EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2020.1.30. COM(2020) 33 final A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK AZ ELHASZNÁLÓDOTT JÁRMŰVEKRŐL SZÓLÓ 2000/53/EK IRÁNYELV 2014–2017 KÖZÖTTI IDŐSZAKBAN TÖRTÉNŐ VÉGREHAJTÁSÁRÓL

























A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK AZ ELHASZNÁLÓDOTT JÁRMŰVEKRŐL SZÓLÓ 2000/53/EK IRÁNYELV 2014–2017 KÖZÖTTI IDŐSZAKBAN TÖRTÉNŐ VÉGREHAJTÁSÁRÓL 1.Bevezetés Az elhasználódott járművekről szóló 2000/53/EK irányelv elsődleges célja a járművekből és alkatrészeikből származó hulladék keletkezésének megakadályozása annak érdekében, hogy csökkenjen a végleges ártalmatlanításra kerülő hulladék mennyisége és annak környezetre gyakorolt teljes hatása. Ezenkívül az irányelvben megállapított intézkedéseknek az is célja, hogy javuljon a járművek életciklusában részt vevő valamennyi gazdálkodó szervezet – különösen az elhasználódott járművek feldolgozásában közvetlenül résztvevők – környezeti teljesítménye. Az elhasználódott járművekről szóló irányelv összességében a körforgásos gazdaság megközelítését követi: ösztönzi a környezettudatos tervezést, előírja a járművekben alkalmazott veszélyes anyagok megsemmisítését és magas elvárásokat támaszt az újrahasználattal, visszanyeréssel és hasznosítással kapcsolatban, ezáltal az elhasználódott járművekből származó értékes anyagok újrahasználatát és az értékes erőforrások gazdaságban való megőrzését tűzi ki célul. Az elhasználódott járművekről szóló irányelv 9. cikke arra kötelezi a tagállamokat, hogy a 2001/753/EK bizottsági határozat által létrehozott kérdőív alapján háromévente jelentést küldjenek a Bizottság számára az irányelv végrehajtásáról. A kérdőív két részből áll: az első rész az irányelv nemzeti jogba történő átültetésének részleteivel, míg a második rész az irányelv tényleges végrehajtására vonatkozó információkkal foglalkozik. A tagállamok által biztosított információk alapján a Bizottságnak végrehajtási jelentést kell készítenie a jelentéstételi időszakra vonatkozóan. Ez az elhasználódott járművekről szóló irányelv végrehajtásáról szóló negyedik jelentés, amely a 2014. április 22-től 2017. április 21-ig tartó jelentéstételi időszakot öleli fel. Valamennyi korábbi jelentés elérhető a Bizottság weboldalán. 25 tagállam küldte el válaszait a 2014–2017 közötti jelentéstételi időszakra vonatkozóan. Három ország (Lettország, Magyarország és Málta) még nem tette ezt meg. Ezzel a korábbi jelentéstételi időszakokhoz képest valamelyest csökkent a jelentést tevő országok száma: a 2008–2011 közötti időszakra vonatkozóan minden tagállam benyújtotta a Bizottságnak végrehajtási jelentését, a 2011–2014 közötti időszakra vonatkozóan pedig két tagállam (Hollandia és Spanyolország) nem nyújtott be jelentést. A benyújtott információk összességében többnyire teljesek és megfelelő minőségűek voltak. Azokat további adatforrásokkal egészítették ki, különösen nemzeti jogszabályokkal, amelyeket közvetlenül ellenőriztek az elhasználódott járművekről szóló irányelvnek való megfelelőség szempontjából, valamint más bizottsági jelentésekből származó információkkal. Figyelembe vették továbbá az irányelv újrahasználati/visszanyerési és újrahasználati/hasznosítási céljaira vonatkozó, a 2005/293/EK bizottsági határozat alapján bejelentett adatokat. 2. Az elhasználódott járművekről szóló irányelv átültetésére vonatkozó információk Az irányelv valamennyi tagállam esetében kielégítően átültetettnek tekinthető és nincsenek folyamatban lévő kötelezettségszegési eljárások. Az elhasználódott járművekről szóló irányelv alapján a jármű- és berendezésgyártók kötelesek – az irányelv II. mellékletében felsorolt kivételektől eltekintve – az ólom, a higany, a kadmium és a hat vegyértékű króm alkalmazását korlátozni a 2003. július 1-je után forgalomba hozott anyagokban és alkatrészekben. E veszélyes anyagokat a II. melléklet számos módosítása révén nagymértékben csökkentették. Bár a veszélyes anyagok járművekben való alkalmazására vonatkozó korlátozást általában átültették az elhasználódott járművekkel kapcsolatos jogszabályokba, az újrahasználatot és hasznosítást elősegítő járműtervezést vagy a visszanyert anyag új járművekben való felhasználását gyakran csak a hulladékokkal kapcsolatos általánosabb jogszabályokba ültették át úgy, hogy e rendelkezések általános követelményei valamennyi piacra vonatkoztak. Ausztria a bevált gyakorlatok egyik példája, mivel a begyűjtéssel és hasznosítással foglalkozó vállalatok kötelesek árbevételük 0,5 %-át hulladékmegelőzési projektekre fordítani. Az irányelv továbbá előírja, hogy a járműveket az újrahasználat és hasznosítás, valamint annak figyelembevételével kell megtervezni, hogy nagyobb mennyiségű visszanyert anyagot lehessen a járművekben felhasználni. A gyártók, importőrök és kereskedők kötelesek az elhasználódott járművek, és amennyire műszakilag megoldható, a megjavított személygépkocsikból származó használt alkatrészek begyűjtésére szolgáló rendszert biztosítani. A gyártók kötelesek az elhasználódott járművek hulladékkezelő létesítményekbe való elszállításával kapcsolatos költségek jelentős részét – esetleg azok egészét – fedezni. A tagállamok e követelményeket jellemzően úgy ültették át, hogy az rugalmasságot biztosít a gazdálkodó szervezetek számára, egyéni és kollektív rendszereket is lehetővé téve. A tagállamok többségében az irányelv követelményeivel összhangban a visszavétel ingyenes, kivéve ha alapvető alkatrészek hiányoznak, vagy ha a járműhöz további hulladékot adtak. Mivel a fémhulladék és/vagy a visszanyerés vagy újrahasználat céljából eltávolított alkatrészek értéke szinte teljes mértékben fedezi a jármű végső tulajdonosaitól való begyűjtésének költségét, e kötelezettség teljesítése nem jár jelentős kihívással. Az elhasználódott járművek tulajdonosainak bontási igazolást kell kapniuk, hogy járműveiket törölni lehessen a nyilvántartásból. A jelentések szerint valamennyi tagállam felállított egy nemzeti rendszert a járművek nyilvántartásból való törlésére, melynek keretében a bontási igazolás kibocsátása a nyilvántartásból való törlés feltétele. A nyilvántartásból való törlésre vonatkozó eljárások kulcsfontosságú szerepet játszanak az elhasználódott járművek engedéllyel rendelkező hulladékkezelő létesítményekbe való továbbításának biztosítása, valamint a hulladék járművek illegális exportjának korlátozása terén. A tagállamok nem egészen fele alkalmazta azt a rendelkezést, amely az engedéllyel rendelkező hulladékkezelő létesítményeken kívül a gyártók, forgalmazók és begyűjtők számára is lehetővé teszi bontási igazolások kibocsátását. Bár valamennyi tagállam rendelkezik nyilvántartásból való törlési rendszerrel, az ismeretlen helyű elhasználódott járművek (azaz a nyilvántartásból törölt, de kibocsátott vagy a hatóságok számára hozzáférhető bontási igazolással nem rendelkező járművek) száma megnövekedett az elmúlt években. Ez arra utal, hogy a járművek nyilvántartásból való törlése céljából felállított rendszerek működése nem olyan hatékony, mint amilyen lehetne. Az elhasználódott járművekről szóló irányelv rendelkezései biztosítják, hogy az illetékes hatóságok az engedéllyel rendelkező hulladékkezelő létesítményekben megfelelően és kellő időben dolgozzák fel az elhasználódott járműveket. E létesítmények esetében szemléket is kell tartani. E feltételeket azért határozzák meg, hogy a környezetre gyakorolt kedvezőtlen hatásokat csökkentsék és a járműalkatrészek újrahasználatát és visszanyerését elősegítsék. A jelentések szerint e tekintetben valamennyi tagállam átültette az intézkedéseket az irányelv követelményeinek megfelelően. Románia és Finnország voltak az egyedüli tagállamok, melyek az utolsó jelentéstételi időszak óta bekövetkezett kisebb jogszabályi változásokról számoltak be: Románia aktualizálta az elhasználódott járművek feldolgozásához és bontásához szükséges engedélyeket, míg Finnország az elhasználódott járművekre vonatkozóan külön kormányrendeletet (123/2015) vezetett be, amely aktualizálta a veszélyes anyagok járművekben való alkalmazására vonatkozó korlátozásokat. A legtöbb tagállam nem tesz lehetővé eltérést az elhasználódott járművekről szóló irányelv szerint megfelelően feldolgozott és éves szemlének alávetett, elhasználódott járművekből származó hulladék hasznosításával kapcsolatos tevékenységek engedélyezésére vonatkozó követelmények esetében, csak a Dániától, az Egyesült Királyságtól, Olaszországtól és Romániától kapott válaszok alapján feltételezhető, hogy ezen országok lehetővé tették ezt (Románia esetében ez is változást jelent az előző jelentéstételi időszakhoz képest). A tagállamok kötelesek az újrahasználattal és visszanyeréssel kapcsolatos tevékenységeket ösztönözni és az elhasználódott járművekről szóló irányelv célokat állapít meg az újrahasználattal, visszanyeréssel és hasznosítással kapcsolatban. A tagállamoknak 2015. január 1-jéig az alábbi célkitűzéseket kell elérniük: 2006. és 2015. évi határidővel: ·újrahasználat és hasznosítás 95 %-os mértéke (az átlagos járműsúlyhoz viszonyítva, egy évre vetítve); valamint ·újrahasználat és visszanyerés 85 %-os mértéke (az átlagos járműsúlyhoz viszonyítva, egy évre vetítve). 2017-ben 14 tagállam érte el a visszanyerésre és hasznosításra vonatkozó mindkét, 85 %-os és 95 %-os célkitűzést is. A célkitűzések elérését a 3. szakasz tárgyalja részletesebben.

Néhány tagállam az újrahasználatot és visszanyerést szorgalmazó innovatív intézkedésekről számolt be. Olaszország olyan intézkedések elfogadására kötelezi a regionális hatóságokat, melyek biztosítják, hogy a közigazgatási szervek (és a túlnyomórészt köztulajdonban lévő vállalatok) évente igényelt áruik/termékeik legalább 30 %-át visszanyert anyagokból szerzik be. Az olasz jogszabályok azt is előírják, hogy a tömegközlekedési járműflotta tartalék gumiabroncsainak beszerzése legalább 20 %-ban újrafutózott gumiabroncsokból álljon. Franciaország ezalatt a szétszerelt alkatrészek újrahasználat céljából való nyomonkövethetőségét követeli meg. Szlovéniában a szétbontott járművek aprítását megelőzően a bontó létesítmények kezelői kötelesek a jóváhagyott elhasználódott járművek teljes éves súlyának 10 %-ból az alkatrészeket, anyagokat és folyadékokat eltávolítani és azokat újrahasználat vagy visszanyerés céljából elküldeni. Az elhasználódott járművekről szóló irányelv alapján a kódolási szabványok megkövetelik, hogy a gyártók jelöléssel (vagy „kóddal”) lássák el az alkatrészeket és anyagokat azon alkatrészek és anyagok azonosíthatóságának érdekében, amelyek alkalmasak az újrahasználatra és a hasznosításra. Majdnem minden tagállam a kódolási szabványok gyártók számára való alkalmazását előíró jogszabályok teljes egészében való átültetéséről számolt be. A kivételek közé tartozik Dánia, ahol a jogszabályok nem említik külön a kódolási szabványokat, valamint Görögország, amely azt válaszolta, hogy az országban nincsenek járműgyártók; a Cseh Köztársaság olyan jogszabályra hivatkozott, amelyet a Bizottság nem tudott elérni és ellenőrizni. A gyártók továbbá minden járműtípusnál kötelesek a forgalomba hozatalt követő hat hónapon belül – például kézikönyvek vagy adatbázisok útján – megadni a bontási információkat. A nemzetközi bontási információs rendszer (IDIS – a nemzetközi bontási információs rendszer). messze a legnépszerűbb módja annak, hogy a gyártók megadják a bontásra, tárolásra és vizsgálatra vonatkozóan megkövetelt információkat. 20 tagállam számolt be az IDIS alkalmazásáról és egyes tagállamok egyéb nemzeti intézkedések alkalmazását is jelentették. Valamennyi tagállam átültette azokat a jogszabályokat, amelyek biztosítják, hogy a gyártók minden új járműtípusnál legkésőbb hat hónappal az adott típus forgalomba hozatalát követően megadják a bontásra vonatkozó információkat. 3. Az elhasználódott járművekről szóló irányelv végrehajtására vonatkozó információk A nemzeti végrehajtási jelentések arra vonatkozóan is információkat nyújtanak, hogy a tagállamok miként hajtották végre az elhasználódott járművekről szóló irányelv egyes rendelkezéseit. A hulladékmegelőzési intézkedéseket bevezető országok figyelemre méltó példái közé tartozik Írország, amely egyes járművek esetében alkalmazandó különféle intézkedéseken keresztül követeli meg a gyártóktól a hulladékképződés megelőzésének előmozdítását. A következők tartoznak ide: a veszélyes anyagok alkalmazásának korlátozása, a bontás, újrahasználat, hasznosítás és visszanyerés figyelembevétele az elhasználódott járművek tervezése során, valamint egyes járművek gyártása során felhasznált visszanyert anyagok arányának növelése. Romániában előzetes értékeléseket végeznek annak biztosítása érdekében, hogy a járművek bizonyos célokat elérjenek és a járműgyártók új aktiválási szabványt dolgoztak ki egy szabványosított fedélzeti diagnosztikai interfészen keresztül. Korlátozott számú tagállam volt képes a járműgyártás során felhasznált visszanyert anyagok mennyiségével kapcsolatban részletes információkat szolgáltatni. Az érdekes kérdések közé tartozik Lengyelország azon nyilatkozata, mely szerint bár a visszanyert műanyagot felhasználják, de a hasznosított műanyagot a járműgyártás során való felhasználását megelőzően különleges tisztítási eljárásnak kell alávetni. Románia továbbá megjegyezte, hogy a propilén a járműrészekhez leggyakrabban felhasznált műanyag, valamint a visszanyert műanyag a saját határain belül gyártott járművekben felhasznált műanyag teljes tömegének több mint 10 %-át teszi ki. A legtöbb tagállamban az ország határain belül működő engedéllyel rendelkező hulladékkezelő létesítmények számának növekedését figyelhetjük meg. Habár három ország (Belgium, Lettország és Magyarország) 2015–2017-re vonatkozóan nem szolgáltatott adatokat az engedéllyel rendelkező hulladékkezelő létesítmények számát illetően, feltételezve, hogy e létesítmények száma ezen országokban megegyezik a korábban jelentett számokkal, az engedéllyel rendelkező hulladékkezelő létesítmények teljes száma a 28 uniós tagállamban a 2012–2014 közötti 12 589-ről 2015–2017-re 14 173-ra emelkedett. 18 tagállam jelentette, hogy határain belül hitelesített környezetvédelmi vezetési rendszerrel rendelkező hulladékkezelő létesítményekkel rendelkezik. A 28 uniós tagállamon belül a környezetvédelmi vezetési rendszerrel rendelkező hulladékkezelő létesítmények aránya a 2012–2014 közötti 1,9 %-ról 2015–2017-re 3,73 %-ra emelkedett. Belgium szolgáltat példát egy bevált gyakorlatra, mivel Flandriában és Vallóniában az elhasználódott járművek szennyezésmentesítésével, szétszerelésével és bontásával foglalkozó valamennyi engedélyezett központ a környezet megóvását célzó rendszerrel rendelkezik, mert jogszabályok előírják, hogy e központoknak a vállalat tevékenységeiről egy független ellenőrző intézmény által készített vizsgálat eredményeit tartalmazó éves jelentést kell benyújtaniuk a hatóságoknak, és a negatív értékelés az engedély visszavonását eredményezheti. Kizárólag 10 tagállam tudott konkrét információkkal szolgálni az engedéllyel rendelkező hulladékkezelő létesítményekbe szállított értéktelen vagy negatív piaci értéket képviselő elhasználódott járművek száma tekintetében, és öt tagállam tudott részleges választ adni. A negatív értéket képviselő elhasználódott járművek feldolgozása az ártalmatlanításra kerülő hulladék csökkentése miatt fontos. 13 tagállam eközben nem volt képes választ adni e kérdésre, mivel nem rögzítettek erre vonatkozó adatokat. A biztos információt nem szolgáltató tagállamok közül hét (Ciprus, Észtország, Finnország, Írország, Olaszország, Portugália és Spanyolország) esetben ez azért történt, mert nem voltak értéktelen vagy negatív piaci értéket képviselő járművek; másként fogalmazva, ezen országokban az elhasználódott járművek minden esetben pozitív piaci értéket képviseltek. Görögország eközben arról számolt be, hogy az engedéllyel rendelkező hulladékkezelő létesítményekbe szállított elhasználódott járművek egyikének sincs piaci értéke – ugyanakkor nem egyértelmű, hogyan számolnak el a fémhulladék pozitív értékével, még akkor is, ha maguk az elhasználódott járművek nem képviselnek értéket a használt járművek piacán. Kizárólag Litvánia és Málta jelentett mennyiségi adatokat. Az elért újrahasználati/visszanyerési és újrahasználati/hasznosítási arányokra vonatkozó adatok az 1. és 2. ábrán láthatók. Az adatokat az Eurostat azt követően gyűjtötte össze, hogy a tagállamoknak az elhasználódott járművekkel kapcsolatos célok tekintetében minden évben jelentést kellett tenniük az irányelvnek való megfelelés ellenőrzésének részleteiről szóló bizottsági határozat szerinti jelentéstételi kötelezettség keretében. 2017-ben 20 tagállam teljesítette egy évre vetítve az újrahasználatra és visszanyerésre vonatkozó, átlagos járműsúlyhoz viszonyított 85 %-os minimumcélt, 2 tagállam közel volt a célkitűzésekhez, de nem érte el azokat, míg 6 tagállam esetében nem álltak rendelkezésre adatok. Az újrahasználat és visszanyerés átlagos aránya 89 % volt a 28 uniós tagállamban, ami négy százalékponttal meghaladja a célkitűzést. 1. ábra: Az elhasználódott járművek újrahasználati és visszanyerési arányai (%) 2012 2013 2014 2015 2016 2017 Belgium 88,7 88,2 89,2 91,3 92,1 93,2 Bulgária 89,5 93,2 94,1 94,4 94,6 97,6 Csehország 80,3 80,3 80,3 90,2 90,3 91,9 Horvátország 97,2 100 89,5 92,8 93,9 99,3 Dánia 92,4 86,6 86 91,2 88,8 91,5 Németország 92,3 89,8 89,5 87,7 89,3 89,5 Észtország 80,9 77,7 87 86 85,8 85,9 Írország 81,8 80,4 82,1 83,3 86 85,9 Görögország 82,8 88,8 80,4 64,5 100 91,9 Spanyolország 83 83,6 84,3 85 85,4 85,8 Franciaország 82,4 85,3 85,9 87,5 86,9 87,4 Olaszország 80,8 82,2 83,4 84,6 82,5 : Ciprus 84,7 84,3 87,7 89,1 90,3 : Lettország 97,6 92,4 92,2 86,6 94,3 84 Litvánia 89,2 92,1 93,5 94,6 94,9 94,8 Luxemburg 85 84 87 87 86 94,3 Málta 95,8 91,9 45 77,7 54,4 : Magyarország 84,4 90,7 90,3 94,6 95,4 95,5 Hollandia 83,7 86 86,1 87,7 88,9 : Ausztria 83,4 85 85,8 86,9 87,2 86,6 Lengyelország 90,4 88,6 85,5 94,7 94,3 95,7 Portugália 82,7 82,9 83,8 84 83,5 85,2 Románia 84 83,8 84,1 85,1 : : Szlovénia 100 : 85,9 : : : Szlovákia 89,9 92,5 94,8 88,4 96,1 95,7 Finnország 82,5 82,5 82,8 82,8 82,8 82,8 Svédország 85 84,6 84,4 84,6 86,7 88,2 Egyesült Királyság 84,1 85,5 86,9 87,3 86,4 86,5 Izland 100 99,6 97,7 98,5 96,8 : Liechtenstein 77,2 78,2 78,7 80,5 75,6 75,1 Norvégia 75,5 75,4 82,9 85,2 85,2 : 2. ábra: Az elhasználódott járművek újrahasználati és visszanyerési arányai 2016-ban (%) 2012 2013 2014 2015 2016 2017 Belgium 93 93 94,2 96,7 96,4 97 Bulgária 91,3 94,1 95 95,1 95,6 98,8 Csehország 86,3 86,3 86,3 95,7 95,4 95,6 Horvátország 99,9 100 96,2 99,5 99,5 99,7 Dánia 92,6 86,7 86,1 97,6 97,1 99,6 Németország 106,3 103,8 101,4 95,8 98 98,4 Észtország 85,1 86,4 88,4 87 89,8 89,9 Írország 87,8 91,6 90,7 91,8 92,8 94,6 Görögország 90,3 91,5 85,5 68,9 108 99,5 Spanyolország 88,2 91,5 93,5 95 93,4 94 Franciaország 87 89,3 91,3 94,3 94,8 94,6 Olaszország 82,3 82,8 85,1 84,7 82,6 : Ciprus 86,9 86,6 90,2 90,7 93,2 : Lettország 97,9 92,6 92,4 87 94,5 84,1 Litvánia 90,1 92,4 94,4 95 95,4 95,1 Luxemburg 95 95 95 97 96 96,2 Málta 96 91,9 45 77,7 54,5 : Magyarország 86,2 91,7 95,6 95,2 95,8 96,9 Hollandia 96,1 95,9 96 97 98,7 : Ausztria 94,2 96,7 96,1 96,9 96,9 97,9 Lengyelország 92,8 90,3 88 97 96,3 98,6 Portugália 87,6 90,5 92,7 92,7 92,1 93,8 Románia 86 87,4 88,5 90,8 : : Szlovénia 103 : 91,3 : : : Szlovákia 91,2 93,7 96 89,4 97,4 97,5 Finnország 95 95 97,3 97,3 97,3 97,3 Svédország 90,6 91,3 91,3 96,8 94,6 97,2 Egyesült Királyság 88,1 88,9 90,7 96,9 92,2 94,1 Izland 100 99,6 97,7 98,5 96,8 : Liechtenstein 92,7 89 90,6 90,8 85,6 84,7 Norvégia 93,8 94,7 97,5 96,7 97,7 :

2017-ben 15 tagállam teljesítette egy évre vetítve az újrahasználatra és hasznosításra vonatkozó, átlagos járműsúlyhoz viszonyított 95 %-os minimumcélt, 7 tagállam nagyon közel volt a 95 %-os célkitűzéshez, de nem érte el azt, míg 6 tagállam nem nyújtott be jelentést idáig. Az újrahasználat és hasznosítás átlagos aránya 94 % volt a 28 uniós tagállamban, ami alig marad el a célkitűzéstől. Úgy tűnik, hogy az elhasználódott járművek kezelése tekintetében kidolgozott infrastruktúrával és eljárásokkal rendelkező tagállamok jelentős száma nem éri el hasznosítási célkitűzését, de lehetséges, hogy ez arra utal, hogy a körforgásos gazdaság koncepciójával összhangban a tagállamok jobban összpontosítanak a visszanyerésre, mint a hasznosítás egyéb formáira (pl. Franciaország, Spanyolország, Svédország és az Egyesült Királyság teljesíti visszanyerési célkitűzéseit, de nem éri el hasznosítási célkitűzéseit). Utalhat ez továbbá az erőteljesebb, továbbfejlesztett jelentéstételi módszerekre is, melyek hozzájárulnak az irányelv jobb végrehajtásához. A célkitűzéseket el nem érő tagállamok kifejtették ennek okait és a célok elérése érdekében hozott intézkedéseket. A Görögország által jelentett magas arányok annak tulajdoníthatók, hogy a bontó létesítmények nagy valószínűséggel a fémek alacsony piaci értéke miatt úgy döntöttek, hogy a folyadékuktól még meg nem fosztott egyes elhasználódott járműveket hosszabb ideig tárolják. E járműveket az ártalmatlanításuk évét követően aprították fel. Ez az adott évben feldolgozott elhasználódott járművek nagy számához vezetett. Az újrahasználat és visszanyerés elősegítése érdekében bevezetett új intézkedések közé tartozik az elhasználódott járművek alkatrészeinek újrahasználata Magyarországon, figyelemfelkeltő és kommunikációs tevékenységek Portugáliában, valamint az elhasználódott járművekkel kapcsolatos hulladékmegelőzés, visszanyerés és alkatrész-újrafelhasználás köré szerveződő új kutatás-fejlesztési projekteknek nyújtott pénzügyi támogatás Spanyolországban, melynek során elsőbbséget élveznek a gépjárművekben használt műanyagok, szélvédőüvegek és gumiabroncsok visszanyerésére összpontosító projektek. 4 Ismeretlen hely és az elhasználódott járművek illegális bontása Az elhasználódott járművekről szóló irányelv legnagyobb kihívást jelentő végrehajtási és érvényesítési hiányossága továbbra is az „ismeretlen helyű elhasználódott járművek” nagy száma. Erre már az elhasználódott járművekről szóló irányelv 2011–2014 közötti időszakban történő végrehajtásáról szóló előző bizottsági jelentésben és a hulladékokkal kapcsolatos öt irányelv utólagos bizottsági értékelésében is rámutattak. A probléma értékeléséhez a Bizottság elvégezte „az elhasználódott járművekről szóló 2000/53/EK irányelv végrehajtását különösen az ismeretlen helyű elhasználódott járművek tekintetében értékelő megfelelést elősegítő kezdeményezést”. Az Eurostat arra kérte a tagállamokat, hogy ismertessék a begyűjtött és engedéllyel rendelkező hulladékkezelő létesítményekbe továbbított járművek számát. Ezeket az adatokat az alábbi 1. táblázat foglalja össze. 1 táblázat: Az összegyűjtött és az engedéllyel rendelkező hulladékkezelő létesítményekbe továbbított elhasználódott járművek teljes száma, 2008–2016 (járművek száma) 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015 2016 Európai Unió 6 301 000 9 039 000 7 383 000 6 789 000 6 286 000 6 234 000 6 150 000 5 964 000 5 920 000 Belgium 141 521 140 993 170 562 165 016 160 615 134 506 126 835 107 425 106 458 Bulgária 38 600 55 330 69 287 62 937 57 532 61 673 80 862 85 946 92 706 Csehország 147 259 155 425 145 447 132 452 125 587 121 838 131 987 139 440 145 928 Dánia 101 042 96 830 100 480 93 487 106 504 125 650 104 413 98 929 89 039 Németország 417 534 1 778 593 500 193 466 160 476 601 500 322 512 163 473 386 412 801 Észtország 13 843 7 528 7 268 11 413 12 835 14 712 14 720 12 884 11 184 Írország 127 612 152 455 158 237 134 960 102 073 92 467 86 950 74 910 98 213 Görögország 55 201 115 670 95 162 112 454 84 456 86 205 82 863 87 050 46 573 Spanyolország 748 071 952 367 839 637 671 927 687 824 734 776 724 820 689 760 611 446 Franciaország 1 109 876 1 570 593 1 583 283 1 515 432 1 209 477 1 115 280 1 084 766 1 016 326 1 046 083 Horvátország : : : : 35 213 32 135 19 388 16 900 20 386 Olaszország 1 203 184 1 610 137 1 246 546 952 461 902 611 876 052 853 584 958 245 978 960 Ciprus 14 273 17 303 13 219 17 145 17 547 13 212 11 160 8 293 5 151 Lettország 10 968 10 590 10 640 9 387 10 228 9 003 9 268 8 924 8 049 Litvánia 19 534 19 656 23 351 26 619 22 885 26 482 29 982 26 546 21 306 Luxemburg 2 865 6 908 6 303 2 341 2 834 2 290 2 225 1 617 1 854 Magyarország 37 196 26 020 15 907 13 043 15 357 14 897 15 283 16 788 15 141 Málta : : 330 2 526 2 530 1 198 2 646 4 509 : Hollandia 152 175 191 980 232 448 195 052 187 143 183 451 188 487 167 777 197 488 Ausztria 63 975 87 364 82 144 80 004 64 809 73 993 59 904 47 926 48 077 Lengyelország 189 871 210 218 259 576 295 152 344 809 402 416 454 737 478 202 380 529 Portugália 107 746 107 946 107 419 77 929 92 008 92 112 86 713 84 158 88 559 Románia 51 577 55 875 190 790 128 839 57 950 37 989 42 138 41 886 : Szlovénia 6 780 7 043 6 807 6 598 5 447 : 6 260 : : Szlovákia 39 769 67 795 35 174 39 171 33 469 36 858 29 175 26 176 36 931 Finnország 103 000 96 270 119 000 136 000 119 000 99 300 94 540 99 630 114 460 Svédország 150 197 133 589 170 658 184 105 185 616 189 748 186 967 188 810 186 875 Egyesült Királyság 1 210 294 1 327 517 1 157 438 1 220 873 1 163 123 1 149 459 1 106 846 995 527 1 103 050 Izland 9 386 5 109 4 195 4 075 5 824 4 463 5 245 6 063 6 527 Liechtenstein 91 72 107 94 114 326 188 230 260 Norvégia 130 018 95 000 112 537 124 563 119 905 141 452 139 920 145 098 142 280 A táblázatban szereplő adatok a bejelentett, bontási igazolásban részesített és engedéllyel rendelkező hulladékkezelő létesítményekben feldolgozott elhasználódott járművekre vonatkoznak. Az Eurostat a tagállamoknak címzett iránymutatásokban arra is kéri a tagállamokat, hogy a kibocsátott bontási igazolással rendelkező elhasználódott járművek helyett az összes keletkező elhasználódott járműről tegyenek jelentést. Ugyanakkor nagyon kevés tagállam nyújt be ilyen adatokat, mivel a keletkező elhasználódott járművek számát az elhasználódott járművekről szóló irányelv és az elhasználódott járművekről szóló irányelvben meghatározott, az újrahasználat/hasznosítás és újrahasználat/visszanyerés céljainak ellenőrzéséről szóló 2005/293/EK bizottsági határozat értelmében nem kötelező jelenteni. Ezért más forrásokból származó adatokat kellett felhasználni a keletkező elhasználódott járművek számának felbecsüléséhez. A bontási engedéllyel rendelkező és engedéllyel rendelkező hulladékkezelő létesítményekben feldolgozott elhasználódott járművek, illetve a keletkező elhasználódott járművek adatai között eltérés mutatkozik. A Bizottság közelmúltbeli tanulmányából származó alábbi ábra mutatja a törvényesen jelentett (azaz a bontási engedéllyel rendelkező és törvényesen feldolgozott) elhasználódott járművek számát, valamint a 2014-ben az Unióban előforduló nagy számú ismeretlen helyű elhasználódott járművet. Az ábra figyelembe veszi a nemzeti nyilvántartási rendszerekben bejegyzett és a 28 uniós tagállam járműállományából kivont járműveket. Az ismeretlen helyű elhasználódott járművek száma továbbra is komoly aggodalomra ad okot. Az ilyen eltérések előfordulásának mikéntjére példa Finnország, ahol a jelentések szerint egyes polgárok és gazdálkodó szervezetek nem juttatják el az elhasználódott járműveket a gyártók hivatalos visszavételi rendszerébe, így az elhasználódott járművek teljes száma jelentős mértékben meghaladja a bontási igazolások tényleges számát. Finnország továbbá kiemelte, hogy a fémárak emelkedése és a nyilvántartásból való online törlési rendszer fejlesztései okozhatták a megfelelően feldolgozott elhasználódott járművek számának 2017. évi növekedését. Németország arról számolt be, hogy a nyilvántartásból évente véglegesen törölt körülbelül 2,8 millió gépkocsihoz képest az összegyűjtött és feldolgozott elhasználódott járművek száma a használt járművek kivitele miatt viszonylag alacsony, és a 2017-ben elvégzett jelentések csökkentették az ismeretlen helyű járművek okozta „statisztikai eltérést”., Ezen eltérést elsősorban a nyilvántartásból véglegesen kivont gépjárművek tényleges számának újraszámításával, illetve a használt járművek (uniós és Unión kívüli országokba való) kivitelére vonatkozó statisztikai adatok minősített becslése révén szüntették meg. A Bizottság közelmúltbeli tanulmánya továbbá azt mutatja, hogy az ismeretlen helyű elhasználódott járművek nagy száma mögött a hiányosságokkal rendelkező nyilvántartásból való törlési rendszerek és az elhasználódott járművek nem megfelelő kezelése állhat (azaz nem minden elhasználódott járművet továbbítanak a gyűjtőpontokhoz és nem minden továbbított járművet részesítenek bontási igazolásban; egyes elhasználódott járműveket engedéllyel nem rendelkező létesítményekben bontanak szét). Emellett vannak még használt járművekként illegálisan kivitt elhasználódott járművek is. Ezenkívül nincs megfelelő kapcsolat és nyomon követés a nyilvántartásba vételi, nyilvántartásból való törlési, illetve újbóli nyilvántartásba vételi rendszerek között, ami talán arra utal, hogy a nyilvántartásból törölt elhasználódott járműveknek csak egy része kapott bontási igazolást, habár azokat törvényesen feldolgozták; a másik tagállamban nyilvántartásba vett használt járműveket sosem törölték a származási tagállam nyilvántartásából; hiányoznak a jó minőségű adatok, különösen a használt járművek és elhasználódott járművek kivitelével, valamint a nyersanyagok szivárgásával kapcsolatos adatok; a tagállami jelentéstételi módszerek fejlesztésére van szükség; a környezetvédelmi szabványokkal és engedéllyel nem rendelkező hulladékkezelő létesítményekben az elhasználódott járművek törvénytelen begyűjtése és bontása zajlik; és ezért hatékonyabb végrehajtás szükséges, ideértve a gyűjtőpontoknál és az engedéllyel rendelkező hulladékkezelő létesítményeknél tartott szemléket. Egyes tagállamok már tettek intézkedéseket a probléma kezelésére: például Dánia, amely jutalmat vezetett be, amit az az utolsó bejegyzett tulajdonos kap, aki elhasználódott járművét továbbítja az engedéllyel rendelkező hulladékkezelő létesítménybe, vagy Franciaország és az Egyesült Királyság, amelyek az engedéllyel rendelkező hulladékkezelő létesítményeknél tartott szemlék számának jelentős emelkedéséről számoltak be. 5. KÖVETKEZTETÉSEK Az elhasználódott járművekről szóló irányelvet valamennyi tagállam nemzeti jogába átültették, és az átültetés megfelelőnek tekinthető. Összességében az elhasználódott járművekről szóló irányelv végrehajtása többnyire megfelelőnek tűnik. 2017-ben a 28 tagállamból 20 teljesítette az újrahasználatra és visszanyerésre vonatkozóan 2015-re meghatározott, átlagos járműsúlyhoz viszonyított, egy évre vetített 85 %-os célkitűzést (5 tagállam pedig nem nyújtott be jelentést). Nagyobb kihívást jelentett az újrahasználatra és hasznosításra vonatkozó, átlagos járműsúlyhoz viszonyított, egy évre vetített 95 %-os célkitűzés elérése. Ugyanakkor a célkitűzéseket nem teljesítő tagállamok mintegy fele csak néhány százalékponttal maradt el a célkitűzésektől.