[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 17.9.2008

COM(2008) 560 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

a géntechnológiával módosított szervezetek nyomon követhetőségéről és címkézéséről, és a géntechnológiával módosított szervezetekből előállított élelmiszer- és takarmánytermékek nyomon követhetőségéről, valamint a 2001/18/EK irányelv módosításáról szóló 1830/2003/EK rendelet végrehajtásáról

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

a géntechnológiával módosított szervezetek nyomon követhetőségéről és címkézéséről, és a géntechnológiával módosított szervezetekből előállított élelmiszer- és takarmánytermékek nyomon követhetőségéről, valamint a 2001/18/EK irányelv módosításáról szóló 1830/2003/EK rendelet végrehajtásáról

Az 1830/2003/EK rendeletet[1] (a továbbiakban: a rendelet), 2003. szeptember 22-én fogadták el, és a géntechnológiával módosított szervezetek egyedi azonosítóinak kialakítására és hozzárendelésére szolgáló rendszer létrehozásáról szóló 65/2004/EK bizottsági rendelet kihirdetését követően, 2004. április 16-án vált teljes mértékben alkalmazandóvá.

2006. május 10-én, a rendelet 12. cikkével összhangban a Bizottság továbbította a rendelet végrehajtásáról szóló jelentését az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak. Mivel azonban csak korlátozott információ és tapasztalat állt rendelkezésre a tagállamok észrevételeinek (2005) alátámasztására, a Bizottság elkészítette ezt a jelentést, hogy teljesebb képet adjon a rendelet végrehajtásáról. 23 tagállam, valamint két ipari szövetség nyújtotta be észrevételeit (melléklet). További érdekelt csoportokkal is folytattak konzultációt, de ők nem tettek észrevételeket.

A tagállamoktól származó információkat egy kérdőív segítségével gyűjtötték össze, amely a következő 10 részből állt: a nyomon követhetőségi szabályok értelmezése, a nyomonkövethetőségi szabályok végrehajtása és hatása, a GMO-keverékek nyomon követhetősége, a címkézési szabályok értelmezése, a címkézési szabályok végrehajtása és hatása, a nyomonkövethetőségi és címkézési követelmények alóli, küszöbértékek alatti kivételek, egyedi azonosítók, vizsgálati és ellenőrzési intézkedések, határozat a cartagenai jegyzőkönyv szerinti dokumentációs követelményekről, és egyéb kérdések.

1. A GMO-K FORGALMAZÁSA AZ EURÓPAI UNIÓBAN

Az első jelentés közzétételét követően nem alakultak ki új forgalmazási modellek. Míg az európai élelmiszeripar és a kiskereskedelmi ágazatok továbbra sem forgalmaznak GM-élelmiszereket és élelmiszeripari termékeket, az európai piacon forgalomba hozott GM-termékek többsége állatok takarmányozásra szolgál, és behozott alapanyagokból, többségében szójababból és kukoricából származik. Számos tagállam jelentésében szerepelt, hogy nem hoztak be élő GMO-kat termesztési célból. 2006-ban az MON810 továbbra is az egyetlen olyan GMO volt, amelyet hat tagállamban termesztettek, összesen megközelítőleg 60 000 hektáron (főként Spanyolországban, de Franciaországban, Németországban, a Cseh Köztáraságban, Szlovákiában és Portugáliában is). Ez a terület 2007-ben mintegy 110 000 hektárra nőtt.

A GMO-k nyomon követhetőségének és címkézésének tekintetében sok tagállam még mindig korlátozott tapasztalatokról vagy a tapasztalatok hiányáról számolt be, és ennek eredményeként nem szolgáltatott új információt. A Bizottság (az Eurostat) vizsgálja annak lehetőségét, hogy megkapja a GM-alapú termékeknek az EU-n kívülről származó behozatalára és a takarmánypiacon történő bevezetésére vonatkozó statisztikákat.

2. A NYOMONKÖVETHETőSÉGI SZABÁLYOK ÉRTELMEZÉSE, VÉGREHAJTÁSA ÉS HATÁSA

A jogszabályok összetettségével, valamint a rendelet és az 1829/2003/EK rendelet[2] követelményei közötti átfedésekkel kapcsolatos aggodalmak ellenére a tagállamok többsége nem számolt be a nyomonkövethetőségi szabályok értelmezésével kapcsolatos problémákról. Megjegyezték, hogy általánosságban a rendszer megfelelően működik. Bevett üzleti gyakorlat, hogy a piaci szereplők bekérik a beszállítóktól a szükséges dokumentumokat, és egyre több piaci szereplő jelent be GM-módosításokat a kísérőokmányokban. Az eddigi tapasztalat szerint azonban ez főként a takarmányiparra vonatkozik[3].

A tagállamok többsége azt állapította meg, hogy a nyomonkövethetőségi szabályok címkézésre és tudatos választásra gyakorolt hatása kedvező, mivel megkönnyítik a hivatalos ellenőrzéseket, a kockázatkezelést és az egész rendszer működését. Jelezték továbbá, hogy a behozatalra gyakorolt hatás az egyes termékektől függ, és különösen ott fontos, ahol a harmadik országbeli exportőrök csekély információt szolgáltatnak a GMO-k előfordulásáról. Meg kell azonban jegyezni, hogy a rendelet nyomonkövethetőségi szabályai nem tesznek különbséget az EU-termékek és a harmadik országokból származó behozatalok között. Így a dokumentáció rendelkezésre állásával kapcsolatos kihívások az EU és a harmadik országok piaci szereplői esetében azonosak[4].

A nyomonkövethetőségi szabályok összességében kedvezően befolyásolják a lakosság élelmiszerbiztonságról alkotott véleményét, és annak köszönhetően, hogy a fogyasztókban negatív kép él a GM-termékekről, kedvező hatást gyakorolnak a nem GM-termékek forgalmazására[5]. Egy tagállam arról is beszámolt, hogy ezek a szabályok kedvező hatást gyakorolnak a kisvállalkozásokra is, köszönhetően a javuló ellenőrzési keretnek, aminek eredményeként kevesebb gazdasági kár keletkezik. Egy másik tagállam arról számolt be, hogy az EU nyomonkövethetőségi szabályaihoz társuló adminisztrációs és pénzügyi terhek miatt a kisvállalkozások kerülik a GMO-összetevők vásárlását.[6]

Számos más problémát is jeleztek. Egy tagállam arról számolt be, hogy csak a nagyvállalatok rendelkeznek a biztosítékok és tanúsítványok bekérésére alkalmas rendszerrel, illetve olyan vizsgálati rendszerekkel, mint az elemző jelentések bekérése, vagy a mintavétel (bár meg kell jegyezni, hogy az elemző jelentéseket és/vagy mintavételt a rendelet nem követeli meg). A rendelet 4. cikkének (1) bekezdése szerint kizárólag a piaci szereplők felelősek az egyedi azonosító, valamint az arra vonatkozó információk átadásáért, hogy a termék GMO-t tartalmaz vagy abból áll.

Egy másik tagállam arról számolt be, hogy a piaci szereplők nincsenek mindig tisztában azzal a kötelezettségükkel, hogy a vonatkozó dokumentációt öt évig meg kell őrizni, és hogy ezt csak egy pár esetben teszik meg. Néhány tagállam a nyomonkövethetőségi szabályok alkalmazását érintő gyakorlati problémákról tett említést, olyan esetekről például, amikor a GMO eredete nem bizonyítható, vagy ha a terméket nem címkézik megfelelően a termelési lánc elején.

Általánosan elfogadott tény, hogy az EU élelmiszeripara továbbra is tartózkodik a GM-termékek használatától. Néhány tagállamban az élelmiszer- és takarmányipar piaci szereplőinek többsége először elutasította a GM-termékeket, hogy elkerüljék a kötelező címkézést, amely meglátásuk szerint további költségeket eredményezne. A takarmányipar piaci szereplői később azonban megbékéltek a helyzettel, azon az alapon, hogy az EU-ba behozott, forgalomban lévő majdnem minden szójaliszt genetikailag módosított. Egy tengerentúli szövetség aggodalmát fejezte ki azzal kapcsolatban, hogy az EU élelmiszer-feldolgozói és kiskereskedői már nem használnak az USA-ból importált szójaolajat, mivel az abból előállított élelmiszer- és takarmányipari termékeket akkor is GM-ként kellene címkézni, ha az olaj nem tartalmaz a módosításból származó DNS-t, és helytelenítette, hogy e termékeket címkével kell ellátni.

3. A CÍMKÉZÉSI SZABÁLYOK ÉRTELMEZÉSE, VÉGREHAJTÁSA ÉS HATÁSA

A legtöbb tagállam nem számolt be a címkézési szabályok tisztviselők általi értelmezésével kapcsolatos problémáról. Néhány tagállam megjegyezte, hogy nem válik el egyértelműen a rendelet és az 1829/2003/EK rendelet alkalmazási köre a genetikailag módosított élelmiszerek és takarmányok tekintetében. Egy másik tagállam számára nem volt egyértelmű egyes, GMO-kból előállított, kizárólag ipari felhasználású élelmiszer- és takarmánytípusok (pl. a serpenyők tisztításához használt olaj) címkézése, sem a „GMO-kból előállított élelmiszer és takarmány” fogalmának helyes értelmezése. Egy további tagállam számolt be arról, hogy az ágazat képviselői számára nem világos meghatározott termékek címkézésének szükségessége (pl. fermentációs termékek szemben a szójaolajjal)[7].

A tagállamok általában úgy vélik, hogy a címkézési szabályok zökkenőmentesen működnek. A feltárt problémák a helytelen címkézésre (olyan címkékre, amelyek szerint a termék GMO-t tartalmazhat), a nemzeti jogszabályokkal ellentétes negatív címkézésre (pl. „nem-GM”, vagy „GM-mentes”), a nem előrecsomagolt termékekben a GM előfordulását feltüntető dokumentáció hiányára, és a címkézésnek a 0,9 %-os küszöbérték meghaladása ellenére történő elmulasztására vonatkoztak. Egy tagállam vélte úgy, hogy a piaci szereplők azon lehetősége, hogy vagy azt tüntessék fel a termékeken, hogy „Ez a termék géntechnológiával módosított szervezetet tartalmaz" vagy azt, hogy „Ez a termék géntechnológiával módosított [szervezet(ek) neve]-t tartalmaz" (a rendelet 6. cikkének (4) bekezdése) nem teszi lehetővé a végső fogyasztó számára, hogy pontosan megtudja, hogy a terméke mennyi GMO-t tartalmaz.

A legtöbb tagállam arról számolt be, hogy a címkézési szabályok hatást gyakoroltak a piacra és a fogyasztókra, amely hatás különösen a tudatosabb választásban, a megtévesztő gyakorlatok hatékonyabb megelőzésében, és az élelmiszerláncban a nem GM-tartalmú összetevők iránti fogyasztói kereslet megnövekedésében jelent meg. Ugyanakkor, és a 0,9%-os küszöbérték miatt néhány tagállam jelezte, hogy például a takarmányként használt GMO-k tekintetében a GMO-k véletlen vagy technikailag elkerülhetetlen, 0,9%-ot meg nem haladó előfordulására vonatkozó információ hiánya miatt lehetetlen teljes mértékben GM-mentes termékeket vásárolni.

4. CÍMKÉZÉSI KÜSZÖBÉRTÉKEK ÉS A GMO-K VÉLETLEN ELőFORDULÁSA

A tagállamok többsége nem jelezte, hogy különösebb problémát okozna az élelmiszer- és takarmánytermékek címkézése alóli mentességre megállapított küszöbérték (0,9%) megfelelő alkalmazása. A véletlenszerű mintavétel és a laboratóriumi elemzések szokásos gyakorlatnak tekinthetők, és csak kis számban rögzítettek szabálysértéseket (pl.: helytelen címkézés). A tagállamok általában ellenőrzik a beszállítóktól származó tanúsítványokat, a műszaki adatlapokat és a termék azonosságának megőrzését.

Néhány tagállam azonban kiemelte a küszöbértéket érintő kérdés megoldásának szükségességét több gén egyszerre történő átvitele ( gene stacking ) esetén. Gyakorlati nehézségek adódnak akkor, ha gabonák, lisztek keverékét vagy feldolgozott terméket kell elemezni, mivel ezek különböző, de ugyanabból a nyersanyagból készült összetevőket tartalmazhatnak, pl. kukoricakeményítő és kukoricaliszt. Néhány tagállam és érdekelt csoport kiemelte a GMO-k vetőmagvakban történő előfordulásával kapcsolatos címkézési küszöbértékek szükségességét is. A Bizottság jelenleg hatásvizsgálatot folytat e kérdés áttekintésére.

Egy szakmai szövetség jelezte, hogy a 0,9%-os küszöbérték önkényes döntés, és e küszöbértéket gyakorlatiasabb szintre kell emelni. Egy tengerentúli szervezet úgy véli, hogy a címkézési szabályok eredményeként az importőrök többé nem hoznak be szójaolajat élelmiszeripari felhasználásra, arra kényszerítve ezzel az ágazatokat, hogy a drágább, hagyományos repceolajat használják a szójaolaj helyett. Azt is megjegyzik, hogy a címkézési követelmények inkább eredet-, és nem kimutatás-alapúak, azaz a szükséges tanúsítványok rendelkezésre állására és nem a GMO-k termékekben történő kimutatásának lehetőségére épülnek. Meglátásuk szerint ez méltánytalan akadályt jelent az élelmiszer- és takarmányipari piaci szereplők számára a finomított anyagok megfelelőségének ellenőrzése terén.[8]

Számos tagállam fejtette ki álláspontját a „véletlen előfordulás” értelmezésének módjáról. Esetről esetre kell értékelni, hogy a GMO-k véletlenül vagy a piaci szereplő gondatlanságának köszönhetően fordulnak-e elő az élelmiszer- és takarmányláncban; úgy tűnik a tagállamok e téren különböző módszereket alkalmaznak. A piaci szereplőknek rendszerint bizonyítaniuk kell szándékukat, hogy el kívánják kerülni a GMO-k előfordulását a termelés valamennyi szakaszában. Ez a bizonyíték lehet többek között a nem GM-anyagokra vonatkozó megrendelés vagy beszerzés tanúsítása, külön raktárterületek használata, és GMO-mentes gyártósorok alkalmazása. Néhány tagállam emellett ellenőrzi a termelés rendjét, a tisztítási eljárásokat, és valamennyi, annak megállapításához szükséges intézkedést, hogy az előfordulás véletlen és technikailag elkerülhetetlen-e. Néhány tagállam arról számolt be, hogy ha az élelmiszer- és takarmányláncban GM-ként címkézik az eredeti anyagot, a végterméket is GM-ként címkézik, még akkor is, ha a nyomok nem haladják meg a 0,9%-ot, mivel ebben az esetben azok előfordulása nem tekinthető véletlennek.

5. AZ EGYEDI AZONOSÍTÓK HASZNÁLATA

A legtöbb tagállam hasznosnak tekinti az egyedi azonosítókat a géntechnológiával módosított termékek azonosítása és címkézése tekintetében, és nem számolt be jelentős problémáról. Általánosságban korlátozott, ám pozitív tapasztalatról számoltak be a 65/2004/EK rendelet végrehajtását és az egyedi azonosítók használatát érintően.

Egy tagállam, amelyben GM-kukoricát termesztenek, arról számolt be, hogy az egyedi azonosítókat belefoglalják a vetőmag-beszállítók által a gazdálkodókhoz és a feldolgozókhoz eljuttatott dokumentációba. Egy ipari szövetség úgy vélte, hogy a GM-fajtákat érintő műveletekre és címkézésre vonatkozó követelményeket bevett üzleti gyakorlatként hajtották végre, ahol ez szükséges volt, de ezek a követelmények növelték a már meglévő adminisztratív kötelezettségeket és költségeket. Ezek az egyedi azonosítók, mint például a MON-04032-6, a következő oldalon érhetők el:

http://ec.europa.eu/food/dyna/gm_register/index_en.cfm.

Néhány tagállam rámutatott arra, hogy a termékkísérő okmányok nem mindig tartalmazzák az egyedi azonosítókat, ebben az esetben a nyomon követhetőség nem biztosított, és a piaci szereplők törekszenek arra, hogy e kódokat további információ bekérésével szerezzék meg a beszállítóktól.

6. A RENDELET TAGÁLLAMOK ÁLTALI VÉGREHAJTÁSA ÉS A 2004/787/EK AJÁNLÁS VÉGREHAJTÁSA

A tagállamok többsége arról számolt be, hogy az átfogó ellenőrzések és hivatalos vizsgálatok nagyobb problémák nélkül zajlottak. Meg kell jegyezni azonban, hogy némely gyakorlataik jelentősen különböznek egymástól. Néhány tagállamban az ellenőrzések többsége iratellenőrzés, míg a mintavétel és az elemzés a költségtényező miatt korlátozott. Más tagállamok arról számoltak be, hogy az ellenőrző tisztviselők főként azt ellenőrzik, hogy a piaci szereplők végrehajtottak-e belső ellenőrzéseket a rendeletekkel összhangban.

Több tagállam számolt be problémákról a korlátozottan rendelkezésre álló forrásokat, és az ellenőrzések és vizsgálatok ebből eredő csökkenését érintően. Számos tagállamban további munkaerőre van szükség idényjelleggel, pl. a magvetések ellenőrzése során. Egy tagállam számolt be az eltett egyedi minták elkülönített elemzését előíró 2004/787/EK ajánlás szerinti élelmiszer-ellenőrzésekhez szükséges erőforrások hiányáról.

Számos tagállam hivatkozott az ellenőröknek szóló, többek között a KKK által, valamint a TAIEX keretében nyújtott képzési programok előnyeire, továbbá annak előnyeire, hogy laboratóriumaik bekapcsolódhatnak az ENGL-hálózatba.

A nemzeti rendelkezések szankciókat állapítottak meg a közösségi, illetve nemzeti jogszabályok megsértésének esetére; ilyen szankciók többek között a figyelmeztetések, a termékek visszahívása, visszafordítása a származási országba, újracímkézés, bírság, és szabadságvesztés-büntetés. Nem került sor súlyosabb jogsértési módszerek megállapítására, míg a legtöbb azonosított jogsértés a címkézés elmulasztására és a GM-termékek nyomon követhetőségét szolgáló eljárások elégtelenségére vonatkozott. Egy szakmai szervezet megjegyezte, hogy a büntetések némelyike aránytalan volt az EU által engedélyezett események véletlenszerű előfordulása tekintetében; e büntetések között kötelező megsemmisítés és büntetőeljárás is szerepelt.

Számos tagállam tett jelentést a GMO-kból előállított olyan termékekkel kapcsolatos végrehajtási problémákról, amelyek ugyan nem tartalmaznak kimutatható és azonosítható GMO-kat, mégis címkézni kell azokat. E területen az a legfőbb kihívás, hogy az illetékes hatóságok csak iratellenőrzéseket végezhetnek a megelőző intézkedésekkel kapcsolatban, míg a kimutatható DNS számos esetben tapasztalható hiánya miatt a mintavételezésre nincs feltétlenül lehetőség. Ennélfogva e hatóságoknak szembe kell nézniük azzal a problémával, amikor az exportőrök és harmadik országbeli hatóságok nem hajlandóak a nyomonkövethetőségi és címkézési jogszabályoknak való megfeleléshez szükséges információ importőröknek történő átadására. Másrészről meg kell jegyezni, hogy az importőrök kötelesek ezen információk bekérésére. Máskülönben megsértik a közösségi jogot azáltal, hogy olyan termékeket hoznak be, amelyek nem felelnek meg a vonatkozó rendelkezéseknek. Egy ipari szervezet úgy véli, hogy az e termékek címkézésével kapcsolatos kötelezettség versenyhátrányt teremt az európai ipar számára. Egy tengerentúli szövetség azt állítja, hogy a finomított szójaolaj kötelező nyomon követhetősége és címkézése csalárd magatartásoknak van kitéve, mivel azt semmilyen tudományos vizsgálattal nem lehet ellenőrizni.

Amint a korábbi jelentésben is, a tagállamok jeleztek a mintavételről és kimutatásról szóló 2004/787/EK ajánlás végrehajtásával kapcsolatos problémákat. A tagállamok többsége költségesnek és időigényesnek tartja az ajánlás végrehajtását, különösen a nagy szállítmányok tekintetében. Azt állítják, hogy a behozott ömlesztett szállítmányoknak az ajánlás technikai iránymutatásai alapján történő ellenőrzése és mintavételezése súlyos terhet ró az ellenőrző hatóságokra, és az eredmények nem mindig arányosak a ráfordított idővel vagy a pénzügyi teherrel. Arról számolnak be, hogy az egyedi minták előírt száma túl magas, különösen az 500 tonna feletti hajók esetén. Néhány tagállam arról számolt be, hogy a takarmányok elemzésére a régi, a takarmányok hatósági ellenőrzésére szolgáló mintavételi módszerek meghatározásáról szóló, takarmány-mintavételezési 76/371/EGK irányelven alapuló módszereket alkalmaznak. Egy tagállam arról is beszámolt, hogy az ömlesztett áruk mintavételezésére a 13690 (1999) ISO-szabványban leírt általános elveknek és módszereknek megfelelően kerül sor. Azt is állítják, hogy az ajánlást nem lehet előrecsomagolt élelmiszerekre vagy egy adott összetevő kis mennyiségére alkalmazni.

Amint arra az első jelentés is rámutatott, még mindig problémát jelent, hogy a GM-tartalmat milyen mértékegységben kell megadni. A 2004/787/EK ajánlás azt javasolja, hogy „a mennyiségi elemzés eredményeit a GM-DNS másolatok számának a haploid genomokra vonatkozóan kiszámított cél-taxon specifikus DNS másolatok számához viszonyított százalékarányában kell kifejezni”. Mindazonáltal néhány tagállam arra kéri laboratóriumait, hogy az engedélyezett GM-anyagok méréseit tömegszázalékban fejezzék ki, és ne a haploid genomok százalékarányában, mivel megítélésük szerint a címkézési küszöbértéknél a gabona tömegét vagy számát és nem a DNS-tartalmat kell figyelembe venni. Egy tagállam számolt be arról, hogy a haploid genomok százalékarányát csak akkor alkalmazzák, ha plazmidalapú referenciaanyag áll rendelkezésre.

Néhány más tagállam megjegyezte, hogy a módszereknek az ISO 17025-nek megfelelő, az ajánlás által is javasolt validálása a nemzeti akkreditációs testülettől függ. A követelmények tekintetében jelentős különbségek tapasztalhatók a tagállamok között. Azt állították, hogy az ISO 17025 akkreditáció inkább bürokratikus eszköz, amely biztosítja a megfelelő nyomon követhetőséget és dokumentációt a laboratóriumon belül, és nem olyan eszköz, amely garantálná a tudományos harmonizációt. Meg kell jegyezni, hogy az ISO 17025 a laboratóriumokban alkalmazott minőségbiztosítási rendszer, és nem a GMO-k mennyiségi és minőségi elemzésére szolgáló módszer. Az 1829/2003/EK rendelet szerinti minden engedélyezett GMO tekintetében vannak olyan KRL-módszerek, amelyeket aztán a tagállamok laboratóriumai validálnak az ISO 17025-ben meghatározott minőségellenőrzési keretszabályoknak megfelelően.

Amint azt a korábbi jelentés is feltüntette, további problémát jelent, hogy validált kimutatási módszerek és hitelesített referenciaanyagok nélkül nehéz a nem engedélyezett GMO-kat vagy több gén egyszerre történő átvitelét vizsgálni.

7. KÖVETKEZTETÉSEK

A tagállamok és az érdekeltek az előző jelentés közzététele óta további tapasztalatot szereztek a rendelet végrehajtását érintően. Különösen igaz ez a takarmány-ágazatra, és nyilvánvalóvá vált az ágazat által a számos gyakorlati kérdésben tett észrevételből is. Az élelmiszer-ágazatban szerzett általános tapasztalat azonban továbbra is szerénynek mondható, köszönhető ez különösen az Európai Unióban jelenleg forgalmazott GMO-k és GMO-ból előállított termékek korlátozott számának.

Amint azt az előző jelentés is megemlíti, a tagállamok arra mutattak rá, hogy a rendelet rendelkezéseit helyesen értelmezték és alkalmazták. A tagállamok úgy tekintetnek ezekre a rendelkezésekre, mint a tudatosabb választás, a megtévesztő gyakorlatok hatékonyabb megelőzése és a jobb hatósági ellenőrzés felé tett lépésekre. Az üzleti gyakorlatok alkalmazását érintő számos probléma azonban jelentős kihívást jelent a GMO-kkal kapcsolatos politikai döntéshozatal, és e politikák Európai Unióban történő végrehajtása számára.

Az ipari szövetségek és harmadik országbeli exportőrök továbbra is azzal érvelnek, hogy a rendelet túlzott mértékű adminisztratív terhet ró rájuk. A rendelet korlátozza a GMO-k Európai Unióba irányuló kivitelét, és az európai piaci szereplőket a drága, hagyományos termékek használatára kényszeríti. E szövetségek és exportőrök úgy vélik, a címkézési küszöbértékek önkényes választás eredményei, és azt állítják, hogy a GMO-kból előállított termékek címkézése – ha nem mutatható ki GM-anyag – méltánytalan terhet ró az élelmiszer- és takarmányipari piaci szereplőkre a finomított anyagok megfelelőségének ellenőrzése tekintetében.

Amint arra az első jelentés is rámutatott, a Bizottság úgy véli, hogy számos tényező, köztük a nem GM-termékek iránti fogyasztói kereslet, a takarmányiparban alkalmazott magasabb árak, és a GMO-k jóváhagyásával kapcsolatos, országok közötti aszinkronitás lényegesen nagyobb hatást gyakorolt a GMO-kereskedelemre. A címkézés megkövetelésének célja a piaci szereplők és fogyasztók szabad választásának biztosítása, és az nem tekinthető az engedélyezett GM-termékek forgalmazásával szembeni akadálynak.

A Bizottság folytatja a tagállamok illetékes hatóságaival végzett munkáját a rendelet megfelelő végrehajtásának biztosítására. Ugyanakkor az érdekeltekkel együtt továbbra is vizsgálni fogja a GMO-k nyomon követhetőségről és címkézéséről szóló politika végrehajtásával és valószínűleg javításával kapcsolatos valamennyi lehetséges szempontot. A Bizottság (az Eurostat) továbbra is erőfeszítéseket tesz a GM-alapú termékekről szóló hivatalos statisztika összeállítására, különösen a nem EU-országokból származó GM-alapú termékek EU-importjának volumenére, e termékek takarmánypiacon való bevezetésére, és a GMO-termőterületekre vonatkozóan.

MELLÉKLET

Institutions which contributed their input

Ministry of Health, Family and Youth, Austria

Federal Public Services Public Health, Food Chain and Environment, Belgium

FAVV / AFSCA: Federal Agency for the Food Chain Safety, Belgium

Department of Agriculture, Cyprus

Ministry of the Environment, Czech Republic

Danish Plant Directorate

Ministry of Trade and Industry, Finland

Ministry of Agriculture and Forestry, Finland

Finnish Food Safety Authority Evira

Customs Laboratory, Finland

Ministry of the Environment, Finland

Federal Office of consumer Protection and Food Safety, Germany

Ministry of Rural Development and Food, Greece

Ministry of Development, Hellenic Food Safety Authority, Greece

Ministry of Economy and Finance, General Chemical State Laboratory, Greece

Ministry for Environment and Water, Hungary

Ministry for the Environment and Territory, Italy

Food and Veterinary Service, Latvia

Ministry of Agriculture, Latvia

Ministry of Environment, Lithuania

State Food and Veterinary Service, Lithuania

Ministry of Health, Luxembourg

Malta Environment and Planning Authority

Malta Standards Authority

Ministry of Housing, Spatial Planning and the Environment, Netherlands

Ministry of the Environment, Department of Nature Conservation, Poland

GPP, Cabinet of Political Planning, Portugal

DGADR, General Directorate of Agriculture and Rural Development, Portugal

National Sanitary Veterinary and Food Safety Authority, Romania

State Veterinary and Food Administration, Slovakia

Central Controling and Testing Institute for Agriculture, Slovakia

Ministry of Agriculture, Forestry and Food, Slovenia

Ministry of Health, Slovenia

Ministry for the Environment and Spatial Planning, Slovenia

Ministry of Environment, Spain

National Food Administration, Sweden

Department for Environment, Food and Rural Affairs, UK

European Association fro Bio-industries (EuropaBio)

American Soybean Association (ASA)

[1] HL L 268., 2003.10.18., 24. o. Az e rendelet végrehajtásáról szóló, a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek címzett bizottsági jelentést 2006.10.25-én tették közzé (COM(2006) 197 végleges).

[2] HL L 268., 2003.10.18., 1. o.

[3] Meg kell említeni, hogy a tagállamok már szereztek tapasztalatot a 178/2002/EK rendelet nyomon követhetőségről szóló 18. cikkének végrehajtásában. A Bizottság iránymutatásokat tett közzé, amelyek hivatkoznak a GMO-kkal kapcsolatos nyomonkövethetőségi követelményekre. (http://ec.europa.eu/food/food/foodlaw/traceability/factsheet_trace_2007_en.pdf).

[4] Ezen felül nincs jogalapja annak, hogy harmadik országokat vagy exportőröket a rendelet 5. cikke alapján információszolgáltatásra kötelezzenek. Az importőrök kötelezettségeit mindazonáltal meghatározza a 178/2002/EK rendelet 11. cikke, amely a tagállami importőrökre ruházza az annak biztosításával kapcsolatos végső felelősséget, hogy a behozatal feleljen meg a sajátos, azaz a nyomon követhetőségről és a címkézésről szóló EU-jogszabályokra vonatkozó, a beléptető állomáson alkalmazott EU-követelményeknek.

[5] Eurobarométer 64.3, Az európaiak és biotechnológia 2005-ben: modellek és tendenciák

[6] Ezzel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy a piaci szereplőknek a 178/2002/EK rendelet 18. cikke szerint végre kell hajtaniuk nyomonkövethetőségi szabályokat, függetlenül attól, hogy termékeik tartalmaznak-e GMO-kat vagy sem.

[7] Az élelmiszerenzimekről, valamint a 83/417/EGK tanácsi irányelv, az 1493/1999/EK tanácsi rendelet, a 2000/13/EK irányelv, a 2001/112/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló új rendelet, amely egyértelműen meghatározza az enzimekhez használt GMO-kat (http://ec.europa.eu/food/food/chemicalsafety/additives/prop_leg_en.htm).

[8] Meg kell jegyezni, hogy e jelentés összefüggésében az „eredetre” történő hivatkozást a termelési és feldolgozási folyamathoz és nem a földrajzi származáshoz kell kapcsolni, amelynek a GMO-k nyomon követhetőségének és címkézésnek szempontjából nincs jelentősége.