KÖZÖS KÖZLEMÉNY AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK

A katonai mobilitás javítása az Európai Unióban

1. Bevezetés

Az európai polgárok biztonsága kiemelten fontos az Unió számára, és a polgárok elvárják, hogy az EU foglalkozzon ezzel a kérdéskörrel. Az Unió eddig is több kezdeményezéset indított annak érdekében, hogy a polgárok nagyobb felelősséget vállalhassanak saját biztonságuk iránt. Az EU kül- és biztonságpolitikára vonatkozó globális stratégia 2016-ban megfogalmazta, hogy hatékonyabb, rugalmasabb és egységesebb Unióra van szükség, amely képes a közös uniós érdekek és prioritások érvényesítésére annak érdekében, hogy előmozdítsa a békét, és garantálja polgárai és területe biztonságát. Európa jelenlegi és jövőbeli szükségleteinek kielégítése céljából az Európai Bizottság az európai védelmi cselekvési tervben kötelezettséget vállalt arra, hogy más érintett uniós szereplőkkel együttműködve növelni fogja a védelmi kérdések és más releváns uniós szakpolitikák közötti koherenciát és szinergiát azokon a területeken, ahol az Unió többletértéket nyújthat. Az Európai Tanács elismerte, hogy a biztonság és a védelem terén jelentős előrelépés történt. 2017 júniusában az európai védelem jövőjéről szóló vitaanyag megadta az uniós védelmi fellépés kezdőlendületét. Az Unió helyzetéről szóló, 2017. szeptember 13-i beszédében Juncker elnök is hangsúlyozta annak fontosságát, hogy 2025-re létrejöjjön a teljes értékű európai védelmi unió. Mindegyik kezdeményezésnek ugyanaz a célja: olyan Unió megteremtése, amely védelmet nyújt.

Annak érdekében, hogy megvédje az Uniót és annak polgárait napjaink kiszámíthatatlan biztonsági környezetében, az EU meghozza majd az intézkedéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy hatékonyan és időben tudjon reagálni a belső és külső válsághelyzetekre, ehhez pedig többek között felkészültségét és ellenálló képességét kívánja fokozni. Ezzel összefüggésben a tagállamok is azon dolgoznak, hogy elmélyítsék védelmi együttműködésüket, például a Szerződésekben rögzített állandó strukturált együttműködés révén. A polgári-katonai szinergiák teljes körű kihasználására nemcsak lehetőség, de szükség is van a katonai mobilitás előmozdítására, nemcsak az Unió határain belül, de a katonai műveletek gyors végrehajtása céljából külföldön is.

A tagállamok teljes szuverenitást gyakorolva dönthetnek arról, hogy másik ország csapatai beléphetnek-e a területére. A válsághelyzetekre – többek között katonai gyakorlatokkal – való felkészüléshez és válság esetén a szükséges válaszintézkedések meghozásához gondoskodni kell arról, hogy az ilyen döntések gyorsan megszülethessenek, meghozataluk után pedig a csapatok és a felszerelések gyorsan és zökkenőmentesen mozoghassanak. Ezenfelül bizonyos tagállamok sajátos jellegű biztonság- és védelmi politikával rendelkeznek, amit tiszteletben kell tartani.

Ezzel összefüggésben a katona állomány és felszerelések Unión belüli gyors és gördülékeny mozgását jelenleg több fizikai, jogi és szabályozási akadály is gátolja, ilyen például a katonai járművek tömegét megtartani képes közlekedésinfrastruktúra hiánya vagy a nehézkes vám- és egyéb eljárások. Ahogy az a közelmúltban zajlott nagyobb katonai gyakorlatok során is tapasztalható volt, ezek az akadályok késedelmet, zavarokat, költségnövekedést és a sebezhetőség fokozódását eredményezhetik. A fegyveres erők és a katonai felszerelések sajátos jogállása miatt a katonai mobilitást jogilag különféle tagállami határozatokhoz és uniós szabályokhoz kötött, amelyek meghatározzák, hogy van-e lehetőség országon belüli, illetve nemzetközi mozgásra. Ebben a kérdésben sokféle szakpolitikai terület lehet érintett (például belügy, igazságügy, gazdaság és pénzügyek, munkaügy, közlekedés, védelem, vám, környezetvédelem és egészségügy). Emellett a NATO is követendő szabványokat és előírásokat ír elő tagjainak e téren. A kérdések a vámügyektől a személyek és katonai felszerelések – köztük a veszélyes áruk – biztonságos és védett szállítására vonatkozó követelményekig és olyan felelősségi szempontokig, mint a környezetvédelmi jogszabályok, illetve a katonai állomány fizikai és jogi végelmétől a szükséges közlekedési infrastruktúra rendelkezésre állásáig és alkalmasságáig különféle témaköröket érintenek. A jogi és a fizikai keretek miatt a katonaság gyakran nehezen tud az adott helyzet által megkövetelt gyorsasággal reagálni. Ezért meg kell vizsgálni, hogy a tagállamok szuverenitásának teljes mértékű tiszteletben tartása mellett, az uniós Szerződéseknek és jogszabályoknak megfelelően milyen intézkedések hozhatók a folyamatok hatékonyabbá tétele érdekében.

A legtöbb intézkedésről ugyan jelenleg és a jövőben is a tagállamok döntenek, azonban az EU többféleképpen is segíthet e téren. Ennek a közös közleménynek a célja ezért, hogy meghatározza, hogyan járulhat hozzá az EU akár jelenlegi szakpolitikáin keresztül is ahhoz, hogy a nem katonai tevékenységekkel szinergiában, az infrastruktúra polgári használatának zavarása nélkül, illetve a szükségtelen kellemetlenségek elkerülése mellett megkönnyítse és előmozdítsa a katonai mobilitást, legyen szó akár a mindennapos igényekről, akár a katonai erők és felszerelések előzetes stratégiai telepítéséről.

2. A katonai mobilitás terén folyamatban lévő projektek, tevékenységek és kezdeményezések

Uniós szinten már jelenleg több kezdeményezés irányul a katonai mobilitás növelésére. A közlekedési infrastruktúra hagyományosan a védelmi rendszer egyik nélkülözhetetlen eleme, különösen azért, mert útvonalakat biztosít a katonai ellátás és a csapatok mozgása számára. Az Európai Unió az évek során nagyratörő közlekedési infrastrukturális politikát alakított ki. E területen egyértelműen lehetőség kínálkozik a védelmi kérdések és a jelenlegi uniós szakpolitikák közötti összhang és szinergia fokozására, ezáltal pedig kihasználható lenne az Unió által kínált többletértéket, csökkenthetők lennének a szükségtelen átfedések, támogatható lenne a közpénzek hatékonyabb felhasználása, és hosszú távon elkerülhetőek lennének a nem kellően előnyös beruházások.

A polgári-katonai szinergiát támogató kezdeményezések indultak az uniós szakpolitikák alapján olyan területeken is, mint a kutatás, a kiberbiztonság, a légi közlekedés, a határellenőrzés és a tengerfelügyelet, sőt az űrkutatás. A horizontálisabb megközelítésekre jó példa a Bizottság, az Európai Védelmi Ügynökség és a tagállamok által közösen elfogadott mechanizmus, amely a kettős felhasználású termékekre vonatkozó védelmi és hibrid szabványok kidolgozásának elindításra irányul. E tevékenységeknek a katonai mobilitás megkönnyítését illetően is jótékony kihatásai lehetnek.

A tagállamok ezenkívül számos projektet folytatnak az Európai Védelmi Ügynökség keretében:

-2014-ben tizennégy tagállam elhatározta, hogy az Európai Védelmi Ügynökség égisze alatt külön projektet indít kifejezetten az uniós multimodális közlekedési csomópont létrehozása céljából. Ezek a tagállamok megállapították, hogy jobban össze kell hangolni a katonai mozgásokat. Jelenleg is zajlik a multimodális közlekedési csomópontok (M2TH) hálózatának kialakítása, amely az előírások, eljárások és folyamatok harmonizálásával, valamint az eszközök és infrastruktúrák összevonásával és megosztásával előmozdítja majd a csapatok gyors mozgását Európán belül. E projekt alapvető eleme a mozgások központi koordinálása, a helyszínek fizikai hálózatának meghatározása, valamint a nyújtandó szolgáltatások megjelölése. Mindez egyszerűsített és harmonizált eljárásokon keresztül valósul meg az uniós jogi szabályozás és a nemzeti jogrendszerek keretei között. Más tagállamok is érdeklődnek az e projekthez való csatlakozás iránt.

-A diplomáciai engedélyekről szóló megállapodásra vonatkozó kezdeményezés szintén az Európai Védelmi Ügynökség keretei között zajló program, amelynek eredményeképpen 2012-ben létrejött a diplomáciai engedélyekről szóló technikai megállapodás. A részt vevő tagállamok száma már eléri a tizenhatot. A technikai megállapodás harmonizálja az adminisztratív eljárásokat (űrlapok és határidők), és lehetővé teszi a légiforgalmi irányítói engedélyek előzetes megadását. A részt vevő tagállamok úgy döntöttek, hogy megadják ezt az engedélyt, a technikai megállapodás tehát a szokványos esetek többségében teljes mértékben támogatja a mindennapos gyors katonai légi közlekedési mozgásokat.

A NATO is több, a katonai mobilitást megkönnyítő tevékenységen munkálkodik, ilyen például a szabad mozgást megkönnyítő jogi eszközök kidolgozása, az infrastruktúrával kapcsolatos helyzetismeret, a gyors légi mobilitás növelése, valamint a polgári felkészültséggel és ellenálló képességgel kapcsolatos intézkedések.