A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK Nyolcadik eredményjelentés a gazdasági, társadalmi és területi kohézióról A válság regionális és városi dimenziója /* COM/2013/0463 final */





TARTALOMJEGYZÉK 1........... Bevezetés....................................................................................................................... 3 2........... A helyzet felvázolása....................................................................................................... 3 2.1........ A GDP és a foglalkoztatás visszaesése............................................................................ 3 2.2........ A pénzügyi helyzet romlása a nemzeti szinten és a nemzeti szint alatt................................. 4 2.3........ A recesszió a legerőteljesebben az építőiparban és a feldolgozóiparban érezteti hatását..... 4 2.4........ Javuló export.................................................................................................................. 5 2.5........ A közvetlen külföldi befektetés lassulása.......................................................................... 6 2.6........ A szegénység és a kirekesztettség kockázatának fokozódása........................................... 7 3........... A regionális hatás.......................................................................................................... 11 3.1........ A GDP és a foglalkoztatás a válság első három évében.................................................. 12 3.2........ Növekvő munkanélküliség, különösen a déli régiókban.................................................. 13 3.3........ Lassuló migráció........................................................................................................... 13 4........... A városokra gyakorolt hatás......................................................................................... 14 4.1........ A nagyvárosi területek ellenálló képessége és sérülékenysége......................................... 14 4.2........ Válsággal küzdő városok.............................................................................................. 15 5........... A kohéziós politika és a válság...................................................................................... 17 A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK Nyolcadik eredményjelentés a gazdasági, társadalmi és területi kohézióról A válság regionális és városi dimenziója 1. Bevezetés 2014-ben a kohéziós politika programozási időszaka az elmúlt ötven év legsúlyosabb válságát követően veszi kezdetét. A válság visszafordította az egy főre jutó regionális GDP és a munkanélküliség Unión belüli konvergenciájának folyamatát. Jelenleg az a kihívás áll előttünk, hogy biztosítsuk a határozott növekedési pályára való mielőbbi visszaállást, különösen a kevésbé fejlett régiókban és városokban. A programokról folytatandó tárgyalásokhoz való hozzájárulás érdekében e jelentés felhívja a figyelmet a válság által előidézett azon változásokra, amelyek hatást gyakorolnak az új programok környezetére és prioritásaira. A jelentés először a főbb nemzeti szintű fejleményeket áttekintve körvonalazza a helyzetet. Ezt követően a válság régiókra és városokra gyakorolt hatását és a növekvő egyenlőtlenségeket vizsgálja. Végül felvázolja, milyen hatást gyakorol majd a megváltozott gazdasági környezet a jövőbeli kohéziós programokra és felhívja a figyelmet az erőteljes tematikus koncentráció szükségességére. E jelentés a 2011-ben kiadott 7. eredményjelentést követi, és 2014-ben a 6. kohéziós jelentés megjelenése követi majd. A 6. kohéziós jelentés olyan területeket – pl. innováció, éghajlat és környezet – is tárgyal majd, amelyekre e jelentésben nem volt mód kitérni. 2. A helyzet felvázolása 2.1. A GDP és a foglalkoztatás visszaesése Az EU-ban 2008 második negyedévében öt negyedéven át tartó recesszió vette kezdetét. A recesszió óta a GDP-ben kifejezett általános növekedés lassú. 2011 utolsó negyedévében, továbbá 2012 első két negyedévében és utolsó negyedévében az EU GDP-je ismét visszaesett. Amennyiben a GDP 2013 első negyedévében is csökken, hármas mélypontú recesszióval kell számolnunk. A válság GDP-re és foglalkoztatásra gyakorolt általános hatása 2007 és 2011 között a három balti államban, Írországban, Görögországban és Spanyolországban volt a legmagasabb (lásd a bizottsági szolgálati munkadokumentum 1. ábráját). A balti államokban és Írországban 2010-ben, illetve 2011-ben ismét megindult a növekedés, és az előrejelzések szerint 2014-ig tovább fog folytatódni. Spanyolország és Görögország azonban még nem tért vissza a tartós növekedési pályára. Spanyolországban 2011-ben elindult a növekedés, ám a spanyol GDP 2012-ben visszaesett. A görög GDP növekedési ütemére vonatkozó ideiglenes adatok szerint a recesszió elhúzódik és súlyosbodik. Görögország GDP-je 2011-ben és 2012-ben mintegy 7 %-kal esett vissza, és növekedése esetleg csak 2014-ben várható. Emellett Ciprus 2012-ben pénzügyi válsággal szembesült, amely a GDP és a foglalkoztatás drámai visszaeséséhez vezetett, és e visszaesés várhatóan 2014-ig folytatódik. Ezzel szemben kilenc tagállamban viszonylag enyhe recesszió jelentkezett, vagy – mint pl. Lengyelországban – csupán a növekedés ütemének lassulása. 2.2. A pénzügyi helyzet romlása a nemzeti szinten és a nemzeti szint alatt A gazdasági és pénzügyi válság következtében négy okból nőtt jelentős mértékben a teljes államadósság (lásd az 1. adatlapot). Először is, számos nemzeti kormány nyújtott támogatást a pénzügyi ágazatnak bankfeltőkésítés és eszközátadás formájában. Másodszor, a gazdasági tevékenység lanyhulása miatt csökkentek az adóbevételek és növekedtek a szociális kiadások (pl. munkanélküli segély). Harmadszor, a kormányok a kereslet fokozása érdekében ösztönző csomagokat fogadtak el. Negyedszer, a GDP alacsony növekedése szintén hozzájárul a GDP-arányos államadósság növekedéséhez. Ennek következtében a GDP-arányos államadósság az EU-ban 2008 első negyedéve és 2012 negyedik negyedéve között 59 %-ról 85 %-ra növekedett. A növekedés nemzeti szinten a legmagasabb Írországban (90 százalékpont), Portugáliában (56 százalékpont), Görögországban és Spanyolországban (mindkét ország esetében 49 százalékpont) volt. A fizetésképtelenné vált bankokat kivásárló tagállamok lehet, hogy csökkenthetik adósságukat a bank megmaradt eszközeinek értékesítésével, ám ezek értéke továbbra is bizonytalan. A magas államadóság kétségeket vethet fel az állam hosszú távú adósságszolgálati képessége tekintetében. Emiatt növekedhet a kamatláb és a kamatfizetés. Az adósságszolgálathoz szükséges magas adó fékezheti a növekedést. A 2011–2013-as időszakban számos tagállam indított költségvetési konszolidációt elsősorban a kiadások csökkentésével (2010 és 2011 között a kiadások az uniós GDP 1,5 %-ával csökkentek). Főként a növekedésbarát kiadásokat csökkentették. Emiatt 2013-ban a közberuházások (bruttó állóeszköz-felhalmozás) GDP arányában kifejezett szintje 18 tagállamban alacsonyabb lesz, mint 2011-ben. Ezek a csökkentések hatással lehetnek a középtávú növekedésre. Az államadósság nem azonos mértékben érinti az országokat. Észtország államadóssága GDP-jének csupán 10 %-a. Az államadósság csak 13 tagállamban alacsonyabb GDP-jük 60 %–ánál: a három skandináv tagállamban, Luxemburgban és a tíz közép- és kelet-európai tagállam közül kilencben. A válság a nemzeti szint alatti kormányzati szerveket két módon érinti. Először is, a válság az adóbevételek csökkenéséhez és a növekedés ösztönzése érdekében bevezetett adócsökkentésekhez vezetett. Másodszor, a válság miatt nőtt a közszolgáltatások és a szociális védelem iránti helyi igény, ezért növekedtek a közkiadások. A költségvetési konszolidáció nyomást gyakorol a nemzeti szint alatti kormányzati szervek költségvetésére. Továbbra is magasabb szociális kiadások terhelik őket, miközben csökkenteniük kell kiadásaikat és növelniük kell bevételeiket. Pénzügyi nehézségeik a közszolgáltatások biztosítására is kihathatnak. A növekedésbarát költségvetési konszolidációnak biztosítania kell, hogy a központi államadósság csökkenését ne ellensúlyozza a nemzeti szint alatti államadósság növekedése. Az összehangolt adósságcsökkentésnek a növekedésösztönző – többek között a kohéziós politika által társfinanszírozott – közberuházások fenntartását is biztosítania kell. 2.3. A recesszió a legerőteljesebben az építőiparban és a feldolgozóiparban érezteti hatását Bár a válság a pénzügyi és biztosítási ágazatból indult ki, ez az ágazat az EU-ban 2011-ben a 2007-es adatokkal közel megegyező szintű bruttó hozzáadott értéket és foglalkoztatást képviselt. A válság által leginkább sújtott hat tagállamban azonban 2007 és 2011 között a foglalkoztatás évi 1 %-kal, a bruttó hozzáadott érték pedig 1,8 %-kal csökkent ebben az ágazatban (lásd a bizottsági szolgálati munkadokumentum 2. ábráját). 2007 és 2011 között az építőiparban a bruttó hozzáadott érték és a foglalkoztatás évi 3 %-kal csökkent az Unióban. A recesszió által leginkább sújtott hat országban a visszaesés a foglalkoztatás esetében évi 10 és 20 % között, a bruttó hozzáadott érték esetében pedig 6 és 20 % között volt. Az építőiparban bekövetkezett drámai hanyatlás kapcsolatban áll azzal is, hogy számos tagállamban az ingatlanbuborékot követően zuhanni kezdtek az ingatlanárak. 2007 és 2012 között az ingatlanárak visszaesése Írországban[1], Lettországban és Észtországban 30 % és 50 % között volt (lásd a 2. adatlapot). Portugáliában az eddigi visszaesés 9 %. Görögországban az Eurostat adatai 2007 és 2010 között mérsékelt növekedést jeleznek, más források[2] azonban azt jelzik, hogy 2010 óta csökkenni kezdtek az árak. Összességében véve nem zárható ki a további csökkenés. A feldolgozóipar 2007 és 2011 között évi 2 %-ot meghaladó csökkenést szenvedett el. A hat leginkább érintett tagállamban az évi átlagos visszaesés közel 5 % volt. A bruttó hozzáadott érték csökkenése – 0,9 % – ennél mérsékeltebb volt. A bruttó hozzáadott érték változása nagyobb eltéréseket mutatott: a vizsgált időszakban a legnagyobb visszaesés Görögországban (-6 %) és Finnországban (-5 %), a legnagyobb növekedés pedig Szlovákiában (8 %) és Írországban (4 %) jelentkezett (lásd a bizottsági szolgálati munkadokumentum 3. ábráját). A feldolgozóipar visszaesése szoros összefüggésben állt a kereskedelem visszaesésével. 2.4. Javuló export A válság nyomán csökkentek a hitellehetőségek, ami visszafogta a beruházásokat és a fogyasztást. Emiatt visszaesett az árukereskedelem, és a recesszió gyorsan továbbterjedt a fontos kereskedelmi partnerek körében is, a bevétel és/vagy a foglalkoztatás további csökkenését eredményezve. Bár a 2004-es bővítés fellendítette az uniós kereskedelmet, a válság hirtelen zuhanáshoz vezetett (lásd az 1. ábrát). 1. ábra: Az uniós kereskedelmi volumen változásai, 2000–2011 Az exportvolumen növekedése 2008-ban még folytatódott, bár lényegesen lassabb ütemben, az importvolumen növekedése azonban a nullához közelített. 2009-ben az export és az import 15 %-kal csökkent, a 2005-ös szinthez közelítve. Az import a legnagyobb mértékben a közép- és kelet-európai tagállamokban esett vissza (lásd a 3. adatalapot). Az Unióhoz 2004 után csatlakozott országok többségét a válság bekövetkezése előtt a beruházások és a fogyasztás magas szintjén alapuló erőteljes gazdasági növekedés időszaka jellemezte. A nyugat-európai tagállamokban az export nagyobb mértékben csökkent, mint az import, mivel – legalábbis a kezdeti időszakban – a belföldi fogyasztásra és beruházásra kevésbé hatott a válság. A kereslet globális szintű visszaesése az export csökkenéséhez vezetett, és emiatt visszaesett a termelés a feldolgozóiparban. Az export szerencsére gyorsan helyreállt, 2010-es mennyisége már a 2007-es szinthez közelített. Az export hirtelen visszaesésének következményei azonban a munkaerőpiacon még mindig éreztetik hatásukat. 2.5. A közvetlen külföldi befektetés lassulása A válság miatt a közvetlen külföldi befektetés (kkb) gyorsan visszaesett. Sok külföldi beruházó a rendelkezésre álló forrásokat az anyavállalatokra összpontosították. A közép- és kelet-európai országok számára az uniós csatlakozás az egységes piacnak és az uniós vívmányok átvételének köszönhetően könnyebbé vált a kkb-hez való hozzáférés. A kkb elősegítheti a célországokban a hatékonyság növelését, az innovatív technológiák terjedését és a termelékenység javulását. Ezért a kkb-beáramlás fontos szerepet játszik a kevésbé fejlett tagállamokban a munkahelyteremtésben és gazdaságuk modernizálásában. A más tagállamokból és az Unión kívülről beáramló kkb 2004 és 2007 között gyorsan növekedett. A beáramló befektetés szintje 2004 és 2007 között megnégyszereződött (lásd a 2. ábrát). A beáramló befektetés a globális hitelezési helyzet romlásával párhuzamosan 2008-ban és 2009-ben visszaesett. A 2010-es mélypont a 2004-es szintnek felelt meg. 2011-ben a beáramlás ismét erősödött. A közvetlen külföldi befektetések beáramlásának alakulása nem tükrözi a külföldi befektetések állományában bekövetkezett változásokat. A más országokban lévő befektetési állomány 2004 és 2007 között közel 60 %-kal nőtt. E növekedés tartósnak bizonyult. A külföldi tulajdonban levő állomány 2011-ben már a 2004-es szint több mint kétszerese volt. Néhány uniós országban a kkb-beáramlás jelentős tőke- és beruházási forrás. Például Bulgáriában, Máltán, Belgiumban és Észtországban 2005 és 2007 között a GDP arányában kifejezett nettó kkb-beáramlás átlagosan 15 % és 23 % között volt. A válság a tíz közép- és kelet-európai tagállamba beáramló kkb gyors csökkenéséhez vezetett. Visszaesésének mértéke a 2005–2007-es időszak és a 2008–2010-es időszak között GDP-jük 1,5 %-a és 6 %-a között volt, Bulgária kivételével, ahol elérte az ország GDP-jének 12 %-át (lásd a 4. adatlapot). 2. ábra: Közvetlen külföldi befektetés az EU-ban, 2004–2011 2.6. A szegénység és a kirekesztettség kockázatának fokozódása Uniós szinten a válság miatt nőtt a szegénység és a társadalmi kirekesztettség kockázatának kitett lakosok száma. 2009 és 2011 között az arány egy százalékponttal nőtt. Mindhárom összetevő (szegénységi arány, súlyos anyagi nélkülözés, nagyon alacsony munkaintenzitás) növekvő tendenciát mutat, különös tekintettel a nagyon alacsony munkaintenzitásra (lásd a 3. ábrát). E hatás a jövőben valószínűleg még inkább érzékelhető lesz, mivel a válság még nem ért véget, és időbe telik, míg hatásai továbbszivárognak. A szegénység és a kirekesztettség kockázatára gyakorolt hatás a hat leginkább érintett tagállamban volt a legerősebb, ugyanakkor Olaszországban és Bulgáriában is jelentős volt. A szegénység és a kirekesztettség kockázata több nagy tagállamban – pl. Németországban és az Egyesült Királyságban – azonban csak igen kis mértékben erősödött, vagy éppenséggel enyhén csökkent, mint például Lengyelországban és Romániában 3. ábra: Szegénység és társadalmi kirekesztettség az EU-ban, 2005–2011 A válság nyomán – a munkahelyek megszűnése vagy a munkaidő és a munkabér csökkenése miatt – sokan tapasztalták jövedelmük csökkenését. A hat leginkább érintett tagállamban a válságot követően jelentősen visszaesett a bruttó korrigált, rendelkezésre álló reáljövedelem (lásd a 4. ábrát). A balti államokban 2005 és 2008 között gyorsan emelkedett a háztartások rendelkezésére álló, egy főre jutó bruttó korrigált reáljövedelem, majd hirtelen visszaesett. Lettországban a rendelkezésre álló jövedelem 2009-ben közel egyötödével csökkent. 2010 óta a rendelkezésre álló jövedelem ismét nő mindhárom tagállamban, de egyikben sem érte el a válság előtti szintet. Ennél kevésbé egységes a kép Görögországban, Spanyolországban és Írországban, ahol jóval magasabb a rendelkezésre álló jövedelem szintje, mint a balti államokban. Spanyolországban és Írországban a válság csak 2009-ben kezdte éreztetni hatását. Azóta mindkét országban mintegy 8 %-kal csökkent a rendelkezésre álló jövedelem, a 2005-ös szintre esve vissza. Görögországban a rendelkezésre álló jövedelem 2007-ben kezdett el lassan visszaesni. 2009-ben és 2010-ben igen meredeken zuhant. Ennek következtében 2011-ben a rendelkezésre álló jövedelem Görögországban jóval a 2005-ös szint alatt volt. Recesszió esetén a mediánjövedelem csökkenése, és az ebből adódó alacsonyabb szegénységi küszöb miatt a szegénységi aránya gyakran csökken. E hatás kiküszöbölése érdekében ebben a szakaszban a szegénységi küszöb 2005-ös értékét alkalmazzuk. 4. ábra: A háztartások rendelkezésére álló, egy főre jutó bruttó korrigált reáljövedelem, 2005–2011 Írországban a 2005-ös küszöbérték alapján a szegénységi arány a 2008-as 10 %-ról 2010-re több mint 15 %-ra nőtt (lásd az 5. ábrát). Ez az arány Spanyolországban 20 %, Görögországban pedig 23 % volt. A balti államokban a 2005–2011-es időszak elején jelentkező jelentős jövedelemnövekedés miatt a 2005-ös küszöbérték szerint számított szegénységi arány a válság után csak kismértékben, legfeljebb 10 %-ra emelkedett, és nem érte el a válság előtti szintet. 5. ábra: A szegénységi arány a 2005-ös küszöbérték szerint, 2006–2011 A 2005-ös küszöbérték alapján a szegénységi arány Belgiumban, az Egyesült Királyságban, Hollandiában, Luxemburgban, Magyarországon és Németországban enyhén nőtt. Az Unió többi országában csökkent vagy állandó maradt. Uniós szinten a nagyon alacsony munkaintenzitású háztartásban élő 0 és 59 év közötti lakosok aránya a válságot követően növekedett, ám a 2006-os szint alatt maradt. A hat leginkább érintett tagállamban azonban ez az arány 2007 és 2011 között 4–9 százalékponttal nőtt (lásd a 6. ábrát). 6. ábra: Nagyon alacsony munkaintenzitás, 2005–2011 Uniós szinten a súlyos anyagi nélkülözésben élők aránya – azaz azoké, akik a 9 alapvetőnek tekintett áru vagy szolgáltatás közül 4-et nem tudnak megfizetni – 2005 és 2010 között 11 %-ról 8 %-ra csökkent. Ez az arány Romániában és Bulgáriában a legmagasabb; 2010-ben mindkét ország képes volt 31 %-ra, illetve 35 %-ra csökkenteni a súlyos anyagi nélkülözésben élők arányát. 2011-ben azonban az uniós arány ismét nőtt. 2008 és 2011 között a súlyos anyagi nélkülözés a legnagyobb mértékben Lettországban[3] (12 százalékpont), Litvániában (6 százalékpont), Magyarországon (5 százalékpont) és Görögországban (4 százalékpont) nőtt. 2010-ben Írországban ez az arány két százalékponttal nőtt, elérve a 7,5 %-ot, ami a jövedelemszintet nézve magasnak minősül. Ez az arány Spanyolországban – valamivel alacsonyabb jövedelemszint mellett – csupán 4 % volt. Figyelemre méltó, hogy Lengyelország a 2008-as 18 %-os szintről 2011-ben 13 %-ra szorította vissza a súlyos anyagi nélkülözésben élők arányát. A szegénységgel és a társadalmi kirekesztettséggel, és ezen belül a szegénység mélységével kapcsolatos változásokról részletesebb elemzés található a Foglalkoztatási és szociális fejlemények Európában című 2012-es jelentés[4] 2. fejezetében. 3. A regionális hatás A válság véget vetett egy hosszú időszaknak, amelynek folyamán az egy főre jutó GDP és a munkanélküliség tekintetében jelentkező regionális különbségek folyamatosan csökkentek. 2000 és 2008 között az egy főre eső GDP tekintetében jelentkező regionális különbségek évről évre csökkentek (lásd a 7. ábrát). 2009-ben ez a csökkenés megtorpant, majd 2010-ben és 2011-ben nőttek a regionális különbségek. 7. ábra: A regionális konvergencia és a válság A regionális munkanélküliségi ráták 2001 és 2007 között folyamatosan közelítettek egymáshoz, majd 2007 és 2012 között évről évre nőtt közöttük az eltérés. Az egy főre eső GDP és a regionális munkanélküliség tekintetében az EU-15-ben is fokozódik az egyenlőtlenség 2007 óta. 3.1. A GDP és a foglalkoztatás a válság első három évében 2007 és 2010 között a régiók kétharmadában csökkent a GDP, egyes esetekben az évi 6 %-ot is elérő mértékben. A 2007 és 2010 között a legmeredekebb GDP-visszaesést elszenvedő tíz régió a három balti államot és hét különböző tagállam hét régióját foglalja magába (lásd az 5. adatlapot). E régiókban a GDP évente több mint 3 %-kal csökkent. E régiók között nem találunk egyetlen spanyol vagy görög régiót sem. Spanyolország azért nem szerepel e tízes listán, mert ott a GDP-csökkenés nem volt olyan jelentős, mint a foglalkoztatáscsökkenés; Görögország pedig azért nem, mert ott a GDP-visszaesés túlnyomórészt 2010 után következett be. Cipruson 2012-ben kezdődött a foglalkoztatás és a GDP csökkenése, és ez várhatóan 2014-ig folytatódni is fog. Több tagállamban – így Bulgáriában, Lengyelországban, Németországban és Szlovákiában – a növekedés üteme a fővárosi régióban a legmagasabb. Ugyanezen időszak folyamán a régiók felében csökkent az összfoglalkoztatás. A balti államokban, három spanyol régióban, a két ír régióban és egy bolgár régióban évi 4 %-ot meghaladó mértékben esett vissza a foglalkoztatás (lásd az 5. adatlapot). Görögországban a foglalkoztatás visszaesése csak 2010 után jelentkezett, ezért nem szerepel a leginkább sújtott régiók között. Összességében ezekben az években a regionális GDP és a foglalkoztatás változása közötti összefüggés gyenge, mivel időbe telik, míg a termelés visszaesése a foglalkoztatásra is hatást gyakorol. Ezenfelül a válság alatt számos szakpolitika közvetlenül a (részmunkaidős) foglalkoztatás fenntartására irányult. 3.2. Növekvő munkanélküliség, különösen a déli régiókban Uniós szinten 2008 és 2012 között a munkanélküliségi ráta 7 %-ról 10 %-ra emelkedett. A leginkább sújtott tagállamokban azonban munkanélküliségi ráta kétszeresére, sőt háromszorosára nőtt; az emelkedés öt tagállamban 8 százalékpont felett volt, Spanyolországban pedig elérte a 17 százalékpontot (lásd a 6. adatlapot). A munkanélküliségi ráta az e mutató tekintetében leginkább érintett öt tagállamban 12 % (Ciprus) és 25 % (Spanyolország) között mozgott[5]. A munkanélküliség növekedése Lettországban, Észtországban, Szlovéniában, Szlovákiában és Dániában is jelentős volt. Ugyanakkor Németországban csökkent a munkanélküliségi ráta, Luxemburgban, Máltán, Belgiumban és Ausztriában pedig alig változott. Összességében 2008 és 2010 között az uniós régiók több mint négyötödében növekedett a munkanélküliség. Az emelkedés a legtöbb régióban ebben az időszakban volt a legjelentősebb. 2010 óta e régiók több mint egyharmadának sikerült csökkentenie a munkanélküliséget. Az európai gazdaságélénkítési terv ajánlásainak megfelelően több tagállam intézkedéseket vezetett be, hogy megelőzzék a túlzott mértékű elbocsátásokat, továbbá bővítsék az ellátások jogosultsági körét és azok folyósításának időtartamát. Az ifjúsági munkanélküliség uniós szinten a 2008. évi 16 %-ról 2011-re 21 %-ra emelkedett (lásd a 7. adatlapot). A gazdaságilag aktív fiatalok között a munkanélküliek aránya 52 régióban elérte az egyharmadot; ezen belül 11 – főként spanyol és görög – régióban az 50 %-ot is. A nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő 15 és 24 év közötti fiatalok (NEET-fiatalok) aránya szintén nőtt: 2008 és 2011 között a régiók közel négyötödében emelkedett a NEET-fiatalok aránya, különösen Romániában, Görögországban és az Egyesült Királyságban (lásd a 8. adatlapot). 3.3. Lassuló migráció 2004 és 2008 között az EU-27-en belül az állampolgárságuktól eltérő országban élők száma évi 1,5 millióval nőtt. Ennek következtében az EU-27 teljes lakosságában arányuk 5,1 %-ról 6,2 %-ra nőtt. 2009 és 2011 között az évi növekedés 0,9 millióra csökkent, így ez az arány 2011-ben 6,7 % volt. 2004 és 2008 között Írországban, Spanyolországban és Cipruson a – főként a 2004-ben vagy 2007-ben csatlakozott tagállamokból származó – külföldiek aránya több mint 4 százalékponttal nőtt. Ezalatt az időszak alatt Olaszországban, Portugáliában, Luxemburgban és az Egyesült Királyságban is jelentősen nőtt a külföldi állampolgárok aránya. A válság azokban a régiókban gyakorolt legerőteljesebb hatást a migrációra, amelyekben a válságot megelőzően a legjelentősebb mértékű volt a migráns munkavállalók beáramlása. A migráció lassulása Spanyolországban, Írországban, Cipruson, valamint az Egyesült Királyság és Olaszország egyes régióiban volt a legszámottevőbb (lásd a 9. adatlapot), ám az egyenleg továbbra is pozitív maradt. Spanyolország, Dél-Franciaország és Észak-Olaszország számos régiójában továbbra is kiugróan magas szintű pozitív nettó migrációt regisztráltak. A válság hatására Litvániában és Lettországban erősödött a kivándorlás. Lengyelországban a határrégiókban csökkent a negatív nettó migráció mértéke, és erősödött a fővárosi régióba irányuló pozitív nettó migráció. Romániában a Spanyolországból visszatérő migráció hatására csökkent a negatív nettó migráció. A válság kibontakozásával a regionális munkanélküliségi ráták és bérek növekvő különbségei további hatást gyakorolhatnak a migrációra. A spanyol régiókban és Észak-Olaszországban az építőiparban és az iparban foglalkoztatottak számának gyors visszaesése hozzájárult a nettó migráció csökkenéséhez. A nettó migráció visszaesése azokban a régiókban volt erőteljesebb, ahol magas volt a más tagállamokból származó migránsok száma. 4. A városokra gyakorolt hatás A városokra gyakorolt hatás elemzéséhez e jelentés két területi megközelítést alkalmaz: nagyvárosi régiók és városok vizsgálatát. (1) A nagyvárosi régiók több mint 250 000 fős lakosságú városi agglomerációkat képviselő NUTS-3 régiók. Ez a megközelítés lehetővé teszi a GDP és a foglalkoztatás változásainak városi szintre vetített értékelését. (2) A városok meghatározása helyi szinten történik; körükbe tartoznak az EU nagyobb városai. Ez a megközelítés lehetővé teszi a foglalkoztatással és szegénységgel kapcsolatos, egy adott ország összes városára vonatkozó összesített adatok vizsgálatát. 4.1. A nagyvárosi területek ellenálló képessége és sérülékenysége 2007 és 2010 között a nagyvárosi régiók a tagállamok kétharmadában[6] átlagosan nézve növelték a vásárlóerő-egységben kifejezett egy főre jutó GDP-jüket az ország egészéhez képest (lásd a bizottsági szolgálati munkadokumentum 4. ábráját). Az egy főre eső GDP-jüket az uniós átlaghoz képest növelő 12 tagállamban a nagyvárosi régiók az ország többi részénél jobban teljesítettek. Az uniós átlaghoz képest az egy főre eső GDP csökkenését tapasztaló 12 tagállam közül nyolcban az egy főre eső GDP gyorsabban esett vissza, mint az ország egészében. A növekvő gazdaságokban tapasztalt gyorsabb GDP-növekedés és a hanyatló gazdaságok többségében tapasztalt gyorsabb GDP-visszaesés jelensége arra utalhat, hogy a városi területek gazdasága jobban ingadozik, és érzékenyebben reagál a fellendülésre és a visszaesésre. A nagyvárosi területek összességében véve jó teljesítménye ellenére 2007 és 2010 között több mint háromötödükben csökkent az egy főre eső GDP a nemzeti szinthez képest. Leginkább a kisebb nagyvárosi területek helyzete romlott; 74 %-ukban az országos szinthez képest hanyatlás volt tapasztalható. Emellett a második vonalbeli nagyvárosi régiók 54 %-a is vesztett jelentőségéből. Csak a fővárosok nagyvárosi területeinek javult a teljesítménye, ezeknek csupán 30 %-ában volt visszaesés. 2007 és 2010 között a tagállamok többségében a foglalkoztatás[7] a nagyvárosi régiókban jobban ellent tudott állni a válság hatásának, mint a nem nagyvárosi régiókban (lásd a bizottsági szolgálati munkadokumentum 5. ábráját). Csak Finnországban, Görögországban, Magyarországon és Lettországban volt lassabb a visszaesés a nem nagyvárosi régiókban, mint a nagyvárosi régiókban. Az egy főre eső GDP változásához hasonlóan a foglalkoztatás tekintetében sem tapasztalt minden nagyvárosi régió jelentősebb változást az ország egészéhez képest. A nagyvárosi régióknak csupán fele regisztrált az ország nem nagyvárosi régióinál enyhébb visszaesést (vagy gyorsabb növekedést) a foglalkoztatás terén. A második vonalbeli nagyvárosi régiók valamivel több mint fele jobban teljesített az ország egészénél. A kisebb nagyvárosi régiók valamivel kevesebb mint fele nyújtott az ország egészénél jobb teljesítményt. A fővárosok nagyvárosi régiói sokkal jobban teljesítettek: 90 %-uk ért el jobb eredményeket a foglalkoztatásban. Sőt, kilenc főváros nagyvárosi régiója a foglalkoztatás nemzeti szintű visszaesése ellenére növelni tudta a foglalkoztatást. Az Egyesült Királyságban és Spanyolországban a nagyvárosi régiók körülbelül fele rosszabb foglalkoztatási mutatókat produkált, mint a nem nagyvárosi régiók. Görögországban és Magyarországon szinte minden nagyvárosi régió rosszabb teljesítményt nyújtott. A tagállamok többségében azonban a nagyvárosi régiók mindegyike vagy többsége jobb foglalkoztatási teljesítményt nyújtott, mint a nem nagyvárosi területek. Ez Lengyelország, Szlovákia, a Cseh Köztársaság, Románia és Bulgária esetében különösen szembetűnő. A válság első három éve során a nagyvárosi régiók többsége ellenálló képességről tett tanújelet, különösen a fővárosok nagyvárosi régiói. A második vonalbeli nagyvárosi régiók kevésbé jól teljesítettek. A kisebb nagyvárosi területek sérülékenyebbnek bizonyultak; az egy főre eső GDP változása és a foglalkoztatás változása tekintetében többségüknél lemaradás volt tapasztalható. 4.2. Válsággal küzdő városok A szegénység és a társadalmi kirekesztettség a városokban összpontosul, különösen Északnyugat-Európában. A válság tovább erősítette ezt jelenséget. A szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben élők (AROPE) aránya az EU városaiban 1 százalékponttal nőtt, míg a városokon kívül emelkedése 0,5 százalékpontos volt (lásd a 8. ábrát). 8. ábra: A szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben élők arányának változása, 2008–2011 2011-ben a 2004 előtt csatlakozott tagállamokban a városokban élőket jobban fenyegette a szegénység vagy a társadalmi kirekesztettség kockázata, mint a városokon kívül élőket (lásd a 9. ábrát). E kockázat mindhárom eleme is fokozottabban jelentkezik a városokban, mint vidéken. A 2004 után csatlakozott tagállamokban ezzel ellentétes tendencia tapasztalható. A városokban élőket jóval kevésbé fenyegeti a szegénység vagy a társadalmi kirekesztettség kockázata. 9. ábra: A szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben élők aránya a városokban, 2011 A súlyos anyagi nélkülözés 18 tagállamban gyakoribb a városokban. A nagyon alacsony munkaintenzitás 15 tagállamban jellemzőbb a városokban (lásd a 10. adatlapot). A szegénység kockázata 10 tagállamban gyakoribb a városokban. Némiképp ellentmondásos, hogy a városokban a munkalehetőségek magas koncentrációja ellenére magas a nagyon alacsony munkaintenzitású háztartások aránya. Ezt magyarázhatja a készségkereslet és -kínálat közötti eltérés, az álláshelyek bizonytalansága, vagy az egyszemélyes háztartások magas aránya a városokban. Kapcsolatban állhat azzal is, hogy a városokban magasabb az Unión kívül született lakosok aránya. A 2004 előtt csatlakozott 15 tagállam közül 11-ben[8] az Unión kívül születettek jóval nagyobb valószínűséggel éltek nagyon alacsony munkaintenzitású háztartásban. 2010-ben a nagyon alacsony munkaintenzitás aránya legalább 6 százalékponttal magasabb volt az Unión kívül születettek, mint az adott országban születettek körében. Az Unión kívül született személyek munkaerőpiacra való bejutását több akadály gátolja, pl. a helyi nyelv ismeretének hiánya, a készségek hiánya, képesítéseik elismerésének hiánya és a megkülönböztetés. A szegénység és a társadalmi kirekesztettség kedvezőtlen alakulásához hasonlóan a fejlettebb tagállamokban a városokban alacsonyabb a foglalkoztatási arány és magasabb a munkanélküliség is, mint a kisvárosokban, elővárosokban és vidéki területeken (lásd a 10. ábrát), míg a kevésbé fejlett tagállamokban ennek ellentétje igaz. A válság nem változtatott ezen a tendencián. 10. ábra: Foglalkoztatás és munkanélküliség a városokban és más területeken, 2008–2011 5. A kohéziós politika és a válság E jelentés kiemel néhányat a kohéziós programokban a 2014–20-as időszak során figyelembe veendő főbb kérdések közül. A válság következtében a foglalkoztatási arány csökkenése, valamint a szegénység és a társadalmi kirekesztettség fokozódása miatt nehezebbé vált az Európa 2020 céljainak megvalósítása. Ráadásul a növekvő regionális különbségek veszélyeztetik az Európai Unió és a kohéziós politika egyik fő célját. Bár néhány tagállam, így például Németország és Lengyelország viszonylag sérülésmentesen vészelte át a válságot, a többség sokasodó problémákkal és a közforrások szűkülésével szembesül. A tagállamok közül sok, vagy akár a többség küzd a következő problémákkal: · A GDP és a foglalkoztatás szintje még nem tért vissza a válság előtti szintre. · Magasabb a munkanélküliség, a szegénység és a kirekesztettség szintje. · Csökkent a háztartások jövedelme, és ez visszafogja a fogyasztást és a behozatalt. · Minden eddiginél nagyobb mértékű az államadósság, és elengedhetetlen a költségvetési konszolidáció. A jelentés rámutat, hogy a problémák Európa-szerte eltérő súlyossággal jelentkeznek. Ez arra utal, hogy a jövőbeli kohéziós programok kialakításakor tekintetbe kell venni ezeket a különbségeket, hogy a lehető legnagyobb hatást gyakorolhassanak és azokra a területekre irányuljanak, ahol súlyosabb formában jelentkeznek a problémák. Ezzel összefüggésben a jövőbeli kohéziós programoknak különös hangsúlyt kell fektetniük a növekedésserkentő és munkahelyteremtő beruházásokra. Csak a tartós és erőteljes fellendüléstől várható a munkanélküliség arányának csökkentése. A Bizottság ezért javasolja, hogy a források néhány kiemelten fontos területre összpontosuljanak, így a foglalkoztatásra (különösen a fiatalok foglalkoztatására), a képzésre és az oktatásra, a társadalmi befogadásra, az innovációra és a kkv-kra, az energiahatékonyságra és az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra. A Bizottság nem zárkózik el attól, hogy az ikt-infrastruktúrákra és a digitális növekedésre irányuló intézkedéseket is idesorolja. Az export és a közvetlen külföldi befektetés a kevésbé fejlett tagállamokban a növekedés fő motorját jelenti, amely hozzájárul a munkahelyteremtéshez, valamint elősegíti a tudás- és technológiatranszfert. A kohéziós politika fő célcsoportjai közé tartozó kkv-kat különösen sújtja az üzleti környezet romlása. A belföldi kereslet alacsony szintjére való tekintettel az áruk és szolgáltatások exportjának növelése hozzájárul a növekedés helyreállításához. Az ágazat teljesítményét javíthatja az innovációba való beruházás és intelligens szakosodási stratégia alkalmazása. Az építőipar ágazatában várhatóan továbbra is kedvezőtlen hatást gyakorol a bankválság, tekintettel a hitellehetőségek korlátozott voltára, az ingatlanbuborék kipukkadására, valamint a háztartások rendelkezésére álló jövedelem és a jövedelembiztonság csökkenésére. Az épületek energiahatékonyságára irányuló beruházások hozzájárulhatnak az ágazatban megszűnt álláshelyek egy részének pótlásához. Uniós szinten növekedett a szegénység vagy a kirekesztettség kockázata, és mivel e területeken késleltetve érezteti hatását a válság, elképzelhető, hogy e növekedés folytatódik. A költségvetési konszolidáció miatt a 2014–2020-as időszakban még jelentősebb szerephez jut a kohéziós politika, mint a közberuházások fontos finanszírozási forrása. A kevésbé fejlett tagállamok és régiók esetében közberuházásaikban már most 50 %-ot meghaladó részt képvisel a kohéziós finanszírozás. A Bizottság ösztönzi a tagállamokat és a régiókat, hogy késedelem nélkül kezdjék meg az új programok kialakítását, hogy időveszteség nélkül biztosítható legyen, hogy a gazdasági tevékenység élénkítéséhez és a társadalmi befogadás támogatásához szükséges projektek a jövő év elején kezdetüket vehessék. [1] 2007–2010 [2] Az Economist lakásárindexe. [3] Elképzelhető, hogy e növekedés egy része a statisztikai sorozat hiányosságának tudható be. [4] http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=738&langId=en&pubId=7315 [5] Részletesebb elemzés a Foglalkoztatási és szociális fejlemények Európában című 2012-es jelentésben található. http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=738&langId=en&pubId=7315 [6] Ez az elemzés Luxemburgra, Máltára és Ciprusra nem terjed ki. [7] Ez az elemzés Luxemburgra, Máltára és Ciprusra és Olaszországra nem terjed ki. [8] A következő négy tagállam kivételével: Olaszország, Görögország, Portugália és Luxemburg.