Az Európai Parlament és a Tanács 2014-ben elfogadta a 2014/42/EU irányelvet (a továbbiakban: irányelv), amely minimumszabályokat állapít meg a bűncselekményekből származó vagyoni eszközök befagyasztására, kezelésére és elkobzására vonatkozóan. Az irányelv a következőket vezette be:

·az elkobzott vagyoni eszközök elidegenítése, a köz- vagy társadalmi célú újrafelhasználásukat is beleértve.

Az Europol becslése szerint az EU-ban a bűncselekményekből származó jövedelemnek mindössze 2 %-át fagyasztják be és 1 %-át kobozzák el. Ez lehetővé teszi a szervezett bűnözői csoportok számára, hogy finanszírozzák bűnözői tevékenységeik kiterjesztését és a legális gazdaságba való beszivárgásukat. Az Europol becslése szerint az EU éves GDP-jének 0,7–1,28 %-át érinti gyanús pénzügyi tevékenység.

A jelentés nem sérti az uniós tagállamokban bekövetkezett jogalkotási és nem jogalkotási természetű, esetleges további fejleményeket. A Bizottság továbbra is nyomon követi, hogy a nemzeti intézkedések eleget tesznek-e az irányelv megfelelő rendelkezéseinek. A Bizottság szükség esetén kötelezettségszegési eljárások keretében érvényesíti a Szerződéseken alapuló végrehajtási hatáskörét.

A jelentés a nem ítéleten alapuló elkobzás EU-n belüli elemzéséről szóló, 2019-ben elfogadott bizottsági szolgálati munkadokumentum folytatása is. A 3. szakasz hivatalos választ ad az Európai Parlament és a Tanács azon kérésére, hogy készítsen értékelést a bűnözői tevékenységekből származó jövedelem elkobzására vonatkozó további közös szabályok bevezetésének megvalósíthatóságáról és lehetséges előnyeiről olyan esetekben, ha ezekért a tevékenységekért konkrét személyt vagy személyeket nem ítélnek el.

Az információkhoz való gyorsabb hozzáférés biztosítása érdekében uniós szintű intézkedések meghozatalára is sor került. Az elmúlt három évtizedben az Európai Unió a pénzmosás elleni küzdelmet szolgáló stabil keretet dolgozott ki, amely a jogi entitások tényleges tulajdonosaira és a társulás jellegű jogi megállapodásokra vonatkozó nyilvántartásokat, valamint központi bankszámla-nyilvántartásokat is létrehozott. A pénzügyi és egyéb információk felhasználásáról szóló (EU) 2019/1153 irányelv a súlyos bűncselekmények elleni küzdelem érdekében a bűnüldöző hatóságok és a vagyonvisszaszerzési hivatalok számára közvetlen hozzáférést biztosít a bankszámla-információkhoz.

A 2014/42/EU irányelv mellett a vagyonvisszaszerzés területén a másik jelentős mérföldkő a befagyasztást és az elkobzást elrendelő határozatok kölcsönös elismeréséről szóló (EU) 2018/1805 rendelet elfogadása. A rendelet célja a határokon átnyúló vagyonvisszaszerzés elősegítése, valamint a bűncselekményből származó vagyoni eszközök befagyasztásának és elkobzásának gyorsabbá és egyszerűbbé tétele az EU-n belül. A rendelet a büntetőügyekben folytatott eljárások keretében kibocsátott, befagyasztást elrendelő valamennyi határozatra és elkobzást elrendelő valamennyi határozatra alkalmazandó, így többek között az ítéleten alapuló és a nem ítéleten alapuló elkobzásra is.

·a vagyon felderítését és felkutatását még a bűnösséget megállapító jogerős ítélet meghozatalát követően is lehetővé tevő szabályok az elkobzást elrendelő határozat hatékony végrehajtásának biztosítása érdekében;

Az egyéb jogi eszközök rendelkezései az elkövetési eszközök és a bűncselekményből származó jövedelem befagyasztásáról és elkobzásáról is rendelkeznek. Az Unió pénzügyi érdekeit érintő csalás ellen büntetőjogi eszközökkel folytatott küzdelemről szóló (EU) 2017/1371 irányelv 10. cikke például konkrétan kimondja, hogy a bűncselekmények elkövetési eszközeinek és az azokból származó jövedelmeknek a befagyasztását és elkobzását lehetővé kell tenni a büntetett bűncselekmények esetében.

A 2016. október 4-i átültetési határidőig mindössze nyolc tagállam jelentette be a Bizottságnak, hogy az irányelvet teljes egészében átültette a nemzeti jogrendjébe. Ezért a Bizottság 2016 novemberében 18 tagállam (Belgium, Bulgária, Csehország, Németország, Észtország, Írország, Görögország, Horvátország, Ciprus, Litvánia, Luxemburg, Magyarország, Lengyelország, Portugália, Románia, Szlovénia, Szlovákia és Svédország) részére küldött felszólító levelet a nemzeti végrehajtási intézkedések közlésének elmulasztása miatt. E 18 tagállam közül 15 később bejelentette a Bizottságnak a nemzeti végrehajtási intézkedéseit, az átültetést befejezettnek nyilvánítva. Az átültetés hiánytalanságának ellenőrzését követően a Bizottság úgy határozott, hogy az adott 15 tagállam esetében lezárja a kötelezettségszegési eljárásokat. A közlés elmulasztása miatt jelenleg mindössze három kötelezettségszegési eljárás van továbbra is folyamatban. Ezek az eljárások Bulgáriát, Luxemburgot és Romániát érintik.

A tagállamok többségében (Belgium, Bulgária, Csehország, Ciprus, Németország, Észtország, Spanyolország, Horvátország, Magyarország, Írország, Olaszország, Litvánia, Luxemburg, Lettország, Málta, Lengyelország, Portugália, Románia) az átültető jogszabályok tartalmaznak olyan kritériumokat, amelyek segítséget nyújtanak a nemzeti bíróságnak annak eldöntésében, hogy a kérdéses vagyoni eszközök jogellenes cselekményből származnak-e (például az érintett személy jogszerű jövedelme nem arányos a vagyoni eszközeinek értékével vagy a pénzügyi helyzetével és az életmódjával). Több tagállamban a kiterjesztett hatályú elkobzás nem lehetséges, ha a vagyon értéke nem ér el egy bizonyos küszöbértéket, például Litvániában 12 500 EUR-t és Lengyelországban 200 000 PLN-t (a jelentés kidolgozásakor hozzávetőleg 47 000 EUR-t). A gyanúsított vagy vádlott jogszerű jövedelme és vagyona közötti aránytalanságnak Bulgáriában legalább 150 000 BGN-nak (a jelentés kidolgozásakor hozzávetőleg 76 700 EUR-nak), Szlovéniában pedig legalább 50 000 EUR-nak kell lennie. A gyanúsított jogszerű jövedelme és vagyona aránytalanságának fennállása a szlovák jogban is követelmény; az aránytalanságnak legalább az országos minimálbér 1 500-szorosát kell kitennie.

Romániában a nemzeti jog rendelkezik arról, hogy a közfeladatot ellátó személyektől el kell kobozni azokat a javakat, amelyeknek a jogszerű eredete nem indokolható meg. A bírósági eljárások a vádlott szökése vagy lakcímváltozása esetén a távollétében is lefolytathatók.

A 4. cikk (1) bekezdése előírja a tagállamok számára, hogy – a bűncselekmény elkövetése miatti bűnösséget megállapító jogerős ítélettől függően – lehetővé kell tenniük az elkövetési eszközök és a bűncselekményből származó jövedelem, vagy az ilyen elkövetési eszközök vagy jövedelem értékének megfelelő vagyon elkobzását. A bűnösséget megállapító jogerős ítélet meghozatalára a terhelt távollétében lefolytatott eljárás keretében is sor kerülhet.

Az irányelv nem csupán a gyanúsítottak vagy vádlottak, hanem a büntetőeljárás alá nem vont harmadik felek jogait is érinti. A 8. cikk konkrét jogi biztosítékokat és jogorvoslati lehetőségeket állapít meg, amelyek célja a befagyasztási és/vagy elkobzási intézkedésekkel érintett személyek alapvető jogai védelmének garantálása.

A 7. cikk (1) bekezdése előírja a tagállamok számára, hogy meg kell hozniuk az ahhoz szükséges intézkedéseket, hogy az esetleges későbbi elkobzás céljából vagyon befagyasztása legyen elrendelhető. A vagyon eltűnésének (azaz értékesítésének, átruházásának, elköltésének vagy elpazarlásának) elkerülése érdekében ez a bekezdés a vagyon halaszthatatlan befagyasztásáról is rendelkezik.

A 6. cikk csak azon jövedelem elkobzására hivatkozik, amelyet „– közvetlenül vagy közvetve – harmadik felekre ruháztak át, vagy amelyet harmadik felek szereztek“. Mindazonáltal egyes tagállamokban (Csehország, Németország, Észtország, Írország, Görögország, Franciaország, Ciprus, Litvánia, Luxemburg, Hollandia, Ausztria, Portugália) az átültető jogszabályok lehetővé teszik a harmadik felekre átruházott vagy az általuk szerzett elkövetési eszközök elkobzását is.

Belgium, Magyarország, Ausztria és Szlovákia az elkobzásra vonatkozó általános szabályokra hagyatkozik, amelyek a javak illegális eredetére irányulnak, és amelyek lehetővé teszik a javak elkobzását függetlenül attól, hogy azok a gyanúsított vagy vádlott, illetve harmadik fél tulajdonát képezik-e. A többi tagállam konkrét rendelkezéseket vezetett be a harmadik féltől történő elkobzásra.

A tagállamok többsége (Belgium, Bulgária, Csehország, Észtország, Írország, Görögország, Spanyolország, Horvátország, Magyarország, Ausztria, Portugália, Szlovénia, Finnország, Svédország) összeállította azokat a konkrét bűncselekménylistákat, amelyek esetében lehetővé teszi a kiterjesztett hatályú elkobzást. Ezenfelül több tagállam a kiterjesztett hatályú elkobzást a legalább három év (Ausztria) vagy a legalább négy év (Csehország, Finnország, Svédország) szabadságvesztéssel büntethető bűncselekmények esetében is lehetővé teszi. Németország, Olaszország, Ciprus és Litvánia a kiterjesztett hatályú elkobzást minden bűncselekmény esetében lehetővé teszi. Málta a kiterjesztett hatályú elkobzást az egy évnél hosszabb szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmények esetében teszi lehetővé. Franciaország a kiterjesztett hatályú elkobzást a legalább öt év szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmények esetében teszi lehetővé. Írország, Luxemburg és Románia a kiterjesztett hatályú elkobzást minden olyan bűncselekmény esetében lehetővé teszi, amely legalább négy év szabadságvesztéssel büntetendő. Több tagállamban (Franciaország, Lettország, Luxemburg, Hollandia, Lengyelország, Románia, Finnország) az átültető jogszabályok tartalmazzák azt a követelményt, hogy a bűncselekménynek olyan nagyságrendűnek kell lennie, hogy pénzügyi hasznot keletkeztessen. Az esetek többségében a kiterjesztett hatályú elkobzást az 5. cikk (2) bekezdésében előírt bűncselekmények esetében többnyire lehetővé teszik.

A tagállamok többségének (Belgium, Csehország, Németország, Észtország, Spanyolország, Görögország, Franciaország, Olaszország, Litvánia, Magyarország, Málta, Hollandia, Ausztria, Lengyelország, Portugália, Szlovákia, Finnország és Svédország) nemzeti büntetőjogi rendelkezései lehetővé teszik az illetékes hatóságok számára, hogy – az elkobzást elrendelő, kiadott határozat teljes körű végrehajtása érdekében – azt követően is felderíthessék és felkutathassák az elítélt személy vagyonát, ha a bűnösséget megállapító jogerős ítélet meghozatalára sor került. Lettország új jogszabályt fogadott el az irányelv ezen követelményének való megfelelés érdekében.

A 9. cikk előírja a tagállamok számára, hogy tegyék lehetővé a befagyasztandó és elkobzandó vagyon felderítését és felkutatását azt követően is, hogy a bűnösséget megállapító jogerős ítélet meghozatalára sor került. Ez azt a célt szolgálja, hogy akkor is lehetővé váljon az elkobzást elrendelő határozatok teljes körű végrehajtása, ha kezdetben nem azonosítottak vagyont vagy elegendő vagyont, és így az elkobzást elrendelő határozatot nem hajtották végre.

3.A NEM ÍTÉLETEN ALAPULÓ ELKOBZÁSRA VONATKOZÓ TOVÁBBI KÖZÖS SZABÁLYOK BEVEZETÉSÉNEK MEGVALÓSÍTHATÓSÁGÁRA ÉS LEHETSÉGES ELŐNYEIRE VONATKOZÓ ÉRTÉKELÉS

Az irányelv elfogadásakor az Európai Parlament és a Tanács közös nyilatkozatot adott ki, amelyben felszólította a Bizottságot, hogy „– a lehető leghamarabb és a tagállamok jogi hagyományai és rendszerei közötti különbségek figyelembevételével – készítsen elemzést a bűnözői tevékenységekből származó jövedelem elkobzására vonatkozó további közös szabályok bevezetésének megvalósíthatóságáról és előnyeiről, az olyan esetek tekintetében is, ha ezekért a tevékenységekért konkrét személyt vagy személyeket nem ítélnek el.”

Erre a felszólításra adott válaszának kidolgozásakor a Bizottság három szakértői értekezletet szervezett a nem ítéleten alapuló elkobzás témakörében, és közzétette „A nem ítéleten alapuló elkobzási intézkedések elemzése az Európai Unióban” című bizottsági szolgálati munkadokumentumot. Az elemzés a társjogalkotóknak adott – e jelentésben közölt – válasz kidolgozása közbenső lépésének minősült.

A bizottsági szolgálati munkadokumentumban a Bizottság megjegyezte, hogy a tagállamokban alkalmazott, nem ítéleten alapuló elkobzási rendszerek eltérőek. Ezek a rendszerek az irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében előírt hagyományos, nem ítéleten alapuló elkobzástól a távolabbra mutató intézkedésekig, többek között a következőkig terjednek: i. a tiltott tevékenységből származó vagyoni eszközök ellen irányuló eljárások (dologi jogi eljárások) vagy ii. a tisztázatlan vagyonszerzésre irányuló intézkedések. Bár a hagyományos, nem ítéleten alapuló elkobzás szinte kizárólag a büntetőjogon alapul, a dologi jogi vagy a tisztázatlan vagyonszerzésre irányuló eljárásokat büntetőjogi, polgári jogi vagy közigazgatási jogi eljárásokban alkalmazzák.

Az elkobzásról szóló irányelv átültetését követően fokozottabb konvergencia figyelhető meg a tagállamok nem ítéleten alapuló elkobzási rendszerei között. Továbbra is jelentős eltérések vannak azonban a nem ítéleten alapuló elkobzási intézkedések hatálya és kialakítása tekintetében. Ahogyan a Bizottság értékelése megerősítette, a tagállamok többsége túllépett az irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében foglalt minimumkövetelményeken.

Az uniós tagállamokban az irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében előírtnál távolabbra mutató rendszerek felé mutat a tendencia a nem ítéleten alapuló elkobzás esetében. A Bizottság által a bizottsági szolgálati munkadokumentumban közölt elemzés megállapította, hogy a nem ítéleten alapuló elkobzás esetében szintén a távolra mutató és stabil rendszerek tudnak eleget tenni a nemzeti bíróságok és az Emberi Jogok Európai Bírósága által megállapított alapvető jogi követelményeknek.

Több tagállamnak stabilabb a nem ítéleten alapuló elkobzási rendszere, amely dologi jogi eljárásokra vagy tisztázatlan vagyonszerzésre irányuló eljárásokra hagyatkozik. Ezek a rendszerek hatékonynak bizonyultak a bűncselekményekből származó vagyoni eszközök visszaszerzésében. Néhány tapasztalat, például az Olaszországban és Németországban alkalmazott, nem ítéleten alapuló elkobzási eljárás különösen ígéretesnek tűnik. A Bizottság részletesebben elemezni fogja, hogy ezek a modellek milyen mértékben szolgálhatnak mintaként a nem ítéleten alapuló elkobzás lehetséges jövőbeli európai rendszeréhez. A Bizottság e területen végzett elemzését azonban jelenleg szakértői értekezletek és elméleti megfontolások vezérlik. A 2.2.10. szakasz („Statisztikák (11. cikk)”) szerinti megállapítások alapján a tagállamok által az irányelv 11. cikke értelmében benyújtott statisztikai adatok jelenleg nem használhatók megbízható alapként a nem ítéleten alapuló elkobzás értékeléséhez. Ez akadályozza a Bizottságot abban, hogy mennyiségi szempontú elemzést végezzen a nemzeti rendszerek hatékonyságáról.

A vagyonvisszaszerzési rendszerek megerősítésére irányuló erőfeszítéseket a politikai és társadalmi hátterükben kell vizsgálni. A szervezett bűnözés továbbra is a biztonságunkat veszélyeztető egyik legnagyobb fenyegetés, és a közvélemény számára az egyik legaggasztóbb tényező. A szervezett bűnözői csoportok könnyen alkalmazkodnak az új fejleményekhez és folyamatosan találnak új módszereket a felderítés elkerüléséhez. E csoportok gyakran különböző típusú súlyos bűncselekményekben vesznek részt, és külső kutatások azzal érvelnek, hogy a szervezett bűnözés gazdaságba való beszivárgása jelentős mértékűnek tekinthető a tagállamok csaknem felében. Egyértelmű, hogy az EU-ban jelenleg lefoglalás tárgyát képező vagyoni eszközök nincsenek összhangban a bűnüldöző hatóságok vagy a közvélemény elvárásaival. A szervezett bűnözés kihatással van a közvetlen áldozataira, de a legális gazdaságba való beszivárgása az EU belső piacát is fenyegeti. Ez viszont kihatással van a közvéleménynek a semleges és hatékony közintézményekbe és a jogállamiságba vetett bizalmára. Az EU-nak és a tagállamainak ezért továbbra is arra kell törekedniük, hogy az EU egészében fokozódjon a befagyasztás és az elkobzás mértéke.

A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a nem ítéleten alapuló elkobzás területén megvalósítható a további intézkedések bevezetése, és előnyökkel járhat a bűncselekményből származó jövedelem befagyasztása és elkobzása mértékének fokozásában.

4.A JOGELLENESEN SZERZETT VAGYONI ESZKÖZÖK AZONOSÍTÁSA ÉS FELKUTATÁSA

A vagyoni eszközök befagyaszthatósága és elkobozhatósága közvetlenül attól függ, hogy a hatóságoknál rendelkezésre áll-e kapacitás azok tényleges felkutatására és azonosítására. A 2007/845/IB tanácsi határozat azt előíró minimumkövetelményeket állapít meg, hogy a tagállamok kötelesek nemzeti vagyonvisszaszerzési hivatalt létrehozni vagy kijelölni annak érdekében, hogy elősegítsék az olyan, bűncselekményből származó jövedelmek és bűncselekményhez kapcsolódó egyéb tulajdon felkutatását és azonosítását, amelyek befagyasztási, lefoglalási vagy elkobzási határozat tárgyává válhatnak.



2015 óta minden tagállam kijelölte a saját vagyonvisszaszerzési hivatalát, és az Europol SIENA rendszere lett a vagyonvisszaszerzési hivatalok által előnyben részesített, biztonságos információcsere-rendszer (valamennyi vagyonvisszaszerzési hivatal számára, Ciprus, Málta, Románia és Szlovénia kivételével amelyeknek vagyonvisszaszerzési hivatali alegységeik vannak a SIENA rendszerben). A vagyonvisszaszerzési hivatalok közötti információcsere az elmúlt nyolc év során drasztikusan megnőtt, a 2012. évi 539-ről 2019-ben 7 659-re.

A Bizottság 2009 óta szervezi meg az EU ARO Platform üléseit a bevált gyakorlatok vagyonvisszaszerzési hivatalok közötti kicserélése, stratégiai és operatív kérdések megvitatása, valamint az információmegosztás megkönnyítése érdekében. A Bizottság és az Europol 2011 óta könnyített szakértői értékelési folyamatot is szervez a nemzeti vagyonvisszaszerzési rendszerek kulcsfontosságú elemeinek felülvizsgálata érdekében.

Ez utóbbiak – a vagyonvisszaszerzésre és a vagyonvisszaszerzési hivatalok fokozottabb együttműködésére helyezett nagyobb hangsúly mellett – egyre több vagyonfelkutatási megkereséssel szembesülnek, amelyeknek a kezelésére képesnek kell lenniük. A vagyonvisszaszerzési hivatalok több problémát vetettek fel széles körben az uniós biztonságpolitika 2017. évi átfogó értékelése keretében, valamint az ARO Platform 2019. májusi ülésén. E problémák többek között a következők:

·a vagyonvisszaszerzési hivatalok számára mielőbb hozzáférést kell biztosítani a minimális adatkészlethez;

·a SIENA rendszeren keresztül információcserét kell bonyolítani a bűncselekményekhez kapcsolódó információk mielőbbi és biztonságos közlésének lehetővé tétele érdekében;

·bővíteni kell a vagyonvisszaszerzési hivatalok hatásköreit (például halaszthatatlan befagyasztási hatáskörök, valamint a bűnösséget megállapító jogerős ítélet meghozatala utáni vagyonfelkutatásra való képesség);

·ki kell tűzni azokat a rögzített és szigorú határidőket, amelyeken belül a vagyonvisszaszerzési hivataloknak reagálniuk kell a partneri megkeresésekre.

A Bizottság meg fogja vizsgálni a jogellenesen szerzett vagyoni eszközök felkutatásának és azonosításának további javítását célzó lehetőségeket.

5.A NEMZETKÖZI DIMENZIÓ ÉS A VAGYONVISSZASZERZÉS