Tartalomjegyzék I.Iránymutatás a tagállamoknak a megújulóenergia-projektek engedélyezési eljárásainak felgyorsításával kapcsolatos bevált gyakorlatokról 1.Bevezetés 2.Gyorsabb és rövidebb közigazgatási engedélyezési eljárások a.Az új megújulóenergia-irányelv rendelkezései és az átültetésük során bevált gyakorlatok összehasonlítása b.Egyéb bevált gyakorlatok az engedélyezési eljárások hosszának csökkentésére az új megújulóenergia-irányelvben meghatározottakon túlmenően c.A technológiai specifikációk rugalmasabb kiigazítása az engedély iránti kérelem és a projektek kivitelezése közötti időkeretben 3.Belső koordináció, valamint egyértelmű és digitalizált eljárások a közigazgatási engedélyezési folyamatok összetettségének csökkentése érdekében a.Az új megújulóenergia-irányelv egyablakos rendszerrel kapcsolatos rendelkezései és az átültetésük során bevált gyakorlatok összehasonlítása b.További példák a közigazgatási eljárások bonyolultságának az új megújulóenergia-irányelven túlmutató csökkentésével kapcsolatos bevált gyakorlatokra 4.Elegendő emberi erőforrás és az engedélyezés szervezetek munkatársainak szakképzettsége 5.A megújulóenergia-projektek helyszíneinek optimálisabb kiválasztása és tervezése a.Föld-/tengerhasználati korlátok és bevált gyakorlatok a megfelelő területek azonosításának megkönnyítése érdekében b.A tér többcélú felhasználása c.A közösség általi elfogadás és a közösség bevonása d.Környezetvédelmi szempontok e.Védelmi és légiközlekedéssel kapcsolatos megfontolások 6.Könnyebb hálózati csatlakozás, kombinált technológiát alkalmazó erőművek, erőmű-átalakítás és innovatív technológiák a.Hálózati csatlakozási problémák

b.Kombinált technológiát alkalmazó erőművek c.Erőmű-átalakítás d.Hidrogén e.Az innováció támogatása II.Iránymutatás a tagállamok számára a megújulóenergia-vásárlási megállapodások elősegítéséhez 1.Bevezetés 2.Szabályozási problémák 3.A vállalati megújulóenergia-vásárlási megállapodások megkötésének lehetővé tétele a kis- és középvállalkozások számára is 4.A határokon átnyúló megújulóenergia-vásárlási megállapodások előmozdítása



I.Iránymutatás a tagállamoknak a megújulóenergia-projektek engedélyezési eljárásainak felgyorsításával kapcsolatos bevált gyakorlatokról 1.Bevezetés A megújuló energia a Párizsi Megállapodás és az európai zöld megállapodás célkitűzéseinek eléréséhez szükséges tiszta energiára való átállás központi eleme. Ennek jegyében a Bizottság által 2021 júliusában, az új megújulóenergia-irányelv (REDII) felülvizsgálatára vonatkozóan, az európai zöld megállapodás végrehajtásáról szóló csomag részeként előterjesztett javaslat szorgalmazta, hogy 2020-hoz képest meg kell kétszerezni a megújuló energiaforrások energiaszerkezetbeli részarányát, hogy az 2030-ra elérje a legalább 40 %-ot. Ukrajna orosz inváziója következtében a megújuló energiaforrások lehető leggyorsabb kiépítése az EU stratégiai prioritásává vált, mivel ez csökkenti az elsősorban importált fosszilis tüzelőanyagoktól való függőségünket, és elősegíti, hogy az energia újra megfizethető legyen. A megfelelő gázellátást biztosító intézkedésekkel és a jövő télre való felkészülés jegyében összeállított energiamegtakarítási tervvel együtt a további megújulóenergia-kapacitások minél gyorsabb kiépítése ugyancsak hozzájárul a hosszabb távú válságenyhítő intézkedésekhez. A REPowerEU közlemény, amelyet az eszköztárról szóló, 2021. októberi közleményt követően adott ki a Bizottság, felvázolt egy tervet, amely szerint Európának jóval az évtized vége előtt függetlenné kell válnia az orosz fosszilis tüzelőanyagoktól (először is a gáztól). A közlemény azt is javasolta, hogy a társjogalkotók fontoljanak meg szigorúbb vagy korábban megvalósítandó célokat a megújuló energiára vonatkozóan, továbbá előirányozta a szél- és napenergia, valamint a hőszivattyúk felhasználásának felgyorsítását, az átlagos telepítési arány 20 %-kal való növelését, és 80 GW kiegészítő kapacitás létrehozását 2030-ig a megújuló hidrogén nagyobb mértékű termelésének befogadása érdekében. Ez azt jelenti, hogy a megújulóenergia-projektek megvalósításának jelenlegi ütemét jelentősen fel kell gyorsítani, hogy időben teljesíteni lehessen a szükséges kapacitásnövekedést. A magas energiaárak, amelyek főként a földgáz magas árainak tudhatók be, további indokot szolgáltatnak a megújulóenergia-projektek megvalósításának felgyorsítására, valamint a polgárainkra és a vállalkozásainkra gyakorolt kedvezőtlen hatások csökkentésére. A megújulóenergia-projektek egyre gyakrabban olyan villamosenergia-árakat tesznek lehetővé a nagykereskedelmi piacon, amelyek jóval alacsonyabbak a fosszilis tüzelőanyaggal működő erőművek árainál. Gyorsított engedélyezésre van szükség ezek mihamarabbi piaci bevezetéséhez. A megújulóenergia-vásárlási megállapodások alkalmazása lehetővé teszi az európai ipar és vállalkozások számára az olcsó megújuló energiához való közvetlen hozzáférést, miközben a megújulóenergia-projektek fejlesztőinek stabilitást biztosít anélkül, hogy várniuk kellene a tagállamok pénzügyi támogatására, ezáltal növelve a megfizethető, biztonságos és fenntartható energia rendelkezésre állását az EU-ban. A megújulóenergia-projekteket akár nyilvános pályázatokon vagy vállalati megújulóenergia-vásárlási megállapodásokon keresztül, akár kereskedői alapon dolgozzák ki, az engedélyezéssel és egyéb közigazgatási eljárásokkal kapcsolatos akadályok visszafogják a projekteket, növelik a bizonytalanságot és a költségeket, valamint eltántorítják a befektetőket, ezzel kockáztatva az EU dekarbonizációs céljainak és a megújuló energiaforrásokra vonatkozóan 2030-ra kitűzött cél teljesítését. Ezen akadályok közé tartozik – többnyire nemzeti, regionális vagy akár helyi szinten – a helyszínek kiválasztására és a projektek közigazgatási engedélyezésére alkalmazandó szabályok összetettsége, a hálózati csatlakozási problémák, a technológiai specifikációk engedélyezési eljárás során történő kiigazításának korlátai, valamint az engedélyező hatóságok vagy a hálózatüzemeltetők személyzeti problémái. Ennek következtében a megújulóenergia-projektek átfutási ideje akár tíz év is lehet. Ezen akadályok felszámolása most még sürgetőbb, mint valaha. Az új megújulóenergia-irányelv 2018-ban szabályokat vezetett be a megújulóenergia-projektek engedélyezési eljárása tekintetében a közigazgatási szakasz menetére és maximális időtartamára vonatkozóan, amely kiterjedt az erőművek építéséhez, átalakításához és üzemeltetéséhez, valamint a hálózati csatlakozásukhoz szükséges valamennyi releváns engedélyre. A tagállamok kötelesek voltak 2021. június 30-ig nemzeti jogszabályaikba átültetni az új megújulóenergia-irányelvet, beleértve ezeket az új rendelkezéseket is, de egyetlen tagállam sem számolt be annak teljes körű átültetéséről ezen a határidőn belül. Ennek eredményeként a Bizottság 2021 júliusában kötelességszegési eljárást kezdeményezett valamennyi tagállam ellen az új megújulóenergia-irányelv átültetésének elmulasztása miatt, annak érdekében, hogy kötelezze a tagállamokat, hogy eleget tegyenek kötelezettségeiknek, beleértve a közigazgatási eljárásokkal kapcsolatos kötelezettségeket is. Időközben a tagállamok többsége már értesítette a Bizottságot az új megújulóenergia-irányelv teljes vagy részleges átültetése érdekében elfogadott nemzeti intézkedéseiről. Ezen iránymutatás közzétételének időpontjában 10 tagállam még nem számolt be az új megújulóenergia-irányelv által bevezetett, az engedélyezési folyamat megszervezésére és hosszára vonatkozó szabályokat (azaz a 16. cikket) átültető nemzeti intézkedésről, míg a többi tagállam a szükséges intézkedések legalább egy részének meghozataláról számolt be.

A Bizottság megjegyzi, hogy jelenleg a tagállamok között jelentős eltérések vannak a nemzeti vagy regionális engedélyezési szabályok terén a közigazgatási eljárásaik hossza és összetettsége tekintetében. Mindebből arra lehet következtetni, hogy jelentős lehetőségek kínálkoznak a fejlődésre és az egymás tapasztalataiból való tanulásra. Az érdekelt felek arra kérték a Bizottságot, hogy tisztázza az új megújulóenergia-irányelv közigazgatási eljárásokra vonatkozó rendelkezéseit, valamint terjessze a bevált gyakorlatokat annak érdekében, hogy útmutatással szolgáljon az engedélyező hatóságok számára azok alkalmazása során. A jelen iránymutatás ismerteti a tagállamok azon meglévő bevált gyakorlatait, amelyek célja az adminisztratív terhek csökkentése és a megújulóenergia-projektek tervezési biztonságának növelése. Ez az engedélyezési eljárások felgyorsításáról és az energiavásárlási megállapodások elősegítéséről szóló bizottsági ajánlást kíséri, amelyet az új megújulóenergia-irányelv engedélyezéssel kapcsolatos, célzott módosítására irányuló javaslat mellett fogadtak el. Ezek a kezdeményezések egy, a REPowerEU terv és az európai szemeszter keretein belül megvalósuló szélesebb körű intézkedéscsomag részét képezik, amely a megújuló energiaforrások gyorsabb térnyerését támogatja. Az engedélyezés útjában álló, meglévő akadályok leküzdését és az új akadályok azonosítását összefüggő folyamatként kell kezelni. Ezzel összefüggésben a Bizottság 2022 márciusa óta, az egységes piac szabályainak érvényesítésével foglalkozó munkacsoport keretében a tagállami hatóságokkal is együttműködik a folyamattal kapcsolatos akadályok felszámolásán. Az ajánlásban foglaltaknak a jelen iránymutatásban szereplő konkrét egyszerűsítési és lerövidítési ötletek alapján történő teljes körű és gyors végrehajtása lehetővé teszi a megújulóenergia-projektek átfutási idejének lerövidítését és gyorsabb tömeges megvalósításukat. A jelen iránymutatás a következő főbb területeket határozza meg a megújulóenergia-projekt engedélyezésének javítása érdekében: a közigazgatási engedélyezési eljárások hosszának és összetettségének csökkentése, a környezeti vizsgálatokért, a helyszínkiválasztási eljárásokért és a hálózati csatlakozási kérdésekért felelős engedélyező szervezetek és hatóságok megfelelő számú és szakképzettségű személyzete. Ezen túlmenően, számos tagállamban fennállnak azzal kapcsolatos akadályok, hogy bizonyos projekteket a nyilvánosság vagy a megfelelő helyi érdekelt felek nem támogatnak. A következő fejezetek röviden ismertetik a fennálló akadályokat, a lehetséges megoldásokat, valamint az új megújulóenergia-irányelv átültetésére irányuló nemzeti intézkedések, illetve az említett irányelv hatályán túlmutató intézkedések körében azonosított bevált gyakorlatokat. 2.Gyorsabb és rövidebb közigazgatási engedélyezési eljárások Az engedélyezési eljárások időtartama jelentősen eltér attól függően, hogy milyen megújulóenergia-technológiáról és melyik tagállamról van szó. A tengeri szélenergia-projektek esetében az átfutási idő akár 10 év is lehet, bár a nemrégiben elkészült holland tengeri szélerőműparkok, mint például a Borssele III. és IV., már 4–5 évvel a pályázat odaítélése után megkezdték működésüket. A szárazföldi szélenergia engedélyezési folyamata esetében 3–9 év közötti időtartamról számoltak be, és jelentős eltérések vannak nemcsak a tagállamok között, hanem időnként egy adott ország különböző régiói között is. A talajra telepített napenergia-projektek esetében nagyjából 1 év és több mint 4,5 év közötti időtartamról számoltak be. Ezek az átlagok azonban nem teljesen reprezentatív mintákon alapulnak, mivel az EU-ban nem állnak rendelkezésre összehasonlítható adatok a megújulóenergia-projekteknek – a környezeti hatásvizsgálat elkészítését és véglegesítését, a hálózati csatlakozási engedély kiadását, és az esetleges jogi kihívások kezelését is magában foglaló – engedélyezési eljárásainak teljes hosszára vonatkozóan. Emellett a megújuló energiával kapcsolatos projektekre vonatkozó engedélyezési eljárások hossza az ilyen projektek összekapcsolására és a megtermelt energia hálózatba táplálására szolgáló hálózatok rendelkezésre állásától, valamint gyors kiépítésétől vagy megerősítésétől is függ. Azt szintén figyelembe kell venni, hogy bizonyos tagállamokban az eljárások noha gyorsabbak lehetnek, de nem feltétlenül hatékonyabbak. A különböző típusú akadályok azt eredményezhetik, hogy a gyorsabb eljárások ellenére kevesebb projektet hagynak jóvá. Ez rámutat arra, hogy minden tagállamban proaktívan kell összpontosítani az engedélyezési eljárások előtt álló akadályokra, és azokat le kell küzdeni. A technikai támogatási eszköz keretében a Bizottság 17 tagállamnak nyújt segítséget abban, hogy – a REPowerEU tervvel összhangban – fokozatosan megszüntessék az orosz fosszilis tüzelőanyagoktól való függésüket, ideértve a megújulóenergia-projektek gyorsabb engedélyezését és a háztetőre szerelt napelem-technológia elterjedésének fokozását is. A technikai támogatási eszköz keretében kiadott 2023. évi felhívásban a Bizottság „A megújuló energia engedélyezésének felgyorsítása” című kiemelt technikai támogatással kíván segítséget nyújtani a tagállamoknak. A hasonló nagyszabású energiainfrastruktúra-projektek végrehajtása terén a tagállamok közötti regionális együttműködés az engedélyezés és e projektek megvalósítása felgyorsításának katalizátoraként működik. A Bizottság négy magas szintű munkacsoport elnöki tisztét tölti be az Európai Unió különböző régióiban. Az e munkacsoportoknak nyújtott magas szintű szakpolitikai támogatás lehetővé teszi a közös regionális jövőkép kialakítását és regionális prioritások kidolgozását, valamint stratégiai iránymutatást nyújt az erős konszenzust igénylő közös érdekű energiainfrastruktúra-projektek (PCI-k) megvalósításában. Mivel a tengeri szélenergia-kapacitások fejlesztését valamennyi magas szintű munkacsoport páneurópai prioritásként ismeri el, a nagyszabású megújulóenergia-projektek prioritásként azonosíthatók e csoportok munkafolyamataiban, és részesülhetnek az egy bizonyos régióhoz tartozó tagállamok között, különböző politikai szinteken megvalósuló szoros nyomon követés és megerősített együttműködés előnyeiből. a.Az új megújulóenergia-irányelv rendelkezései és az átültetésük során bevált gyakorlatok összehasonlítása Az új megújulóenergia-irányelv előírja, hogy az engedélyezéshez kapcsolódó közigazgatási eljárások nem haladhatják meg a két évet a megújuló villamos energiát termelő erőművek és a kapcsolódó hálózati infrastruktúra esetében, beleértve az illetékes hatóságok által végzett összes vonatkozó jóváhagyási, tanúsítási és engedélyezési eljárást. A hidrogén-infrastruktúra engedélyezési eljárásainak egyszerűsítésére vonatkozó hasonló rendelkezést tartalmaz a javasolt hidrogén- és gázpiaci dekarbonizációs csomag. A 150 kW alatti projektek és a megújuló energiaforrást hasznosító meglévő erőművek átalakítása esetén a közigazgatási folyamat nem haladhatja meg az egy évet. Ezek a határidők nem foglalják magukban az uniós környezetvédelmi jogszabályoknak való megfeleléshez szükséges időt, amely hosszú időt vehet igénybe, sem az esetleges bírósági eljárások időtartamát, és rendkívüli körülmények között egy évvel meghosszabbíthatók. A szükséges rendelkezések nemzeti jogba történő átültetésén túlmenően egyes tagállamok kiegészítő pontosításokat vezettek be, amelyek meghatározzák a határidő meghosszabbításának feltételeit, vagy megbízták az illetékes hatóságokat, hogy szorosan működjenek együtt a közösen megállapított határidők betartása érdekében. A határidő további egy évvel történő meghosszabbítása kapcsán Svédország pontosítja, hogy a határidő meghosszabbítható, ha új szabályozások, információk vagy iránymutatások miatt időigényes kiegészítésekre van szükség, vagy ha a késés olyan külső körülményeknek tudható be, amelyeket nem lehetett kezdettől fogva előre látni. Szlovénia olyan rendelkezést vezet be, amely előírja, hogy a meghatározott határidő lejárta előtt a projektfejlesztőnek indokolással ellátott határozatot kell kapnia, amellyel a határozatban ismertetett kivételes körülmények között az eljárást legfeljebb egy évvel meghosszabbítják. Amikor annak biztosításáról van szó, hogy az engedélyezési eljárás ne lépje túl a megállapodott határidőket olyan esetekben, amikor több hatóság is érintett, Finnország átültető intézkedéseiben szerepel az a követelmény, hogy ha egynél több engedélyezési vagy közigazgatási jóváhagyási eljárás szükséges valamely megújuló energiaforrást hasznosító erőmű megépítése, korszerűsítése, hálózati csatlakozása és üzemeltetése kapcsán, az illetékes hatóságoknak együtt kell működniük a határidők betartása érdekében. A projektgazdák egyedüli kapcsolattartó pontjának feladata, hogy adott esetben segítse az illetékes hatóságokat eljárásaik feldolgozás időrendjének meghatározásában. Ezen túlmenően az irányelvet átültető jogszabály meghatározza azokat a pontokat, ahol a határidő számításának kezdődnie és végződnie kell, és az egyetlen kapcsolattartó pont feladata a határidők betartásának nyomon követése. Ami a nemzeti rendelkezések nyomon követését és az azokkal kapcsolatos jelentéstételt illeti, az integrált nemzeti energia- és éghajlat-politikai eredményjelentésekben, amelyeket 2023. március 15-ig, majd ezt követően kétévente kell benyújtani a Bizottsághoz, a tagállamoknak jelentést kell tenniük az új megújulóenergia-irányelv 15–17. cikkében meghatározott követelmények teljesítése érdekében hozott, az engedélyezési eljárások egyszerűsítésére, lerövidítésére és átláthatóbbá tételére irányuló konkrét intézkedésekről. Ezen túlmenően a megújulóenergia-projektekre vonatkozó közigazgatási engedélyezési eljárások EU-szerte koherens nyomon követése és értékelése bepillantást engedne a Bizottság, a tagállamok és a projektgazdák számára a projektengedélyezés különböző szakaszainak időtartamába, azok hatókörébe, követelményeibe és azokban érintett hatóságokba, valamint a késedelmek és egyéb szűk keresztmetszetek lehetséges közös jellemzőibe a különféle megújulóenergia-technológiák esetében vagy az eltérő engedélyezési szakaszokban. b.Egyéb bevált gyakorlatok az engedélyezési eljárások hosszának csökkentésére az új megújulóenergia-irányelvben meghatározottakon túlmenően A bírósági eljárások időtartama kívül esik az új megújulóenergia-irányelvben meghatározott határidőn, de a tagállamok intézkedéseket hozhatnak a bírósági jogorvoslat miatt elhúzódó eljárások számának csökkentése érdekében. Jóllehet az igazságszolgáltatáshoz való jogot biztosítani kell, a tagállamok nemzeti igazságszolgáltatási rendszerüket megszervezhetik oly módon, hogy biztosítsák a peres ügyek gyorsabb feldolgozását, például egyes nemzeti jelentőségű projektek esetében egyfokú bírósági eljárásokkal, a peres eljárás egyes lépései esetében (a nemzeti körülmények függvényében) határidők megállapításával a fellebbezési eljárások szükségtelen elhúzódásának elkerülése, vagy a visszaélésszerű perek korlátozását célzó rendelkezések bevezetése érdekében. Számos tagállam már hozott intézkedéseket az engedélyekkel kapcsolatos bírósági eljárások időtartamának észszerűsítésére. Franciaország háromról kettőre csökkentette a szárazföldi szélenergia-projektekre vonatkozó környezetvédelmi engedélyek ellen benyújtható fellebbezések számát. 2018. december 1-jétől a fellebbezéseket közvetlenül a közigazgatási fellebbviteli bíróságokhoz lehet benyújtani, és már nem kell először a közigazgatási bíróságokhoz fordulniuk (a tengeri szélenergia esetében már a rendelet 2016. januári elfogadását követően ez volt a helyzet).

Hollandia úgy döntött, hogy a 100 MW-ot meghaladó szárazföldi szélenergia-projektek és az 50 MW-ot meghaladó napenergia-projektek engedélyezése ellen csak a legfelsőbb bíróság előtt lehet fellebbezni. A bírósági eljárásokhoz kapcsolódó keret egyszerűsítése mellett egyes tagállamok más intézkedéseket is bevezettek, amelyek lehetővé teszik a prioritások meghatározását és ezáltal az engedélyezési eljárások felgyorsítását, például a stratégiai projektek kategóriáinak meghatározását. Egyes nemzeti jelentőségű projekteket el lehet fogadni jogalkotási eljárás keretében a környezeti hatásvizsgálatról (KHV) szóló irányelv 2. cikkének (5) bekezdésével összhangban. Ez lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy az adott projekt esetében mentességet biztosítsanak a nyilvános konzultációra vonatkozó rendelkezések alól. Spanyolország Andalúzia régiójának önkormányzata létrehozott egy „gyorsító egységet” a stratégiai fontosságúnak tekintett projektek számára, amely a regionális Közigazgatási és Belügyminisztérium hatáskörébe tartozik. A stratégiai fontosság elismerése azt jelenti, hogy a kiválasztott projektek kedvezményes elbánásban részesülnek a fejlesztésükhöz szükséges engedélyek és jóváhagyások adminisztratív feldolgozása során. Az engedélyezés felgyorsításának egy másik jó módja, ha lehetővé teszik, hogy több kérelmet nyújtsanak be párhuzamosan, ahelyett, hogy azokat egymás után nyújtanák be, beleértve az egymással összefüggő hálózati projekteket is. Ausztriában például a fejlesztők párhuzamosan több engedélyt is igényelhetnek (villamosenergia-termelési engedély, a természetvédelmi törvény szerinti eljárás keretében kiadott jóváhagyás, a légiközlekedési törvény szerinti eljárás, az erdészeti törvény alapján kiadott engedély, a vízügyi törvény alapján kiadott engedély, a munkahelyi egészségvédelmi és biztonsági törvényi alapján kiadott engedély, építési engedély). A helyszínválasztásra és a hálózati csatlakozás iránti kérelem benyújtására párhuzamosan is sor kerülhet. Franciaországban és Belgiumban (Flandria és Vallónia) összevont engedélyezési eljárást vezettek be. Flandria és Vallónia esetében ezek az összevont engedélyek ötvözik a környezetvédelmi és építési engedélyezési eljárásokat, valamint a kis méretű projektekre vonatkozó mentességeket. A Franciaországban alkalmazott eljárás lehetővé teszi, hogy a szélerőmű-projektre vonatkozó több engedély (köztük a környezetvédelmi engedélyek, léginavigációs és katonai szolgalmi jogok, valamint villamosenergia-termelési engedély) esetében csak egyetlen vizsgálatra kerüljön sor. Ami a kisebb volumenű megújuló energiaforrásoknak a háztartások és energiaközösségek körében való elterjedését illeti, az erőforrások hiánya tovább súlyosbítja azokat az akadályokat, amelyekkel a szakmai piaci szereplők már eddig is szembesültek. Görögországban az energiaközösségek elsőbbséget élveznek a hálózathoz való csatlakozásra, a környezeti feltételek jóváhagyására és a termelési engedélyekre vonatkozó kérelmek esetében az ugyanazon a területen, ugyanazon kérelmi ciklusban benyújtott egyéb kérelmekkel szemben. Portugáliában a megújulóenergia-közösségek mentességet élveznek az előzetes ellenőrzési/kommunikációs, regisztrációs és üzemeltetési követelmények alól, a telepített kapacitástól vagy saját fogyasztás esetén a nyilvános hálózat villamosenergia hálózatba táplálására való használatától függően. Hasonlóképpen, Írországban az energiaközösségeknek nem szükséges építési engedéllyel rendelkezniük a hálózati csatlakozási kérelem benyújtása előtt, és egyszerűsített engedélyezési eljárás van érvényben esetükben. Szintén felgyorsíthatja az engedélyezést a korai nyilvános konzultáció, valamint az, ha bizonyos tanulmányokat a folyamat korábbi szakaszaiban elvégeznek. Például az a tény, hogy a közös érdekű projektek esetében az engedélyezési eljárás kezdetén sor kerül a projekt helyszínének meghatározására szolgáló kötelező nyilvános konzultációra, elősegítette a társadalmi elfogadottsággal kapcsolatos problémák felismerését és kezelését. Végül az engedélyező hatóságok által a környezetvédelmi eljárások keretében végzett vizsgálatok felgyorsíthatók konkrét határidők kitűzésével. Ha környezeti vizsgálatra van szükség, a tagállamoknak korlátozniuk kell a környezeti hatásvizsgálati eljárás különböző lépéseinek hosszát kötelező érvényű maximális időkeretek bevezetésével, különösen a következők esetében: ·az értékelés hatókörére vonatkozó véleménynek az illetékes hatóság általi kiadása: legfeljebb egy hónap, ·a környezeti hatásvizsgálat lezárása és az indokolással ellátott következtetés kiadása: legfeljebb három hónap, amely további három hónappal meghosszabbítható, ·a környezeti hatásvizsgálati jelentéssel kapcsolatos nyilvános konzultáció lezárása: legfeljebb két hónap, ·a területfejlesztési engedély kiadása: legfeljebb hat hónap. A tagállamok körülbelül fele már megszabott konkrét határidőket az illetékes hatóságok számára, hogy zöld utat adjanak a projekteknek azt követően, hogy megkapták a fejlesztő által benyújtott környezeti hatásvizsgálatot. Sok esetben ez nem haladja meg az egy vagy két hónapot (Bulgária, Franciaország, Olaszország, Málta, Görögország, Lettország és Románia). Egy másik lehetséges egyszerűsítés az építési engedély megszerzésének kötelezettsége alóli feltételes mentesség, amely a kis méretű napelemrendszerek bejelentési kötelezettségével párosul. Belgium Flandria régiójában, a napelemes rendszerek bizonyos feltételek mellett mentesülnek az építési engedély alól. c.A technológiai specifikációk rugalmasabb kiigazítása az engedély iránti kérelem és a projektek kivitelezése közötti időkeretben Az engedélyezési eljárások hossza vagy az engedélyezés késedelmei az optimálistól elmaradó technológia telepítését eredményezhetik olyan esetekben, amikor a projektfejlesztők kötelesek az eredeti engedélykérelmükben szereplő pontos technológiai előírásokat megvalósítani. Azokban az esetekben, amikor az engedélyt olyan sokára adják meg, hogy addigra a jóváhagyott technológiai megoldás elavulttá vált, a projektgazdának új engedélyt kell kérnie, vagy új környezeti hatásvizsgálatot kell végeznie ahhoz, hogy a rendelkezésre álló legújabb technológiát alkalmazhassa. A fokozottabb rugalmasság, vagyis az, hogy a fejlesztők a technológiai paraméterek egy tartományára kérhetnek engedélyt, elősegíti a leghatékonyabb technológiák gyorsabb alkalmazását anélkül, hogy az szükségszerűen nagyobb környezeti hatással járna. E probléma kezelése érdekében egyes tagállamok az úgynevezett „dobozmodellt” használják az engedélyezéshez, amely lehetővé teszi a fejlesztők számára, hogy az engedélykérelmükben technológiai paraméterek egy tartományát határozzák meg (például a szélturbina csúcsának magasságával kapcsolatban), amely biztosítja számukra a legkorszerűbb technológia alkalmazásához, valamint a hatékonyság és a megújuló energiatermelés maximalizálásához kellő rugalmasságot. Például Svédország már lehetővé teszi az említett engedélyezési modell alkalmazását bizonyos szélenergia-projektek esetében. A projektfejlesztőknek fel kell tüntetniük a projektterületet, a turbinák maximális számát, a maximális csúcsmagasságot, a projektterületen belül a korlátozás alatt álló területeket és az infrastruktúra maximális lábnyomát. Így rendelkeznek a kialakítás optimalizálásához, valamint a rotor méretének és agymagasságának növeléséhez vagy csökkentéséhez szükséges rugalmassággal. A fejlesztők a legújabb turbinatechnológiát is alkalmazhatják a kialakítás optimalizálása és az engedélyben szereplő kapacitás maximalizálása érdekében. Románia a végleges építési engedély kiadása után is engedélyezi a szélturbina típusának módosítását, amennyiben teljesülnek a legfontosabb paraméterek (nevezetesen a csúcsmagasság és a rotorátmérő). A fejlesztőknek csupán annyit kell tenniük, hogy értesítik az illetékes hatóságokat az ilyen változásokról. 3.Belső koordináció, valamint egyértelmű és digitalizált eljárások a közigazgatási engedélyezési folyamatok összetettségének csökkentése érdekében

A tagállamtól függően a projektgazdáknak kapcsolatba kell lépniük a nemzeti, regionális és önkormányzati szintű közigazgatási szervekkel és/vagy a különböző minisztériumokkal. Az esetenként egymásnak ellentmondó, számos nemzeti és regionális jogszabály és eljárás, valamint a nemzeti, regionális és/vagy helyi hatóságok közötti egyértelmű hatáskörmegosztás hiánya szükségtelenül bonyolítja és késleltetheti az engedélyezési folyamatot. Az érdekelt felek szerint nem mindig egyértelmű, hogy bizonyos hatóságoknak a közigazgatási engedélyezési folyamatba történő bevonása, illetve a véleményük kötelező-e. Ezen túlmenően, ha több közjogi szerv vesz részt az engedélyezésben, gyakran hiányzik az átláthatóság a projektpályázat státuszát és azt illetően, hogy mely szakaszban áll fenn szűk keresztmetszet. Ezenkívül a digitális eszközök és megoldások elterjedése egyenetlen a közigazgatási szervek között. a.Az új megújulóenergia-irányelv egyablakos rendszerrel kapcsolatos rendelkezései és az átültetésük során bevált gyakorlatok összehasonlítása Az új megújulóenergia-irányelv előírja, hogy a tagállamok jelöljenek ki egy egyedüli kapcsolattartó pontot (egyablakos ügyintézési rendszer) a megújuló energia termelésére szolgáló eszközök és a kapcsolódó hálózati infrastruktúra kiépítéséhez, átalakításához és üzemeltetéséhez kapcsolódó engedélyek kiadására, a transzeurópai energetikai infrastruktúráról (TEN-E) szóló rendelet rendelkezéseihez, valamint a hidrogén- és gázpiaci dekarbonizációs csomagban javasoltakhoz hasonlóan. Más ágazatokban is vannak példák, ahol az egyablakos ügyintézési rendszerek bevezetése csökkentette az információk összegyűjtésére fordított időt és költséget, különösen az engedélyezési és jóváhagyási követelményekkel kapcsolatban. A szubszidiaritás elvével összhangban az új megújulóenergia-irányelv rugalmasságot biztosít a tagállamok számára, hogy kiválaszthassák a legmegfelelőbb végrehajtási szabályokat, feltéve, hogy a kérelmezőknek nem kell egynél több kapcsolattartó ponthoz fordulniuk a teljes engedélyezési folyamat során. Az egyablakos ügyintézési rendszer kialakítására többféle lehetőség is létezik. Egy tisztán adminisztratív egyablakos ügyintézési rendszer egy mederbe tereli a megújulóenergia-projektekkel foglalkozó projektgazdák és az erőmű építéséhez és a hálózatba kapcsolásához szükséges különböző engedélyek kiadásában érintett illetékes hatóságok közötti kommunikációt. A közigazgatási kapcsolattartó pont megbízatásának meghosszabbítása is elképzelhető, és a kapcsolattartó pontot megbízhatják azzal, hogy maga adja ki az összes szükséges engedélyt. Több egyablakos rendszer is létrehozható egy tagállamban a különböző méretű projektek, a megújulóenergia-technológiák vagy közigazgatási egysége kezelésére, feltéve, hogy minden pályázónak egyetlen kapcsolattartó pontja van egy adott projekttel kapcsolatban. Egyablakos rendszereket hoztak létre a hálózati infrastruktúráért felelős jogalanyok, például a TEN-E rendelet szerinti közös érdekű projektek esetében az „illetékes nemzeti hatóságok”, vagy a nemzeti szabályozó hatóságok, az átvitelirendszer-üzemeltetők, valamint a nemzeti, regionális vagy helyi hatóságok más típusú hálózatok esetében. Közös érdekű projektek esetén célszerű a folyamatok szoros koordinációja és összehangolása az új megújulóenergia-irányelv szerinti egyablakos rendszerek és az illetékes nemzeti hatóságok között. Az energiapolitikával foglalkozó meglévő regionális együttműködési struktúrák, mint például a fent említett magas szintű politikai munkacsoportok alkalmasak lehetnek arra, hogy részletesen és mélyrehatóan foglalkozzanak e szoros koordinációval. Ami az új megújulóenergia-irányelvet átültető nemzeti rendelkezéseket illeti, a legtöbb esetben a tagállamok egy meglévő nemzeti energiaügynökséget vagy más végrehajtó ügynökséget jelöltek ki egyedüli kapcsolattartó pontként, amelynek feladata a közigazgatási engedélykérelmezési és engedélyezési eljárások észszerűsítése. Ha az összes olyan hatóságot felsorolják, amelyekkel az egyedüli kapcsolattartó pont biztosítja a kommunikációt és a koordinációt, fokozza a bizonyosságot és az átláthatóságot a projektgazdák számára, csakúgy, mint azokra a konkrét jogszabályokra való hivatkozás, amelyekkel kapcsolatban a kapcsolattartó pont tanácsot adhat. Dánia esetében a Dán Energiaügynökséget (a továbbiakban: DEA) jelölték ki kapcsolattartó pontnak, amely átfogó iránymutatást nyújt a közigazgatási folyamat kapcsán, beleértve a megújuló energiát előállító létesítmények létrehozásához és üzemeltetéséhez szükséges lépéseket is. A tengeri szélenergia esetében a DEA maga adja ki a Dánia felségvizein és kizárólagos gazdasági övezetén belül megvalósuló projektek engedélyeit. A DEA az illetékes hatóságokkal együttműködésben, egy ismétlődő folyamaton keresztül készíti elő és adja ki az engedélyeket, és a projektspecifikus információkat továbbítja a hatóságoknak az összeférhetetlenség kiküszöbölése érdekében. Svédország esetében a Svéd Energiaügynökség feladata egy digitális kapcsolattartó pont felállítása és működtetése. A kapcsolattartó ponton keresztül közvetlen összeköttetést kell biztosítani az adott ügyet intéző hatóságokhoz. Az új megújulóenergia-irányelvet átültető nemzeti rendelkezések tartalmazzák a kapcsolattartó pontot támogatni köteles hatóságok listáját is, beleértve a tengeri kérdésekért, a környezetvédelemért, a nemzeti örökségért és a mezőgazdaságért felelős hatóságokat és ügynökségeket, valamint az önkormányzatokat is. Finnország egyedüli kapcsolattartó pontjának feladata a megújulóenergia-termelő létesítmények engedélyezésével és az egyéb közigazgatási eljárásokkal kapcsolatos tanácsadás. A nemzeti rendelkezések tartalmazzák azon elemek felsorolását, amelyekre a kapcsolattartó pont tanácsadási kötelezettsége kiterjed, amely magában foglalja a védelmi erők véleményének beszerzését a szélerőmű-építés elfogadhatósága kapcsán. b.További példák a közigazgatási eljárások bonyolultságának az új megújulóenergia-irányelven túlmutató csökkentésével kapcsolatos bevált gyakorlatokra Olyan esetekben, amikor különböző közigazgatási szerveknek kell együttműködniük és közösen engedélyt kiadniuk, ha valamely közigazgatási szerv elmulasztja a válaszadást, és ez késelteti a következő lépéseket, a helyzet megoldására bevezethető a közigazgatási szervek hallgatólagos beleegyezésének elve. Erre világosan meghatározott feltételek mellett kerülhet sor, és olyan esetekben nem, amikor az uniós vagy nemzeti jogszabályok megkövetelik a válaszadást. Spanyolország a közelmúltban, egy 2020-as, a saját felhasználásra szánt létesítményekről és napelemparkokról szóló rendeletben bevezette a közigazgatási szervek hallgatólagos beleegyezését bizonyos közigazgatási lépések esetében. Ha több érintett közigazgatási szervnek kell választ adnia egymásnak, és ezt nem teszik meg 30 napon belül, az adott közigazgatási lépést jóváhagyottnak kell tekinteni. Ami a digitális eszközöknek és megoldásoknak az engedélyezési eljárások során való szélesebb körű alkalmazását illeti, az új megújulóenergia-irányelv megköveteli, hogy a kérelmezők a vonatkozó dokumentumokat digitális formában is benyújthassák. Továbbá, az e-kommunikációnak a papíralapú nyomtatványok és a digitális kommunikációs platformok helyett, a különböző kérelmezési folyamatok egységesítése érdekében történő alkalmazása az engedélyező hatóságok munkatársait is segíthetné a kérelmek kezelésében, illetve az eljárások nyomon követésének és javításának alapjául szolgálna. Ez egyúttal növelné a projektgazdák számára az átláthatóságot a kérelmük aktuális állapotával kapcsolatban, valamint lehetővé tenné, hogy minden érintett hatóság hozzáférjen egy adott projekttel kapcsolatos ugyanazon központi bejegyzéshez. E tekintetben Ciprus helyreállítási és rezilienciaépítési tervébe beépített egy reformot, amely digitális egyablakos ügyintézést hoz létre a megújuló energiával kapcsolatos projektek engedélyezésének egyszerűsítése érdekében. A helyreállítási és rezilienciaépítési terv szerint Ciprus technikai segítséget is kért a Strukturálisreform-támogató Főigazgatóságtól az egyablakos rendszer létrehozásához szükséges módszertan kidolgozásához. Németország Alsó-Szászország szövetségi állama az immisszóvédelemre irányuló kérelmek (ELiA) esetében bevezetett egy elektronikus engedélykérelmi formanyomtatványt, amelyet nyolc német szövetségi állam használ, és amely lehetővé teszi a kérelemi dokumentáció titkosított benyújtását. Hollandiában létezik egy online felület, ahol kombinált engedély („All-in-one Permit for Physical Aspects”) kérelmezhető a szárazföldi szélerőművek és a földre telepített napelemek esetében. Függetlenül attól, hogy az engedélyezési eljárásban az önkormányzat, a tartomány vagy a nemzeti kormányzat az illetékes hatóság, ez az online felület elérhető mind az illetékes hatóság, mind pedig a projektfejlesztő számára. Emellett egyes tartományok ezt az felületet platformot természetvédelmi engedélyek kérelmezésére is használják. 4.Elegendő emberi erőforrás és az engedélyezés szervezetek munkatársainak szakképzettsége Az egyre nagyobb számú projektengedély feldolgozásához elegendő számú, megfelelően szakképzett személyzetre lesz szükség az engedélyező hatóságoknál és a hálózatüzemeltetőknél, valamint a környezeti vizsgálatokért felelős szakemberekre és a fellebbezési eljárásokkal foglalkozó nemzeti bíróságokra. Amint azt a RES-egyszerűsítés elnevezésű tanulmány keretében kiadott időközi jelentés ismerteti, amelyet a Bizottság által e kezdeményezéssel kapcsolatban folytatott konzultációk is megerősítenek, az engedélyező hatóságoknál tapasztalt munkaerőhiány jelenleg számos tagállamban számottevő akadályt jelent a projektek megvalósításában: nincs elegendő személyzet, illetve a személyzet nem rendelkezik a szükséges szakértelemmel vagy készségekkel a projektpályázatok feldolgozásához. A jelentés megállapításai szerint jelentősebb munkaerőhiányról számoltak be a nagy tagállamok, ahol nemzeti szinten nagyobb a probléma, mint regionális szinten, míg a szakértelem hiánya gyakoribb azokon a piacokon, ahol kevésbé ismerik az adott technológiát és kevesebb már lezárult projekt. A szakértelem hiánya gyakran helyi szinten jelentkezik, ahol a személyzetnek kevesebb lehetősége nyílik a szakosodásra, és/vagy összetett műszaki és jogi kérdésekhez köthető. Ez különösen gyakori a vidéki térségekben, ahol kisebb a közigazgatási kapacitás, ugyanakkor jelentős megújulóenergia-projekteket terveznek. A személyzettel kapcsolatos problémák más akadályokra is hatással vannak, mivel a hatóságoknak nincs arra kapacitásuk, hogy egymás között koordinálják a munkájukat, ami lehetővé tenné a közigazgatási folyamatok gördülékenyebb végrehajtását. Ez igaz az egyedüli kapcsolattartó pont létrehozására is, ahol a személyzet vagy a megfelelő szakértelem hiánya további szűk keresztmetszetek kialakulásához vezethet a közigazgatási eljárásokban. Ezért kulcsfontosságú annak biztosítása, hogy az érintett ágazatokban, a különböző közigazgatási szinteken (beleértve, de nem kizárólagosan, az engedélyt kiadó hatóságokat) legyenek megfelelő készségek és vonzó munkahelyek. Célzott, megelőző jellegű megközelítésre van szükség egyrészt a munkaerőhiány, másrészt a szakemberhiány kezelésére. E megközelítés részeként és az Európai Bizottságnak a nemek közötti egyenlőség valamennyi területen – ideértve a zöld és a digitális átállást is – történő általános érvényesítésére irányuló megközelítésével összhangban különös figyelmet kell fordítani a nők részvételének és esélyegyenlőségének növelésére minden szinten. A Bizottság arra kérte a tagállamokat, hogy nemzeti energia- és klímaterveikben szolgáltassanak információkat a 2021 és 2030 között tervezett teljes megújulóenergia-termelési kapacitásról, technológiánkénti és ágazatonkénti bontásban, MW-ban kifejezve külön ismertetve az új kapacitásokat és az erőmű-átalakításokat. A tagállamoknak konkrét intézkedéseket kellett meghatározniuk a tájékoztatás és a képzés biztosítása érdekében. Ez a tervezett telepített kapacitás, valamint a meglévő személyzeti létszám mellett végrehajtott kapacitásbővítések értékelése iránymutatást ad majd a tagállamoknak az engedélyező hatóságok személyzeti és költségvetési igényeinek becslése során.

Noha korlátozott számú foglalkoztatási adat áll rendelkezésre az engedélyező hatóságok számára, Spanyolország Aragónia régióban, ahol 30 alkalmazott kizárólag a szél- és naperőművekkel kapcsolatos engedélykérelmek feldolgozásával foglalkozik, 2018-ban 1 100 MW új szárazföldi szélerőművi kapacitásra vonatkozó engedélyt adtak ki. Finnország 6 millió eurót különített el a helyreállítási és rezilienciaépítési tervén belül arra, hogy ideiglenesen emberi erőforrásokat vegyen fel a környezetvédelmi engedélyekkel és eljárásokkal kapcsolatos ügyintézésre és a projektek feldolgozására 2021–2023-ban, valamint hogy támogassa az új energetikai technológiákat, többek között a tengeri szélenergia-, a nagyszabású napenergia- és a geotermikusenergia-projektek területén. A pénzügyi támogatást a környezeti hatásvizsgálatok elbírálásával, a környezetvédelmi engedélyezési határozatok elleni fellebbezések feldolgozásával kapcsolatos személyi költségekre, valamint az önkormányzatoknak és a megyéknek a területrendezési és építési engedélyek kiadásában való támogatására fordítják. Olaszország 40 tagú munkacsoportot hozott létre, amely az ökológiai átmenetért felelős minisztérium felügyelete alatt áll, és amelynek feladata az ország nemzeti energia- és klímatervének, valamint helyreállítási és rezilienciaépítési tervének végrehajtása. E munkacsoport felel a környezeti hatásvizsgálatok feldolgozásának felgyorsításáért is. A munkacsoport minden tagjának legalább ötéves szakmai tapasztalata van és rendelkezik a megújulóenergia-projektek műszaki, környezeti és tájképi vonatkozásainak értékeléséhez szükséges készségekkel. A szárazföldi szélerőmű-projektek engedélyezésére vonatkozó, 18 pontos német egyszerűsítési terv előírja, hogy a szövetségi államoknak biztosítaniuk kell, hogy az építési engedélyezésért felelős és jóváhagyó hatóságok rendelkezzenek kellő személyzettel és a szükséges műszaki felszereléssel az engedélykérelmek feldolgozásához. Ezen túlmenően a német koalíciós megállapodás utal külső projektcsapatok bevonására az engedélyező hatóságokra nehezedő teher enyhítése érdekében. Ami annak biztosítását illeti, hogy a megújuló energiával kapcsolatos projektek engedélyezéséért felelős hatóságok személyzete megfelelő szakértelemmel rendelkezzen a jogi és műszaki kérdésekben, a jelenlegi szakemberhiány orvoslásának egyik lehetséges első lépése egy szövetség létrehozása az Erasmus+ keretében a hatóságok, az ipar, a szociális partnerek, valamint az oktatási és képzési intézmények közötti, készségfejlesztéssel kapcsolatos ágazati együttműködés érdekében. 2021-ben egy ipari ökoszisztémákkal foglalkozó kerekasztalbeszélgetés-sorozat részeként, amelynek célja az érdekelt felek uniós készségfejlesztési paktumban való részvételének ösztönzése volt, a készségfejlesztési paktum kapcsán sor került egy magas szintű kerekasztal-beszélgetésre, amelyen a megújulóenergia-ágazat érdekelt felei vettek részt. A készségfejlesztési paktum egy új kötelezettségvállalási modell a gazdasági fellendüléshez és az EU ipari stratégiájának megvalósításához, valamint a zöld és digitális átálláshoz szükséges készségekkel kapcsolatos kihívások kezelésére. Célja az ipari ökoszisztémákon belüli szakemberhiány kezelése a vállalatok, a munkavállalók, a nemzeti, regionális és helyi hatóságok, szociális partnerek, iparági szervezetek, szakoktatási és szakképzési szolgáltatók, kereskedelmi kamarák és foglalkoztatási szolgálatok arra való ösztönzésével, hogy ruházzanak be továbbképzési és szakmai átképzési fellépésekbe. A kerekasztal-beszélgetés folytatásaként a Bizottság készen áll arra, hogy elősegítse egy, a szárazföldi megújuló energiával kapcsolatos, nagyszabású készségfejlesztési partnerség előkészítését. Ezenkívül rendelkezésre állnak releváns uniós finanszírozási lehetőségek (például: a környezetvédelmi és éghajlat-politikai [LIFE] program, kohéziós források, technikai segítségnyújtási eszközök). E tekintetben szintén kulcsfontosságú a diplomák, készségek és képesítések EU-szerte történő kölcsönös elismerése, különösen az EU határrégióiban. Különös figyelmet kell fordítani arra, hogy a képzéssel és a készségekkel kapcsolatos kezdeményezéseknek kifejezetten a regionális és helyi engedélyező hatóságok személyzetére is kell irányulnia, és figyelembe kell venniük szerepük sajátosságait. E tekintetben a Bizottság cselekvésre ösztönzi a tagállamokat, valamint arra, hogy biztosítsanak elegendő képzési lehetőségeket. A tengeri technológiai tekintetében már megvalósult egy készségekkel kapcsolatos ágazati együttműködés terv, amelynek keretében kidolgozásra kerül egy tengeri megújuló energiaforrásokkal kapcsolatos készségfejlesztési stratégia, valamint feltárják az ágazatban mint a digitális és zöld átállás motorjában rejlő lehetőségeket. A közigazgatási szervek közötti ikerintézményi együttműködés különösen fontos lehet a tengeri ágazatban, mivel egyes tagállamok most először engedélyeznek megújuló tengeri projekteket, míg mások már több tapasztalattal rendelkeznek. Az információcsere megkönnyítése, a nagyszabású megújulóenergia-projektek végrehajtása során a bonyolultság csökkentése és a kapacitásépítés sürgető szükségletének mérséklése céljából a tagállamok fontolóra vehetik önkéntes platformok létrehozását az engedélyező hatóságok számára. Az ilyen platformok a tudásmegosztást segítő és a bevált gyakorlatokat ismertető adattárként működhetnének, amelyek célja a tagállamok különböző folyamatai esetében a hatékonyság növelése vagy a szinergiák felismerése. Ezen túlmenően, amint azt az infrastrukturális projektek esetében is tapasztaltuk, a projektgazdák profitálhatnak a kapacitásépítési kezdeményezésekből, amelyek célja az engedélyező hatóságokhoz benyújtott dokumentumok és tanulmányok rossz minősége miatti késedelmek kiküszöbölése. 5.A megújulóenergia-projektek helyszíneinek optimálisabb kiválasztása és tervezése Egy javarészt megújuló energiaforrásokon alapuló, dekarbonizált energiarendszer általában több helyet igényel, mint a hagyományos energiarendszer, amelyet nagyobb, központosított energiatermelő létesítmények jellemeznek. Mivel nagyrészt sűrűn lakott kontinensről van szó, Európában gyakoriak a földhasználati konfliktusok, valamint sokszor kell egyensúlyt teremteni a különböző közjószágok és érdekek között. A megújulóenergia-projektek között verseny van a megfelelő területekhez való hozzáférés kapcsán és a föld-/tengerhasználati korlátok miatt, amelyek különösen a mezőgazdaságból/halászatból, a tengeri szállítási útvonalakból, a kulturális örökségből és a védelmi vonatkozású tevékenységekből adódnak. A megújuló energiaforrások közép- és hosszú távú térnyerésének felgyorsítása érdekében ezért a jól megtervezett területrendezés és az analitikus megvalósíthatósági tanulmányok kulcsfontosságú eszközök. Ezekkel már korai szakaszban be lehet avatkozni, és így csökkenthetők a környezeti hatások és a föld-/tengerhasználati konfliktusok, a megfelelő helyszínekre lehet irányítani a projektfejlesztők figyelmét, ez pedig felgyorsíthatja az engedélyezési eljárásokat. a.Föld-/tengerhasználati korlátok és bevált gyakorlatok a megfelelő területek azonosításának megkönnyítése érdekében A megújuló energia alkalmazására szolgáló helyszínek területrendezéssel történő kijelölésének stratégiaibb megközelítése nagyban hozzájárul majd ahhoz, hogy elegendő hely álljon rendelkezésre az uniós célok teljesítéséhez szükséges további megújulóenergia-kapacitások befogadásához. Ez egyaránt vonatkozik a megújulóenergia-termelés tengeri és szárazföldi technológiáira, valamint a megújulóhő-ágazatra. Az ilyen tervek esetében a megfelelő közigazgatási szint technológiánként eltérő lehet – például a szélerőművek számára megfelelő helyszíneket inkább regionális szinten kell meghatározni, míg a kisebb méretű napelemfarmokat ki lehet jelölni önkormányzati szinten. A tengeri területrendezési terveket nemzeti szinten dolgozzák ki, egyre inkább együttműködve az ugyanazon tengeri medencében elhelyezkedő szomszédos országokkal. A tengeri megújuló energiára vonatkozó stratégia egyértelművé tette, hogy a tengeri területrendezés e technológiák alkalmazásának egyik alappillére. A felülvizsgált transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet előírja a tagállamoknak, hogy működjenek együtt a tengeri megújuló energiaforrások hasznosítása tekintetében a 2050-ig tartó időszakra vonatkozó céljaik, valamint a 2030-ban és 2040-ben esedékes közbenső lépések meghatározásában. A REPowerEU közleményben a Bizottság felszólította a tagállamokat, hogy mielőbb válasszák ki a megújuló energiával kapcsolatos projektek céljára alkalmas szárazföldi és tengeri területeket, amelyek illeszkednek nemzeti energia- és klímaterveikhez és a megújuló energiára vonatkozó felülvizsgált 2030-as cél eléréséhez való hozzájárulásukhoz. A kiválasztási folyamat részeként jól körülhatárolt, egyértelműen meghatározott területeket kell kijelölni, amelyek különösen alkalmasak a megújuló energiaforrások fejlesztésére (hasznosításra kijelölt célterületek), ugyanakkor lehetőség szerint el kell kerülni a környezeti szempontból értékes területeket, és előnyben kell részesíteni többek között a mezőgazdasági célra nem használható, degradálódott talajú földterületeket. E tekintetben hasznos lenne feltárni a degradálódott talajú földterületek, például régi kőfejtők, bezárt bányák, hulladéklerakók, korábbi iparterületek, parkolók, valamint közlekedési folyosók (például autópályák és vasúti pályák) mentén fekvő területek használatának lehetőségét. Néhány esetben a barnamezős területek megújulóenergia-termelés céljából történő rehabilitációja további előnyökkel járhat, mint például a városi területek és az úthálózatok közelsége, valamint a hálózati csatlakozások. Másrészt ez szükségessé tenné a kapcsolódó kihívások – úgymint a szennyeződés, a megoldatlan tulajdonjogi problémák vagy a rozsdaövezetek rehabilitálására irányuló ösztönzők hiánya – kezelését. Fontos, hogy az igazságos átmenet összefüggésében az átalakulóban lévő széntermelő régiókban található szénbányák vonzó helyszínekké válhatnak szél-és napenergia-termelő létesítményekké való átalakításhoz, vagy akár geotermikusenergia-, illetve hidrogéntermeléshez, a helytől és a környező ipari ökoszisztémától függően. Általánosságban elmondható, hogy a széntermelő régiók jelentős potenciált (a becslések szerint körülbelül 1,4 GW szélenergia és 2,7 GW napenergia) rejtenek magukban a megújuló energiaforrások térnyerése tekintetében. A korábbi fosszilistüzelőanyag-kitermelő helyek további előnye, hogy gyakran jó hálózati csatlakozással bírnak és a helyszínen rendelkezésre áll munkaerő. Vannak már erre példák Spanyolországban, Görögországban és Magyarországon, Németország pedig a vízen lebegő napelemek alkalmazásának módjait kutatja olyan tavakon, amelyek az egykori lignitbányászati területeken végzett helyreállítási intézkedések eredményeként jöttek létre. Az új megújulóenergia-irányelv ez idáig nem tartalmaz konkrét követelményeket a helyszín kiválasztására vagy a megújuló energiaforrások fejlesztése során kiemelt területek meghatározására vonatkozóan. Mindazonáltal az új megújulóenergia-irányelv 15. cikkét átültető nemzeti jogszabályban Olaszország meghatározta a megújulóenergia-termelésre alkalmas területek meghatározására alkalmazandó szabályokat. A beazonosított területeken telepíthető teljes kapacitásnak legalább egyenlőnek kell lennie azzal a kapacitással, amelyet a nemzeti energia- és klímaterv a megújuló energiaforrások fejlesztése terén kitűzött célok eléréséhez szükséges kapacitásként megjelöl. Ezek a szabályok azt is előírják, hogy a megújulóenergia-termelésre alkalmas területek meghatározásakor figyelembe kell venni a környezetre, a kulturális örökségre, a tájra gyakorolt hatást, valamint egyéb releváns szempontokat, mint például az erőforrások rendelkezésre állását és a hálózati infrastruktúrát. A különböző kormányzati szintek közötti koordináció kulcsfontosságú, különösen a szövetségi államokban vagy az autonóm régiókkal rendelkező országokban. Németországban a szövetségi államoknak jelentést kell tenniük a szövetségi kormány felé a megújuló energiaforrások helyzetéről, többek között az engedélyezett megújulóenergia-termelő létesítményekre, az energiaellátás folyamatára, valamint a regionális és városi területrendezési tervek szerint a szélenergia-termelés bővítésére rendelkezésre álló területekre vonatkozóan. A koalíciós megállapodás előírja, hogy a szárazföldi terület két százalékát szárazföldi szélenergia-projektek céljára kell kijelölni. Hessen és Schleswig-Holstein szövetségi tartományokban ezt már sikeresen végrehajtották. A támogató területrendezési keretrendszeren túl az olyan digitális eszközök, mint a földrajzi információs rendszer (GIS), online adatbázisok és földnyilvántartások, szintén megkönnyíthetik a megfelelő földterületek azonosítását (például bemutatják az egyes területekben rejlő lehetőségeket technológiánkénti bontásban, a korlátozás alatt álló területeket, a mezőgazdaságilag nem hasznosítható, degradálódott talajú földterületeket, a hálózat rendelkezésre állását, a meglévő projekteket és adatokat/tanulmányokat, valamint az előzetes környezeti vizsgálatokat). Uniós szinten az Energy and Industry Geography Lab (a továbbiakban: EIGL) megjelenít néhány ilyen adatot. A Bizottság a közelmúltban véglegesítette azon adatkészletek felvételét az EIGL-be, amelyek segíthetnek a tagállamoknak a szél- és napenergia-projektek számára megfelelő területek azonosításában. Míg a releváns adatkészletek a vizsgált megújuló energiaforrástól függenek, az EIGL-be már felvételre kerültek a következők: A Natura 2000 területek, az országosan kijelölt területek, a biológiai sokféleség szempontjából kulcsfontosságú és a fontos madárélőhelyek, valamint a talajjal kapcsolatos adatok. Noha az ilyen adatkészleteknek a keresőeszközbe való felvétele a hatályos jogszabályokkal összhangban nem vezet be semmilyen korlátozást a megújuló infrastruktúrák telepítése tekintetében, megkönnyíti azok telepítését, miközben minimalizálja a konfliktusokat. A keresőeszköznek ezért a célja, hogy a nemzeti és regionális hatóságok tervezési döntéseit támogató segédeszközként szolgáljon, amelyek egyébként nem férhetnek hozzá azonnal a rendelkezésre álló adatok teljes köréhez. Ez különösen előnyös a valószínűleg határokon átívelő hatással járó projektek esetében. Ennek pedig a kiszámíthatóság és az egyértelműség alapján irányítania és támogatnia kell a gazdasági szereplők beruházási döntéseit. További adatkészletek elérhetővé tételével és a tagállamok digitális területrendezési eszközeivel való kapcsolatok kiépítésével a Bizottság tovább kívánja fejleszteni a szóban forgó keresőeszközt. Dániában a „The Danish Environmental Portal” elnevezésű internetes platform az állam, az önkormányzatok és a régiók tulajdonában lévő, közszférán belüli partnerség. A portál, amely egész országot lefedi, a környezettel, a vízzel, a természettel és a földhasználattal kapcsolatos, területspecifikus adatokat tartalmaz. Lehetővé teszi a hatóságok számára, hogy frissítsék és hozzáférjenek a közigazgatási egységek, ágazatok és földrajzi területek adataihoz. Magánszemélyek és szakemberek is használhatják a portált, hogy hozzáférjenek a különböző, például a természetvédelemhez és -megőrzéshez, valamint konkrét területeken az építkezéshez és a tervezéshez kapcsolódó földhasználati korlátozásokra vonatkozó adatokhoz. Horvátországban a Horvát Köztársaság nyílt adatportálja egy olyan adatplatform, amelyet a közszféra által létrehozott, nyílt hozzáférésű adatok gyűjtésére, kategorizálására és terjesztésére használnak, beleértve a földrajzi helymeghatározási, meteorológiai és környezeti adatokat is. Lengyelországban a Bizottság támogatja a korábbi és jelenlegi szénbányászati helyekre vonatkozóan egy térinformatikai rendszerhez kapcsolt adatbázis kidolgozását, amelynek célja a helyszínek lehetséges újrafelhasználásának azonosítása, többek között tisztaenergia-megoldások kiépítésére. A Bizottság egy hasonló projektet Görögországban is támogatott. Belgium brüsszeli régiójában a polgárok ellenőrizhetik, hogy a házuk teteje potenciálisan mennyi napenergia termelésére alkalmas. A kisléptékű, hőszivattyús geotermikus létesítmények engedélyezésének egyszerűsítése érdekében Ausztria, Franciaország, Németország, valamint Olaszország egyes régióiban már működnek földtani vizsgálatokon alapuló, háromzónás „közlekedésilámpa-rendszerek”, amelyek megjelölik azokat a zónákat, ahol egyszerű bejelentés szükséges, az engedélyköteles zónákat, továbbá azokat, ahol tilos fúrásokat végezni. b.A tér többcélú felhasználása A föld-/tengerhasználati korlátok kezelésének másik módja a tér többcélú felhasználásának elősegítése. A tengeri területrendezésben e megközelítés támogathatja az energiainfrastruktúra és a hajózási útvonalak együttes létezését, és hozzájárulhat a tengeri ökoszisztémák védelméhez. Más megközelítések, mint például az agrofotovoltaikus (Agri-PV) rendszerek vagy a vízen lebegő napenergia-rendszerek, optimalizálhatják a megújulóenergia-projektek számára rendelkezésre álló helyet. A tér többcélú felhasználását tiltó nemzeti jogszabályokban szereplő korlátozások feloldása vagy a többcélú kihasználásra irányuló keretrendszer létrehozása több projektet tehetne lehetővé. Az új, többcélú projektek támogatásához innovációra is szükség lesz az engedélyek kiadása terén, amely általában erősen egy adott ágazathoz kötődő folyamat.

A fent említett EIGL keresőeszköz immár az olyan meglévő szennyvíztisztító telepekre vonatkozó adatkészletet is tartalmaz, amelyek a megújuló energiával kapcsolatos projektek helyszínéül szolgálhatnának, és amelyeket továbbfejlesztenek a tér sokrétű felhasználásának elősegítése érdekében. Számos tagállam (köztük Németország, Olaszország, Franciaország, Spanyolország és Lengyelország) jelenleg vizsgálja az agrofotovoltaikus kezdeményezésekre, vagyis a mezőgazdaság és a napenergia-termelés kombinálásának gyakorlatára vonatkozó iránymutatásokat, amely az elmúlt néhány évben elkezdett egyre szélesebb körben elterjedni. Az agrofotovoltaikus megoldáson keresztüli kettős hasznosítás elősegítheti a társadalmi elfogadottságot, valamint a mezőgazdasági termelők és a vidéki közösségek közvetlen hasznára válik. A tudományos kutatások azt mutatják, hogy ezek a megközelítések járulékos előnyökkel is járhatnak, úgymint jobb vízvisszatartás a száraz területeken és általánosságban jobb termelékenység. A fogalommeghatározásokkal és a hatásokra vonatkozó kritériumokkal kapcsolatos, nemzeti és regionális szintű konszenzus előnyös lenne. Ez megnyitná az utat az agrofotovoltaikus rendszerek szisztematikusabb engedélyezése előtt a földhasználati tervekben, és segítene elkerülni a mezőgazdasági termelőket érintő kedvezőtlen hatásokat. Hasonló gyakorlat alakult ki a tengeri térben, ahol Belgium a tengeri területrendezési tervében kijelölt a tevékenységek, azaz az élelmiszertermelés (halászat, akvakultúra) és a tengeri megújuló energia egyidejű fejlesztésére szolgáló területeket, ezzel is előmozdítva a szinergiákat és a „beépített” többcélú felhasználást. A többcélú felhasználás úgy is kialakulhat, hogy új tevékenységeket vesznek fel a meglévők közé. A tengeri gazdasági tevékenység természetvédelemmel (például a Natura 2000 területeken) vagy -helyreállítással való összekapcsolása is lehetséges. c.A közösség általi elfogadás és a közösség bevonása A központilag meghatározott telepítési vagy térhasználati célok az országos háttértől függően fontosak lehetnek, mivel az önkormányzatok gyakran hajlamosak a megújuló energiaforrásból megvalósuló energiatermelés fejlesztését a helyi nézőpontból szemlélni, és nem mindig veszik figyelembe a megújuló energiaforrásokkal kapcsolatos nemzeti célokat. Másrészt, a megújuló energiaforrásból megvalósuló energiatermelés fejlesztését helyben kell felkarolni, és nem szabad arra úgy tekinteni, mint a helyi közösségekre rákényszerített, számukra hátrányos dologra. Ezért kulcsfontosságú a lakosság korai szakaszban történő bevonása a regionális vagy helyi területi tervek meghatározásába és ugyanígy azok az intézkedések is, amelyek lehetővé teszik a helyi közösségek számára, hogy részesüljenek a közelükben található megújulóenergia-termelő létesítmények nyújtotta előnyökből, a társadalmilag igazságos zöld átmenet szélesebb nézőpontjából is vizsgálva a helyzetet. Ez energiaközösségek, alacsonyabb villamosenergia-költségek vagy pénzügyi részvételi rendszerek („társtulajdon” vagy „járulékos előnyök”), illetve az adott régióra kidolgozott ipari fejlesztési terv révén érhető el. Az ilyen rendszerek különböző formákban szervezhetők meg, például a nemzeti vagy regionális forrásokból területek és erőforrások biztosítása céljából a helyi hatóságoknak juttatott finanszírozás; az erőművek üzemeltetői közvetlenül fizetnek egy meghatározott díjat vagy adót a helyi hatóságoknak; vagy a létesítmények üzemeltetői önkéntesen teljesítenek kifizetéseket egy regionális szövetség részére azzal a céllal, hogy javítsák a helyi helyzet. Az ilyen kifizetéseket meghatározott célokhoz kell kötni annak érdekében, hogy javítsák a polgárok szociális előnyeit, például a szociális szolgáltatásokat (úgymint óvoda, egészségügyi szolgáltatások) vagy az infrastruktúrát (úgymint utak vagy tömegközlekedés). Egy egyértelmű szabályozási keret elkerüli az eseti jellegű tárgyalásokat, amelyek egyenetlen eredményekhez vezethetnek, és a közhivatal helytelen irányítás nagyobb kockázatát hordozzák magukban. Példák a nemzeti szinten bevezetett programokra: „zöld alapok rendszere” Dániában a szélenergia-projekteknek otthont adó településeken, az önkormányzatoknak nyújtott támogatási rendszer Luxemburgban, vagy a helyi lakosok minimálisan megszabott részvételi aránya Hollandiában, amelyet a különböző regionális energiastratégiák előírnak. A Spanyolországhoz tartozó Baleár-szigetek éghajlatváltozási törvénye tartalmaz egy sajátos rendelkezést, amely szerint minden 5 MW-ot meghaladó megújulóenergia-projektnek a beruházás legalább 20 %-át meg kell nyitnia a helyi lakosság számára. Egy másik lehetőség a fokozott helyi gazdasági részvételre a megújulóenergia-projektek részvényeibe történő beruházási lehetőségek, amit például Franciaországban a „zöld növekedés közösségi finanszírozási címke” támogat. Ezek a közösségi finanszírozási megközelítések, valamint bizonyos egyéb pénzügyi részvételi rendszerek azonban csak azoknak a polgároknak nyújtanak előnyt, akiknek módjukban áll beruházni a projektekbe („társtulajdon”, az irányításban való részvétellel vagy anélkül). A megújulóenergia-közösségek nagyon hatékony eszközt jelentenek a helyi lakosság aktív részvételének előmozdítására és az energetikai átállás számukra nyújtott előnyeinek fokozására. Az energiaszegénység leküzdésében is segíthetnek. Görögországban az energiaközösségek meghatározása kimondja, hogy azok aktívan részt vesznek az energiaszegénység csökkentésében, valamint az energiatermelés és -tárolás, valamint az önellátás előmozdításában a görög szigeteken. E célból a kiszolgáltatott fogyasztók és a szegénységi küszöb alatt élő polgárok jogosultak a virtuális nettó mérésre, és részesülhetnek a közösség által megtermelt energiából anélkül, hogy annak ténylegesen tagjai lennének (ha földrajzilag közel vannak). Belgiumban a szociális lakásépítő társaságok olyan innovatív üzleti modellt dolgoztak ki, amelyben beruháznak a szociális célú házak tetején elhelyezett napelemekbe, és a napelemek használatának költségeit, valamint a megtermelt villamos energia árát beépítik a bérleti díjakba. A projekt jelentős léptékének köszönhetően a bérleti díj olcsóbb, mint a jelenlegi áramárak. A határokon átnyúló energiaközösségek jelentős szerepet játszhatnak az EU határrégióiban. A Németország és Hollandia közötti Interreg határokon átnyúló együttműködési program keretében indított „SEREH – Emmen-Haren intelligens energiarégiója” elnevezésű projekt már most is vezető szerepet tölt be. A projekt keretében decentralizált, határokon átnyúló villamosenergia- és energiapiacot fejlesztenek ki, és más határrégiók is építhetnek majd a projekt megállapításaira és ajánlásaira. Ami a közösségek energiaátállásba történő bevonását illeti, 2021-ben az ír átvitelirendszer-üzemeltető, az EirGrid, a Friends of the Earth és a Renewables Grid Initiative közös hároméves projektet indítottak útjára annak érdekében, hogy a közösségeket bevonják az írországi energiaátmenettel kapcsolatos kihívásokról és lehetőségekről folytatott párbeszédbe. A szélturbinák lakóházakhoz való közelsége bizonyos esetekben szintén okot ad a projektekkel szembeni lakossági ellenállásra. Ezekben az esetekben a polgárok aggodalmukat fejezik ki az őket érő kellemetlenségekkel, például zajjal és vizuális hatásokkal kapcsolatban. A szélturbinák és a házak közötti távolságra vonatkozó előírások tagállamonként eltérőek – egyes esetekben a tartandó távolság a régiótól vagy településtől, illetve azon terület népsűrűségéről függ, ahol a turbinák találhatók. Más esetekben a turbina csúcsmagassága és rotorátmérője határozza meg a más ingatlanoktól tartandó távolságot. Ha nagyon nagy távolságot tartanak más ingatlanoktól, csak marginális további előnyöket eredményezhet a zajcsökkentés szempontjából, ugyanakkor növeli a szervizutakkal és a támogató infrastruktúrával kapcsolatos költségeket, valamint növeli a villamosenergia-termelés helye és a kereslet közötti távolságot. Az ezzel kapcsolatos korlátozó szabályok miatt a földterületek nagy része alkalmatlanná válik a projektek számára, és/vagy csökkenthet annak lehetősége, hogy a meglévő szélerőműveket a legkorszerűbb technológiával átalakítsák. Ennek következtében a fejlesztőknek időnként elavult berendezéseket, vagyis kisebb és kevésbé hatékony szélturbinákat kell telepíteniük, hogy megfeleljenek a távolságtartási követelményeknek. A projektfejlesztők dönthetnek az élettartam meghosszabbítása mellett is, a meglévő helyszínek átalakítása helyett. A lakóépületektől való távolságra vonatkozó szabályoknak tényszerűen megalapozottnak és bizonyítékokon alapulónak kell lenniük (a zajártalomhoz és a turbinák vizuálisan zavaró voltához kapcsolódóan), és azokat a minimálisan szükséges szinten kell megállapítani. A szabályok megállapításakor a tagállamoknak egyensúlyt kell teremteniük a szélturbinák kedvezőtlen hatásainak minimalizálása és a projektfejlesztésre rendelkezésre álló földterület maximalizálása között, figyelembe véve az egyéb területrendezési korlátokat is. Továbbá egyértelmű és átlátható tájékoztatást kell nyújtani a lakóépületektől való távolsággal kapcsolatos korlátozásokról a beruházási biztonság garantálása érdekében a projektfejlesztők számára. d.Környezetvédelmi szempontok A helyszín kiválasztásával kapcsolatos leggyakoribb problémák, amelyekkel a megújulóenergia-projektek fejlesztői szembesülnek, a környezetvédelmi jogszabályoknak való megfeleléshez szükséges eljárások hossza és összetettsége, valamint a környezetvédelmi érdekcsoportokkal vagy állampolgárokkal való konfliktusok. Az engedélyek és a kapcsolódó hatásvizsgálatok segítséget nyújtanak a különböző társadalmi érdekek kiegyensúlyozásában, de egyúttal gyakran eredményeznek nagy fokú összetettséget és kihívásokat a közigazgatási eljárásban és a bíróságokon. Ahol különböző társadalmi érdekeket kell felmérni és kiegyensúlyozni, ott a reflexiós és döntéshozatali folyamat szükségszerűen időt vesz igénybe. Ezért a környezetvédelmi szempontokat kezdettől fogva be kell építeni a megújulóenergia-tervezési folyamatokba. Ez lehetővé teszi a valószínűsíthetően jelentős környezeti hatások megelőzését, valamint az azok a lehető legnagyobb mértékű csökkentésére és ellensúlyozására tervezett intézkedések azonosítását. Ezenkívül vannak olyan alternatívák, amelyek lehetővé tennék a tagállamok számára, hogy észszerűsítsék a környezetvédelmi jogszabályok betartását szolgáló eljárásaikat, és megkönnyítsék a projektgazdák számára a megfelelő helyszínek kiválasztását. Ez segít csökkenteni azon konfliktusokat is, amelyek a környezetvédelmi csoportokkal és egyéni szereplőkkel, de a különböző szintű hatóságokkal is felmerülhetnek. Az ilyen konfliktusok különösen a szélenergiát, a geotermikus energiát és a vízenergiát termelő létesítményeket, ugyanakkor a nagyszabású napenergia-létesítményeket is érintik. Noha az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés alapvető jog, az alternatív vitarendezési mechanizmusok és a közvetítés az ilyen konfliktusok gyorsabb rendezéséhez vezethetnek. I.Az uniós környezetvédelmi jogszabályokból eredő követelmények és a megfelelés észszerűsítésének módjai Az uniós jogszabályok több környezeti vizsgálatot is előírhatnak egyetlen projektre vonatkozóan. Az engedélyezési eljárásokban nemzeti szinten gyakran vezetnek be sajátos további követelményeket (például a tulajdonjogi kérdésekkel, földhasználat-tervezéssel vagy kulturális örökséggel kapcsolatban). Ha egy projektre több jogi követelmény és párhuzamos vizsgálatok alkalmazandók, ez magasabb közigazgatási és megvalósítási költségeket, késedelmet, eltéréseket, valamint közigazgatási bizonytalanságot eredményezhet az alkalmazásuk során. A KHV-irányelv 2. cikke kifejezetten előírja, hogy a környezeti hatásvizsgálat összevonható más eljárásokkal. Ez jelentős lehetőséget kínál a környezetvédelmi engedélyezés egyszerűsítésére, amikor számos környezeti vizsgálat szükséges különféle irányelvek (KHV-irányelv, SKV-irányelv, élőhelyvédelmi és madárvédelmi irányelv, ipari kibocsátásokról szóló irányelv, víz-keretirányelvből, Seveso-irányelvből stb.) értelmében, és több hatóság is érintett. Az egyablakos ügyintézési rendszer megközelítés szerint a fenti vizsgálatok és jóváhagyásuk külön-külön is elkészíthető, de összehangolva; ugyanakkor össze is kapcsolhatók egyetlen folyamat részeként.

A megújulóenergia-projektek gördülékeny bevezetését támogathatná az átlátható és stratégiai tervezés. A környezetvédelmi engedélyek tekintetében a tagállamok növelhetnék a jogbiztonságot és az átláthatóságot azáltal, hogy szisztematikusan alkalmazzák a stratégiai környezeti vizsgálatról szóló irányelvet a megújulóenergia-projektek engedélyezési dokumentumaira. A stratégiai környezeti vizsgálat lehetővé teszi a megújuló energia projektek fejlesztésének nagyobb biztonsággal, a környezetvédelmi kötelezettségek figyelembevételével történő stratégiai tervezését. Adott esetben a nemzeti hatóságok és a projektfejlesztők támaszkodhatnak a stratégiai környezeti vizsgálat eredményeire, és figyelembe vehetik azokat a későbbi projektfejlesztés során, különösen a természetvédelmi és -megőrzési célkitűzésekkel összefüggésben az észszerű alternatívák azonosítása érdekében. Ez lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy kiaknázzák a különböző megújuló energiaforrásokban rejlő energiapotenciált, miközben mérséklik az energetikai projektek káros környezeti hatásait. Ösztönzi a területrendezés integráltabb és hatékonyabb megközelítését, ahol a környezeti szempontokat már a tervezési folyamat korai szakaszában és sokkal stratégiaibb szinten veszik figyelembe. Ez az egyes projektek szintjén is kevesebb konfliktust eredményez, mind azok tartalmát, mind pedig a társadalmi elfogadottságot tekintve. A Bizottság a közelmúltban elfogadott egy módszertani iránymutatást az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikkének (3) és (4) bekezdéséről, azaz a Natura 2000 területeken található tervek és projektek megfelelő értékeléséről. Ezek az iránymutatások a szélenergiára, az energiaátvitelre és a vízenergiára vonatkozó ágazati iránymutatásokkal együtt számos gyakorlati példát kínálnak arra vonatkozóan, hogy miként lehet a projektek jóváhagyását elősegíteni a természetvédelmi igények veszélyeztetése nélkül, többek között stratégiai tervezés (területrendezés), szilárd környezeti adatok használata és megfelelő mérséklési intézkedések révén. A víz-keretirányelv keretében is kidolgoztak iránymutatást, amely különösen pontosítja a környezeti hatások vizsgálatára szolgáló eljárások észszerűsítésének lehetőségeit, jobb alternatív környezetvédelmi intézkedéseket határoz meg, igazolja a kiemelkedően fontos közérdek fennállását, és meghatározza a megfelelő mérséklési intézkedéseket. A megújulóenergia-projektekre nem kötelező automatikusan környezeti hatásvizsgálatot készíteni, és a tagállamoknak egyértelmű küszöbértékeket kell megállapítaniuk e tekintetben, a KHV-irányelv által biztosított rugalmasság keretein belül. Szlovákiában például a környezeti hatásvizsgálatról szóló törvény rendelkezései kizárólag az 5 MW feletti naperőművekre vonatkoznak. Az 5 és 50 MW közötti teljesítménytartományba eső erőművek esetében vizsgálati folyamatra (azaz átvilágításra) kerül sor. Az 50 MW vagy annál nagyobb telepített kapacitású naperőművek a kötelező környezeti vizsgálat hatálya alá tartoznak. Az eljárások felgyorsításának egy másik útja, hogy már a folyamat elején közlik a projektfejlesztővel a környezeti vizsgálatok világos és átlátható kritériumait. A KHV-irányelv értelmében a fejlesztők kérhetnek az illetékes hatóságtól a vizsgálat hatókörére vonatkozó szakvéleményt, amely meghatározza a vizsgálat tartalmát és terjedelmét, valamint a környezeti hatásvizsgálati jelentésben feltüntetendő információkat. Számos tagállamban kötelező a hatókör meghatározása (Bulgária, Cseh Köztársaság, Dánia, Észtország, Finnország, Luxemburg, Románia). A gyakorlati tapasztalatok azt mutatják, hogy a környezeti információk körének és részletességi szintjének a korai szakaszban történő tisztázásával elkerülhető a többszöri adatcsere és a későbbi szakaszban a fejlesztő és az illetékes hatóságok közötti új megkeresések, továbbá felgyorsítja a projekt jóváhagyását. Az uniós környezetvédelmi jogszabályokban fennálló rugalmasságok kihasználásának megkönnyítése érdekében tagállamoknak nemzeti jogszabályaikban tisztázniuk kell, hogy a megújuló energiaforrásokból energiát termelő létesítmények tervezése, megépítése és üzemeltetése, valamint hálózati csatlakoztatása, illetve maga a érintett hálózat kapcsán – az (EU) 2018/2001 irányelv közigazgatási eljárásokra vonatkozó rendelkezéseinek módosítására és megerősítésére irányuló jogalkotási javaslatra tekintettel – vélelmezni kell, hogy azok a kiemelkedően fontos közérdek és a közbiztonság szolgálatában állnak. Ennek megfelelően a legkedvezőbb tervezési és engedélyezési eljárás hatálya alá kell tartozniuk. A „közérdek kényszerítő indokának” fogalma számos környezetvédelmi jogszabályban szerepel. Az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikkének (4) bekezdése értelmében e fogalom azt jelenti, hogy az illetékes nemzeti hatóság a kérdéses tervet vagy projektet akkor hagyhatja jóvá, ha a kezdeményezéssel érintett Natura 2000 terület természetvédelmi célkitűzéseinek teljesüléséhez fűződő érdeket és a kényszerítő indokokat összevetve ez utóbbi felé billen a mérleg nyelve. Ehhez eseti vizsgálatra van szükség. A tagállamoknak világos és egyszerű eljárásokat kell kidolgozniuk a megújulóenergia-projektek átvilágítására annak felmérése érdekében, hogy azok önmagukban, illetve más tervekkel vagy projektekkel együttesen valószínűleg jelentős negatív hatást gyakorolnak-e a Natura 2000 területekre. Ha az illetékes hatóságok nem tudják kizárni a jelentős hatásokat, az élőhelyvédelmi irányelv 6. cikkének (3) bekezdése alapján megfelelő vizsgálatot kell végezni. Mind a szűrést, mind pedig a megfelelő vizsgálatot a területspecifikus természetvédelmi célkitűzések figyelembevételével kell elvégezni. E célból a tagállamoknak minden Natura 2000 területre vonatkozóan további késedelem nélkül területspecifikus védelmi célkitűzéseket kell meghatározniuk. Ez lehetővé teszi a Natura 2000 területekre gyakorolt hatások valószínűségének és maguknak a hatásoknak a megfelelő és azonnali felmérését a szűrési szakaszban, illetve a megfelelő értékelését. A projektgazdák és a tagállami hatóságok érdeke, hogy a Natura 2000 területekre gyakorolt hatások valószínűsége és maguk a hatások egyértelműek legyenek, mivel ez határozza meg az engedélyezési eljárás gyors és a szükséges jogbiztonsággal történő lezárását. A tagállamoknak gyorsan le kell zárniuk az engedélyezési eljárást az összes olyan projekt engedélyezésével, amelyek önmagukban, illetve más tervekkel vagy projektekkel együttesen, a területspecifikus környezetvédelmi célkitűzéseikre figyelemmel valószínűleg nem gyakorolnak jelentős hatást a Natura 2000 területekre. A tagállamoknak szintén gyorsan le kell zárniuk az engedélyezési eljárást az összes olyan projekt engedélyezésével, amelyek az értékelés alapján önmagukban, illetve más tervekkel vagy projektekkel együttesen, a területspecifikus környezetvédelmi célkitűzéseikre figyelemmel nem veszélyeztetik a Natura 2000 területek épségét. A tagállamoknak ezért gondoskodniuk kell arról, hogy a megújulóenergia-projektek magukban foglaljanak a Natura 2000 területeken a védett élőhelyekre és fajokra gyakorolt negatív hatások hatékony megelőzésére vagy csökkentésére szolgáló mérséklési intézkedéseket. Egy Natura 2000 terület épségét befolyásoló megújulóenergia-projekt akkor engedélyezhető, ha nincs alternatív megoldás, és ha az érintett terület természetvédelmi célkitűzéseinek és a projekt közérdekének mérlegelése ez utóbbi javára szól, feltéve, hogy minden szükséges kompenzációs intézkedést megtesznek a Natura 2000 általános egységességének védelme érdekében. Az illetékes hatóságok feladata az ilyen döntés meghozatala, az egyes konkrét ügyekben fennálló érdekek alapján. A tagállamoknak egyértelmű iránymutatást kell kidolgozniuk az illetékes hatóságok számára, hogy a megújulóenergia-projektek esetében olyan döntéseket hozzanak, amelyek különböző közérdekekkel indokolhatók, például az energiabiztonsághoz (az importtól való energiafüggetlenséghez) vagy a közbiztonsághoz (fűtési és villamosenergia-igények biztosítása) való hozzájárulással, illetve azzal, hogy a projektek a környezet szempontjából elsődleges fontosságú jótékony következményekkel bírnak (az éghajlatváltozás mérséklése). A közérdek kényszerítő indokának fogalma az élőhelyvédelmi irányelv fajok védelmére vonatkozó rendelkezései szempontjából is releváns. Ezek a rendelkezések, különösen a 12. cikk, a fajok védelmét célozzák azáltal, hogy megtiltják többek között szándékos megzavarásukat vagy elpusztításukat, bárhol is legyenek, nem csak a Natura 2000 területeken. A 16. cikk (1) bekezdésében szerepel egy eltérési záradék, amely – kielégítő alternatíva hiányában – lehetővé teszi többek között egy védett faj egyes példányainak szándékos elpusztítását vagy megzavarását, és ha az eltérés nem befolyásolja hátrányosan az érintett faj populációinak kedvező védettségi állapotban való fenntartását annak természetes elterjedési területén. A 16. cikk (1) bekezdése felsorolja azokat az indokokat, amelyekre hivatkozni lehet az eltérés igazolására. A megújulóenergia-projekt a fent említett indokok közül egy vagy több alapján indokolhatók. Fontos hangsúlyozni, hogy lehet, hogy eleve nincs szükség az eltérésekre.Az egyes példányok elpusztítása vagy megzavarása nem akadályozza a megújulóenergia-projektek fejlesztését, amennyiben az ilyen projektek magukban foglalnak mérséklési intézkedéseket az elpusztítás vagy megzavarás lehető leghatékonyabb megelőzése érdekében. Ezért ilyen esetekben a védett fajok egyes példányainak véletlen elpusztítása vagy megzavarása nem tekinthető szándékosnak, és ezért nem eshet sem az élőhelyvédelmi irányelv 12. cikke (1) bekezdésének, sem a madárvédelmi irányelv 5. cikkének hatálya alá. A tagállamoknak létre kell hozniuk egy rendszert az érintett fajok véletlen elpusztításának vagy megzavarásának nyomon követésére, és az összegyűlt adatok ismeretében további intézkedéseket hozni annak biztosítására, hogy az állatok véletlen elpusztítása és megzavarása ne legyen jelentős negatív hatással az érintett fajokra. A tagállamoknak elő kell mozdítaniuk továbbá a kutatást és az innovációt, és lehetővé kell tenniük az innovatív mérséklési intézkedéseket magukban foglaló megújulóenergia-projekteket a madarak és más védett fajok elpusztításának és megzavarásának megakadályozása terén mutatott hatékonyság nyomon követésére, valamint a nyomonkövetési eredmények fényében szükség szerint módosítaniuk kell ezeket az intézkedéseket annak biztosítására, hogy a projekt ne gyakoroljon jelentős negatív hatást az érintett fajok populációira. A magasabb rendű közérdek, valamint a fenntartható fejlődés előnyeinek és a környezetre gyakorolt lehetséges kedvezőtlen hatások mérlegelésének szükségessége a víz-keretirányelv összefüggésében is érvényes. Az említett irányelv 4. cikkének (7) bekezdése az Európai Unió Bíróságának ítélkezési gyakorlatának megfelelően megköveteli minden olyan új módosítás vagy projekt előzetes engedélyezését, amely a víztestek állapotának romlását eredményezheti . Ehhez mindenekelőtt arra van szükség, hogy felmérjék az összes potenciálisan érintett víztestre gyakorolt lehetséges hatást. Ha az állapotromlás valószínűsíthető, fel kell mérni a következőket: 1)a fenntartható fejlődésből származó előnyök úgy tekinthetők-e, hogy felülírják a víztestek állapotára gyakorolt lehetséges negatív hatásokat; 2)vannak-e jobb alternatív környezetvédelmi megoldások a fenntartható fejlődésből származó előnyök eléréséhez, amelyek nem aránytalanul költségesek;

3)megtesznek-e minden gyakorlati intézkedést a hatás lehető legnagyobb mértékű mérséklésére. Ezen eljárási lépéseket segíthetik a különféle egyéb környezetvédelmi jogszabályok (beleértve az stratégiai környezeti vizsgálatról szóló, a környezeti hatásvizsgálatról szóló, és az élőhelyvédelmi irányelvet) alapján elvégzendő vizsgálatok keretében szerzett információk, amint azt a Bizottság a tagállamokkal és az érdekelt felekkel együttműködésben a közelmúltban kidolgozott iránymutatásban kifejti. Ez utóbbiak számára viszont előnyösek lennének a víz-keretirányelv alapján elvégzett vizsgálatok keretében szerzett információk. Az összehangolt vagy lehetőség szerint közös eljárások jelentősen leegyszerűsíthetik és lerövidíthetik a megújulóenergia-projektek engedélyezését. II.Nemzeti megközelítések, amelyek elősegítik a megfelelő helyszínek kiválasztását vagy a projektnek az adott helyszín sajátosságaihoz igazítását környezeti szempontból A rendelkezésre álló környezettanulmányok. valamint az adott régióra és technológiára vonatkozó rendszeresen frissített adatok központi rendelkezésre bocsátása, vagy akár a megújulóenergia-termelés kiépítésének releváns szempontjaival kapcsolatos környezeti vizsgálatok hatóságok általi aktív lebonyolítása rendkívül fontos eszközök arra, hogy a projektfejlesztők számára megkönnyítsék a helyszín kiválasztásának folyamatát vagy lehetővé tegyék számukra, hogy a projektet az adott helyszín sajátosságaihoz igazítva tervezzék meg. Spanyolországban a kormány létre hozott egy olyan eszközt, amely segíti a nagyléptékű nap- és szélerőművek helyszínével kapcsolatos stratégiai döntéshozatalt. Az eszköz feltérképezi az ország területének érzékenységét környezeti szempontból, és azonosítja azokat a területeket, amelyek a megújulóenergia-projektek megvalósításához a legideálisabb környezeti kondicionáló tényezőkkel rendelkeznek. Bár ezek az eszközök nem mentesítik a projekteket a vonatkozó környezeti hatásvizsgálati folyamat alól, hasznos iránymutatással szolgálnak a létesítmény helyszínéhez köthető környezeti kondicionáló tényezők meghatározásához a korai szakaszban. Németországban a Természetvédelmi Szövetség (NABU) és a német Napenergia-szövetség (BSW-Solar) közös dokumentumot dolgozott ki, amely lefekteti a földre telepített napenergia-projektek környezetbarát tervezésére vonatkozó kritériumokat. Belgium Flandria régiója fenntart egy madarakra és denevérekre vonatkozó online szélerőmű-érzékenységi térképet, amelynek célja azoknak a területeknek az azonosítása, ahol a szélturbinák elhelyezése kockázatot jelenthet a madarakra vagy a denevérekre nézve, és amely információval és iránymutatással szolgál több területi szintű vizsgálat és stratégiai tervezés számára. A tengeri szélerőművek helyszíneinek előzetes környezeti vizsgálatára vonatkozó bevált gyakorlatokra jó példákat láthatunk Hollandiában és Németországban. A Német Szövetségi Tengerészeti és Hidrográfiai Ügynökség helyszínfejlesztési terve kiterjedt konzultációs folyamatokat, a helyszín adaptálhatóságára vonatkozó korai felméréseket és stratégiai környezeti vizsgálatokat tartalmaz. Az általános alkalmassági kritériumokra (például a környezetvédelmi szempontokra vagy a szállítási biztonságra) vonatkozó helyszíni elemzéseknek köszönhetően, amelyeket az ügynökség végez, az engedély iránti kérelemmel kapcsolatos kockázat jelentősen csökken a régióban tevékenykedő projektgazdák számára. A holland Gazdasági és Éghajlat-politikai Minisztérium egy tengeri szélenergiához kapcsolódó ökológiai programot valósít meg, amelynek célja a szélerőművek védett fajokra gyakorolt hatásával kapcsolatos tudásbázis bővítése. Megállapításait beépítik a hollandiai tengeri szélenergia jövőbeli helyszíneinek kiválasztási folyamatába. Hasonló gyakorlatok kidolgozása a szárazföldön különösen előnyös lenne a kisebb projektfejlesztők és a megújuló fűtési ágazat számára. e.Védelmi és légiközlekedéssel kapcsolatos megfontolások A légiközlekedéssel és a katonai területhasználattal való konfliktusokat azonosították a szélerőműparkok előtt álló egyik leggyakoribb akadályként, különösen Északkelet-Európában. Ha a védelmi erők által végrehajtott vizsgálat során kiderül, hogy a tervezett szélerőművek zavarhatják a katonai radar- és rádiókommunikációs rendszereket, azok megakadályozhatják a projekt folytatását, vagy alacsonyabb turbinák telepítését kérhetik. Ennek az akadálynak a leküzdésére hatékony megoldás a további radarberendezésekbe való befektetés. Ennek kapcsán az észt kormány úgy döntött, hogy további radarokba ruház be, amelyeket 2024-ben helyeznek üzembe, és amelyek segítenek kezelni a szélturbinák magassági korlátozásait az ország északkeleti részén. Az észt hadsereg a közelmúltban hozzájárult, hogy korlátozzák azon zónák számát, ahol nem építhetők szélenergia-létesítmények. Ennek következtében Észtország területének 60 %-án mára nincs magassági korlátozás. Hasonlóképpen, Litvánia is beszerzett olyan radarokat, amelyek a katonai radarok szélturbinák miatt keletkező holttereinek lefedésére szolgálnak. Egy további akadály azzal kapcsolatos, hogy a katonai és védelmi szervek kifogást emelhetnek a szélenergia-projektekkel szemben – akár a projektfejlesztés késői szakaszában is, amikor a projektre vonatkozó engedélyeket már kiadták, és már jelentős forrásokat irányoztak elő. Ezt enyhíteni lehetne azáltal, hogy külön e célra szolgáló kommunikációs csatornákat hoznak létre a megújulóenergia-ágazat, valamint a katonai és polgári légi közlekedés képviselői között, amelyek lehetővé teszik az eszmecserét a projekt fejlesztése során, és minimálisra csökkentik a projekt késői szakaszaiban felmerülő kifogásokat. Finnország és Franciaország külön munkacsoportot hozott létre a szélerőmű-fejlesztők és a védelmi erők közötti együttműködés megerősítésére. Ezenkívül a tengeri megújuló energiára vonatkozó uniós stratégiára támaszkodva a Bizottság és az Európai Védelmi Ügynökség közös fellépést indít a katonai tevékenységekre fenntartott területeken a tengeri megújulóenergia-fejlesztések akadályainak azonosítására, és e tevékenységek egymás mellett létezésének javítására. Ez a Horizont Európa keretében valósul meg. 6.Könnyebb hálózati csatlakozás, kombinált technológiát alkalmazó erőművek, erőmű-átalakítás és innovatív technológiák A megújuló energiaforrások európai villamosenergia-rendszerbe történő nagyobb arányú integrációjának előfeltétele a villamosenergia-hálózat összekapcsoltabbá válása. A transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló felülvizsgált rendeletben szerepelnek a megerősített integrált infrastruktúra-tervezésre vonatkozó rendelkezések, amelyek célja az ágazati integráció révén a leghatékonyabb és legeredményesebb megoldások biztosítása, és az előzetes hálózati beruházások lehetővé tétele a megújulóenergia-termelési kapacitások jövőbeli bővítése érdekében. Míg a kis méretű létesítmények számára előnyösek az új megújulóenergia-irányelv 17. cikke szerinti, a hálózati csatlakozások egyszerű bejelentési eljárására vonatkozó rendelkezések, a hálózati csatlakozási engedély megszerzése szinte minden más, új megújulóenergia-termelési kapacitást eredményező projektnél egy szükséges folyamatlépés. A hálózati csatlakozási eszközök engedélyezési folyamata az egyedüli kapcsolattartó pontok létrehozására vonatkozó, 16. cikkben említett kötelezettség hatálya alá tartozik, amelynek célja a (rendszerüzemeltetők és hatóságok által kezelt) többszörös engedélyezési eljárások jobb összehangolása és szinkronizálása. A meglévő létesítmények átalakítása (az új megújulóenergia-irányelv 2. cikkének (10) bekezdésében meghatározottak szerint) és a hibridizáció, azaz különböző megújulóenergia-technológiák ötvözése egyazon helyszínen, a hálózati kapacitások észszerű kiaknázásának és a hálózatbővítési igények korlátozásának lehetséges módjai, ezért ezeket a lehető legnagyobb mértékben elő kell segíteni. a.Hálózati csatlakozási problémák A hálózati csatlakozásokkal kapcsolatos problémák széles körben elterjedtek, és bár általában kevesebb késedelmet okoznak, mint más közigazgatási akadályok, egyes tagállamokban megfékezhetik a megújuló energia általános elterjedését. A fő hálózati csatlakozási problémák nagyon gyakran a (látszólag) nem megfelelő hálózati kapacitásból adódnak, ami szükségessé teszi a projektfejlesztő és a rendszerüzemeltető között a megújulóenergia-termelő erőmű hálózatra történő csatlakoztatásának lehetőségével, ütemezésével és költségeivel kapcsolatos tárgyalásokat, ami a projekt késéséhez vezet. Néhány tagállamban a hálózati kapacitás rendelkezésre állásával kapcsolatos átláthatóság hiánya szintén szűk keresztmetszetet képez a projekt helyszínének meghatározása során. A megújuló energia elterjedése előtt álló másik kihívás az elosztó- és átvitelihálózat-üzemeltetőkkel a műszaki előírások értelmezése, az adatokhoz való hozzáférés vagy a csatlakozási költségek elosztása miatt felmerülő konfliktusokból fakad. Ezen túlmenően a csatlakozási költségekben megmutatkozó növekvő tendencia számos projekt gazdasági életképességét veszélyezteti, különösen azokban a tagállamokban, ahol a hálózati csatlakozás és a bővítés költségeit a projektfejlesztőknek kell viselniük. Egyes tagállamokban ezeket a problémákat súlyosbítja a piaci szereplők spekulatív magatartása, akik ösztönözve vannak arra, hogy hálózati csatlakozási engedélyeket halmozzanak fel, majd értékesítsenek, amikor a hálózati kapacitások csökkennek. A hálózati csatlakozási problémák még inkább égetőek a megújuló energiaforrásokra alapozott hőtermelés esetében, mivel az e módszerrel megtermelt hő nem szállítható nagyobb távolságra. Hasonlóan ahhoz, mint amit egyes tagállamokban a megújuló villamosenergia-létesítmények esetében alkalmaznak, célszerű lenne a megújuló energiaforrásokat hasznosító fűtőberendezések számára is biztosítani, hogy hozzáférhessenek a gyorsított hálózati csatlakozási eljárásokhoz.

A fent említett problémák megoldásának elősegítése érdekében bevált gyakorlat a digitalizáció teljes körű kiaknázása és a folyamatok átláthatóságának biztosítása, azaz a hálózati csatlakozási engedélyek kiadásának megkönnyítése az e-kommunikáció és az egyedüli kapcsolattartó pontok tevékenysége révén, amelyek átlátható irányelvekben ismertetett, egyértelmű szerepeken és folyamatokon alapulnak. Észtországban a nemzeti átvitelirendszer-üzemeltető, az Elering működtet egy elektronikus kérelmezési portált, ahol minden olyan dokumentum benyújtható, amely egy megújulóenergia-létesítmény villamosenergia-átviteli hálózatra történő csatlakoztatásához szükséges. A hálózati csatlakozási engedélyek más engedélyekkel párhuzamosan történő kérelmezése és megadása, mint ahogyan az például Ausztriában történik, szintén felgyorsíthatja az általános engedélyezési folyamatot. Írországban speciális, kiemelt csatlakozási útvonalakat irányoznak elő az energiaközösségek számára, beleértve a bármikori kérelmezés lehetőségét, az előzetes építési engedély követelménye alóli mentességet, a hálózati csatlakozási engedély kétéves érvényességét és éves szinten 15 csatlakozási ajánlat fenntartását az energiaközösségek számára. Mivel az infrastruktúra elengedhetetlen a megújuló energia elterjedésének biztosításához, a tagállamoknak és a nemzeti szabályozó hatóságoknak meg kell fontolniuk az energia-infrastrukúrával kapcsolatos projektekre irányuló előzetes beruházások lehetővé tételének és megkönnyítésének módjait. A hálózathoz való hozzáférésre különös figyelmet kell fordítani a tengeri ágazatban, mivel a tengeri szélerőműparkok általában távol vannak a meglévő hálózattól, és szükség lehet a szárazföldi hálózat megerősítésére egy tengeri projekt csatlakoztatása előtt. Tekintettel a hosszú átfutási időkre, a hely szűkösségére a tengeren, valamint a tenger alatti infrastruktúra fejlesztésének sajátos műszaki kihívásaira, a termelési kapacitások jövőbeli növelése érdekében célszerű lenne tengeri hálózatokat vagy olyan hálózatokat kifejleszteni, amelyek a rövid távon szükségeset meghaladó technológiai jellemzőkkel rendelkeznek. A transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló felülvizsgált rendelet szabályokat ír elő annak lehetővé tételére, hogy a – többek között az előzetes beruházások szükségessége miatt – magasabb kockázatot jelentő projektek részesülhessenek a további kockázatok mérséklésére irányuló szabályozási ösztönzőkből. A Bizottság együttműködik a nemzeti szabályozó hatóságokkal és az Energiaszabályozók Európai Uniós Együttműködési Ügynökségével (a továbbiakban: ACER) annak érdekében, hogy világos kereteket szabjon meg az energetikai infrastruktúrával foglalkozó projektekbe történő beruházások magasabb kockázatainak értékeléséhez, és biztosítsa, hogy minden tagállamban kialakítsanak egy megközelítést az ilyen kockázatok kezelésére. Ebben a tekintetben a Bizottság, a tagállamok és az ACER támogatni fogják a nemzeti szabályozó hatóságokat frissített módszerek kidolgozásában, amelyek lehetővé teszik a projektgazdák számára, hogy olyan előzetes beruházásokat hajtsanak végre, amelyeknek köszönhetően nagyobb mennyiségű innovatív tengeri és szárazföldi megújuló energiát lehet a hálózatokba integrálni. A határokon átnyúló koordináció különösen fontos a tengeri hibrid hálózati és energiatermelő eszközök tekintetében, a hálózati infrastrukturális eszközök és az energiatermelő összehangolt engedélyezésének és fejlesztésének lehetővé tétele érdekében. Az egyedüli kapcsolattartó pontoknak a transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló felülvizsgált rendelet általi bevezetésével a Bizottság arra ösztönzi a tagállamokat, hogy módosítsák engedélyezési rendszerüket a hatékony és eredményes határokon átnyúló koordináció érdekében. Minimális intézkedésként a tagállamoknak el kell kötelezniük magukat annak biztosítására, hogy a jövőben ne legyen lehetőség az engedélyezési eljárások további meghosszabbítására, valamint arra, hogy létrehozzák és teljes mértékben érvényesítik a kiemelt nemzeti jelentőségű státuszt, amelyről bebizonyosodott, hogy felgyorsítja az engedélyezési folyamatot. A fent leírt hálózati csatlakozási problémák megoldásának másik eszköze a hálózati kapacitások átláthatóságának biztosítása, ideális esetben nyílt hozzáférésű adatok szolgáltatására vonatkozó kötelezettségek és térinformatikai rendszerek formájában megvalósuló online adatbázisok révén. Ez az átláthatóság lehetővé teszi a projektfejlesztők számára, hogy olyan helyszínekre összpontosítsanak, ahol nagyobb a rendelkezésre álló hálózati kapacitás, és a helyszín kiválasztására irányuló döntéseik során figyelembe vegyék a várható hálózati csatlakozási költségeket. Spanyolországban az átvitelirendszer-üzemeltetők és az elosztórendszer-üzemeltetők kötelesek az interneten közzétenni a rendelkezésre álló hálózati kapacitást. Belgiumban a megújulóenergia-projektek számára ideális helyszíneket egy nemzeti hálózatikapacitás-térkép mutatja. Ez nem kötelező érvényű, és nem befolyásolja, hogy egy adott projektek engedélyeznek-e, de biztosítja a láthatóságot a fejlesztők számára. Franciaország regionális hálózati csatlakozási terveket vezetett be a megújuló energiaforrásokra vonatkozóan, hogy felgyorsítsa a villamosenergia-hálózathoz való csatlakozást, és emellett a költségeket az egész területen kiegyenlítse. Ez a tervezési eszköz lehetővé teszi a Regionális Környezetvédelmi, Tervezési és Lakásügyi Igazgatóságok, valamint a projektfejlesztők számára, hogy az egész országban szorosan nyomon kövessék az villamosenergia-hálózat fejlődését. Ezen túlmenően ezek a tervek a jövőben szükséges hálózati csatlakozások terveit és előrejelzését is tartalmazzák. Németországban a tengeri területrendezési folyamatok részeként összeállított területfejlesztési tervek a megfelelő tengeri hálózatfejlesztési igényeket is tartalmazzák. Következésképpen ez lényegében a szélerőműpark- és a hálózatfejlesztés szinkronizálásához vezet, mivel a tervek alapot biztosítanak a hálózatüzemeltetők számára a hosszabb távú tervezéshez. A rendszerüzemeltetők a hálózati kapacitással kapcsolatos problémákat rugalmas csatlakozások felajánlásával is kezelhetik, ami lehetővé teszi a hálózathoz való hozzáférés korlátozását csúcsterhelés idején. Alternatív megoldásként a hálózatüzemeltetőknek a helyi rugalmassági piacok fejlesztésével ki kell aknázniuk az elosztott energiatermelők, aktív fogyasztók és energiaközösségek rugalmassági potenciálját. A tagállamoknak ösztönözniük kell a rendszerüzemeltetőket arra, hogy nyitottak legyenek az ilyen innovatívabb megoldásokra. b.Kombinált technológiát alkalmazó erőművek A kombinált technológiát alkalmazó erőművek, más néven hibrid erőművek, különböző, egymáshoz kapcsolódó megújulóenergia-termelési technológiákat (például szél-, napenergia- és/vagy tárolóeszközök) használnak és ötvöznek ugyanazon a helyen. A különböző technológiák kombinálása a tengeren is releváns, ahol a tengeri szélerőműpark kombinálhatók óceánenergiával vagy úszó napelemekkel. Noha az ilyen erőművek száma jelenleg korlátozott, a megújuló energia villamosenergia-hálózatban való részarányának növekedésével a hibridizáció számos előnnyel jár. A szűkös hálózati csatlakozási kapacitással összefüggésben a hibridizáció lehetővé teszi a hálózatok használatának optimalizálását, és segíthet csökkenteni az infrastrukturális beruházási költségeket. Stabilabb teljesítmény-leadást is biztosíthat, és különböző, egymást kiegészítő termelési profilokkal rendelkező megújuló energiaforrásokat (például szél- és napenergia) kombinálása esetén mérsékelheti a megújulóenergia-termelés változékonyságát. Egy tárolóeszköz beépítése lehetővé teheti azon energiamennyiség eltárolását, amelyet egyébként korlátozni kellene, amikor a megújuló energiatermelés meghaladja a megengedett hálózati csatlakozási kapacitást. A kombinált technológiát alkalmazó erőművek fejlesztésének jelenlegi kihívásai közé tartozik az egyértelmű szabályozási keret hiánya, a hálózathoz való hozzáférési problémák és a hálózat rendelkezésre állása. A szabályozási keretnek olyan szempontokat kellene tisztáznia, mint a különböző megújulóenergia-technológiákat és/vagy tároló eszközöket ötvöző erőművek engedélyezésére vonatkozó szabályok, beleértve a hálózati kapacitás biztosítására, valamint a tárolóeszköz és a hálózat közötti energiaáramlás felügyeletére vonatkozó szabályokat is. A hálózathoz való hozzáférés és annak rendelkezésre állása akadályt jelenthet a kombinált technológiát alkalmazó erőművek fejlesztése során, ha ezek esetében az erőmű eltérő technológiájú alkotóelemeinek összegével megegyező hálózati kapacitást kell kérelmezni. Ez az akadály felszámolható például azzal, hogy az egyedi, egymást kiegészítő technológiák kapacitásainak összege helyett az erőmű maximálisan várható termelése alapján kérelmezik a hálózati kapacitást. Így a csatlakozási kapacitást a kombinált projekt egészéhez kell hozzárendelni, és nem úgy, mintha két külön projektről lenne szó, amelyek a kapacitás megkettőzését igénylik. 2019-ben Portugália változtatásokat vezetett be villamosenergia-termelési engedélyezési rendszerében, amely lehetővé teszi két technológia „hibridizációját” egyetlen infrastruktúrában és a hálózat ugyanazon csatlakozási pontján a maximális engedélyezett kapacitás erejéig. Ez lehetővé teszi a megújulóenergia-termelés maximalizálását anélkül, hogy a hálózati infrastrukturális beruházások nagyobb költséggel járnának. A második technológia hozzáadására további engedélyezési követelmények vonatkoznak. Spanyolország olyan szabályozási változtatásokat