A beutazás és a mozgás korlátozása, valamint a menedékjoghoz való hozzáférés tekintetében a tervezett következtetés üdvözli az államok által annak biztosítása érdekében tett lépéseket, hogy a népegészségügyi szükséghelyzetekkel összefüggésben a határokon való belépés korlátozása érdekében hozott intézkedések ideiglenesek, megkülönböztetésmentesek, szükségesek, arányosak és észszerűek legyenek az adott körülmények között, és alkalmazásuk során tiszteletben tartsák a menedékkéréshez és menedékhez való jogot és a visszaküldés tilalmának elvét. Üdvözli továbbá az államok és az UNHCR által annak érdekében hozott adaptív intézkedéseket, hogy megszakítás nélkül biztosítsák a menekült, illetve hontalan jogállás megadására vonatkozó eljárások elérhetőségét és lefolytatását, a nyilvántartásba vételt és a dokumentumok kiállítását. A tervezett következtetés értelmében fontos biztosítani, hogy az UNHCR hatáskörébe tartozó személyek mozgásának a népegészség védelme érdekében történő korlátozása megkülönböztetésmentes, a törvény által előírt, az adott körülmények között szükséges és észszerű módon, illetve egyéb szempontokból is a nemzetközi joggal összhangban történjen, és üdvözli az őrizetbe vétel alternatíváinak alkalmazását a népegészségügyi intézkedések betartásának biztosítása céljából.

A következtetés elfogadott bekezdései elismerik, hogy egy nemzetközi horderejű népegészségügyi szükséghelyzet – mint például a Covid19-világjárvány – az egységen, a szolidaritáson és a megerősített többoldalú együttműködésen alapuló globális választ igényel, és újólag megerősíti az államok elkötelezettségét a nemzetközi szolidaritás, felelősségvállalás és tehermegosztás mellett. Elismeri az államok azon jogát, hogy intézkedéseket hozzanak a népegészség védelme érdekében, ugyanakkor emlékeztet arra, hogy ezeket az intézkedéseket az államok nemzetközi jog szerinti kötelezettségeivel – többek között a nemzetközi menekültjoggal, az emberi jogokkal és adott esetben a nemzetközi humanitárius joggal – összhangban kell végrehajtani. A következtetés emlékeztet arra, hogy az államok szuverén hatáskörrel rendelkeznek a külföldi állampolgárok beutazásának szabályozására, teljes mértékben tiszteletben tartva a visszaküldés tilalmának elvét és az alkalmazandó nemzetközi jogot, beleértve a nemzetközi menekültjogot is.

A tervezett következtetés tervezetének célja – a 2021. május 12-i, május 18-i, június 1-jei, június 16-i és július 8-i zárt ülések eredményével összhangban – a Covid19-világjárvány által a menekültekre, a menedékkérőkre, a visszatérő menekültekre, a hontalan személyekre és a belső menekültekre (a továbbiakban: az UNHCR hatáskörébe tartozó személyek), valamint a befogadó közösségekre gyakorolt hatás elismerése, az egészségügyi szükséghelyzetekben érvényesítendő nemzetközi menekültjogi és humanitárius jogi alapelvek felidézése, a tanulságok levonása az UNHCR, az államok és más érdekelt felek által a Covid19-világjárvány kezelése érdekében – többek között innovatív eszközök alkalmazásával – hozott intézkedésekből, miközben törekedtek a nemzetközi védelemhez való hozzáférés biztosítására, illetve az államok ösztönzése arra, hogy továbbra is támogassák a tartós megoldásokat és az egészségügyi ellátás igénybevételének lehetőségét az UNHCR hatáskörébe tartozó személyek számára.

A Végrehajtó Bizottság tagokból és megfigyelőkből áll. Tagok kizárólag államok lehetnek. Megfigyelői státusz államoknak és más jogi személyeknek is adható. A Végrehajtó Bizottságot jelenleg 107 tagállam (köztük 27 uniós tagállam), 16 megfigyelő állam és 39 nem állami megfigyelő (köztük az Európai Unió) alkotja.

Azok a kérdések, amelyek tekintetében az EU hatáskörrel rendelkezik és amelyekről az eddigi zárt üléseken nem született ad referendum megállapodás, a következők:

1. „az UNHCR hatáskörébe tartozó személyek” fogalmának kiterjesztése a szexuális és nemi alapú erőszak túlélőire, amikor arra ösztönzi az államokat, hogy mozdítsák elő az ilyen személyek számára a mentális egészségi és a pszichoszociális sürgősségi támogatáshoz való hozzáférést, valamint ezen intézkedések további, többek között nemzetközi támogatás révén történő erősítésének szorgalmazása ((6) rendelkező bekezdés);

2. egy Irán által javasolt bekezdés határozottan felszólít minden államot arra, hogy tartózkodjanak az olyan egyoldalú kényszerítő intézkedések bevezetésétől, amelyek hátrányosan érinthetik a befogadó országoknak a menekültek védelmére vonatkozó képességét és szűkíthetik a humanitárius teret, különösen a jelenlegi világjárvány idején ((7terAlt) rendelkező bekezdés). Ezt a javaslatot Irán a tárgyalási folyamat nagyon késői szakaszában nyújtotta be, és eljárási okokból még elutasításra kerülhet;

3. utalás arra, hogy az UNHCR hatáskörébe tartozó személyek és az őket befogadó közösségek humanitárius szükségletei foglalják magukban a szexuális és reproduktív egészségügyi szolgáltatásokat, valamint az oltóanyagokat is. A következtetésekben az államok felkérést kapnak ennek mérlegelésére és kezelésére a népegészségügyi szükséghelyzetekre való humanitárius reagálás részeként (újraszámozott (13) rendelkező bekezdés);

4. utalás a szexuális és reproduktív egészségügyi szolgáltatásokra az alapvető egészségügyi szolgáltatások és a pszichoszociális támogatás kiegészítéseként, és a tagállamok felszólítása arra, hogy az UNHCR-rel együttműködve és más érdekelt felek támogatásával biztosítsák az ezekhez való biztonságos és megbízható hozzáférést az UNHCR hatáskörébe tartozó személyek számára ((14) rendelkező bekezdés).

3.Az Unió által képviselendő álláspont

Az Uniónak támogatnia kell a népegészségügyi szükséghelyzettel összefüggő nemzetközi védelemről és tartós megoldásokról szóló végrehajtó bizottsági következtetés elfogadását.

Az Uniónak támogatnia kell a következtetések azon részeit, amelyekről már megállapodás született, és ki kell alakítania álláspontját azokkal a még nyitott kérdésekkel kapcsolatban, amelyek tekintetében az EU hatáskörrel rendelkezik.

Az EU-nak támogatnia kell, hogy a nemzetközi menekültjog alapelvei az egészségügyi szükséghelyzetek közepette is érvényre jussanak, különös tekintettel a visszaküldés tilalmának elvére, amely az Európai Unió működéséről szóló szerződés 78. cikkében, valamint a nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó közös eljárásokról szóló, 2013. június 26-i 2013/32/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvben (a menekültügyi eljárásokról szóló irányelv), valamint a harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésére, az egységes menekült- vagy kiegészítő védelmet biztosító jogállásra, valamint a nyújtott védelem tartalmára vonatkozó szabályokról szóló, 2011. december 13-i 2011/95/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvben (kvalifikációs irányelv) foglalt uniós menekültjog elvei közé tartozik, és amelyet az Európai Unió Alapjogi Chartájának 18. cikke, illetve 19. cikkének (2) bekezdése alapvető jogként biztosít.

Az EU-nak a meglévő uniós vívmányokkal és az aktuális uniós szakpolitikával összhangban támogatnia kell azt is, hogy a népegészségügyi szükséghelyzetekkel összefüggésben bevezetett beutazási korlátozásokat és a határokon történő belépés korlátozása érdekében hozott egyéb intézkedéseket olyan módon alkalmazzák, amely védi a népegészséget, ugyanakkor biztosítja a menedékkéréshez és menedékhez való jog, valamint a visszaküldés tilalmára vonatkozó elv tiszteletben tartását. Az EU-nak üdvözölnie és támogatnia kell azt is, hogy az államok adaptív intézkedéseket hoztak annak érdekében, hogy megszakítás nélkül biztosítsák a menekült, illetve hontalan jogállás megadására vonatkozó eljárások elérhetőségét és lefolytatását, a nyilvántartásba vételt és a dokumentumok kiállítását, valamint más releváns eljárásokat az UNHCR hatáskörébe tartozó személyek számára, beleértve a távmeghallgatást lehetővé tevő technológia használatát is.

A menekültügyi eljárásokról szóló irányelv (2013/32/EU) alapelvként és garanciaként foglalja magában a menekültügyi eljáráshoz való hozzáférést, nevezetesen az irányelv hatályáról szóló 3. cikkben, amely szerint az irányelv a tagállamok területén, ideértve a határon, a felségvizeken vagy a tranzitzónákban benyújtott valamennyi kérelemre alkalmazandó, valamint a 6. cikkben, amely nyilvántartásba vétel útján biztosítja az eljáráshoz való hozzáférést és tényleges benyújtási lehetőséget biztosít. Az irányelv keretében megerősítést nyer a visszaküldés tilalmának elve az 1967. január 31-i New York-i jegyzőkönyvvel módosított, a menekültek helyzetére vonatkozó 1951. július 28-i genfi egyezménnyel (a továbbiakban: az 1951. évi egyezmény és az 1967. évi jegyzőkönyv) összhangban, és azt kifejezetten tiszteletben kell tartani azokban az esetekben, amikor a kérelmek elbírálása során a területen maradáshoz való jog alóli kivételt alkalmaznak, vagy amikor a biztonságos származási ország, illetve a biztonságos harmadik ország fogalmát alkalmazzák. 2016-ban a Bizottság javaslatot terjesztett elő az Unión belüli nemzetközi védelemre vonatkozó közös eljárások létrehozásáról, valamint a 2013/32/EU irányelv hatályon kívül helyezéséről, amely ugyanezeket az elveket és garanciákat juttatja érvényre.

A Schengeni határellenőrzési kódexben a harmadik országbeli állampolgárok schengeni térségbe való belépésének általános feltételei között szerepel az a követelmény, hogy az adott személy egyik tagállamban se jelentsen népegészségügyi veszélyt, ám ez nem érinti a menekültek és a nemzetközi védelmet kérő személyek jogait, különösen a visszaküldés tilalma tekintetében. A Bizottság 2020. március 16-án az Európai Parlamentnek, az Európai Tanácsnak és a Tanácsnak szóló közleményt fogadott el, amelyben a Covid19-járványra tekintettel az Unióba irányuló nem alapvető fontosságú utazások ideiglenes korlátozását szorgalmazza, 2020. június 30-án pedig a Tanács elfogadta az EU-ba irányuló, nem alapvetően szükséges utazások ideiglenes korlátozásáról és e korlátozás esetleges feloldásáról szóló ajánlást, amely a nemzetközi védelemre szoruló vagy a tagállamok területére egyéb humanitárius okokból befogadandó személyek számára mentességet biztosít ezen ideiglenes korlátozások alól. A 2020. április 16-i bizottsági iránymutatás előírja, hogy a Covid19 további terjedésének megfékezését és korlátozását célzó tagállami intézkedéseknek kockázatértékelésen és tudományos szakvéleményen kell alapulniuk, valamint arányosaknak kell maradniuk. A menekültügy, a visszatérés és az áttelepítés területén bevezetett bármely korlátozásnak arányosnak kell lennie, azt megkülönböztetésmentes módon kell végrehajtani, valamint figyelembe kell vennie a visszaküldés tilalmának elvét és a nemzetközi jog szerinti kötelezettségeket.

Az EU-nak támogatnia kell annak felidézését, hogy fontos biztosítani, hogy az UNHCR hatáskörébe tartozó személyek mozgásának a népegészség védelme érdekében történő korlátozása megkülönböztetésmentes, a törvény által előírt, az adott körülmények között szükséges és észszerű módon, illetve egyéb szempontokból is a nemzetközi joggal összhangban történjen, és üdvözölnie kell az őrizetbe vétel alternatíváinak alkalmazását. Az őrizet és a szabad mozgásra vonatkozó korlátozások, amelyekre a menekültügyi eljárásokról szóló irányelv őrizetről szóló 26. cikke utal, a nemzetközi védelmet kérelmezők befogadására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló, 2013. június 26-i 2013/33/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (a befogadási feltételekről szóló irányelv) hatálya alá tartoznak, különös tekintettel annak a tartózkodási helyről és mozgásszabadságról szóló 7. cikkére, valamint az őrizetről szóló 8–11. cikkére. A menedékkérők őrizetének elrendelése előtt a tagállamok kötelesek először mérlegelni a kevésbé kényszerítő alternatív intézkedéseket. Az említett irányelv 8. cikke (3) bekezdésének e) pontja rendelkezik az őrizet lehetőségéről, amennyiben a nemzetbiztonság vagy a közrend védelme ezt szükségessé teszi.

Az EU-nak a hatályos uniós szabályokkal összhangban támogatnia kell, hogy az államok megbízható és biztonságos hozzáférést biztosítsanak az alapvető egészségügyi szolgáltatásokhoz és a pszichoszociális támogatáshoz az UNHCR hatáskörébe tartozó személyek számára. A befogadási feltételeket illetően a tagállamok élhetnek a befogadási feltételekről szóló 2013/33/EU irányelv által biztosított azon lehetőséggel, hogy – kellően indokolt esetekben és a lehető legrövidebb észszerű időtartamra – kivételesen az általánosan előírtaktól eltérő szabályokat állapítsanak meg a befogadás anyagi feltételei tekintetében. Ezeknek a szabályoknak minden esetben ki kell terjedniük az alapvető szükségletekre, beleértve az egészségügyi ellátást is, amelyre vonatkozóan a befogadási feltételekről szóló irányelv 19. cikke részletes szabályokat ír elő.

A tartós megoldásokat illetően, és összhangban a hatályos uniós szabályokkal és szakpolitikákkal – különös tekintettel az Európai Tanács, illetve a Bel- és Igazságügyi Tanács több következtetésére, a migrációs és menekültügyi paktumra, az önkéntes visszatérésre és a visszailleszkedésre vonatkozó uniós stratégiára, a 2021–2027-es időszakra vonatkozó, az integrációról és a befogadásról szóló cselekvési tervre, valamint az uniós áttelepítési keret létrehozásáról szóló rendeletre irányuló javaslatra –, az EU-nak támogatnia kell a Covid19 által a tartós megoldások keresésére gyakorolt hatás miatti aggodalmak kifejezését, hangsúlyozva az ilyen megoldások fontosságát, és fokozott szerepvállalást szorgalmazva a következők érdekében: a) az előfeltételek előmozdítása a származási országokban, beleértve a kiváltó okok kezelésére, valamint a menekültek önkéntes visszatérésének végrehajtására irányuló erőfeszítéseket, b) az áttelepítés támogatása, c) a kiegészítő lehetőségekhez – köztük a családegyesítési, munkaerőpiaci és tanulási lehetőségekhez – való hozzáférés megkönnyítése, a nemzeti joggal összhangban, valamint d) az önállóság előmozdítása és a beilleszkedés lehetőségeinek biztosítása.

A még lezáratlan kérdéseket illetően az EU-nak:

1. támogatnia kell „az UNHCR hatáskörébe tartozó személyek” fogalmának kiterjesztését a szexuális és nemi alapú erőszak túlélőire, amikor arra ösztönzi az államokat, hogy mozdítsák elő az ilyen személyek számára a mentális egészségi és a pszichoszociális sürgősségi támogatáshoz való hozzáférést, valamint ezen intézkedések további, többek között nemzetközi támogatás révén történő erősítésének szorgalmazását ((6) rendelkező bekezdés).

Amint az a 2020–2025 közötti időszakra szóló uniós nemi esélyegyenlőségi stratégiában is szerepel, az Európai Unió minden tőle telhetőt megtesz a nemi alapú erőszak megelőzése és leküzdése, az áldozatok támogatása és védelme, valamint az elkövetők felelősségre vonása érdekében.

A javasolt (6) rendelkező bekezdés nem teremt jogi kötelezettséget, és csupán ösztönzi a tagállamokat arra, hogy a világjárványra való reagálás keretében a mentális egészséggel és a pszichoszociális jólléttel is foglalkozzanak azáltal, hogy előmozdítják a mentális egészségi és pszichoszociális sürgősségi támogatás rendelkezésre állását az UNHCR hatáskörébe tartozó személyek számára. A befogadási feltételekről szóló irányelv értelmében a tagállamok már jelenleg is kötelesek biztosítani a nemzetközi védelmet kérelmezők számára a betegségek és súlyos mentális zavarok alapvető kezelését, és figyelembe kell venniük a nemmel és életkorral kapcsolatos aggályokat. A kvalifikációs irányelv értelmében a nemzetközi védelemben részesülő személyek számára biztosítani kell az egészségügyi ellátás igénybevételének lehetőségét, a fizikai és a mentális egészségügyi ellátást egyaránt beleértve. Ez magában foglalja a mentális zavarok szükség esetén történő kezelését a nemzetközi védelemben részesülő, speciális igényekkel rendelkező személyek – például kínzás, nemi erőszak, illetve a pszichikai, fizikai vagy szexuális erőszak egyéb súlyos formáinak áldozatai – számára.

2. támogatnia kell, hogy az UNHCR hatáskörébe tartozó személyek és az őket befogadó közösségek humanitárius szükségletei foglalják magukban a szexuális és reproduktív egészségügyi szolgáltatásokat, valamint az oltóanyagokat is. A következtetésekben az államok felkérést kapnak ennek mérlegelésére és kezelésére a népegészségügyi szükséghelyzetekre való humanitárius reagálás részeként (újraszámozott (13) rendelkező bekezdés).