tartoznak a következők: „Stockholmi program – A polgárokat szolgáló és védő, nyitott és biztonságos Európa” (Európai Tanács, 2010), a stockholmi program végrehajtásáról szóló bizottsági cselekvési terv, valamint a „Kevesebb bürokrácia a polgárok számára: A közokiratok szabad áramlásának és az anyakönyvi okmányok joghatásai elismerésének elősegítése” című 2010. évi zöld könyv. Ezenkívül 2017-ben az Európai Parlament felkérte a Bizottságot, hogy nyújtson be jogalkotási javaslatot az örökbefogadást engedélyező határozatok határokon átnyúló elismeréséről. 2020-ban a Bizottság olyan intézkedéseket jelentett be, amelyek célja annak biztosítása, hogy az egyik tagállamban megállapított leszármazást a többi tagállamban is elismerjék. Ez a kezdeményezés az egyenlőség és a gyermekek jogainak támogatását célzó kiemelt intézkedésként szerepel az EU 2021. évi gyermekjogi stratégiájában, és azt az EU LMBTIQ-személyek egyenlőségéről szóló 2020. évi stratégiája is tartalmazza. Az Európai Parlament üdvözölte a Bizottság kezdeményezését a gyermekek jogainak a polgári, a közigazgatási és a családjogi eljárásokban történő védelméről szóló 2022. évi állásfoglalásában. Az uniós gyermekjogi stratégiával kapcsolatos tanácsi következtetések hangsúlyozzák, hogy a gyermekek jogai egyetemesek, hogy minden gyermeket azonos jogok illetnek meg – mindennemű hátrányos megkülönböztetés nélkül –, és hogy a gyermek mindenek felett álló érdekének a gyermekekkel kapcsolatos valamennyi intézkedés során elsődleges szempontnak kell lennie, függetlenül attól, hogy az adott intézkedést a hatóságok vagy magánintézmények hozzák meg. Ebből szükségszerűen következik, hogy létre kell hozni egy olyan jogi keretet, amely egységes szabályokat állapít meg a leszármazás tagállamok közötti elismerésére irányadó joghatóságra és az alkalmazandó jogra vonatkozóan, és amely ezáltal lehetővé teszi, hogy a gyermekek hátrányos megkülönböztetés nélkül gyakorolhassák a jogaikat az Unióban. 2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG •Jogalap Az uniós szerződések értelmében a családi ügyekre – így többek között a személyek jogállására – vonatkozó anyagi jog a tagállamok hatáskörébe tartozik, vagyis a leszármazás megállapításának anyagi jogi szabályait a nemzeti jog rögzíti. Az Unió azonban az EUMSZ 81. cikk (3) bekezdése alapján intézkedéseket fogadhat el a határokon átnyúló vonatkozású családjogi kérdésekkel kapcsolatban, így például olyan intézkedéseket, amelyek megkönnyítik az egyik tagállamban megállapított leszármazás többi tagállamban történő elismerését. A szóban forgó intézkedések keretében sor kerülhet a leszármazás másik tagállamban történő elismerésével kapcsolatban a joghatóságra, az alkalmazandó jogra és az eljárásokra vonatkozó közös szabályok elfogadására. Ezek az intézkedések nem eredményezik a család fogalmának a meghatározására és a leszármazás belföldi helyzetekben történő megállapítására vonatkozó tagállami anyagi jogszabályok harmonizációját. A családjoggal kapcsolatos más uniós jogi eszközökhöz hasonlóan a javaslat arra irányul, hogy a joghatóságra és az alkalmazandó jogra vonatkozó közös szabályok elfogadása révén megkönnyítse a leszármazásra vonatkozó bírósági határozatok és közokiratok elismerését. A javaslat célja, hogy kötelezővé tegye a más tagállamban megállapított leszármazás elismerését, különösen a nemzeti jog alapján a leszármazásból eredő jogok tekintetében. Ezért az EUMSZ 81. cikk (3) bekezdése a megfelelő jogalap. Az EUMSZ 22. jegyzőkönyve értelmében az igazságügy területén elfogadott jogi intézkedések Dániára nézve nem kötelezők, és azokat Dániában nem kell alkalmazni. Az EUMSZ 21. jegyzőkönyvére tekintettel ezek az intézkedések Írországra nézve sem kötelezők. Ha azonban javaslat kerül előterjesztésre ezen a területen, Írország bejelentheti, hogy részt kíván venni az intézkedés elfogadásában és alkalmazásában, az intézkedés elfogadását követően pedig bejelentheti, hogy el kívánja fogadni az adott intézkedést. •Szubszidiaritás Míg a család fogalmának a meghatározására és a leszármazás megállapítására vonatkozó szabályokat a tagállamok határozzák meg, a határokon átnyúló vonatkozású családjogi és gyermekjogi intézkedések elfogadása az Unió és a tagállamok megosztott hatáskörébe tartozik. Azok a problémák, amelyek a más tagállamban megállapított leszármazásnak a nemzeti vagy az uniós jogból eredő jogok tekintetében történő elismerésével kapcsolatosak, uniós dimenzióval rendelkeznek, mivel az elismeréshez két tagállam közreműködésére van szükség. Annak következményei is uniós dimenzióval bírnak, ha nem ismerik el a leszármazást, mivel a családokat visszatarthatja a szabad mozgáshoz való joguk gyakorlásától, ha attól félnek, hogy valamely másik tagállamban nem fogják minden tekintetben elismerni a leszármazást. A leszármazás elismerésével kapcsolatos problémák különösen abból erednek, hogy a leszármazás megállapítására vonatkozó anyagi jogi szabályok, valamint a leszármazás határokon átnyúló helyzetekben történő megállapításával kapcsolatos, a joghatóságra és az alkalmazandó jogra vonatkozó szabályok eltérőek a különböző tagállamokban. A tagállamok külön-külön nem tudnák kielégítően megoldani a leszármazás elismerésével kapcsolatos problémákat, mivel a leszármazás tagállamok közötti elismeréséhez a tagállamok szabályainak és eljárásainak azonosnak vagy legalább összeegyeztethetőnek kellene lenniük. Uniós szintű fellépésre van szükség annak biztosítása érdekében, hogy az a tagállam, amelynek a bíróságai vagy más illetékes hatóságai a leszármazás határokon átnyúló helyzetekben történő megállapításában vesznek részt, erre vonatkozóan joghatósággal rendelkezzen, és hogy a tagállamok bíróságai és más illetékes hatóságai ugyanazt a jogot alkalmazzák a leszármazás határokon átnyúló helyzetekben történő megállapításakor. Ezáltal elkerülhetővé válik, hogy ugyanazon személyre vonatkozóan az Unión belül több egymásnak ellentmondó leszármazás létezzen, továbbá valamennyi tagállam el fogja ismerni a többi tagállamban megállapított leszármazást. Ezért a javaslat célkitűzéseit – annak alkalmazási köréből és hatásaiból adódóan – a szubszidiaritás elvének megfelelően uniós szinten lehetne a legjobban megvalósítani. •Arányosság E javaslat célja a leszármazás tagállamok közötti elismerésének megkönnyítése azáltal, hogy előírja i. a bírósági határozatok és ii. a leszármazást megállapító kötelező erejű közokiratok elismerését, valamint az olyan közokiratok elfogadását, amelyek az eredeti tagállamban nem kötelező erejűek, azonban bizonyító erővel bírnak. Ennek érdekében a javaslat harmonizálja a leszármazás határokon átnyúló helyzetekben történő megállapítására vonatkozó tagállami joghatósági szabályokat, valamint a tagállamok azon kollíziós szabályait, amelyek meghatározzák a leszármazás határokon átnyúló helyzetekben történő megállapítására alkalmazandó jogot. A javaslat nem lépi túl a célkitűzései eléréséhez szükséges mértéket: nem avatkozik be a család fogalmának meghatározására vonatkozó nemzeti anyagi jogba; nem érinti a külföldön kötött házasságok és bejegyzett élettársi kapcsolatok elismerésére vonatkozó nemzeti jogszabályokat; a joghatóságra és az alkalmazandó jogra vonatkozó szabályok csak a leszármazás határokon átnyúló helyzetekben történő megállapítására vonatkoznak; csak abban az esetben írja elő a tagállamok számára a leszármazás elismerését, ha azt nem harmadik államban, hanem valamelyik tagállamban állapították meg; nem érinti a tagállami hatóságok leszármazással kapcsolatos ügyekre vonatkozó hatáskörét; továbbá az európai leszármazási igazolás alkalmazása nem kötelező a gyermekek (vagy azok törvényes képviselői) számára, és az igazolás nem lép a leszármazást igazoló megfelelő nemzeti dokumentumok helyébe. A javaslat ezért megfelel az arányosság elvének. •A jogi aktus típusának megválasztása A leszármazás határokon átnyúló helyzetekben történő megállapítására vonatkozó joghatósággal és alkalmazandó joggal kapcsolatos egységes szabályok elfogadása csak rendelet útján valósítható meg, mivel csak a rendelet biztosítja a szabályok teljes mértékben következetes értelmezését és alkalmazását. Ezért a nemzetközi magánjoggal kapcsolatos korábbi uniós jogi eszközökkel összhangban a rendelet az előnyben részesített jogi eszköz.

3.AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI •Az érdekelt felekkel folytatott konzultációk A javaslat előkészítése során a Bizottság 2021-ben és 2022-ben (Dánia kivételével) valamennyi tagállamra kiterjedő, széles körű konzultációkat folytatott. A konzultációk keretében a polgárokat, a hatóságokat, a tudományos és jogi szakembereket, a nem kormányzati szervezeteket és más érintett érdekcsoportokat képviselő érdekelt felek széles körének a megkeresésére került sor. A konzultációk a következőkből álltak: i. a nyilvánosság visszajelzései a bevezető hatásvizsgálatról; ii. nyilvános konzultáció; iii. az érdekelt felekkel és a civil társadalom képviselőivel tartott találkozó; és iv. a tagállami hatóságok szakértőivel tartott találkozó. A Bizottság konzultációs tevékenységei mellett egy külső vállalkozó is konzultációkat folytatott. Ezek a következőkből álltak: i. a tagállamok anyakönyvvezetőinek címzett online felmérések; ii. a tagállamok minisztériumainak és igazságszolgáltatási szerveinek szóló írásbeli kérdőívek; és iii. a tagállamok igazságszolgáltatási szerveivel és nem kormányzati szervezeteivel készített interjúk. A gyermekek jogait, a szivárványcsaládokat, a jogi szakembereket és az anyakönyvvezetőket képviselő érdekelt felek összességében azt támogatták, hogy az Unió kötelező erejű jogszabály elfogadásával kezelje a leszármazás elismerésével kapcsolatban fennálló problémákat. Ezzel szemben a hagyományos családokat képviselő és a béranyaság ellen fellépő szervezetek általánosságban kritikusan viszonyultak a jogalkotási javaslathoz. A nyilvánosság véleménye változó volt. Ezek a visszajelzések figyelembevételre kerültek a javaslat és az azt kísérő hatásvizsgálat előkészítése során. A Bizottság által lefolytatott konzultációk eredményeinek részletes ismertetése a hatásvizsgálatban szerepel. •Szakértői vélemények beszerzése és felhasználása Az érdekelt felekkel folytatott fent említett konzultációkon kívül a Bizottság más forrásokat is igénybe vett a szakértői vélemények beszerzése és felhasználása érdekében. A javaslat előkészítése során a Bizottság kikérte a leszármazás tagállamok közötti elismerésével foglalkozó, 2021-ben létrehozott szakértői csoport véleményét. A Bizottság ezenkívül részt vett a Hágai Nemzetközi Magánjogi Konferencia származásról/béranyaságról szóló projektjével kapcsolatos szakértői találkozókon is, valamint tanulmányozta a tudományos szakirodalmat, továbbá különböző jelentéseket és tanulmányokat tekintett meg. A hatásvizsgálat elkészítéséhez a Bizottság egy külső vállalkozó által készített tanulmányra támaszkodott. A külső vállalkozó országjelentéseket is készített, többek között a tagállamok leszármazásra vonatkozó anyagi jogáról és nemzetközi magánjogáról. A tanulmány elkészítése során a vállalkozó különböző eszközöket alkalmazott a leszármazás elismerésével kapcsolatos fennálló problémáknak, a jelen javaslat hatásainak és a vizsgált szakpolitikai alternatíváknak az elemzése érdekében. Az említett eszközök közé tartoztak a különböző módokon összegyűjtött empirikus adatok (interjúk, kérdőívek, nemzeti jelentések), valamint a statisztikai és másodelemzések. Ha nem álltak rendelkezésre mennyiségi adatok, kvalitatív becsléseket alkalmaztak. A külső vállalkozó által elkészített tanulmány arra a következtetésre jutott, hogy a leszármazás tagállamok közötti elismeréséről szóló jogalkotási eszköz elfogadása és az európai leszármazási igazolás bevezetése lenne a legmegfelelőbb megoldás az Unió szakpolitikai célkitűzéseinek az elérésére. •Hatásvizsgálat A Bizottság a minőségi jogalkotásra vonatkozó iránymutatások és a bevezető hatásvizsgálat következtetései alapján elkészítette a javaslat hatásvizsgálatát. A hatásvizsgálat során a következő szakpolitikai alternatívák mérlegelésére került sor: i. az alapforgatókönyv; ii. a tagállamoknak címzett bizottsági ajánlás; iii. a leszármazás tagállamok közötti elismeréséről szóló rendelet formájában megjelenő jogalkotási intézkedések; és iv. a leszármazás tagállamok közötti elismeréséről szóló rendelet formájában megjelenő jogalkotási intézkedések, melyek keretében bevezetésre kerülne egy nem kötelezően alkalmazandó európai leszármazási igazolás is. Valamennyi felsorolt szakpolitikai alternatíva mellett – így az alapforgatókönyv mellett is – sor kerülne egyes nem jogalkotási intézkedések alkalmazására, amelyek a figyelemfelhívásra, a bevált gyakorlatok előmozdítására és a leszármazással kapcsolatos ügyekkel foglalkozó tagállami hatóságok közötti együttműködés javítására irányulnának. A hatásvizsgálat valamennyi említett alternatívát megvizsgálta azok várható hatásai, hatékonysága és eredményessége, valamint az uniós jogi és szakpolitikai kerettel való összhangja szempontjából. A vizsgálat alapján a leszármazás tagállamok közötti elismeréséről szóló rendeletjavaslat és az ennek keretében bevezetendő, nem kötelezően alkalmazandó európai leszármazási igazolás létrehozása lett a kiválasztott szakpolitikai alternatíva. A hatásvizsgálat megállapította, hogy a kiválasztott alternatíva a határokon átnyúló helyzetben lévő családokhoz tartozó valamennyi – a becslések szerint mintegy 2 millió – gyermek esetében jelentősen megkönnyítené a leszármazás elismerését, tehát nem csak azok számára lenne előnyös, akiknek jelenleg a legtöbb problémát okoz a leszármazás elismerése. Különösen a kifejezetten valamely másik tagállamban történő felhasználás céljából létrehozott európai leszármazási igazolás csökkentené a családok elismerési eljárásokkal járó adminisztratív terheit és fordítási költségeit. Ezenkívül a leszármazás elismerésével kapcsolatos problémák kezelésében is a kiválasztott szakpolitikai alternatíva lenne a leghatékonyabb, mivel ez az alternatíva járna a legjelentősebb pozitív jogi, társadalmi és pszichológiai hatásokkal. A kiválasztott alternatíva egyértelműen pozitív hatást gyakorolna a gyermekek alapvető emberi jogainak – például a személyazonossághoz, a megkülönböztetésmentességhez, valamint a magán- és a családi élethez való joguknak – a védelmére. Emellett ez az alternatíva lenne a leghatékonyabb a gyermekeket a nemzeti jog alapján a leszármazásból eredően megillető jogok – például a tartásra és az öröklésre vonatkozó jog – másik tagállamban történő megvédésében is. Végül pedig pozitív társadalmi és pszichológiai hatása is lenne, mivel azt eredményezné, hogy a határokon átnyúló helyzetben lévő gyermekeket a helyi gyermekekkel azonos módon kezelnék. A joghatóságra és az alkalmazandó jogra vonatkozó egységes uniós szabályok elfogadása, valamint a leszármazás külön eljárás nélkül történő elismerése révén a kiválasztott alternatíva megszüntetné azokat a költségeket és terheket, amelyeket a gyermekeknek és a családjaiknak jelenleg a leszármazás más tagállamban történő elismeréséhez szükséges közigazgatási és bírósági eljárásokkal kapcsolatban viselniük kell. A becslések szerint az elismerési eljárások átlagos esetenkénti költségei 71 %-kal csökkennének a kiválasztott alternatíva következtében, azon családok esetében pedig, amelyek jelenleg a legsúlyosabb problémákkal szembesülnek a leszármazás elismerésével kapcsolatban, 90 %-kal lennének alacsonyabbak. A kiválasztott alternatíva jelentős költségmegtakarítással járna a tagállamok hatóságai számára, valamint csökkentené a szóban forgó eljárásokra fordítandó időt és az azokhoz kapcsolódó terheket. A becslések szerint a kiválasztott alternatíva esetében 54 %-kal csökkennének az elismerési eljárások hatóságok által viselt költségei. •Alapjogok A fentiekben ismertetettek szerint a leszármazás elismerésével kapcsolatos jelenlegi problémák olyan helyzetek kialakulásához vezetnek, amelyek a határokon átnyúló helyzetekben sértik a gyermekek alapvető emberi jogait és egyéb jogait. Ha a gyermekeket megfosztják a jogállásuktól, és ha nem ismerik el a másik tagállamban megállapított leszármazást, az ellentétes a gyermekek személyazonossághoz, megkülönböztetésmentességhez, valamint a magán- és a családi élet tiszteletben tartásához való alapvető jogával, továbbá a gyermekek mindenek felett álló érdekével. A javaslat a leszármazás tagállamok közötti elismerésének megkönnyítése útján a gyermekek alapvető jogainak a határokon átnyúló helyzetekben történő védelmét, valamint a leszármazási jogállás Unión belüli állandóságát kívánja biztosítani. 4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK

A rendeletben rögzített új szabályokhoz való alkalmazkodás egyszeri költségekkel járhat a tagállamok számára, különösen a bírák, az anyakönyvvezetők és más illetékes hatóságok új szabályokkal kapcsolatos képzéseivel összefüggésben. Az említett hatóságok továbbképzéseivel kapcsolatban pedig kisebb ismétlődő költségekre lehet számítani. Várhatóan egyik említett költség sem lesz jelentős, és a rendelet alapján elérhető hatékonyságnövekedés és költségmegtakarítás mindenképp jelentősebb lenne e költségeknél. A rendelet azon rendelkezései, amelyek az európai elektronikus hozzáférési ponton keresztül történő, az (EU) XX/YYYY rendelet [a digitalizációról szóló rendelet] által létrehozott decentralizált informatikai rendszer keretében megvalósuló digitális kommunikációra vonatkoznak, hatással lennének az Unió általános költségvetésére, amely hatást a Jogérvényesülés programon belüli újraelosztás segítségével lehetne fedezni. Ez a hatás csekély lenne, mivel a decentralizált informatikai rendszert nem kifejezetten a javaslat alkalmazása érdekében kellene létrehozni, hanem annak kifejlesztésére a polgári és kereskedelmi ügyekben folytatott igazságügyi együttműködésre vonatkozó több uniós jogi aktussal kapcsolatban kerülne sor [a digitalizációról szóló rendelet] alapján. A tagállamoknak ezenkívül költségeik merülnének fel a decentralizált informatikai rendszer területükön található hozzáférési pontjainak a telepítésével és a karbantartásával, valamint a nemzeti informatikai rendszereik annak érdekében történő módosításával kapcsolatban, hogy azok interoperábilisek legyenek a hozzáférési pontokkal. Azonban a fent említetteknek megfelelően e pénzügyi beruházások jelentős része már egyébként is megvalósulna a polgári és kereskedelmi ügyekben folytatott igazságügyi együttműködésre vonatkozó egyéb uniós jogi eszközök digitalizációjával kapcsolatban. Ezenkívül a tagállamok a megfelelő uniós pénzügyi programok, különösen a kohéziós politikai alapok és a Jogérvényesülés program keretében támogatásokat igényelhetnének e költségek finanszírozására. 5.EGYÉB TÉNYEZŐK •Végrehajtási tervek, valamint a nyomon követés, az értékelés és a jelentéstétel szabályai A rendelet valamennyi tagállamban közvetlenül alkalmazandó, ezért nem kell átültetni a nemzeti jogba. A javaslat megfelelő nyomonkövetési, értékelési és jelentéstételi kötelezettségeket ír elő. A rendelet gyakorlati alkalmazásának a nyomon követése elsősorban a polgári és kereskedelmi ügyekben illetékes Európai Igazságügyi Hálózatnak a tagállami szakértők részvételével megtartott rendszeres találkozóin keresztül valósulna meg. Ezenkívül a Bizottság a rendelet alkalmazandóvá válásától számított öt év eltelte után elvégezné a rendelet alkalmazásának teljes körű értékelését. Az értékelés többek között a tagállamok hatóságaitól, külső szakértőktől és az érdekelt felektől beszerzett információk alapján történne. •A javaslat rendelkezéseinek magyarázata A javaslat kilenc fejezetből áll: i. a rendelet tárgya és hatálya; fogalommeghatározások; ii. a leszármazással kapcsolatos ügyekre vonatkozó joghatóság a határokon átnyúló helyzetekben; iii. a leszármazás határokon átnyúló helyzetekben történő megállapítására alkalmazandó jog; iv. más tagállamban kiadott bírósági határozatok és kötelező erejű közokiratok elismerése; v. más tagállamban kiadott, nem kötelező erejű közokiratok elfogadása; vi. az európai leszármazási igazolás; vii. digitális kommunikáció; viii. felhatalmazáson alapuló jogi aktusok; és ix. általános és záró rendelkezések. I. fejezet – A rendelet tárgya és hatálya; fogalommeghatározások Az 1. cikk meghatározza a rendelet tárgyát. A javaslat azzal kívánja elérni a célját – azaz a másik tagállamban megállapított leszármazás elismerésének a megkönnyítését –, hogy egységes szabályokat fogad el a következőkre vonatkozóan: i. a joghatóság azokban az esetekben, amikor valamely tagállamnak határokon átnyúló helyzetben kell megállapítania a leszármazást; ii. az azokban az esetekben alkalmazandó jog, amikor valamely tagállamnak határokon átnyúló helyzetben kell megállapítania a leszármazást; iii. a bírósági határozatok, valamint a leszármazást megállapító kötelező erejű közokiratok elismerése; iv. az eredeti tagállamban kötelező joghatással nem rendelkező, azonban ott bizonyító erővel bíró közokiratok elfogadása; és v. egy nem kötelezően alkalmazandó európai leszármazási igazolás bevezetése, amely lehetővé teszi, hogy a gyermek vagy törvényes képviselője egy másik tagállamban igazolja a leszármazást. A leszármazást általában a törvény erejénél fogva vagy valamely illetékes hatóság aktusával – például bírósági határozattal, közigazgatási hatósági határozattal vagy közjegyzői okirattal – állapítják meg, ezt követően pedig általában bejegyzik a tagállam anyakönyvi vagy népesség-nyilvántartásába. A polgárok azonban a leggyakrabban olyan közokirat alapján kérik a leszármazás másik tagállamban történő elismerését, amely nem minősül a leszármazás kötelező erejű megállapításának, azonban bizonyítja, hogy az adott tagállamban korábban más módon (a törvény erejénél fogva vagy valamely illetékes hatóság aktusával) már megállapították a leszármazást. Ilyen közokirat lehet például a születési anyakönyvi kivonat vagy a leszármazást igazoló kivonat. A javaslatban szereplő, a leszármazás határokon átnyúló helyzetekben történő megállapítására alkalmazandó jogra vonatkozó egységes szabályok célja, hogy megkönnyítsék azoknak a nem kötelező erejű közokiratoknak az elfogadását, amelyek az eredeti tagállamban bizonyító erővel bírnak abban a tekintetben, hogy az adott tagállamban korábban már megállapították a leszármazást (ilyen például a születési anyakönyvi kivonat), vagy valamely tények tekintetében, ide nem értve a leszármazás megállapításának a tényét (ilyen például az apai elismerő nyilatkozat vagy a leszármazás megállapításához való hozzájárulás). A javaslatnak az uniós jog egyéb rendelkezéseivel való kapcsolatáról szóló 2. cikke egyértelművé teszi, hogy a javaslat nem érinti a gyermekek uniós jogból eredő jogait, különösen a szabad mozgásra vonatkozó uniós jogszabályok – többek között a 2004/38/EK irányelv – alapján fennálló jogaikat. A javaslat az uniós jogból eredő jogok gyakorlásával kapcsolatban nem kíván további feltételeket vagy követelményeket meghatározni a leszármazás elismerésére vonatkozóan, továbbá nem célja, hogy hatást gyakoroljon az említett jogokhoz kapcsolódó szabályok végrehajtására. A szabad mozgásra vonatkozó uniós jog tehát továbbra is változatlanul alkalmazandó. A leszármazásnak az uniós jogból eredő jogok gyakorlása érdekében kérelmezett elismerése csak a szabad mozgásra vonatkozó uniós jog által a Bíróság értelmezése szerint megengedett indokok alapján tagadható meg. Ezenkívül az EUMSZ 21. cikk szerinti hatályos uniós jog és az ahhoz kapcsolódó – a Bíróság értelmezésének megfelelően alkalmazott – másodlagos jog alapján az EUSZ 4. cikk (2) bekezdése szerinti tagállami nemzeti identitás tiszteletben tartása és a tagállami közrend nem szolgálhat annak alapjául, hogy hogy a tagállam megtagadja az uniós jogból eredő jogok gyakorlása céljából történő elismerését az uniós jogból eredő jogok gyakorlásával kapcsolatban megtagadják a gyermek és annak azonos nemű szülei közötti szülő-gyermek kapcsolat elismerését. Ezenkívül az uniós jogból eredő jogok gyakorlása céljából a leszármazás bármilyen módon igazolható. A tagállamok tehát nem kérhetik a javaslatban meghatározott, a leszármazásról szóló bírósági határozatot vagy közokiratot kísérő tanúsítvány, illetve a javaslat által létrehozott európai leszármazási igazolás bemutatását, ha az érintett személy a gyermeket a szabad mozgásra vonatkozó uniós jog alapján megillető jogok tekintetében kéri a leszármazás elismerését. Ettől függetlenül azonban az érintett személy a szóban forgó esetekben is bemutathatja a vonatkozó tanúsítványt vagy az európai leszármazási igazolást. A 2. cikk azt is egyértelműen rögzíti, hogy a javaslat nem érinti a közokiratokról szóló rendelet alkalmazását, amely bizonyos területeken – többek között a születés, a leszármazás és az örökbefogadás tekintetében – a hitelességet illetően már leegyszerűsítette a közokiratok (például az ítéletek, a közjegyzői okiratok és a hatósági igazolások) forgalmát. A 3. cikk meghatározza a javaslat hatályát. A joghatóságra és az alkalmazandó jogra vonatkozó szabályok akkor alkalmazandók, ha a leszármazást határokon átnyúló helyzetben kell megállapítani valamelyik tagállamban. A leszármazás elismerésére vonatkozó szabályok akkor alkalmazandók, ha az elismerendő leszármazást valamely tagállamban állapították meg, tehát a javaslat nem terjed ki a harmadik államokban hozott vagy nyilvántartásba vett, a leszármazást megállapító vagy igazoló bírósági határozatok és közokiratok elismerésére, illetve elfogadására. Ezekben az esetekben az adott dokumentum elismerése, illetve elfogadása továbbra is az egyes tagállamok nemzeti jogának a hatálya alá tartozik. A javaslat azonban a gyermekek és a szülők állampolgárságától függetlenül valamennyi esetben alkalmazandó a leszármazás elismerésére, ha a leszármazást nem harmadik államban, hanem valamelyik tagállamban állapították meg. A javaslat hatálya nem terjed ki azokra a kérdésekre, amelyek kapcsolódnak a leszármazáshoz, azonban más uniós vagy nemzetközi jogi eszközök, illetve a nemzeti jog szabályozza őket; idetartoznak például a szülői felelősséggel, a tartással, az örökléssel, a nemzetközi örökbefogadással, valamint a szülők házasságának vagy bejegyzett élettársi kapcsolatának a fennállásával, érvényességével vagy elismerésével, továbbá a leszármazás valamely tagállam megfelelő nyilvántartásába történő bejegyzésének, illetve a bejegyzés elmulasztásának a joghatásaival kapcsolatos ügyek. Azonban a leszármazás előkérdésként történő rendezése révén a javaslat elősegítené a szülői felelősségre, a tartásra és az öröklésre vonatkozó meglévő uniós jogi eszközöknek a gyermekek tekintetében történő alkalmazását. A javaslat nem tárgyalja továbbá a nemzeti jog alapján a leszármazásból eredő – például a gyermek állampolgárságával és nevével kapcsolatos – jogokat és kötelezettségeket sem. A 4. cikk meghatározza, hogy a következő kifejezések milyen jelentéssel bírnak a javaslat alkalmazásában: „leszármazás”, „gyermek”, „a leszármazás megállapítása”, „bíróság”, „bírósági határozat”, „közokirat”, „eredeti tagállam”, „decentralizált informatikai rendszer” és „európai elektronikus hozzáférési pont”. –A gyermek fogalmát a javaslat tágan határozza meg, így életkortól függetlenül gyermeknek minősül minden olyan személy, akire vonatkozóan a leszármazás megállapítására, elismerésére vagy igazolására van szükség. Mivel a leszármazási jogállás az ember egész életében jelentőséggel bír, a javaslat életkortól függetlenül alkalmazandó a gyermekekre, azaz a kiskorúakra és a felnőttekre is vonatkozik. A gyermek mindenek felett álló érdeke és a meghallgatáshoz való jog tekintetében azonban az ENSZ gyermekjogi egyezményében meghatározott fogalmat kell alkalmazni, vagyis ezekben az esetekben a 18 éven aluli személyek tekintendők gyermeknek, kivéve, ha az alkalmazandó jog szerint a gyermekek hamarabb elérik a nagykorúságot. –A leszármazás a jog által megállapított szülő-gyermek kapcsolatot jelenti, amely magában foglalja azt a jogállást, melynek alapján az adott gyermek egy adott szülő vagy adott szülők gyermekének minősül. A javaslat alkalmazásában a leszármazás lehet biológiai vagy genetikai, valamint létrejöhet örökbefogadás útján vagy a törvény erejénél fogva is. A fent említetteknek megfelelően a javaslat a kiskorúak, illetve a felnőttek tekintetében valamely tagállamban megállapított leszármazásra vonatkozik – ideértve az elhunyt és a még meg nem született gyermekeket is –, függetlenül attól, hogy a leszármazás egyedülálló szülő, élettársak, házastársak vagy bejegyzett élettársi kapcsolatban élő pár tekintetében kerül-e megállapításra. A javaslat attól függetlenül alkalmazandó a leszármazás elismerésére, hogy a gyermek hogyan fogant, illetve hogyan született – vagyis az asszisztált reprodukciós technológiával fogant gyermekekre is kiterjed –, valamint hogy milyen jellegű a gyermek családja – azaz a két azonos nemű szülővel és az egyedülálló szülővel rendelkező gyermekek is a hatálya alá tartoznak, valamint az egy vagy két szülő által valamely tagállamban belföldön örökbefogadott gyermekek is. –A leszármazás megállapítása a gyermek és az egyes szülők közötti kapcsolat jogi meghatározását jelenti, ideértve azt az esetet is, amikor a leszármazás megállapítására a már megállapított leszármazás megtámadását követően kerül sor. Adott esetben ez a kifejezés magában foglalhatja a leszármazás megszűnését vagy megszüntetését is. A javaslat nem vonatkozik a leszármazás belföldi – vagyis nem határokon átnyúló vonatkozású – helyzetekben történő megállapítására, például a tagállamokban megvalósuló belföldi örökbefogadásra, viszont alkalmazandó az ilyen belföldi helyzetekben megállapított leszármazás tagállamokban történő elismerésére.

–A közokiratok fogalmát a javaslat a polgári jogi jogérvényesülésről szóló egyéb uniós rendeletekhez hasonlóan tágan határozza meg. Ennek megfelelően a javaslat szerint a következők tartoznak a közokiratok közé: i. a leszármazást megállapító kötelező erejű dokumentumok, így például a közjegyzői okiratok (például örökbefogadás esetén, vagy ha a gyermek még nem született meg) vagy a közigazgatási határozatok (például az apaság elismerését követően), valamint ii. azok a dokumentumok, amelyek nem minősülnek a leszármazás kötelező erejű megállapításának, azonban bizonyítékként szolgálnak az egyéb módon megállapított leszármazással kapcsolatban (például a népesség-nyilvántartásból vagy az anyakönyvből származó kivonat, a születési anyakönyvi kivonat vagy a leszármazásról szóló anyakönyvi kivonat), vagy egyéb tényeket bizonyítanak (például az apaság elismerését vagy az asszisztált reprodukciós technológia alkalmazásához való hozzájárulás megadását rögzítő közjegyzői vagy közigazgatási okirat). Az 5. cikk egyértelművé teszi, hogy a javaslat nem érinti azt a kérdést, hogy az egyes tagállamokon belül mely hatóságok járhatnak el a leszármazással kapcsolatos ügyekben (például a bíróságok, a közigazgatási hatóságok, a közjegyzők, az anyakönyvvezetők és/vagy egyéb hatóságok). II. fejezet – Joghatóság A leszármazásra vonatkozó bírósági határozatok és közokiratok elismerésének, illetve adott esetben elfogadásának elősegítése érdekében a javaslat egységes joghatósági szabályokat állapít meg a leszármazás határokon átnyúló vonatkozású esetekben történő megállapítása tekintetében. A joghatósági szabályok révén az is elkerülhető, hogy a különböző tagállamokban párhuzamos eljárások legyenek folyamatban, és hogy egymásnak ellentmondó határozatok szülessenek. Tekintettel arra, hogy a legtöbb tagállamban a leszármazással kapcsolatos jogokról nem köthető egyezség, és azokról nem lehet lemondani, a javaslat a joghatósággal kapcsolatban nem rendelkezik a felek autonómiájáról (például a joghatósági kikötésről vagy a joghatóság átadásáról). A javaslat több vagylagos joghatósági okról rendelkezik annak érdekében, hogy megkönnyítse a tagállamokban az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférést. Annak biztosítása érdekében, hogy a gyermekek olyan bírósághoz fordulhassanak, amely közel van hozzájuk, a joghatósági okok a gyermek tartózkodási helyén alapulnak. Ennek megfelelően a gyermek szokásos tartózkodási helye, a gyermek állampolgársága, az alperes szokásos tartózkodási helye (alperes lehet például az a személy, akinek a leszármazására a gyermek hivatkozik), az egyik szülő szokásos tartózkodási helye vagy állampolgársága, illetve a gyermek születési helye szerinti tagállam rendelkezhet joghatósággal. A Bíróság ezzel kapcsolatos ítélkezési gyakorlatának megfelelően a szokásos tartózkodási helyet az adott ügy körülményei alapján kell megállapítani. Ha a joghatóság egyik általános vagylagos joghatósági ok alapján sem határozható meg, annak a tagállamnak a bíróságai rendelkeznek joghatósággal, amelynek területén a gyermek tartózkodik. Ez a joghatósági ok különösen a menekült és az országuk elhagyására kényszerült gyermekekre vonatkozhat. Ha a javaslat alapján egyetlen tagállam bírósága sem rendelkezik joghatósággal, a fennmaradó joghatóságot minden tagállamban az adott tagállam jogszabályai alapján kell meghatározni. Végezetül pedig az igazságszolgáltatás megtagadásával kapcsolatos helyzetek orvoslása érdekében a javaslat rendelkezik a forum necessitatis elvének az alkalmazásáról is, amely alapján annak a tagállamnak a bírósága, amelyhez az ügy kellő mértékben kapcsolódik, határozatot hozhat a leszármazást érintő, valamely harmadik államhoz szorosan kapcsolódó ügyben. Erre csak kivételes esetben van lehetőség, például akkor, ha az érintett harmadik államban polgárháború miatt nincs lehetőség az eljárás lefolytatására, illetve ha a gyermektől vagy valamely más érdekelt féltől nem várható el észszerűen, hogy eljárást indítson az adott harmadik államban. A javaslat ezenkívül felhívja a figyelmet arra, hogy azok a 18 éven aluli gyermekek, akik képesek önálló véleményt formálni, jogosultak arra, hogy a leszármazással kapcsolatos, őket érintő eljárásokban kinyilváníthassák a véleményüket. III. fejezet – Alkalmazandó jog A javaslatnak biztosítania kell a jogbiztonságot és a kiszámíthatóságot azáltal, hogy közös szabályokat javasol a leszármazás határokon átnyúló helyzetekben történő megállapítására alkalmazandó jogra vonatkozóan. E közös szabályok annak megelőzésére irányulnak, hogy a leszármazásra vonatkozóan egymásnak ellentmondó határozatok szülessenek attól függően, hogy azt melyik tagállam bíróságai vagy egyéb illetékes hatóságai állapítják meg. Az is céljuk továbbá, hogy elősegítsék azoknak a közokiratoknak az elfogadását, amelyek az eredeti tagállamban nem minősülnek a leszármazás kötelező erejű megállapításának, azonban az adott tagállamban bizonyító erővel bírnak. Az alkalmazandó jog javaslat szerinti meghatározása egyetemes jellegű, vagyis az adott jog attól függetlenül alkalmazandó, hogy valamely tagállam vagy harmadik állam jogáról van-e szó. A leszármazás megállapítására főszabály szerint annak az államnak a jogát kell alkalmazni, amelyben a gyermek megszületésekor a gyermeknek életet adó személy szokásos tartózkodási helye található. Annak érdekében azonban, hogy minden esetben meg lehessen határozni az alkalmazandó jogot, amennyiben a gyermeknek életet adó személy szokásos tartózkodási helye a születés időpontjában nem állapítható meg (például menekült vagy a saját országa elhagyására kényszerült anya esetében), a gyermek születési helye szerinti állam jogát kell alkalmazni. A leszármazás elismerésével összefüggő, jelenleg leggyakrabban előforduló problémák kezelése érdekében kivételesen el lehet térni a fent említett szabálytól, ha annak alapján csak az egyik szülő (általában az azonos nemű párok esetében a genetikai szülő) tekintetében kerül sor a leszármazás megállapítására; ilyen esetben a javaslat alapján a leszármazással kapcsolatos ügyekben joghatósággal rendelkező tagállam hatóságai a másik szülő (általában az azonos nemű párok esetében a nem genetikai szülő) leszármazásának a megállapítása tekintetében két kiegészítő szabály közül választhatnak: az egyik szülő állampolgársága szerinti vagy a gyermek születési helye szerinti állam jogát alkalmazhatják. Ezzel a lehetőséggel azok a joghatósággal rendelkező hatóságok élhetnek, amelyek a leszármazás megállapítását időben elsőként mérlegelik, valamint azok a hatóságok, amelyek olyan helyzetben rendelkeznek joghatósággal, amelyben egy másik tagállam hatóságai az egyik szülő tekintetében már megállapították a leszármazást. Ha a javaslat alapján joghatósággal rendelkező tagállam bírósága vagy más illetékes hatósága a javaslatban megjelölt valamely alkalmazandó joggal összhangban a leszármazást mindkét szülő tekintetében megállapító kötelező erejű bírósági határozatot vagy közokiratot hozott, állított ki, illetve vett nyilvántartásba, a javaslatban rögzített elismerési szabályokkal összhangban valamennyi tagállam köteles elismerni a leszármazást megállapító minden ilyen dokumentumot. Ezenkívül a gyermek (vagy annak törvényes képviselője) kérheti egy európai leszármazási igazolás kibocsátását, amelyet a többi tagállamban mindkét szülő tekintetében felhasználhat a leszármazás igazolására. Kivételes körülmények között, közérdekű megfontolások alapján a tagállami bíróságok és a leszármazás határokon átnyúló helyzetekben történő megállapítása érdekében eljáró más illetékes tagállami hatóságok számára lehetővé kell tenni a külföldi jog egyes rendelkezéseinek figyelmen kívül hagyását, ha az adott esetben azok alkalmazása nyilvánvalóan ellentétes lenne az érintett tagállam közrendjével. Az említett hatóságok azonban nem alkalmazhatják ezt a kivételt egy másik állam jogszabályainak a mellőzése érdekében, ha az ellentétes lenne a Chartával, különösen annak 21. cikkével, amely tiltja a hátrányos megkülönböztetést. Tehát e kivétel alapján kizárólag azon az alapon, hogy a szülők azonos neműek, nem tagadható meg egy másik állam azon rendelkezéseinek az alkalmazása, amelyek az azonos nemű szülők számára biztosítják a leszármazást. IV. fejezet – Elismerés Ez a fejezet a leszármazást megállapító, más tagállamban kiadott kötelező erejű bírósági határozatok és közokiratok elismerésére vonatkozó szabályokat határozza meg. A másik tagállamban hozott bírósági határozatok és a leszármazást megállapító, az eredeti tagállamban kötelező erejűnek minősülő közokiratok elismerésének a tagállamok igazságszolgáltatási rendszereibe vetett kölcsönös bizalom elvén kell alapulnia. Ezt a bizalmat a joghatóságra és a leszármazás határokon átnyúló helyzetekben történő megállapítására alkalmazandó jogra vonatkozó egységes szabályok elfogadásával kell tovább erősíteni. Az egyik tagállamban kiadott, a leszármazást megállapító kötelező erejű bírósági határozatok és közokiratok elismeréséhez a többi tagállamban nem írható elő semmilyen külön eljárás, a gyermekre vonatkozó anyakönyvi bejegyzések aktualizálása tekintetében sem. Ez nem érinti azt a lehetőséget, hogy valamely érdekelt fél bírósági eljárást indítson annak megállapítása érdekében, hogy nem állnak fenn a leszármazás elismerésének a megtagadására vonatkozó okok, illetve hogy nincs helye a leszármazás elismerésének a megtagadására irányuló eljárás megindításának. Annak a félnek, aki a leszármazást megállapító kötelező erejű bírósági határozatra vagy közokiratra kíván hivatkozni egy másik tagállamban, be kell mutatnia a bírósági határozat vagy a közokirat másolatát, valamint az azt kísérő tanúsítványt. A tanúsítványok célja, hogy elősegítsék az érintett dokumentumok megértését, ezáltal pedig azok elismerését. A leszármazást megállapító kötelező erejű közokiratok esetében a tanúsítvány azt is bizonyítja, hogy az a tagállam, amelynek a hatósága a közokiratot kiállította, a javaslat szerint joghatósággal rendelkezett a leszármazás megállapítására. Annak a tagállamnak a hatóságai, amelyben a leszármazásra hivatkoznak, nem kérhetik a leszármazást megállapító kötelező erejű bírósági határozatot vagy közokiratot kísérő tanúsítvány, illetve az európai leszármazási igazolás bemutatását, ha a leszármazásra az uniós jogból eredő jogok – többek között a szabad mozgáshoz való jog – gyakorlása céljából hivatkoznak. Ettől függetlenül azonban az érintett személy az ilyen esetekben is bemutathatja a vonatkozó tanúsítványt vagy az európai leszármazási igazolást. A javaslat – összhangban az alapvető céljával, ami a leszármazás elismerésének a megkönnyítése – kimerítő jelleggel sorolja fel a leszármazás elismerésének a megtagadására vonatkozó okokat. Annak mérlegelése során, hogy közrendi okokból megtagadják-e a leszármazás elismerését, a tagállami hatóságoknak szem előtt kell tartaniuk a gyermek érdekeit, különösen a gyermek jogainak védelmét, ideértve a gyermek és a szülők közötti valódi családi kapcsolatok megőrzését. Az elismerés közrendi okból csak kivételesen, mindig az adott eset körülményei alapján tagadható meg, vagyis arra absztrakt módon – például a leszármazás elismerésének azonos nemű szülők esetében történő megtagadása céljából – nem kerülhet sor. Az adott esetben az elismerésnek nyilvánvalóan összeegyeztethetetlennek kell lennie annak a tagállamnak a közrendjével, amelyben az elismerést kérik, például azért, mert a gyermek fogantatása, születése vagy örökbefogadása, illetve a leszármazás megállapítása során megsértették valamely személy alapvető emberi jogait. A bíróságok és más illetékes hatóságok nem tagadhatják meg a másik tagállamban meghozott, illetve kiadott bírósági határozat vagy közokirat elismerését, ha az ellentétes lenne a Chartával, különösen annak 21. cikkével, amely tiltja a hátrányos megkülönböztetést, ideértve gyermekekkel szemben alkalmazott hátrányos megkülönböztetést is. A tagállami hatóságok tehát közrendi okból nem tagadhatják meg az egyedülálló férfiak örökbefogadás útján keletkező leszármazását megállapító bírósági határozatok és közokiratok elismerését, illetve nem tagadhatják meg a leszármazás azonos nemű szülők esetében történő megállapítását kizárólag arra hivatkozva, hogy a szülők azonos neműek. A javaslat nem érinti a Bíróság ítélkezési gyakorlatában megállapított azon korlátozásokat, amelyek a leszármazás elismerésének közrendi okból történő megtagadására vonatkoznak, ha a szabad mozgásra vonatkozó uniós jog értelmében a tagállamok kötelesek elismerni a szülő-gyermek kapcsolatot megállapító, valamely másik tagállam hatóságai által az uniós jogból eredő jogok gyakorlása céljából kiadott dokumentumot. Ennek megfelelően a szülő-gyermek kapcsolat uniós jogból eredő jogok gyakorlása céljából történő elismerése nem tagadható meg a közrendre való hivatkozással azon az alapon, hogy a szülők azonos neműek. V. fejezet – Kötelező joghatással nem rendelkező közokiratok

A javaslat azoknak a közokiratoknak az elfogadásáról is rendelkezik, amelyek az eredeti tagállamban nem minősülnek a leszármazás kötelező erejű megállapításának, azonban az adott tagállamban bizonyító erővel bírnak. A bizonyító erő a leszármazás más módon történő korábbi megállapítására vagy egyéb tényekre vonatkozhat. A nemzeti jogtól függően ilyen közokirat lehet például a születési anyakönyvi kivonat, a leszármazásról szóló anyakönyvi kivonat, a népesség-nyilvántartásból származó születési kivonat, valamint azok a közjegyzői és hatósági okiratok, amelyek az apaság elismerését, illetve az anya vagy a gyermek által a leszármazás megállapításához megadott hozzájárulást rögzíti. Ezeknek a közokiratoknak a többi tagállamban ugyanolyan bizonyító erővel kell rendelkezniük, mint az eredeti tagállamban, vagy az eredetihez a lehető leghasonlóbb bizonyító erővel kell bírniuk. Az a személy, aki egy másik tagállamban ilyen közokiratot kíván felhasználni, kérheti, hogy a közokiratot az eredeti tagállamban hivatalosan kiállító vagy nyilvántartó hatóság adjon ki egy tanúsítványt arról, hogy a közokirat milyen bizonyító erővel rendelkezik. A bizonyító erővel rendelkező nem kötelező erejű közokiratok elfogadásának közrendi okból történő megtagadásra ugyanazok a korlátozások vonatkoznak, mint a bírósági határozatok és a kötelező erejű közokiratok elfogadására, többek között a Chartának való megfelelés tekintetében is. VI. fejezet – Az európai leszármazási igazolás A javaslat rendelkezik egy nem kötelezően alkalmazandó európai leszármazási igazolás (a továbbiakban: az igazolás) bevezetéséről. Ez az egységes igazolás kifejezetten azért kerül bevezetésre, hogy megkönnyítse a leszármazás Unión belüli elismerését, mivel „egy másik tagállamban való felhasználás céljából” adják ki. Az igazolást abban a tagállamban kell kiállítani, amelyben a leszármazást az alkalmazandó joggal összhangban megállapították, és amelynek a bíróságai a javaslat szerint joghatósággal rendelkeztek az adott esetben. Az igazolás a kibocsátása szerinti tagállamban is felhasználható. Az igazolás alkalmazása nem kötelező; a tagállami hatóságok csak akkor kötelesek azt kibocsátani, ha a gyermek vagy annak törvényes képviselője kéri. Tehát az arra jogosult személyek nem kötelesek kérelmezni az igazolás kibocsátását, és a leszármazás elismerésének másik tagállamban történő kérelmezésekor más dokumentumokat is bemutathatnak, például bírósági határozatot vagy a megfelelő tanúsítvánnyal ellátott közokiratot. Azonban ha egy hatóságnak vagy személynek valamely másik tagállamban kiállított igazolást mutatnak be, az adott hatóság, illetve személy az igazolás helyett nem kérheti bírósági határozat vagy közokirat bemutatását. A tagállamok leszármazásról szóló vagy születési anyakönyvi kivonatai általában olyan közokiratok, amelyek a leszármazás tekintetében bizonyító erővel rendelkeznek. Az anyakönyvi kivonatokat minden tagállamban más eljárás szerint, más formátumban és más nyelven állítják ki, és azok a kibocsátó tagállamtól függően eltérő tartalommal és joghatással rendelkeznek. A javaslat szerint ezekhez a dokumentumokhoz mellékelhető egy tanúsítvány, amely ismerteti az adott dokumentum bizonyító erejét; a bizonyító erőt el kell fogadni, kivéve, ha az ellentétes annak a tagállamnak a közrendjével, ahol az adott dokumentumot bemutatták. Ezzel szemben az igazolást minden esetben a javaslatban meghatározott eljárás keretében, (a javaslat V. mellékletében szereplő) egységes formanyomtatványon, az egész Unió területén azonos tartalommal és hatállyal kell kiadni, összhangban a javaslat rendelkezéseivel. Vélelmezni kell, hogy az igazolás hitelesen bizonyítja a javaslat által kijelölt alkalmazandó jog szerint megállapított elemeket, és az igazolást nem kell semmilyen nemzeti dokumentumba átültetni ahhoz, hogy be lehessen jegyezni a vonatkozó tagállami nyilvántartásba. Mivel az igazolás formanyomtatványa valamennyi uniós nyelven rendelkezésre állna, jelentősen csökkenne a fordítások iránti igény. Tekintettel arra, hogy a leszármazási jogállás az esetek többségében állandó, az igazolás és annak másolatai érvényessége időben nem lenne korlátozott, ez azonban nem érinti annak lehetőségét, hogy az igazolást szükség esetén kijavítsák, módosítsák, felfüggesszék vagy visszavonják. VII. fejezet – Felhatalmazáson alapuló jogi aktusok Ha módosítani kell a bírósági határozatokhoz és a közokiratokhoz mellékelt tanúsítványok vagy az európai leszármazási igazolás egységes formanyomtatványát (melyek a jelen javaslat mellékleteit képezik), a Bizottság jogosult lenne arra, hogy a tagállami szakértőkkel lefolytatandó konzultációkat követően felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el. VIII. fejezet – Digitalizáció Ez a fejezet a természetes személyek (illetve azok jogi képviselői) és a tagállami bíróságok vagy más illetékes hatóságok közötti, egy decentralizált informatikai rendszeren, valamint az európai igazságügyi portálon létrehozott európai elektronikus hozzáférési ponton keresztül történő elektronikus kommunikációra vonatkozó rendelkezéseket tartalmaz. A tagállami bíróságok és más illetékes hatóságok akkor kommunikálhatnának a természetes személyekkel az európai elektronikus hozzáférési ponton keresztül, ha az érintett természetes személyek előzetesen kifejezetten hozzájárultak e kommunikációs eszköz használatához. IX. fejezet – Általános és záró rendelkezések Ez a fejezet elsősorban a javaslat meglévő nemzetközi egyezményekkel való kapcsolatára és az adatvédelemre vonatkozó rendelkezéseket, valamint a rendelet alkalmazásának kezdőnapja előtt kiadott bírósági határozatok és közokiratok felhasználására vonatkozó átmeneti rendelkezéseket tartalmazza. 2022/0402 (CNS) Javaslat A TANÁCS RENDELETE a leszármazással kapcsolatos ügyekben a joghatóságról, az alkalmazandó jogról, a határozatok elismeréséről és a közokiratok elfogadásáról, valamint az európai leszármazási igazolás létrehozásáról

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 81. cikke (3) bekezdésére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően, tekintettel az Európai Parlament véleményére, különleges jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1)Az Unió célul tűzte ki a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség megteremtését, fenntartását és továbbfejlesztését – az alapvető emberi jogok maradéktalan tiszteletben tartása mellett –, amelyben biztosított a személyek szabad mozgása és az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés. E térség fokozatos kialakítása érdekében az Uniónak a bírósági és bíróságon kívüli ügyekben hozott határozatok tagállamok közötti kölcsönös elismerését, valamint a tagállamokban alkalmazandó kollíziós, illetve joghatóságra vonatkozó szabályok összeegyeztethetőségét biztosító intézkedéseket kell elfogadnia. (2)A rendelet egy másik tagállamban megállapított leszármazás tagállamok általi elismerésére vonatkozik. Arra irányul, hogy megvédje a leszármazásukkal kapcsolatos, határokon átnyúló vonatkozású ügyek által érintett gyermekek alapvető emberi jogait és egyéb jogait, ideértve a gyermekek önazonossághoz, megkülönböztetésmentességhez, valamint magán- és családi élethez való jogát, melynek során elsősorban a gyermek mindenek felett álló érdekét kell szem előtt tartani. A rendelet célja továbbá, hogy a leszármazás másik tagállamban történő elismerésére irányuló eljárásokkal kapcsolatban biztosítsa a jogbiztonságot és a kiszámíthatóságot, valamint hogy csökkentse a családok, a nemzeti bíróságok és más illetékes hatóságok eljárással összefüggő költségeit és egyéb terheit. E célok elérése érdekében e rendeletnek elő kell írnia a tagállamok számára, hogy a más tagállamban megállapított leszármazást minden tekintetben ismerjék el. (3)Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 21., 45., 49. és 56. cikke biztosítja az uniós polgárok számára a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogot. Ez magában foglalja az uniós polgárok azon jogát, amely szerint a szabad mozgás gyakorlása során nem ütközhetnek akadályokba, valamint a nemzeti állampolgárokkal való egyenlő bánásmódhoz való jogot, többek között bizonyos szociális kedvezmények tekintetében – ideértendő minden olyan kedvezmény, amely valószínűleg megkönnyíti a mobilitást. Ez a jog az uniós polgároknak a 2004/38/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv meghatározása szerinti családtagjait is megilleti az ösztöndíjakhoz, az oktatási intézményekbe történő felvételhez, a nagycsaládok tömegközlekedési költségeinek a csökkentéséhez, valamint a tömegközlekedés használatára és a múzeumi belépődíjakra vonatkozó diákkedvezményekhez kapcsolódó ügyekben. A Szerződés szabad mozgásra vonatkozó rendelkezései által biztosított védelem magában foglalja azt a jogot is, hogy egy adott személy valamely tagállamban jogszerűnek minősülő nevét más tagállamokban is elismerjék. (4)Az Európai Unió Bírósága (a továbbiakban: a Bíróság) megállapította, hogy a tagállamok kötelesek elismerni a szülő-gyermek kapcsolatot annak érdekében, hogy a gyermek mindkét szülőjével akadály nélkül gyakorolhassa az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésében biztosított, a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogát, valamint az uniós jogból eredő valamennyi jogát. A Bíróság ítélkezési gyakorlata azonban nem követeli meg, hogy a tagállamok a gyermeket az uniós jogból eredően megillető jogok gyakorlásán kívül egyéb célokból is elismerjék a gyermek és a másik tagállam hatóságai által kiállított születési anyakönyvi kivonatban a gyermek szüleiként feltüntetett személyek közötti szülő-gyermek kapcsolatot. (5)A Szerződések értelmében a családjoggal kapcsolatos anyagi jogi jogszabályok – például a család fogalmának meghatározására és a gyermek leszármazásának megállapítására vonatkozó szabályok – elfogadása a tagállamok hatáskörébe tartozik. Az EUMSZ 81. cikk (3) bekezdése értelmében azonban az Unió a több államra kiterjedő vonatkozású családjogi kérdésekkel kapcsolatban intézkedéseket, különösen a nemzetközi joghatóságra, az alkalmazandó jogra és a leszármazás elismerésére vonatkozó szabályokat fogadhat el. (6)A határokon átnyúló vonatkozású családjogi kérdésekkel kapcsolatos intézkedések elfogadására vonatkozó uniós hatáskörrel összhangban a „Stockholmi program – A polgárokat szolgáló és védő, nyitott és biztonságos Európa” (Európai Tanács, 2010) keretében a Bizottság felkérést kapott arra, hogy vizsgálja meg az anyakönyvi okiratokkal és az azok nyilvántartásokba való bejegyezhetőségével kapcsolatban tapasztalt problémákat, és a megállapításai alapján terjesszen elő megfelelő javaslatokat, valamint mérlegelje, hogy legalább egyes területeken célszerű lenne-e bevezetni az anyakönyvi okiratok joghatásainak kölcsönös elismerését. A stockholmi program végrehajtásáról szóló bizottsági cselekvési terv jogalkotási javaslatokat irányzott elő a dokumentumok tagállamok közötti felülhitelesítésével kapcsolatos alaki követelmények eltörlése, valamint egyes anyakönyvi – többek között a születésre, a leszármazásra és az örökbefogadásra vonatkozó – okiratok joghatásainak kölcsönös elismerése érdekében. (7)2010-ben a Bizottság zöld könyvet tett közzé a „Kevesebb bürokrácia a polgárok számára: A közokiratok szabad áramlásának és az anyakönyvi okmányok joghatásai elismerésének elősegítése” címmel, amellyel széles körű konzultációt indított a közokiratok szabad áramlásával és az anyakönyvi bejegyzések joghatásainak elismerésével kapcsolatos kérdésekről. Többek között mérlegelte egy európai anyakönyvi kivonat bevezetésének a lehetőségét, amely megkönnyítené az Unióban a személyi állapot határokon átnyúló elismerését. A konzultáció célja az volt, hogy az e területekre vonatkozó uniós szakpolitika és a vonatkozó jogalkotási javaslatok kidolgozása érdekében összegyűjtse az érdekelt felek és a nagyközönség észrevételeit. 2016-ban az uniós jogalkotó elfogadta az egyes közokiratoknak az Európai Unión belüli bemutatására vonatkozó előírások egyszerűsítése révén a polgárok szabad mozgásának előmozdításáról szóló (EU) 2016/1191 rendeletet, amely többek között a születésről, a leszármazásról és az örökbefogadásról szóló okiratokra vonatkozik. (8)Bár az Unió hatáskörrel rendelkezik a határokon átnyúló vonatkozású családjogi intézkedések, így például a nemzetközi joghatóságra, az alkalmazandó jogra és a leszármazás tagállamok közötti elismerésére vonatkozó szabályok elfogadására, a leszármazás tekintetében az Unió eddig még nem fogadott el rendelkezéseket ezeken a területeken. A tagállamok jelenleg eltérő rendelkezéseket alkalmaznak ezeken a területeken. (9)Uniós szinten több uniós jogi aktus foglalkozik a határokon átnyúló helyzetekben lévő gyermekek egyes jogaival, különösen a 4/2009/EK tanácsi rendelet, a 650/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet és az (EU) 2019/1111 tanácsi rendelet. Ezek a rendeletek azonban nem tartalmaznak a leszármazás megállapítására vagy elismerésére vonatkozó rendelkezéseket. Ami az (EU) 2016/1191 európai parlamenti és tanácsi rendeletet illeti, annak hatálya a születésre, a leszármazásra és az örökbefogadásra vonatkozó közokiratokra is kiterjed, ez a rendelet azonban az érintett okiratok hitelességével és nyelvével foglalkozik, és nem tárgyalja azok tartalmának vagy joghatásainak egy másik tagállamban történő elismerését. (10)A leszármazás határokon átnyúló helyzetekben történő megállapításával kapcsolatban a joghatóságra és az alkalmazandó jogra, valamint a leszármazás tagállamok közötti elismerésére vonatkozó uniós rendelkezések hiánya miatt a családok nehézségekbe ütközhetnek a gyermekeik leszármazásának bármely célból történő elismertetése tekintetében az Unión belül, többek között azokban az esetekben, amikor a család másik tagállamba költözik, vagy visszatér a származási tagállamába. (11)A gyermekeknek számos joga ered a leszármazásból, többek között a személyazonossághoz, a névhez fűződő jog, az állampolgársághoz való jog (ha az adott állampolgárság megszerzésére a ius sanguinis elve vonatkozik), a szülő által gyakorolt felügyeleti jog és láthatási jog, a tartáshoz való jog és az örökléssel kapcsolatos jogok, valamint a szülők általi törvényes képviselethez való jog. Ha a tagállamok nem ismerik el a más tagállamban megállapított leszármazást, az súlyos hátrányos következményekkel járhat a gyermekek alapvető emberi jogaira, valamint a nemzeti jogból eredő jogaira nézve. Ez arra késztetheti a családokat, hogy bírósági úton lépjenek fel a leszármazás másik tagállamban történő elismertetése érdekében, ezek az eljárások azonban bizonytalan kimenetelűek, és mind a családok, mind a tagállami igazságszolgáltatási rendszerek számára meglehetősen idő- és költségigényesek. A családokat végső soron visszatarthatja a szabad mozgáshoz való joguk gyakorlásától, ha attól félnek, hogy egy másik tagállamban nem fogják elismerni a leszármazást a nemzeti jogból eredő jogok gyakorlása céljából. (12)2020-ban a Bizottság olyan intézkedéseket jelentett be, amelyek célja annak biztosítása, hogy az egyik tagállamban megállapított leszármazást az összes többi tagállamban is elismerjék. Ez a kezdeményezés az egyenlőség és a gyermekek jogainak támogatását célzó kiemelt intézkedésként szerepel az EU LMBTIQ-személyek egyenlőségéről szóló 2020. évi stratégiájában és az EU 2021. évi gyermekjogi stratégiájában. Az Európai Parlament üdvözölte a Bizottság kezdeményezését az LMBTIQ-személyek Unión belüli jogairól szóló 2021. évi állásfoglalásában és a gyermekek jogainak a polgári, a közigazgatási és a családjogi eljárásokban történő védelméről szóló 2022. évi állásfoglalásában. (13)Ez a rendelet nem érinti a gyermekek uniós jogból eredő jogait, különösen a gyermekeket a szabad mozgásra vonatkozó uniós jogszabályok – többek között a 2004/38/EK irányelv – alapján megillető jogokat. Például a tagállamok már jelenleg is kötelesek elismerni a szülő-gyermek kapcsolatot annak érdekében, hogy a gyermekek mindkét szülővel akadály nélkül gyakorolhassák a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogukat, valamint az uniós jogból eredő valamennyi jogukat. E rendelet nem határoz meg további feltételeket vagy követelményeket az említett jogok gyakorlására vonatkozóan. (14)Az EUMSZ 21. cikk értelmében és az ahhoz kapcsolódó – a Bíróság által értelmezett – másodlagos jog alapján az EUSZ 4. cikk (2) bekezdése szerinti tagállami nemzeti identitás tiszteletben tartása és a tagállami közrend nem szolgálhat annak alapjául, hogy a tagállam megtagadja a gyermek és annak azonos nemű szülei közötti szülő-gyermek kapcsolatnak az uniós jogból eredő jogok gyakorlása céljából történő elismerését. Ezenkívül a leszármazás bármilyen módon igazolható e jogok gyakorlása céljából. Ezért a tagállamok nem kérhetik a rendeletben meghatározott, a leszármazásról szóló bírósági határozatot vagy közokiratot kísérő tanúsítvány, illetve a rendelet által bevezetett európai leszármazási igazolás bemutatását, ha az érintett személy a szabad mozgáshoz való jog gyakorlásával kapcsolatban egy gyermek uniós jogból eredő jogait érvényesíti. Ettől függetlenül azonban az érintett személy az ilyen esetekben dönthet úgy, hogy a releváns tanúsítványt, vagy a jelen rendeletben meghatározott vonatkozó európai leszármazási igazolást is bemutatja. Annak biztosítása érdekében, hogy az uniós polgárok és családtagjaik tisztában legyenek azzal, hogy ez a rendelet nem érinti a gyermekek uniós jogból eredő jogait, a tanúsítványok és az európai leszármazási igazolás e rendelethez mellékelt formanyomtatványainak tartalmazniuk kell egy nyilatkozatot, amely rögzíti, hogy az adott tanúsítvány vagy európai leszármazási igazolás nem érinti a gyermek uniós jogból eredő jogait – különösen a gyermekeket a szabad mozgásra vonatkozó uniós jogszabályok alapján megillető jogokat –, és hogy e jogok gyakorlása céljából a szülő-gyermek kapcsolat bármilyen módon igazolható.

(15)Ez a rendelet a születésről, a leszármazásról és az örökbefogadásról szóló közokiratokkal kapcsolatban nem érinti az (EU) 2016/1191 európai parlamenti és tanácsi rendeletet, különösen a hiteles másolatok polgárok által történő bemutatását, valamint a belső piaci információs rendszer tagállami hatóságok által történő használatát abban az esetben, ha a hatóságoknak megalapozott kétségeik merülnek fel a születésre, a leszármazásra vagy az örökbefogadásra vonatkozó közokirat, illetve a bemutatott hiteles másolat hitelességét illetően. (16)Az Egyesült Nemzetek 1989. november 20-i gyermekjogi egyezményének (a továbbiakban: az ENSZ gyermekjogi egyezménye) 2. cikke rögzíti, hogy a részes államok mindennemű megkülönböztetés nélkül kötelesek tiszteletben tartani és biztosítani a gyermekek jogait, valamint kötelesek meghozni minden megfelelő intézkedést annak érdekében, hogy megvédjék a gyermekeket a megkülönböztetés és megtorlás valamennyi formájával szemben, amely szüleik körülményei miatt érhetné őket. Az említett egyezmény 3. cikke értelmében – többek között – a bíróságok és a közigazgatási hatóságok intézkedései során elsősorban a gyermek mindenek felett álló érdekét kell figyelembe venni. (17)Az e rendeletben a „gyermek mindenek felett álló érdekére” történő hivatkozások a gyermek jogairól szóló 1989. november 20-i ENSZ-egyezmény az 1. cikke értelmében vett gyermekekre alkalmazandók, azaz a 18 éven aluli gyermekekre, kivéve, ha az adott gyermekre alkalmazandó jog értelmében az korábban nagykorúvá vált. Ezenkívül a rendeletben foglalt, a gyermek mindenek felett álló érdekére történő hivatkozások értelmezése során az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: a Charta) a 24. cikkét és az ENSZ nemzeti jogban végrehajtott gyermekjogi egyezményének a 3. és a 12. cikkét is szem előtt kell tartani. A rendeletben szereplő, a „gyermek érdekeire” történő utalásokat úgy kell érteni, hogy azok a gyermek mindenek felett álló érdekére, valamint a gyermekek érdekeire utalnak, függetlenül az érintett gyermekek életkorától. (18)Az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló 1950. november 4-i egyezmény (a továbbiakban: az emberi jogok európai egyezménye) 8. cikke rögzíti a magán- és a családi élet tiszteletben tartásához való jogot, az egyezmény 12. kiegészítő jegyzőkönyvének 1. cikke pedig úgy rendelkezik, hogy a törvényben meghatározott jogok gyakorlását mindennemű – többek között a születésen alapuló – megkülönböztetés nélkül kell biztosítani. Az Emberi Jogok Európai Bírósága úgy értelmezte az egyezmény 8. cikkét, hogy az alapján a joghatósága alá tartozó valamennyi állam köteles elismerni a béranyaság útján született gyermek és a leendő biológiai szülő között külföldön létrejött szülő-gyermek jogi kapcsolatot, és köteles a leendő nem biológiai szülő és a gyermek közötti kapcsolat jogilag történő elismerésére szolgáló mechanizmust biztosítani (például a gyermek örökbefogadása útján). (19)A Bíróság megerősítette, hogy az uniós jog alapvető jellegzetességei egymással kölcsönösen összefüggő, magát az Uniót és a tagállamait viszonosan, valamint a tagállamokat egymással összekötő elvek, szabályok és jogviszonyok strukturált hálózatát hozták létre. E jogi struktúra azon az alapvető előfeltevésen alapul, amely szerint minden tagállam osztozik az összes többi tagállammal az Unió alapjául szolgáló, az EUSZ 2. cikkben foglalt közös értékekben, és elismeri, hogy azok osztják ezeket az értékeket vele. Ez az előfeltevés maga után vonja és igazolja a tagállamok közötti kölcsönös bizalom fennállását ezen értékek elismerése tekintetében. (20)Az Európai Unióról szóló szerződés (a továbbiakban: EUSZ) 2. cikk szerint a megkülönböztetés tilalma és az egyenlőség az Unió alapjait képező értékek közé tartozik, amely értékek közösek a tagállamokban. A Charta 21. cikke tiltja a hátrányos – többek között a születésen alapuló – megkülönböztetést. Az EUSZ 3. cikk és a Charta 24. cikke a gyermekek jogainak védelméről rendelkezik, a Charta 7. cikke pedig a magán- és a családi élet tiszteletben tartásához való jogot rögzíti. (21)A nemzetközi egyezmények és az uniós jog rendelkezéseivel összhangban a rendeletnek biztosítania kell, hogy a gyermekek a határokon átnyúló helyzetekben megkülönböztetés nélkül gyakorolhassák a jogaikat, és megőrizhessék a jogállásukat. Ennek érdekében, valamint a Bíróságnak többek között a tagállamok közötti kölcsönös bizalomra vonatkozó ítélkezési gyakorlatát és az Emberi Jogok Európai Bíróságának az ítélkezési gyakorlatát szem előtt tartva e rendeletnek ki kell terjednie a más tagállamban megállapított leszármazás elismerésére, függetlenül attól, hogy a gyermek hogyan fogant, vagy hogyan született, és függetlenül attól, hogy milyen családban él, valamint ideértve a belföldi örökbefogadás eseteit is. Ezért – a rendelet alkalmazandó jogra vonatkozó szabályainak alkalmazására is figyelemmel – e rendeletnek ki kell terjednie az azonos nemű szülőkkel rendelkező gyermekek tekintetében egy másik tagállamban megállapított leszármazás elismerésére. E rendeletnek ki kell terjednie továbbá egy másik tagállamban belföldi örökbefogadással, az adott tagállam belföldi örökbefogadásra vonatkozó szabályainak megfelelően örökbe fogadott gyermek leszármazásának tagállamok általi elismerésére is. (22)A rendelet céljai elérése érdekében szükséges és helyénvaló, hogy a joghatósággal, az alkalmazandó joggal, valamint a leszármazásra vonatkozó bírósági határozatok és közokiratok elismerésével vagy adott esetben elfogadásával kapcsolatos közös szabályok, továbbá az európai leszármazási igazolás létrehozására vonatkozó szabályok rögzítésére kötelező és közvetlenül alkalmazandó uniós jogi aktusban kerüljön sor. (23)E rendelet hatálya alá a „polgári ügyek” tartoznak, amelyek magukban foglalják a leszármazással kapcsolatos, polgári bírósági eljárásokat és az azokból eredő határozatokat, valamint a leszármazásra vonatkozó közokiratokat. A „polgári ügyek” fogalmát önállóan, a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatával összhangban kell értelmezni. Az említett fogalmat önálló fogalomnak kell tekinteni, amelyet egyrészről az említett rendelet céljára és felépítésére, másrészről pedig a nemzeti jogrendszerek összességéből következő általános elvekre hivatkozással kell értelmezni. A „polgári ügyek” fogalmát ezért úgy kell értelmezni, hogy az magában foglal akár olyan intézkedéseket is, amelyek valamely tagállam jogában a közjog hatálya alá tartoznak. (24)E rendelet alkalmazásában a leszármazás, vagy leszármazási kapcsolat, lehet biológiai, vagy genetikai, vagy létrejöhet örökbefogadás útján, vagy jogszabály révén. Szintén e rendelet alkalmazásában, a leszármazás a jogszabály által létrehozott szülő-gyermek kapcsolatot jelenti, és arra a jogállásra vonatkozik, hogy egy adott gyermek egy adott szülő vagy szülők gyermeke. A rendelet mind kiskorúak, mind felnőttek valamely tagállamban megállapított leszármazására alkalmazandó – ideértve az elhunyt és a még meg nem született gyermekeket is –, függetlenül attól, hogy egyedülálló szülő, élettársak, házastársak vagy olyan párkapcsolatban élő pár gyermekéről van-e szó, amely az adott kapcsolatra alkalmazandó jog szerint összehasonlítható joghatásokkal bír (mint például a bejegyzett élettársi kapcsolat). A rendelet a megállapítandó leszármazású gyermek állampolgárságától, valamint a gyermek szüleinek állampolgárságától függetlenül alkalmazandó. Az e rendeletben szereplő „szülő” kifejezés alatt az adott esetnek megfelelően a jog szerinti szülőt, a leendő szülőt, a magát szülőnek valló személyt vagy azt a személyt kell érteni, akiről a gyermek azt állítja, hogy a szülője. (25)Ez a rendelet nem alkalmazandó a leszármazás megállapítására, ha arra határokon átnyúló vonatkozással nem rendelkező belföldi ügyben kerül sor valamelyik tagállamban. A rendelet ezért a leszármazás belföldi ügyekben – például egy adott tagállamban megvalósuló belföldi örökbefogadást követően – történő megállapításával kapcsolatban nem tartalmazhat a joghatóságra vagy az alkalmazandó jogra vonatkozó rendelkezéseket. Azonban a gyermekek jogainak a határokon átnyúló helyzetekben történő, a Charta szerinti megkülönböztetés nélküli védelme érdekében a tagállamok közötti kölcsönös bizalomnak a Bíróság által megerősített elvét szem előtt tartva, a leszármazással kapcsolatos bírósági határozatok és közokiratok elismerésére, illetve adott esetben elfogadására vonatkozóan a rendeletben szereplő rendelkezéseket egy tagállamban belföldi helyzetekben megállapított leszármazás – például belföldi örökbefogadást követően az adott tagállamban megállapított leszármazás – elismerésére is alkalmazni kell. Ennek megfelelően a rendeletnek a megfelelő tanúsítványra és az európai leszármazási igazolásra vonatkozó rendelkezéseit a tagállamokban belföldi helyzetekben – például belföldi örökbefogadást követően – megállapított leszármazás tekintetében is alkalmazni kell. (26)E rendelet alkalmazásában valamely tagállamban megvalósuló belföldi örökbefogadásnak minősül az örökbefogadás, ha a gyermek és az örökbefogadó szülő vagy szülők szokásos tartózkodási helye ugyanabban a tagállamban található, és az örökbefogadás állandó szülő-gyermek kapcsolatot hoz létre. A tagállamok eltérő jogi hagyományainak figyelembevétele érdekében e rendeletnek ki kell terjednie a tagállamokban megvalósuló belföldi örökbefogadás azon eseteire, amelyek a gyermek és a származás szerinti család közötti jogi kapcsolat megszűnését eredményezik (teljes örökbefogadás), valamint azon eseteire is, amelyek nem vezetnek a gyermek és a származás szerinti család közötti jogi kapcsolat megszűnéséhez (egyszerű örökbefogadás). (27)A nemzetközi örökbefogadásra – melynek esetében a gyermek és az örökbefogadó szülő vagy szülők szokásos tartózkodási helye különböző államokban található – a gyermekeknek a nemzetközi örökbefogadások terén való védelméről és az ilyen ügyekben történő együttműködésről szóló 1993. évi hágai egyezmény irányadó, amelynek valamennyi tagállam részes fele. Ez a rendelet nem alkalmazandó a nemzetközi örökbefogadásra, függetlenül attól, hogy arra két tagállam vagy egy tagállam és egy harmadik állam részvételével kerül-e sor, és függetlenül attól, hogy az adott nemzetközi örökbefogadás a hágai egyezmény hatálya alá tartozik-e. (28)Bár a leszármazás e rendelettel összhangban történő megállapítása és elismerése a polgári jog egyéb területei szempontjából is releváns, a rendelet hatályát a leszármazással kapcsolatos joghatóságra és alkalmazandó jogra, valamint a határozatok elismerésére és a közokiratok elfogadására kell korlátozni. Az egyértelműség érdekében kifejezetten ki kell zárni a rendelet hatálya alól a polgári jog egyéb olyan területeit, amelyek a leszármazással kapcsolatosnak tekinthetők. (29)Ennek megfelelően a joghatóságra, az alkalmazandó jogra, a határozatok elismerésére és a közokiratok elfogadására vonatkozó, e rendeletben meghatározott szabályok nem alkalmazandók a 4/2009/EK tanácsi rendelet által szabályozott tartási jogokra; a 650/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet által szabályozott öröklési jogokra; és a szülői felelősséggel kapcsolatos ügyekre, amelyekre az (EU) 2019/1111 tanácsi rendelet az irányadó. Azonban mivel a szülői felelősséggel, a tartással vagy az örökléssel kapcsolatos, gyermekekre vonatkozó ügyek megoldása előtt előkérdésként rendezni kell a leszármazás kérdését, ez a rendelet várhatóan elő fogja segíteni a fent említett családjogi és öröklési jogi uniós eszközök alkalmazását. (30)Ez a rendelet nem alkalmazandó olyan előkérdésekre, mint például a házasság vagy az adott kapcsolatra alkalmazandó jog szerint a házassághoz hasonló joghatásokkal bíró kapcsolat létezése, érvényessége vagy elismerése; ezekre a kérdésekre továbbra is a tagállamok nemzeti joga – többek között azok nemzetközi magánjogi szabályai – és adott esetben a Bíróság szabad mozgásra vonatkozó ítélkezési gyakorlata irányadó. (31)A rendelet hatálya nem terjed ki a leszármazás nyilvántartásba vételére vonatkozó követelményekre. Ezért a nyilvántartás helye szerinti tagállam jogának kell meghatároznia, hogy milyen jogszabályi feltételekkel és hogyan kell elvégezni a bejegyzést, valamint hogy mely hatóságok felelnek annak ellenőrzéséért, hogy minden követelmény teljesült-e, és hogy a benyújtott vagy összeállított dokumentáció megfelelő-e, illetve hogy tartalmazza-e a szükséges információkat. Az okiratok párhuzamos kibocsátásának elkerülése érdekében a nemzeti nyilvántartó hatóságoknak el kell fogadniuk a többi tagállam illetékes hatóságai által kiállított azon okiratokat, amelyek forgalmáról ez a rendelet rendelkezik. Különösen, a jelen rendelet alapján kibocsátott európai leszármazási igazolás a leszármazás tagállami nyilvántartásokba történő bejegyzése céljából érvényes okiratnak tekintendő. Mivel az európai leszármazási igazolás kibocsátására irányuló eljárásnak, valamint az igazolás tartalmának és hatásainak az e rendeletben meghatározottak szerint valamennyi tagállamban egységesnek kell lennie, és mivel az európai leszármazási igazolást a rendelet joghatóságra és alkalmazandó jogra vonatkozó szabályaival összhangban kell kiállítani, a nyilvántartásba vételt végző hatóságok nem írhatják elő az európai leszármazási igazolás leszármazásra vonatkozó nemzeti dokumentumba történő átültetését. Ez nem zárja ki annak lehetőségét, hogy a nyilvántartásba vételt végző hatóságok ellenőrizzék az európai leszármazási igazolás hitelességének a megállapításához szükséges feltételeket, illetve hogy a nyilvántartásba vételt kérelmező személytől a nyilvántartás helye szerinti tagállam jogszabályai által előírt további információkat kérjenek, ha az európai leszármazási igazolás nem tartalmazza a szóban forgó információkat. Az illetékes hatóság tájékoztathatja a nyilvántartásba vételt kérelmező személyt arról, hogy hogyan nyújthatók be a hiányzó információk. A leszármazás nyilvántartásba vételének joghatásait (a nemzeti jogtól függően például azt, hogy a nyilvántartásba vétel a leszármazást megállapítja-e, vagy csupán igazolja a már megállapított leszármazást) szintén ki kell zárni a rendelet hatálya alól, mivel azokat a nyilvántartás helye szerinti tagállam joga határozza meg. (32)Ez a rendelet nem terjed ki a leszármazásra vonatkozó, harmadik államban hozott bírósági határozatok elismerésére, valamint a leszármazásra vonatkozó, harmadik államban kiállított vagy nyilvántartásba vett közokiratok elismerésére, illetve adott esetben elfogadására. E dokumentumok elismerése, illetve elfogadása továbbra is az egyes tagállamok nemzeti jogának a hatálya alá tartozik. (33)A leszármazás megállapítása a gyermek és az egyes szülők közötti jogviszony jogi meghatározását jelenti, amelybe az az eset is beleértendő, amikor a leszármazás megállapítására a korábban már megállapított leszármazás megtámadását követően kerül sor. Ez a rendelet adott esetben a leszármazás megszűnésére vagy megszüntetésére is alkalmazandó. (34)A nemzeti jogszabályok közötti eltérések ellenére a leszármazást általában a törvény erejénél fogva vagy az illetékes hatóság aktusával állapítják meg. A leszármazás törvény erejénél fogva történő megállapítására példa a gyermeknek életet adó személy leszármazásának a megállapítása, valamint az e személy házastársának vagy bejegyzett élettárstól való leszármazás tekintetében fennálló törvényi vélelem. Az illetékes hatóság aktusa állapítja meg a leszármazást például akkor, ha a leszármazás megállapítására bírósági határozat (például örökbefogadás esetén, illetve olyan eljárás esetén, amelyben a szülőséget vitatják, vagy olyan eljárásban, amelyben a leszármazásra hivatkoznak, például a gyermek feletti felügyelet tényleges gyakorlásának bizonyítása révén), közjegyzői okirat (például örökbefogadás esetén vagy abban az esetben, ha a gyermek még nem született meg), közigazgatási határozat (például az apaság elismerését követően) vagy anyakönyvezés útján kerül sor. A leszármazást általában az anyakönyvi, a személyi vagy a népesség-nyilvántartásba jegyzik be. A leszármazás az azt megállapító dokumentummal (például a leszármazást megállapító bírósági határozattal, közjegyzői okirattal vagy közigazgatási határozattal) igazolható. A leszármazást azonban leggyakrabban a leszármazás nyilvántartásba történő bejegyzésével, a megfelelő nyilvántartásból származó kivonattal vagy a releváns nyilvántartásban rögzített adatokat tartalmazó tanúsítvánnyal (például születési anyakönyvi kivonattal vagy a leszármazásról szóló anyakönyvi kivonattal) igazolják.

(35)Az Unió számára alapvető fontosságú az uniós igazságszolgáltatási térség zökkenőmentes és megfelelő működése, melynek során tiszteletben kell tartani a tagállamok különböző jogrendszereit és hagyományait. E tekintetben tovább kell erősíteni a tagállamok igazságszolgáltatási rendszerei közötti kölcsönös bizalmat. (36)A leszármazásra vonatkozó bírósági határozatok és közokiratok elismerésének a lehetővé tétele érdekében a rendeletnek egységes joghatósági szabályokat kell megállapítania a leszármazás határokon átnyúló vonatkozású esetekben történő megállapítása tekintetében. A rendeletnek ezenkívül azt is világosan rögzítenie kell, hogy a 18 éven aluli gyermekek jogosultak arra, hogy az őket érintő eljárásokban kinyilváníthassák a véleményüket. (37)A rendelet nem érinti azt a kérdést, hogy az egyes tagállamokon belül mely hatóságok járhatnak el a leszármazással kapcsolatos ügyekben (például a bíróságok, a közigazgatási hatóságok, a közjegyzők, az anyakönyvvezetők vagy egyéb hatóságok). (38)A rendeletnek tiszteletben kell tartania a leszármazással kapcsolatos ügyek rendezésére alkalmazott különböző tagállami rendszereket. A közokiratokkal kapcsolatban a tagállamok gyakran felhatalmazzák a hatóságokat – például a közjegyzőket, a közigazgatási szerveket vagy az anyakönyvvezetőket – arra, hogy a leszármazás megállapításáról olyan közokiratokat állítsanak ki, amelyek a kibocsátás vagy a bejegyzés szerinti tagállamban kötelező joghatással bírnak minősülnek (a továbbiakban: kötelező joghatással bíró közokiratok), illetve arra, hogy olyan közokiratokat állítsanak ki, amelyek a kibocsátás vagy a bejegyzés szerinti tagállamban nem minősülnek kötelező erejűnek, azonban ott bizonyító erővel rendelkeznek (a továbbiakban: nem kötelező erejű közokiratok). Az e rendeletben szereplő „felhatalmazás” kifejezést a „közokirat” fogalmának az uniós jogi aktusokban horizontálisan használt meghatározásával összhangban, valamint e rendelet célkitűzéseire figyelemmel önállóan kell értelmezni. (39)A gyermekek érdekeinek védelme céljából a joghatóságot a fizikai közelség alapján kell meghatározni. Ennek megfelelően lehetőleg annak a tagállamnak kell joghatósággal rendelkeznie az adott ügyben, amelynek területén a gyermek szokásos tartózkodási helye található. Annak érdekében azonban, hogy a gyermek egy adott tagállamban egyszerűbben hozzáférhessen az igazságszolgáltatáshoz, emellett vagylagos joghatóságot kell biztosítani a gyermek állampolgársága, az alperes szokásos tartózkodási helye (alperes lehet például az a személy, akinek a leszármazására a gyermek hivatkozik), az egyik szülő szokásos tartózkodási helye vagy állampolgársága, valamint a gyermek születési helye szerinti tagállamnak. (40)A Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően a gyermek szokásos tartózkodási helyét az adott ügy körülményei alapján kell megállapítani. A gyermek valamely tagállam területén való fizikai jelenlétén kívül egyéb tényezőket is meg kell határozni, amelyek alkalmasak annak igazolására, hogy a gyermek jelenléte nem átmeneti vagy időszakos jellegű, hanem azt tükrözi, hogy a gyermek az adott tagállamban bizonyos mértékig beilleszkedett egy társadalmi és családi környezetbe, amely ténylegesen az életének a középpontját jelenti. E tényezők közé tartozik például a gyermek érintett tagállam területén való tartózkodásának időtartama, rendszeressége, körülményei és okai, valamint a gyermek állampolgársága; a vonatkozó tényezők az érintett gyermek életkorától függően változnak. Az is idetartozik, hogy a gyermek hová és milyen feltételekkel jár iskolába, valamint hogy milyen családi és közösségi kapcsolatokkal rendelkezik a tagállamban. Szintén figyelembe vehető, ha szülők egy adott tagállamban kívánnak letelepedni a gyermekkel, amennyiben ez a szándék konkrét lépésekben is megnyilvánul, például az érintett tagállamban történő ingatlanvásárlásban vagy -bérletben. Ezzel szemben nem releváns, ha a gyermeknek életet adó személy rendelkezik a megkeresett bíróság tagállamának állampolgárságával, vagy korábban ebben a tagállamban tartózkodott, az pedig nem elegendő, ha a gyermek az adott tagállamban született, és rendelkezik e tagállam állampolgárságával. (41)Ha a rendelet a joghatóság vagy az alkalmazandó jog tekintetében az állampolgárságra kapcsolóelvként hivatkozik, a több állampolgársággal rendelkező gyermekek és szülők megítélésének kérdése olyan előkérdés, amely nem tartozik e rendelet hatálya alá, és arra a nemzeti jog az irányadó – adott esetben a megfelelő nemzetközi egyezményeket is beleértve –, azonban az előkérdés mérlegelése során teljes mértékben figyelembe kell venni az Unió általános elveit. E rendelet alkalmazásában a több állampolgársággal rendelkező gyermek, illetve szülő bármelyik tagállam bíróságát vagy jogát választhatja, amelynek állampolgárságával a bíróság megkeresésekor vagy a leszármazás megállapításakor rendelkezik. (42)Ha a joghatóság az általános vagylagos joghatósági okok alapján nem határozható meg, annak a tagállamnak a bíróságai rendelkeznek joghatósággal, amelynek területén a gyermek tartózkodik. Ennek a jelenlétre vonatkozó szabálynak lehetővé kell tennie különösen a tagállamok bíróságai számára, hogy joghatóságot gyakoroljanak a harmadik országbeli állampolgárságú gyermekek tekintetében, beleértve a nemzetközi védelmet kérelmezőket vagy nemzetközi védelemben részesülőket, például a menekült gyermekeket és a szokásos tartózkodási helyük szerinti államban bekövetkező zavargások miatt lakóhelyüket elhagyni kényszerült gyermekeket is. (43)Ha a rendelet alapján egyetlen tagállam bírósága sem rendelkezik joghatósággal, a joghatóságot minden tagállamban az adott tagállam jogszabályai alapján kell meghatározni, beleértve a tagállamban hatályos nemzetközi jogi eszközöket is. (44)Az igazságszolgáltatás megtagadásával kapcsolatos helyzetek orvoslása érdekében a rendeletnek rendelkeznie kell a forum necessitatis elvének az alkalmazásáról is, amely alapján valamely tagállam bírósága kivételes esetben határozatot hozhat a leszármazást érintő, valamely harmadik államhoz szorosan kapcsolódó ügyben. Ilyen kivételes eset állhat fenn például akkor, ha az érintett harmadik államban polgárháború miatt nincs lehetőség az eljárás lefolytatására, vagy ha a gyermektől vagy valamely más érdekelt féltől nem várható el észszerűen, hogy az említett államban eljárást kezdeményezzen, illetve eljárásban vegyen részt. A forum necessitatis elvén alapuló joghatóság azonban kizárólag abban az esetben gyakorolható, ha az ügy kellő mértékben kapcsolódik a megkeresett bíróság tagállamához. (45)A pergazdaságosság és az eljárási hatékonyság biztosítása érdekében ha az e rendelet alapján joghatósággal nem rendelkező tagállam valamely bírósága előtt zajló eljárás eredménye a rendelet hatálya alá tartozó előkérdés eldöntésétől függ, a rendelet nem képezi akadályát annak, hogy a szóban forgó tagállam bíróságai elbírálják az adott kérdést. Ezért ha az eljárás tárgya például egy olyan öröklési jogvita, amelyben az eljárás céljából meg kell állapítani az elhunyt és a gyermek közötti szülő-gyermek kapcsolatot, az öröklési jogvita tekintetében joghatósággal rendelkező tagállam számára lehetővé kell tenni, hogy a folyamatban lévő ügyre vonatkozóan eldöntse ezt a kérdést, függetlenül attól, hogy e rendelet alapján joghatósággal rendelkezik-e a leszármazással kapcsolatos ügyekben. Ezt a döntést az e rendelet alapján kijelölt alkalmazandó joggal összhangban kell meghozni, és az csak abban az eljárásban válthat ki joghatást, amelyre vonatkozóan meghozták. (46)Az igazságszolgáltatás harmonikus működése érdekében el kell kerülni, hogy a különböző tagállamokban egymással összeegyeztethetetlen bírósági határozatok szülessenek. E célból ennek a rendeletnek a polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés területén meglévő egyéb uniós eszközökhöz hasonló általános eljárási szabályokat kell előírnia. (47)Az egyik ilyen eljárási szabály a perfüggőség szabálya, amely abban az esetben játszik szerepet, ha ugyanazt a leszármazással kapcsolatos ügyet különböző tagállamok különböző bíróságai előtt indítják meg. Az említett szabály határozza meg, hogy melyik bíróság folytathatja le a leszármazásra vonatkozó eljárást. (48)A rendeletnek meg kell határoznia, hogy a bíróságok mikor tekintendők megkeresettnek. Tekintettel a tagállamokban alkalmazott két különböző rendszerre, amelyek szerint az eljárást megindító iratot először vagy az alperes részére kell kézbesíteni, vagy a bírósághoz kell benyújtani, a bíróság megkeresése szempontjából elegendő, ha sor került a nemzeti jog szerinti első lépés megtételére, feltéve hogy a kérelmező a későbbiekben nem mulasztja el azokat az lépéseket, amelyeket a nemzeti jog szerint a második lépés megvalósulása érdekében meg kell tennie. (49)A leszármazás megállapítására vonatkozó e rendelet szerinti eljárások során követendő alapelv szerint azon 18 éven aluli gyermek számára, akire az adott eljárás vonatkozik, és aki képes önálló véleményt formálni, a Bíróság ítélkezési gyakorlatával összhangban valódi és tényleges lehetőséget kell biztosítani arra, hogy kinyilvánítsa a véleményét, és a gyermek mindenek felett álló érdekének vizsgálatakor e véleményt kellően figyelembe kell venni. A rendelet szerint azonban a tagállamok nemzeti joga és eljárásrendje határozza meg, hogy ki és hogyan hallgathatja meg a gyermeket. Emellett bár a gyermek jogosult a meghallgatásra, az ezzel kapcsolatos kötelezettség nem lehet abszolút, hanem a gyermek mindenek felett álló érdekét figyelembe véve kell dönteni róla. (50)A rendeletnek biztosítania kell a jogbiztonságot és a kiszámíthatóságot azáltal, hogy közös szabályokat állapít meg a leszármazás határokon átnyúló helyzetekben történő megállapítására alkalmazandó jogra vonatkozóan. Ezeknek a közös szabályoknak az is célja továbbá, hogy megelőzzék, hogy egymásnak ellentmondó határozatok szülessenek attól függően, hogy melyik tagállam bíróságai vagy egyéb illetékes hatóságai állapítják meg a leszármazást, valamint hogy elősegítsék azoknak a közokiratoknak az elfogadását, amelyek az eredeti tagállamban nem rendelkeznek kötelező joghatással, azonban bizony