Ez az ajánlás arra irányult, hogy világossá tegye a kapcsolatot az uniós polgárok által az Európai Parlament leendő tagjaira leadott szavazatok és a pártjuk által az Bizottság elnöki posztjára állított jelölt között. Emellett a Bizottság arra buzdította a nemzeti politikai pártokat, hogy politikai hirdetéseikben mutassák be csúcsjelöltjeiket és azok programját. A Parlament is elfogadott állásfoglalásokat e cél érdekében.

E jelentés áttekintést nyújt a 2014. évi választásokról, beleértve az átláthatóságuk és demokratikus lebonyolításuk javítására és európai dimenziójuk erősítésére irányuló intézkedéseket is. Értékeli, mennyire voltak tájékozottak az emberek a választások és az azokhoz kapcsolódó jogaik tekintetében, milyen lépéseket tettek a tagállamok és az uniós intézmények erre vonatkozóan, és milyen volt a tényleges részvétel. Megvizsgálja az uniós polgárok választójogának érvényesülését is.

A Bizottság és a Parlament is hozott intézkedéseket a választási kampányt megelőzően és annak folyamán azért, hogy tudatosítsa a polgárok körében, milyen hatást gyakorolnak a választások életükre. Erőfeszítéseket tettek annak érdekében, hogy felhívják a figyelmet az uniós kérdések jelentőségére, amelyeket egyébként a tagállamokban a viták során a nemzeti és helyi témák háttérbe szorítottak volna. A 2009-es adatokhoz képest valamivel magasabb arányban nyilatkoztak úgy az uniós polgárok, hogy a szavazáshoz szükséges minden információnak birtokában voltak (57 %, a 2009-es 53 % helyett).

Az európai pártokhoz való kötődés szavazólapokon való feltüntetésére vonatkozó ajánlást még az erre lehetőséget biztosító tagállamokban is csak kivételes esetekben követték.

A felmérés azt is feltárta, hogy néhány párt nem tett közzé európai párthoz való kötődést, vagy azért, mert még nem döntöttek a kapcsolatról, vagy pedig úgy döntöttek, nem csatlakoznak egyik csoporthoz sem.

Az első, i. pontban szereplő ajánlás tekintetében 16 tagállam jelezte, hogy intézkedéseket tett annak érdekében, hogy tájékoztassa nemzeti politikai pártjait az európai politikai pártokhoz való kötődésük közzétételére vonatkozó ajánlásról. Ez elsősorban azt jelentette, hogy a hatóságok ismertették a politikai pártokkal a Bizottság ajánlását. Egyes esetekben intenzívebb erőfeszítésekre is sor került. Görögországban a nemzeti hatóságok megbeszélést szerveztek a nemzeti parlamentben, hogy tájékoztassák a pártokat az ajánlásról. Olaszországban és Finnországban iránymutatást adtak ki a nemzeti pártok számára, hogy megismertessék velük az ajánlást és ösztönözzék körükben annak követését.

i. a tagállamok ösztönözzék és könnyítsék meg választási rendszerükön belül a nemzeti és az európai politikai pártok közötti kapcsolatokra vonatkozó információk megosztását, beleértve annak lehetővé tételét is, hogy ezeket a szavazólapokon is feltüntessék; valamint

A vitákról az egész Unióban széles körben tudósítottak. A csúcsjelöltek között május 15-én megrendezett záró vitát például 28 országban élő adásban közvetítették, legalább 152 médiacsatorna tudósított róla (ezen belül 55 televíziós csatorna és 88 internetes portál), és jelentős figyelmet kapott a közösségi oldalakon is.

Az ilyen jellegű helyszíni mozgósítás mellett a csúcsjelöltek 10 televíziós vitában is részt vettek, amelyeket különböző tagállamokban és különböző nyelveken folytattak. Ezek keretében kifejtették, milyen elképzeléseik vannak Európa jövőjéről és a választók számára különösen fontos kérdésekről, így például a foglalkoztatásról és a növekedésről.

E tekintetben nem volt változás az előző választásokhoz képest. 21 tagállamban a választásokat május 25-én tartották, hét tagállamban pedig május 22. és 24. között. Mindegyik tagállam közel azonos időpontban jelentette be az eredményeket, május 25-én az esti órákban, amikor már egész Európában bezártak a szavazófülkék.

Az Erasmus projektet értékelő egyik jelentés határozott korrelációt állapított meg a külföldi tanulmányok és a 2014. évi választásokon tanúsított szavazói magatartás között: a korábbi Erasmus-ösztöndíjasok nagyobb valószínűséggel mentek el szavazni – a válaszadók 81 % százaléka nyilatkozott úgy, hogy szavazott.

A Parlament utólagos értékelésének válaszadói úgy nyilatkoztak, hogy elsősorban azért szavaztak, mert mindig szavaznak (41 %), „állampolgári kötelességüknek” tartják ezt (41 %), vagy „támogatni kívánnak egy hozzájuk közel álló politikai pártot” (22 %). Az alábbi három indokot is említették: „támogatom az Uniót” (14 %), „európainak érzem magam” (13 %), valamint „az európai választásokon leadott szavazatommal változást tudok előidézni” (12 %). 5 % jelezte, hogy a Bizottság elnökének kiválasztására kívántak befolyást gyakorolni szavazatukkal..

A szavazástól való tartózkodásra a következő indokok voltak a legnépszerűbbek: „bizalmatlanság általában a politika iránt” (23 %), „a politika iránti érdeklődés hiánya” (19 %), valamint az, hogy „a szavazatomnak nincs semmilyen hatása” (14 %). 7 % arra hivatkozott, hogy „nem sokat tudnak az Unióról, az Európai Parlamentről vagy az európai parlamenti választásokról”. A távolmaradók körében az előző választásokhoz képest csökkent azok aránya, akik e két utóbbi okra hivatkoztak – azaz arra, hogy úgy érzékelik, a szavazásnak nincs semmilyen hatása és nincsenek elegendő ismereteik az Unióról vagy az európai választásokról. Emellett felére csökkent azoknak a polgároknak a száma, akik a nyilvános vita vagy a választási kampány hiánya miatt nem szavaztak. A szavazás vagy távolmaradás melletti végső döntést hagyományosan számos tényező befolyásolja, amelyek közül néhány személyes jellegű és nincs köze a kampány minőségéhez vagy az európai választásokról alkotott képhez.

Azokban az országokban, ahol az európai választásokat más nemzeti vagy országos választásokkal egyidejűleg rendezték (Belgium, Litvánia, Görögország, Németország, Írország, Málta és az Egyesül Királyság), a részvételi arány magasabb volt, mint másutt, ugyanakkor a politikai vitában jellemzően a nemzeti témák voltak a meghatározóak. Litvániában az európai választásokat az elnökválasztással azonos napon tartották, és a részvételi arány a 2009. évi 21 %-ról 47 %-ra emelkedett

4.2. A saját tagállamuktól eltérő tagállamban lakóhellyel rendelkező uniós polgárok részvétele

A saját tagállamuktól eltérő tagállamban élő uniós polgárokat (a szabad mozgáshoz való jogukkal élő uniós polgároknak) aktív és passzív választójog is megilleti a fogadó tagállamban, annak állampolgáraival megegyező feltételekkel. A EUMSZ 22. cikkében és az Európai Unió alapjogi chartájának 39. cikkében rögzített jog tényleges érvényesülését a 93/109/EK irányelv biztosítja.

A szabad mozgáshoz való jogukkal élő uniós polgárok közül viszonylag kevesen voltak olyanok, akik éltek a lakóhelyük szerinti tagállamban való szavazás jogával. Az is befolyásolhatta a részvételük arányát, hogy el kell dönteniük, hogy a származási tagállamukban szavaznak, vagy pedig abban a tagállamban, ahová elköltöztek (vagyis különböző jelöltekre). A 2012. évi Eurobarométer felmérés rámutatott, hogy a megkérdezettek megosztottak abban a tekintetben, hogy mely jelöltekre és listákra szavazzanak inkább az európai parlamenti választásokon. Körülbelül 48 %-uk nyilatkozott úgy, hogy amennyiben a hazájuktól eltérő tagállamban élnek, ott szeretnének inkább szavazni, míg 42 %-uk továbbra is hazájában szeretné gyakorolni a választójogát.

Az alábbi táblázat bemutatja az európai választásokon 2009-ben és 2014-ben az EU-ban az egyes tagállamokban a választási jegyzékbe felvett, állampolgársággal nem rendelkező személyek (a szabad mozgáshoz való jogukkal élő uniós polgárok) arányát:

Bár még most is alacsony a szabad mozgáshoz való jogukkal élő uniós polgárok körében azok száma, akik a lakóhelyük szerinti tagállamban jelöltették magukat, számuk a 2009-es 81 főről 2014-ben több mint a kétszeresére, 170 főre emelkedett. Ez következhet abból, hogy a 2013/1/EU irányelv új, egyszerűsített eljárásokat vezetett be, amelyek értelmében a jelölteknek már nem kell arra vonatkozó igazolást bemutatniuk, hogy saját tagállamukban nem fosztották meg őket szavazójoguktól, hanem elég erre vonatkozóan nyilatkozatot tenniük, amelyet a fogadó tagállam hatóságai ellenőriznek.



4.3. Az uniós polgárok tájékozottsága és részvétele

A tagállamok különböző megközelítések alapján folytatták tájékoztató kampányaikat: egyesek általános, az összes választónak szóló kampányt folytattak, míg mások a területükön tartózkodó más tagállambeli uniós polgárokat is kifejezetten megszólították.

A lakóhelyük szerinti tagállamban állampolgársággal nem rendelkező uniós polgárok fokozott részvétele – példák a bevált gyakorlatokra Belgiumban, Dániában, Finnországban, Lettországban, Litvániában és Svédországban számos nyelven személyre szóló leveleket küldtek az állampolgársággal nem rendelkező, választókorú uniós polgároknak, amelyben magyarázatot nyújtottak számukra választójoguk gyakorlásáról és a nyilvántartásba vételi nyomtatványról. Görögországban speciális alkalmazást hoztak létre a minisztérium weboldalán, amelynek segítségével a nem állampolgár uniós polgárok megkereshették adataikat a speciális választói névjegyzékekben, és azt is, hogy melyik szavazóhelyiségben szavazhatnak.

A civil társadalmi szervezetek tevékeny szerepet vállaltak a szavazók mozgósításában, például tájékoztatták a polgárokat az európai választásokon való részvétel jelentőségére és előnyeire, e-eszközöket tettek elérhetővé, amelyek segítettek a szavazóknak a preferenciáiknak megfelelő jelölt kiválasztásában vagy az inkluzívabb szakpolitikák érdekében tettek erőfeszítéseket, hogy biztosíthassák a részvételt a fogyatékossággal élő személyek számára.

Példák az Európa a polgárokért program révén finanszírozott NGO-projektekre Annak lehetővé tétele, hogy az uniós polgárok az európai kérdésekkel kapcsolatban észrevételeket tegyenek, vitát folytassanak és eszmét cseréljenek, többek között a jelöltekkel is, és megalapozott döntést hozzanak a választásokon: JoiEU: Együttes polgári fellépés egy erősebb és polgárbarátabb Unióért (Európai Polgári Akciószolgálat (ECAS) ). A 2014-es „Transeuropa Caravans”: a nemzetközi polgárok részvétele az európai parlamenti választásokon (European Alternatives) A fiatal európaiak szavazásra való ösztönzése az EU demokratikus deficitjének megszüntetése érdekében (International Management Institute).

Kifejezetten a szabad mozgáshoz való jogukkal élő uniós polgárokra irányulóan számos NGO folytatott kampányt mozgósításuk érdekében, és azért, hogy általában felhívják figyelmüket választójogukra. Más projektek arra irányultak, hogy Unió-szerte ösztönözzék a nőket arra, hogy szavazzanak és jelöltessék magukat az európai választásokon.