[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 22.11.2007

SEC(2007) 1509

A BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATOK MUNKADOKUMENTUMA amely a következő dokumentumot kíséri

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

Európai stratégiai energiatechnológiai terv A HATÁSTANULMÁNY ÖSSZEFOGLALÁSA COM(2007) 723 véglegesSEC(2007) 1508SEC(2007) 1510SEC(2007) 1511

BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATOK MUNKADOKUMENTUMA

A hatástanulmány összefoglalásaEurópai stratégiai energiatechnológiai terv

Bevezetés

Az Európai Tanács úgy döntött, hogy Európának magas energiahatékonyságú és kis szén-dioxid-kibocsátású gazdasággá való átalakítása elsődleges fontossággal bír, és ezért 2007. március 9-én energiaügyi cselekvési tervet fogadott el, amelyben lerakta az európai energiapolitika alapjait. Az éghajlatváltozással és az energiaüggyel kapcsolatos politikákhoz való integrált megközelítés szükségességének felismerésétől vezetve a cselekvési terv az éghajlatváltozás leküzdése, az EU-nak a fosszilis tüzelőanyagok importjából fakadó külső sebezhetősége korlátozása és a gazdasági növekedés előmozdítása hármas célkitűzését követi.

Az energiatechnológiák kutatása és innovációja alapvető szerepet játszik a fent említett célok elérésében. Európának ki kell fejleszteni egy sor, világszínvonalon álló, megfizethető, tiszta, hatékony és kis szén-dioxid-kibocsátású energiatechnológiát, és olyan szilárd és kiszámítható feltételeket kell kialakítania az ipar, különösen a kkv-k számára, amely biztosítja e technológiák széles körű elterjedését a gazdaság minden ágazatában.

Az energiaügyi cselekvési tervvel összefüggésben az Európai Tanács felkérte a Bizottságot, hogy legkésőbb 2008 márciusában tegyen javaslatot egy európai stratégiai energiatechnológiai tervre (SET-terv) az energetikai innováció újraélesztése érdekében. A rövidesen közzétételre kerülő bizottsági javaslat főbb elemeit az európai energiatechnológiai erőfeszítések vezetésére alkalmas igazgatási struktúra és egy sor nagyszabású, a kulcsfontosságú energiatechnológiák kifejlesztésének felgyorsítását és rendszerbe állítását célzó európai kezdeményezés alkotja.

E dokumentum célja az, hogy összefoglalja a SET-terv igazgatásának rendszerét szolgáltató különböző szakpolitikai megoldási lehetőségek értékelését.

Az EU-fellépés alapja

A Tanács által az üvegházhatást okozó gázokkal, a megújuló energiaforrásokkal és az energiahatékonysággal kapcsolatban elfogadott célok 2020-ig való teljesítéséhez szükséges a meglévő kis szén-dioxid-kibocsátású és magas hatékonyságú technológiák költségeit leszorítani, és lépést váltani piaci bevezetésük gyorsaságát illetően. Hosszabb távon kutatási áttörésekkel a technológiák új generációit kell kifejleszteni ahhoz, hogy 2050-ig az üvegházhatást okozó gázkibocsátások 60-80 %-al való csökkentésének nagyra törő célkitűzése elérhető legyen.

Az európai energiarendszer fejlődésének jelenlegi folyamatai és azok jövőbe vetítésén alapuló előrejelzések azonban nem biztatóak. Európa nincs a célkitűzéseinek megvalósításához vezető úton. Az évtizedekig bőségesen rendelkezésre álló erőforrások, a szén-dioxid-kibocsátás korlátjainak hiánya, és a piaci erők diktálta költség megfontolások nemcsak függővé tették Európát a fosszilis tüzelőanyagoktól, hanem le is tompították az energiatechnológiák terén az energiarendszer fenntarthatóvá tételéhez szükséges innovációra és beruházásra irányuló hajlamot.

Az energiakutatásra fordított köz- és magánköltségvetés az EU-ban jelentős hanyatlást mutat az 1980-as években elért csúcsponthoz képest. Ez az energiakutatási kapacitások és infrastruktúrák halmozott alulfinanszírozottságához vezetett. A beruházási és innovációs erőfeszítések szintjei mára már teljesen elvesztették az összhangot az előttünk álló kihívások nagyságrendjével.

Az energiatechnológiai innovációs folyamatnak strukturális gyengeségei is vannak, úgymint az új technológiák tömegpiaci bevezetését megelőző hosszú termékfejlesztési idő, a becsontosodott infrastruktúraberuházások, változó piaci ösztönzők, a hálózathoz való kapcsolódás nehézségei, stb. Ezen túlmenően az új energiatechnológiák piacra lépésének további akadályát képezi a technológiák természete is. Általában költségesebbek, mint az általuk felváltott technológiák. Röviden kifejezve: nincs természetes piaci igény az ilyen technológiákra.

Más, Európán kívüli globális szereplők is felismerték az új technológiák piacra vitelének lehetőségét, és erőfeszítéseiket arra összpontosítják, hogy kis szén-dioxid-kibocsátású technológiákat fejlesszenek ki. Ennek nemkívánatos eredménye az lehet, hogy a szén-dioxid-kibocsátásban korlátozott európai piac importált technológiáktól függ majd annak ellenére, hogy a kereslet belsőleg jön létre.

A tagállamoknak egyedül nehéz lesz olyan feltételeket teremteni, amely az ipar számára lehetővé teszi a szükséges technológiák kifejlesztését, és a világ piacain való versenyzést. Jelenleg az EU kutatási bázisát a szétforgácsoltság, a kutatási stratégiák összehangolatlansága és a kritikai tömegtől való elmaradás jellemzi. Lényegében tehát az egyedi innovációs erőfeszítések jobb összehangolására van szükség ahhoz, hogy a szükséges kritikus tömeg elérhető legyen.

Ráadásul az Európai Unió jelenleg nem használja ki teljesen a belső piacban rejlő innovációs lehetőséget az új energiatechnológiák kifejlesztése és rendszerbeállítása terén a tagállamok között meglévő szinergiák feltárásával. A tagállami szabályozás és a műszaki előírások sokfélesége szétforgácsolja a piacot, és a kockázatos technológiákban gátolja az ipari beruházást.

Az idő a lényeg. Az energiarendszer fokozatos átalakítása évtizedekig fog tartani, ezért európai szinten azonnali stratégiai fellépésre, előrelátó tervezésre és átfogó politikai keretre van szükség.

A SET-terv célkitűzései

A SET-terv stratégiai célkitűzésként biztosítani kívánja azt, hogy az EU ipari és kutatási bázisa a kis szén-dioxid-kibocsátású technológiák kifejlesztése és piacra vitele terén a világon jól megalapozott vezető helyet vívjon ki magának nemcsak azzal, hogy megteremti az EU politikai célkitűzéseinek eléréséhez szükséges technológiákat, hanem azzal is hogy megragadja az e technológiákkal világszerte létrejövő új piacok lehetőségeit.

Az energiatechnológiák fejlődéséhez szükség van egy hosszú távú, európai uniós keretre, azaz az EU energiatechnológiai politikájára. E keret jellemzője lenne: a tagállami és közösségi fellépések megerősített összehangolása – beleértve az ígéretes technológiák kifejlesztésére irányuló közös stratégiai erőfeszítéseket, a köz- és magánberuházás növelése, az emberi erőforrások fokozott fejlesztése, a belső piac kínálta előnyök kiaknázása és az európai kutatási térség. A tervben a tagállamok, a Közösség, az ipar és a kutatói társadalom más és más szerepet tölt be.

Következésképpen a SET-terv a következő célokat követi: (i) az energiakutatás és innováció igazgatási rendszerének átalakítása minden érdekelt szereplőnek egy következetes programba való bevonásán és kötelezettségvállalásán keresztül, (ii) a kutatási és innovációs erőfeszítéseket az európai energiapolitika céljai megvalósítása szempontjából a legnagyobb lehetőségeket kínáló technológiák és intézkedések irányába terelő stratégiai tervezés, (iii) az egész innovációs folyamaton keresztül minden tevékenység eredményesebb végrehajtása, kivitelezése és irányítása, és (iv) az eszközök növelése, és azok költséghatékony és eredményközpontú elosztása.

A szakpolitikai lehetőségek

A Bizottság összességében négy szakpolitikai megoldási lehetőséget vizsgált meg.

Az egyik lehetőség a jelenlegi energetikai innovációs folyamat folytatása. Ez a megközelítés eddig hatékonyan támogatta az európai energiarendszert. Számos tagállam már most nagyra törő – az e területen való befektetés fontosságát felismerő – stratégiát követ az energiatechnológiák következő generációjával kapcsolatban. Ez az innovációs folyamat főleg egyedi, saját célkitűzési mechanizmussal, igazgatással és finanszírozással rendelkező, és különböző – EU, tagállami, regionális, vállalati stb. – szinteken végrehajtott programokra támaszkodik. E programok a rendelkezésükre álló erőforrások méreteit és felhasználási területét tekintve különböznek, és ez tükröződik az egyes technológiákra fordított erőfeszítések intenzitásában. A programok közötti összehangoltság javítása, a kritikus tömeg megteremtése és az energiaágazat előtt álló kihívások kezeléséhez szükséges kiegészítő források növelése érdekében némely erőfeszítés jelenleg országok közötti megállapodások (ERA, kétoldalú egyezmények) és egyetértési nyilatkozatok keretében folyik (pl. COST, EUREKA, az EU keretprogramjai) stb.

Egy másik lehetőséget egy olyan új innovációs szerkezet, illetve folyamat az EU szintjén való létrehozása jelenti, amely egy egységes és rugalmas stratégiai együttműködési keretbe ágyazódik, és amely közös jövőképpel, továbbá az energiatechnológiák dinamikus stratégiájával párosul, miközben a legnagyobb mértékben felhasználja, és tovább bővíti a jelenlegi európai energiatechnológiai innovációs bázist. Végső soron az új innovációs folyamat az erőforrások eredményesebb felhasználására irányul – az ötletek fogantatásától kezdve a termék piacokon való megjelenéséig –, miközben újraéleszti, növeli, és eredményesebben hasznosítja a köz- és magánberuházást. Pontosabban kifejezve létrejön a tagállamok képviselőiből álló, az energiakutatás és innováció összehangolásáért felelős bizottság, amely költségvetési felhatalmazást kap, és amely elnökségét a Bizottság látja el. E bizottság meghatározza és felügyeli az energiatechnológiák innovációját ösztönző több éves stratégiát, és irányítja az eredményközpontú cselekvési tervet. A Bizottság létre fog hozni technológiai megfigyelő és kapacitásokat feltérképező, nyitott hozzáférésű információ- és ismeretgazdálkodási rendszert, hogy támogassa a bizottság stratégiával és végrehajtással kapcsolatos munkáját. A cselekvési tervet egy sor európai cselekvési programon keresztül hajtják végre, amelyek között több európai kezdeményezés található. Megvalósítása a „munkafolyamat során osztozunk” módszerével történik, ti. a forrásokat az intézkedés szintjén ítélik oda és bocsátják rendelkezése, az ellenőrzés pedig időszakosan, egy közös értékelési kereten keresztül történik. Az egyes programok megvalósításához szükséges eszközöket (pénzügyi és emberi erőforrások, infrastruktúra) az egyes résztvevő felek adják, a közös végrehajtás jogalapját szolgáltató külön dokumentum, így pl. kétoldalú-, vagy többoldalú megállapodások, pl. 169 és 171. cikke stb. szerint. Végül az EU által évente megrendezett energiatechnológiai konferencia alkalmat nyújt az egész innovációs rendszer minden résztvevőjének találkozására.

Egy alternatív politikai lehetőség a központosított struktúra felállítása lenne, amelynek megbízatása az energia innovációs stratégia EU-szintű kidolgozására és végrehajtására terjedne ki az EU politikai célkitűzéseivel összhangban. Ezt a struktúrát egy rendelet hozná létre, és saját igazgatótanáccsal bírna. Az igazgatótanács megállapítaná, jóváhagyná és felülvizsgálná a több éves stratégiát és a részletes munkatervet, amelyet saját irányító rendszerén keresztül igazgatna és felügyelne. A szervezet költségvetését a tagállamok, az Európai Közösség és az ipar fedezné vagy eseti alapon, vagy állandó befizetésekkel, és azt az igazgatótanács osztaná szét a munkaterv alapján. A cselekvési programokat a minden Európai érdekelt fél számára nyitva álló pályázati felhívással választanák ki. Az előbbi szakpolitikai megoldástól való főbb eltérések lényegében a következők: (i) egy európai szakosodott szervezet létrehozása, amelynek megbízatása a több éves innovációs stratégia meghatározása és a közösségi, illetve tagállami forrásokkal való gazdálkodás lenne az Európai Közösség szintjén; ez azonban tagállami és közösségi finanszírozást igényel; (ii) a döntéshozatali keret a „felülről lefelé” típusú, utasításos megközelítésre támaszkodik, és (iii) a K+F finanszírozás a szervezeten keresztül versenyeztetéssel zajlik.

Az utolsó szakpolitikai megoldási lehetőség piacorientált megközelítésen épül. Ez a megoldás a közszféra tényezőinek és a magánszervezeteknek különböző szerepeket szán. A hatóságok megállapítják a szén-dioxid-kibocsátás kötelező célszámait, és létrehozzák a szükséges piaci eszközöket, amellyel a technológiák piacra vitelének termékeny talajt biztosítanak. A technológiai fejlesztés vezetését viszont kizárólag a piaci erők látják el. A gyakorlatban a CO2–kibocsátás kötelező célszámait EU szinten állapítják meg, és erős szén-dioxid-árazási mechanizmussal egészítik ki (valószínűleg a kibocsátás-kereskedelmi rendszeren keresztül). Az előző két megoldástól való főbb eltérés: (i) a technológiai innováció összehangolásának és tervezésének hiánya EU szinten, és (ii) nincsenek a köz- és a magánszféra között a priori létrehozott közös működési programok, amelyek célja az innováció elősegítése lenne; ilyeneket azonban kérelemre ki lehet alakítani.

A szakpolitikai megoldási lehetőségek értékelésének főbb megállapításai

A Bizottság a szakpolitikai megoldásokat három szempont, nevezetesen vezetés, végrehajtás és források, alapján értékelte. A hatásvizsgálat fő megállapításai a következőképpen foglalhatók össze:

- Vezetés: A stratégiai összehangolás biztosítja a legmagasabb szintű vezetést, mivel az innováció egységes keretét hozza létre az összehangolásért felelős bizottságban, amelynek lehetősége van döntéseket hozni. Az alternatív igazgatási modell, amely egy központosított szervezetbe ágyazódik, szintén megfelelően kezeli az innovációs sebesség felgyorsítása követelményeit. Ez a megoldás azonban a modell eredményességének biztosítása érdekében bizonyos hatáskörök átruházást igényli a tagállamoktól, amely szubszidiaritási kérdéseket vet fel. Végül, a piaci alapú megközelítés nem rendelkezik intézményesített vezetői szervezettel, amely pedig szükséges lenne a piac rövid távú elképzelései és Európa hosszabb távú fenntarthatósági céljai közötti egyensúly biztosításához.

- Végrehajtás: A stratégiai összehangolás fő erőssége a cselekvési programok egységes végrehajtási keretének biztosítása, amely az energiatechnológiák széles skáláját átfogó igazgatási rendszerre támaszkodva elősegíti a közös tervezés és megvalósítás eszközeinek rendszerszerű használatát. Habár a központosított struktúra a hatékony végrehajtást a saját költségvetéssel és igazgatással rendelkező szervezetre támaszkodó intézményesített keret által garantálja, az elbürokratizálódás valamint, még lényegesebben, egy olyan pótlólagos szervezeti szintté való átalakulás veszélyét hordozza, amely az innovációra nincs jelentős hatással. Végül a piaci alapú megközelítés azzal a veszéllyel jár, hogy a politikai célszámokat nem európai technológiával, illetve európaiak által, de külföldön kifejlesztett technológiával valósítja meg.

- Erőforrások: A stratégiai összehangolási keretben a külön céleszközök, így a közös technológiai kezdeményezések, rendszerszerű használatának megkönnyítése a köz- és magánberuházások újraéledését ösztönzi, miközben biztosítja azt, hogy a pénzügyi forrásokat célirányosabban és eredményközpontúbban osszák el. A központosított struktúra intézményes költségvetése garantálja az állandóság és pénzügyi biztonság egy minimális szintjét, és ennek alapján a rövid- és hosszú távú technológiák kiegyensúlyozott összetételű csoportját lehet támogatni. Ennek ellenére a szervezet munkaterve végrehajtásához szükséges pénzeszközök korlátozottak lehetnek a már meglévő programokkal a pénzügyi eszközökért folytatott versengés miatt. Végül a piaci alapú megközelítés biztosítja a források hatékony használatát és magánberuházásból a szükséges pénzügyi eszközöket elő tudja teremteni, ezáltal kevesebb nyomást gyakorol a közszféra forrásaira. Meg kell azonban jegyezni, hogy ez utóbbi rendszerben az emberi tőkére és az alapkutatásokra fordított beruházás nem feltétlenül optimális.

ajánlás

A négy politikai lehetőség hatásának elemzése alapján az előnybe részesítendő megoldást a stratégiai összehangolás létrehozása jelenti, mivel a vezetést, a végrehajtást és a forrásokat tekintve a legjobb jellemzőket egyesíti. A stratégiai összehangolás tűnik a legjobb megoldásnak az energiakutatás és -innováció olyan megerősített rendszerének fokozatos kialakulásához is, amely képes lenne a technológiai fejlesztéseket felgyorsítani. Hosszabb távon e rendszernek sikeres végrehajtása felkeltheti a további integráció iránti igényt, ezáltal az európai szinten központosított innovációs folyamatot annak mai megítélésénél vonzóbbá teheti.