A szociális védelmi rendszerek gyakran még mindig a tipikus munkavállalókra (teljes munkaidős, állandó, függő munkavállalókra) vannak szabva. Ennek következtében a munkaerő jelentős része nem részesül kellő mértékben szociális védelemben a munkaerőpiaci jogállása vagy munkaviszonyának típusa miatt. Ezek a hiányosságok veszélyeztetik a nagyobb gazdasági bizonytalansággal szembesülő érintettek és családjuk jólétét. Emellett a belső kereslet, a humántőke-beruházás és a társadalmi kohézió tekintetében hatással vannak a gazdaságra és a társadalomra is. Az atipikus foglalkoztatás védettsége terén fennálló hiányosságok hozzájárulnak ahhoz, hogy hiányzik a társadalmon belüli méltányosság, és mélyülnek a különbségek a generációk, a nemek és a társadalmi csoportok között, mivel a fiatalokat, a külföldön születetteket és a nőket ritkábban alkalmazzák teljes munkaidős, határozatlan idejű szerződéssel. Az atipikus foglalkoztatási formák szociális védelemhez való hozzáférése terén fennálló különbségek csökkentése ezért hozzájárulhat az egyenlőtlenségek csökkentéséhez, ideértve a nemek közötti bér- és nyugdíjszakadékot is.

A „megfelelő” szociális védelmi rendszerek elegendő és időszerű jövedelempótlást biztosítanak a jövedelemkieséssel szembesülő személyek számára, fenntartva életszínvonalukat és védve őket a szegénységtől. A tagállamok mintegy fele hozott vagy jelentett be intézkedéseket nemzeti végrehajtási tervében a megfelelőség javítása érdekében, különösen a nyugdíjak tekintetében – az önálló vállalkozók, az alacsony jogosultságokkal rendelkezők vagy bizonyos foglalkozások esetében. Intézkedéseket vezettek be annak érdekében is, hogy az álláskeresési ellátások időtartamának és/vagy összegének növelése révén javítsák az ellátások megfelelőségét. Kihívások azonban továbbra is akadnak. A határozott idejű szerződéssel alkalmazott munkavállalók nagyobb anyagi és szociális nélkülözéssel szembesülnek, mint a határozatlan idejű szerződéssel alkalmazottak, mint ahogy a részmunkaidőben foglalkoztatottak is a teljes munkaidőben foglalkoztatottakhoz képest. Az önálló vállalkozók, a részmunkaidőben foglalkoztatottak és az ideiglenes alkalmazottak emellett jobban ki vannak téve a jövedelmi szegénység kockázatának, mint a tipikus foglalkoztatási formákban dolgozók.

A járulékokra és a jogosultságokra vonatkozó hatályos szabályok meggátolhatják a szociális védelmi rendszerekben részt vevő személyeket abban, hogy a gyakorlatban bármiféle ellátásban részesüljenek („tényleges hozzáférés”). Előfordulhat például, hogy nem érik el a járulékfizetés minimális időtartamát vagy szintjét. 2019 óta csak korlátozott számú nemzeti intézkedés foglalkozott a tényleges hozzáférés kérdésével, például az álláskeresési vagy az egészségügyi ellátásokra való jogosultság megszerzéséhez szükséges időszakok csökkentése révén. Sok uniós tagállamban továbbra is jelentős különbségek vannak a jövedelemtámogatás terén azon személyek között, akik a munkanélkülivé válás előtt „tipikus” foglalkoztatásban voltak és akik nem. Összességében az önálló vállalkozók még mindig kisebb valószínűséggel részesülnek bármiféle ellátásban, emellett több országban az ideiglenes és a részmunkaidős munkavállalók továbbra is kisebb valószínűséggel kapnak ellátásokat, mint az állandó vagy teljes munkaidős szerződéssel rendelkezők.

Emellett a Bizottság 2019 óta számos kapcsolódó kezdeményezést indított, például a minimálbérek és a minimumjövedelem általi lefedettségnek és e védelem megfelelőségének a javítása, a platform-munkavállalók helyzetének javítása, valamint a zöld átállás társadalmi hatásainak kezelése érdekében, különösen a munkahelyváltási támogatásra és jövedelemtámogatásra szoruló munkavállalók tekintetében. Az átlátható és kiszámítható munkafeltételekről szóló irányelv azt is biztosítja, hogy az uniós munkavállalók már korai szakaszban alapvető tájékoztatást kapjanak szerződéseikről, különösen a társadalombiztosításról. Ezek a kezdeményezések szorosan hozzájárulnak annak biztosításához, hogy a munkavégzés módjától függetlenül minden ember megfelelő szociális védelemben részesüljön a gazdasági kockázatokkal szemben, és hogy mindannyian hozzá is járuljanak ennek finanszírozásához, amint azt globális szinten is szorgalmazták.

Ami a szakpolitikai oldalt illeti, a Bizottság a tagállamok képviselői, a szociális partnerek és az érdekelt felek bevonásával mélyreható eszmecserét folytatott az ajánlás különböző dimenzióinak végrehajtásáról. Az Európai Bizottság az európai szemeszter részeként is nyomon követi a szociális védelmi kérdéseket. A Covid19-világjárvány társadalmi hatásának enyhítése érdekében a Bizottság 2020-ban ajánlotta, hogy kilenc tagállam (EE, ES, IT, CY, LT, NL, PL, PT, SI) javítsa az atipikus munkavállalók és az önálló vállalkozók szociális védelmét, 2022-ben pedig négy tagállam (EE, HU, NL és PL) kapott országspecifikus ajánlást a 2019. évi tanácsi ajánlás hatálya alá tartozó területekre vonatkozóan. Emellett a szociális védelemmel foglalkozó bizottság Figyelője minden évben rámutat, melyek azok a tagállamok, ahol a szociális védelemhez való hozzáférés kulcsfontosságú társadalmi kihívást jelent.

A tanácsi ajánlás 19. pontja felkéri a tagállamokat, hogy a lehető leghamarabb juttassák érvényre az ajánlásban meghatározott alapelveket, és 2021. május 15-ig nyújtsanak be egy tervet, amely ismerteti a tagállami szinten hozandó megfelelő intézkedéseket. 2022 decemberéig Luxemburg kivételével valamennyi tagállam benyújtott ilyen nemzeti végrehajtási tervet. A foglalkoztatási, szociálpolitikai, egészségügyi és fogyasztóvédelmi (EPSCO) miniszterek 2021 decemberében az európai szemeszter keretében, 2022 májusában pedig a szociális védelemmel foglalkozó bizottság keretében megvitatták a nemzeti végrehajtási terveket. 2022 májusában külön konzultációra került sor az európai szociális partnerekkel is.

Az ajánlás arra is ösztönzi a tagállamokat, hogy javítsák a szociális védelemhez való hozzáférésre vonatkozó nemzeti statisztikák rendelkezésre állását, de csak néhány tagállam tervez konkrét intézkedéseket (26-ból öt, lásd a mellékletet) annak ellenére, hogy ezen a területen viszonylag korlátozottan érhetőek el mennyiségi adatok. Bár sok tagállam rendelkezik adatokkal – főként igazgatási forrásokból –, ezeket nem mindig bontják le a munkaviszony típusa, nem vagy életkor szerint, és csak korlátozottan próbálják megbecsülni a szociális védelem különböző ágain belüli védettségi arányt. Ezenkívül a rendelkezésre álló adatokat nem használják fel szisztematikusan a szakpolitikai döntéshozatal során. Sem a nemzeti végrehajtási tervek, sem a szociális partnerek konzultációkhoz szolgáltatott észrevételei nem vetettek fel konkrét kérdéseket a végrehajtási intézkedéseknek a kis- és középvállalkozásokra gyakorolt hatásával kapcsolatban. Munkáltatói szervezetek azonban jelezték, hogy az önálló vállalkozók esetében az alapvető szociális védelem legrelevánsabb ágaihoz észszerű áron történő hozzáférésnek kell vezérelvnek lennie, míg a fejlettebb védelemhez való hozzáférésnek továbbra is opcionálisnak kell maradnia.

Ami az ütemezést illeti, 13 tagállam utal 2019 óta meghozott intézkedésekre, 18 tagállam pedig előkészítés alatt álló vagy „a jövőben tervezett” intézkedéseket is említ. Néhány tagállam az ajánlás elfogadása előtt meghozott intézkedésekre is hivatkozik.

A nemzeti végrehajtási tervek a jövőre vonatkozó kötelezettségvállalásokat is tartalmaznak. Románia például az önálló vállalkozókra is ki kívánja terjeszteni az apasági szabadságot; Belgium jelenleg vizsgálja, miként lehetne állandóvá tenni az önfoglalkoztatók bevételkiesés elleni védelmét („áthidalási jog”); Görögország azt tervezi, hogy az önálló vállalkozókra is kiterjeszti a betegségi ellátásokhoz való hozzáférést; Litvánia mérlegeli, hogy valamennyi önálló vállalkozót bevonja a munkanélküli-biztosítási rendszerbe; Hollandia azzal kísérletezik, hogy az önfoglalkoztatók számára hozzáférést biztosítson a kollektív nyugdíjrendszerekhez.

Ciprus megreformálja a társadalombiztosítási rendszert annak érdekében, hogy a védettséget kiterjessze az önálló vállalkozókra és az atipikus foglalkoztatási formákra (a hatálybalépés 2023-ra várható). A luxemburgi kormány javaslatot tett arra, hogy vezessenek be apasági ellátásokat az önálló vállalkozó apák számára. Észtország kiterjeszti a munkanélküliségi biztosítás hatályát az önálló vállalkozókra, az üzleti számlák tulajdonosaira, valamint az irányító és ellenőrző szervek tagjaira. Azon is dolgozik, hogy kiterjessze az egészségbiztosítást a nem biztosított vagy időszakosan biztosított személyekre. Hollandia arra készül, hogy kötelező rokkantsági biztosítást vezessen be az önálló vállalkozók számára (ez várhatóan 2026-ig zárul le).

2019 novemberében Írország új álláskeresési juttatási rendszert vezetett be azok számára, akik önfoglalkoztatók voltak. 2019-től kezdődően Franciaország bizonyos feltételek mellett (bírósági megszüntetés vagy fizetésképtelenségi eljárás) biztosította az önálló vállalkozók számára a jövedelemtámogatáshoz való hozzáférést, 2022-ben pedig enyhítette az ellátás igénylésének feltételeit. 2020 végétől Franciaország emellett a szabad foglalkozásokra is kiterjesztette a betegségi ellátásokat. Máltán bizonyos feltételek mellett az önálló vállalkozók 2019 eleje óta jogosultak álláskeresési ellátásra. A munka és a magánélet közötti egyensúlyról szóló rendelet (2022. június) részeként Olaszország bevezette az önálló vállalkozó nők szülés előtti napidíjhoz való jogát (amennyiben komplikációk merülnek fel), valamint az önálló vállalkozó apák szülői szabadsághoz való jogát.

Miközben a munkaerőn belül az önálló vállalkozók összesített aránya az elmúlt 25 évben stabil maradt (a munkaerő mintegy 14 %-a), a munkavállalóval nem rendelkezők aránya nőtt (az Unión belüli 27 millió önálló vállalkozó mintegy 68,3 %-a). A 7 tagállam (BE, DE, IT, LU, NL, PL és SE) vonatkozásában rendelkezésre álló adatok arra utalnak, hogy az egyéni önfoglalkoztatók körében magas a dolgozói szegénység aránya. Ez a tendencia még szükségesebbé teszi a szociális védelemhez való hozzáférés biztosítását az önfoglalkoztatók számára.

Az atipikus foglalkoztatási formákban dolgozók esetében nagyobb a valószínűsége annak, hogy amikor rászorulnak, nem részesülnek tényleges hozzáférésben. A járulékokra és jogosultságokra vonatkozó hatályos szabályok valóban megnehezíthetik az ellátásokhoz való tényleges hozzáférést az atipikus munkavállalók és az önálló vállalkozók számára. 2022-ben például az álláskeresési ellátásra való jogosultság megszerzéséhez szükséges időszak 12 tagállamban 1 év volt, két tagállamban pedig nem kevesebb mint 2 év. Az efféle kritériumok, amelyek gyakran a rendszer pénzügyi fenntarthatóságának megóvását célozzák, számos, határozott idejű szerződéssel és/vagy bizonytalan életpályával rendelkező személyt kizárnak az ellátásokból, még akkor is, ha járulékot fizettek, és ki vannak téve a szegénység kockázatának. Ez a betegségi ellátások esetében is előfordul, ahol az ellátásra való jogosultság megszerzéséhez szükséges időszak a munkavállalók esetében 10 tagállamban legalább 6 hónap, öt tagállamban pedig az önálló vállalkozók esetében hosszabb időszak van megállapítva, mint a munkavállalóknál. Végezetül a tagállamok egyharmadában nem állnak rendelkezésre járulékalapú anyasági ellátások azok számára, akik nem álltak legalább 8 hónapig munkaviszonyban.

·Az EU-ban az ideiglenes munkavállalók átlagosan nagyobb valószínűséggel részesülnek ellátásokban, mint a határozatlan idejű szerződéssel rendelkezők (47,9 %, illetve 39,1 %), a részmunkaidőben foglalkoztatottak pedig nagyobb arányban kapnak ellátásokat, mint a teljes munkaidőben dolgozó munkavállalók (43,3 %, illetve 37,9 %), mivel kedvezőtlen szociális helyzetük több támogatást tesz szükségessé a szociális transzferekből. Ez azonban nem minden tagállamban van így. Emellett továbbra is az önálló vállalkozók tevékenységi státusza esetében a legkevésbé valószínű, hogy ellátásban részesülnek, ha ki vannak téve a szegénység kockázatának (31,2 %, szemben a 27 tagú EU-n belüli összes alkalmazott esetében mért 41,8 %-kal), és a legtöbb tagállamban ez volt a helyzet a Covid19-időszak alatti rendkívüli jövedelemtámogatási intézkedések ellenére is, amikor az ellátásban részesülők aránya csaknem megháromszorozódott.

Bár a formális védettség a szociális védelmi rendszerekhez való hozzáférés szükséges feltétele, nem feltétlenül elegendő, kivéve ha a munkaviszony típusától függetlenül valamennyi munkavállaló és az önálló vállalkozók számára is biztosított a tényleges védettség. A tanácsi ajánlás szerint a „tényleges védettség” az a helyzet, amelyben „egy adott szociális védelmi ágon belül egy adott csoporthoz tartozó személyeknek lehetőségük van arra, hogy ellátásokra szerezzenek jogot, a vonatkozó kockázat bekövetkezése esetén pedig igénybe is tudjanak venni adott szintű ellátásokat”. Ez a járulékokra és a jogosultságokra vonatkozó szabályok oly módon történő kiigazításával érhető el, hogy az egyének a munkaviszonyuk típusától vagy a munkaerőpiaci jogállásuktól függetlenül jogosultságokat halmozhassanak fel és részesülhessenek az ellátásokban. Végezetül a tényleges védettség azt is jelenti, hogy a jogosultságok az idők során megőrződnek, halmozódnak és/vagy hordozhatók a foglalkoztatás és az önfoglalkoztatás valamennyi típusa és az adott szociális védelmi ágon belüli különböző rendszerek között.

A platform-munkavállalók szociális védelemhez való hozzáférését 11 nemzeti végrehajtási terv tárgyalja (BE, DE, EE, FR, HR, IT, CY, LT, PT, RO és SI), amelyek többsége kihívásnak tekinti a kérdést. Öt tagállam (BE, IT, CY, RO és SI) konkrét intézkedéseket foglalt bele nemzeti végrehajtási tervébe, míg négy tagállam általánosságban utal arra, hogy a jövőben lépéseket kell tenni ezen a területen (DE, EE, LT és PT). Ciprus például a platform-munkavállalókat az atipikus szerződéssel foglalkoztatottak közé sorolja, akikre a társadalombiztosítási reform révén ki kell terjeszteni az ellátásokhoz (álláskeresés, munkahelyi balesetek) való hozzáférést; Belgium és Románia jogszabályi változtatásokat jelentett be a platform-munkavállalók – köztük az önfoglalkoztatók – megfelelő szociális védelmének biztosítása érdekében (lásd még fent).

A szociális transzferek számos tagállamban kulcsszerepet játszanak a szegénység csökkentésében, és – amint az várható – nagyobb hatást fejtenek ki az atipikus foglalkoztatási formákban dolgozókra és az önálló vállalkozókra, mint a tipikus foglalkoztatásban lévőkre. 2021-ben például a határozott idejű szerződéssel rendelkezők körében a szegénységi arány 30,0 %-kal volt alacsonyabb a szociális transzferek után, mint azok előtt. A hatás a részmunkaidőben foglalkoztatottak (27,4 %) és az önálló vállalkozók (29,2 %) esetében is jelentős.

A legutóbbi megfelelőségi mutatók arra utalnak, hogy a 2014 és 2020 közötti folyamatos csökkenést követően valamennyi kategória esetében stabilizálódott a szociális nélkülözés és az anyagi nélkülözés aránya, különösen a munkanélküliek és az önfoglalkoztatók körében. Ezenkívül a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek aránya (a szociális transzferek után) még mindig több mint négyszer magasabb az önálló vállalkozók esetében, mint a tipikus munkavállalók körében, és több mint 3,5-szer magasabb az ideiglenes alkalmazottak esetében, mint a tipikus munkavállalóknál.

A legfrissebb adatok 2021-ből származnak, és általában a 2020. évi jövedelmi helyzetre vonatkoznak. Elismert tény, hogy a szociális védelmi rendszerek a nagyon erőteljes szakpolitikai válaszoknak (többek között a kiterjedtebb védettségnek, a rendkívüli támogatási intézkedéseknek és a kiadásoknak) köszönhetően segítették az embereket abban, hogy a szegénységi kockázat vagy a jövedelmi egyenlőtlenségek jelentősebb növekedése nélkül vészeljék át a Covid19-válságot. Egy másik, az ukrajnai helyzet által kiváltott válság azonban jelentős gazdasági és társadalmi hatásokkal jár, különösen az infláció és a növekvő energiaszegénység miatt. Mivel az adatok csak később állnak rendelkezésre, e válságok hatásának nagyságrendjét egyelőre még nem lehet felmérni.

2.4.2.Szakpolitikai intézkedések

A nemzeti végrehajtási tervek bizonyos mértékig foglalkoznak a megfelelőség területével (16 tagállam nyújtott be intézkedéseket a megfelelőség javítására irányulóan). Kevés tagállam összpontosít az atipikus állásokban dolgozók szociális védelmének megfelelő szintjére. Sok helyen azonban intézkedéseket fogadtak el vagy terveznek elfogadni a megfelelőség javítása érdekében, az önálló vállalkozóknak vagy a munkavállalók különleges kategóriáinak nyújtott nyugdíjakra összpontosítva. Az álláskeresési ellátások megfelelőségének javítása érdekében is folyamatban van bizonyos intézkedések bevezetése.

Az önálló vállalkozók és az atipikus foglalkoztatási formákban foglalkoztatott munkavállalók különböző kategóriáinak jövőbeli ellátásait az határozza meg, hogy mennyi nyugdíjjárulékot fizetnek. Az önálló vállalkozók esetében a munka és a kereset ingadozása kihívást jelent a rendszeres járulékfizetés szempontjából. Spanyolország és Lettország úgy döntött, hogy az önfoglalkoztatók vonatkozásában kiigazítja a járulékszámítás módját, ezáltal támogatva a jövőbeli nyugdíjak megfelelőségét, míg Belgium azt tervezi, hogy összehangolja az önálló vállalkozók és az alkalmazottak nyugdíjrendszerét, és kiigazítja az önálló vállalkozók járulékait, hogy az jobban tükrözze a járulékfizetési képességüket. Ugyanezen okból és a rendszerben való részvétel ösztönzése érdekében Portugália a járulékok mértékét is csökkentette, és most negyedévente számítja ki a járulékfizetés alapját az előző negyedévben szerzett jövedelem alapján. Ausztria és Észtország intézkedéseket hozott a nyugdíjak megfelelőségének javítása érdekében, különösen az alacsony jogosultságokkal rendelkezők esetében, csakúgy, mint Németország, ahol a fő kedvezményezettek a nők lesznek. Csehország nyugdíjreformot terjesztett elő a nyugdíjrendszer méltányosságának javítása érdekében (pl. a nemek közötti különbségek kezelése révén). 2021-ben Franciaország jogalkotási intézkedéseket fogadott el, amelyek célja, hogy növelje a mezőgazdasági termelők segítőinek nyugdíjszintjét, 2022-ben pedig Finnország módosította az önálló vállalkozók nyugdíjbiztosítását.

Az álláskeresési ellátásokkal való védettség arányának vagy időtartamának növelése hozzájárul az ellátások megfelelőségének javításához, Észtország és Litvánia pedig intézkedéseket hozott ebben az irányban. Belgium – egyéb minimális szociális és támogatási ellátásokkal együtt – az álláskeresési ellátások minimális szintjét is megemelte. Ezen a területen számos intézkedést hoztak a Covid19-járványra adott szakpolitikai válaszként. Szemléltetésképpen, az álláskeresési ellátások időtartamát 2020–2021-ben (és egyes esetekben 2022-ben) ideiglenesen meghosszabbították Bulgáriában, Dániában, Németországban, Görögországban, Spanyolországban, Portugáliában, Romániában, Szlovákiában és Svédországban. Belgium, Franciaország és Olaszország felfüggesztette az ellátások fokozatos csökkentését (degresszivitás), míg az ellátások szintje Írországban, Luxemburgban (a részlegesen munkanélküliek esetében) és Máltán (az ellátás kiegészítésével) ideiglenesen emelkedett, egyes országokban pedig tartósan növekedett (Belgium, Bulgária, Észtország és részben Portugália). Bár ezeknek az intézkedéseknek a többségét mára megszüntették vagy meg fogják szüntetni, néhány tagállam úgy döntött, hogy strukturálissá teszi azokat. Különösen a kulturális ágazatban számos tagállamban hoztak új intézkedéseket. Korlátozott számú intézkedés összpontosított a nyugdíjaktól és az álláskeresési ellátásoktól eltérő ágazatok megfelelőségére. Néhány példa található a belga nemzeti végrehajtási tervben (betegség, rokkantság) és a máltai nemzeti végrehajtási tervben (az egészségügyi ellátás terén 2023-tól az új krónikus betegségek kezelései is ingyenesek lesznek).

4. háttérmagyarázat: A fiatalokat érintő hiányosságok a szociális védelem terén A munkavállalók és az önálló vállalkozók szociális védelemhez való hozzáférése terén tapasztalható különbségek különösen markánsak egyes kategóriák, például a fiatalok körében. 2021-ben a munkanélküli és (a szociális transzferek előtt) a szegénység kockázatának kitett fiatalok (16 és 29 év közöttiek) sokkal kisebb valószínűséggel részesültek szociális ellátásban az EU-ban (38 %), mint a 30–64 évesek (57 %). Egy közelmúltbeli jelentés megerősíti, hogy a fiatal munkavállalók gyakran nem férnek hozzá formálisan az álláskeresési, a betegségi vagy az anyasági ellátásokhoz. A legtöbb esetben ezeket a hiányosságokat nem közvetlenül életkor-specifikus szabályok idézik elő, hanem inkább a következőknek tudhatók be: a formális védettség hiánya olyan konkrét kategóriák esetében (gyakornokok, tanulószerződéses tanulók, alkalmi munkavállalók, platform-munkavállalók, függő önfoglalkoztatók), ahol sok a fiatal; vagy a tényleges védettséggel kapcsolatos problémák (különösen akkor, ha a szabályok – a jogosultsághoz szükséges minimális időszak vagy a minimális befizetett járulékokra vagy ledolgozott órákra vonatkozó korlátozások – ténylegesen kizárják a szociális ellátásokból a rövid ideje foglalkoztatott és bizonytalan szerződéssel rendelkező fiatalokat). Például a fiatal munkavállalók nehezebben tudják teljesíteni az álláskeresési ellátásra való jogosultság feltételeit, ha elveszítik munkahelyüket. Ugyanez vonatkozik a betegségi ellátásra is. Érdekesség, hogy Ausztria, Belgium és Szlovénia rövidebb minimális járulékfizetési időszakokat alkalmaz a fiatalok számára. Ugyanez a helyzet Spanyolországban az anyasági ellátások esetében. Bár kevés nemzeti végrehajtási terv tartalmaz ifjúságspecifikus reformokat, vannak kivételek: a diákok és gyakornokok társadalombiztosításáról szóló törvény módosítása Görögországban, valamint a horvátországi diákok szülési szabadságának reformja. Emellett a Covid19-válságra válaszul hozott egyes intézkedések a fiatalokra, például a diákokra összpontosítottak. Ausztria az álláskeresési ellátás mellett képzési prémiumot vezetett be, és kiterjesztette a diákokra a válságkezelő gyorssegélyt. Belgium munkanélküli-járadékot vezetett be azon diákok számára, akik a világjárvány miatt veszítették el munkahelyüket; Lettország pedig ideiglenes álláskeresési ellátást vezetett be a munkanélküliként nyilvántartott fiatal diplomások számára. Emellett egyes általános (nem ifjúságspecifikus) intézkedések különösen relevánsak a fiatalok számára, tekintettel sajátos helyzetükre (például ideiglenes szerződéssel dolgozó vagy platform-munkavállalókként). Példaként említhetők a következők: az atipikus munkavállalók formális védettségét (vagy tényleges hozzáférését) célzó, fent említett reformok; az egészségbiztosítás Észtország általi kiterjesztése valamennyi lakosra, beleértve a diákokat is; valamint ideiglenes támogatás Spanyolországban (a Covid19 idején) az ideiglenes szerződéssel foglalkoztatott munkavállalók számára, lehetővé téve számukra a járulékalapú álláskeresési ellátásokhoz való könnyebb hozzáférést.

2.5.Átláthatóság

Az átláthatóság a negyedik dimenzió, amellyel a tanácsi ajánlás foglalkozik. Az átláthatóság kulcsfontosságú ahhoz, hogy a munkavállalók és az önálló vállalkozók számára biztosított legyen a szociális védelemhez való hozzáférés. Előfordulhat, hogy az emberek nem ismerik kellőképpen jogaikat és kötelezettségeiket, valamint e jogok gyakorlásának és kötelezettségeik teljesítésének különböző módjait. Lehetséges, hogy a szabályok túl összetettek vagy nem eléggé egyértelműek. Ez eltántoríthat a szociális védelmi rendszerekben való részvételtől, és hozzájárulhat egyes szociális ellátások alacsony szintű igénybevételéhez. Az önálló vállalkozókat és az atipikus foglalkoztatási formákban dolgozókat ez jobban érintheti, mivel rájuk – a fentieknek megfelelően – gyakran egyedi szabályok és összetettebb eljárások vonatkoznak. Emellett e kategóriák esetében gyakran hiányoznak az olyan szervezetek, amelyek képviselnék érdekeiket, ahogy azt a szociális partnerek más kategóriák esetében teszik.

A szociális védelmi rendszerek tagállamok közötti rendkívül sokszínű körképe magyarázatot ad a szociális védelmi rendszerek és ellátások átláthatóságának különböző megközelítéseire is. Egyes országokban például nagyon általános (szinte) „egyenmegoldások” vannak érvényben, míg mások éppen most kezdtek áttérni egy sor nagyon specifikus védelmi rendszerről az általánosabb rendszerekre. Egy másik jelentős különbség az, hogy egyesek már régen megkezdték a digitális átállást, míg másokat a Covid19-világjárvány indított erre. Néhány tagállam (pl. BE, EE, FR, HR, MT, SE) azt állítja a nemzeti végrehajtási tervében, hogy a szociális védelemhez való hozzáférésre vonatkozó szabályok már egyértelműek és átláthatóak, és hogy az információk hozzáférhetők, néhány tagállam pedig azt is kiemeli, hogy ezt fenn kell tartani, illetve tökéletesíteni kell (BE, MT, NL, SE). Egyes országokban (pl. BE, CZ, EE, LV, RO, SI, SK) jogszabályban rögzítették az információkhoz való hozzáférést (ideértve a szociális védelem hat ágára vonatkozó információkat). Néhány tagállamban a helyreállítási és rezilienciaépítési terv célkitűzései között szerepelt az átláthatóság és az egyszerűsítés, mint például a társadalombiztosítási rendszer Ciprus által tervezett reformja, valamint a társadalombiztosítási szolgáltatások szerkezetátalakítása és digitalizálása. Általánosságban azonban az átláthatóság nem tükröződik megfelelően a nemzeti végrehajtási tervekben, de Unió-szerte számos reformot és intézkedést hajtottak végre vagy vezetnek be annak érdekében, hogy támogassák a szociális jogokkal kapcsolatos egyértelmű és naprakész információkhoz való hozzáférést és a tudatosságot, valamint egyszerűsítsék az eljárásokat, sok esetben a helyreállítási és rezilienciaépítési tervek révén is.

2.5.1.Az információkhoz való hozzáférés

Ahhoz, hogy az emberekben tudatosuljanak a meglévő jogaik és kötelezettségeik, hozzá kell tudni férni a szociális védelemmel kapcsolatos információkhoz. A tájékoztatás lehet „passzív”, például tájékoztató brosúrák vagy internetes portálok formájában, vagy „aktívabb”, főként általános vagy célzott figyelemfelkeltő kampányok révén.

Amint arra a tanácsi ajánlás (22) preambulumbekezdése rámutat, „a digitalizáció különösképpen hozzájárulhat a magánszemélyek számára biztosított átláthatóság javításához”, és a digitális információszolgáltatás valóban kulcsfontosságú részét képezi a hozzáférés javítására irányuló tagállami erőfeszítéseknek. Bár még mindig igen sokféle gyakorlat létezik, ma már minden tagállamban léteznek úgynevezett portálok, legyen szó akár egyablakos általános/kormányzati vagy integrált társadalombiztosítási portálokról, akár a szociális védelem egyes ágaira vonatkozó portálokról.

Ahol információkkal szolgálnak a különböző foglalkoztatási jogállásokra vonatkozóan, ott általában (különböző mértékben) különös figyelmet fordítanak az önálló vállalkozók helyzetére (részben attól függően, hogy az önálló vállalkozók formálisan hozzáférnek-e a szociális védelem különböző ágaihoz, és hogy ez más kategóriákhoz viszonyítva azonos vagy eltérő feltételek mellett történik-e). Több tagállamban azonban információhiány és elégtelenségek tapasztalhatók, kifejezetten az atipikus munkavállalók (alcsoportjai) és az önálló vállalkozók vonatkozásában, akik számára nem feltétlenül nyújtanak részletes információkat (különösen az általános kormányzati oldalakon): az önálló vállalkozókra és az atipikus foglalkoztatási formákban dolgozókra szabott tájékoztatás általában még mindig korlátozott (Románia), vagy a különböző kategóriákat nem megfelelően differenciálják (Ciprus), vagy hiányoznak a bizonyos rendszerekre vonatkozó információk, például az önkéntes rendszerekre vonatkozó tájékoztatás (Ausztria). Általánosabban, 17 tagállamban (BE, CZ, DE, EE, IE, EL, FR, HR, CY, LT, NL, AT, RO, SI, SK, FI, SE) kifejezetten problémaként azonosították a különböző szociális védelmi ágakban részt vevő közigazgatási szervek és/vagy (állami vagy magán) szolgáltatók által rendelkezésre bocsátott információk hiányosságait és elégtelenségét. Egy másik lehetséges hiányosság az elavult weboldalakkal kapcsolatos, amelyeket egyedi programok/projektek eredményeként hoztak létre, bizonyos események (például a Covid19-válság) miatt, és amelyeket ideiglenes alapon finanszíroztak, azt követően azonban nem tartották karban és nem frissítették őket.

A legfejlettebb, személyre szabott információk az öregségi ellátásokról állnak rendelkezésre, gyakran online kalkulátorokon keresztül. 21 tagállam számolt be arról, hogy a polgárok számára közvetlenül hozzáférhető nyugdíjkalkulátorokat (vagy szimulátorokat) bocsát rendelkezésre, amelyek felhasználhatók a tényleges járulékokon és időszakokon alapuló jövőbeli nyugdíjjogosultságok megbecsléséhez (BE, CZ, DK, DE, EE, ES, FR, IT, CY, LV, LT, HU, MT, AT, NL, PL, PT, SI, SK, FI, SE). Úgy tűnik azonban, hogy a foglalkoztatói nyugdíjrendszerekre és az önkéntes rendszerekre vonatkozó információk tagállamonként igen eltérőek, és még az öregségi ellátások előrehaladottabb területén sem egyértelmű, hogy elegendő információ áll-e rendelkezésre az atipikus foglalkoztatási formákban dolgozók számára.

A fokozott digitalizáció és a fizikai szolgáltatásokról az online és digitális szolgáltatásokra való áttérés nehézségeket okozhat az információkhoz való hozzáférés terén, különösen a kiszolgáltatott csoportok (pl. az alacsony szintű digitális készségekkel rendelkezők, a látás-/hallássérültek, az idősek vagy a hajléktalanok) számára. Ugyanakkor számos, a szociális védelemmel kapcsolatban tájékoztatást nyújtó weboldal elérhető a látássérülteknek (pl. BE, DK, EE, IE, EL, LT, LU, SI), illetve a hallássérülteknek (pl. CZ, DK, EE, IE, EL, HR, LT, LU, SI). Egyes esetekben reformok vannak folyamatban a szociális ellátásokra vonatkozó információk hozzáférhetőségének biztosítására irányulóan, míg Svédországban például a weboldalakon található információk már elérhetőek a különböző fogyatékosságokkal élő személyek számára megfelelő formában, egyszerűsített svéd nyelven vagy jelnyelven. A svéd hatóságok ingyenes tolmácsokat is kötelesek biztosítani. Finnországban a Társadalombiztosítási Intézet 2019 óta bővíti a jelnyelven biztosított online szolgáltatásait, és tolmácsszolgáltatást kínál a fogyatékossággal élő személyek számára.

A fizikai irodák fontos szerepet játszhatnak a fogyatékossággal élő személyek és az alacsony szintű digitális jártassággal rendelkezők hozzáférésének javításában. Számos országban azonban jelentősen csökkentek az információkhoz való fizikai hozzáférés lehetőségei, amit gyakran felgyorsított a Covid19-válság. Egyes tagállamokban (például BE, EE és IT) a digitális jártasság javítását és a digitális szakadék kezelését célzó programokról számoltak be. Azt is érdemes megjegyezni, hogy a digitálisan leginkább fejlett országok közül néhány már (újra) fejleszti a fizikai hozzáférést, vagy egyablakos szolgáltató központokat hoz létre (EE, LV). 2020-ban Észtországban elérhetővé vált a nyugellátások otthoni kézbesítésének szolgáltatása, 2022 eleje óta alacsonyabb áron.

Tekintettel a szociális ellátásokhoz való hozzáférés rendszereinek és eljárásainak összetettségére, az információkhoz való hozzáférés másik kulcsfontosságú aspektusa a tájékoztató kampányok folytatása – annak érdekében, hogy felhívják az emberek figyelmét jogaikra és kötelezettségeikre, valamint a szociális védelmi rendszerekhez való tartozás fontosságára. A 2017–2021-es időszakban 14 tagállam számolt be „általánosságban” a társadalombiztosítási rendszerekkel/ellátásokkal kapcsolatos figyelemfelkeltő kampányokról vagy többféle ellátással kapcsolatos tájékoztatásról e kihívások kezelése érdekében. Számos országban kampányokat folytattak annak érdekében, hogy felhívják a közvélemény figyelmét a társadalombiztosítási ellátásokhoz való hozzáférés feltételeire, a társadalombiztosítási járulékokra és a szabályos foglalkoztatás jelentőségére, ami különösen fontos az önfoglalkoztatók és az atipikus foglalkoztatási formákban dolgozók számára. Finnországban például a munkanélküliségi alapok és a szakszervezetek rendszeresen tájékoztató kampányokat folytatnak, amelyek célja, hogy meggyőzzék a munkavállalókat arról, hogy csatlakozzanak a munkanélküliségi alapokhoz, hogy munkanélküliség esetén jobban védve legyenek a jövedelemkieséssel szemben. A tagállamok többségében kampányokra került sor a szociális védelem konkrét ágaival kapcsolatban is. Különösen fontosak az atipikus munkavállalókat és az önálló vállalkozókat célzó, öregségi ellátásokkal kapcsolatos kampányok (CZ, DE, HR, HU), valamint az ellátásokhoz való jövőbeli hozzáférésről és azok megfelelőségéről szóló kampányok (CZ, EL, LT, HU, MT, NL, PL, FI).

2.5.2.Egyszerűsítés