HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 303/17

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – Méltó munkafeltételek a globális ellátási láncokban

(saját kezdeményezésű vélemény)

(2016/C 303/03)

Előadó: Emmanuelle BUTAUD-STUBBS

2016. január 21-én az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság úgy határozott, hogy eljárási szabályzata 29. cikkének (2) bekezdése alapján saját kezdeményezésű véleményt dolgoz ki a következő tárgyban:

Méltó munkafeltételek a globális ellátási láncokban.

(saját kezdeményezésű vélemény)

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Külkapcsolatok” szekció 2016. április 19-én elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság a 2016. május 25–26-án tartott, 517. plenáris ülésén (a május 25-i ülésnapon) 188 szavazattal 1 ellenében elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1 A globális ellátási láncokon belüli, így például a textil-, ruha- és lábbeliiparon, az elektronikai iparon, az ásványiparon és az agráriparon belüli méltó munkafeltételek kérdése valóban kritikus problémát jelent valamennyi, az ellátási láncok kezelésének nemzeti és nemzetközi szintjén részt vevő, köz- és magánszférában működő szereplő számára.

1.2 Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság (EGSZB) úgy alakította belső eljárásait, hogy még a Nemzetközi Munkaügyi Konferencia (ILC) 105., a globális ellátási láncokon belüli méltó munkafeltételek kérdéséről Genfben tartandó ülése előtt véleményt fogalmazhasson meg. Az EGSZB az alábbiakat javasolja:

1.3 Az Európai Bizottság fogadjon el egy átfogó és ambiciózus stratégiát annak érdekében, hogy valamennyi belső politikája (az EU közbeszerzéseihez való hozzáférés, címkézés stb.) és külső politikája (kereskedelem, fejlesztés, szomszédságpolitika stb.) támogassa a méltó munkafeltételeket a globális ellátási láncokban.

1.4 Fogadjanak el egy közös nyelvet, közös fogalommeghatározásokat, és értékeljék a statisztikai adatokat a különböző érdekelt felek: az OECD, az ILO (1), a WTO, az Európai Bizottság, a Világbank és az IMF között a félreértések és a téves értelmezések elkerülése érdekében, valamint dolgozzanak ki egy koherens politikát az e területen, különböző hatáskörökkel működő közintézmények között.

1.5 Az üzleti vállalkozások emberi jogi felelősségére vonatkozó ENSZ-irányelvek figyelembevétele mellett ismerjék el és népszerűsítsék a meglévő „eszköztárban” elérhető legjobb gyakorlatokat és kezdeményezéseket: az OECD multinacionális vállalatokra vonatkozó iránymutatásait, az OECD kellő gondosságra vonatkozó ágazati útmutatását (textil- és ruhaipar, ásványipar, mezőgazdaság és pénzügyek), a kereskedelmi segélyeket és a károk kompenzálására szolgáló pénzügyi programokat, a magatartási kódexeket, a címkéket, a szabványokat és az önértékelési eszközöket. A cél a globális ellátási láncok felelős kezelésére vonatkozó fokozatos, következetes és fenntartható politika kialakítása.

1.6 Támogassanak olyan gyakorlati és megfelelő, kockázatalapú megközelítéseket, amelyek figyelembe veszik a globális értéklánc és a globális ellátási láncok sajátos természetét (lineáris vagy moduláris, egyszerű vagy összetett, rövid vagy hosszú szerkezetű).

1.7 A meglévő gyakorlatok értékelése alapján népszerűsítsék a több érdekelt fél bevonásával járó formát, amelyben részt vesznek a köz- és a magánszféra szereplői, a szociális partnerek, a nem kormányzati szervezetek, a szakértők stb. annak érdekében, hogy kidolgozzák az OECD iránymutatásai által ösztönzött cselekvések legjobb portfólióját: azonosítsák a kockázatokat, megelőzzék és mérsékeljék azokat, kommunikálják a cselekvési tervet és számoljanak be róla. A cselekvési tervekben szereplő intézkedések mind jogalkotási, mind nem jogalkotási intézkedéseket, legjobb gyakorlatokat, pénzügyi ösztönzőket, képzéshez való hozzáférést és a társadalmi párbeszédre és a szakszervezetekre vonatkozó kapacitásépítést is magukban foglalhatnak.

1.8 Külön vegyék fontolóra, hogy milyen típusú átláthatósági eszközöket lehetne alkalmazni annak érdekében, hogy a végső fogyasztók tájékoztatást kapjanak a termelés szociális körülményeiről.

1.9 A következő ILO-konferencián vitassák meg, hogy az ILO hogyan tudna aktív szerepet játszani abban, hogy a globális ellátási láncokban biztosítva legyenek a méltó munkafeltételek. Többek között megvizsgálhatnák olyan releváns és alkalmas eszközök kidolgozásának és majdani elfogadásának kérdését, amelyek az összes érintett fél kötelezettségvállalásával hozzájárulnak a munkakörülmények tényleges javításához.

2. A méltó munkafeltételek kérdése a globális ellátási láncokban: fogalommeghatározások, kontextus és érdekeltségek

2.1 Fogalommeghatározások

2.1.1 Globális értéklánc: ez a koncepció a 90-es évek közepén született meg annak érdekében, hogy leírják vele „azon tevékenységek teljes körét, amelyek ahhoz szükségesek, hogy egy terméket eljuttassanak a tervezéstől a kialakításig, a beszerzett nyersanyagoktól és köztes alapanyagoktól a forgalomba hozatalon és forgalmazáson keresztül a végső fogyasztó számára nyújtott támogatásig” (2). A globális értékláncoknak előnyben kell részesíteniük a „folyamatok korszerűsítését” (a termelő jobb technológiát alkalmaz a hatékonyság javítása érdekében) és a „funkcionális korszerűsítést” (a termelő képes fejleszteni a tervezési, márkázási és forgalomba hozatali képességeket). Azonban számos eset azt mutatja, hogy nem mindig ez a helyzet. A globális értékláncok fenntartható és felelős kezelésének kérdése nemzetközi szinten (OECD, ILO, G7, G20, EU, ENSZ) az egyik legfontosabb ügy, tekintettel arra, hogy világszerte a kereskedelem és a befektetések egyre növekvő hányada zajlik globális értékláncokon keresztül, és a globális termelés vezető cégek általi kiszervezése és határokon átnyúló koordinációja jelentős szociális hatásokkal jár. Ezek közül néhány pozitív, pl. a jobban fizetett állások, a nagyobb női foglalkoztatás, a foglalkoztatáshoz való hozzáférést lehetővé tevő munkahelyteremtés, a képességek fejlesztése és az ismeretek és a technológia terjesztése. Mások aggodalomra adnak okot, mint például a bizonytalan munka, a rossz munkakörülmények (beleértve a munkahelyi egészségvédelem és biztonság területét is), a szociális jogok hiánya (beleértve a társadalombiztosítási fedezet hiányát) és az emberi és alapvető munkavállalói jogok megsértése. Ez különböző eszközök kidolgozásához és végrehajtásához vezet nemzeti és nemzetközi szinten. Ilyenek az ILO-egyezmények, az OECD-iránymutatások vagy az üzleti vállalkozások emberi jogi felelősségére vonatkozó ENSZ-irányelvek (lásd még: 2.3.3. bekezdés), és politikai keretek, mint például a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlesztési menetrend (3) és az azt kísérő, a fejlesztésfinanszírozásra vonatkozó addisz-abebai cselekvési program (4), amely a munkaügyi szabványok tiszteletben tartását és a méltó munkafeltételek támogatását, valamint a kereskedelem, a beruházások, a magánszektor és az ellátási láncok további fejlesztését támogatja.

2.1.2 Globális ellátási lánc: a globális ellátási láncok olyan egymással összefüggő szervezetekből, erőforrásokból és folyamatokból állnak, amelyek termékeket és szolgáltatásokat állítanak elő és kínálnak a végső felhasználók számára. Ilyen minőségében része a globális értékláncnak, és a termékek és szolgáltatások beszerzésére irányul, nem pedig azok tervezésére vagy elosztására.

A globális ellátási láncokon belüli méltó munkafeltételekről az ILC (az ILO legfelső döntéshozó szerve) 2016. júniusi ülésén lesz általános vita. Ennek célja, hogy segítsen az ILO-ban részt vevő feleknek (vagyis a kormányoknak, munkáltatóknak és munkavállalóknak) jobban megérteni, hogyan segítheti a globális ellátási láncokban való szerepvállalás a nemzeti és helyi gazdaságok fenntartható és inkluzív fejlődését, hozzájárulva a vállalkozások létrehozásához és a növekedéshez, valamint a minőségi állások támogatásához és a munkaügyi szabványok tiszteletben tartásához. Ennek a véleménynek a célja, hogy az EGSZB hozzájáruljon ehhez a vitához.

2.1.3 Méltó munkafeltételek: az ILO-ban részt vevő felek által megfogalmazott és az ILC által a tisztességes globalizációhoz szükséges társadalmi igazságosságról szóló nyilatkozatban (5) elfogadott fogalom – ami a következő négy stratégiai cél elérése érdekében bevezetett nemzeti és helyi programokat takarja: — a munkahelyteremtés, a képességfejlesztés és a fenntartható megélhetés támogatása, — a jogok garantálása a munkahelyen, különösen a hátrányos helyzetű és szegény munkavállalók számára, — a férfiak és nők szociális védelmének kiterjesztése annak érdekében, hogy az az elvesztett vagy csökkent jövedelem esetén megfelelő kompenzációt, valamint a megfelelő egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést biztosítson, — a szociális párbeszéd támogatása erős és független munkavállalói és munkáltatói szervezetek bevonásán keresztül. Világméretű szabványügyi testületként az ILO számos egyezményt fogadott el, amelyek relevánsak a globális ellátási láncok szempontjából. Ezek alapvető munkaügyi szabványokat foglalnak magukban (pl. az egyesülési szabadság és a kollektív tárgyalások jogának támogatása, a munkahelyi hátrányos megkülönböztetés tilalmának támogatása és a kényszer- és gyermekmunka tilalma), valamint egyezményeket a munkahelyi egészségvédelmi és biztonsági, a munkaügyi ellenőrzési és egyéb területeken. Az ezeket ratifikáló országok kötelesek összehangolni jogszabályaikat és gyakorlatukat az egyezményekkel. Ráadásul az ILO 1998-as, az alapvető munkaügyi elvekről és jogokról szóló nyilatkozata (6) alapján valamennyi ILO-tagállam köteles tiszteletben tartani és megvalósítani a jogszabályokban és a gyakorlatban az alapvető munkaügyi szabványokat, még akkor is, ha nem ratifikálták a releváns egyezményeket.

2.2 A globális értékláncok és a globális ellátási láncok szerkezete és súlya a nemzetközi kereskedelemben

2.2.1 A globális értékláncok súlya a világkereskedelemben gyorsan növekedett, és a WTO, az OECD, az ILO és az UNCTAD 2013 (7) szerint a nemzetközi kereskedelem 60–80 %-át és világszerte az állások több mint 20 %-át teszi ki (8). A multinacionális vállalatok által ösztönzött, a tervezés, a termelés, az elosztás és a fogyasztás és egyéb egymással összefüggő szervezeti alkotóelemek által lefedett ágazatok a következőket foglalják magukban: mezőgazdaság, ipar (például autóipar, repüléstechnika, textil-ruházat, játékok, elektronikai cikkek) és szolgáltatások (például call centerek, információtechnológia).

2.2.2 Az ilyen globális értékláncok formája és szerkezete szintén változatos: vannak köztük meglehetősen rövid láncok (ami kevés tevékenységet takar), míg mások hosszabbak, ami sok egymástól távol fekvő országban (az USA-tól az EU-ig és Ázsiáig) létrehozott vállalat közötti gazdasági, szociális és pénzügyi köteléket jelent. Gary Gereffi (9) szerint az irányításnak három domináns típusa van: vásárló által vezérelt globális értékláncok, a költségvezérelt értékláncok (ezek a leggyakoribbak, ilyenek a ruha- és cipőipari globális értékláncok) és a gyártó által vezérelt globális értékláncok, ahol a beszállítók esetén bizonyos technológiai kompetenciák, a tervezést és az innovációt is beleértve, a fejlődő országokban vannak (elektronika).

2.2.3 A globális értéklánc részét képező globális ellátási lánc a vevők és szállítók és potenciális alvállalkozók közötti kapcsolaton alapul. Ez a „lánc” sokféle alakot ölthet: vertikálisan integrált, rögzített lánc, moduláris láncirányítás (a nagyobb beszállítók képesek a vezető cégtől függetlenül működni) vagy piaci láncok az árupiacokon.

2.3 A globális ellátási lánc kezelése és a vállalati társadalmi felelősségvállalásra (CSR) vonatkozó stratégia: a kulcsfontosságú szereplők és az eszköztár

2.3.1 A vállalati társadalmi felelősségvállalás (CSR) uniós fogalommeghatározása elismeri „a vállalkozásoknak a társadalomra gyakorolt hatásuk iránti felelősségét” (10).

2.3.2 Az elmúlt húsz év során felmerült számos probléma alapján, különösen az olyan ágazatokban, mint az elektronikai cikkek, sporttermékek és ruházat, a következő kérdéskörökről állapították meg (különösen az OECD), hogy azok kritikusak a multinacionális vállalatok mint a globális értékláncok és globális ellátási láncok vezető cégei általi fenntartható vezetés szempontjából: a) az emberi és munkavállalói jogok jelentős megsértése, a környezeti károk és a korrupció kockázatának azonosítása; b) az ilyen kockázatok előfordulásának megakadályozása a kellő gondosság elvén alapuló megközelítéssel és a fenntartható gazdálkodás megvalósítása által, az ország kockázati profiljának felmérése és a beszállító egyedi kockázatértékelése révén (11); c) a kockázatok enyhítése az ellátási láncra vonatkozó koherens, megbízható és hosszú távra szóló CSR-politikák által: a beszállító megválasztása, a meglévő beszállítókra vonatkozó követelmények és szerződés, szociális ellenőrzések és az elért fejlődés felmérésére vonatkozó kritériumok korszerűsítése; d) beszámolók készítése a vállalaton belüli érdekelt felek (mint például a szakszervezetek) és a vállalaton kívüli érdekelt felek (mint például a nem kormányzati szervezetek és a munkahelyi egészségvédelemért és biztonságért vagy a globális ellátási láncok fenntartható kezelésének javítására vonatkozó ILO-egyezmények végrehajtásáért felelős közigazgatási szervek) számára, illetve a velük folytatott kommunikáció.

2.3.3 Ezeken a problémákon jelenleg szereplők sokasága dolgozik: a köz- és a magánszféra számos szereplője, nemzeti, európai és nemzetközi szervezetek és testületek, különösen a Rana Plaza (Banglades) drámáját követően, amelyben több mint 1 100 munkavállaló vesztette életét 2013-ban: a) nemzeti szinten, a méltó munkafeltételek és az emberi jogok által lefedett területekre vonatkozó jogszabályi intézkedéseken kívül (pl. az Egyesült Királyság modernkori rabszolgaságra vonatkozó 2015-ös törvénye az ellátási láncokon belüli átláthatóságra vonatkozó rendelkezésekkel) (12) a kormány és a parlament, a szociális partnerek és az érdekelt felek (mint nem kormányzati szervek) támogatásával és az OECD nemzeti kapcsolattartó pontjának segítségével különböző kezdeményezéseket dolgoznak ki és hajtanak végre (pl. nemzeti cselekvési terveket a vállalkozói és az emberi jogokra vagy a CSR-ra vonatkozóan, illetve egyéb programokat, mint például a közelmúltban többek között Franciaországban vagy Németországban a kellő gondosságra vonatkozóan indított kezdeményezéseket); b) az EU szintjén különféle belső és külső politikákban hoztak intézkedést mind a harmadik országokkal fennálló szélesebb körű partnerség, mind az ágazatspecifikus kezdeményezések kontextusában. Például a közelmúltban tárgyalt és végrehajtott uniós kereskedelmi és beruházási megállapodások kereskedelmi és fenntartható fejlődési fejezetei a felek kötelező erejű kötelezettségvállalását tartalmazzák az alapvető munkaügyi szabványok tiszteletben tartására (ami magában foglalja azt, hogy az alapvető ILO-egyezmények ratifikálása felé haladnak és törekednek a hazai munkavédelem magasabb szintjének elérésére), a ratifikált ILO-egyezmények hatékony végrehajtására, a méltó munkafeltételek, a méltányos kereskedelmi rendszerek és a CSR-gyakorlatok támogatására. Emellett szándékukban áll egy civil társadalmi nyomonkövetési mechanizmus létrehozása is (a kormányok közötti testületen kívül), amely magában foglalja a szociális partnereket, hogy felügyeljék ezen rendelkezések végrehajtását és tanácsokat adjanak a feleknek a többek között a kereskedelemmel kapcsolatos és munkaügyi kérdésekben. A GSP+ rendszer szerinti, a fejlődő országoknak nyújtott vámkedvezmények a tarifacsoportok több mint 66 %-ára vonatkozóan bizosítják a vámtarifák teljes eltörlését azon sebezhető országok számára, amelyek kötelező jelleggel vállalják 27 alapvető nemzetközi egyezmény ratifikálását és hatékony végrehajtását, beleértve nyolc alapvető ILO-egyezményt is (13). Az EU ezenkívül kidolgozott és végrehajtott egy a CSR-ra vonatkozó stratégiát, a 2013/34/EU irányelv felülvizsgálatát a pénzügyi témákon túli jelentésekről (környezeti és szociális kérdések, emberi jogok, a korrupció elleni küzdelem, a vállalati igazgatótanácsok sokfélesége stb.); a Bangladesi Fenntarthatósági Megállapodást (egy EU által vezetett nemzetközi kezdeményezést, amely a munkavállalói jogok tiszteletben tartásának, a munkahelyi egészségvédelemnek és biztonságnak és az építésbiztonsági szabványoknak a javítására irányul az ország konfekcióiparában) (14); egy új uniós kereskedelmi és befektetési stratégiát, amelynek része a globális ellátási láncok felelős kezelése (15). A jelenlegi (holland) uniós elnökség is hangsúlyt helyez a globális ellátási láncok felelős kezelésére; c) nemzetközi szinten vita és munka folyik az OECD-ben (pl. a ruházati és lábbeliiparon belüli felelős ellátási lánc tekintetében követendő, a kellő gondosságról szóló útmutatások készítése (16), a multinacionális vállalatoknak szóló irányelvek készítése (17), a felelős mezőgazdasági ellátási láncoknak szóló útmutatás bevezetése (18)), az ENSZ-nél (pl. Globális Megállapodás és az üzleti vállalkozások emberi jogi felelősségére vonatkozó ENSZ-irányelvek (19)) és az ILO-nál (a multinacionális vállalatokról és a szociálpolitikáról szóló háromoldalú nyilatkozat felülvizsgálata és a 2016. júniusi, a globális ellátási láncokon belül a méltó munkafeltételeknek szentelt, az ILC-ben folyó vita előkészítése). Különböző magánkezdeményezéseket vezettek be állandó vagy ideiglenes jelleggel, pl. az egészségügy és biztonság javítására a bangladesi ruházati gyárakban a Rana Plaza-beli katasztrófát követően (bangladesi tűz- és épületbiztonsági megállapodás) (20).

2.3.4 Mindezek a köz- és magánszférában működő szereplők részt vesznek különböző, a munkakörülmények és a munkahelyi jogok javítására irányuló eszközök kidolgozásában és végrehajtásában: — rendeletek, törvények, egyezmények, — magatartási kódexek, — szociális párbeszéd, a határokon átnyúló kontextust is beleértve (21), — CSR-tanúsítványok és társadalmi elszámoltathatóság, — finanszírozási programok az áldozatok kárpótlása érdekében, — egyéb, több érdekelt félre vonatkozó kezdeményezések, — segély- és fejlesztési programok, beleértve a kapacitásépítést is (munkahelyi egészségvédelem és biztonság, szociális párbeszéd, az ILO-egyezmények végrehajtása stb.).

3. Néhány legjobb gyakorlat értékelése két különböző gazdasági ágazatban

3.1 A ruházati és cipőipari globális ellátási lánc

3.1.1 A ruházati- és lábbeliipari globális ellátási lánc sokféle szereplőre és gyártási folyamatra terjed ki. Az ázsiai és csendes-óceáni térség 601 milliárd dollárnyi globális ruházati, textil és lábbeliexportot bonyolított. Ez a teljes világkereskedelem 60 %-át teszi ki, és oroszlánrészét Kína adta. Az olyan országok, mint Banglades vagy Kambodzsa fokozzák specializációjukat a ruházat és lábbeli termelésében és exportjában, ahol 2014-ben a teljes áruexport 89,2 %-át és 77,4 %-át érték el (22). Ennek oka elsősorban a kínai ruházati- és textiliparban történt hirtelen béremelkedés, aminek hatására a nemzetközi vevők új beszállítókat kerestek Ázsiában. Az ILO szerint (23) 2014-ben az átlagos keresetek az országok többségében nem érték el a havi 200 dollárt. A szakképzetlen ruhaipari munkásoknál havi minimálbért alkalmaznak Kínában (legfeljebb 297 dollár), a Fülöp-szigeteken, Malajziában, Indonéziában (247 dollár), Thaiföldön, Vietnamban (145 dollár), Indiában (136 dollár), Kambodzsában (128 dollár), Pakisztánban (119 dollár), Bangladesben (71 dollár) és Sri Lankán (66 dollár). A fő kockázatokat a megélhetést biztosító jövedelem hiánya, a kényszer- vagy gyermekmunka, az egyesülési szabadság gyenge védelme és a korlátozott kollektív tárgyalások miatti rossz munkaügyi kapcsolatok, a rossz munkahelyi egészségvédelem és biztonság, az elégtelen munkaügyi felügyelet, a munkahelyi sérülésekkel kapcsolatos fejletlen programok, a vízszennyezés, a vegyi anyagoknak való kitettség és a női munkaerő kizsákmányolása jelentik.

3.1.2 2013. április 24-én a ruházati gyárak által elfoglalt bangladesi Rana Plaza épület összeomlása 1 136 munkavállaló, főként női dolgozó halálát okozta. A baleset nagyságrendje, ami az épület nagyon rossz állapotából és a tűzvédelmi kijáratok hiányából adódott, a kormányzatok (az EU és tagállamai, az USA, Kanada, Norvégia), nemzetközi szervezetek (ILO, OECD és Világbank), nemzetközi és helyi érdekelt felek rendkívüli mozgósításához vezetett: ambiciózus cselekvési intézkedéscsomagot dolgoztak ki, hogy támogassák a nemzeti rövid távú intézkedéseket (az áldozatok családjának kárpótlása, a ruházati gyárak felügyelete és a jogorvoslatra irányuló intézkedések, új ellenőrzési módszerek, a munkaügyi törvény felülvizsgálata). Ezenkívül nemzeti középtávú intézkedéseket (pl. független szakszervezetek kialakítása és a munkaügyi felügyelet erősítése) és a globális ellátási láncok felelős kezelésének érdekében tett rendszerszintű intézkedéseket hoztak. Példa: A bangladesi konfekcióágazatban a Rana Plaza összeomlása óta elért fejlődés felmérése (2016. január) — Bangladesi tűz- és épületbiztonsági megállapodás: 220 ruházati vásárló írta alá. — Bangladesi Munkavállalói Biztonsági Szövetség: 26, elsősorban észak-amerikai márka alapította 2013 májusában. — 2016 januárjáig 341 új szakszervezetet hoztak létre Bangladesben a konfekcióágazatban (2014-ben 132 volt). — 2016 januárjáig 3 734 exportorientált konfekcióipari gyárnál végeztek ellenőrzéseket a szerkezeti, tűzvédelmi és elektromos biztonság szempontjából. — 235 új ellenőrt alkalmaztak (24). — A Jobb Munkafeltételek Bangladesben program: 38 gyár, amelyek 17 márka és kiskereskedő számára biztosítanak ruházati termékeket. — Az áldozatok kártalanítása: 24,1 millió USD a beérkezett 3 490 igénylésre.

3.1.3 Az OECD útmutatást készít a ruházati és lábbeliágazatban működő felelős beszállítói láncokban alkalmazandó kellő gondosságról.

3.1.4 Az ILO, a nemzetközi adományozókkal, kormányokkal, munkavállalókkal és munkáltatókkal együttműködve projekteket valósít meg a ruházati ágazatban (pl. Ázsiában), amelyek a bérekről, munkakörülményekről és munkaügyi kapcsolatokról szóló információkhoz való fokozott hozzáférésre irányulnak, hogy javítsák a szociális párbeszéd minőségét a munkaügyi szabványokról, erősítve a szociális partnerek képességeit és a kollektív tárgyalási mechanizmusokat, valamint a gyárak szintjén biztosítva a munkaügyi szabványokat (25).

3.1.5 Az Európai Bizottság egy a fenntartható ruházati ellátási láncról szóló kiemelt kezdeményezésen dolgozik, amely magában foglalja programok közös tervezését, koordinált finanszírozását, közös megvalósítását, a fogyasztók körében a tudatosság fokozását és így tovább.

3.1.6 A textil- és ruházati ipari uniós szociális partnerek kidolgoztak egy, az Európai Bizottság által is támogatott közös kezdeményezést, amelynek része egy a globális ellátási láncok számára releváns kockázatértékelési eszköz is a vállalati társadalmi felelősség keretében. Jelenleg ennek véglegesítése folyik, hogy előkészítsék a kkv-k és egyéb érintett felek körében történő terjesztésre.

3.1.7 A holland uniós elnökség szeretné feltárni az EU fejlesztési és kereskedelmi politikái közötti szinergiák erősítésének eszközeit annak érdekében, hogy hozzájáruljanak a globális értékláncok fenntarthatóságához.

3.1.8 A német szövetségi gazdasági együttműködési és fejlesztési miniszter, Gerd Müller létrehozott egy specifikus szövetséget a „fenntartható textilekért”, amely magában foglalja a főbb partnereket. A legutóbbi G7-találkozón nagyon konkrét összefoglalást adott a helyzetről: „Egy euróba kerülne felelősséget vállalni; ruhánként, kabátonként vagy nadrágonként egyetlen euróval biztosíthatnánk azt, hogy a Bangladesben, Kambodzsában vagy Afrikában végzett kemény munka kifizetődjön, és a gyermekeknek és varrónőknek legyenek lehetőségeik az életben” (26).

3.1.9 A magánkezdeményezések elterjedése tapasztalatokat és segítséget hozott a legjobb gyakorlatok megosztásában. Ezek közé tartozik az ICS (Initiative Clause Sociale) 22 főbb kiskereskedelmi vállalat, például a Monoprix, a Carrefour vagy a Casino részvételével, amelyek több mint 243 milliárd eurós forgalmat képviselnek, és hasonló módszertant használnak szociális ellenőrzéseik során; illetve a Brüsszelben található Külkereskedelmi Szövetség (FTA) által 2003-ban indított BSCI (Business Social Compliance Initiative), amelynek 36 ország több mint 1 700 kiskereskedője és importőre a tagja, akik 30 000 üzemmel állnak üzleti kapcsolatban.

3.2 Az elektronikai globális értéklánc és globális ellátási lánc

3.2.1 Sturgeon és Kawakami globális értékláncokról szóló tanulmánya szerint (27)„a ruházati ipar köztes ráfordításai jóval kevésbé tűnnek fontosnak a köztes áruk kereskedelmének értéke szempontjából, mint az elektronikai ipar és a személyszállító járművek iparának ráfordításai”.

3.2.2 Az elektronikai globális értéklánc az egyik legfontosabb az áruszektorban: összességében az ipari köztes termékek több mint 17 %-át termelte 2006-ban, szemben a vegyi anyagoknál és műanyagoknál elért 2,7 %-kal és a repülőgép-alkatrészeknél elért 1,9 %-kal. A köztes elektronikai termékek exportjában a két vezető ország Kína/Hong Kong és az Egyesült Államok.

3.2.3 Az „értéklánc-modularitást” működtető három erős szereplő a következő: — a vezető cégek (elsősorban a fejlett ipari országokban), — az alkatrészek beszerzéséért, az áramköri lapok összeszereléséért, a végső összeszerelésért és tesztelésért felelős szerződéses gyártók elsősorban Kínában, Tajvanon és Vietnamban, — a platformvezetők, amelyek a meghatározás szerint „olyan vállalatok, amelyek sikeresen ültették be technológiájukat (szoftverek, hardverek vagy ezek kombinációja formájában) egyéb vállalatok termékeibe”. Ennek a konkrét értékláncnak a modularitása a fő üzleti folyamatok – például a számítógépes tervezés, termeléstervezés, leltár- és logisztikai ellenőrzés – kodifikációjában és szabványosításában rejlik.

3.2.4 A fogyasztói elektronikai cikkek életciklusa rövid, 3 hónaptól 18 hónapig terjed, és gyorsan terméktámogatási ciklusuk végére érnek. Ennek eredményeként ezen termékek beszállítói egyre gyorsabb piacra jutási idejű megrendelésekkel szembesülnek. Például amikor 2007-ben bevezették az Apple iPhone-t, a piacra jutási idő hat hónap volt; 2012-ben ez kevesebb mint két hétre zsugorodott (28). A gyártók és a munkások számára ez egy kihívás, és megoldásokat kell kidolgozni és megvalósítani ennek kezelésére. Míg bizonyos vállalatoknál megállapodásra jutottak azzal kapcsolatban, hogy a csúcsidőszakban túlóráznak vagy műszakokban dolgoznak, és ezt az év további részében kompenzálják, másoknál jelentős növekedést jegyeztek fel az ideiglenes szerződések számában és az alkalmazott kölcsönzött munkaerő vagy bevándorlók számában (pl. Mexikóban 2009-ben az elektronikai iparág munkaerejének 60 %-a dolgozott ideiglenes, kölcsönzött munkaerőként, és arányuk a csúcsidőszakban 90 %-ra emelkedett) (29). Ez gyakran csökkentett munkavállalói jogokat jelent, pl. alacsonyabb béreket, a társadalombiztosítási fedezet hiányát vagy a szakszervezetekhez való csatlakozás tilalmát. A megoldások a nemzeti szabályozás mellett vállalati szintű megállapodásokat is magukban foglalhatnak, valamint a vevők és szállítók közötti jobb koordinációt és információmegosztást, lehetővé téve ezáltal a jobb termeléstervezést és az ideiglenes munkavállalók helyett inkább az állandó munkavállalók igénybevételét.

3.2.5 Az emberi és munkavállalói jogok tiszteletben tartásának kérdése az ásványi anyagok konfliktus sújtotta és magas kockázatú területeken, mint például az afrikai Nagy Tavak régiójában történő beszerzésének problémája révén is érinti az elektronikai iparágat (30). Az Egyesült Államok jogszabályának (Dodd-Frank Act) elfogadását követően az Európai Bizottság 2014-ben előterjesztett egy olyan rendeletjavaslatot, amely létrehozna egy öntanúsítási mechanizmust az ón, tantál, volfrám és arany uniós piacra szállító importőrei számára, biztosítva, hogy az ezen ásványi anyagok kitermelésével és kereskedelmével összefüggő folyamatok ne támogassák a helyi fegyveres konfliktusokat. Ehelyett az egyéb intézkedések által kísért átvilágításnak hozzá kell járulnia az átláthatósághoz az ellátási lánc mentén, és pozitív hatást kell gyakorolnia a munkahelyteremtésre és a munkakörülményekre a bányákban, például a munkahelyi egészségvédelem és biztonság, a jövedelmi szintek vagy a tevékenység hivatalossá tétele szempontjából. Emellett ez lehetővé teszi az afrikai beszerzés folytatását, ahelyett, hogy a világ egyéb, a konfliktus által nem érintett régiói felé fordulnának (31).

3.2.6 Az OECD kidolgozott egy útmutatást a konfliktusok által érintett vagy nagy kockázatot jelentő térségekből származó ásványok felelősségteljes ellátási lánca tekintetében követendő kellő gondosságról (32).

3.3 Globális értékláncok és globális ellátási láncok egyéb ágazatokban

3.3.1 Az EGSZB hangsúlyozni kívánja továbbá azt, hogy a globális értékláncok és globális ellátási láncok más ágazatokban, például a szolgáltatásoknál és az agráriparban a munkakörülmények, különösen a munkahelyi egészségvédelem és biztonság problémáival szembesülhetnek.

3.3.2 Az ILO támogatása a vidéki gazdaságon belüli méltó munkafeltételekkel kapcsolatban (33) három prioritási cselekvési területre összpontosít: a hátrányos helyzetű, marginalizált és sebezhető vidéki lakosság méltó munkafeltételeire, az ellátási láncokban dolgozó vidéki munkavállalók méltó munkafeltételeire és az ültetvényeken dolgozó vidéki munkavállalók méltó munkafeltételeire.

4. Az EGSZB hozzájárulása a globális ellátási láncokon belüli méltó munkafeltételek biztosításának módjával kapcsolatban

A Nemzetközi Munkaügyi Konferencia 2016 júniusában Genfben tartandó 105. ülésére készülve az EGSZB nyilvánosságra kívánja hozni hozzájárulását, amely különböző ajánlásokat tartalmaz a leghatékonyabb módszerekre és eszközökre vonatkozóan, ezzel biztosítva a globális ellátási láncokon belül a termeléssel foglalkozó beszállító vagy alvállalkozó vállalatoknál dolgozó munkavállalók munkakörülményeinek javítását.

4.1 Az összes érdekelt fél szerepének tisztázása

Tisztázni kell az egyes érdekelt felek szerepét és felelősségét a félreértések elkerülése érdekében:

— A kormányzatok felelősek a nemzeti munkaügyi és szociális törvények kidolgozásáért, végrehajtásáért és érvényesítéséért, az ILO-egyezmények ratifikációjáért és hatékony végrehajtásáért, és az uniós tagállamok esetén az uniós irányelvek átültetéséért és végrehajtásáért is; a kormányok kötelessége emellett valamennyi adminisztratív és pénzügyi erőforrás biztosítása, ideértve a munkaügyi felügyeletet is, biztosítva a jogi keretnek való megfelelést.

— A nemzetközi szervezetek szabványokat állítanak fel és globális kezdeményezéseket dolgoznak ki annak érdekében, hogy támogassák a nemzetközi munkaügyi szabványokat és a felelős üzleti magatartást. Ebben a kontextusban az olyan dokumentumok, mint például az üzleti vállalkozások emberi jogi felelősségére vonatkozó ENSZ-irányelvek („védelem, tisztelet és jogorvoslat” keretrendszer) útmutatást adnak a legfontosabb szereplők szerepére és felelősségére vonatkozóan.

— A szociális partnerek ösztönzést kapnak arra, hogy vegyenek részt a munkaügyi szabványokról és a munkakörülményekről folytatott szociális párbeszédben és támogassák azt, beleértve annak ágazati és határokon átnyúló kontextusát is, és a kormányoknak biztosítaniuk kell az egyesülési szabadság és a kollektív tárgyalások hatékony védelmét és elősegítését.

— A multinacionális vállalatoknak meg kell felelniük az alkalmazandó jognak azokban az országokban, amelyekben működnek; emellett ösztönzést kapnak arra, hogy kötelezzék el magukat a CSR és a kellő gondosság elvén alapuló megközelítés mellett.

— A nem kormányzati szervezetek kiegészítik az egyéb szereplők erőfeszítéseit, és kulcsszerepet játszanak a munkavállalói jogokkal kapcsolatos tudatosság fokozásában, valamint a visszaélések leleplezésében. Mivel e fontos szereplők számára igen összetett a helyzet és nyilvánvalóan hatalmasak a kockázatok, az EGSZB szót emel a strukturált, átlátható és az érdekelt feleket bevonó platformok érdekében, hogy ezek kezeljék az ilyen összetett problémákat.

4.2 A kereskedelmi és beruházási folyamatok mérésével kapcsolatos statisztikai kihívás

Az EGSZB törekszik felmérni a valós helyzetet a globális értékláncok és globális ellátási láncok mentén az értékek, a növekedés és a munkahelyek szempontjából, valamint a láncok közelmúltbeli minőségi fejlődését. Ez például az EUROSTAT-tal és a Kereskedelmi Főigazgatósággal való együttműködést jelenti a WTO és az OECD által összegyűjtött elérhető adatok vonatkozásában. A nemzetközi kereskedelem új szervezésének ezen jobb megértése bizonyosan új javaslatokhoz vezet a kereskedelmi és fejlesztési megállapodások hagyományos eszközeinek (például a vámtarifák eltörlése, a szabályozási konvergencia, a közbeszerzésekhez való jobb hozzáférés, a közös származási szabályok, a kapacitásépítés és a kereskedelmi segélyek) használatára vonatkozóan.

4.3 Egy valóban integrált uniós megközelítés ösztönzése például a kereskedelmi, a fejlesztési és a szomszédsági politikára vonatkozóan

Az EGSZB támogatja az Európai Bizottságnak az EU kereskedelmi és beruházási politikájáról közelmúltban kiadott közleményeiben kifejezett hajlandóságát arra, hogy az EU külpolitikáinak széles körét használja annak érdekében, hogy különböző eszközök révén bátorítsa a fenntartható fejlődést a harmadik országokban, különösen az olyan fejlődő országokban, mint Banglades, Vietnam, Mianmar (34), Kambodzsa vagy Laosz, valamint más kontinenseken lévő országokban. Ennek keretében a kereskedelmi és fenntartható fejlődési fejezeteket fel kell venni a jelenleg tárgyalás alatt álló és a jövőbeli szabadkereskedelmi megállapodásokba, jobb kapcsolatot kell kialakítani a kereskedelmi politika és a segély/kapacitásépítés között, elő kell mozdítani a felelős üzleti magatartást a beruházási politikában és a magánszektor fejlesztéseiben, célzott projekteket kell indítani a munkaügyi szabványok tiszteletben tartásának javítására, támogatni kell a nemzeti szociális partnereket a képzésben, információs szemináriumokat kell tartani és így tovább.

4.4 Reális kötelezettségeket javasolni

Az EGSZB sok tapasztalattal rendelkezik a fenntarthatóság területén, mivel részt vett a szabadkereskedelmi megállapodás célzott fejezeteinek megvalósításában és ellenőrzésében, képviseltette magát a civil társadalmi bizottságok széles körében, ami képessé teszi arra, hogy méltányos egyensúlyt javasoljon az emberi és munkavállalói jogok, az átláthatóság, a korrupció elleni küzdelem területén szükséges jogi követelmények és a multinacionális vállalatok esetén ahhoz szükséges rugalmasság között, hogy globális ellátási láncaikat hatékonyan fejlesszék, a különböző helyi szituációknak megfelelően.

4.5 A hatékony megelőző intézkedések előmozdítása

A kkv-k világszerte egyre nagyobb mértékben vesznek részt a globális ellátási láncokban, és még mindig jelentős kihasználatlan lehetőségek állnak előttük e tekintetben. Ezért az EGSZB nagyobb nyilvánosságot kíván adni néhány konkrét, a piacon elérhető eszköznek, amelyeket a vállalatok már kipróbáltak és teszteltek, amelyek segíteni fogják a kkv-kat abban, hogy részt vegyenek globális ellátási láncaik fenntartható kezelésében, beleértve a beszállítók feltérképezését, az önértékelő eszközöket, a szabványokat és a szerződési feltételekre vonatkozó javaslatokat.

4.6 Segítség az auditok új generációjának kidolgozásában

A szociális auditok az 1990-es években jelentek meg, és sok bírálatot kaptak mind technikai szempontból (pl. az auditorok képzettsége, az ellenőrzés elvégzésének módja, a kérdések jellege), mind lényegi szempontból (egy ideiglenes intézkedés egy beszállító esetén, nincs szisztematikus és fokozatos előrehaladás, a szociális feltételek javításáért felelős harmadik felek stb.). Az EGSZB támogatni kívánja az ellenőrzések új generációjának megjelenését, amelyek nemcsak a szociális, hanem a környezeti és irányítási problémákat is feltárják, ambiciózusabb célokkal. A végső cél a szabványosított kérdőívek felváltása több kritériumon alapuló, a konkrét globális ellátási láncban részt vevő egyedi vállalatokra vonatkozó diagnózisokkal, és egy szilárd nyomonkövetési eljárás bevezetése a szociális partnerek támogatásával.

4.7 Hatékony átláthatósági eszközök fejlesztése a fogyasztók számára

A 2015. decemberi G7-csúcstalálkozó üdvözölte például az olyan praktikus eszközöket, mint a mobil eszközökön működő alkalmazásokat, amelyek segíthetnek a fogyasztóknak összehasonlítani és megérteni a szociális és környezeti termékcímkéket.

Az EGSZB támogatja az EU aktuális erőfeszítéseit arra vonatkozóan, hogy megmérjék és bemutassák a fogyasztói javak bizonyos kategóriáinak szénlábnyomát, és készen áll arra, hogy népszerűsítse a legjobb nemzeti gyakorlatokat a környezetvédelmi címkézés területén, mint például a Franciaországban 2010 és 2013 között végzett, több kritériumra alapuló környezetvédelmi címkézési kísérletet.

4.8 Kapacitásépítési programok és egyéb, a szociális párbeszéd és a többrésztvevős megközelítések előmozdítására irányuló kezdeményezések támogatása

A vállalatok globális gazdasági teljesítménye és a méltó munkafeltételek alapelveinek betartása szorosan összefügg a független szakszervezetek és munkáltatói szervezetek létezésével, a szociális párbeszéd minőségével és a munkaerő jóllétével.

Az EGSZB támogatja az ILO által megfogalmazott „Jobb munkafeltételek programot”, amelynek célja a helyi szociális partnerek segítése abban, hogy hatékony szerepet játsszanak, és képesek legyenek kollektív tárgyalásokat folytatni.

Az egész ágazatra kiterjedő kezdeményezés, mint például a bangladesi tűz- és épületbiztonsági megállapodás a konfekcióiparban mobilizálhatja a vásárlókat, termelőket és szakszervezeteket, hogy kidolgozzanak és végrehajtsanak egy átfogó és hatékony megközelítést, amely a teljes iparágat lefedi.

Az EGSZB az ágazatközi szociális párbeszédet is támogatja, a transznacionális vállalati megállapodásokat / nemzetközi keretmegállapodásokat is ideértve. A meglévő transznacionális vállalati megállapodások / nemzetközi keretmegállapodások fontos eszköznek bizonyultak a munkavállalói jogok támogatására a globális ellátási láncokban. A további fejlesztés vagy a szélesebb körű alkalmazás során azonban figyelembe kell venni a rugalmasság megőrzésének szükségességét mind az ilyen megállapodások tartalmára, mind nyomonkövetési mechanizmusaikra vonatkozóan. A végrehajtás tekintetében levont tanulságok alapján a partnereknek a folyamatos javulásra is törekedniük kell.

Kelt Brüsszelben, 2016. május 25-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Georges DASSIS

(1) Nemzetközi Munkaügyi Szervezet.

(2) www.globalvaluechains.org/concept-tools.

(3) http://www.un.org/ga/search/view_doc.asp?symbol=A/RES/70/1&Lang=E.

(4) http://www.un.org/esa/ffd/wp-content/uploads/2015/08/AAAA_Outcome.pdf.

(5) http://www.ilo.org/global/meetings-and-events/campaigns/voices-on-social-justice/WCMS_099766/lang--en/index.htm.

(6) http://www.ilo.org/declaration/thedeclaration/textdeclaration/lang--en/index.htm.

(7) http://unctad.org/en/PublicationsLibrary/wir2013_en.pdf.

(8) http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---dgreports/---dcomm/---publ/documents/publication/wcms_368626.pdf.

(9) „The organisation of Buyer-Driven Global Commodity Chain: How US Retailers Shape Overseas Production Networks”, Commodity Chains and Global Capitalism, Wesport, 1994.

(10) http://ec.europa.eu/growth/industry/corporate-social-responsibility/index_en.htm.

(11) Lásd például az Euratex és IndustriAll által az Európai Bizottság támogatásával az EU textil és ruházati vállalatai számára kidolgozott önértékelő eszközt.

(12) http://www.legislation.gov.uk/ukpga/2015/30/contents/enacted.

(13) 2011-ben az EGSZB véleményt fogadott el a rendszerről: HL C 43., 2012.2.15., 82. o.

(14) http://trade.ec.europa.eu/doclib/events/index.cfm?id=1433 és http://trade.ec.europa.eu/doclib/press/index.cfm?id=1447.

(15) http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2015/october/tradoc_153846.pdf.

(16) https://mneguidelines.oecd.org/responsible-supply-chains-textile-garment-sector.htm.

(17) https://mneguidelines.oecd.org/text/.

(18) http://www.oecd.org/daf/inv/investment-policy/rbc-agriculture-supply-chains.htm.

(19) http://www.ohchr.org/Documents/Publications/GuidingPrinciplesBusinessHR_EN.pdf.

(20) http://bangladeshaccord.org/.

(21) Ez öltheti transznacionális vállalati megállapodások, azaz nemzetközi keretmegállapodások formáját. A részletekért lásd a REX/443. sz. tájékoztató jelentés 8. oldalát: http://www.eesc.europa.eu/?i=portal.en.rex-opinions.35349.

(22) http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---asia/---ro-bangkok/documents/publication/wcms_419798.pdf.

(23) Lásd az előző lábjegyzetet.

(24) „Előrelépés a végrehajtásban, a bangladesi fenntarthatósági megállapodásról szóló felülvizsgálati ülés eredménye”, 2016. január 11.

(25) http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---asia/---ro-bangkok/---ilo-islamabad/documents/publication/wcms_363149.pdf.

(26) http://www.bmz.de/g7/en/Entwicklungspolitische_Schwerpunkte/Menschenwuerdige_Arbeit/index.html.

(27) „Was the crisis a Window of Opportunity for Developing Countries?”, Timothy J. Sturgeon, Momoko Kawakami, Policy Research Paper of the World Bank.

(28) http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_dialogue/---sector/documents/meetingdocument/wcms_345445.pdf.

(29) http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_dialogue/---sector/documents/meetingdocument/wcms_317267.pdf.

(30) 2013. októberben az EGSZB elfogadott egy véleményt az EU-ba irányuló alapvető importtermékekről, beleértve az ásványi anyagokat és nyersanyagokat is: HL C 67., 2014.3.6., 47. o.

(31) http://europa.eu/rapid/press-release_MEMO-14-157_en.htm.

(32) http://www.oecd.org/corporate/mne/mining.htm.

(33) http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---relconf/documents/meetingdocument/wcms_311653.pdf.

(34) Például: Mianmari munkavállalói jogi kezdeményezés (ILO, USA, Japán, Dánia, EU).