HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 303/1

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – A saját szén szerepe az EU energetikai átállásában

(saját kezdeményezésű vélemény)

(2016/C 303/01)

Főelőadó: Dumitru FORNEA Társelőadó: Renata EISENVORTOVÁ

2015. február 19-én az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság úgy határozott, hogy eljárási szabályzata 29. cikkének (2) bekezdése alapján saját kezdeményezésű véleményt dolgoz ki a következő tárgyban:

A saját szén- és lignitkészletek hozzájárulása az EU energiabiztonságához

(saját kezdeményezésű vélemény).

A bizottsági munka előkészítésével megbízott Ipari Szerkezetváltás Konzultatív Bizottsága (CCMI) 2015. november 5-én elfogadta véleményét.

2016. május 24-i ülésén az Elnökség úgy határozott, hogy a vélemény címét a következőre módosítja:

A saját szén szerepe az EU energetikai átállásában.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság a 2016. május 25–26-án tartott, 517. plenáris ülésén (a május 25-i ülésnapon) 139 szavazattal 17 ellenében, 54 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1 Az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra történő energetikai átállás egyben mélyreható technológiai, gazdasági és társadalmi változásokat is jelent az Unió energiarendszerében, amely számos energiaágazatot érinteni fog, többek között a szénipart, és ebből következően az Unió szénbányászati vidékeit.

1.2 Egyes tagállamokban a saját szén és a lignit még mindig nagy szerepet játszik a hő- és villamosenergia-termelésben. Hozzájárulnak a biztonságos és megfizethető energiaellátáshoz, a gazdasági versenyképességhez, és stabilizáló szerepet játszanak az energiarendszerben, technikai és gazdasági szempontból egyaránt.

1.3 Ám a jelenleg aktív szénbányászati vidékeknek fel kell készülniük a széntermelés fokozatos kivezetésére vagy azért, hogy összhangban legyenek az Unió energia- és éghajlatvédelmi politikájával kapcsolatos, a fosszilis üzemanyagok használatára vonatkozó döntésekkel, vagy pedig gazdasági okokból.

1.4 A jelenleg a szénfelhasználástól függő vidékek jövőjét és a jövőbeni életfeltételeket figyelembe kell venni az előretekintő tervezés során, amelynek két generációt, vagyis 25–50 évet kell lefednie. Nem engedhető meg az, hogy az energiatermelési célokra felhasznált szén fokozatos kivezetése stagnálást idézzen elő ezeken a vidékeken. Ezeket a vidékeket – gazdasági és társadalmi lehetőségeikre való tekintettel – be kell vonni az Unió energia- és éghajlatvédelmi politikájának végrehajtásába. Ezeknek a vidékeknek a fenntartható fejlődését politikai, civil és társadalmi párbeszédek garantálása útján kell elérni, amelyeknek gondoskodniuk kell arról, hogy legyenek nemzeti, ipari és vállalati szintű átállási tervek.

1.5 A szénbányászati vidékeken az energiabiztonságnak, az ipar versenyképességének, a környezet védelmének, az üvegházhatásúgáz-kibocsátás csökkenésével kapcsolatos kötelezettségek teljesítésének és a társadalmi kohéziónak a megőrzése érdekében az EGSZB azt ajánlja, hogy dolgozzanak ki egy tervet „Az átállás támogatása a széntermeléstől függő közösségek és területek esetében” címmel (a továbbiakban: terv), amely a széniparnak az energetikai átállás során felmerülő szerkezetátalakítási kérdéseivel foglalkozik, annak érdekében, hogy a szénbányászattal foglalkozó régiók alkalmazkodni tudjanak a változásokhoz.

1.6 A „tervet” egy tanácsadó csoport dolgozhatná ki, az Európai Bizottsággal és az Európai Parlamenttel együttműködve. Ez a tanácsadó csoport a bányavidékek, a szakszervezetek, a nem kormányzati szervezetek, a kutatás-fejlesztés és a szénipar képviselőiből állna.

1.7 A tervet három pillérre kellene felépíteni: (i) politikai, civil és társadalmi párbeszéd; (ii) gazdasági, társadalmi és környezetvédelmi beruházások; valamint (iii) beruházások az oktatás, a képzés, a kutatás és fejlesztés, az innováció és a kultúra területén.

1.8 A tervnek ösztönöznie kellene a régiókat az átmenetre, illetve innovatív fejlesztésekre, a beruházások vonzerejének megtartására, valamint foglalkoztatási lehetőségek és a tisztességes élet megteremtésére kellene sarkallnia. Ennek az átállási folyamatnak a során teljes mértékben ki kell használni a bányavidékek szaktudásának és lehetőségeinek előnyeit.

1.9 A regionális önkormányzatoknak, a tagállamok kormányainak és az uniós intézményeknek foglalkozniuk kell az energetikai átállással és a szénbányászati vidékek ezzel kapcsolatos szerkezetátalakításával.

1.10 Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság, valamint a Régiók Bizottsága rendelkezik olyan tapasztalatokkal, amelyek lehetővé teszik, hogy részt vegyen ebben a folyamatban, európai és tagállami szinten egyaránt. Képesek továbbá hatékony keretet biztosítani a politikai, társadalmi és civil párbeszédhez, amely szükséges a szénbányászati vidékek lakosságával folytatandó konzultációhoz.

1.11 Az energetikai átállás tekintetében az Unió szénbányászati vidékeinek egyik fő aggálya az, hogy megvannak-e azok a megfelelő intézményi és politikai keretek, amelyek fellendíthetik a következő évek során szükséges állami és magánbefektetéseket.

2. Az EU energetikai átállása

2.1 Az elmúlt évtized során az Unió energiarendszerében alapvető változások zajlottak le. Az Unió jó úton halad az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra történő átállás felé, valamint hogy teljesítse az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásával, az energiahatékonysággal és a megújuló energiaforrásokkal kapcsolatos célkitűzéseit a „20-20-20”-céloknak megfelelően. 2014-ben az EU jóváhagyta a 2030-ig szóló éghajlat- és energiapolitikai keretet, amely elérendő célként tartalmazza az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának 40 %-os csökkentését, a megújulóenergia-fogyasztás 27 %-os részarányát és a 27 %-os energiamegtakarítást. Ezeknek a félidős céloknak az a rendeltetése, hogy segítséget nyújtsanak az Uniónak az üvegházhatást okozó gázok csökkentésével kapcsolatos hosszú távú, 2050-ig szóló céljainak teljesítéséhez, amely szerint 80–95 %-kal kell csökkenteni az üvegházhatást okozó gázok kibocsátását.

2.2 Ezért az EU energiarendszere eltávolodik a fosszilis üzemanyagok korszakától, a nagy központi erőművekben folytatott energiatermelésről átáll a megújuló energiaforrásokból és a decentralizált erőművekben történő energiatermelésre, miközben maximálisan kihasználja a megnövekedett energiahatékonyságból és a jobb keresletoldali szabályozásból fakadóan rendelkezésre álló lehetőségeket.

2.3 Az energetikai átállás és az Unió nagyratörő éghajlat-politikája erős támogatásban részesült az energiaunió projektben, és erőteljesen előmozdították azt a párizsi megállapodás után, ami egyértelműen jelzi, hogy olyan mértékben kell csökkenteni a kibocsátásokat, hogy az elegendő legyen ahhoz, hogy a globális hőmérséklet-emelkedés az elfogadott 2 oC-os határ alatt maradjon az évszázad végére.

2.4 Az éghajlat stabilizálása érdekében messzeható változásokra van szükség az összes gazdasági ágazat energiarendszerében (1).

2.5 Az energetikai átállásnak technológiai, kutatási, társadalmi, kulturális, gazdasági és környezetvédelmi aspektusai is vannak, ezért egyértelműen együtt jár az egyének és a közösségek aktívabb szerepvállalásával. A folyamat során kiemelt figyelmet kell fordítani a kutatásra és a fejlesztésre, mivel az új kihívásokat támaszt az energiarendszerrel és az ipari ágazatokkal szemben, amelyek kénytelenek lesznek reagálni és alkalmazkodni ehhez a helyzethez.

3. A szén és a szénipar Európában

3.1 A szénipar az egyik olyan ágazat, amelyet súlyosan érint az energetikai átállás. Évszázadokon keresztül a szén állt az ipari és a társadalmi fejlődés középpontjában Európában és szerte a világon. Magát az Európai Uniót egy arra irányuló politikai akarat hozta létre, hogy egyesítsék az első hat alapító tagállam szén- és acéltermelési erőforrásait (2).

3.2 A környezetvédelemmel, az éghajlatváltozással és az emberi egészséggel kapcsolatos jelenlegi aggályok (3) egész sor olyan politikai és társadalmi megközelítéshez vezettek, amelyek megkérdőjelezik a szén és a többi fosszilis tüzelőanyag további használatának szükségességét a hő- és villamosenergia-termelésben.

3.3 Ezzel az új politikai megközelítéssel a szén napjai a jelek szerint meg vannak számlálva, annak ellenére, hogy jelenleg az Unióban felhasznált villamos energia több mint egynegyedét továbbra is 280 széntüzelésű erőmű állítja elő, 22 országban. Csak hat ország mentes teljes mértékben a szénerőművektől: Ciprus, Észtország, Lettország, Litvánia, Luxemburg és Málta (4).

3.4 Jóllehet a szénnek az energiaszerkezetből való fokozatos kivezetésének gondolatát a jelek szerint általában elfogadják azok a tagállamok, amelyekben nem aknáznak ki saját szénkészleteket, ugyanez nem mondható el az Unió szénbányászattal foglalkozó régióiról, ahol a szénágazat 240 000 munkavállaló számára biztosít közvetlenül munkalehetőséget. A szénipar a bányászati berendezések ágazatában és az ellátási lánc más szintjein meglévő, valamint a közvetett munkahelyekkel együtt majdnem egymillió embernek ad munkát sok olyan régióban, ahol kevés más munkalehetőség áll rendelkezésre (5).

3.5 Feketekőszenet hat tagállamban, mégpedig a Cseh Köztársaságban, Németországban, Lengyelországban, Romániában, Spanyolországban és az Egyesült Királyságban bányásznak. Az energiatermeléshez versenyképes tüzelőanyagként felhasználható lignit kitermelése tíz tagállamban: Bulgáriában, a Cseh Köztársaságban, Németországban, Görögországban, Magyarországon, Lengyelországban, Romániában, Szlovákiában, Szlovéniában és Spanyolországban folyik.

3.6 Ezekben az országokban a saját szén és lignit fontos szerepet játszik az ellátás biztonságában, és így hozzájárul az Unió energiabiztonságának eléréséhez és a magas importfüggőség csökkentéséhez. Amint azt az európai energiabiztonsági stratégia leszögezi (6), az EU külső energiaszámlája meghaladja a napi 1 milliárd eurót. 2013-ban a teljes energiaszámla 400 milliárd euró volt, vagyis több mint az Unió összes importjának egyötöde. Importálni kellett a nyersolaj 90 %-át, a földgáz 66 %-át, a szilárd tüzelőanyagok 42 %-át és a nukleáris fűtőanyagok 40 %-át. Egyes uniós tagállamokban, ahol jelentős a saját szén kitermelése, például Németországban és a Cseh Köztársaságban, a villamos energia körülbelül 50 %-át széntüzelésű erőművek állítják elő. Lengyelországban ez az arány meghaladja a 80 %-ot.

3.7 A szenet a villamosenergia-termelés mellett számos más célra is felhasználják. Felhasználják a cementgyártásban, és átalakítható folyékony tüzelőanyagokká. A szén további fő felhasználói között meg kell említenünk az acélfinomítókat, a papírgyárakat, a vegyipart és a gyógyszeripart, valamint az élelmiszer-feldolgozó ágazatot.

3.8 A szén ezenkívül több különleges termék gyártásának egyik nélkülözhetetlen összetevője, ilyen például a szűrőkben használt aktív szén, vagy a repülőgépiparban, az építészetben, a katonai ágazatban stb. használt karbonszálak. Rendelkezésre állnak ipari eljárások szintetikus üzemanyagok, vagy az ipar által igényelt alapvető vegyi anyagok gyártására, ilyen például a metanol. Metanolból nagyon sokféle petrokémiai anyagot lehet gyártani, amelyeket ma más fosszilis tüzelőanyagból állítanak elő.

3.9 Az ellenállóképes, előretekintő éghajlatváltozási politikával rendelkező energiaunió céljának eléréséhez az Unió energetikai ágazatainak keményen és intenzíven kell fáradozniuk a szükséges energetikai átállás eléréséért. A széniparnak a szén hatékonyabb és tisztább felhasználására, emellett alternatív felhasználási módok kifejlesztésére kell összpontosítania. Ezért az Uniónak el kell különítenie a szénbázisú vegyiparban elvégzendő kutatáshoz és fejlesztéshez szükséges pénzeszközöket.

4. A szén kevésbé káros és hatékonyabb felhasználására irányuló intézkedések

4.1 Még ha számítunk is arra, hogy valamikor a jövőben sikerül kivezetni a szén használatát az Unióban, egyes országokban és bányavidékeken a szenet még évtizedeken keresztül fogják használni. A Lisszaboni Szerződés szerint a tagállamok kiaknázhatják saját energiaforrásaikat és meghatározhatják saját energiaszerkezetüket, de tisztában kell lenniük azzal, hogy az energiatermelés nem támogatható, és szem előtt kell tartaniuk az éghajlatváltozással kapcsolatos összes kötelezettségüket. A széniparnak azonban reagálnia kell a folyamatban lévő energetikai átállásra, az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság felé történő előrelépésre, és különösen a széntelenítési célra, és ehhez igénybe kell vennie minden rendelkezésre álló intézkedést és technológiát a szén kevésbé káros és hatékonyabb felhasználása érdekében. Ebben a tekintetben érdemes megemlíteni több hasznos és bevált eszközt: a hatékonyság növelése, rugalmasság és kapcsolt energiatermelés.

4.2 Mivel a szén legnagyobb részét a villamosenergia-termelésben használják fel, a magasabb hatékonyság a szén kevésbé szennyező módon történő felhasználásának nagyon fontos eszköze. Nagy hatékonysággal minden tonna szénből több villamos energiát lehet előállítani, a szén-dioxid-kibocsátás pedig akár 30 %-kal is alacsonyabb lehet. A nagy hatékonyságú széntüzelésű erőművek jó példáit Németországban lehet megtalálni, az optimalizált rendszertechnológiával működő erőművekben. Ezek a széntüzelésű erőművek emellett rendkívül rugalmasak, és kibocsátásuk gyorsan csökkenthető vagy növelhető, ezáltal képesek támogatni az időszakosan rendelkezésre álló megújuló energiaforrásokat.

4.3 A kogeneráció (kapcsolt hő- és villamosenergia-termelés) az energiatermelés hatékony és eredményes formája, amely jelentős előnyöket kínál mind az energia, mind pedig a környezet szempontjából. A hagyományos villamosenergia-termelő erőművek hulladékhőt bocsátanak ki a környezetbe. A kapcsolt energiatermelő létesítmények ezt a hőt nem engedik ki a szabadba, hanem hasznosítják, ezért hatékonyabban használják fel a tüzelőanyagot. Az Unió jelenleg a felhasznált villamos energia 11,7 %-át állítja elő kapcsolt energiatermeléssel (7).

4.4 Középtávon van remény arra, hogy a szén-dioxid-leválasztás és -tárolás szerepet játszhat a szénmentes gazdaság megteremtésében. A jelenlegi eljárásokat tovább kell fejleszteni volumen tekintetében, az infrastruktúrát és a tárolást optimalizálni kell, továbbá a szén-dioxid-leválasztás és -tárolás megkövetelésére irányuló bármilyen intézkedés meghozatala előtt egyértelműen meg kell győződni arról, hogy a szén-dioxid-leválasztás és -tárolás technológiájával működő széntüzelésű erőművek által előállított villamos energia versenyképes. Költség-haszon elemzést és környezeti hatásvizsgálatot kell készíteni.

4.5 A szén hatékony és kevésbé szennyező felhasználásának mérlegelése során a szén alternatív felhasználását is meg kell említenünk, például a szén cseppfolyósítását. A szén átalakítható folyékony tüzelőanyagokká – benzin, dízel és sugárhajtómű-üzemanyag, vagy petrokémiai anyagokká. A technológiák készen állnak, de figyelembe kell venni a beruházási és az üzemeltetési költségeket is.

5. Az európai szénbányászati területek és jövőjük

5.1 Az európai szénbányászati területek helyzete

5.1.1 A széntermelő régiók hagyományos iparvidékek, ahol az iparosodás összekapcsolódott a helyi ásványkincsek kiaknázásával. Ezért ezek a területek történelmileg összekapcsolódnak a gazdaság tradicionális ágazataival, amelyek közül fontos szerepet játszik a fémkohászati nehézipar, a vegyipar és az energiaágazat. Ezek az ágazatok és az ezekben működő vállalatok ki vannak téve a külső környezetben bekövetkezett gyors változásoknak (piaci feltételek, verseny, ügyfelek, technológiák) és az alapvető belső változásoknak (tulajdonosváltás, a tulajdonos célkitűzései és tőkeereje), amelyek az elmúlt években bekövetkeztek.

5.1.2 A fontos változások mellett néhány tradicionális iparág stagnált, kivonult a régióból, vagy akár fokozatosan meg is szűnt. Néhány régióban az európai szén nem volt képes versenyezni az importált szénnel vagy más fosszilis energiaforrásokkal, ami a szénbányászat drámai hanyatlásához vezetett. Hogy egy példát is említsünk: száz évvel ezelőtt az Egyesült Királyságban körülbelül 300 millió tonna szenet bányásztak évente és több mint egymillió bányászt foglalkoztattak. Az ipar leépülése miatt munkahelyek szűntek meg, ennek ellenére a szénkitermelő vállalatok továbbra is a legnagyobb munkáltatók között maradtak számos régióban. Ezért a szénkitermelő vállalatok működésének fokozatos megszüntetése vagy teljes leállítása súlyos hatásokat gyakorol az érintett régiókra. Ez a helyzet alapvető hatással van a bányatársaságokhoz kapcsolódó kis- és középvállalkozásokra.

5.1.3 Sok országban a széntermelő régiókban magasabb a munkanélküliség az országos átlagnál, és tartós munkanélküliség jellemző. Az elbocsátott bányászok ezért csak nagyon nehezen találnak új munkalehetőségeket. Így tehát egyre nagyobb a szegénység, az életszínvonal stagnál vagy romlik, és növekszik a társadalmilag kirekesztett területek és emberek száma.

5.1.4 A munkanélküliség növekedése által előidézett kulcsfontosságú probléma a munkaerőpiaci kínálat és kereslet kiegyensúlyozatlansága. Másként fogalmazva: annak ellenére, hogy magas a munkanélküliség szintje, egyértelműen van kereslet a munkavállalók iránt, de az a munkaerőpiaci igényeknek megfelelő készségekre irányul. A volt bányászok képzettségi profilja, ahol elsősorban a manuális készségek dominálnak, nem igazán kompatibilis a munkaerőpiac szükségleteivel szakmai (képesítési) szempontból és személyes (motivációs) szempontból. Amikor egy bánya bezárása miatt sok bányászt leépítenek, nagyon sok munkahely eltűnik gyakorlatilag egyik napról a másikra, és ez erős helyi sokkhatást válthat ki.

5.1.5 Ezenkívül a bányászok körében sokkal kevésbé fejlett a vállalkozószellem, és kevés hajlandóságot mutatnak új vállalkozások elindítására. Az önálló vállalkozásért való lelkesedés hiánya annak tulajdonítható, hogy a nagy és befolyásos bányavállalatok hosszú időn keresztül erőteljes hatást gyakoroltak rájuk és egy adott munkavállalói kultúrát terjesztettek az alkalmazottaik körében, amelynek többek között a kockázatvállalás kerülése is része. Ez a trend azonban szélesebb körben is megfigyelhető. Még az egyetemi hallgatók is előnyben részesítik az alkalmazotti jogviszonyt az egyetem elvégzése után.

5.1.6 Ezt a helyzetet gyakran tovább súlyosbítja az ígéretes munkahelyi és szakmai előmeneteli kilátások hiánya, az önálló vállalkozás fenntartásának kevésbé kedvező feltételei, az alacsony életképességi mutatószámok és az elvárásoknak nem megfelelő innovációs teljesítmény, amelyhez a tudomány, a kutatás és a fejlesztés gyengébb szerepe is társul. Az állami kutatás-fejlesztési kapacitások nem mindenhol kellően fejlettek, és a tudás átadása és az üzleti szektorra történő alkalmazása nem túl jól működik. Ugyanez az oka annak is, hogy a gazdasági átalakulás még nagyobb kihívásokat támaszt, még nehezebb, és nem is minden esetben sikeres.

5.2 Szerkezetátalakítási problémák a szénbányászati területeken

5.2.1 Az EU széntermelő országaiban a szerkezetváltásra sok esetben a válsághelyzetekre adott válaszként került sor, megfelelő politikai kötelezettségvállalások nélkül. Ez drámai következményekkel jár a bányászközösségek életminősége szempontjából. A széntermelés bármilyen mértékű csökkenése a munkanélküliség növekedésével járhat, különösen a hosszú távú strukturális hanyatlásnak kitett bányászrégiókban. Sok volt bányász és a bányászathoz kapcsolódó vállalkozásban dolgozó munkavállaló tartós és gyakran állandó munkanélküliséggel kénytelen szembenézni, amit még az elszegényedés is súlyosbít.

5.2.2 Sajnálatos módon – néhány kivételtől eltekintve – az illetékes európai és tagállami hatóságok mindeddig struccpolitikát folytattak az éghajlat-politikáknak a szénbányászati ágazatra gyakorolt várható hatásai tekintetében, és kerülték a párbeszédet a bányászközösségekben élő munkásokkal és polgárokkal a vonatkozó civil és társadalmi kérdésekről. Az előző szerkezetátalakítási próbálkozások emlékei, amelyeket populista politikai ígéretek alapján hajtottak végre, és amelyek végül nem öltöttek testet a szóban forgó közösségek gazdasági átalakítását szolgáló konkrét intézkedések formájában, még most is visszatükröződnek abban, hogy a dolgozók nem igazán bíznak abban, hogy a hatóságok képesek lennének eredményesen kezelni az ipari szerkezetátalakítási folyamatokat.

5.2.3 Ugyanakkor európai és országos szinten is megfigyelhető az együttérzés alacsony szintje és azon problémák valódi megértésének a hiánya, amelyekkel a bányavidékeknek szembe kell nézniük. Megfigyelhető az éghajlati politikák kapcsán a bányászat jövőjéről folytatott párbeszéd túlzott átpolitizálódásának tendenciája, különösen a szénbányászati területeken, ahol a szénkitermelési tevékenységekhez nincs szükség állami támogatásra, de a politikusok azokon a bányavidékeken is kerülik ezt a témát, ahol a szénipart már elérte a szerkezetátalakítás fájdalmas eljárása, mert az új regionális profil felé vezető átmeneti intézkedések nem biztosítanak azonnali választási tőkét, népszerűtlenek és csak évtizedek eltelte után mutatkoznak az eredmények.

5.2.4 Mivel egyértelmű a kapcsolat a szén kivezetése és az éghajlatváltozási politika között, az európai politika éghajlatváltozási célkitűzések végrehajtásával foglalkozó részének segítséget kell nyújtania a szerkezeti változásoktól szenvedő térségeknek, vagyis a szénbányászati területeknek.

5.2.5 Gyakran előállnak olyan helyzetek, hogy a helyi önkormányzatok nem rendelkeznek a szükséges pénzügyi és közigazgatási felkészültséggel a projektek vállalásához és azoknak az Európai Bizottság és a tagállami hatóságok sajátos követelményei szerinti menedzseléséhez, és ez az oka annak, hogy az európai pénzalapok meglehetősen korlátozott eredményeket hoznak a szénbányász közösségekben élő emberek lehetőségei és életminősége szempontjából.

5.3 A szénbányászati területek szerkezetátalakításának feltételei, lehetőségei és intézkedései

5.3.1 „Igazságos átmenet” (8) a bányászközösségek számára akkor biztosítható, ha a tagállami és az európai hatóságok kellő időben képesek összeállítani egy célzott intézkedési tervet a következő célokkal: a tisztességes bérek és a munkahelyek biztonságának megőrzése az érintett munkavállalók számára; a képzés, készségfejlesztés és átképzés megkönnyítése, tisztességes munkalehetőségek biztosításával; az emberi jogok tiszteletben tartása és szociális védőintézkedések garantálása, ideértve a nyugdíjakat is, hogy ezzel átsegítsük az embereket az átmeneten; valamint beruházásokról való gondoskodás a közösség megújítása céljából, ideértve a bányák bezárását és a bányák helyszínének helyreállítására irányuló tevékenységeket, vagy az energetikai átállással kapcsolatos építkezéseket és szolgáltatásokat.

5.3.2 Ezért ezeknek a térségeknek sürgős pénzügyi és tudományos segítségre van szükségük, nem egyszerűen azért, hogy kibontakoztathassanak egy új gazdasági és társadalmi modellt, hanem azért is, hogy ésszerű időn belül képesek legyenek kezelni a jelenlegi és a múltbeli bányászati tevékenységekhez társuló, az emberi egészséget és a környezetet fenyegető sokféle veszélyt. Ebben a tekintetben a tagállamok bányák bezárásáért és helyreállításáért felelős geológiai felmérő testületeinek és hatóságainak együtt kell működniük az ásványokkal és a bányákkal kapcsolatos adatok összegyűjtése és azoknak a fő kockázatoknak a feltérképezése céljából, amelyek a múltbeli bányászati tevékenységekhez, a bányák bezárásához vagy megőrzéséhez kapcsolódnak.

5.3.3 A jelenleg a szénfelhasználástól függő vidékek jövőjét és a jövőbeni életfeltételeket figyelembe kell venni az előretekintő tervezés során, amelynek két generációt, vagyis 25–50 évet kell lefednie. Nem engedhető meg az, hogy az energiatermelési célokra felhasznált szén fokozatos kivezetése stagnálást idézzen elő ezeken a vidékeken. Ezeket a vidékeket – gazdasági és társadalmi lehetőségeikre való tekintettel – be kell vonni az Unió energia- és éghajlatvédelmi politikájának végrehajtásába. Ezeknek a vidékeknek a fenntartható fejlődését politikai, civil és társadalmi párbeszédek garantálása útján kell elérni, amelyeknek gondoskodniuk kell arról, hogy legyenek nemzeti, ipari és vállalati szintű átállási tervek.

5.3.4 Meg kell állítani a befektetések vonzerejének hanyatlását az új külföldi és hazai befektetők szemében; a munkaerő nem megfelelő készségei mellett a vonzerőt az is kikezdi, hogy kevés az olyan megfelelő és jól előkészített terület, amely alkalmas lenne arra, hogy vállalkozási célú ingatlanként és nagy stratégiai ipari övezetként hasznosítsák.

5.3.5 Így tehát nem könnyű a volt bányászok helyzete a széntermelő régiókban. A széntermelő régiók jól tájékozott képviselőinek a tagállami kormányokhoz kellene folyamodniuk és együttesen elő kellene készíteniük a széntermelő régiók szerkezetváltását és fejlesztését, jóval a szénbányászat bármiféle tervezett csökkentése vagy fokozatos kivezetése előtt.

5.3.6 A regionális önkormányzatoknak, a tagállamok kormányainak és az uniós intézményeknek mind-mind foglalkozniuk kell az energetikai átállással és a szénbányászati vidékek ezzel kapcsolatos szerkezetátalakításával.

5.3.7 Mindezek ellenére a széntermelő régiók jelentős potenciállal rendelkeznek mind a szerkezetátalakítás, mind pedig a fejlesztések tekintetében. Elő kell készíteni egy egész sor fejlesztési intézkedést, többek között a kutatás-fejlesztés innovatív környezetben történő előmozdítását, felölelve azokat a hagyományos ágazatokat is, amelyek fennmaradtak a széntermelő régiókban, valamint az új fejlődő ágazatokat is.

5.3.8 Teljes mértékben ki kell használni a szénbányászati vidékek meglévő energetikai infrastruktúráját és képzett humán erőforrását, és ebben a tekintetben a támogatandó intézkedések között szerepelnie kell az állami és magánbefektetések előmozdításának. A meglévő vállalatoknak és más piaci szereplőknek jelentős beruházásokat kell végrehajtaniuk új, többek között megújuló energiát termelő létesítményekbe, .

5.3.9 Megvalósíthatósági tanulmányok szemléltethetik, hogy egyes szénbányászati vidékek nem egyszerűen hatalmas lehetőségekkel rendelkeznek nap-, szél- és geotermikus energia termeléséhez, hanem még más feltételeket is könnyebben teljesíthetnek, amelyek szükségesek a beruházásokhoz és a környezetbarát energiatechnológiák telepítéséhez: könnyen hozzáférnek területhez, ami szükséges az új termelési létesítményekhez, adottak a képzett humán erőforrások, illetve a hajlandóság az átképzésben való részvételre, a helyi hatóságok jól ismerik az energiaágazat kihívásait, és a helyi közösségek hozzászoktak az ipari projektekhez.

5.3.10 A jelenlegi bányatársaságok jelentős földterületeket, illetve sok száz kilométer hosszú föld alatti folyosókat birtokolnak vagy kezelnek koncessziós jogok alapján, amelyeket fel lehet használni az energetikai átmenetben. Emellett a legtöbb bánya megbízhatóan össze van kapcsolva a regionális és az országos energiaszállítási hálózatokkal.

5.3.11 A magánszektor kulcsszerepet betöltő további beruházásainak ösztönzése érdekében az európai strukturális és beruházási alapok (esb-alapok) minimálisan 27 milliárd eurót különítettek el a kifejezetten a karbonszegény gazdasághoz – és ezen belül az energiahatékonysághoz – kapcsolódó beruházásokra. A kevésbé fejlett régiókban az Európai Regionális Fejlesztési Alapból (ERFA) juttatott nemzeti összeg legalább 12 %-át, az átmeneti régiókban legalább 15 %-át, a fejlettebb régiókban pedig legalább 20 %-át valamennyi szektorban a karbonszegény gazdaságra való átállást támogató beruházásokra kell fordítani. Ha a Kohéziós Alapot használják fel ilyen beruházásokra, ez a részarány a kevésbé fejlett régiók esetében 15 %-ra emelkedik (9).

5.3.12 Az európai pénzalapok részlegesen támogathatják a bányászközösségeket a gazdasági diverzifikáció és az energetikai átállás elérésére irányuló erőfeszítéseikben, de a gazdasági fejlődést célzó beruházások nagy részét az érintett tagállamok állami pénzalapjaiból vagy új magánbefektetések odacsábításával kell biztosítani.

5.3.13 A fent említett szempontokat figyelembe kell venni azoknak az intézkedéseknek a megfogalmazásakor, amely célja, hogy segítsék a szénbányászati vidékeket az energetikai átállás és a gazdasági diverzifikáció elkerülhetetlen folyamatában, és a szociális partnereknek, a civil társadalomnak és általában az adott régióban élő embereknek részt kell venniük a közösségük fejlődéséhez vezető új utak felismerésében.

5.3.14 „Az átállás támogatása a széntermeléstől függő közösségek és területek esetében” című tervnek ösztönöznie kellene a régiókat az átállásra, illetve innovatív fejlesztésekre, a beruházások vonzerejének megtartására, valamint foglalkoztatási lehetőségek és a tisztességes élet megteremtésére kellene sarkallnia.

5.3.15 A „tervet” egy tanácsadó csoport dolgozhatná ki, az Európai Bizottsággal és az Európai Parlamenttel együttműködve. Ez a tanácsadó csoport a bányavidékek, a szakszervezetek, a nem kormányzati szervezetek, a kutatás-fejlesztés és a szénipar képviselőiből állna.

5.3.16 A széntermeléstől függő közösségek és területek támogatásáról szóló tervet három pillérre kellene felépíteni: — politikai, civil és társadalmi párbeszéd, — gazdasági, társadalmi és környezeti beruházások, — beruházások az oktatás, a képzés, a kutatás és fejlesztés, az innováció és a kultúra területén.

5.4 A szénbányászati régiók várható fejlődése

5.4.1 Az európai szénbányászati régiók jövője két irányban fog fejlődni. Egyes szénbányászati régiókban a széntermelés gyors, vagy akár hirtelen kivezetésére lehet számítani, míg máshol a termelés még évtizedekig folytatódhat.

5.4.2 Az első esetben a fokozatos kivezetés lehet a gazdasági és piaci helyzet következménye, ami nagyon bonyolult, különösen az európai kőszéniparban, amelynek versenyeznie kell a nagyon alacsony árú szénimporttal. Ez még azoknak a bányáknak az életét is nagyon megnehezíti, amelyek az eddigiekben még nyereségesek voltak. Egyes régiókban a kormány vagy a vállalatok dönthetnek a bányák bezárásáról a Lisszaboni Szerződés és az uniós tagállamok azon joga alapján, hogy önállóan határozhatják meg energiaszerkezetüket.

5.4.3 Ezekben a régiókban nagyon előnyös lenne, ha gyorsan létrehoznának egy szociális programot az Unió azon széntermelő országainak legjobb gyakorlatai alapján, amelyek rendelkeznek tapasztalatokkal a széntermelés kivezetése területén, vagy amelyek már készülnek a széntermelés kivezetésére. Ebben az összefüggésben a német tapasztalatok nagyon hasznosak lehetnek: a tervek szerint Németországban 2018-ig megszüntetik a kőszén bányászatát. Sok további volt szénbányászati régió létezik, például az Egyesült Királyság, Franciaország, Hollandia és Belgium, és ezek mind értékes tapasztalatokkal rendelkeznek.

5.4.4 Azokban a régiókban, ahol a széntermelés várhatóan még hosszú időn keresztül folytatódik, mindenekelőtt a szén hatékony és minél kevesebb kárt okozó felhasználására kell törekednünk. A villamosenergia-termelésre használt szén esetében a kibocsátás csökkentése továbbra is elsődleges fontosságú. Az Unió rendelkezik az ehhez szükséges eszközökkel: a felülvizsgált kibocsátáskereskedelmi rendszerrel, amely előírja, hogy 2058-ra el kell érni a szén-dioxid-kibocsátás teljes megszüntetését, az ipari kibocsátásokkal kapcsolatos irányelvvel és a nagy tüzelőberendezésekre vonatkozó új BAT-referenciadokumentummal, amely már közel van a teljes megvalósításhoz.

5.4.5 A hosszabb távú jövővel rendelkező széntermelő régiókra vonatkozó stratégiában a kutatás és fejlesztés nagyon fontos szerepet játszik: az erőművek hatékonyságának további jövőbeni növekedése a kibocsátás nagyobb mértékű csökkenéséhez és alacsonyabb tüzelőanyag-fogyasztáshoz vezet. Az erőművek megnövelt rugalmassága hozzájárulhat az időszakosan rendelkezésre álló megújuló energiaforrások támogatásához. A tisztaszén-technológiák, vagy a szén-dioxid felhasználása és tárolása mellett a szén alternatív felhasználási lehetőségeit is figyelembe kell venni.

5.4.6 Ám még a hosszabb távú szénkitermelési kilátásokkal rendelkező széntermelő régiókban is prioritást kell élveznie a szénbányászat befejezésére irányuló felkészülésnek és a szénbányászati régiók szerkezetátalakításának.

Kelt Brüsszelben, 2016. május 25-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Georges DASSIS

(1) 2015-ben a G7-országok megállapodtak abban, hogy a globális gazdaság teljes széntelenítésére van szükség az évszázad folyamán, és ezért „2050-ig át kell alakítani az energiaágazatokat”.

(2) Az Európai Szén- és Acélközösséget létrehozó szerződést 1951-ben Párizsban írták alá, és ez egyetlen közösségben egyesítette Franciaországot, Németországot, Olaszországot és a Benelux-államokat, a szén és az acél szabad mozgásának és a termelési források szabad elérésének megszervezése céljából. Ebből a szerződésből származnak a ma ismert intézmények.

(3) http://www.env-health.org/resources/press-releases/article/eur8-5-billion-in-health-costs

(4) A Greenpeace jelentése: „End of an Era: Why every European country needs a coal phase-out plan” („Egy korszak vége: Miért van szüksége minden európai országnak tervre a szén fokozatos kivezetéséről”).

(5) EURACOAL (2013): Coal industry across Europe (Európai szénipari körkép), 20. o.

(6) COM/2014/0330 final, 2014.5.28.

(7) Az Eurostat 2015-ben közzétett 2013. évi számadatai.

(8) ETUC Frontlines Briefing, 2015 október, Climate justice: Paris and Beyond (Az éghajlattal kapcsolatos igazságosság: Párizs és azon túl).

(9) Európai energiabiztonság, COM/2014/0330 final, 2014.5.28., 3. fejezet, 7. oldal.