Brüsszel, 4.4.2005

COM(2005) 110 végleges

Javaslat

A TANÁCS RENDELETE

az Indiából származó széles spektrumú antibiotikumok behozatalára vonatkozó végleges kiegyenlítő vám kivetéséről

(előterjesztő: a Bizottság)

INDOKOLÁS

2003. október 8-án két közösségi gyártó megalapozott kérésére a Bizottság megkezdte bizonyos Indiából származó széles spektrumú antibiotikumok kiegyenlítő vámjának lejáratkor végzett és átmeneti felülvizsgálatát.

A felülvizsgálat (i) megerősítette az adott terméknek az eredeti vizsgálat szerintinél magasabb szintű további támogatását, ami (ii) továbbra is kárt okoz a Közösség iparának. Az intézkedések köre nem állna a Közösség érdekében.

Ennek következtében ajánlatos az, hogy a Tanács fogadja el az érvényes intézkedések javítására és meghosszabbítására vonatkozó mellékelt rendeletjavaslatot.

Javaslat

A TANÁCS RENDELETE

az Indiából származó széles spektrumú antibiotikumok behozatalára vonatkozó végleges kiegyenlítő vám kivetéséről

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,

tekintettel az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező támogatott behozatallal szembeni védelemről szóló 1997. október 6-i 2026/97/EK tanácsi rendeletre[1] („az alaprendelet”) és különösen annak a 18. és 19. cikkeire,

tekintettel a Bizottság által a tanácsadó bizottsággal történt konzultációt követően benyújtott javaslatra,

mivel:

A. ELJÁRÁS

I. Előzetes vizsgálat és érvényben lévő intézkedések

(1) A 2164/982/EK rendelet[2] által a Tanács egy pontosan meghatározott kiegyenlítő vámot vetett ki bizonyos széles spektrumú antibiotikumok, nevezetesen nem kimért adagokban vagy kiskereskedelmi forgalmazásra alkalmas formában vagy csomagolásban forgalmazott amoxicillin trihidrát, ampicillin trihidrát és a cefalexin importjára („az érintett termék”), amelyek Indiából származnak és az ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 és ex 2941 90 00 KN kódok alá tartoznak. Az intézkedések egy 0% és 12% közé eső érték szerinti vám formájában valósulnak meg, amely egyedileg megnevezett exportőröktől származó importra kerül kivetésre a többi exportőr esetében kivetett 14,6% mértékű maradványvám mellett.

II. Egy lejáratkor végrehajtott és időközi kombinált felülvizsgálat iránti kérelem

(2) Az érvényben lévő pontosan meghatározott intézkedések küszöbön álló megszűnésére vonatkozó közlemény[3] kihirdetését követően a Bizottsághoz benyújtásra került egy, a 2164/98/EK tanácsi rendeletnek az alaprendelet 18. cikke (2) bekezdése és 19. cikke (2) bekezdése szerint történő megszűnéskor történő és átmeneti felülvizsgálatára vonatkozó kérelem a hasonló termékek érintett közösségi gyártóitól, a Sandoz GmbH Austria és a Sandoz Industrial Products S.A., Spanyolország vállalatoktól („a kérelmezők”). A kérelmezők bizonyos széles spektrumú antibiotikumok teljes közösségi gyártásának jelentős részét, ez esetben több mint 40%-át képviselik.

(3) A kérelem azon alapul, hogy az intézkedések megszűnése valószínűleg a szubvencionálás folytatását vagy megújítását és a közösségi ipar sérelmét eredményezné és hogy a hatályban lévő intézkedések mértéke állítólag nem volt elegendő a szubvencionálás közömbösítésére, ami kárt okozott.

(4) A lejáratkor végrehajtott és időközi kombinált felülvizsgálat megkezdése előtt és az alaprendelet 22. cikke (1) bekezdése és 10. cikke (9) bekezdése szerint a Bizottság értesítette az indiai kormányt („az IK”) arról, hogy kapott egy megfelelően dokumentált kérelmet. Az IK meghívást kapott konzultálásra a kérelem tartalmával kapcsolatos helyzet tisztázása és egy kölcsönös megállapodás elfogadása céljából. Az IK elutasította a Bizottság konzultációs meghívását.

III. A lejáratkor végrehajtott és időközi kombinált felülvizsgálat megkezdése

(5) A Bizottság megvizsgálta a kérelmezők által benyújtott bizonyítékot és azt kielégítőnek találta egy az alaprendelet 18. cikke (2) bekezdése és 19. cikke (2) bekezdése szerint történő felülvizsgálat megkezdésének indokául. A anácsadó bizottsággal történt konzultációt követően a Bizottság egy az Európai Unió Hivatalos Lapjában kihirdetett hirdetmény[4] által megkezdte a 2164/98/EK tanácsi rendelet lejáratkor végrehajtott és időközi kombinált felülvizsgálatát.

IV. Vizsgálati időszak

(6) A vizsgálat a 2002. április 1. és 2003. március 31. közötti időszakban zajlott le („a felülvizsgálati időszak” vagy „FI”). A hátránnyal összefüggő trendek vizsgált időszaka az 1999. január 1-jétől a felülvizsgálati időszak végéig terjedő időszak volt („az érintett időszak”).

V. A vizsgálat által érintett felek

(7) A Bizottság hivatalosan értesítette a kérelmezőket, a többi ismert közösségi gyártót, importőrt, nagykereskedőt, felhasználót és az IK-t a vizsgálat megkezdéséről. Az érdekelt feleknek megvolt a lehetőségük arra, hogy írásban ismertessék a véleményüket és hogy meghallgatást kérjenek. A felek által benyújtott írásos és szóbeli észrevételek megfontolásra, és ahol az helyénvaló volt, figyelembevételre kerültek.

(8) Az érintett termék kétségtelenül nagyszámú, a kérelemben megnevezett indiai exportőr gyártója szerint a szubvencionálás vizsgálata során alkalmazott mintavételi technikák az alaprendelet 27. cikkében kerültek meghatározásra.

(9) Mindamellett csak korlátozott számú exportőr gyártó fedte fel magát és adta át a mintavételhez kért információt. Ennek következtében a mintavételi technikák alkalmazását nem tekintették szükségesnek.

(10) A Bizottság megküldte a kérdőíveket az összes ismert félnek, amelyek a kezdési hirdetményben meghatározott határidőkig felfedték magukat. Öt közösségi gyártótól, hét exportőr gyártótól, egy importőrtől, két nagykereskedőtől és az IK-tól érkeztek be válaszok.

(11) A Bizottság kivizsgált és igazolt minden információt, amit szükségesnek tartott a szubvencionálás és a hátrány meghatározásához, valamint annak meghatározásához, hogy vajon fennáll-e a szubvencionálás és a hátrány fennmaradásának vagy megújulásának valószínűsége és hogy az intézkedések fenntartása vagy módosítása nem sérti-e a Közösség érdekeit. Igazoló látogatások kerültek végrehajtásra a következő érdekelt felek létesítményeiben:

1. Közösségi termelők

DSM Anti-Infectives B.V., Delft (Hollandia), amely DSM Anti-Infectives Deretil S.A., Almeria, (Spanyolország) és a DSM Anti-Infectives Chemferm S.A., Santa Perpetua de Mogoda, (Spanyolország) nevében is válaszolt a Bizottság kérdőívére. Ez a három vállalat a továbbiakban közösen a „DSM”.

Sandoz GmbH (korábban Biochemie GmbH), Kundl (Ausztria), amely a Sandoz Industrial Products S.A. (korábban Biochemie S.A.), Barcelona (Spanyolország) nevében is válaszolt a Bizottság kérdőívére. Ez a két vállalat továbbiakban közösen a „Sandoz”.

2. Az indiai kormány

Kereskedelmi Minisztérium, Új Delhi.

3. Indiai exportőr gyártók

KDL Biotech Ltd. (korábban Kopran Ltd.), Mumbai,

Orchid Pharmaceuticals and Chemicals Ltd., Chennai,

Nectar Lifesciences Ltd., Chandigarh,

Nestor Pharmaceuticals Ltd., New Delhi,

Ranbaxy Laboratories Ltd., New Delhi,

Torrent Gujarat Biotech Ltd., Ahmedabad,

Surya Pharmaceutical Ltd., Chandigarh.

VI. Az eljárás közzététele és magyarázata

(12) Az IK és a többi érdekelt fél értesítést kapott azon alapvető tényekről és szempontokról, amelyek az intézkedések fenntartását megalapozzák. Észrevételekre szintén elegendő állt rendelkezésre. Egyes felek írásban nyújtották be az észrevételeiket. Ezenkívül az IK és három exportőr gyártó előadta az álláspontját a meghallgatásukat követően kiadott, az álláspontjukat összefoglaló beadványokban is. Az összes beadvány és észrevétel az alábbiakban meghatározottak szerint teljes mértékben kiértékelésre került.

(13) Az IK és az egyik exportőr gyártó a közzétételt követő meghallgatások során felhívta a figyelmet arra, hogy a kérelmezők nem gyártanak az egyik termékhez, azaz a cefalexinhez hasonló terméket és kérték, hogy emiatt e terméktípussal kapcsolatban a vizsgálat kezdeményezése legyen semmissé téve.

(14) Erre a beadványra válaszolva fel kellett idézni azt, hogy már az első vizsgálat során megállapítást nyert az, hogy a vizsgált termék összes típusa (lásd az alábbi B. szakaszban) egyetlen termékkategóriát képez[5]. Az ugyanabba a kategóriába tartozó összes típus, azaz az ömlesztett félszintetikus széles spektrumú antibiotikumok, amelyek ugyanúgy kerülnek felhasználásra, mint amelyek olyan kimért adagok formájában vannak kiszerelve, amelyek hatékonyan használhatók többféle fertőző betegség kezelésére. Ennek következtében, minthogy a kérelmezők által gyártott összes típus egyetlen ilyen felhasználásra szánt terméket képez, ezt az érvet meg kell cáfolni.

(15) Az IK és az egyik exportőr gyártó azt vitatta, hogy a közösségi termelők kérdőívre adott nem bizalmas válaszai nem voltak eléggé részletesek és nem az alaprendelet 29. cikke szerint kerültek benyújtásra. Azt állították, hogy kérdőívre adott nem bizalmas válaszokban foglalt információ hiánya nem biztosította az együttműködő exportőrök számára az érdekeik megvédésének hatékony lehetőségét a hátránnyal és az eseti kapcsolat-analízissel kapcsolatban.

(16) Ezzel összefüggésben meg kell jegyezni azt, hogy amint az alább az E. szakaszban megállapításra kerül, a közösségi ipar e jelen vizsgálatban csak két félből áll, nevezetesen a Sandozból és a DSM-ből. Ezenkívül az egyik fél csak amoxicillin trihidrátot és ampicillin trihidrátot gyártott, míg a másik cefalexint is. Ezek a közösségi iparra vonatkozó különleges körülmények megnövelték bizonyos a vizsgálat során szolgáltatott adatok bizalmas jellegét. Mindenesetre az érdekelt felek által történő árvizsgálásra elérhető akta tartalmazza a mindkét együttműködő közösségi gyártó által a kérdőívre adott nem bizalmas válaszokat, ahol a bizalmas adatok index formában kerültek megadásra azért, hogy lehetővé váljon a bizalmasan benyújtott információ lényegének elfogadható megértése. Ennek következtében a közösségi termelők kérdőívre adott nem bizalmas válaszai mégis az alaprendelet 29. cikkének előírásaival összhangban lévőnek tekintendők. Ezenkívül helyénvaló megjegyezni azt, hogy az indexált hátrány adatok az e rendelet F. szakaszában felfedésre és leírásra kerültek, megadva az összes érdekelt fél számára a hátrány és a kiváltó helyzet kielégítően pontos képét, hogy lehetőség legyen a vizsgálat felmérésére és az érdekek védelmére.

B. AZ ÉRINTETT TERMÉK ÉS HASONLÓ TERMÉK

I. Az érintett termék

(17) Az e felülvizsgálat által érintett termék azonos a 2164/98/EK tanácsi rendelet által vizsgált termékkel, nevezetesen a az ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 és ex 2941 90 00 KN kódok alá tartozó, nem kimért adagokban vagy kiskereskedelmi forgalmazásra alkalmas formában vagy csomagolásban forgalmazott amoxicillin trihidráttal, ampicillin trihidráttal és a cefalexinnel, amelyek Indiából származnak és („az érintett termék”).

II. Hasonló termék

(18) A lezárást követő meghallgatás során az IK és az egyik exportőr gyártó felhívta a figyelmet arra a tényre, hogy az egyik közösségi gyártó bizonyos eltéréseket említett a „stabilitásban, tisztaságban, meghatározásban, galenikus tulajdonságokban stb.”, amikor összehasonlította az érintett terméket és a hasonló terméket. Ezenkívül az egyetlen együttműködő importőr eltéréseket említett a vízoldhatóságra vonatkozóan.

(19) Azonban mind az érintett termékre, mind pedig a hasonló termékre ugyanannak a bizonyos specifikációkkal rendelkező nemzetközi gyógyszerkönyvi meghatározással kell megegyeznie. Így, holott nem minden vonatkozásban azonosak, nagyon hasonlítanak egymásra az alaprendelet 1. cikkének (5) bekezdésében előírtak szerint.

(20) Ennélfogva a vizsgálat megerősítette azt, hogy a Közösségben a közösségi termelők által eladott amoxicillin trihidrátnak, ampicillin trihidrátnak és a cefalexinnek azonos vagy nagyon hasonló fizikai jellemzői és felhasználási módjai voltak az érintett termékéhez és ezáltal ezek az alaprendelet 1. cikke (5) bekezdése értelmében hasonló termékek voltak.

C. SZUBVENCIÓK

I. Bevezetés

(21) A felülvizsgálati kérelemben lévő információ és a Bizottság kérdőívére adott válaszok alapján a következő, állítólag szubvenciók nyújtását tartalmazó következő rendszerek kerültek megvizsgálásra:

1. Nemzeti szintű rendszerek

(a) Előzetes engedély rendszer,

(b) Vám jogosultsági betétkönyv rendszer,

(c) Speciális gazdasági zónák / exportorientált egységek rendszere,

(d) Exporttámogatási beruházási javak rendszere,

(e) Jövedelemadó rendszerek,

- Jövedelemadó-mentességi rendszer,

- Kutatás-fejlesztési jövedelemadó ösztönző,

(f) Exporthitel rendszer.

(22) A fent meghatározott (a)–(d) rendszerek a Külkereskedelemről (Fejlesztés és szabályozás) szóló 1992. évi (1992/22 sz.) törvényen alapulnak, amely 1992. augusztus 7-én lépett hatályba („külkereskedelmi törvény”). A külkereskedelmi törvény felhatalmazza az IK-t arra, hogy az export- és importpolitikára vonatkozó közleményeket adjon ki. Ezek az „Export- és importpolitika” dokumentumokban van összefoglalva, amelyeket a Kereskedelmi Minisztérium ad ki ötévente és rendszeresen frissít. Az egyik Export- és importpolitika dokumentum, azaz a 2002. április 1-jétől a 2007. március 31-ig tartó időszakra vonatkozó dokumentum (02-07. EXIM-politika) ennek az ügynek a felülvizsgálati időszakára vonatkozik. Ezenkívül az IK az „Eljárási kézikönyv – 2002. április 1. — 2007. március 31., I. kötet” („HOP I 02-07”)[6] kiadványban meghatározza a 02-07. EXIM-politikát irányító eljárásokat is. Az Eljárási kézikönyv szintén rendszeresen frissítésre kerül.

(23) A fenti (e) pontban megadott jövedelemadó rendszerek a Jövedelemadóról szóló 1961. évi törvényen alapulnak, amit minden évben módosít a költségvetési törvény.

(24) A fenti (f) pontban megadott exporthitel rendszer a Banki tevékenység Szabályozásáról szóló 1949. évi törvény 21. és 35A. cikkein alapulnak, amely lehetővé teszi az Indiai Központi Jegybank („IKJ”) számára a kereskedelmi bakok irányítását az exporthitelek területén.

2. Regionális rendszerek

(25) A felülvizsgálati kérelemben lévő információ és a Bizottság kérdőívére adott válaszok alapján a Bizottság megvizsgált több olyan rendszert, amelyeket állítólag regionális kormányzatok vagy hatóságok folyósítottak egyes indiai államokban.

(a) Punjab állam,

- Punjab Ipari Ösztönző Rendszer.

- Ez a rendszer a punjabi kormány iparpolitikáján és ösztönzési szabályzatán alapul.

(b) Gujarat állam,

- Gujarat Ipari Ösztönző Rendszer,

- Elektromos áram vám visszatérítés.

- Az első rendszer Gujarat ipari ösztönző politikáján alapul, míg a második rendszer pedig az 1958. évi Bombay elektromos áram vámról szóló törvényen alapul.

(c) Maharashtra állam,

- A maharastrai kormány („az MK”) ösztönző rendszer csomagja. Ez a rendszer a GK Ipari, Energia és Munkaügyi Minisztériumának rendeletein alapult.

(26) Egy jövedelemadó rendszer (jövedelemadó ösztönző a kutatás és fejlesztés részére) és három regionális rendszer (punjabi ipari ösztönzők, gujarati ipari ösztönzők és gujarati elektromos áram vám visszatérítés) nem került megemlítésre a felülvizsgálati kérelemben. Ennek következtében az alaprendelet 22. cikke (1) bekezdése és 11. cikke (10) bekezdése szerint a Bizottság értesítette az IK-t a vizsgálat hatáskörének lehetséges kiterjesztéséről e rendszerek bevonása céljából. Az IK meghívást kapott konzultációkra az állítólagos rendszerekkel kapcsolatos tényleges helyzet tisztázása és kölcsönös megegyezésen alapuló megoldása céljából. E konzultációk után az e négy rendszerrel kapcsolatos kölcsönös megállapodáson alapuló megoldás hiányában a Bizottság bevonta ezeket a rendszereket a szubvencionálás vizsgálatába.

3. A szubvencionálásra vonatkozó általános bejelentési észrevételek

(27) Két exportőr gyártó azt vitatta, hogy az előzetes engedélyezési rendszert, a kutatási és fejlesztési ösztönző jövedelemadórendszert és az exporthitelrendszert ki kellett volna zárni a jelenlegi vizsgálat hatásköréből, mert egy felülvizsgálat csak az eredetileg is vizsgált rendszerekre terjedhet ki. Ebben az esetben ez a három rendszer és a vizsgált regionális rendszerek nem voltak megvizsgálva az eredeti vizsgálat során.

(28) Mindamellett az alaprendeletnek az időközi és lejáratkor végzett vizsgálatokra vonatkozó rendelkezései nem határozzák meg a felülvizsgálatok ilyen szoros megközelítését. Például az alaprendelet 19. cikke (2) bekezdésével összhangban egy időközi felülvizsgálat az intézkedések megerősítéséhez vezethet, ha az érvényes intézkedések nem kielégítők a kiegyenlíthető szubvencionálás kiegyenlítésére. Az alaprendelet 19. cikke (4) bekezdése továbbá előír egy vizsgálatot „annak felmérésére, hogy vajon a szubvencionálással kapcsolatos körülmények … lényegesen megváltoztak-e”. Így egy a szubvencionálásra vonatkozó időközi vizsgálat per se a szubvencionálási keret teljes újraértékeléséhez vezethet és nem csak az eredetileg vizsgált szubvencionálási rendszerek újraértékeléséhez, amely esetleg az érintett termék javára válhat. Ezenkívül egy lejáratkor végrehajtott vizsgálatnak nem kell csupán az eredetileg vizsgált szubvencionálási rendszerekre összpontosítania. Az alaprendelet 18. cikke (2) bekezdése a „szubvencionálás folytatására vagy megújítására” utal úgy általában, nem pedig az eredetileg vizsgált szubvencionálási rendszerekre. Ennélfogva a felülvizsgálatok nem korlátozódnak az eredetileg vizsgált rendszerekre, hanem megkívánják a jelenlegi és jövőbeni szubvencionálást, beleértve eredetileg nem vizsgált programokat is. Valójában csak ez az egyetlen megközelítés vezet az adott vizsgálati időszakban történt szubvencionálásra vonatkozó tényleges helyzet megfelelő vizsgálatához. Máskülönben a kormányok hatékonyan megvédhetnék magukat a szubvencionálási büntetésektől egyszerűen átnevezve egy rendszert vagy azon belül kisebb strukturális változtatásokat végrehajtva. Ez meghiúsítaná a kiegyenlítő intézkedések tárgyát és célját, amely növelné a sérelmet okozó szubvencionálást.

II. Nemzeti rendszerek

1. Előzetes engedélyezési rendszer („EER”)

(a) Jogalap

(29) A rendszer részletes leírása a 02-07. EXIM politika 4.1.1.–4.1.14 bekezdéseiben és a HOP I 02-07 4.1.–4.30 fejezeteiben található meg.

(b) Jogosultság

(30) Az EER hat alrendszert tartalmaz, amint az a (31) preambulumbekezdésben részletesen le van írva. Ezek az alrendszerek többek között eltérnek a jogosultsági körben. A gyártó-exportőrök és a támogató gyártókhoz „kötött” kereskedő-exportőrök jogosultak az EER fizikai exportra és az éves követelmény EER-re. A végső exportálót kiszolgáló gyártó-exportőrök jogosultak időközi beszerzési EER-re. Az EXIM politika 02-07. 8.2. bekezdésében említett „exportnak tekintett” kategóriák, azaz az exportorientált egység („EOE”) szállítói az exportnak tekintett EER-re jogosultak. Végül a gyártó-exportálókat kiszolgáló köztes szállítók jogosultak az „exportnak tekintett” kedvezményekre az előzetes kiadási megrendelés („EKM”) alrendszerei szerint, valamint „back to back” belföldi hitellevélre.

(c) Gyakorlati végrehajtás

(31) Előzetes engedélyek kiadhatók:

(i) Fizikai exportálás céljára: Ez a fő alrendszer. Ez teszi lehetővé vámmentes alapanyagok importálását egy meghatározott származó exporttermék előállításához. Ebben az összefüggésben a „fizikai” azt jelenti, hogy az exportterméknek el kell hagynia India területét. Az importtámogatás és az exportkötelezettség, beleértve az exporttermék típusát is, az engedélyben kerül meghatározásra.

(ii) Éves követelmény: Az ilyen engedély nem egy meghatározott exporttermékhez kötődik, hanem egy szélesebb termékcsoporthoz (pl. vegyi és kapcsolódó termékek). Az engedély birtokosa — a korábbi export nagyságrendje által meghatározott határértékig — vámmentesen importálhat bármilyen alapanyagot, amit az adott termékcsoportba tartozó áruk előállításához kell felhasználni. Szabadon választhat arra vonatkozóan, hogy az adott vámmentes anyagok felhasználó termékcsoportba tartozó milyen származó terméket exportál.

(iii) Köztes termékek: Ez az alrendszer azokra az esetekre vonatkozik, amikor két gyártó kíván előállítani egy terméket és felosztja a termelési folyamatot. A gyártó-exportőr állítja elő a köztes terméket. Ez a gyártó vámmentesen importálhat anyagokat és előzetes engedélyt kaphat erre a célra a köztes termékekre. A tényleges exportőr fejezi be a gyártást és köteles a késztermék exportálására.

(iv) Exportálásnak tekintett tranzakció: Ez az alrendszer lehetővé teszi a fő szerződő számára olyan alapanyagok vámmentes importálását, amelyek „exportálásnak tekintett tranzakció” során az EXIM politika 02-07. 8.2.(b) - (f),(g),(i) és (j) bekezdéseiben említett fogyasztó-kategóriák számára eladásra kerülő áruk előállításához szükségesek. Az IK szerint az exportálásnak tekintett tranzakciók azok a tranzakciók, amelyek során az áruk nem hagyják el az országot. Néhány alapanyag kategória exportálásnak tekintett tranzakcióba tartozóként tekinthető, feltéve hogy az árukat Indiában állították elő egy export orientált egység (EOE) vagy pedig egy különleges gazdasági zónában („KGZ”) lévő vállalat számára.

(v) EKM: Az EER-nek a közvetlen import helyett belföldi forrásokból beszerezni szándékozó birtokosa választhatja azt, hogy EKM-ekért szerzi be azokat. Ezekben az esetekben az előzetes engedélyek EKM-ként kerülnek jóváhagyásra és a belföldi szállító által hitelesítésre a bennük meghatározott tételek leszállításakor. Az EKM hitelesítése feljogosítja a belföldi szállítót arra, hogy az EXIM politika 02-07. 8.3. bekezdésében meghatározottak szerint exportálásnak tekintett tranzakció előnyében részesüljön (azaz a köztes termék/ exportálásnak tekintett tranzakció helyetti EKM, az exportálásnak tekintett tranzakció visszatérítése és a végső közvetett vámok visszafizetése). Az EKM mechanizmus a szállítónak fizeti vissza az adókat és a vámokat ahelyett, hogy azokat a végső exportőrnek fizetnék vissza vámvisszatérítés/vámvisszafizetés formájában. Az adók/vámok visszatérítése elérhető belföldi alapanyagok és importált alapanyagok esetében egyaránt.

(vi) Kettős belföldi hitellevél: Ez az alrendszer szintén egy EKM tulajdonos számára szállított belföldi árukra vonatkozik. Az EKM tulajdonosa bármely bankban kezdeményezheti belföldi hitellevél megnyitását belföldi szállító javára. Az engedélyt a bank közvetlen importálás esetén érvényteleníti, az csak az importálás helyett belföldről beszerzett áruk értékével és mennyiségével összefüggésben használható fel. A belföldi szállító jogosult az EXIM politika 02-07. 8.3. bekezdésében meghatározottak szerint exportálásnak tekintett tranzakció előnyében részesüljön (azaz a köztes termék/ exportálásnak tekintett tranzakció helyetti EKM, az exportálásnak tekintett tranzakció visszatérítése és a végső közvetett vámok visszafizetése).

Megállapításra került az, hogy a felülvizsgálati időszakban az együttműködő exportőrök csak az érintett termékkel kapcsolatos négy alrendszeren belül kaptak engedményeket, azaz (i) EER fizikai exportálás, (ii) EER éves követelménnyel szemben, (iii) EER köztes termékekért egy végső exportáló szállítójaként, (iv) EER exportálásnak tekintett tranzakció EOE-kben/KGZ-kben lévő egységek szállítójaként. Ennek következtében nem szükséges meghatározni az (v) EKM rendszer és a (vi) kettős belföldi hitellevél rendszer kiegyenlíthetőségét.

(32) Igazolás céljából az indiai hatóságok által az engedély birtokosa jogilag köteles fenntartani egy „valós és megfelelő elszámolást az importált áruk engedély szerinti fogyasztásáról és felhasználásáról” meghatározott formában (HOP I 02-07 4.30 fejezet és 18. melléklet), azaz egy tényleges fogyasztási nyilvántartásban („18. melléklet, nyilvántartás”).

(33) A (31) preambulumbekezdésben fentebb felsorolt (i), (iii) és (iv) alrendszerekkel kapcsolatban mind az importkedvezményt, mind pedig az exportkötelezettséget (beleértve az exportálásnak tekintett tranzakciót) az IK mennyiségben és értékben rögzítette és az engedélyben dokumentálta. Az e rendszer keretében engedélyezett import mennyiségét az IK határozza meg standard input-output normák („SION-ok”) alapján. A SION-ok a legtöbb termék esetében léteznek, beleértve az érintett terméket is és ezek az HOP II 02-07-ben kerültek kihirdetésre.

(34) A (31) preambulumbekezdésben fentebb felsorolt (ii) alrendszer (EER éves követelményért) esetében csak az importkedvezmény értéke van dokumentálva az engedélyben. Az engedély birtokosa köteles „fenntartani a kapcsolatot az importált inputok és a származó termék között” (HOP I 02-07 4.24A (c) fejezet).

(35) Az importált input anyagok nem adhatók át másnak és azokat a származó exporttermék előállítására kell felhasználni. Az exportkötelezettséget be kell tartani az engedély követését követő előírt időszakon belül (ez 18 hónap, két egyenként 6 hónapos meghosszabbítási lehetőséggel). Egy EER éves követelményért esetben nem engedélyezett az időszak meghosszabbítása.

(36) A felülvizsgálat során megállapításra került az, hogy a SION-ok vámmentes importkedvezménye szerint és a különböző alrendszerek szerint az együttműködő exportőrök által importált input anyagok mennyisége meghaladta a származó export termék referencia mennyiségéhez szükséges anyagok mennyiségét. Ezáltal az adott termékre vonatkozó SION-ok nem voltak pontosak. Továbbá a felülvizsgálati időszakban az együttműködő exportőrök egyike sem tartott fenn pontos aktuális fogyasztási nyilvántartást, ami a tényleges fogyasztáson alapult. Négy esetben az erre vonatkozó jogi kötelezettség ellenére sem vezettek ilyen nyilvántartást (lásd a fenti (32) preambulumbekezdést). Két esetben a vállalatok nem tartották nyilván a tényleges fogyasztást. A vizsgált exportőrök egyike sem és az IK sem volt képes demonstrálni azt, hogy az importvám-mentesség nem vezetett túlzott vám elengedéssé.

(d) Észrevételek a közzétételkor

(37) Az IK és az öt együttműködő exportőr nyújtott be megjegyzéseket az EER-ről. Azt állították, hogy az EER egy engedélyezett visszatérítési vagy pótlólagos visszatérítési rendszerként működik, amely állítólag az EK belső feldolgozási rendszeréhez hasonlít egy olyan igazoló rendszerrel, amely összhangban van az alaprendelet I., II. és III. mellékleteinek rendelkezéseivel, amely rendszer nyomon követi a vámmentesen importált inputok és a származó exporttermékek közötti viszonyt. Az IK és két exportőr továbbá azt is vitatta, hogy csak a vámok túlzott visszatérítését lehetett kompenzálni. Az igazoló rendszerre vonatkozóan ragaszkodtak ahhoz, hogy egy megfelelő igazoló rendszer működött. Ezzel összefüggésben több igazolási elemre hivatkoztak, amelyek az igazolás végrehajtásához az IK rendelkezésére álltak, beleértve a következőket: SION-ok, az import és export dokumentumokon feltüntetett mennyiségi információ, az EER szerinti import és exportvám letét nyilvántartás, fogyasztási nyilvántartás, Teljes Jogosultsági Export Engedély könyv („TJEE könyv”), visszatérítési igazolás az importálás és exportálás megtörténte után, további ellenőrzések az indiai közvetett és vám adminisztrációval összefüggésben, rendszeres aduitok és jogi eljárások „eltérések” esetén. Az IK és az egyik exportőr azonban elismerte azt, hogy a SION-ok „alacsonyabbak lehetnek a tényleges fogyasztásnál”. Ezenkívül egyik exportőr sem biztosított kielégítő bizonyítékot arra nézve, hogy eleget tett az EXIM politika által előírt tényleges fogyasztási nyilvántartás megfelelő vezetésére vonatkozó kötelezettségének. Továbbá két exportőr azt kérte, hogy a vizsgáló hatóság maga számítsa ki a túlzott adócsökkentést. Végül azt kérte, hogy az EK legyen köteles arra, hogy a múltbéli precedensek esetében az EER ne kerüljön kiegyenlítésére. A közzétételt követő meghallgatás után az egyik exportőr benyújtott egy számítást a többletként elengedett adókról.

(e) Következtetés

(38) Az importvámok alóli mentesség az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontja (ii) alpontja és 2. cikke (2) bekezdése értelmében szubvenciónak számít, azaz az IK olyan pénzügyi hozzájárulásának, amely hasznot biztosított a vizsgált exportőrök számára.

(39) Ezenkívül az éves követelményért járó EER és a köztes termékért járó EER nyilvánvalóan jog szerint az exportteljesítmény után járó kontingensek, és ennek következtében ezeket az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdése a) pontja szerint specifikusnak és kiegyenlíthetőnek kell tekinteni. Exportkötelezettség nélkül egy vállalat sem részesülhetett kedvezményben e rendszerek szerint.

(40) Az exportnak tekintett EER a jelen helyzet körülményei között tényleges, az exportteljesítménytől függő kontingens. Ezt csak egy vállalat használta ki kismértékben és kizárólag akkor, amikor EOE-ket vagy KGZ-ket szolgált ki, mely kategóriák az EXIM politika 02-07. 8.2.(b) bekezdésében vannak megemlítve. Ez a vállalat kijelentette azt, hogy a vevői alkalmanként exportálták az adott terméket. Az EOE/KGZ célja az EXIM politika 02-07. 6.1 bekezdésében meghatározott exporttevékenység. Ennélfogva egy belföldi szállító az exportnak tekintett EER keretében kedvezményeket élvez, mivel az IK megelőlegezi az EOE-n/EKZ-n belül működő exportőr által később realizált exportbevételeket. Az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja szerint egy szubvenciót exportkontingensként kell tekinteni, ha a tények azt mutatják, hogy a szubvenció biztosítása, habár az nem exportteljesítmény után jog szerint járó kontingens, valójában tényleges vagy megelőlegezett exportbevételekhez kötődik.

(41) Jelen esetben az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának (ii) alpontja értelmében a négy alrendszer egyike sem tekinthető megengedhető vám visszatérítési rendszernek vagy pótlólagos visszatérítési rendszernek. A közzétételi beadványok alapos átvizsgálása után ez a megállapítás megerősítésre került. Ezen alrendszerek nincsenek összhangban az alaprendelet I. melléklete (i) pontjában, a II. mellékletében (a visszatérítés meghatározása és szabályai) és a III. mellékletében (a pótlólagos visszatérítés meghatározása és szabályai) meghatározott szigorú szabályoknak. Az IK nem alkalmazta hatékonyan az igazolási rendszerét vagy eljárását annak megerősítése céljából, hogy az inputok az exportált termék előállítására felhasználásra kerültek-e és ha igen, akkor milyen mennyiségben (az alaprendelet II. mellékletének (II)(4) bekezdése és pótlólagos visszatérítési rendszer esetében az alaprendelet II. mellékletének (II)(2) bekezdése. Az adott termék SION-jai nem voltak kellőképpen pontosak. Ezt a megállapítást egyetlen közzétételi beadvány sem változtatta meg. Éppen ellenkezőleg, az IK még el is ismerte azt, hogy a SION-ok pontatlanok voltak. Ennélfogva megerősítést nyert az, hogy maguk a SION-ok nem tekinthetők a tényleges fogyasztást igazoló rendszernek, mivel ezek túlságosan bőkezű standard normáinak kialakítása nem teszi lehetővé az IK számára azt, hogy kielégítő pontossággal igazolhassa azt, hogy mekkora mennyiség került felhasználásra az exporttermelésben. Továbbá nem történt meg egy az IK által a pontosan vezetett tényleges fogyasztási nyilvántartás (18. melléklet, nyilvántartás) alapján végrehajtott hatékony ellenőrzés sem. Ezenkívül az IK nem hajtott végre további, az érintett tényleges inputokon alapuló további vizsgálatot, habár ezt szokásos esetben végre kell hajtani akkor, ha nincs hatékonyan alkalmazott igazolási rendszer (az alaprendelet II mellékletének (II)(5) bekezdése és a III. mellékletének (II)(3) bekezdése), és azt sem bizonyította, hogy nem történt többletvisszatérítés. Az EER-nek az EK belső feldolgozási rendszerével való állítólagos összehasonlíthatósága nem tárgya ennek a vizsgálatnak.

(42) A közzétételkor igényelt egyéb igazolási elemek vagy már nem léteznek (azaz a TJEE könyvet az EXIM politika 02-07. hatályon kívül helyezte), vagy pedig nyilvánvalóan, a tényleges fogyasztási nyilvántartások hatékony ellenőrzésének hiányában a túlságosan bőkezű SION-okon alapulnak, ami nem kielégítő (azaz az import-export dokumentumokon, vám letét nyilvántartás, az EER visszatérítési ellenőrzése). Az indiai hatóságoknak a vizsgált exportáló gyártókra vonatkozó audit jelentései nem kerültek átadásra.

(43) Végül, mivel az EER korábban soha nem volt olyan tények alapján megvizsgálva, amelyek összehasonlíthatók a jelen vizsgálat során megállapított tényekkel, különös tekintettel az adott termék SION-jainak pontatlanságára, nincs kötelező precedens arra, hogy a rendszer ne kerüljön kiegyenlítésre.

(44) Ennek következtében ez a négy alrendszer kiegyenlíthető.

(f) A szubvenció összegének kiszámítása

(45) Engedélyezett vám-visszatérítési rendszerek vagy pótlólagos visszatérítési rendszerek hiányában a kiegyenlíthető előny az inputok importálása esetén esedékes teljes importvám elengedése. Az IK és két exportőr által benyújtott közzétételi beadványokkal szemben az alaprendelet nem csak a vámok „többlet” elengedésének kiegyenlítéséről rendelkezik. Az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának (ii) alpontja és I. mellékletének (i) bekezdése szerint csak a többlet vám elengedések kiegyenlíthetők, feltéve, hogy az alaprendelet II. és III. mellékleteiben előírt feltételek fennállnak. Jelen esetben azonban ezeket a feltételeket nem elégítették ki. Ennélfogva, ha a megfelelő nyomon követési folyamat hiánya kerül megállapításra, akkor a visszatérítési rendszerek fent említett kivétele nem alkalmazható és a be nem fizetett vámok (nem beszedett bevétel) — és nem valamilyen bizonyítandó többlet engedmény — összegének kiegyenlítésére vonatkozó szokásos szabály érvényes. Amint az az alaprendelet II. mellékletének (II) bekezdésében és a III. mellékletének (II) bekezdésében meg van határozva, nem a vizsgáló hatóság kötelessége ezen többlet engedmények kiszámítása. Ezzel szemben az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának (ii) alpontja szerint a hatóságnak csak kielégítő bizonyítékot kell találnia egy állítólagos igazolási rendszer alkalmasságának megcáfolására. Továbbá meg kell jegyezni azt, hogy hatékonyan alkalmazott igazolási rendszer hiányában az indiai hatóságok által végrehajtott további vizsgálatot kell végrehajtani időszerű módon, azaz megfelelő idővel a helyszíni igazolás előtt egy kiegyenlítési vámvizsgálat során. A közzétételt követően a többlet vámmentességnek az egyik exportőr által végrehajtott kiszámítása sem nem időben történt, sem nem az IK hajtotta végre. Ennek következtében ezt nem szükséges figyelembe venni.

(46) Az EER-t kihasználó exportőrök számára biztosított szubvenció összegek a négy alrendszer keretében a (31) preambulumbekezdésben (jelölő) meghatározott felülvizsgálati időszak során importált és az adott termék előállítására felhasznált anyagok után járó be nem szedett importvámok alapján kerültek kiszámításra. Az alaprendelet 7. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint a szubvenció megszerzése során szükségesen felmerülő díjak levonásra kerültek a szubvenció összegéből ott, ahol eziránt indokolt kérést nyújtottak be. Az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdése szerint ezeket a szubvenció összegeket szét kell osztani az adott termék által a felülvizsgálati időszak, mint megfelelő nevező során generált exportforgalomra, mivel a szubvenció egy exportteljesítménytől függő kontingens és nem a legyártott, előállított, exportált vagy kiszállított mennyiségekre való hivatkozás szerint kerültek folyósításra.

(47) A felülvizsgálati időszak során e rendszerből hat vállalat részesült kedvezményben és ezek 22,0% és 25,8% közötti szubvenciót kaptak (lásd az alábbi (154) preambulumbekezdésben lévő táblázatot).

2. Vám Jogosultsági Betétkönyv Rendszer („VJBR”)

(a) Jogalap

(48) A VJBR részletes leírása az EXIM politika 02-07. 4.3 bekezdésében és a HOP I. 02-07. 4. fejezetében található meg.

(b) Jogosultság

(49) Bármely gyártó-exportőr vagy kereskedő-exportőr jogosult e rendszer használatára.

(c) A VJBR gyakorlati végrehajtása

(50) A megfelelő exportőr kérhet VJBR hitelt, amely az e rendszerbe tartozó exportált termékek értékének százalékos arányaként kerül kiszámításra. Ezeket a VJBR szinteket a legtöbb termék esetében, beleértve az érintett terméket is, az indiai hatóságok állapították meg. Ezek a szintek a SION-ok alapján vannak meghatározva, figyelembe véve az inputok feltételezett importtartalmát és az e feltételezett import vámfizetési gyakoriságát, függetlenül attól, hogy az importvámokat valójában megfizették-e vagy sem.

(51) Az e rendszer szerinti kedvezményezettségre való jogosultsághoz a vállalatnak exportálnia kell. Az exporttranzakció időpontjában az exportőrnek egy nyilatkozatot kell kiadnia az indiai hatóságoknak, jelezve azt, hogy az exportálás a VJBR szerint történik meg. Az exportálandó áruk számára a feladási eljárás során az indiai vámhatóságok kiadnak egy export-fuvarlevelet. Ez a dokumentum többek között megadja a VJBR hitel összegét, amelyet az exporttranzakcióhoz kell biztosítani. Az exportőr ebben az időpontban ismeri meg a számára nyújtott kedvezményt. Amint a vámhatóságok kiadnak egy export-fuvarlevelet, az IK-nak nincs választási lehetősége a VJBR folyósítására vonatkozóan. A kedvezmény kiszámítására vonatkozó VJBR szint az, ami az exportnyilatkozat kiállításának időpontjában érvényes. Ennek következtében nincs lehetőség a kedvezmény szintjének visszamenőleges módosítására.

(52) Az is kiderült, hogy az exportkötelezettség betartása esetén az indiai könyvelési szabályok szerint a VJBR hitelek növekmény alapon jövedelemként elszámolhatók a kereskedelmi számlákon.

(53) E hitelek felhasználhatók bármilyen tilalom nélkül importálható áru későbbi importja után kivetett vámok kifizetésére tárgyi eszközök importja kivételével. Az e hitelek ellenében importált áruk a belföldi piacokon adhatók el (forgalmi adó tárgyát képezve), vagy más módon felhasználhatók.

(54) A VJBR hitelek szabadon átruházhatók és a kiadási időpontjuktól számított 12 hónapig érvényesek.

(55) A VJBR hitel iránti kérelem legfeljebb 25 exporttranzakcióra terjedhet ki, ha viszont elektronikusan kerül összeállításra, akkor korlátlan számú tranzakcióra érvényes. Ténylegesen nincsenek a VJBR hitelek fennmaradására vonatkozó szigorú határidők, mivel a HOP I. 02-07. 4.47 fejezetében említett időszakok mindig az adott VJBR kérelemben szereplő legutóbbi export tranzakciótól indulnak.

(d) Észrevételek a közzétételkor

(56) A közzététel alapján három e rendszer keretében kedvezményben részesült exportőr nyújtott be a fent leírt VJBR vizsgálatra vonatkozó észrevételt. Azt kifogásolták, hogy (i) az (53) és (59) preambulumbekezdésekben szereplő megállapításokkal szemben a VJBR keretében importált anyagokat állítólag export termelésre kellett felhasználni és a VJBR hitel állítólag csak akkor vált elérhetővé, ha olyan árukat exportáltak, amelyek import anyagait importvám terhelte, (ii) az kiegyenlíthető összegek új kiszámítási módszere (az export tranzakcióra összpontosító számítás, lásd az alábbi (61)–(62) preambulumbekezdésekben) nem alkalmazható, mivel a kedvezmény állítólag csak a hitel felhasználása esetén került kihasználásra és ez okból ez az új megközelítés diszkriminatív módon eltér a korábbi EK gyakorlattól, (iii) a VJBR-t csak olyan mértékig szabadna kiegyenlíteni, amilyen mértékben ezek a hitelek kihasználásra kerültek az adott termék esetében és (iv) a 2004 februárjában végrehajtott VJBR szint csökkentést is figyelembe kellene venni.

(e) A VJBR-re vonatkozó következtetések

(57) A VJBR az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának (ii) alpontja és 2. cikkének (2) bekezdése értelmében szubvenciónak számít. A VJBR hitel az IK pénzügyi támogatása, mivel a hitelt valójában az importvámok kompenzálására használják ezáltal csökkentve az IK vámbevételeit, amelyek máskülönben esedékesek lennének. Ezenkívül a VJBR hitel kedvezményt biztosít az exportőr számára, mert növeli a likviditását.

(58) Továbbá a VJBR az exportteljesítmény után járó jog szerinti kontingens így ez ennek következtében az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja szerint specifikusnak és kiegyenlíthetőnek tekintendő.

(59) Ez a rendszer az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának (ii) alpontja értelmében nem tekinthető megengedett vám visszatérítési rendszernek vagy pótlólagos visszatérítési rendszernek. Ez nincs összhangban az alaprendelet I. melléklete (i) pontjában, a II. mellékletében (a visszatérítés meghatározása és szabályai) és a III. mellékletében (a pótlólagos visszatérítés meghatározása és szabályai) meghatározott szigorú szabályoknak. Az exportőr nem köteles ténylegesen felhasználni a vámmenetesen importált anyagokat a gyártási folyamatban és a hitel összege nem a ténylegesen felhasznált inputokkal összefüggésben kerül kiszámításra. Ezenfelül nem létezik rendszer vagy eljárás annak megerősítésére, hogy mely inputot használták fel az exportált termék gyártása során vagy hogy vajon az alaprendelet I. mellékletének (i) pontja, II. és III. mellékletei értelmében történt-e többlet importvám kifizetés. Végül az exportőr megfelelő a VJBR kedvezményre, függetlenül attól, hogy importál-e egyáltalán valamilyen input anyagot. A kedvezmény kihasználása érdekében elegendő az, ha az exportőr exportál, annak bizonyítása nélkül, hogy egyáltalán bármilyen input anyagot importál. Ennélfogva még az inputjaikat belföldön előállító és semmilyen inputot nem importáló exportőrök is jogosultak a VJBR által nyújtott kedvezményre.

(60) Egyik exportőr sem kifogásolta sem annak bebizonyosodását, hogy az e rendszer keretében importált anyagokat export termelés céljára kell felhasználni, sem pedig azon állítás bebizonyosodását, hogy a VJBR hitelek csak azzal a feltétellel elérhetők, hogy az input anyagot importvám terheli. Ezzel összefüggésben meg kell jegyezni azt, hogy az IK semmikor nem vitatta a VJBR fenti leírását. Ennek következtében ezeket a kifogásokat el kell utasítani.

(f) A szubvenció összegének kiszámítása

(61) Az alaprendelet 2. cikkének (2) bekezdése és 5. cikke szerint az kiegyenlíthető szubvenciók összege a kedvezményezett számára biztosított azon kedvezményre vonatkozóan került kiszámításra, amely a felülvizsgálati időszak során létezett. Erre vonatkozóan ezt úgy tekintették, hogy a kedvezményt a kedvezményezett abban az időpontban kapta meg, amikor az e rendszer szerinti export tranzakció megtörtént. Jelen pillanatban az IK felelős az exportvámokról való lemondásért, ami az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának (ii) alpontja értelmében pénzügyi hozzájárulást képez. Amint az a fenti (51) preambulumbekezdésben megállapításra került, amikor a vámhatóságok kiadnak egy export fuvarlevelet, amely többek között feltünteti a az adott export tranzakcióért járó VJBR hitel összegét, az IK-nak nincs választási lehetősége a VJBR folyósítására vonatkozóan és nincs választási lehetősége a szubvenció összegére vonatkozóan sem. Amint az ugyanabban a bekezdésben szintén megállapításra került, a tényleges export és a VJBR engedély kiadása közötti VJBR szintek bármiféle megváltoztatásának nincs visszamenőleges hatása a megadott kedvezmény szintjére. Továbbá, amint az a fenti (52) preambulumbekezdésben megállapításra került, a vállalatok az exporttranzakció szakaszban az indiai könyvelési szabályokkal összhangban a VJBR hiteleket növekmény alapon jövedelemként elszámolhatták a kereskedelmi számlákon. Végül azon tény folytán, hogy egy vállalat tudatában van annak, hogy a VJBR keretében kedvezményben részesül majd és ténylegesen kedvezményeket kap egyéb rendszerek keretében, a vállalat már előnyösebb versenyhelyzetben van, mert reagálhat a szubvenciókra azzal, hogy alacsonyabb árakat ajánl ki.

(62) A kiegyenlítő vám kivetésének logikai alapja mindamellett az, hogy megszüntesse a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatot, amely a tiltott versenyelőnyön alapul. Figyelemmel a fentiekre, megfelelőnek tekintett a VJBR szerinti kedvezmény olyan hitelösszegként történő felbecslése, amely az összes e rendszer szerinti exporttranzakció esetében bevételre került a vizsgálati időszak során.

(63) A közzétételre vonatkozó észrevételek nem vezettek e számítási megközelítés felülvizsgálatához. Az új módszertan már alkalmazásra került a közelmúltban az Európai Közösségek által, például a grafitelektróda rendszer esetével összefüggésben[7]. Ezenkívül a jogbiztonság és a törvényi elvárások alapelvei nem zárják ki a módszertan ilyetén megváltoztatását. Először, az új megközelítés nem eredményezi a rendszer teljes átértékelését, amely valóban mindig kiegyenlíthető volt. Ez csak a szubvenció összegének kiszámítására vonatkozik abból a célból, hogy azt szorosabban az adott vizsgálati időszak alatti valós helyzethez kapcsolja. Másodszor ez a megközelítés többek között a Bizottság által a mostani vizsgálatok során megállapított tények következménye, azaz a VJBR hiteleknek az indiai könyvelési szabályok szerint növekmény alapon jövedelemként történő elszámolása és az ilyen hiteleknek az EXIM rendszer szerinti kérelmezési határidejének tényleges hiánya. Továbbá a nyilvánosságra hozatalkor tett észrevételek megerősítették azt, hogy az e rendszer keretében történő export tranzakciók időpontjában az exportőr egy visszavonhatatlan jogosultságot nyert a VJBR hitelekre. Mindamellett ez az időpont döntő a kedvezmény nyújtásának meghatározása céljából a fenti (61) preambulumbekezdésben foglaltak szerint, és nem a későbbi felhasználás, mivel az ilyen jogosultsággal már felruházott exportőr pénzügyi szempontból „jobb helyzetben” van.

(64) Több exportőr gyártó beadványaival ellentétben még az adott nem termék exportálása által képzett hitelt is figyelembe kellett venni az kiegyenlíthető VJBR hitel összegének meghatározásakor. A VJBR keretében nincs kötelezettség, amely korlátozza hitel felhasználását egy specifikus termékhez kapcsolódó vámmentes input anyag importálásához. Éppen ellenkezőleg, a VJBR hitelek szabadon átruházhatók, még el is adhatók és felhasználhatók bármiféle korlátozás nélkül importálható áruk importálására (az adott termék input anyagai ebbe a kategóriába tartoznak) beruházási javak kivételével. Ennélfogva az adott termék kedvezményben részesülhet az összes keletkezett VJBR hitelből.

(65) Továbbá a vizsgálati időszakot követő VJBR szint csökkentések nem vehetők figyelembe, mivel az alaprendelet 11. cikkének (1) bekezdése előírja azt, hogy a vizsgálati időszak utáni időszakra vonatkozó információ normál esetben nem vehető figyelembe. Emellett nincs arra garancia, hogy az IK a jövőben nem fogja megemelni a VJBR szinteket.

(66) Ahol indokolt észrevételek kerültek benyújtásra, a szubvenció megszerzése során szükségesen felmerülő díjak levonásra kerültek az így megállapított szubvenció összegéből így megkapva az alaprendelet 7. cikke (1) bekezdésének a) pontja által megjelölt szubvenció összegeket. Az alaprendelet 7. cikke (2) bekezdése szerint ezeket a szubvenció összegeket szét kell osztani az adott termék által a felülvizsgálati időszak, mint megfelelő nevező során generált exportforgalomra, mivel a szubvenció egy exportteljesítménytől függő kontingens és nem a legyártott, előállított, exportált vagy kiszállított mennyiségekre való hivatkozás szerint kerültek folyósításra. A vizsgálati időszak során öt vállalat részesült kedvezményben e rendszer keretében és ezek 3,2% és 8,0% közötti mértékű szubvenciót kaptak (lásd az alábbi (154) preambulumbekezdésben lévő táblázatot).

3. Export Orientált Egységek Rendszere („EOER”)/Különleges Gazdasági Zónák Rendszere („KGZR”)

(a Jogalap

(67) E rendszerek részletes leírása az EXIM politika 02-07. 6. fejezetében (EOER) és a HOP I. 02-07. 7. fejezetében (KGZR) találhatók meg.

(b) Jogosultság

(68) A tisztán kereskedelmi vállalatok kivételével az összes olyan vállalkozás, amely alapvetően vállalja a teljes árutermelésének vagy szolgáltatásának exportálását, beléphet az EOER-be vagy a KGZR-be. Azonban a szolgáltatásoktól és a mezőgazdaságtól eltérően az ipari ágazatoknak beruházott vagyonban ki kell elégíteniük egy minimális beruházási határértéket (10 millió indiai rúpia) ahhoz, hogy jogosultak legyenek az EOER-re.

(c) Gyakorlati végrehajtás

(69) A KGZR a korábbi Export Feldolgozó Zóna Rendszer („EFZR”) utódrendszere. A KGZ-k speciálisan körülhatárolt vámmentes enklávék és az EXIM politika 02-07. szerint kereskedelmi műveletek, vámok és adók szempontjából idegen területnek tekintendők. Jelenleg már 14 KGZ működik és az indiai hatóságok további 13 KGZ létrehozását már jóváhagyták.

(70) Másrészről az EOE-k földrajzilag rugalmasabbak és Indiában bárhol létrehozhatók. Ez a rendszer kiegészíti a KGZR-t.

(71) Az EOE vagy KGZ státuszra való jelentkezésnek részleteket kell tartalmaznia a soron következő öt évről, többek között a tervezett termelési mennyiségeket, az export tervezett értékét, az import igényeket és a belföldi igényeket. Ha a hatóságok elfogadják a vállalat kérelmét, akkor az elfogadásra vonatkozó feltételeket és kikötéseket közlik a vállalattal. A megállapodás úgy kell elismerni, hogy a vállalat öt évig tartozik a KGZ/EOE alá. A megállapodás további időszakokra megújítható.

(72) Az EOE-re vagy a KGZ-re vonatkozó, az EXIM politikában 02.07 meghatározott alapvető kötelezettség az, hogy nettó külföldi csereforgalmat kell elérni, azaz a referencia időszakban (5 év) az export teljes értékének magasabbnak kell lennie mint az importált áruk teljes értékének.

(73) Az EOE/KGZ egységek a következő engedményekre jogosultak:

(i) mentesség az összes olyan árutípusra kivetett importvámok alól (beleértve a beruházási eszközöket, nyersanyagokat és fogyóeszközöket), amelyek a gyártáshoz, előállításhoz, feldolgozáshoz vagy azzal kapcsolódóan szükségesek;

(ii) mentesség a belföldi forrásokból beszerzett árukra kivetett fogyasztási adó alól;

(iii) a belföldön előállított áruk után fizetett központi forgalmi adó visszafizetése;

(iv) lehetőség arra, hogy a végtermék esetén alkalmazandó vámok megfizetése mellett a termelés egy részét belföldön eladják a teljes termelés exportálásra vonatkozó általános követelmény alóli mentességként;

(v) mentesség a Jövedelemadóról szóló Törvény 10A. vagy 10B. szakasza szerint az export eladások után szokásosan fizetendő jövedelemadó alól egy 10 éves időszakra a működés megkezdésétől kezdve, de legkésőbb 2010-ig;

(vi) lehetőség 100%-os idegen tőketulajdonra.

(74) Jóllehet a mindkét rendszer szerinti engedmények nagyrészt hasonlók, van néhány különbség is. Például csak egy EOE kaphatja meg a belföldi eladások (DTA eladások) után fizetendő adók 50%-os csökkentését, míg egy KGZ-n belül az ilyen eladások után fizetendő adók 100%-a megfizetendő. Egy EOE egység a teljes forgalmának akár 50%-át is eladhatja belföldön ilyen csökkentett szinten.

(75) Az e rendszerek szerint működő egységek a Vámokról szóló Törvény 65. szakasza szerint a vámtisztviselők felügyelete mellett vámzár alatt vannak.

(76) Ezen egységek jogilag kötelesek meghatározott formátumban fenntartani egy megfelelő elszámolást az összes importjukról, az összes importált anyag fogyasztásáról és felhasználásáról és a végrehajtott exportról. Ezeket a dokumentumokat kérés esetén rendszeresen be kell nyújtani az illetékes hatóságoknak („negyedéves és éves részjelentések”).

(77) Mindamellett „[egy EOE vagy egy KGZ] semmikor nem köteles összekapcsolni az összes importszállítmányt az exportjával, más egységeknek történő átadásokkal, DTA eladásokkal vagy készletekkel”, a HOP I. 02-07. 14-I. mellékletének 10.2. bekezdése és a 14-II. mellékletének 13.2. bekezdése.

(78) A belföldi eladások önigazolási alapon vannak leszállítva és nyilvántartva. Az exportszállítmányok feladási folyamatát az a vám/adó tisztviselő felügyeli, aki állandóan az EOE-ba van kihelyezve. A vállalat köteles megfizetni az IK-nak az állandó vámszabad területi tisztviselő fizetését.

(79) A KGZ zónán belüli összes tevékenysége, hacsak nincs másként meghatározva, beleértve az áruk exportálását és re-importálását, egy önigazolási alapon történik, amint azt a HOP I. 02-07. 14-II. mellékletének 29. bekezdése meghatározza. Ennélfogva a vámhatóságok nem végeznek a KGZ export szállítmányaira vonatkozó rendszeres ellenőrzéseket.

(80) Jelen esetben a KGZR-t az együttműködő exportőrök egyike használta. Mivel a KGZR-t nem használták, így nem szükséges e rendszer kiegyenlíthetőségét vizsgálni. A KGZR-t használó együttműködő exportőr nyersanyagok és beruházási javak vámmentes importálására, áruk belföldi, fogyasztási adótól mentes beszerzésére, valamint forgalmi adó visszatérítés kihasználására és a termelése egy részének a belföldi piacon történő értékesítésére használta fel a rendszert. Ennélfogva ez az exportőr kihasználta a (73) preambulumbekezdés (i)–(iv) pontjaiban ismertetett kedvezményeket. Az adott exportőr kihasználta az EOER jövedelemadó rendelkezései szerinti kedvezményeket is. Mivel azonban az említett jövedelemadó mentesség az általánosabban elérhető jövedelemadó mentességi rendszer körébe tartozik, ennek vizsgálata az alábbi (117) és (118) preambulumbekezdésekben történik meg.

(d) Észrevételek a közzétételkor

(81) A közzétételkor egy exportáló gyártó kifogásolta azt, hogy az EOER-t csak annyiban kellene kiegyenlíteni, ha egyáltalán kell, amennyiben a belföldi eladásokért fizetett adók nem fedezik teljes mértékig a belföldön eladott termeléshez felhasznált input anyagok esetében elengedett importadók összegét („többlet engedmény”). Az exportőr azon a véleményen van, hogy az EOER-t illetően, ami állítólag hasonlít az EK belső feldolgozási rendszerére, létezik egy az alaprendelet I., II. és II. mellékleteivel összhangban lévő igazolási rendszer. E célból ez az exportőr vitatta azt, hogy az input anyagok és az származó export termelés szállítmány szerinti összefüggését valóban nem követelik meg az indiai hatóságok (lásd a (77) preambulumbekezdést), mivel ez az alaprendelet vagy a Szubvenciókról és Kiegyenlítési Intézkedésekről szóló Megállapodás szerint nem kötelező egy megfelelő igazolási rendszer esetében. Ezenkívül a vállalatának belső tétel-lap rendszerére hivatkozott, mint ami információs kapcsolatot biztosít az inputok és outputok között. Az exportőr továbbá leszögezte azt, hogy a belföldi eladásai a vizsgálati időszak alatti eladásainak kevesebb mint 5%-át tették ki. Ez az exportőr azt is kifogásolta, hogy a havi eladások adó-visszatérítésének IK által végrehajtott rendszeres felmérése elegendő az alaprendelet által meghatározott igazolási szabályok betartásához.

(82) Továbbá vitatta azt, hogy (i) a számítások céljából nem a felülvizsgálati időszak során az ezen EOE éves részjelentésének (19) preambulumbekezdésében megadott importált nyersanyagok mennyiségét, hanem az ezen időszak során az említett jelentés (20) preambulumbekezdésében megadott felhasznált nyersanyagok mennyiségét kell használni és (ii) a beruházási javak importálásán megtakarított vámokra vonatkozó allokációs időszaknak a vállalat specifikus értékcsökkenési időszakán, nem pedig az összes együttműködő exportőr gyártó átlagos értékcsökkenési időszakán kell alapulnia. Ezenkívül kifogásolta azt, hogy a hozzáadott kamatot (a VI alatt Indiában érvényes kereskedelmi szint) le kell csökkenteni az ezen EOE-nek ezen időszak alatti súlyozott átlagos szintre.

(e) Az EOER-re vonatkozó következtetések

(83) Egy EOE két importvám típus („alapvám” és „különleges kiegészítő vám”) alóli mentességei és a forgalmi adó visszatérítése az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának (ii) alpontja és 2. cikkének (2) bekezdése értelmében az IK pénzügyi hozzájárulásának számítanak. A kormány lemondott arról a bevételéről, amely e rendszer hiányában esedékes lett volna, ennélfogva ezenkívül az alaprendelet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében kedvezményt nyújtva az EOE számára, mivel az EOE megőrizte a likviditását azáltal, hogy nem fizette meg a normál esetben esedékes adókat és forgalmi adó visszatérítésben részesült.

(84) A fogyasztási adó és az importvám megfelelője („kiegészítő vám”) alóli mentesség azonban nem eredményezi máskülönben esedékes bevételről való lemondást. A fogyasztási adó és a kiegészítő vám, ha kifizetésre kerül, hitelként felhasználható a saját jövőbeni adókötelezettségekre (az úgynevezett „CENVAT rendszer”). Ennek következtében ezek az adók nem véglegesek. A „CENVAT”-hitel által csak a hozzáadott értékre vonatkozik végleges adó, nem pedig az input anyagokra.

(85) Ennélfogva az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának (ii) bekezdése értelmében csak az alapvám, a különleges kiegészítő vám alóli mentesség és a forgalmi adó visszatérítés jelent szubvenciót. E jog szerint az exportteljesítményen alapuló kedvezmények és ezáltal ezek specifikusnak és az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja szerint kiegyenlíthetőnek tekintendők. Valamely EOE exportcélja, amint az az EXIM politika 02-07. 6.1 bekezdésében megállapításra került, egy conditio sine qua non ösztönzőként létezik.

(86) Továbbá ezek a szubvenciók az egyik exportőr által benyújtott kifogással szemben az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának (ii) alpontja értelmében nem tekinthetők megengedhető vám-visszatérítési rendszereknek. Ezek nincsenek összhangban az alaprendelet I. mellékletében ((h) és (i) pontok), a II. mellékletében (a visszatérítés meghatározása és szabályai) és a III. mellékletében (a pótlólagos visszatérítés meghatározása és szabályai) meghatározott szigorú szabályokkal. Az EOER állítólagos hasonlósága az EK belső feldolgozási rendszerével ebben az összefüggésben irreleváns, mivel az EK rendszer nem tárgya ennek a vizsgálatnak.

(87) Amennyiben a forgalmiadó-visszatérítési és az importvám alóli mentességi rendelkezéseket beruházási javak beszerzése esetén alkalmazták, akkor azok már nincsenek összhangban a megengedett visszatérítési rendszerek szabályaival, mivel ezeket az árukat nem használták fel a termelési folyamatban, amint azt az I. melléklet (h) pontja (forgalmiadó-visszatérítés) és (i) pontja (importvám-csökkentés) előírja. Az exportőr ellenezte ezt a vizsgálatot és vitatta azt, mivel a beruházási javak szükségesek a termeléshez, azokat nem lehet per se kizárni semmilyen megengedett vámvisszatérítésből. Ez az indoklás azonban nem tükröződik az I. melléklet (h) és (i) pontjainak világos megfogalmazásában, mely szerint a termeléskor használt beruházási javak nem kerülnek felhasználásra a folyamatban. Az érvelés ennek következtében elutasításra került.

(88) Ezenkívül, valamint figyelembe véve az ebben a rendszerben elérhető egyéb kedvezményeket is, az exportőr által emelt kifogások alapos megfontolása ellenére megerősítést nyert az, hogy az IK-nak nincs hatékony igazolási rendszere vagy eljárása annak megerősítésére, hogy a vám és/vagy forgalmi adó mentesen beszerzett árukat az exportált termék előállítása során használták-e fel és ha igen, akkor milyen mennyiségben használták fel (az alaprendelet II. mellékletének (ii)(4) bekezdése és a helyettesítő visszatérítési rendszerek esetében a III. mellékletének (ii)(2) bekezdése).

(89) Egy EOE a termelésének jelentős részét, akár az éves forgalmának 50%-át is eladhatja a belföldi piacon. Ennek következtében nincs az előállított származó termékek teljes mennyiségének exportálására vonatkozó jogi kötelezettség. Ezenfelül az önigazolási rendszer miatt ezek a belföldi tranzakciók kormányzati tisztviselő felügyelete és ellenőrzése nélkül zajlanak le. Ennélfogva az EOE vámszabad létesítményei legalább résben nem képezik tárgyát az indiai hatóságok fizikai ellenőrzésének. Ez azonban megnöveli a későbbi igazolási elemek fontosságát, nevezetesen a vámmentes inputok és az export származó termékek közötti viszony ellenőrzését egy vámvisszatérítés igazolási rendszerré való minősülés céljából. Figyelembevételre került az, hogy a jelen vizsgálat tárgyát képező EOE az éves forgalmának nem 50%-át, hanem csak körülbelül 5%-át adta el belföldön a VI alatt. Ez azonban nincs hatással a meglévő igazolási rendszer megfelelőségének általánosabb értékelésére.

(90) A bevezetett további igazolási lépésekre vonatkozóan emlékezni kell arra, amint az a fenti (77) preambulumbekezdésben említésre és az exportőr által megerősítésre került az, hogy egy EOE már de jure semmikor nem köteles összekapcsolni az összes importszállítmányt a vonatkozó származó termék rendeltetésével. Azonban csak ilyen szállítmány ellenőrzések biztosíthatnának kielégítő információt az inputok végcéljáról annak ellenőrzése céljából, hogy a vám/adómentességek nem haladják meg az exporttermelésre szánt inputokat. A belföldi eladások önigazolás alapján történő havi adó-visszatérítések, amelyeket az indiai hatóságok rendszeresen felmérnek, nem elegendők. Az EXIM politika szerinti jogi kötelezettség nélkül fenntartott belső vállalati rendszerek, azaz az árutétel-lapok rendszere nem elegendő egy vám-visszatérítési rendszer ilyen alapvető fontosságú követelményének helyettesítésére. Ezenkívül egy vám-visszatérítési rendszert a kormánynak kell kialakítania és végrehajtania, és nem szabadna az egyes vállalatok vezetőségének belátására bízni az információs rendszer létrehozását. Az indiai kormány audit jelentéseit mind a vállalattól és az IK-tól is bekérték, de azok soha nem mutatták be, így nem bizonyították azokat. Ennélfogva megerősítést nyert az, hogy mivel az indiai EXIM politika nem követeli meg az EOE-től az input anyagok és a származó termék közötti viszony nyilvántartását, így az IK nem hozott létre hatékony ellenőrzési mechanizmust annak meghatározására, hogy az inputok az export termelésre kerültek felhasználásra és hogy milyen mennyiségben.

(91) Az IK nem hajtott végre további, az érintett aktuális inputokon alapuló vizsgálatot sem, holott ezt normál esetben egy hatékony igazolási rendszer hiányában végre kellett volna hajtani (az alaprendelet II. mellékletének (ii)(5) bekezdése és a III. mellékletének (ii)(3) bekezdése), és az IK azt sem bizonyította, hogy nem történt többlet kedvezmény-nyújtás. Emlékezni kell arra, hogy az ellenőrző szemle előtt elvben végre kell hajtani egy ilyen további vizsgálatot, hogy az igazolás, ha azt szükségesnek ítélik meg, e további vizsgálat alapján történhessen meg, az alaprendelet 11. cikkének (8) bekezdése és 26. cikkének (1) bekezdése.

(f) A szubvenció összegének kiszámítása

(92) Következésképpen egy engedélyezett adó-visszatérítési rendszer vagy pótlólagos visszatérítési rendszer hiányában a kiegyenlíthető kedvezmény az a teljes importvám-elengedés (alapvám és különleges kiegészítő vám), amely szokásos esetben az importálás esetében esedékes, valamint a forgalmi adó visszatérítés, amelyeket a vizsgálati időszak alatt engedtek el.

(93) Elutasításra került az exportőr azon kérése, hogy csak azon megtakarított vámok és forgalmi adók összege kerüljön figyelembevételre, amelyek a vizsgálati időszak alatt felhasznált inputokhoz kapcsolódnak. Az alaprendelet 2. cikke (2) bekezdésének értelmében a kedvezmény nyújtása már az input anyagok vám- vagy adómentes beszerzésekor megtörténik, mivel abban a szakaszban normál esetben a vámok esedékesek.

(i) Importvámok (alapvám és különleges kiegészítő vám) alóli mentesség és forgalmi adó visszatérítés a nyersanyagok esetében

(94) Az EOE-t használó exportőr szubvenciójának összege a termelő ágazat számára importált anyagokat, azaz ömlesztett hatóanyagokat és köztes termékeket, terhelő elengedett importvámok (alapvám és különleges kiegészítő vám) alapján, valamint az ágazat esetében visszatérített forgalmi adó alapján kerül kiszámításra. A szubvenció megszerzésekor szükségszerűen felmerülő díjak az alaprendelet 7. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint levonásra kerültek a szubvenció összegéből. Az alaprendelet 7. cikkének (2) pontja szerint ezt a szubvenció összeget fel kell osztani az ömlesztett gyógyszeripari ágazaton („ágazat”) belül a vizsgálati időszak alatt, mivel a szubvenció az exportteljesítmény után járó kontingens és azt nem az előállított, legyártott, megtermelt vagy kiszállított árukra való hivatkozással folyósították. Az így elért szubvenció határérték 29,6% lett.

(ii) A beruházási javak importvámjai (alapvám és különleges kiegészítő vám) alóli mentesség

(95) A nyersanyagoktól eltérően a beruházási javak nem kerülnek bele fizikailag a végtermékbe. Az alaprendelet 7. cikkének (3) bekezdése szerint a vizsgált vállalat kedvezménye az importált beruházási javaknak az érintett termék iparágának adott beruházási javai esetében szokásos értékcsökkenésének megfelelő időszakra elosztott meg nem fizetett vám alapján került kiszámításra. Az ilyen szokásos értékcsökkenési időszak meghatározása céljából az összes együttműködő exportőrök által alkalmazott értékcsökkenési időszakok súlyozott átlaga került kiszámításra. Az vizsgált EOE-nek a vállalat-specifikus értékcsökkenési időszakra való alkalmazására vonatkozó kifogását el kellett utasítani, mivel a „szokásos” nem szinonim az „egyedivel”, de egyenértékű a „reprezentatív áltaggal”. Az így kiszámított összeg, amely kivetíthető a felülvizsgálati időszakra, módosításra került az ezen időszak alatt esedékes kamat hozzáadásával az adott időszak alatti kedvezmény értékének kifejezése céljából és ezáltal megállapítva az e rendszer által a kedvezményezettnek nyújtott teljes kedvezményt. A hozzáadott kamat összege az Indiában a felülvizsgálati időszak alatt érvényes kereskedelmi kamatszinten alapult. Az exportőrnek a saját alacsonyabb átlagos szintjének használatára vonatkozó kifogása nem eredményezett volna eltérést az eredményben, azaz a szubvenció eltérése ugyanaz maradt. A szubvenció megszerzése során szükségszerűen felmerült díjak az alaprendelet 7. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint levonásra kerültek ebből az összegből a szubvenció jelölőként való meghatározásához. Az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdése és 7. cikkének (3) bekezdése szerint ez a szubvenció összeg szétosztásra került a felülvizsgálati időszak során az ágazat által létrehozott exportra megfelelő jelölőként, mert a szubvenció az exportteljesítmény után járó kedvezmény és nem a legyártott, előállított, exportált vagy leszállított mennyiségek után nyújtották. Az így kapott szubvenció eltérés 1,3% volt.

(96) Ennélfogva az adott vállalat számára az EOER szerint nyújtott szubvenció eltérés 30,9%-ot tesz ki.

4. Beruházási Javak Export Támogatási Rendszere („BJETR”)

(a) Jogalap

(97) A BJETR részletes leírása az EXIM politika 02-07. 5. fejezetében és a HOP I 02-07. 5. fejezetében van leírva.

(b) Jogosultság

(98) A gyártók és szolgáltatók támogatásához „kötődő” gyártó exportőrök és kereskedő exportőrök jogosultak e rendszer használatára.

(c) Gyakorlati végrehajtás

(99) Exportálási kötelezettség feltétele mellett egy vállalat számára lehetséges beruházási javak (új és — 2003. áprilisa óta — használt, legfeljebb 10 éves beruházási javak) importálása csökkentett vám mellett. E célból az IK kérésre és díj megfizetése mellett kiad egy BJETR engedélyt. 2000 áprilisa óta a rendszer 5%-os csökkentett importvám szintet ír elő a rendszer keretében importál összes beruházási javak esetében. 2000. március 31-ig 11%-os vám volt hatályban (beleértve egy 10%-os többlet terhet), valamint nagy értékű import esetében nulla vám volt érvényben. Az exportkötelezettség betartása céljából az importált beruházási javakat egy bizonyos időszak alatt egy bizonyos mennyiségű exportáru előállítására kell használni.

(100) A BJETR engedély tulajdonosa belföldről is beszerezheti a beruházási javakat. Ez esetben a beruházási javak belföldi gyártója használhatja ki az ilyen beruházási javak előállításához szükséges összetevőinek importvám kedvezményét. Választható lehetőségként a belföldi gyártó kérheti a feltételezett export kedvezményét az egy BJETR engedély tulajdonosnak szállított beruházási javakra vonatkozóan.

(d) Észrevételek a közzétételkor

(101) A közzétételkor az IK és egy exportőr gyártó kifogásolta azt, hogy (i) a beruházási javak esetében használt értékcsökkenési időszak állítólag nem volt megfelelően az érdekelt felek tudomására hozva (ii) és nem volt kielégítően meghatározva az, hogy a kamat miért és milyen mértékben került hozzáadásra a kiegyenlíthető szubvenció meghatározásához.

(e) Az BJET rendszerre vonatkozó következtetés

(102) A BJETR az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának (ii) alpontja és 2. cikkének (2) bekezdése értelmében szubvenciót nyújt. A vámcsökkentés az IK által nyújtott pénzügyi hozzájárulást képez, mivel ez az engedmény csökkenti az IK azon vámbevételeit, amelyek máskülönben esedékesek lennének. Ezenkívül a vámcsökkentés előnyt biztosít az exportőrnek, mert az importáláskor megtakarított vámok növelik a likviditását.

(103) Továbbá a BJETR az exportteljesítmény után járó kedvezmény, mivel az ilyen engedélyek nem kaphatók meg export kötelezettségvállalás nélkül. Ennek következtében ez az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja szerint specifikusnak és kiegyenlíthetőnek tekintendő.

(104) Végül is ez a rendszer az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának (ii) alpontja értelmében nem tekinthető egy elfogadható vám-visszatérítési vagy pótlólagos vám-visszatérítési rendszernek. A beruházási javakra nem terjednek ki az ilyen jellegű elfogadható rendszerek, amint az az alaprendelet I. mellékletének (i) pontjában meg van határozva, mivel ezek nem kerülnek felhasználásra az exportált termékek előállítása során.

(f) A szubvenció összegének kiszámítása

(105) A szubvenció összege az alaprendelet 7. cikkének (3) bekezdése szerint importált beruházási javak után meg nem fizetett vám alapján került kiszámításra amely megfelel az antibiotikum iparban az ilyen beruházási javak szokásos értékcsökkenési időszakának. A megszokott gyakorlat szerint az így kiszámított összeget, amely a felülvizsgálati időszakra vonatkoztatható, az erre az időszakra vonatkozó kamat hozzáadásával módosításra került az adott időszak alatt nyújtott kedvezmény teljes összegének tükrözése céljából. E célra megfelelő volt az Indiában a felülvizsgálati időszak során érvényes kereskedelmi kamat. A szubvenció megszerzése során szükségszerűen felmerült díjak az alaprendelet 7. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint levonásra kerültek ebből az összegből a szubvenció jelölőként való meghatározásához. Az alaprendelet 7. cikkének (2) és (3) bekezdése szerint ez a szubvenció összeg szétosztásra került a felülvizsgálati időszak során az ágazat által létrehozott exportra megfelelő jelölőként, mert a szubvenció az exportteljesítmény után járó kedvezmény és nem a legyártott, előállított, exportált vagy leszállított mennyiségekre hivatkozással nyújtották. A felülvizsgálati időszak alatt négy vállalat részesült kedvezményben e rendszer keretében. A megkapott szubvenciók elhanyagolhatók voltak.

(106) Mivel a BJETR a jelen esetben nem kerül majd kiegyenlítésre, így nem szükséges válaszolni a közzétételt követő, erre vonatkozó észrevételekre.

5. Exporthitel Rendszer („EHR”)

(a) Jogalap

(107) A rendszer részletei az Indiai Jegybank 5/04.02.02/2002-03 IECD sz. Mester Körlevelében (Külföldi valutában nyújtott exporthitel) és a 4/04.02.02/2002-03 IECD sz. Mester Körlevelében (Exporthitel rúpiában) vannak meghatározva, amely levelek címzettje az összes indiai kereskedelmi bank.

(b) Jogosultság

(108) A gyártó exportőrök és az exportáló kereskedők jogosultak e rendszer használatára.

(c) Gyakorlati végrehajtás

(109) E rendszer keretében az IJB mind indiai rúpia mind pedig külföldi valuta esetében kötelezően meghatározza azt az exporthitelek esetében alkalmazandó kamatplafont, amit a kereskedelmi bankok egy exportőr esetében alkalmazhatnak „abból a célból, hogy az exportőrök számára nemzetközileg is versenyképes szinten álljon rendelkezésre hitel”. Az EHR két alrendszerből áll, a Szállítás előtti exporthitel rendszerből („csomagolási hitel”), amely az exportálást megelőzően áruk beszerzésére, feldolgozására, gyártására, csomagolására és/vagy elszállítására áll az exportőr rendelkezésére, valamint a Szállítás utáni exporthitel rendszerből, amely működő tőke hitelt biztosít az exportkövetelések finanszírozása céljából. Az IJB arra is utasítja a bankokat, hogy a nettó bankhiteleik bizonyos összegét exportfinanszírozásra használják fel.

(110) Ezen IJB Mester Körlevelek eredményeként az exportőrök preferenciális kamatlábbal kaphatnak exporthiteleket az általános kereskedelmi hitelekhez kamatlábaihoz képest („készpénz hitelek”), amelyeket pusztán a piaci feltételek szabnak meg. Ebben a tekintetben a rúpiában nyújtott exporthitelről szóló Mester Körlevél megjegyzi azt, hogy „az exportőröknek az e Körlevél előírásai szerint nyújtott hitelek kamatplafonja alacsonyabb, mint a többi hitelfelvevő számára szokásosan elérhető maximális hitelkamat és ezek ennek következtében abban az értelemben engedményesek”. A kamatszint különbség a jó hitel-megítélésű vállalatok esetében csökkenhet. Valójában a jó hitelképességű vállalatok lehetnek olyan helyzetben, hogy azonos feltételekkel kaphassanak exporthitelt és készpénzhitelt.

(d Észrevételek a közzétételkor

(111) A közzétételkor két exportőr, akik kedvezményt kaptak a rendszer révén, vitatták azt, hogy az EHR kiegyenlíthető szubvenció lenne. E célból kifogásolták azt, hogy (i) egy kiegyenlíthető szubvenció előfeltétele közpénzek átadása, (ii) az EHR kamatszintek piaci feltételek között kerültek megállapításra, mert a különböző kereskedelmi bankok jelentősen eltérő kamatlábakat ajánlanak fel és (iii) a készpénzhitelek kamatlábai az exporthitelekéhez hasonlítva azért magasabbak, mert az exportfinanszírozás kevésbé kockázatos („ön-végrehajtás”) és a külföldi valutában nyújtott exporthitelek esetében a szabadon átváltható külföldi valutáknak az indiai rúpiáéhoz viszonyítva állítólag alacsonyabb inflációja miatt, amely állítólag hatással van a kamatlábakra.

(112) Továbbá az egyik exportőr a szubvenció-különbözet újabb kiszámításának végrehajtása nélkül azt állította, hogy számítás céljára egyéb bankok kamatait, és nem az igazoló látogatás során hitelnyújtó bankokként azonosított bankok kamatait kellene használni és mindenkor csak a legalacsonyabb export- és készpénzkamatokat kellene összehasonlítani. Egy másik exportőr bármiféle bizonyíték bemutatása nélkül azt vitatta, hogy a hitel összegét 25%-kal csökkenteni kéne, ami állítólag a saját tőkét képviseli, bár az elszámolásokban idegen tőkeként volt azonosítva.

(e) Az EHR-re vonatkozó következtetések

(113) Először, az IJB-nek a fenti (107) preambulumbekezdésben említett Mester körleveleiben meghatározott EHR hitel preferenciális kamatlábai a csupán piaci feltételek szerint felvett hitelköltségekkel összehasonlítva csökkenthetik az exportőr kamatköltségeit és ebben az esetben az alaprendelet 2. cikkének (2) bekezdése értelmében kedvezményt biztosítanak az exportőr számára. Csak azon együttműködő exportőrök esetében került megállapításra az hogy kedvezményben részesültek, ahol ilyen kamatláb különbségeket léteznek. A fent leírt beadványokkal ellentétben ezek a kamatlábkülönbségek nem magyarázhatók tisztán a kereskedelmi bankok piaci magatartásával. Az exportfinanszírozás nem per se biztosabb mint a belföldi finanszírozás. Valójában ezt általában kockázatosabbnak tartják és a bizonyos hitelhez szükséges mértékű biztosíték, függetlenül a finanszírozás tárgyától, pusztán az adott kereskedelmi bank kereskedelmi döntése. A kamatláb különbségek a különböző bankok tekintetében az IJB azon metodológiájának eredményei, miszerint az IJB egyedileg maximális hitelnyújtási szinteket határoz meg az egyes kereskedelmi bankok számára. Ezenkívül az IJB Mester körlevelei nélkül a kereskedelmi bankok nem lettek volna kötelesek export finanszírozó hitelnyújtókká lenni valamilyen valószínűleg előnyösebb exporthitel kamatláb mellett külföldi valutában adott exporthitelek esetében. Összegezve az ezekre a beadványokra adott választ, fel kell idézni azt, hogy az IJB Mester Körleveleinek célja exportfinanszírozás biztosítása „nemzetközileg versenyképes kamatláb” mellett és az IJB maga is „engedményesnek” tekinti az exporthitel kamatlábakat. Másodszor és azon tény ellenére, hogy az EHR keretében nyújtott preferenciális hiteleket kereskedelmi bankok nyújtják, ez a kedvezmény az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdésének (iv) pontja értelmében a kormány által biztosított pénzügyi hozzájárulás. Ezzel összefüggésben meg kell jegyezni azt, hogy egy szubvenció létrehozásához sem az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdésének (iv) pontja, sem pedig az ASCM nem ír elő közforrásokból történő kifizetést, azaz az IK által a kereskedelmi bankok számára történő visszatérítést, hanem csupán kormányzati rendelkezést az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdésének (i), (ii) vagy (iii) pontjaiban ismertetett funkciók végrehajtására vonatkozóan. Az IJB egy köztestület és ennek következtében az alaprendelet 1. cikkének (3) bekezdésében meghatározott „kormányzat” definíció vonatkozik rá. Az IJB 100%-ban köztulajdonban van, közigazgatási politikai célokat, úgymint monetáris politikát követ és a vezetőségét az IK nevezi ki. Az IJB magántestületeket irányít, mivel a kereskedelmi bankokat feltételek kötik, többek között az IJB Mester Körleveleiben előírt, az exporthitelek maximális kamatplafonjai és az IJB arra vonatkozó előírásai, hogy a kereskedelmi bankoknak a nettó bankhitelük bizonyos összegét exportfinanszírozásra kell fordítaniuk. Ez az utasítás kötelezi a kereskedelmi bankokat arra, hogy az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának (i) alpontjában említett funkciókat hajtsanak végre, ez esetben hitelezést preferenciális exportfinanszírozás formájában. A források hitelek formájában történő ilyen közvetlen átadását normális esetben a kormánynak kellene magára vállalnia és ez a gyakorlat, a józan ész szerint eltér a kormányok által követett szokásos gyakorlattól, az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának (iv) alpontja. Ez a szubvenció specifikusnak és kiegyenlíthetőnek tekintett, mivel a preferenciális kamatlábak csak export tranzakciókkal kapcsolatosan használhatók ki, és ezek ennek következtében az exportteljesítmény alapján biztosított kedvezményt képeznek, az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja.

(f) A szubvenció összegének kiszámítása

(114) A szubvenció összege az exporthitelek után a felülvizsgálati időszak alatt fizetett kamat és az azon összegek közötti különbség alapján került kiszámításra, amelyek akkor lettek volna kifizetendők, ha ugyanazokat a kamatlábakat alkalmazták volna, mint az adott vállalat által használt szokásos kereskedelmi hitelek esetében alkalmaztak. Ez a szubvenció (számláló) az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdése szerint szétosztásra került a felülvizsgálati időszak alatti teljes exportteljesítményre, mint megfelelő nevezőre, mert a szubvenció az exportteljesítmény alapján nyújtott kedvezmény és azt nem az előállított, legyártott, megtermelt vagy kiszállított mennyiségekre való hivatkozással folyósították. Az egyik exportőr által benyújtott késői kifogást miszerint a helyszíni látogatás során igazolt hitelösszeget 25%-kal csökkenteni kellene, mert az állítólag ilyen mértékben saját forrásokat jelentett, nem említették, még az igazoló látogatást megelőzően vagy annak ideje alatt sem, ezt nem bizonyították, ennek következtében ez a kifogás nem volt elfogadható. Amennyiben a kifogás a hitelező bankokra vonatkozó új információkra vonatkozik az igazoló látogatás alatt biztosított információk helyett, ezt akkor is meg kell cáfolni, mert ezt az információt nem tették időben elérhetővé és így nem lett megvizsgálva. Mindenesetre ez az exportőr nem bizonyította azt az észrevételét, hogy ő csak a legkedvezőbb feltételek mellett részesült exportfinanszírozásban a kereskedelmi bankok által. Az EHR keretében hat vállalat részesült kedvezményben. Ezek maximum 2,3%-ig terjedő szubvencióban részesültek.

6. Jövedelemadó rendszerek

(a) Export Jövedelemadó Mentességi Rendszer („EJMR”)

(i) A Jövedelemadóról szóló 1961. évi törvény („JT”) 80HHC szakasza

(115) Megállapításra került, hogy a felülvizsgálati időszak során hat vizsgált exportőr részesült az export eladásokból származó haszon után fizetendő jövedelemadó alóli részleges mentességi kedvezményben. E mentesség jogalapja a JT 80HHC szakaszában van meghatározva.

(116) A JT e rendelkezése a 2005–2006. felmérési évtől kezdve (azaz a 2004. április 1-jétől 2005. március 31-ig tartó pénzügyi évre) eltörlésre került. Ennek következtében a JT 2004. március 31. után nem biztosít semmilyen kedvezményt a kérelmező számára. Míg négy vizsgált exportőr részesült kedvezményben e rendszer keretében a felülvizsgálati időszak alatt, amennyiben a rendszer azóta megszüntetésre került, akkor azt nem kell az alaprendelet 15. cikkének (1) bekezdése szerint kiegyenlíteni.

(ii) A JT 10A. és 10B. szakasza

(117) A valamelyik KGZ-ben, Szabadkereskedelmi Zónában, Elektronikus Hardver Technológia Parkban vagy Szoftver Technológia Parkban újonnan létrehozott vállalat (JT 10A. szakasza) vagy egy újonnan létrehozott EOE (JT 10B. szakasza) export eladásokból származó nyeresége után fizetendő jövedelemadó alóli az első 10 termelési év alatti teljes mentessége 2010. március 31-ig továbbra is hatályban marad.

(118) A JT 10B. szakasza alapján az elmúlt tíz év során egy vállalat részesült kedvezményben az 1993-1994. pénzügyi évtől kezdődően. Ennek következtében a JT 10B. szakasza alapján ez a vállalat többé nem jogosult kedvezményre a 2003–2004. pénzügyi évtől kezdődően. Ennek következtében az alaprendelet 15. cikkének (1) bekezdése szerint ezt a rendszert ebben az esetben nem kell kiegyenlíteni.

(b) Kutatás-fejlesztési Jövedelemadó Ösztönző („KFJÖ”)

(i) Jogalap

(119) A KFJÖ részletes leírása a JT 35(2AB) szakaszában van meghatározva.

(ii) Jogosultság

(120) A biotechnológiában vagy gyógyszerek, gyógyszerkészítmények, vegyszerek, elektronikus berendezések, számítógépek és számítógépes szoftverek, telekommunikációs berendezések, helikopterek, repülőgépek vagy hasonlók előállításában résztvevő vállalatok jogosultak kedvezményre e rendszer keretében.

(iii) Gyakorlati végrehajtás

(121) Az IK Tudományos és Ipari Kutatási Minisztériuma által jóváhagyott épületen belüli kutatási és fejlesztési létesítmények bármely költsége esetében (a földterület és az épület költségein kívüli költségek) a felmerült költségek 150%-ának megfelelő összeg levonása de facto engedélyezett a jövedelemadó célok esetében. Ezáltal a fikcionális költségek (azaz a ténylegesen nem kiadott költségek) 50%-os levonásával a jövedelemadó-alap és ebből következően a jövedelemadó-teher mesterségesen csökken.

(iv) Észrevételek a közzétételkor

(122) A közzétételkor az egyik, e rendszer keretében kedvezményben részesült exportőr a következő kifogásokkal élt. Ezt a rendszert nem kellene kiegyenlíteni, mert (i) jóllehet a KFJÖ valóban bizonyos ágazatokra korlátozódik, az alaprendelet 3. cikkének (2) bekezdése értelmében nem specifikus, mivel e szektorok összes vállalata jogosult a kedvezményre és (ii) a 2005. március 31. után felmerült költségek a JT 35(2AB) szakaszának (5) alszakasza szerint nem jogosítanak kedvezményre e rendszer keretében.

(v) A KFJÖ-re vonatkozó következtetések

(123) A KFJÖ az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának (ii) alpontja és 2. cikke (2) bekezdése értelmében szubvenciót biztosít. A JT 35(2AB) szakasza szerinti mesterséges adóalapcsökkentés az IK által nyújtott pénzügyi hozzájárulást képez, mivel ez csökkenti az IK jövedelemadó bevételeit, amelyek máskülönben esedékesek lennének. Ezenkívül a jövedelemadó csökkentés előnyt biztosít a vállalatnak, mivel növeli annak likviditását.

(124) Az IK a közzétételkor bizonyítás nélkül vitatta és megismételte azt, hogy a KFJÖ-re való jogosultság objektív kritériumokon alapul és így a rendszer nem specifikus. A JT 35(2AB) szakaszának világos megfogalmazása azonban azt bizonyítja, hogy a KFJÖ az alaprendelet 3. cikke (2) bekezdésének a) pontja értelmében jog szerint specifikus és ezáltal kiegyenlíthető. Az e rendszerre való jogosultságot nem olyan objektív kritériumok vezérelik, amelyek az alaprendelet 3. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében semlegesek. Az e rendszer szerinti kedvezmények csak a fenti (120) preambulumbekezdésben felsorolt egyes ipari ágazatok számára elérhetők, az IK nem tette elérhetővé e rendszert az összes ágazat részére. Az egyik exportőr által benyújtott kifogással ellentétben az ilyen korlátozás specifikusságot képez, mivel az „iparág csoport” kategória az alaprendelet 3. cikkének (2) bekezdésében azonosan írja le az ágazati korlátozásokat. Ez a korlátozás nem gazdasági jellegű és horizontális alkalmazású, úgy mint az alkalmazottak száma vagy a vállalat mérete.

(125) Ezenkívül az a kifogás, hogy a 2005. március 31. után felmerülő költség nem tartozik a rendszer hatálya alá, nem vezet a rendszernek az alaprendelet 15. cikkének (1) bekezdése értelmében vett nem kiegyenlíthetőségéhez. Nem került bizonyításra az, hogy ez a rendszer már megszüntetésre került a felülvizsgálat észrevételei véglegesítésének időpontjában és az sem, hogy az exportőr többé nem részesül kedvezményben a KFJÖ-ből. Éppen ellenkezőleg, a KFJÖ hatályban van a teljes 2005/2006-os vizsgálati év során (azaz a 2004/2005. pénzügyi évben), azáltal továbbra is kedvezményeket nyújtva. Ezenkívül az exportőr nem bizonyította a kifogását, miszerint nem várható e rendszernek az IK által történő meghosszabbítása. Valójában a rendszer a múltban már meghosszabbításra került[8]. Nincs arra mutató jel, hogy ilyen meghosszabbítás nem történik meg egy jövőbeni Költségvetési Törvény révén, különösen mivel az IK sem a konzultáció során, sem pedig közzétételkor benyújtott észrevételeiben nem jelezte azt, hogy 2005. március 31-től a rendszer (i) megszűnik és (ii) nem helyettesíti egy hasonló jövedelemadó enyhítési rendelkezés.

(vi) A szubvenció összegének kiszámítása

(126) A szubvenció összege a felülvizsgálati időszakban az JT 35(2AB) szakaszának rendelkezései alkalmazása illetve nem alkalmazása esetén esedékes jövedelemadó-különbség alapján került kiszámításra. Ez a szubvenció összeg (számláló) az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdése szerint megfelelő nevezőként felosztásra került a felülvizsgálati időszak során alatti teljes forgalomra, mert ez a szubvenció az összes, belföldi és export, eladásra kiterjed és ez nem a legyártott, előállított, exportált vagy kiszállított mennyiségekre való hivatkozás szerint került folyósításra. A KFJÖ keretében kedvezményben részesült egyetlen vállalat esetében 1,5%-os szubvenciószint került megállapításra.

III. Regionális rendszerek

1 Gujarat és Punjab államok Ipari Ösztönző Rendszerei („IÖR”)

(127) Gujarat és Punjab államok a forgalmi adók alóli mentesség és/vagy befizetési halasztás formájában ösztönzőket biztosítottak jogosult ipari vállalatoknak az ezen államokon belüli gazdaságilag hátrányos helyzetű területek ipari fejlődésének elősegítése céljából. Mivel ezek a rendszerek gyakorlatilag egyformák, ezért együttesen kerülnek felmérésre.

(a) Jogalap

(128) E rendszerek részletes leírása a gujarati kormány („GK”) és a punjabi kormány („PK”) által alkalmazott módon a GK 1990. október 16-i INC-1090-1023-(2)-I(GR No.2) sz. határozatában illetve a PK 1996. március 20-i 15/43/96-5IB/2238 sz. határozatában található meg.

(b) Jogosultság

(129) A hátrányos területeken új ipari létesítményt létrehozó vagy egy létező ipari létesítményt jelentősen bővítő vállalatok jogosultak kedvezményekre e rendszer keretében. Mindamellett létezik a nem jogosult vállalatok teljes listája, amely meggátolja a bizonyos területeken működő vállalatokat abban, hogy kedvezményekben részesüljenek e rendszerek keretében.

(c) Gyakorlati végrehajtás

(130) E rendszerek keretében a vállalatoknak beruházásokat kell végrehajtaniuk a hátrányos helyzetű területeken. E területek, amelyek bizonyos területi egységeket képviselnek e két államban a gazdasági fejlettségük szerint különböző kategóriákba vannak besorolva, ugyanakkor vannak az ösztönző rendszerek alkalmazásából kizárt vagy „kitiltott” területek. A kritériumok az ösztönzők összegének megállapítására a beruházás mérete és az a terület, ahol a vállalat elhelyezésre kerül.

(131) Az ösztönzők bármikor folyósíthatók, mivel nincsenek határidők az ösztönzők iránti kérelmek benyújtására vagy a mennyiségi kritériumok megvalósítására.

(d) Észrevételek a közzétételkor

(132) A közzétételkor két, a IÖR keretében kedvezményben részesült exportőr nyújtott be kifogást arra vonatkozóan, hogy (i) az IÖR nem export szubvenció, (ii) csak a megadott hátrányos helyzetű területek infrastruktúra-hiánya miatt felmerülő külön költségek kompenzációját képezi, és (iii) az egyik exportőr esetében e rendszer 2003. július 5. óta már nem biztosított kedvezményt.

(e) Az IÖR-re vonatkozó következtetések

(133) Ezek a rendszerek az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának (ii) alpontja és 2. cikkének (2) bekezdése értelmében szubvenciót biztosítanak. E rendszerek a GK és a PK pénzügyi hozzájárulását képezik, mivel jelen esetben a folyósított ösztönzők az egyébként esedékes adóbevételt csökkentő forgalmi adó alóli mentességek. Ezenkívül ezek az ösztönzők előnyt biztosítanak az adott vállalat számára, mert javítják a pénzügyi helyzetét, mivel az egyébként esedékes adók nem kerülnek megfizetésre.

(134) Továbbá e rendszerek az alaprendelet 3. cikke (2) bekezdésének a) pontja és 3. cikkének (3) bekezdése értelmében regionálisan specifikusak, mivel ezek csak azon vállalatok számára elérhetők, amelyek az adott állam jogszabályaiban meghatározott bizonyos megjelölt földrajzi területen hajtottak végre beruházást. E rendszerek nem elérhetők az e területen kívül működő vállalatok számára és ezenkívül a kedvezmény mértéke az adott terület szerint eltérő.

(135) Az IK nem osztozott ebben az értékelésben. Először vitatta azt, hogy a nemzetközi kereskedelem per se nem tárgya a forgalmi adónak, amint az korábban az Indiai alkotmány már megállapította. Ennek eredményeképpen, folytatta az IK, az ilyen rendszerek nem eredményezik az exporttranzakciók esetében máskülönben esedékes bevétel átengedését és ennélfogva nem szükséges kiegyenlíteni ezeket. Mindamellett és két exportőr által erre vonatkozóan benyújtott közzétételkori kifogásokkal ellentétben is a rendszer az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdésének a) pontja értelmében nem került exportszubvencióként értékelésre az adott termék exportjára vonatkozó közvetlen hangsúllyal, de az értékelés szerint máskülönben e rendszerek specifikusak (lásd a (134) preambulumbekezdést)). Nem szükséges közvetlen kapcsolat a szubvenció és az exportált termék között egy támogatási rendszer kiegyenlíthetővé nyilvánításához. Az alaprendelet 1. cikkének (1) bekezdése szerint elegendő megállapítani közvetlen kapcsolatot a szubvenció és a gyártó vállalat között. Annak alapján, hogy „a pénz helyettesíthető”, mindenféle belföldi szubvenció az exporttranzakciók során megjelenő alacsonyabb árakban tükröződik, mert az ilyen szubvenció javította a vállalat átfogó likviditását. Ezenkívül az IK nem mutatott be bizonyítékot arról, hogy az export eladások általános forgalmiadó-mentessége kiterjed az input anyagok forgalmi adó kötelezettségeire is. Valójában ebben az esetben a vállalatok felhasználhatták az IÖR-t a beszerzési forgalmi adó kompenzálására is.

(136) Az IK továbbá vitatta azt, hogy az IÖR-t, bár állítólagosan bizonyos hátrányos helyzetű régiókra korlátozódik Punjab és Gujarat területén belül, nem lehet specifikusnak tekinteni, mert e rendszerek nem egyes vállalatokra vonatkoznak e speciálisan meghatározott területeken belül. Mindamellett az IK elismerte azt, hogy e kijelölt területeken belül sem minden típusú gyártási tevékenység jogosult az IÖR-re. Valójában egy állami szubvenciós rendszernek az összes vállalatot érintő regionális korlátozása az állam területén belül kijelölt területeken, önmagában is specificitást jelent. Az ilyen rendszerek világosan bizonyos vállalatokat támogatnak a többivel szemben, mert egy, a jogosult régióban lévő vállalat támogatásban részesülhet, míg a nem jogosult zónában működő versenytársa nem kaphat támogatást. Az ilyen megkülönböztetés az alaprendelet 3. cikke (2) bekezdésének b) pontja értelmében nem objektív és ennélfogva specifikus, mivel a rendszereket nem horizontálisan alkalmazzák az állam teljes területén.

(137) A nem kielégítő infrastruktúra miatt felmerülő extra költségeknek az IÖR által történő állítólagos kompenzálása az egyik exportőr által benyújtott kifogás ellenére sem változtatja meg a kiegyenlíthető szubvencióként való értékelést. Ezeket az állítólagos költségeket nem bizonyították.

(138) Az az exportőr, amelyet az IÖR kedvezményekre jogosulatlannak nyilvánítottak, nem bizonyította ezt az állítást, pl. bemutatva ennek a GK által kiadott megerősítését. Ezzel szemben a GK a 2002-2003. évi irányítási jelentéseiben kijelentette azt, hogy keresi az IÖR kedvezmények 2012-ig történő kiterjesztésének lehetőségét. Meg kell jegyezni, hogy az ilyen meghosszabbítás Gujarat IÖR-e szerint lehetséges. A vállalat nem szolgáltatott semmiféle bizonyítékot arra nézve, hogy a GK elutasította ezt a hosszabbítást.

(139) Az IK érvelése és a közzétételkor benyújtott kifogások ennek következtében nem változtatták meg a rendszerek értékelését — a forgalmi adó mentesség — a kiegyenlíthetőségről.

(f) A szubvenció összegének kiszámítása

(140) A szubvenció összege az eladások összege és a felülvizsgálati időszak alatt szokásos esetben esedékes és az e rendszerek keretében meg nem fizetett forgalmi adó alapján került kiszámításra. Az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdése szerint ezen szubvenció összegek (számláló) felosztásra kerültek a felülvizsgálati időszak alatti összes eladásra megfelelő nevezőként, mert a támogatás nem export kontingens és ez nem a legyártott, előállított, exportált vagy kiszállított mennyiségekre való hivatkozás szerint került folyósításra. Ezen időszak alatt három vállalat részesült kedvezményben ezekből a rendszerekből. E vállalatok 2,4%-nyi (2 vállalat) és 3,1%-nyi szubvencióban részesültek.

2. Gujarat állam Elektromos Energia Adómentességi („EEA”) rendszere

(141) Gujarat állam az elektromos energia után fizetendő adó befizetési mentesség formájában ösztönzőket biztosít a jogosult vállalatok számára az államon belüli gazdaságilag hátrányos helyzetű területek ipari fejlődésének elősegítése céljából.

(a) Jogalap

(142) A gujarati kormány („GK”) által alkalmazott elektromos energia adó alóli mentességi rendszer részletes leírása az 1958. évi Bombay Elektromos Energia Adó Törvényben és különösen a törvény 3. cikke (2) bekezdésének (vi) pontjában és 3. cikke (2) bekezdése (vii) pontjának a) és b) alpontjaiban van leírva, amint azt az 1960. évi gujarati törvény adaptálás átvette.

(b) Jogosultság

(143) A hátrányos helyzetű területeken új ipari létesítmény létrehozásában vagy egy meglévő ipari létesítménybe történő nagyarányú tőkeberuházás által beruházó vállalatok jogosultak a kedvezményre.

(c) Gyakorlati végrehajtás

(144) A rendszer csak azon vállalatok számára elérhető, amelyek beruházást eszközöltek Gujarat állam fennhatósága alá tartozó bizonyos meghatározott földrajzi területeken. Ez feljogosítja a GK-t arra is, hogy bármely területet vagy ipari vállalatot mentesítsen az elektromos energiára kivetett adó megfizetésének kötelezettsége alól. Továbbá a külön kijelölt területeken létrehozott új ipari létesítmények a gyártás megkezdésétől számított öt éven át mentesülnek az energia adó alól vagy csak a szokásos adóteher felét kell megfizetniük.

(d) Észrevételek a közzétételkor

(145) A közzétételkor az egyik exportőr, amely e rendszer keretében kedvezményben részesült, úgy nyilatkozott, hogy 2004. június 4-től állítólag már nem részesül kedvezményben e rendszer keretében. Ezenkívül egy másik exportőr kijelentette, hogy nem használta ki ezt a rendszert. Meg kell azonban jegyezni, hogy ez utóbbi exportőr esetében ez a rendszer semmi esetre sem került bevonásra a szubvenciója összegének megállapításakor.

(e) Az EEA-ra vonatkozó következtetések

(146) Ez a rendszer az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése a) pontjának (ii) alpontja és 2. cikkének (2) bekezdése értelmében szubvenció. Ez a GK pénzügyi hozzájárulását képezi, mivel ez az ösztönző csökkenti a máskülönben esedékes állami bevételeket. Ezenkívül előnyt biztosít a kedvezményezett vállalatnak. A rendszer emellett az alaprendelet 3. cikke (2) bekezdésének a) pontja és 3. cikkének (3) bekezdése értelmében regionálisan specifikus is, mivel csak a bizonyos, Gujarat állam fennhatósága alá eső megadott földrajzi területeken beruházást végző vállalatok számára elérhető. Továbbá az ezen ösztönzőt vezérlő jogosultsági kritériumok és feltételek nincsenek törvényben, rendeletben vagy egyéb hivatalos dokumentumban világosan megállapítva. Az igazoló látogatások során megerősítésre került az, hogy egy vállalat kilenc éven át használta ki ezt a rendszert. Jóllehet felkérték, ez a vállalat magán a Bombay Elektromos Energia Törvényen kívül nem biztosított semmilyen olyan információt, amely megváltoztatná az értékelést.

(147) Az IK vitatta azt, hogy mivel 1999-ben egy másik esetben a rendszer nem került kiegyenlítésre, mert az egész államban horizontálisan alkalmazottnak tekintették, így most sem kellene kiegyenlíteni. E célból az IK csak egy az 1958. évi Bombay Elektromos Energia Törvényre vonatkozó értesítést küldött a GOM Industries-nak, Maharashtra állam Energia és Munkaügyi Minisztériumának. Ez az információ azonban nem vonatkozik Gujarat államra. Ezenkívül meg kell jegyezni azt, hogy ezen értesítés szerint az EEA ösztönző nyilvánvalóan nem elérhető Maharashtra állam összes megyéjében/területén, így még ez is regionálisan specifikusnak tekintendő. Megállapításra került az, hogy az egyik Gujaratban működő vizsgált exportőr használta ezt a rendszer a felülvizsgálati időszak alatt. Ennélfogva az a döntés született, hogy az előző bekezdésben meghatározott okok miatt ezen exportőr esetében ez a rendszer kiegyenlíthető.

(148) Az az exportőr, amely jelezte azt, hogy már nem jogosult az EEA szerinti kedvezményekre, nem bizonyította ezt az állítást, pl. a GK megerősítésének benyújtásával. Ezzel ellentétben e vállalat a 2002–2003. évi jelentésében (azaz a felülvizsgálati időszakban) kijelentette azt, hogy kérte az EEA kedvezmény 2012-ig történő meghosszabbítását, amit már sikeresen elért a múltban összesen kilenc évre azon tény ellenére, hogy a hatályos jogszabályok szerint az EEA mentességi időszak csak öt évig tarthat. A vállalat semmilyen bizonyítékot nem nyújtott be arra vonatkozóan, hogy a GK elutasította volna ezt a meghosszabbítást.

(f) A szubvenció összegének kiszámítása

(149) Az exportőr gyártó kedvezménye a felülvizsgálati időszak során normál esetben esedékes, de az e rendszer szerint megfizetésre nem került elektromos energia adó összege alapján került kiszámításra. Az alaprendelet 7. cikkének (2) bekezdése szerint a szubvenció összegét (számláló) ezt követően szét kellett osztani a felülvizsgálati időszak alatti teljes eladással (nevező) mert ez az összes belföldi és export eladásra vonatkozik és ez nem a legyártott, előállított, exportált vagy kiszállított mennyiségekre való hivatkozás szerint került folyósításra. Az EEA keretében kedvezményben részesült egyetlen vállalat esetében 0,2%-os szubvenciószint került megállapításra.

3. Maharashtra állam kormányának („MK”) Ösztönző Csomag Rendszere („ÖCSM”)

(150) Az került megállapításra, hogy az ÖCSM keretében az exportőr gyártók nem részesültek kiegyenlíthető kedvezményekben.

IV. A kiegyenlíthető szubvenciók összege

(151) Az volt a következetes gyakorlat, hogy az érintett vállalatok egyetlen egységnek tekintendők a szubvenció szintjének meghatározása szempontjából. Ez azért van így, mert egyedi szubvenciószintek kiszámítása elősegíthetné a kiegyenlítő intézkedések kijátszását, ezáltal hatástalanítva azokat, lehetővé téve az érintett termelők számára azt, hogy a Közösségbe irányuló exportjukat a legalacsonyabb egyedi szinttel rendelkező vállalaton keresztül bonyolítsák le. Az ilyen helyzet elkerülése céljából rendszerenként egyedi szubvenciószint kerül elsőként kiszámításra és azután ezen szubvenciók súlyozott átlaga kerül megállapításra és az érintett vállalatok számára meghatározásra.

(152) Két exportőr vállalat került összefüggő vállalatként meghatározásra és számukra egységes szubvenciószint került megállapításra, mert működési szempontból mindegyikük olyan helyzetben van, hogy korlátozásokat kényszeríthetett a másik vállalatra. Az éves jelentéseik szerint