[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 29.11.2006

COM(2006) 725 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének második időszakával összefüggésben az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeinek kiosztására vonatkozó nemzeti kiosztási tervek értékeléséről kísérődokumentum a Németország, Görögország, Írország, Lettország, Litvánia, Luxemburg, Málta, Szlovákia, Svédország és az Egyesült Királyság nemzeti kiosztási tervéről a 2003/87/EK irányelvvel összhangban 2006. november 29-én elfogadott bizottsági határozatokhoz

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének második időszakával összefüggésben az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységeinek kiosztására vonatkozó nemzeti kiosztási tervek értékeléséről kísérődokumentum a Németország, Görögország, Írország, Lettország, Litvánia, Luxemburg, Málta, Szlovákia, Svédország és az Egyesült Királyság nemzeti kiosztási tervéről a 2003/87/EK irányelvvel összhangban 2006. november 29-én elfogadott bizottsági határozatokhoz

1. BEVEZETÉS

Az éghajlatváltozás elleni küzdelem az Európai Unió egyik alapvető célkitűzése. A 2003/87/EK irányelvvel létrehozott európai uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer fontos eszköze annak, hogy az Európai Unió a 2008 és 2012 közötti időszakban költséghatékony módon teljesítse a Kiotói Jegyzőkönyvben kitűzött célokat. A rendszer közép-, illetve hosszú távon is központi szerepet fog betölteni az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának jelentősebb csökkentését célzó közösségi erőfeszítésekben.

A rendszer 2005-től 2007-ig tartó első szakasza máris értékes tanulságokat szolgáltatott. Ezek a tanulságok kiindulásként szolgálhatnak a felülvizsgálati folyamathoz,[1] amely a működés és az alkalmazási kör vizsgálata révén a rendszer megerősítésére törekszik különösen azáltal, hogy a 2008-tól 2012-ig tartó második kereskedelmi időszak utánra vonatkozóan más ágazatokra és gázokra is kiterjeszti azt. Ugyanakkor különösen fontos tanulsággal szolgált a 2005. évre vonatkozó, független hitelesítők által ellenőrzött kibocsátásjelentések első csomagja: a 2005. évi összesített kibocsátás (kevéssel több mint 2 milliárd tonna) ugyanis jelentősen alatta maradt az első időszakra éves átlagban kiosztott csaknem 2,2 milliárd tonnának.[2]

Az első időszak már a kezdetektől tanulási időszakként szerepelt a tervekben. Az Európai Környezetvédelmi Ügynökség legutóbbi jelentése[3] ugyanakkor rámutat, hogy a Kiotói Jegyzőkönyvben tett európai kötelezettségvállalások teljesítése érdekében több tagállamban mihamarabb további erőfeszítéseket kell tenni. Ha a tagállamok több kibocsátási egységet adnak ki, mint amennyinek megfelelő üvegházhatást okozó gázt a rendszer hatálya alá tartozó létesítmények 2008-tól 2012-ig valószínűsíthetően ki fognak bocsátani, akkor komoly veszélybe kerül a kiotói kötelezettségvállalások teljesítése, és az európai uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer csak alig vagy egyáltalán nem fogja előmozdítani a környezetvédelem ügyét. Ez visszavetné a meglévő és az új tiszta technológiák fejlesztését és bevezetését, és komolyan hátráltatná egy dinamikus és likvid globális piac kialakulását.

Ezért a Bizottság a második időszakra vonatkozó tervek értékelése során arra törekszik, hogy a tagállamok az irányelv követelményeit helyesen és következetesen alkalmazzák, és a rendszerben a kibocsátási egységek kínálata a kívánatos mértékben szűkös legyen, ezáltal garantálva a környezetterhelés mérséklődését és a kialakulófélben lévő szén-dioxid-piac megerősödését. Az európai uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer így mind környezeti, mind gazdasági szempontból valóra válthatja a benne rejlő lehetőségeket.

A közlemény ismerteti a Bizottság által a második időszakra vonatkozó tervek értékelése során alkalmazott elveket. A közleménnyel együtt tesszük közzé azt a tíz határozatot, amely tíz tagállam tervét bírálja el.

2. A nemzeti KIOSZTÁSI TERVEK ÉRTÉKELÉSE

A tagállamok kötelesek megküldeni a Bizottságnak az egyes kereskedelmi időszakokra vonatkozó nemzeti kiosztási tervüket. Az irányelv előírja, hogy a Bizottság a terveket az irányelv III. mellékletében[4] és 10. cikkében meghatározott követelmények szerint egységesen köteles értékelni. A Bizottság a teljes terv benyújtásától számított három hónapon belül tagállamonként külön-külön határozatot fogad el.[5]

2006. november 29-ig tizenkilenc tagállam nyújtotta be nemzeti kiosztási tervét a Bizottságnak. Ebből összesen tíz kiosztási terv volt olyan készültségi fokon, amely lehetővé tette, hogy a Bizottság eldönthesse, megfelelnek-e az irányelvnek. Ezek a tervek az első kereskedelmi időszakban kiosztott kibocsátási egységek teljes mennyiségének körülbelül a felét képviselik. 2006. október 12-én a Bizottság valamennyi hiányzó terv vonatkozásában jogsértési eljárást indított. A Bizottság a továbbiakban is jogi nyomást fog gyakorolni annak érdekében, hogy az érintett tagállamok a hiányzó terveket mihamarabb benyújtsák.

A Bizottság külön hangsúlyt helyezett a második időszak terveinek következetes, méltányos és átlátható módon történő értékelésére. Ezzel összefüggésben a Bizottság több kérdést azonosított, amelyeket a III. melléklet követelményeinek való megfelelés vonatkozásában részletes vizsgálatnak vetett alá. Ezek a következő fő témakörökbe sorolhatók:

- az összkvóta meghatározása az egyes tagállamok Kiotói Jegyzőkönyv szerinti kötelezettségvállalásával, a kibocsátások alakulásával és a csökkentési potenciállal összhangban,

- utólagos kiigazítások,

- összhang a kiegészítő kötelezettségekkel (az együttes végrehajtás, illetve a tiszta fejlesztési mechanizmus projektjeiből származó jóváírás korlátja),

- az egyes tervekkel összefüggő olyan egyéb kérdések, amelyek a verseny és a belső piac indokolatlan torzulásának elkerülése érdekében vizsgálatot igényelnek.

Ezeket a kérdéseket az alábbiakban részletesebben is ismertetjük. A leírt megfontolások a bizottsági határozatokban megtestesülő értékelés közös elemeit tükrözik, és a határozatok részletesebb indokolásának is tekinthetők.

Az 1. táblázat összefoglalja a Bizottság értékelését, és megjelöli, melyik tagállam melyik követelménynek nem tett eleget.

2.1. Az összkvóta összhangja a kiotói kötelezettségvállalásokkal, a kibocsátások alakulásával és a csökkentési potenciállal

A kibocsátási egységek összmennyiségét ( összkvóta) a 2003/87/EK irányelv III. mellékletében található 1., 2. és 3. követelménynek megfelelően: a kiotói kötelezettségvállalás, a kibocsátások alakulása, illetőleg a csökkentési potenciál szempontjából kell értékelni. Egyidejűleg kerülni kell a verseny és a belső piac indokolatlan torzulását. A III. melléklet általános elvként azt határozza meg a Bizottság feladatául, hogy gondoskodjon minden követelmény szigorú betartásáról.[6]

A Bizottság értékelése a rendelkezésre álló legjobb információkon alapul. A kibocsátásadatok jó minőségűek, független hitelesítők ellenőrizték őket. A Bizottság által a várt gazdasági növekedés és a szén-dioxid-intenzitás javulása tekintetében figyelembe vett adatok ugyancsak kellő megbízhatóságúak. Ez utóbbi két olyan kulcsfontosságú tényező, amely szükséges az EU kiotói kötelezettségvállalásainak a 2008 és 2012 közötti időszakban történő teljesítéséhez. A Bizottság hitelesített és kellően megalapozott értékekkel figyelembe vette továbbá azokat a többletkibocsátásokat is, amelyeket az adott tagállam a második időszakra vonatkozó tervben von be a rendszerbe oly módon, hogy olyan ágazatok tüzelőberendezéseit is figyelembe veszi, amelyek az első időszakra vonatkozó tervben nem szerepeltek. A Bizottság értékeli különösen, hogy ezek a többletkibocsátások mennyire tekinthetők független hitelesítő által ellenőrzöttnek.

A rendszer első évére vonatkozó hitelesített kibocsátásadatok tekintetében a Bizottság megvizsgálta, hogy az első év az értékelés szempontjából reprezentatívnak és jó viszonyítási pontnak tekinthető-e. Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátására vonatkozó 2005. évi adatok korábbi évekkel való összehasonlításához sajnos nem áll rendelkezésre minden adat, az Eurostat[7] ugyanakkor arról számolt be, hogy a 25 tagú EU-ban az energiafogyasztás 2004 és 2005 között lényegében nem változott (1 637,6 millió tonna kőolaj-egyenérték 2004-ben, 1 627,2 millió tonna kőolaj-egyenérték 2005-ben). A 2005-öt, tehát az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer bevezetését megelőző időszakra nem állnak rendelkezésre módszeresen összehasonlítható adatok a rendszerben részt vevő létesítményekről, mert akkortájt az adatokat az irányelv alapján független hitelesítők nem ellenőrizték.

A Bizottság úgy ítéli meg, hogy évenként több tényező (például az időjárás) is befolyásolja a rendszerbe tartozó létesítményekből származó kibocsátásokat, ezek azonban általában az éves összkibocsátás szempontjából kiegyenlítik egymás hatását. A Bizottság az adott esetnek megfelelően azt is megvizsgálja, hogy a 2005 előtti kibocsátásokra és energiafelhasználásra vonatkozóan vannak-e további adatok, és ha igen, milyen minőségűek. A Bizottság úgy látja, semmi jel nem utal arra, hogy 2005-ben a kivételes körülmények egyértelműen egy irányba mutattak volna. Ezért úgy véljük, hogy a 2005. évi hitelesített kibocsátásadatok főszabályként reprezentatívnak tekinthetők. Kivételes körülmények esetén azonban a Bizottság részletesebben is megvizsgálja, hogy milyen mértékben indokolt a 2005-re vonatkozó, független hitelesítők által ellenőrzött kibocsátásadatokat alkalmas korrekciós tényezővel kiigazítani.

Annak megítélése során, hogy a kibocsátások alakulására vonatkozó 2. követelmény és a csökkentési potenciálra vonatkozó 3. követelmény teljesül-e, a 2005 és 2010 közötti időszak tekintetében a Bizottság figyelembe vette a várható gazdasági növekedést és a szén-dioxid-intenzitás alakulását.[8] Az egyes tervek következetes értékelése érdekében a Bizottság a gazdasági növekedés[9] és a szén-dioxid-intenzitás alakulását egyetlen koherens módszertan és az „Európai energetikai és közlekedési tendenciák 2030-ig – 2005. évi átdolgozott kiadás” című dokumentumban[10] bemutatott feltevések alapján veszi figyelembe.

Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentési potenciáljára vonatkozó 3. követelmény szempontjából fontos tekintetbe venni, hogy a rendszer 2005-ben olyan kibocsátásiegység-árat vezetett be, amely kedvezően befolyásolja a szén-dioxid-intenzitás alakulását.

Az EU és a tagállamok által az éghajlatváltozás elleni küzdelemben felvállalt szilárd elkötelezettség egyértelmű és tartós jelzést ad a rendszer hatálya alá tartozó létesítmények felé a tekintetben, hogy az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának gazdasági ára van, ami a jövőben egyre fontosabbá válhat. Ez felerősíti a kibocsátáscsökkentés irányába mutató hosszú távú gazdasági ösztönzők hatását. Következésképpen a szén-dioxid-intenzitás idővel legalább a „kevéssé korlátozott szén-dioxid-kibocsátás CET nélkül” esethez[11] tartozó ütemben fog javulni.

A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a szén-dioxid-intenzitás terén feltételezett ilyen mértékű javulás nem tükrözi megfelelően a legvalószínűbb jövőbeli tendenciákat, mert nem vesz figyelembe minden lényeges tényezőt. A uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer által nyújtott gazdasági ösztönzőkön túl az üzemeltetők a tüzelőanyag- és a villamosenergia-költségek csökkentése érdekében valószínűleg egyre növekvő mértékben fognak energiahatékony műszaki megoldásokba beruházni. A tagállami szakpolitikák és intézkedések, illetőleg a közvélemény ugyancsak egyre erőteljesebben fogja arra sarkallni a kérdéses üzemeltetőket, hogy felgyorsítsák az energiatakarékos termelési módszerekre irányuló innovációt, és ezzel valós lépéseket tegyenek az éghajlatváltozás mérséklésére. Uniós szinten az energiahatékonysági cselekvési terv[12] és az energiaimporttól való függés csökkentésére tett közös fellépés tovább fogja ösztönözni az energiahatékonyság javítását célzó erőfeszítéseket, ami általában véve a szén-dioxid-intenzitás mérséklődését is eredményezi. Ezért a valóság megfelelő visszaadása érdekében a Bizottság a 3. követelmény tekintetében az értékelés során a „kevéssé korlátozott szén-dioxid-kibocsátás” esethez képest éves szinten 0,5%-kal nagyobb javulási ütemet feltételezett a szén-dioxid-intenzitásban, ami a 2005 és 2010 közötti ötéves időszakban összesen 2,5%-nak felel meg.

A gyakorlatban a Bizottság a terveket a 2. és 3. követelmény kielégítése szempontjából a következő összefüggés alapján vizsgálja:

Átlagosan legfeljebb kiosztható éves összkvóta = (CIVE * GTD * CITD) + ADD,

ahol: CIVE = a független hitelesítő által ellenőrzött 2005. évi kibocsátás korrigált értéke,

GTD = a gazdasági növekedés üteme 2005 és 2010 között,

CITD = a szén-dioxid-intenzitás változási üteme 2005 és 2010 között,

ADD = a rendszerbe újonnan bevont tüzelőberendezések többletkibocsátása;[13]

CIVE = IVE + AWIVE + EOPT,

ahol: IVE = a független hitelesítő által ellenőrzött 2005. évi kibocsátás,

AWIVE = a független hitelesítő által ellenőrzött kibocsátásjelentéssel nem rendelkező létesítményeknek éves szinten átlagosan kiosztott kibocsátási egységek mennyisége,

EOPT = a kimaradt létesítmények 2005. évi kibocsátása.[14]

Az 1. követelmény, azaz a kiotói kötelezettségvállalással való összhang szempontjából az értékelés során a Bizottság a következő szempontokat vette figyelembe:

- milyen eredményeket sikerült elérni a kiotói kötelezettségvállalások teljesítésében, és ha van, mekkora a lemaradás;

- milyen mértékben támaszkodik a terv a kiotói egységek állami felvásárlására, és milyen stádiumban van az ezt célzó intézkedések előkészítése és végrehajtása;

- milyen mértékben támaszkodik a terv a kereskedelemben részt nem vevő ágazatokra, és milyen stádiumban van az ezekre irányuló intézkedések előkészítése és végrehajtása;

- mennyire megalapozott előrejelzéseket tartalmaz a nemzeti kiosztási terv a közlekedésre[15] vonatkozóan.

A kiotói vállalások teljesítése és a lemaradás

A kiotói célkitűzések elérése irányában tett előrelépésről szóló jelentésből kiindulva a kiotói kötelezettségvállalások teljesítésére vonatkozó 1. követelmény értékelésének a tagállamok eredményein kell alapulnia, illetve azon, hogy a 2004. évi összes kibocsátáshoz képest mekkora lemaradást kell még a 2008-tól 2012-ig terjedő időszakban ledolgozni. A nemzeti kiosztási tervekre vonatkozó második útmutatóval[16] összhangban a Bizottság úgy ítéli meg, hogy a lemaradásban lévő tagállamoknak a második időszakra vonatkozó kiosztási terv révén legalább a lemaradás egy bizonyos hányadát (akkora részét, amekkorát az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásában a kibocsátáskereskedelmi rendszer hatálya alá tartozó létesítmények képviselnek) be kell hozniuk.

A kiotói egységek tervezett állami felvásárlása

A két útmutatóval[17] összhangban, a második útmutató 5. mellékletében felsorolt információk alapján a Bizottságnak azt kell értékelnie, hogy a kiotói egységek tervezett állami felvásárlása kellően megalapozott-e.

A Bizottság megítélése szerint a kiotói egységek tervezett állami felvásárlása akkor kellően megalapozott, ha a tagállam rendelkezik a szükséges operatív programmal, már írt alá szerződéseket vagy tett közzé ajánlattételi felhívásokat a szén-dioxid-kibocsátási egységek felvásárlása céljából, és költségvetésében a felvásárlás céljára elkülönítette a megfelelő összegű előirányzatot.

Ha a tagállam tényleges kibocsátása és a kiotói célkitűzésnek megfelelő kibocsátás között különbség van, és az állami felvásárlás nem megalapozott vagy elégtelenül megalapozott, akkor sérül az 1. követelmény, és ennek megfelelően a kiosztani tervezett teljes mennyiséget arányosan csökkenteni kell. A szükséges csökkentés meghatározása szempontjából azt kell figyelembe venni, hogy az irányelv hatálya alá nem tartozó forrásokból származó kibocsátáshoz képest mekkora részarányt képvisel a rendszer hatálya alá tartozó kibocsátás.

A gyakorlatban a Bizottság a szükséges csökkentést a következő összefüggésből határozza meg:

Szükséges éves átlagos csökkentés = (UNSUB GP) * TSS,

ahol: UNSUB GP = a nem kellően megalapozott módon állami felvásárlásra előirányzott kiotói egységek éves átlagos mennyisége,

TSS = a kereskedelemben részt vevő ágazatok részaránya;

TSS = CIVE / GHG,

ahol: GHG = az üvegházhatást okozó gázok összkibocsátása 2004-ben[18]

Más politikák és intézkedések figyelembevétele és megalapozottsága

A második útmutatóval összhangban a Bizottság értékeli azt is, hogy a terv milyen mértékben támaszkodik más politikákra és intézkedésekre. Ha nagyban, akkor a Bizottság a második útmutató 6. mellékletében felsorolt információk alapján részletesebben is megvizsgálja, hogy a kérdéses politikák és intézkedések tervezett végrehajtása kellően megalapozott-e.

A Bizottság megítélése szerint egy politika, illetőleg intézkedés különösen akkor kellően megalapozott, ha a tervezett csökkentési potenciálról kimutatható, hogy a 2008 és 2012 közötti időszak során reális és megvalósítható, ha kellőképpen biztosított, hogy a politika, illetőleg intézkedés a nemzeti kiosztási tervre vonatkozó bizottsági határozat elfogadása után végrehajtásra kerül, továbbá ha kimutatható, hogy az intézkedésnek nincs olyan jelentős átfedő hatása, amely az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer hatálya alá tartozó létesítményekből származó kibocsátás csökkenését eredményezi.

Ha a tagállam tényleges kibocsátása és a kiotói célkitűzésnek megfelelő kibocsátás között különbség van, és a más politika vagy intézkedés nem megalapozott vagy elégtelenül megalapozott, akkor sérül az 1. követelmény, és ennek megfelelően a kiosztani tervezett teljes mennyiséget arányosan csökkenteni kell. A szükséges csökkentés meghatározása szempontjából azt kell figyelembe venni, hogy az irányelv hatálya alá nem tartozó forrásokból származó kibocsátáshoz képest mekkora részarányt képvisel a rendszer hatálya alá tartozó kibocsátás.

A gyakorlatban a Bizottság a szükséges csökkentést a következő összefüggésből határozza meg:

Szükséges éves átlagos csökkentés = (UNSUB PM) * TSS,

ahol: NSUB PM = a nem kellően megalapozott politika vagy intézkedés.

A közlekedésből származó szén-dioxid-kibocsátás előrejelzése

Az elmúlt időszakban jelentősen megnőtt a közlekedésből származó szén-dioxid-kibocsátás, és a közlekedési ágazatban a csökkentést célzó intézkedések csupán hosszú idő alatt érik el a kívánt hatást. Az 1. követelmény teljesítésének értékelése során ezért nagyon fontos azt megvizsgálni, hogy a közlekedési ágazatból származó szén-dioxid-kibocsátás alakulására vonatkozó feltételezések mennyire megalapozottak.

A Bizottság a tagállamok által a nemzeti kiosztási tervben a közlekedési ágazat szén-dioxid-kibocsátására vonatkozóan feltételezett tendenciát összehasonlította az „Európai energetikai és közlekedési tendenciák 2030-ig – 2005. évi átdolgozott kiadás” című dokumentumban szereplő tendenciákkal.

Ha a tagállam tényleges kibocsátása és a kiotói célkitűzésnek megfelelő kibocsátás között különbség van, és a nemzeti kiosztási terv olyan tendenciákat vesz alapul, amelyek lényegesen elmaradnak az „Európai energetikai és közlekedési tendenciák 2030-ig – 2005. évi átdolgozott kiadás” című dokumentumban szereplőktől, akkor a Bizottság úgy tekinti, hogy sérül az 1. követelmény, és ennek megfelelően a kiosztani tervezett teljes mennyiséget arányosan csökkenteni kell. A szükséges csökkentés meghatározása szempontjából azt kell figyelembe venni, hogy az irányelv hatálya alá nem tartozó forrásokból származó kibocsátáshoz képest mekkora részarányt képvisel a rendszer hatálya alá tartozó kibocsátás.

A gyakorlatban a Bizottság a szükséges csökkentést a következő összefüggésből határozza meg:

Szükséges éves átlagos csökkentés = [TRANS EM * (ETT – NAPT)] * TSS,

Ahol: TRANS EM = a közlekedésből származó 2005. évi szén-dioxid-kibocsátás,

ETT = az „Európai energetikai és közlekedési tendenciák 2030-ig – 2005. évi átdolgozott kiadás” című dokumentum szerinti növekedési ütem a 2005-től 2010-ig terjedő időszakban,

NAPT = a nemzeti kiosztási terv szerinti növekedési ütem a 2005-től 2010-ig terjedő időszakban.

2.2. Utólagos kiigazítások

Az irányelv 11. cikke és III. mellékletének 10. követelménye előírja, hogy a tagállamoknak előzetesen (a kereskedelmi időszak kezdetét megelőzően) dönteniük kell az összesen és az egyes létesítményüzemeltetőknek egyenként kiosztani kívánt kibocsátási egységek abszolút mennyiségéről. Ez a döntés utólag nem változtatható meg: nincs mód arra, hogy akár a kormány döntésével, akár előre meghatározott szabály szerint az egyes üzemeltetőknek előirányzott kibocsátási egységek mennyiségét megváltoztassák, csökkentsék vagy növeljék.

Az efféle utólagos kiigazítás ellentmondana az irányelvben előirányzott, egy összkvóta előzetes meghatározásán és az ebből kiindulva folytatott kereskedelmen alapuló rendszer alapgondolatának. Az irányelv 11. cikkének (2) bekezdésében előírt döntés nyomán minden létesítmény bizonyos mennyiségű kibocsátási egységet kap, amellyel az optimális gazdasági döntéshozatal érdekében szabadon rendelkezik. A létesítmény ennek során alapvetően három, egyformán jogszerű lehetőség közül választhat: beruházást hajt végre a kibocsátás csökkentése érdekében, és az így felszabaduló kibocsátási egységeit eladja; csökkenti a termelés volumenét, és az így felszabaduló kibocsátási egységeit eladja; vagy fenntartja/növeli a termelés volumenét, és az ehhez szükséges kibocsátási egységeket a piacon megvásárolja.

A Bizottság úgy ítéli meg, hogy utólagos kiigazítást sem adminisztratív, sem más megfontolás nem indokolhat. A tagállamoknak a kiosztásra vonatkozó előzetes döntéshozatal során a rendelkezésükre álló legjobb adatokra kell támaszkodniuk. Más kérdés, hogy ha előrejelzésekből indulunk ki, akkor bizonyos mértékig mindig előre meg kell becsülnünk a kibocsátás mennyiségét, és ettől a becsléstől a tényleges mennyiség esetleg eltérhet. Ez azonban valamennyi olyan rendszerre jellemző, amely összkvóta előzetes meghatározásán és az ebből kiindulva folytatott kereskedelmen alapul, ezért bizonyosan nem indokolja az eredeti kiosztás visszamenőleges hatályú megváltoztatását. Ezenkívül az ilyen eltérés okai nem azonosíthatók egyértelműen, mert bizony előfordulhat, hogy a kibocsátás csökkenése annak tudható be, hogy a rendszer által nyújtott ösztönzők hatására az üzemeltetők tényleges beruházásokat hajtottak végre.

Az első időszakhoz hasonlóan a bizottsági határozatok most is lehetővé teszik, hogy a tagállamok az adatok minőségének javulásával összefüggésben a kiosztásra vonatkozó, a 11. cikk (2) bekezdésében előírt döntés meghozatala előtt bármikor módosítsák a tervben előirányzott kiosztást.

A kiosztásra vonatkozó nemzeti szintű végleges döntést követően kizárólag a következő esetekben van mód kiigazításra:

- ha a tárgyidőszak során egy létesítményt bezárnak, akkor az érintett tagállam megállapíthatja, hogy nincs kinek kiadni a kibocsátási egységeket;

- ha egy vagy több új kibocsátó az előzetesen meghatározott tartalékból részesül, akkor az egyes új kibocsátóknak kiadandó kibocsátási egységek pontos mennyiségéről a kiosztásra vonatkozó, a 11. cikk (2) bekezdésében előírt döntés meghozatalát követően lehet határozni.

A Bizottság az első időszakra vonatkozó tervek értékelésével összhangban, a 10. követelmény megsértése okán most is elutasít minden más kiigazítást.

2.3. Összhang a kiegészítő kötelezettségekkel (együttes végrehajtás és tiszta fejlesztési mechanizmus)

A tagállamok hazai fellépése mellett a Kiotói Jegyzőkönyv lehetővé teszi a tagállamoknak, hogy az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentése érdekében más országokban az együttes végrehajtás (JI) és a tiszta fejlesztési mechanizmus (CDM) keretében beruházásokat hajtsanak végre, és az ezekből származó jóváírásokat („JI/CDM-jóváírások”) megfelelési célból részben felhasználják kibocsátáscsökkentési vállalásaik teljesítéséhez. A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a kiotói rugalmas mechanizmusok igénybevétele a hazai fellépés kiegészítéséül szolgál azzal a céllal, hogy a fejlett és a fejlődő országok között csökkenjen a különbség az egy főre jutó kibocsátás tekintetében.[19]

A tagállami szintű felhasználáson túlmenően az irányelv az európai uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer hatálya alá tartozó létesítmények üzemeltetői számára is lehetővé teszi, hogy a JI/CDM-jóváírásokat az irányelv szerinti kötelezettségeik teljesítéséhez részben felhasználják. E felhasználás mértékének összhangban kell állnia a tagállam kiegészítésre vonatkozó kötelezettségvállalásával, és nagyságát a nemzeti kiosztási tervben rögzíteni kell.

Ennek megfelelően a Bizottságnak meg kell vizsgálnia, hogy a korlát összhangban van-e a tagállam kiegészítésre vonatkozó kötelezettségvállalásával. A kiegészítő kötelezettségek a kibocsátási egységek állami felvásárlást és a JI/CDM-jóváírások magánszektor általi felhasználását egyaránt tartalmazzák, az irányelv alapján a Bizottság által elvégzett értékelés azonban csak a magánszektor általi felhasználásra vonatkozik.

Annak megítélése során, hogy a JI/CDM-jóváírások felhasználhatóságára javasolt korlát megfelel-e az irányelv III. mellékletének, a Bizottság a következő megfontolásokat alkalmazza.

Annak alapján, hogy az egyes tagállamoknak

- a bázisévi kibocsátás,

- az üvegházhatást okozó gázok 2004. évi kibocsátása, illetőleg

- a 2010-re előrejelzett kibocsátás[20]

szempontjából mekkora csökkentést kell elérniük, meghatározzuk az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentése érdekében megteendő tagállami erőfeszítés nagyságát.

A következő lépésben vesszük az így kapott legnagyobb erőfeszítés-érték felét. Ez adja azt a felső korlátot, ameddig a tagállam a JI/CDM-jóváírásokat a nemzeti fellépésen túlmenően figyelembe veheti, és amely még biztosítja, hogy a kiotói mechanizmusok igénybevétele a nemzeti fellépés kiegészítéseképpen történik.

Azok a tagállamok, amelyek nem kívánnak állami forrásból kiotói egységeket vásárolni, a közösségi rendszer hatálya alá tartozó üzemeltetőik számára lehetővé tehetik, hogy a JI/CDM-jóváírásokat e korlát erejéig felhasználják. Ez a korlát a kereskedelemben részt vevő ágazatok számára jóváhagyott összkvóta százalékaként értendő. Ha egy tagállam nagyobb arányban engedélyezi a kérdéses jóváírások felhasználását, akkor ezzel megsérti a 12. követelményt.

Azon tagállamok esetében, amelyek kívánnak állami forrásból kiotói egységeket vásárolni, ezt a felvásárlást számításba kell venni. Ebben az esetben a JI/CDM-jóváírások azon mennyiségét, amelyet a kérdéses tagországban a közösségi rendszer hatálya alá tartozó létesítmények felhasználhatnak, csökkenteni kell a tervezett, illetőleg kellően megalapozott állami felvásárlás éves átlagos mennyiségével.

Ha a fentiekből az adódik, hogy az adott tagállamban az európai uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer hatálya alá tartozó létesítmények a JI/CDM-jóváírásokat csak kevesebb mint 10%-ban tudnák felhasználni, akkor a Bizottság álláspontja szerint a létesítmények számára lehetővé kell tenni a JI/CDM-jóváírások 10%-ban való felhasználását. Ez ésszerű egyensúlyt jelent a hazai csökkentés, illetőleg a létesítményüzemeltetők arra való ösztönzése között, hogy a fejlődő országokban beruházásokat hajtsanak végre.

A gyakorlatban a Bizottság a kiegészítő kötelezettségek teljesítését a következő összefüggések alapján értékeli:

A = a bázisévi kibocsátás mínusz a kiotói célkitűzés alapján megengedett kibocsátás,

B = az üvegházhatást okozó gázok 2004. évi kibocsátása mínusz a kiotói célkitűzés alapján megengedett kibocsátás,

C = a 2010-re előrejelzett kibocsátás mínusz a kiotói célkitűzés alapján megengedett kibocsátás,

D = Max(A, B, C) 50%-a mínusz az állam által felvásárolandó kiotói egységek éves átlagos mennyisége,

Felhasználási korlát (%-ban) = (D / átlagos éves összkvóta) vagy 10%.

2.4. Az egyes tervekkel összefüggő konkrét kérdések

Kiosztási garanciák a kereskedelmi időszakon túl

A Bizottság megállapítja, hogy a 2003/87/EK irányelv úgy rendelkezik, hogy a nemzeti kiosztási tervnek az adott kereskedelmi időszakot kell lefednie. Következésképpen a terv Bizottság által történő értékelése az adott kereskedelmi időszakhoz kapcsolódó szempontokra korlátozódik. Ezért a Bizottság egyetlen olyan esetben sem nyilvánított véleményt, amikor – különösen a kiosztási garanciákhoz[21] kapcsolódóan – az első kereskedelmi időszakra (2005–2007) vonatkozó terv a 2007-et követő évekre vonatkozóan is tartalmazott rendelkezéseket.

A Bizottság most először értékeli az első időszak kiosztási garanciáinak konkrét alkalmazását abból a szempontból, ahogyan ezeket a terveket a második időszakban alkalmazni kívánják. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy ezek a garanciák sértik az 5. követelményt, és a Szerződés előírásai és különösen annak 87. és 88. cikke értelmében különbséget tesznek a vállalkozások között oly módon, hogy bizonyos vállalkozásokat vagy tevékenységeket másokkal szemben indokolatlanul előnyben részesítenek. Ilyen esetekben a garanciák nyomán a kibocsátási egységek ingyenes kiosztása miatt a kedvezményezett létesítmények előnyt élveznek a többi olyan meglévő létesítménnyel szemben, amely az általános kiosztási módszer alapján jut ingyenes kibocsátási egységekhez. A meglévő létesítmények egy csoportját kedvezményező ilyen előnyös elbánás torzítja vagy torzíthatja a meglévő létesítmények másik csoportjával folytatott versenyt, és határokon átnyúló hatásokkal is jár, hiszen a 2003/87/EK irányelv hatálya alá tartozó valamennyi ágazatban európai uniós szintű kereskedelem folyik.

A Bizottság e pillanatban úgy ítéli meg, hogy – a Szerződés 87. és 88. cikkével összhangban vizsgálva – bármiféle kapcsolódó állami támogatás vélhetően összeegyeztethetetlennek bizonyulna a belső piaccal.

A Bizottság továbbá környezetvédelmi szempontból aggodalommal tekint azokra a garanciákra, amelyek a távoli jövőre vonatkozóan nagy mennyiségben biztosítanak ingyenes kibocsátási egységeket a szén-dioxid-intenzív termelési módok számára. Az ilyen garanciák ösztönözhetnek a szén-dioxid-intenzív termelési módokba való beruházásra, korlátozva ezáltal az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának 2012 utáni további szükséges csökkentésére nyitva álló lehetőségeket. Egyidejűleg a 2012 utáni időszakra szóló bármilyen típusú kiosztási garancia az európai uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer felülvizsgálatával összefüggésben szűkíti a kiosztási módszer további belső piaci harmonizációjának lehetséges terjedelmét.

Átvitel

A kibocsátási egységek átvitele[22] elvi szinten a kibocsátáskereskedelmi rendszer olyan, a tervezés szempontjából alapvető eleme, amelyet a tagállamoknak a második kereskedelmi időszaktól kell lehetővé tenniük. A kibocsátási egységeknek az első kereskedelmi időszakból a második időszakba történő átvitele a tagállamokon múlott, és a 25 tagállamból 23 úgy döntött, hogy nem él ezzel a lehetőséggel.

A kibocsátási egységeknek az első kereskedelmi időszakból a második időszakba történő, mérlegelésen alapuló átvitele állami támogatásnak minősül, mivel a tagállamok ingyenesen adnak ki kibocsátási egységeket akkor, amikor egyébként „kibocsátható mennyiségi egységek” formájában eladhatnák azokat. Ugyanakkor a kibocsátási egységek második időszakba történő átvitele csak akkor összeegyeztethető a csökkentési potenciálra vonatkozó követelménnyel, ha az átvitt kibocsátási egységeket a tagállam levonja az irányelv kiosztási követelményeivel összeegyeztethetőnek talált összkvótából.[23]

A Bizottság azt az álláspontot képviseli, hogy a kibocsátási egységeknek az első kereskedelmi időszakból a második időszakba történő, mérlegelésen alapuló átvitelével kapcsolatos nemzeti rendelkezésekről – a Szerződés 88. cikke (3) bekezdésének megfelelően – értesíteni kell a Bizottságot. A Bizottság jelen pillanatban úgy ítéli meg, hogy a második kereskedelmi időszakba átvitt minden olyan kibocsátási egység kiadása, amelyhez az első kereskedelmi időszakban a kedvezményezett oldaláról nem társult igazolt, valós kibocsátáscsökkenés és így környezeti előny, olyan állami támogatásnak minősülhet, amely a Szerződés 87. és 88. cikkével összhangban megvizsgálva vélhetően összeegyeztethetetlennek bizonyulna a belső piaccal.

Árverezés

A 2003/87/EK irányelv a második kereskedelmi időszakra vonatkozóan megengedi a tagállamok által kiosztott kibocsátási egységek 10%-ának eladását vagy árverésen történő értékesítését.

A versenyképességgel, energiával és a környezettel foglalkozó magas szintű csoport szerint[24] mivel az energiapiacok nem eléggé érettek, a piaci verseny nem fogta vissza kellőképpen a kibocsátásiegység-árak villamosenergia-árakba való begyűrűzését, ezért a villamosenergia-termelők nem várt nyereséget könyvelhettek el. A csoport azt javasolta, hogy a tagállamok a versenyképesség külső szempontjainak figyelembevétele érdekében fontolják meg, nem volna-e érdemes az európai uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer második kiosztási időszakára vonatkozóan differenciált kiosztással élni az egyes ágazatok között.

Több tagállam növelni kívánja az árverés részarányát, és ezzel egyidőben a villamosenergia-termelők körében szűkösebb kiosztást kíván alkalmazni. Egyes tagállamok az árverés lehetőségét még mindig csak fontolgatják. Ezért a második időszakra vonatkozó terveket jóváhagyó határozatok lehetővé teszik, hogy a tagállamok az árverés részarányát a bizottsági értékelést követően, de a végleges kiosztásra vonatkozó, a 11. cikk (2) bekezdése szerinti döntés meghozatalát megelőzően a 2003/87/EK irányelv 10. cikkében előírt korlátok között megnöveljék.

A Bizottság úgy ítéli meg továbbá, hogy az árveréseken való részvételt valamennyi közösségi jogalany számára korlátozás nélkül lehetővé kell tenni.

Tüzelőberendezések

Ha egy tagállam nem a második útmutató 36. bekezdésével, illetőleg az Éghajlatváltozási Bizottság 2006. május 31-i ülésének jegyzőkönyvében a további tüzelőberendezésekre adott „összehangolt fogalommeghatározással” összhangban jelöli ki a tüzelőberendezések körét, a Bizottság a 10. követelmény megsértése okán elutasítja a tervet.

Ha egy tagállam az első időszakra vonatkozó tervében nem szereplő ilyen tüzelőberendezések többletkibocsátása tekintetében további kibocsátási egységek kiosztására tesz javaslatot, a Bizottság megvizsgálja, hogy az e létesítmények javára kiosztani tervezett kibocsátási egységek mennyisége a nemzeti kiosztási tervben meghatározott általános módszerekkel összhangban, kellően megalapozott és hitelesített kibocsátásadatok alapján került-e megállapításra.

Ha a kellően megalapozott és hitelesített kibocsátásadatokból az általános módszer alkalmazásával az adódik, hogy e tüzelőberendezések többletkibocsátása kevesebb kibocsátási egységnek felel meg, akkor a Bizottság a tagállamot a bizottsági határozatban megjelölt összkvóta ezen különbségnek megfelelő csökkentésére kötelezi.

3. KÖVETKEZTETÉSEK

A hhoz, hogy az Európai Unió az éghajlatváltozás terén 2012 után követendő nemzetközi rendszerben is szavahihető partner lehessen, létfontosságú az európai uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer sikeres működése. A 2008 és 2012 közötti időszakra vonatkozóan az Európai Unió által tett kiotói vállalások teljesítése érdekében ugyanakkor a rendszert fokozottabban kell igénybe venni. A Bizottságnak előterjesztett nemzeti kiosztási tervek közül több nemcsak Európa kiotói kötelezettségvállalásainak teljesítését veszélyeztetné, hanem a belső piacot is indokolatlanul torzítaná.

A második időszakra vonatkozó tervek e közlemény szerinti objektív és átlátható értékelésével a Bizottság a kiotói kötelezettségvállalások teljesítését, valamint a szén-dioxid-piac sikerét és növekedését kívánja biztosítani.

1. táblázat: A megsértett követelmények áttekintése[25]

(2) Kibocsátások alakulása | X | X | X | X | X | X |

(3) Csökkentési potenciál | X | X | X | X | X | X |

(4) Egyéb jogszabályok |

(5) Diszkriminációmentesség | X | X |

(6) Új kibocsátók | X | X | X |

(7) Korai beruházások |

(8) Tiszta technológiák |

(9) Nyilvános konzultáció |

(10) Létesítményjegyzék kibocsátási egységekkel | X | X | X | X | X |

(11) Külső verseny |

(12) JI/CDM-jóváírás korlátja | X | X |

10. cikk |

1. táblázat (folytatás): A megsértett követelmények áttekintése

Szlovákia | Svédország | Egyesült Királyság |

(1) Kiotói célkitűzés |

(2) Kibocsátások alakulása | X | X |

(3) Csökkentési potenciál | X | X |

(4) Egyéb jogszabályok |

(5) Diszkriminációmentesség | X |

(6) Új kibocsátók | X |

(7) Korai beruházások |

(8) Tiszta technológiák |

(9) Nyilvános konzultációk |

(10) Létesítményjegyzék kibocsátási egységekkel | X | X |

(11) Külső verseny |

(12) JI/CDM-jóváírás korlátja | X |

10. cikk |

1. MELLÉKLET A nemzeti kiosztási tervre vonatkozóan a 2003/87/EK irányelv III. mellékletében felsorolt követelmények

1. Az adott időszakra kiosztandó kibocsátási egységek összegének összhangban kell állnia az adott tagállamnak a 2002/358/EK határozat és a Kiotói Jegyzőkönyv szerinti kibocsátáscsökkentési kötelezettségével, figyelembe véve egyfelől azt, hogy az ezen irányelv hatályán kívül eső forrásokból származó kibocsátásokhoz képest a fenti kibocsátási egységek a teljes kibocsátás mekkora hányadát képviselik, másfelől pedig a nemzeti energiapolitikát, továbbá összhangban kell állnia a nemzeti éghajlat-változási programmal. A kiosztandó kibocsátási egységek teljes mennyisége nem lehet több, mint amennyi az e mellékletben meghatározott követelmények szigorú alkalmazásához valószínűleg szükséges. 2008 előtt e mennyiséget össze kell hangolni az egyes tagállamoknak a 2002/358/EK határozat és a Kiotói Jegyzőkönyv szerinti céljai elérése vagy túlteljesítése érdekében követendő kibocsátáscsökkentési ütemmel. |

2. A kiosztandó kibocsátási egységek teljes mennyiségét össze kell hangolni a Közösségnek a 93/389/EGK határozat értelmében vállalt kötelezettségei teljesítéséhez a tagállamok által vállalt hozzájárulások valós és tervezett előrehaladásának értékelésével. |

3. A kiosztandó kibocsátási egységek mértékének összhangban kell állnia az e rendszer hatálya alá eső tevékenységek kibocsátáscsökkentési potenciáljával, beleértve a technológiai potenciált is. A tagállamok kibocsátási egységeik kiosztását alapozhatják az egyes tevékenységek termékenkénti átlagos üvegházhatásúgáz-kibocsátására és az egyes tevékenységekben elérhető eredményekre. |

4. A tervnek összhangban kell állnia egyéb közösségi jogszabályokkal és szabályozási eszközökkel. Az új jogszabályi követelmények következtében felmerülő elkerülhetetlen kibocsátásnövekedést is figyelembe kell venni. |

5. A Szerződés követelményei és különösen annak 87. és 88. cikke értelmében a terv nem tehet különbséget a vállalkozások és ágazatok között oly módon, hogy bizonyos vállalkozásokat vagy tevékenységeket indokolatlan előnyben részesít. |

6. A tervnek azt is tartalmaznia kell, hogy az új belépők az adott tagállamon belül miként kezdhetik majd meg részvételüket a Közösségi rendszerben. |

7. A terv a Közösségi rendszer bevezetése előtti önkéntes kibocsátáscsökkentő beruházásokat (korai beruházások) is figyelembe veheti, és tájékoztatást kell tartalmaznia a korai beruházások figyelembevételére vonatkozóan. Nemzeti kiosztási tervük készítésekor a tagállamok az elérhető legjobb technológiákra vonatkozó referenciadokumentumokból származtatott technológiai referenciaértékeket is alkalmazhatják, és e technológiai referenciaértékek tartalmazhatnak a korai beruházások kezelésére vonatkozó elemet is. |

8. A tervnek tartalmaznia kell azt is, miként veszi figyelembe a tiszta technológiákat, beleértve az energiahatékony technológiákat is. |

9. A tervnek a nyilvánosság észrevételeinek kifejezésére vonatkozó rendelkezéseket, valamint ezen észrevételeknek a kibocsátási egységek kiosztásáról szóló döntések meghozatala előtti kellő súlyú figyelembevétele érdekében tett intézkedésekről szóló tájékoztatást is tartalmaznia kell. |

10. A tervnek az ezen irányelv hatálya alá tartozó létesítmények jegyzékét és az egyes létesítmények számára kiosztani kívánt kibocsátási egységek mennyiségét is tartalmaznia kell. |

11. A terv tartalmazhat arra vonatkozó tájékoztatást is, hogy miként veszi figyelembe az Unión kívüli országok vagy szervezetek okozta verseny létezését. |

12. A terv a CER-ek és az ERU-k az üzemeltetők által a közösségi rendszerben felhasználható maximális mértékét az egyes létesítményeknek kiosztott egységek százalékában határozza meg. A százalékos mértéknek összhangban kell lennie a Kiotói Jegyzőkönyvben és az UNFCCC vagy a Kiotói Jegyzőkönyv alapján elfogadott határozatokban megállapított kiegészítő kötelességekkel. |

2. MELLÉKLET Várható gazdasági növekedés 2005-től 2010-ig

Tagállam | Növekedés 2005-től 2010-ig |

Németország | 9,6% |

Görögország | 19,9% |

Írország | 27,2% |

Lettország | 50,0% |

Litvánia | 37,4% |

Luxemburg | 27,2% |

Málta | 11,9% |

Szlovákia | 32,4% |

Svédország | 16,6% |

Egyesült Királyság | 14,3% |

Forrás: Energiaügyi és Közlekedési Főigazgatóság: „Energetikai és közlekedési tendenciák 2030-ig – 2005. évi átdolgozott kiadás”; Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság: „Gazdasági előrejelzések, 2006. ősz”.

[1] COM(2006) 676, A globális szén-dioxid-piac építéséről

[2] Ez az adat tartalmazza az új kibocsátók számára elkülönített, illetőleg a kibocsátási egységek EU-szintű piacán árverés útján várhatóan megjelenő kibocsátási egységeket is.

[3] Greenhouse gas emission trends and projections in Europe 2006 („Az üvegházhatást okozó gázok európai kibocsátásának alakulása és előrejelzések, 2006”), az Európai Környezetvédelmi Ügynökség 9/2006. jelentése, http://reports.eea.europa.eu/eea_report_2006_9/en/eea_report_9_2006.pdf

[4] Lásd az 1. mellékletet.

[5] A Bizottság az értékelés lezárása előtt a tagállamoktól szükség szerint további tájékoztatást kér.

[6] A kiosztandó kibocsátási egységek teljes mennyisége nem lehet több, mint amennyi az e mellékletben meghatározott követelmények szigorú alkalmazásához valószínűleg szükséges. (Lásd az 1. követelmény második mondatát.)

[7] Statistical aspects of the EU energy economy in 2005 („Az EU energiagazdálkodásának statisztikai aspektusai 2005-ben”), Eurostat, Környezet és energia, 13/2006.

[8] 2010-et tekintettük a 2008 és 2012 közötti időszak átlagévének.

[9] Az értékelt tervek első csoportjára vonatkozóan a várható gazdasági növekedést a 2. melléklet tartalmazza. A gazdasági növekedésre vonatkozó adatok a Bizottság legutóbbi, 2006., 2007. és 2008. évekre vonatkozó előrejelzéseit tükrözik. Lásd: http://ec.europa.eu/economy_finance/publications/european_economy/2006/ee506en.pdf

[10] http://ec.europa.eu/dgs/energy_transport/figures/trends_2030_update_2005/energy_transport_trends_2030_update_2005_en.pdf

[11] Ez a forgatókönyv a 2001/81/EK irányelv (a nemzeti kibocsátási határértékekről szóló irányelv) felülvizsgálatához szolgált adalékként. A forgatókönyv az European Energy and Transport Trends to 2030 – update 2005 („Európai energetikai és közlekedési tendenciák 2030-ig – 2005. évi átdolgozott kiadás”) című dokumentumban alkalmazott módszertant és feltevéseket alkalmazza, de a szén-dioxid-intenzitás várt javulását azzal a feltételezéssel határozza meg, hogy a kibocsátási egységek ára a 2010. évi 12 euróról 2020-ig 20 euróra emelkedik. Lásd: http://ec.europa.eu/environment/air/baseline.htm.

[12] Energiahatékonysági cselekvési terv: a lehetőségek kihasználása, COM(2006) 545.

[13] Lásd a COM(2005) 703 dokumentum 36. bekezdését.

[14] Ahol az értékeléshez nem állnak rendelkezésre megfelelő minőségű kibocsátásadatok, a számítás azon éves átlagos mennyiség alapján történik, amelyet a kimaradt létesítmény megkapott volna.

[15] Az EU-ban jelentősen megnőtt a közlekedésből származó szén-dioxid-kibocsátás, és a közlekedési ágazatban a csökkentést célzó intézkedések csupán hosszú idő alatt érik el a kívánt hatást.

[16] A második útmutató: A Bizottság „További útmutatás az EU kibocsátáskereskedelmi rendszere 2008–2012 közötti kereskedelmi időszakára benyújtott kiosztási tervekről” című közleménye, COM(2005) 703.

[17] Az első útmutató: A Bizottság közleménye a 2003/87/EK irányelv III. melléklete szerinti követelmények tagállami alkalmazására vonatkozó iránymutatásról, COM(2003) 830.

[18] Amint ez látható a Bizottságnak a Kiotói célkitűzések elérése irányában tett előrelépésről szóló, 2006 október 26-i, COM(2006) 658 végleges számú jelentésében, a Melléklet 1. Táblájában (SEC(2006) 1412, 2006 október 27.)

[19] A Kiotói Jegyzőkönyvben részes felek találkozójául szolgáló Felek Konferenciája 2005. decemberi 2/CMP.1. sz. határozata a Kiotói Jegyzőkönyv 6., 12. és 17. cikkében előírt mechanizmusok elveiről, jellegéről és tárgyi hatályáról, FCCC/KP/CMP/2005/8/Add. 1, 4. o.

[20] Az adatok forrása a kiotói célkitűzések elérése irányában tett előrelépésről szóló 2006. évi bizottsági közlemény mellékletének 1. és 2. táblázata, SEC(2006) 1412, 2006. október 27.

[21] Kiosztási garanciára példa az a rendelkezés, amelyben a működését 2006-ban megkezdő új kibocsátó számára a tagállam garantálja, hogy az elkövetkezendő 14 évben, azaz 2020-ig (tehát a európai uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer negyedik kereskedelmi időszakába nyúlóan) teljes mértékben és ingyenesen biztosít kibocsátási egységeket.

[22] A kibocsátási egységek átvitele alatt azt a lehetőséget kell érteni, hogy az adott kereskedelmi időszakban fel nem használt kibocsátási egységeket tovább lehet vinni a következő időszakra abban az esetben, ha azokat a kibocsátó nem használta fel tényleges kibocsátásra és nem adta el a piacon. Lásd a 2003/87/EK irányelv 13. cikkének (2) és (3) bekezdését.

[23] Lásd az irányelv III. mellékletének 3. követelményét.

[24] Lásd: http://ec.europa.eu/enterprise/environment/hlg/doc_06/first_report_02_06_06.pdf

[25] Az (1) követelmény második mondatában meghatározott elv szerint Lettország, Litvánia, Luxemburg, Málta, Szlovákia és Svédország is megsértette a III. melléklet (1) követelményét, mert nem alkalmazta szigorúan az összes követelményt.