EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2016.11.23. COM(2016) 850 final 2016/0360(COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE az 575/2013/EU rendeletnek a tőkeáttételi mutató, a nettó stabil forrásellátottsági ráta, a szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó követelmények, a partnerkockázat, a piaci kockázat, a központi szerződő felekkel szembeni kitettségek, a kollektív befektetési formákkal szembeni kitettségek, a nagykockázat-vállalások és az adatszolgáltatási és nyilvánosságra hozatali követelmények tekintetében történő módosításáról, valamint a 648/2012/EU rendelet módosításáról (EGT-vonatkozású szöveg) {SWD(2016) 377 final}

{SWD(2016) 378 final}



INDOKOLÁS 1.A JAVASLAT HÁTTERE •A javaslat indokai és céljai Az 575/2013/EU rendelet (tőkekövetelmény-rendelet, CRR) itt javasolt módosítása annak a jogalkotási csomagnak képezi részét, amely emellett a 2013/36/EU irányelv (tőkekövetelmény-irányelv, CRD), a 2014/59/EU irányelv (a bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelv, BRRD) és a 806/2014/EU rendelet (az Egységes Szanálási Mechanizmusról szóló rendelet, SRMR) módosítását tartalmazza. Az elmúlt évek során az Unió pénzügyi szektorában működő intézmények (például hitelintézetek vagy befektetési vállalkozások) ellenálló képességének növelése érdekében az EU jelentős mértékben korszerűsítette a pénzügyi szolgáltatások szabályozási keretét, jórészt az Unió nemzetközi partnereivel közösen elfogadott globális standardok alapján. A reformcsomag része volt mindenekelőtt az intézmények prudenciális követelményei és felügyelete vonatkozásában az 575/2013/EU rendelet (tőkekövetelmény-rendelet) és a 2013/36/EU irányelv (tőkekövetelmény-irányelv), az intézmények helyreállítása és szanálása vonatkozásában a 2014/59/EU irányelv (a bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelv), az Egységes Szanálási Mechanizmus vonatkozásában pedig a 806/2014/EU rendelet (Egységes Szanálási Mechanizmus). Ezeket az intézkedéseket, amelyek megfelelnek a nemzetközileg elfogadott standardoknak, a 2007–2008-ban kezdődött pénzügyi válság motiválta. Jóllehet a reformok stabilabbá és ellenállóbbá tették a pénzügyi rendszert a lehetséges jövőbeli sokkhatások és válságok több típusával szemben, ugyanakkor továbbra sem kezelik átfogóan az összes azonosított problémát. A jelenlegi javaslatok célja ezért a reformprogram kiteljesítése a fennmaradt hiányosságok kezelése és a reform olyan, az intézmények ellenálló képességének biztosításához létfontosságú, lezáratlan elemeinek végrehajtása révén, amelyeket csak a közelmúltban véglegesítettek a globális standardok meghatározói (vagyis a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság és a Pénzügyi Stabilitási Tanács): kötelező tőkeáttételi mutató, amely megakadályozza, hogy az intézmények túlzottan növeljék a tőkeáttétel mértékét, például az alacsony nyereségesség ellensúlyozása céljából; kötelező nettó stabil forrásellátottsági ráta (NSFR), amely az intézmények jobb finanszírozási profiljára épít és harmonizált standardot határoz meg arra, hogy egy intézménynek milyen mértékű stabil, hosszú távú finanszírozási forrással kell rendelkeznie a piaci és finanszírozási stresszhelyzetek kezeléséhez; a szavatolótőkére (azaz a tőkére) vonatkozó kockázatérzékenyebb követelmények azon intézmények számára, amelyek jelentős mértékben kereskednek értékpapírokkal és származtatott termékekkel; az említett követelmények megakadályozzák a nem az intézmények kockázati profilján alapuló túlzott mértékű eltérést a követelmények között; végül, de nem utolsósorban, a globálisan rendszerszinten jelentős intézmények teljes veszteségviselő képességére (TLAC) vonatkozó új standardok, amelyek előírják ezen intézmények számára a nagyobb veszteségviselő és feltőkésítési kapacitást, kezelik a globális pénzügyi piacokon belüli összekapcsolódásokat, és tovább erősítik az Unió azon képességét, hogy – az adófizetőket érintő kockázatok minimalizálása mellett – szanálni tudja a fizetésképtelenné váló globálisan rendszerszinten jelentős intézményeket. A Bizottság 2015. november 24-i közleményében elismerte a kockázatok további csökkentésének szükségességét, és kötelezettséget vállalt arra, hogy a fent felsorolt nemzetközi megállapodásokra épülő jogalkotási javaslatot terjeszt elő. Az említett kockázatcsökkentési intézkedések amellett, hogy tovább erősítik az európai bankrendszer ellenálló képességét és a piacok bizalmát, a bankunió kiteljesítése terén elért további előrelépés alapjául is szolgálnak majd. A pénzügyi szektor kockázatainak csökkentésére irányuló további konkrét jogalkotási lépések megtételének szükségességét a 2016. június 17-i Ecofin Tanács következtetéseiben is elismerték. Az Európai Parlament „Bankunió – 2015. évi éves jelentés” című 2016. március 10-i állásfoglalása szintén rámutat, hogy a jelenlegi szabályozási keret egyes területeire további figyelmet kell fordítani. Ugyanakkor a Bizottságnak figyelembe kellett vennie a meglévő szabályozási keretet és az új nemzetközi szintű szabályozási fejleményeket, valamint reagálnia kellett az uniós gazdaságot érintő kihívásokra, különösen a növekedés és a foglalkoztatás előmozdításának szükségességére a bizonytalan gazdasági kilátások közepette. Számos jelentős szakpolitikai kezdeményezést, például az európai beruházási tervet és a tőkepiaci uniót, az uniós gazdaság megerősítésének céljával indítottak el. Meg kell erősíteni az intézmények azon képességét, hogy finanszírozni tudják a gazdaság szükségleteit, méghozzá a szabályozási keret stabilitásának befolyásolása nélkül. Annak biztosítása érdekében, hogy a pénzügyi szektorban végrehajtott közelmúltbeli reformok egymással és az új politikai kezdeményezésekkel, valamint a pénzügyi szektort érintő nemrégiben végrehajtott átfogóbb reformokkal való párhuzamos működése zökkenőmentes legyen, a Bizottság egy véleményezési felhívás alapján átfogóan értékelte a meglévő pénzügyi szolgáltatási keretet (többek között a tőkekövetelmény-rendeletet, a tőkekövetelmény-irányelvet, a bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelvet és az Egységes Szanálási Mechanizmusról szóló rendeletet). A globális standardok soron következő felülvizsgálatát a szélesebb gazdasági hatás szempontjából is értékelték. A nemzetközi fejlemények alapján végrehajtott módosítások a nemzetközi standardok uniós jogba való szigorú átültetését jelentik célzott kiigazításokkal annak érdekében, hogy tükrözzék az uniós sajátosságokat és a szélesebb körű szakpolitikai megfontolásokat. Például az uniós kis- és középvállalkozások (kkv-k) vagy az infrastrukturális projektek banki finanszírozástól való függősége konkrét szabályozói kiigazításokat tesz szükségessé, amelyek biztosítják, hogy az intézmények továbbra is képesek legyenek az említettek finanszírozására, mivel azok alkotják az egységes piac gerincét. Elengedhetetlen a zökkenőmentes kölcsönhatás a jelenlegi követelményekkel, például a származtatott termékek kitettségének központi elszámolására és biztosítékkal történő fedezésére vonatkozó követelményekkel, illetve a fokozatos áttérés az új követelmények némelyikére. Az ilyen, az alkalmazási kört vagy az időt tekintve korlátozott módosítások ezért nem befolyásolják a javaslatok általános megbízhatóságát, amelyek összhangban vannak a nemzetközi standardok alapvető ambíciószintjével. Ezenfelül a javaslatok célja a meglévő szabályok javítása volt a véleményezési felhívás alapján. A Bizottság elemzése azt mutatta, hogy a jelenlegi keretet arányosabb módon lehet alkalmazni, figyelembe véve különösen a kisebb és kevésbé összetett intézmények helyzetét, amelyek esetében néhány jelenlegi közzétételi, adatszolgáltatási és kereskedési könyvvel kapcsolatos összetett követelmény alkalmazását láthatólag nem indokolják prudenciális megfontolások. A Bizottság továbbá megvizsgálta a kkv-k és az infrastrukturális projektek számára nyújtott hitelekhez kapcsolódó kockázatokat és megállapította, hogy e hitelek némelyike esetében indokolt lenne a jelenleginél alacsonyabb szavatolótőke-követelmények alkalmazása. A jelenlegi javaslatok ennek megfelelően korrigálni fogják a fenti követelményeket és fokozzák az intézményekre vonatkozó prudenciális keret arányosságát. Ennélfogva megerősítik az intézményeknek a gazdaság finanszírozására irányuló képességét, méghozzá a szabályozási keret stabilitásának befolyásolása nélkül. Végezetül, a Bizottság – szoros együttműködésben banki, fizetési és biztosítási szakértői csoportjával – értékelte a tőkekövetelmény-irányelvben és a tőkekövetelmény-rendeletben meghatározott választási lehetőségek és mérlegelési jogkörök alkalmazását. Ezen elemzés alapján a jelenlegi javaslat célja, hogy megszüntessen egyes választási lehetőségeket és mérlegelési jogköröket a tőkeáttételi mutatóra, a nagykockázat-vállalásokra és a szavatolótőkére vonatkozó rendelkezések tekintetében. A javaslat megszüntetné az olyan állam által garantált, a jövőbeli nyereségességhez nem kapcsolódó halasztott adókövetelések létrehozásának lehetőségét, amelyek mentesülnének a szabályozói tőkéből való levonás alól. •Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel A tőkekövetelmény-irányelvre és a tőkekövetelmény-rendeletre vonatkozó javaslatok számos eleme az azokban előírt felülvizsgálatokon alapul, míg a pénzügyi szabályozási keret egyéb kiigazításai olyan későbbi fejlemények fényében váltak szükségessé, mint például a bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelv elfogadása, az egységes felügyeleti mechanizmus létrehozása és az Európai Bankhatóság (EBH) által elvégzett munka, valamint a nemzetközi szinten bekövetkezett változások. A javaslat hatályos jogszabályokat módosít, és azokat teljes mértékben összehangolja a meglévő szakpolitikai rendelkezésekkel az intézményekre vonatkozó prudenciális követelmények, az intézmények felügyelete, valamint a helyreállítási és szanálási keretrendszer terén. •Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival Négy évvel azt követően, hogy az európai állam- és kormányfők megállapodtak a bankunió létrehozásáról, létrejött a bankunió két pillére – az egységes felügyelet és a szanálás –, amelyek az EU-szintű intézményekre vonatkozó egységes szabálykönyv nyújtotta szilárd alapon nyugszanak. Jóllehet jelentős előrehaladást sikerült elérni, a bankunió kiteljesítéséhez további lépések szükségesek, köztük az egységes betétbiztosítási rendszer létrehozása.

A tőkekövetelmény-rendelet és a tőkekövetelmény-irányelv felülvizsgálata a kockázatcsökkentési intézkedések részét képezi, amelyek a bankszektor ellenálló képességének további erősítéséhez szükségesek, és amelyek végrehajtása párhuzamos az európai betétbiztosítási rendszer fokozatos bevezetésével. A felülvizsgálat ugyanakkor arra is irányul, hogy folyamatosan rendelkezésre álljon egy valamennyi EU-szintű intézményre vonatkozó egységes szabálykönyv, függetlenül attól, hogy az adott intézmény a bankunió tagja-e vagy sem. E kezdeményezés fent ismertetett átfogó célkitűzései teljes mértékben következetesek és összhangban állnak a pénzügyi stabilitás előmozdítását célzó alapvető uniós célkitűzésekkel, ezzel csökkentve az adófizetői támogatás valószínűségét és mértékét valamely intézmény szanálása esetén, továbbá hozzájárulva a gazdaság harmonikus és fenntartható finanszírozásához, ami elősegíti a magas szintű versenyképességet és fogyasztóvédelmet. Ezek az általános célkitűzések emellett – a fent leírtak szerint – összhangban vannak az egyéb nagyszabású uniós kezdeményezések által meghatározott célkitűzésekkel. 2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG •Jogalap A javasolt módosítások jogalapja, amely megegyezik a módosításra kerülő jogalkotási aktusok jogalapjával, a tőkekövetelményekről szóló rendelet módosításáról szóló rendeletjavaslat esetében az EUMSZ 114. cikke, a tőkekövetelményi jogszabálycsomag módosításáról szóló irányelvjavaslat esetében pedig az EUMSZ 53. cikkének (1) bekezdése. •Szubszidiaritás (nem kizárólagos hatáskör esetén) A javasolt intézkedésekkel elérni kívánt célkitűzések célja a már meglévő uniós jogszabályok kiegészítése, ezért ezek jobban megvalósíthatók uniós szinten, mint különböző nemzeti kezdeményezések révén. A például az intézmények tőkeáttételének csökkentését, stabil forrásellátottságuk és a kereskedési könyvre vonatkozó tőkekövetelmények megerősítését célzó nemzeti intézkedések nem biztosítanák olyan hatékonyan a pénzügyi stabilitást, mint az uniós szabályok, tekintettel az intézmények azon szabadságára, hogy szolgáltatásokat hozhatnak létre és nyújthatnak más tagállamokban, valamint ebből eredően a határokon átnyúló szolgáltatásnyújtás, a tőkeáramlás és a piaci integráció fokára. Ezzel szemben a tagállami intézkedések torzíthatják a versenyt és befolyásolhatják a tőkeáramlást. Továbbá, a nemzeti intézkedések elfogadása jogilag bonyolult lenne, mivel a tőkekövetelmény-rendelet már szabályoz banki területeket, ideértve a tőkeáttételi követelményeket (adatszolgáltatás), a likviditást (különösen a likviditásfedezeti rátát, más néven LCR-t) és a kereskedési könyvre vonatkozó követelményeket. Ezért a legjobb megoldásnak a tőkekövetelmény-rendelet és a tőkekövetelmény-irányelv módosítása tűnik. Ez szükség esetén megfelelő egyensúlyt teremt a szabályok harmonizálása és a nemzeti rugalmasság fenntartása között, méghozzá az egységes szabálykönyv akadályozása nélkül. A módosítások még inkább előmozdítanák a prudenciális követelmények egységes alkalmazását és a felügyeleti gyakorlatok közelítését, és egyenlő versenyfeltételeket biztosítanának a banki szolgáltatások egységes piacán. Ezeket a célkitűzéseket a tagállamok egyedül nem tudják kielégítően megvalósítani. Ez különösen fontos a bankszektorban, ahol számos hitelintézet működik az uniós egységes piacon. A teljes együttműködés és bizalom az egységes felügyeleti mechanizmuson belül, valamint a felügyeleti kollégiumok és az egységes felügyeleti mechanizmusban részt nem vevő illetékes hatóságok között elengedhetetlen a hitelintézetek összevont alapú hatékony felügyeletéhez. Nemzeti rendelkezésekkel nem érhetők el a fenti célkitűzések. •Arányosság Az arányosság kérdése a javaslatot kísérő hatásvizsgálat szerves részét képezte. Amellett, hogy a különböző szabályozási területeken javasolt valamennyi opciót egyenként kellett értékelni az arányossági célkitűzés fényében, külön problémaként merült fel az arányosság hiánya a meglévő szabályok esetében, és egyedi lehetőségeket vizsgáltak meg a kisebb intézményeket érintő adminisztratív és megfelelési költségek csökkentésére (lásd a hatásvizsgálat 2.9. és 4.9. szakaszát). •A jogi aktus típusának megválasztása Az intézkedések végrehajtására a javaslat értelmében a tőkekövetelmény-rendelet és a tőkekövetelmény-irányelv rendelet, illetve irányelv révén való módosításával kerül sor. A javasolt intézkedések valójában a már meglévő, az említett jogi eszközökbe épített rendelkezésekre utalnak vagy ezeket fejlesztik tovább (likviditásfedezet, tőkeáttétel, javadalmazás, arányosság). A Pénzügyi Stabilitási Tanács (FSB) által elfogadott új TLAC-standard tekintetében javasoljuk, hogy a standard nagy része – hasonlóan a hatályos kockázatalapú szavatolótőke-követelményekhez – a tőkekövetelmény-rendeletbe kerüljön beépítésre, mivel csak rendelet révén érhető el a szükséges egységes alkalmazás. A prudenciális követelmények átalakítása a tőkekövetelmény-rendelet módosítása útján biztosítaná, hogy ezek a követelmények ténylegesen közvetlenül alkalmazandóvá váljanak a globálisan rendszerszinten jelentős intézményekre. Ez megakadályozná a tagállamokat abban, hogy egymástól eltérő nemzeti követelményeket alkalmazzanak egy olyan területen, ahol teljes harmonizáció lenne szükséges az egyenlőtlen versenyfeltételek elkerülése érdekében. A jelenlegi jogi rendelkezések pontosítása a bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelv keretében azonban szükséges lesz annak biztosításához, hogy a TLAC-követelmény, valamint a szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó minimumkövetelmény teljes mértékben egységet alkosson és összhangban álljon egymással. Az arányosságot érintő, a tőkekövetelmény-irányelvre vonatkozó néhány javasolt módosítás bizonyos fokú rugalmasságot biztosítana a tagállamoknak az eltérő szabályok fenntartására a nemzeti jogba való átültetés során. Ez mozgásteret biztosítana a tagállamoknak ahhoz, hogy egyes kérdésekben szigorúbb szabályokat alkalmazzanak. 3.AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI •Az érdekelt felekkel folytatott konzultációk A Bizottság számos kezdeményezést indított annak érdekében, hogy megállapítsa, a hatályos prudenciális keret és a globális standardok soron következő felülvizsgálatai jelentik-e a legmegfelelőbb eszközt az EU-szintű intézmények prudenciális céljainak biztosítására, valamint hogy ezek továbbra is biztosítják-e a szükséges forrásokat az uniós gazdaság számára. A Bizottság 2015 júliusában nyilvános konzultációt indított a tőkekövetelmény-rendeletnek és a tőkekövetelmény-irányelvnek az uniós gazdaság banki finanszírozását érintő lehetséges hatásairól, különös hangsúlyt fektetve a kkv-k és az infrastruktúra finanszírozására, valamint 2015 szeptemberében az uniós pénzügyi szabályozás egészét érintő véleményezési felhívást adott ki. A két kezdeményezés célja az volt, hogy empirikus bizonyítékokat és konkrét visszajelzéseket gyűjtsön i. a gazdaság önfinanszírozási és növekedési képességét érintő szabályok, ii. a szükségtelen szabályozási terhek, iii. a szabályokkal kapcsolatos kölcsönhatások, következetlenségek és hiányosságok, valamint iv. a nem szándékos következményekkel járó szabályok vonatkozásában. Ezenkívül a Bizottság a javadalmazás szabályozására vonatkozó rendelkezések, valamint a tőkekövetelmény-rendeletben és a tőkekövetelmény-irányelvben foglalt szabályok arányossága kapcsán végzett konkrét elemzések keretében összegyűjtötte az érdekelt felek álláspontjait. Végül nyilvános konzultációra is sor került a Bizottság által megrendelt tanulmányhoz kapcsolódóan, amelynek célja a tőkekövetelmény-rendelet által a gazdaság banki finanszírozására gyakorolt hatás értékelése volt. A fentiekben ismertetett kezdeményezések egyértelműen bizonyították, hogy naprakésszé kell tenni és ki kell egészíteni a jelenlegi szabályokat annak érdekében, hogy i. tovább csökkenjenek a bankszektorban felmerülő kockázatok, és ezáltal mérséklődjön az állami támogatástól és az adófizetők pénzétől való függés válság esetén, valamint ii. növekedjen az intézmények arra irányuló képessége, hogy elegendő forrást juttassanak a gazdaságba. A hatásvizsgálat 1. és 2. melléklete összegzi a konzultációkat, felülvizsgálatokat és jelentéseket.

•Hatásvizsgálat A Szabályozói Ellenőrzési Testület megvitatta a hatásvizsgálatot, amelyet 2016. szeptember 7-én elutasított.. Az elutasítást követően a hatásvizsgálatot megerősítették azáltal, hogy i. megfelelőbb ismertetéssel egészítették ki a javaslat politikai háttere vonatkozásában (azaz a vonatkozó nemzetközi és uniós szakpolitikai fejlemények tekintetében), ii. részletezték az érdekeltek véleményét és iii. további bizonyítékokat soroltak fel a hatásvizsgálatban tárgyalt különböző szakpolitikai lehetőségek hatásairól (előnyök és költségek). Az újra előterjesztett hatásvizsgálatról a Szabályozói Ellenőrzési Testület 2016. szeptember 27-én kedvező véleményt adott. A javaslatot hatásvizsgálat kíséri. A javaslat összhangban van a hatásvizsgálattal. Ahogyan az a hatásvizsgálatban kidolgozott szimulációs elemzésből és makrogazdasági modellezésből kiderül, az új követelmények, különösen az új bázeli előírások – például a tőkeáttételi mutató és a kereskedési könyv – bevezetése várhatóan korlátozott költségekkel jár majd. A bruttó hazai termékre (GDP) gyakorolt becsült hosszú távú hatás –0,03 % és –0,06 % között mozog, miközben a bankszektorban felmerülő finanszírozási költségek növekedése a becslés szerint a legszélsőségesebb esetben is 3 százalékpont alatt maradna. Az előnyök tekintetében a szimulációs gyakorlat rávilágított arra, hogy a bankrendszer 2007–2008-ashoz hasonló méretű pénzügyi válság esetén történő támogatásához szükséges állami források összege 32 %-kal, 51 milliárd EUR-ról 34 milliárd EUR-ra csökkenne. •Célravezető szabályozás és egyszerűsítés Az egyszerűsített módszerek megtartása a szavatolótőke-követelmények kiszámításához várhatóan továbbra is biztosítani fogja a kisebb intézményekre vonatkozó szabályok arányosságát. Emellett az egyes (adatszolgáltatásra, közzétételre és javadalmazásra vonatkozó) követelmények arányosságának fokozására irányuló kiegészítő intézkedéseknek csökkenteniük kell az említett intézmények adminisztratív és megfelelési terheit. A kkv-k tekintetében a bankok kkv-kkal szembeni kitettségére vonatkozó szavatolótőke-követelmények javasolt újrakalibrálása várhatóan pozitív hatással lesz a kkv-k banki finanszírozására. Ez elsősorban azokat a kkv-kat érintené, amelyek kitettségei jelenleg meghaladják az 1,5 millió EUR-t, mivel ezekre a kitettségekre nem vonatkoznak hatályos szabályok szerinti kkv-szorzó jelentette előnyök. A javaslat egyéb elemei, különösen azok, amelyek arra irányulnak, hogy javítsák az intézmények ellenálló képességét a jövőbeni válságokkal szemben, várhatóan növelni fogják a kkv-knak történő hitelnyújtás fenntarthatóságát. Végezetül azok az intézkedések, amelyek célja az intézményeket, elsősorban a kisebb és kevésbé összetett intézményeket érintő megfelelési költségek csökkentése, várhatóan csökkenteni fogják a kkv-k hitelfelvételi költségeit. A harmadik országokkal összefüggésben a javaslat megerősíti az uniós pénzügyi piacok stabilitását, és csökkenti a globális pénzügyi piacokat veszélyeztető lehetséges kedvezőtlen átgyűrűző hatást. Emellett a javasolt módosítások tovább harmonizálják az uniós szabályozási keretet, és jelentősen csökkentik az Unióban működő harmadik országbeli intézmények adminisztratív költségeit. Tekintettel a befektetési vállalkozások tőkekövetelmény-rendelet szerinti, folyamatban lévő felülvizsgálatára és az EBH által közzétett első jelentés fényében indokoltnak tekinthető, hogy az újonnan bevezetett követelmények csak a rendszerszinten jelentős befektetési vállalkozásokra vonatkozzanak, míg a többi befektetési vállalkozásra a felülvizsgálat lezárásáig a meglévő szabályok maradnak érvényben. A javaslat összhangban van a Bizottság digitális egységes piacra irányuló kiemelt célkitűzésével. •Alapjogok Az EU elkötelezett az alapjogok magas szintű védelme iránt és számos emberi jogi egyezmény aláírója. Ebben az összefüggésben a javaslat valószínűleg nem gyakorol közvetlen hatást az említett jogokra, amelyeket az emberi jogokról szóló legfontosabb ENSZ-egyezmények, az uniós Szerződések elválaszthatatlan részét képező uniós Alapjogi Charta és az emberi jogok európai egyezménye (EJEB) tartalmaz. 4. KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK A javaslatnak nincsenek az EU költségvetését érintő vonzatai. 5. EGYÉB ELEMEK •Végrehajtási tervek, valamint a nyomon követés, az értékelés és a jelentéstétel szabályai A javasolt módosítások hatálybalépése legkorábban 2019-ben várható. A módosítások szorosan kapcsolódnak a tőkekövetelmény-rendelet és a tőkekövetelmény-irányelv egyéb, már hatályos és 2014 óta nyomon követett rendelkezéseihez. A Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság és az EBH a továbbiakban is összegyűjti a szükséges adatokat a tőkeáttételi mutató és az új likviditási intézkedések nyomon követéséhez annak érdekében, hogy lehetővé tegye az új szakpolitikai eszközök jövőbeni hatásvizsgálatát. A rendszeres felügyeleti felülvizsgálati és értékelési eljárás és a stressztesztelés is hozzájárul a javasolt új intézkedések érintett intézményekre gyakorolt hatásának nyomon követéséhez és a kisebb intézmények sajátosságainak figyelembevételével előírt rugalmasság és arányosság megfelelőségének értékeléséhez. Ezenkívül a Bizottság szolgálatai továbbra is részt vesznek a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság munkacsoportjaiban és az Európai Központi Bank (EKB) és az EBH által alapított közös munkacsoportban, amelyek nyomon követik az intézmények szavatolótőkéjének és likviditási pozícióinak dinamikáját globálisan, illetve uniós szinten. Az előnyben részesített lehetőségek végrehajtásából származó eredmények előrehaladását nyomon követő mutatókészlet az alábbiakat tartalmazza:

A nettó stabil forrásellátottsági ráta esetében (NSFR): Mutató NSFR az EU-szintű intézmények vonatkozásában Cél Az alkalmazás kezdetének időpontjában az EBH által a Bázel III-ra vonatkozóan végzett ellenőrzésben részt vevő intézmények 99 %-a 100 %-ban teljesíti az NSFR-t (2015. december végén az 1. csoporthoz tartozó hitelintézetek 65 %-a és a 2. csoportba tartozó hitelintézetek 89 %-a). Az adatok forrása Az EBH féléves Bázel III ellenőrzési jelentései A tőkeáttételi mutató esetében: Mutató Az EU-szintű intézmények tőkeáttételi mutatója Cél Az alkalmazás kezdetének időpontjában az 1. és a 2. csoporthoz tartozó hitelintézetek 99 %-ának a tőkeáttételi mutatója legalább 3 % (2015 júniusában az 1. csoporthoz tartozó hitelintézetek 93,4 %-a teljesítette a célt). Az adatok forrása Az EBH féléves Bázel III ellenőrzési jelentései A kkv-k esetében Mutató A kkv-kat érintő finanszírozási rés az Unióban, azaz a külső források iránti igény és a rendelkezésre álló források közötti különbség Cél Két évvel az alkalmazás kezdetét követően < 13 % (utolsó ismert adat – 13 % 2014 végén) Az adatok forrása Európai Bizottság / Európai Központi Bank SAFE felmérés (az adatok csak az euróövezetre vonatkoznak) A teljes veszteségviső képesség (TLAC) esetében: Mutató TLAC a globálisan rendszerszinten jelentős intézményekben Cél Valamennyi globálisan rendszerszinten jelentős uniós bank teljesíti a célt (2019-től a kockázattal súlyozott eszközök esetében >16% / a tőkeáttételi mutató kitettségértéke 6 %, 2022-től a kockázattal súlyozott eszközök esetében >18% / a tőkeáttételi mutató kitettségértéke 6,75 %) Az adatok forrása Az EBH féléves Bázel III ellenőrzési jelentései A kereskedési könyv esetében: Mutató Kockázattal súlyozott eszközérték az EU-szintű intézményeket érintő piaci kockázatok vonatkozásában Összesített portfóliók kockázattal súlyozott eszközeinek megfigyelt változékonysága a belső modell módszer alkalmazásával. Cél – 2023-tól valamennyi EU-szintű intézmény teljesíti a piaci kockázatra vonatkozó, az Unióban elfogadott végső kalibrálás szerinti szavatolótőke-követelményt. – 2021-től a belső modellek eredményeinek az EU-szintű intézmények közötti indokolatlan változékonysága (vagyis azok az eltérések, amelyek nem a mögöttes kockázatok különbségeiből erednek) kisebb, mint a belső modellek EU-szintű intézmények közötti jelenlegi változékonysága*. _______________ *A kockáztatott érték (VaR) és a járulékos kockázati tőkekövetelmény (IRC) tekintetében előírt követelmények aktuális változékonyságára vonatkozó referenciaértékeknek meg kell egyezniük az EBH-nak a piaci kockázati portfóliók kockázattal súlyozott eszközeinek variabilitásáról szóló legutóbbi jelentésében becsült értékkel, amelyet az összesített portfóliókra számítottak ki és a piaci kockázatra vonatkozó új keret hatálybalépését megelőzően tettek közzé. Az adatok forrása Az EBH féléves Bázel III ellenőrzési jelentései Az EBH jelentése a piaci kockázati portfóliók kockázattal súlyozott eszközeinek variabilitásáról. Az új értékeket ugyanezen módszertannak megfelelően kell kiszámítani. A javadalmazás esetében: Mutató Fizetési halasztás és eszközökben való kifizetés intézmények általi alkalmazása Cél A tőkekövetelmény-rendelet előírásainak megfelelően nem kis méretű és összetett intézmények 99 %-a a változó javadalmazás legalább 40 %-át 3–5 évvel elhalasztja és a változó javadalmazás legalább 50 %-át eszközökben fizeti ki azon munkavállalói tekintetében, akik lényeges szintű változó javadalmazásban részesülnek. Az adatok forrása Az EBH javadalmazásra vonatkozó teljesítményértékelő jelentése Az arányosság esetében: Mutató A felügyeleti jelentéshez és közzétételhez kapcsolódó terhek csökkentése Cél A kisebb és kevésbé összetett intézmények 80 %-a számol be a terhek csökkenéséről Az adatok forrása Az EBH által 2022–2023-ig kidolgozandó és elvégzendő felmérés E javaslat hatásainak értékelésére a javasolt intézkedések alkalmazása kezdetének időpontja után öt évvel fog sor kerülni az elfogadást követően az EBH-val mihamarabb egyeztetett módszertan alapján. Az EBH megbízást kap a fent említett mutatók, továbbá a módosított tőkekövetelmény-rendelet és tőkekövetelmény-irányelv értékeléséhez szükséges egyéb mutatók nyomon követéséhez szükséges adatok meghatározására és összegyűjtésére. A módszertant az egyes opciókra vagy az egymással összefüggő opciók csoportjára lehetne kidolgozni az értékelés megkezdése előtt fennálló körülmények és a nyomonkövetési mutatók teljesítménye függvényében. A megfelelést és a végrehajtást folyamatosan biztosítani fogják, szükség esetén a Bizottság által a jogalkotási intézkedések átültetésének hiánya, illetve helytelen átültetése vagy alkalmazása miatt indított kötelezettségszegési eljárás révén. Az uniós jog megsértéséről szóló bejelentést az EKB-hoz, valamint a Pénzügyi Felügyeletek Európai Rendszeréhez (PFER) lehet eljuttatni, ideértve a nemzeti illetékes hatóságokat és az EBH-t. Az EBH továbbra is közzéteszi az uniós bankrendszerre vonatkozó Bázel III ellenőrzéséhez kapcsolódó rendszeres jelentéseit. Az ellenőrzés a Bázel III EU-szintű intézményekre, mindenekelőtt az intézmények (kockázatalapú és nem kockázatalapú) tőkemegfelelési mutatóira és likviditásfedezeti rátáira (LCR, NSFR) vonatkozó (a tőkekövetelmény-rendelet és a tőkekövetelmény-irányelv révén végrehajtott) előírásainak hatására terjed ki. Az ellenőrzést a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság ellenőrzésével párhuzamosan végzik el. •A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes magyarázata Mentességek a tőkekövetelmények és a likviditási követelmények alól (tőkekövetelmény-rendelet) Annak előírása, hogy a leányvállalatok egyedi alapon teljesítsék a szavatolótőke- és likviditási követelményeket, megakadályozhatja az intézményeket abban, hogy a csoport szintjén hatékonyan kezeljék ezeket az eszközöket. Ez különösen fontos a jelenlegi környezetben, mivel a technológiai fejlődés egyre inkább megkönnyíti a csoporton belüli tőkecentralizációt és likviditáskezelést.

A meglévő jogszabályok értelmében az illetékes hatóságok lehetőséget kaptak arra, hogy az egy adott tagállamon belüli leányvállalatok vagy anyavállalatok és a több tagállamra kiterjedő likviditási alcsoport részét képező leányvállalatok vagy anyavállalatok esetében eltekintsenek a követelmények egyedi szintű alkalmazásától, figyelemmel a tőke és a likviditás anyavállalat és leányvállalatai közötti megfelelő elosztását szavatoló biztosítékokra. Az egységes felügyeleti mechanizmus létrehozásával a csoportfelügyelet jelentősen megerősödött, különösen az egységes felügyeleti mechanizmusban részt vevő tagállamokban található, csoporthoz tartozó szervezetek esetében, mivel az egységes felügyeleti mechanizmus jobb ismeretekkel és közvetlen hatáskörökkel rendelkezik a csoport részét képező, különböző tagállamokban található szervezetek felett. A bankunió kiteljesítéséig azonban azon tagállamok számára, amelyekben a leányvállalatok működnek, továbbra is aggodalomra adhat okot, hogy a bajba jutott leányvállalatok esetleges elégtelen likviditási vagy tőkehelyzete költségvetési következményekkel járhat e („fogadó”) tagállamok számára. Ezeket az aggályokat a jelenlegi javaslat a következő biztosíték révén kívánja kezelni: a tőkekövetelmény-rendeletben már létező feltételeket az anyavállalatnak a leányvállalatok támogatására vonatkozó egyértelműen meghatározott kötelezettsége egészíti ki. Az anyavállalat ilyen kötelezettségvállalásának az elengedett követelmény teljes összegére garantáltnak kell lennie, és a garanciát a garantált összeg legalább felének erejéig biztosítékkal kell fedezni. A Bizottság gondosan figyelemmel fogja kísérni a vonatkozó rendelkezések végrehajtását. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy a bankunió e szakaszában a bankunión belüli különböző tagállamokban letelepedett anyavállalatot és leányvállalatokat felügyelő illetékes hatóság számára lehetővé kell tenni, hogy eltekintsen a szavatolótőke- és a likviditási követelmények alkalmazásától az anyavállalattól eltérő tagállamban található leányvállalatok tekintetében, de csak akkor, ha az anyavállalatnak a leányvállalat támogatására irányuló kötelezettségvállalása az elengedett követelmény teljes összegére garantált, és a garanciát a garantált összeg legalább felének erejéig biztosítékkal fedezik. A tőkekövetelmény-rendelet 7. és 8. cikke ennek megfelelően módosul. Azon tagállamok illetékes hatóságainak, amelyek nem vesznek részt a bankunióban – kifejezett egyetértésük függvényében – opcióként ugyancsak lehetőségük nyílik ugyanezen mentességek biztosítására. A Pénzügyi Stabilitási Tanács (FSB) teljes veszteségviselő képességre vonatkozó standardjának végrehajtása (CRR, BRRD, SRM) Az FSB 2015. november 9-én közzétette a teljes veszteségviselő képességre (TLAC) vonatkozó keretelveket és feltételeket tartalmazó dokumentumot (a továbbiakban: TLAC-standard), amelyet egy héttel később a G-20-ak törökországi csúcstalálkozójukon elfogadtak. A TLAC-standard a globálisan rendszerszinten jelentős bankok (az uniós jogi aktusok terminológiája szerint: globálisan rendszerszinten jelentős intézmények) tekintetében meghatározza a kiemelten veszteségviselő (hitelezői feltőkésítésbe bevonható) kötelezettségek kellő minimumszintjét, amelynek révén szanálás esetén gyorsan és zökkenőmentesen biztosítható a veszteségek fedezése és a feltőkésítés. A TLAC-standardnak az ugyanazon szabályozási célokat követő meglévő uniós jogszabályokkal való kölcsönhatását a BRRD és az SRMR módosítására irányuló javaslatokat kísérő indokolás ismerteti részletesebben. A bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelvvel való összhang A TLAC-standard az Unióban a tőkekövetelmény-rendeletnek a BRRD által kialakított meglévő keretre épülő módosításai révén kerül végrehajtásra. Az ugyanazon szakpolitikai célt szolgáló két keret integrálása érdekében új fogalommeghatározásokat kell bevezetni, például a szanálandó szervezet/csoport fogalmát stb. (a tőkekövetelmény-rendelet 4. cikke), és rendelkezni kell az illetékes hatóságok és a szanálási hatóságok közötti együttműködésről (a tőkekövetelmény-rendelet 2. cikke). A tőkekövetelmény-rendelet 518. cikkében előírt felülvizsgálat alapján és a bankok helyreállításáról és szanálásáról szóló irányelv 59. cikkében foglalt követelményekkel összhangban a kiegészítő alapvető tőkeinstrumentumokra (a tőkekövetelmény-rendelet 52. cikke) és a járulékos alapvető tőkeinstrumentumokra (a tőkekövetelmény-rendelet 63. cikke) vonatkozó kritériumok módosításra kerülnek annak előírása érdekében, hogy ezeket az instrumentumokat írják le vagy alakítsák át elsődleges alapvető tőkeinstrumentumokká azon a ponton, amikor az intézmény életképtelenné válik. Ez nem változtat az EU-szintű intézmények által kibocsátott tőkeinstrumentumok státuszán, ugyanakkor biztosítja, hogy az EU-szintű anyaintézmények összevont szavatolótőke-követelményük számításakor a harmadik országbeli leányvállalataik által kibocsátott instrumentumokat csak akkor tekinthessék kiegészítő alapvető tőkeinstrumentumnak vagy járulékos tőkeinstrumentumnak, ha azok e kiegészítő követelménynek eleget tesznek. A szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó követelmény A TLAC-standard a szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó, egy kockázatalapú és egy nem kockázatalapú mutatóból álló követelmény bevezetésével kerül végrehajtásra az Unióban (a tőkekövetelmény-rendelet új 92a. cikke). Ez a követelmény csak globálisan rendszerszinten jelentős intézmény esetében alkalmazandó, amely lehet intézmények csoportja vagy egymagában álló intézmény (a tőkekövetelmény-irányelv 131. cikkének (1) bekezdése). A tőkekövetelmény-rendelet 6. cikkének módosítása értelmében az egymagában álló (leány- és anyavállalat nélküli), szanálandó szervezetnek minősülő globálisan rendszerszinten jelentős intézményeknek egyedi alapon kell megfelelniük a szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó követelménynek, míg a 11. cikk módosítása értelmében a rendszerszinten jelentős intézményként azonosított csoportok részét képező, szanálandó szervezeteknek összevont alapon kell teljesíteniük a szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó követelményeket. A TLAC-standard egy belső TLAC-ra vonatkozó követelményt is tartalmaz (azaz a veszteségviselő és feltőkésítési képességnek a szanálandó csoporton belüli leányvállalatok szintjén történő biztosítására vonatkozó követelményt), amelyet az Unió a nem EU-beli globálisan rendszerszinten jelentős intézményekre alkalmazandó, a szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó követelmény (a tőkekövetelmény-rendelet új 92b. cikke) bevezetésével ültet át (a BRRD már tartalmaz egy hasonló rendelkezést a globálisan rendszerszinten jelentős intézmények vonatkozásában). Ez a követelmény a globálisan rendszerszinten jelentős intézményekre az új 92a. cikknek megfelelően alkalmazandó követelmény 90 %-ának felel meg. A nem EU-beli globálisan rendszerszinten jelentős intézmények esetében a szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó követelményeket egyedi alapon kell alkalmazni a nem uniós globálisan rendszerszinten jelentős intézmények jelentős leányvállalataira akkor, ha azok nem minősülnek sem szanálandó szervezetnek, sem EU-szintű anyaintézménynek, és összevont alapon akkor, ha azok EU-szintű anyavállalatok, de nem szanálandó szervezetek. Leírható, illetve átalakítható kötelezettségek A szavatolótőkére vonatkozó fejezetek után kerül beillesztésre a tőkekövetelmény-rendeletbe a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó új 5a. fejezet (új 72a–72l. cikk). Az új 72a. cikk felsorolja azokat a kötelezettségeket, amelyek nem számíthatók be a szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó követelmények teljesítésébe. A 72b. cikk tartalmazza a leírható, illetve átalakítható kötelezettséginstrumentumokra vonatkozó elismerhetőségi kritériumokat, a (2) bekezdés az alárendelt kötelezettségekre vonatkozóan, míg a (3) és (4) bekezdés olyan kötelezettségekre vonatkozóan, amelyek a kizárt kötelezettségekkel egyenrangúnak (pari passu) minősülnek. A 72c. cikk meghatározza, hogy az instrumentumok csak akkor számíthatók be a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekbe, ha hátralévő futamidejük legalább egy év. Az elismerhetőségi kritériumok a TLAC-feltételekkel összhangban kizárják a különleges célú gazdasági egységeken keresztül kibocsátott kötelezettségeket. Az új 5a. fejezet 2. szakasza (72e–72j. cikk) rendelkezik a szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó követelmény szempontjából figyelembe vehető kötelezettségek nettó összegének meghatározására alkalmazandó levonási szabályokról. Az intézmények kötelesek levonni a saját leírható, illetve átalakítható kötelezettséginstrumentumok állományát (72f. cikk), valamint az egyéb globálisan rendszerszinten jelentős intézmények leírható, illetve átalakítható kötelezettségeinek saját állományát (72h. és 72i. cikk). A 72e. cikk (3) bekezdése arányos levonást határoz meg a kizárt kötelezettségekkel egyenrangúnak minősített kötelezettségek azon állományai tekintetében, amelyek csak korlátozott mértékig számíthatók be a leírható, illetve átalakítható kötelezettségek közé. A levonásokat a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekből és a szavatolótőkéből kell végrehajtani a megfelelő levonási megközelítés alapján (a tőkekövetelmény-rendelet 66. cikkének e) pontja). A 72j. cikk a kereskedési könyvben szereplő tételekre vonatkozó, levonások alóli kivételt tartalmaz. Az új 5a. fejezet 3. szakasza meghatározza a leírható, illetve átalakítható kötelezettségek (72k. cikk), valamint a szavatolótőke és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségek fogalmát (72l. cikk). A Bizottság szakvéleményt kér az EBH-tól a globálisan rendszerszinten jelentős intézmények által kibocsátott TLAC-instrumentumok kezelésének alternatív lehetőségeiről és e lehetőségek hatásairól. Azon lehetőségek egyike, amelyekkel kapcsolatban a Bizottság szakvéleményt kér, a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság által a TLAC-állományok kezelése tekintetében nemrég közzétett megközelítés végrehajtása lesz. A szakvélemény alapján a Bizottság mérlegeli, hogy szükség van-e az e javaslatban előterjesztett megoldás módosítására. A szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó általános követelmények kiigazítása A tőkekövetelmény-rendelet II. része I. címének 6 fejezetét (73–80. cikk) úgy kell kiigazítani, hogy az tükrözze a leírható, illetve átalakítható kötelezettségek kategóriájának bevezetését. A 77. és 78. cikket ki kell terjeszteni a tőkeinstrumentumok és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségek korai visszaváltására vonatkozó előzetes felügyeleti engedélyre. A 78. cikk bevezeti annak lehetőségét, hogy általános előzetes engedélyt adjanak az intézményeknek a korai visszaváltásra, azon kritériumokra figyelemmel, amelyek biztosítják az ilyen felügyeleti engedély megadásának feltételeit. A 80. cikk értelmében az EBH feladata a szavatolótőke és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségek kibocsátásának nyomon követése. A szavatolótőke elismerhetőségi kritériumainak a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó elismerhetőségi kritériumokkal való összehangolása érdekében a különleges célú gazdasági egységek által kibocsátott kiegészítő alapvető tőkeinstrumentumok és járulékos tőkeinstrumentumok csak 2021. december 31-ig számíthatók be a szavatolótőke megállapításába. Alapokban való részesedésszerzés (tőkekövetelmény-rendelet) 2013 decemberében a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság új standardot bocsátott ki az alapokra irányuló tőkerészesedés-befektetések kezeléséről. Az új standard célja a jelenlegi eljárás egyértelműsítése és az ilyen kitettségek nemzetközileg egységesebb és kockázatérzékenyebb kezelése (vagyis az alap mögöttes befektetéseihez és tőkeáttételéhez kapcsolódó kockázatok tükrözése). Az új standard uniós jogban történő végrehajtása céljából a tőkekövetelmény-rendeletet számos ponton módosították. A 128. cikk módosul annak érdekében, hogy a kiemelkedően magas kockázatú elemek fogalommeghatározása ne terjedjen ki a kollektív befektetési formák befektetési jegyeinek vagy részvényeinek formájában fennálló kitettségekre. A 132. cikk módosul, hogy tükrözze a kollektív befektetési formák befektetési jegyeinek vagy részvényeinek formájában fennálló kitettségekre vonatkozó szavatolótőke-követelmények kiszámításának alapját jelentő új általános elveket és követelményeket azon intézmények esetében, amelyek a hitelkockázat tekintetében a sztenderd módszert alkalmazzák.

Az új 132a. cikk részletezi a 132. cikkben előírt két módszer, nevezetesen az áttekintésen (look-through) alapuló módszer és a megbízatáson alapuló módszer szerinti számításokat. A 152. cikk módosul, hogy érvényre juttassa a hitelkockázatra vonatkozóan a belső minősítésen alapuló módszert alkalmazó intézmények esetében a kollektív befektetési formák befektetési jegyeinek vagy részvényeinek formájában fennálló kitettségek szavatolótőke-követelményeinek kiszámítására vonatkozó módosított követelményeket és módszereket. A partnerkockázatra alkalmazandó sztenderd módszer (SA-CCR) (tőkekövetelmény-rendelet) 2014 márciusában a BCBS a származtatott kitettségek kitettségértékének kiszámítására szolgáló új szabványosított módszerre, a partnerkockázatra alkalmazandó sztenderd módszerre (SA-CCR) vonatkozó standardot tett közzé a meglévő szabványosított módszerek hiányosságainak kezelése céljából. Az új módszer uniós jogba történő bevezetése, és ezzel párhuzamosan az új szabályok arányosságának megőrzése érdekében a tőkekövetelmény-rendelet számos ponton módosul. A 273. cikk módosít egyes fogalommeghatározásokat és új fogalommeghatározásokkal egészül ki a bevezetett új módszerek tükrözése érdekében. A piaci árazás szerinti módszert felváltja a partnerkockázatra alkalmazandó sztenderd módszer (274–280f. cikk). A sztenderd módszerhez kapcsolódó szabályok törlésre kerültek. Új szabályok kerülnek bevezetésre az egyszerűsített SA-CCR-rel kapcsolatban (281. cikk). Módosulnak az eredeti kitettség szerinti módszerre vonatkozó hatályos szabályok (282. cikk). Az eredeti kitettség szerinti módszer használatát lehetővé tevő elismerhetőségi kritériumok módosulnak és bevezetésre kerülnek a partnerkockázatra alkalmazandó egyszerűsített sztenderd módszer használatára vonatkozó elismerhetőségi kritériumok (273a. cikk és 273b. cikk). A partnerkockázatra alkalmazandó sztenderd módszer bevezetése céljából módosul a 298. és a 299. cikk. Központi szerződő féllel szembeni kitettségek (tőkekövetelmény-rendelet és az európai piaci infrastruktúra-rendelet) A Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság 2014 áprilisában közzétette a központi szerződő felekkel szembeni kitettségek kezelésére vonatkozó végleges standardot. A végleges standard megszüntette a két évvel korábban kibocsátott ideiglenes standard hiányosságait. A végleges standard uniós jogszabályokban történő végrehajtása érdekében a tőkekövetelmény-rendelet és a 648/2012/EU rendelet (európai piaci infrastruktúra-rendelet vagy EMIR) számos ponton módosult. A tőkekövetelmény-rendelet 300–310. és 497. cikkének módosítása A 300. cikk számos új fogalommeghatározással egészül ki, amelyek a központi szerződő felekkel szembeni kitettségek szavatolótőke-követelményeire vonatkozó módosított szabályokban használt fogalmakra terjednek ki. A 301. cikk módosul az intézmények készpénzügyletekből eredő, központi szerződő felekkel szembeni kitettségei egyedi kezelésének bevezetése, az alapletét kezelésének pontosítása, továbbá azon tény tükrözése érdekében, hogy egységes módszert kell alkalmazni az elfogadott központi szerződő féllel szembeni kitettségekre vonatkozó szavatolótőke-követelmények kiszámítására. A 304. cikk módosul, hogy tükrözze a származtatott termékek kitettségértékeinek kiszámítására alkalmazandó módszerek változását, és pontosítsa az értékpapír-finanszírozási ügyletek és az ügyfelek által a klíringtagjaiknak nyújtott biztosítékok kezelését. A 305. cikk módosul, hogy egyértelművé tegye az értékpapír-finanszírozási ügyletek kezelését és kiigazítsa az ügyfélkitettségek preferenciális kezelését érintő elismerhetőségi kritériumokat. A 306. cikk kiegészül a klíringtagok által ügyfeleiknek nyújtott garanciák és az értékpapír-finanszírozási ügyletek kezelésének pontosításával. A 308. cikk új módszert vezet be az elfogadott központi szerződő fél garanciaalapjához való előre befizetett hozzájárulásra vonatkozó szavatolótőke-követelmények kiszámítására. Módosul a nem elfogadott központi szerződő felekkel szembeni kitettségekre vonatkozó szavatolótőke-követelmények kiszámításához a 309. cikkben meghatározott képlet. A 310. cikkben törlésre kerül a központi szerződő felekkel szembeni kitettségek szavatolótőke-követelményének kiszámítására vonatkozó alternatív módszer, amelyet a garanciaalaphoz tett előre be nem befizetett hozzájárulásokra vonatkozó új eljárás vált fel. Végül, módosulnak a 497. cikk átmeneti rendelkezései. Az EMIR 50a.–50d. és 89. cikkének módosítása Az 50a–50d. cikk módosul a központi szerződő fél feltételezett tőkéjének kiszámítására szolgáló azon új módszer beillesztése érdekében, amelyre az intézményeknek szükségük van ahhoz, hogy kiszámítsák az adott központi szerződő fél garanciaalapjához való hozzájárulásokra vonatkozó szavatolótőke-követelményeiket. A 89. cikk (5a) bekezdése módosul a szóban forgó számításhoz kapcsolódó átmeneti rendelkezések aktualizálása céljából. Kereskedési könyv / piaci kockázat (tőkekövetelmény-rendelet) 2016 januárjában a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság befejezte a kereskedési könyvre vonatkozó alapvető felülvizsgálatot és közzétette a piaci kockázat kezelésére vonatkozó új standardot. A standard megszüntette a meglévő piaci kockázati keret kialakításából eredő hiányosságokat, többek között azt, hogy nem terjedt ki az intézményeket érintő kockázatok teljes körére, továbbá a kereskedési és nem kereskedési könyv (vagyis a banki könyv) közötti határvonal bizonytalanságait, amelyek szabályozási arbitrázsra adtak lehetőséget. Az új standard magában foglalja a piaci kockázat szavatolótőke-követelményeinek kiszámításához használandó belső modellek alkalmazására vonatkozó felülvizsgált szabályokat, valamint a jelenleg hatályost felváltó új sztenderd módszert. Az új standard uniós jogban történő végrehajtása és ezzel párhuzamosan a szabályok arányosságának megőrzése céljából a tőkekövetelmény-rendeletet számos ponton módosították. I. cím – Általános követelmények, értékelés és jelentéstétel A 94. cikk meghatározza az arra vonatkozó módosított feltételeket, hogy egy intézmény mikor veheti igénybe a korlátozott kereskedési könyvi tevékenységet folytató intézményekre vonatkozó eltérést, amelynek megfelelően a banki könyvi pozíciók hitelkockázatára vonatkozó szavatolótőke-követelmények felválthatják a piaci kockázatra vonatkozó szavatolótőke-követelményeket. A 102. és 103. cikk egyértelműsíti a kereskedési könyvi pozíciókra vonatkozó általános követelményeket. A 104. és a 104a. cikk pontosítja a pozíciók kereskedési könyvhöz való hozzárendelésének kritériumait, továbbá a kereskedési könyvi pozíciók banki könyvi pozícióvá, illetőleg a banki könyvi pozíciók kereskedési könyvi pozícióvá való átsorolására vonatkozó feltételeket. A 104b. cikk meghatározza a kereskedési részleg új koncepcióját. A 105. cikk meghatározza azokat a szabályokat, amelyeket a kereskedési könyvi pozíciók prudens értékelése érdekében be kell tartani. A 106. cikk ismerteti a banki könyvi pozíciók belső fedezeti ügyletének tekintett kereskedési könyvi pozíciók megjelenítését és kezelését. IV. cím 1. fejezet – Általános rendelkezések A 325. cikk ismerteti az intézmények által a piaci kockázatra vonatkozó szavatolótőke-követelmények kiszámításához használható különböző módszereket, továbbá e módszerek használatának feltételeit, és azt, hogy használatuk hogyan kombinálható. A 325a. cikk tovább részletezi az egyszerűsített sztenderd módszer használatával kapcsolatos elismerhetőségi kritériumokat a közepes méretű kereskedési könyvi tevékenységet végző intézmények tekintetében. A 325b. cikk meghatározza azokat a feltételeket, amelyek esetén a csoporthoz tartozó különböző jogi személyek piaci kockázati kitettségei nettósíthatók a piaci kockázatra vonatkozó összevont szavatolótőke-követelmények kiszámítása céljából. A 325c. cikk részletezi azokat a feltételeket, amelyek esetén az intézmény által az árfolyamok tőkemegfelelési mutatóra gyakorolt kedvezőtlen hatásának fedezése céljából vállalt pozíciók mentesíthetők a piaci kockázatra vonatkozó követelmények alól. 1a. fejezet – A sztenderd módszer Az 1. szakasz (325d. cikk) ismerteti a sztenderd módszer különböző összetevőit. A 2. szakasz (325e–325l. cikk) leírja az első összetevő, az érzékenységen alapuló módszer működését. Meghatározza a delta kockázat, a vega kockázat és a görbületkockázat kiszámításának és összesítésének alapelveit. A 3. szakasz 1. alszakasza (325m–325r. cikk) pontosan meghatározza azokat a kockázati tényezőket, amelyeket figyelembe kell venni a kereskedési könyvi pozíciók különböző kockázati kategóriákkal szembeni érzékenységének kiszámításához. A 3. szakasz 2. alszakasza (325s–325u. cikk) ismerteti az említett érzékenységek kiszámításának módját. A 4. szakasz (325v. cikk) ismerteti a sztenderd módszer második összetevőjének, a fennmaradó kockázatokra vonatkozó többletnek a működését. Az 5. szakasz leírja a harmadik összetevő, a nemteljesítési kockázat tőkekövetelményének működését. A 325w. cikk meghatározza a fő fogalmakat. Az 1. alszakasz (325x–325z. cikk) ismerteti, hogyan kell kiszámítani a nemteljesítési kockázat tőkekövetelményét a nem értékpapírosított pozíciók esetében, a 2. alszakasz (325aa. és 325ab. cikk), valamint a 3. alszakasz (325ac. és 325ae. cikk) pedig leírja az értékpapírosítás esetében alkalmazandó módszert. A 6. szakasz (325af–325az. cikk) meghatározza azokat a kockázati súlyokat és együtthatókat, amelyeket – az érzékenységekkel kombinálva – az egyes kockázati kategóriákra használni kell a piaci kockázatra vonatkozó szavatolótőke-követelmények sztenderd módszer szerinti meghatározása során. Az uniós kormányzatokkal szembeni kitettségek az első kockázati kategóriába tartoznak, amelyre a legalacsonyabb kockázati súly vonatkozik (325ai. és 325al. cikk). Ez a kezelési mód megfelel a nem kereskedési könyvhöz tartozó kitettségek említett típusaira jelenleg előírt, minősítéstől nem függő kezelésnek. Az EU-szintű intézmények által kibocsátott fedezett kötvényre alkalmazandó kockázati súlyok csökkennek (325ai. és 325al. cikk). Ez az eljárás megakadályozza az EU-szintű intézmények által kibocsátott fedezett kötvényekkel szembeni kitettségekre vonatkozó tőkekövetelmények esetleges jelentős növekedését, és ezáltal lehetővé teszi alacsonyabb finanszírozási költségek fenntartását a lakáscélú és nem lakóingatlanokhoz kapcsolódó jelzáloghitelek esetében. 1b. fejezet – A belső modell módszer

Az 1. szakasz (325ba. és 325bb. cikk) pontosan meghatározza azokat a feltételeket, amelyek mellett az intézmények használhatják a belső modellt, továbbá azt, hogy a szóban forgó engedélyben részesülő kereskedési részlegek esetében hogyan kell kiszámítani a piaci kockázatra vonatkozó szavatolótőke-követelményeket. A 2. szakasz (325bc–325bl. cikk) ismerteti, hogyan kell figyelembe venni a várható veszteségeket és likviditási horizontokat a piaci kockázatra vonatkozó szavatolótőke-követelmény kiszámítása során, meghatározza azokat a követelményeket, amelyeket a belső modelleknek teljesíteniük kell az utótesztelés, az eredményvizsgálat és a belső validálás tekintetében, továbbá az általánosabb minőségi és kockázatmérési követelményeket, valamint a stresszforgatókönyvi kockázati mértéket, amelyet a nem modellezhető kockázati tényezők esetében ki kell számítani. A sztenderd módszerhez hasonlóan rövidebb likviditási horizont megállapításával a belső modell módszer keretében is kedvezményes elbánást vezettek be az uniós kormányzatokkal szembeni kitettségekre és az EU-szintű intézmények által kibocsátott fedezett kötvényekre vonatkozóan (325be.cikk). A 3. szakasz (325bm–325bq. cikk) ismerteti, hogyan kell a belső modell módszer szerint kiszámítani a nemteljesítési kockázatnak kitett kereskedési részlegek nemteljesítési kockázatra vonatkozó tőkekövetelményét. 2., 3. és 4. fejezet – Az egyszerűsített sztenderd módszer A pozíciókockázathoz, a devizaárfolyam-kockázathoz és az árukockázathoz kapcsolódó szavatolótőke-követelményekre vonatkozó 2., 3. és 4. fejezet tükrözi a módosított piaci kockázati keretnek megfelelő egyszerűsített sztenderd módszert. Ezek a szabályok a jelenlegi piaci kockázati keretben már hatályban voltak és változatlanok maradnak. Az intézmények [e rendelet alkalmazásának kezdőnapja]-ig alkalmazhatják ezt a módszert. E dátumot követően csak azok az intézmények használhatják az egyszerűsített sztenderd módszert, amelyek teljesítik a 325a. cikkben meghatározott elismerhetőségi kritériumokat. 5. fejezet – Az egyszerűsített belső módszer Az 5. fejezet megállapítja a módosított piaci kockázati keret szerinti egyszerűsített belső modell módszert. Ezek a szabályok a jelenlegi piaci kockázati keretben már hatályban voltak és változatlanok maradnak. Az intézmények [e rendelet alkalmazásának kezdőnapja]-ig alkalmazhatják ezt a módszert. E dátumot követően az intézmények már nem használhatják az egyszerűsített belső modell módszert a piaci kockázatra vonatkozó szavatolótőke-követelmények kiszámítására. Az 5. fejezet azonban hatályos marad a CVA-kockázatokra vonatkozó szavatolótőke-követelmények fejlett módszer szerint történő kiszámítása céljából a 383. cikkben meghatározottaknak megfelelően. Tizedik rész – Átmeneti rendelkezések, jelentések, felülvizsgálatok és módosítások Az 501b. cikk ismerteti, hogyan kerülnek bevezetésre az 1a. és 1b. fejezet szerint számított, piaci kockázatra vonatkozó szavatolótőke-követelmények. Az 519a. cikk részletesen meghatározza a módosított piaci kockázati keret számos olyan technikai elemét, amely a végrehajtást követően esetleg problémát okozhat. Az EBH megbízást kap, hogy legkésőbb 3 évvel e rendelet hatálybalépését követően vizsgálja felül az említett technikai elemeket, és a Bizottság az EBH következtetései fényében javaslatot tehet a kapcsolódó szabályok módosítására. Nagykockázat-vállalások (tőkekövetelmény-rendelet) A jelenlegi tőkealap (a figyelembe vehető tőke) az intézmények átfogó nagykockázat-vállalásainak csak kis részére terjed ki, és így nem elég prudens annak megakadályozásához, hogy egyetlen partner vagy szerződő felek egy csoportjának hirtelen csődje esetén egy intézmény maximális lehetséges vesztesége veszélyeztesse annak folyamatos működését. Emellett a jelenlegi határérték nem veszi figyelembe a globálisan rendszerszinten jelentős intézmények egyedi szerződő felekkel vagy egymással kapcsolatban álló ügyfelek csoportjaival szembeni kitettségeiből eredő magasabb kockázatokat, és különösen a más globálisan rendszerszinten jelentős intézményekkel szembeni kitettségeket. Konkrétan, a pénzügyi válság bizonyította, hogy az egyik globálisan rendszerszinten jelentős intézmény jelentős vesztesége más rendszerszinten jelentős intézmények fizetőképességével kapcsolatos aggályokat eredményezhet és potenciálisan súlyos következményekkel járhat a pénzügyi stabilitás tekintetében. Végül, a nagykockázat-vállalásokra vonatkozó jelenlegi keret kevésbé pontos módszereken alapul, mint az új módszertan (vagyis a partnerkockázatra vonatkozó sztenderd módszer, SA-CCR), amelyet a BCBS a bankok származtatott kitettségeinek (azaz a tőzsdén kívüli ügyletekhez kapcsolódó kitettségeknek) a kiszámítására dolgozott ki. A megállapított hiányosságok megszüntetése érdekében a nagykockázat-vállalásra vonatkozó keret módosul. Konkrétan, a nagykockázat-vállalásra vonatkozó határérték kiszámításához figyelembe vehető tőke az alapvető tőkére korlátozódik (a járulékos tőke már nem vehető figyelembe). A 395. cikk (1) bekezdése módosul, és alacsonyabb, 15 %-os határérték kerül megállapításra a globálisan rendszerszinten jelentős bankok más globálisan rendszerszinten jelentős bankokkal szembeni kitettségeire és a módosított 390. cikk bevezeti a partnerkockázatra alkalmazandó sztenderd módszert a tőzsdén kívüli származtatott ügyletekkel szembeni kitettségek meghatározásához azon bankok esetében is, amelyek engedélyt kaptak belső modellek használatára. A jelenlegi keretben bevezetett módosítások összességében növelik a nagykockázat-vállalásra vonatkozó szabályok kockázatérzékenységét és jobban összehangolják az európai rendszert a BCBS által a nagykockázat-vállalásra vonatkozóan 2014-ben bevezetett előírásokkal. A tőkekövetelmény-rendelet 507. cikke előírta a Bizottság számára, hogy vizsgálja meg a 400. cikk (1) bekezdése j) pontjának, valamint (2) bekezdésének alkalmazását, és tegyen jelentést. Mivel nem volt lehetséges elegendő mennyiségi adatot összegyűjteni az említett rendelkezésben felsorolt mentességek megszüntetéséből vagy kötelezővé tételéből eredő lehetséges hatások értékeléséhez, az 507. cikknek megfelelően az EBH új megbízást kap, amely szerint jelentést kell tennie a Bizottságnak a 400. cikk (1) és (2) bekezdésében, továbbá a 390. cikk (6) bekezdésében meghatározott mentességek alkalmazásáról. Tőkeáttételi mutató (tőkekövetelmény-rendelet) Új rendelkezések kerülnek bevezetésre és a tőkekövetelmény-rendelet számos cikke kiigazításra kerül a tőkekövetelmény-irányelv hatálya alá tartozó valamennyi intézményre alkalmazandó kötelező erejű tőkeáttételi mutatóra vonatkozó követelmény meghatározása céljából. A tőkeáttételi mutatóra vonatkozó követelmény kiegészíti a tőkekövetelmény-irányelvben a túlzott tőkeáttételi kockázat felügyeleti ellenőrzése tekintetében meghatározott jelenlegi előírásokat, továbbá a tőkekövetelmény-rendelet tőkeáttételi mutató kiszámítására, a felügyeleti hatóságoknak való jelentésére és 2015 januárjától annak nyilvános közzétételére vonatkozó követelményeit. A tőkeáttételi mutatóra vonatkozó követelmény A tőkekövetelmény-rendelet 92. cikkében meghatározott szavatolótőke-követelmény kiegészül az alapvető tőkére vonatkozó 3 %-os tőkeáttételi mutató – nemzetközi szinten elfogadott – követelményével, amelyet az intézményeknek a kockázatalapú követelményeken felül teljesíteniük kell. Ezáltal az egész Unióban harmonizált kötelező előírás kerül bevezetésre, amely védőhálót hoz létre az intézmények számára. Ezen túlmenően az illetékes hatóságok továbbra is felelősek az egyes intézmények tőkeáttételi politikáinak és folyamatainak nyomon követéséért, és szükség esetén további intézkedéseket hozhatnak a túlzott tőkeáttétel kockázatának kezelésére. A tőkeáttételi mutató kitettségmértékének kiigazításai A módosítás átveszi a tőkeáttételi mutató kitettségmértékére vonatkozóan a hatályos tőkekövetelmény-rendeletben már bevezetett kiigazításokat. Mivel a 3 %-os tőkeáttételi mutató egyes üzleti modelleket és üzletágakat jobban korlátoz, mint másokat, további kiigazításokra van szükség. Az intézmények csökkenthetik az állami fejlesztési bankok által végzett állami hitelezésre (a 429a. cikk (1) bekezdésének d) pontja), a közvetett kölcsönökre (a 429. cikk (1) bekezdésének e) pontja) és a hivatalosan garantált exporthitelekre (a 429a. cikk (1) bekezdésének f) pontja) vonatkozó tőkeáttételi mutató kitettségének mértékét. Annak érdekében, hogy fennmaradjon az intézmények által végzett ügyfélklíring ösztönzése, az intézmények csökkenthetik a kitettségmértéket az ügyfelektől kapott, elfogadott központi szerződő félen keresztül elszámolt származtatott ügyletekre vonatkozó alapletét révén (429c. cikk (4) bekezdés). A tőkeáttételi mutató puffere a globálisan rendszerszinten jelentős bankok esetében A globálisan rendszerszinten jelentős bankokra vonatkozóan bevezetendő, a tőkeáttételi mutatóhoz kapcsolódó lehetséges pufferről jelenleg nemzetközi szintű megbeszélések folynak. A tőkeáttételi mutató pufferére vonatkozó nemzetközi megállapodás véglegesítését követően mérlegelni kell annak beillesztését a tőkekövetelmény-rendeletbe. Szabályozói jelentéskészítés (tőkekövetelmény-rendelet) A tőkekövetelmény-rendelet és a tőkekövetelmény-irányelv számos rendelkezése módosul, illetőleg a rendelet és az irányelv új rendelkezésekkel egészül ki az arányosság megerősítése és az intézmények költségeinek az átfogó jelentéskészítési keret összefüggésében történő csökkentése érdekében.

A 99. cikk (5) bekezdése módosul az EBH arra vonatkozó megbízatásának bevezetése érdekében, hogy 2019. december 31-ig tegyen jelentést a Bizottságnak a szabályozói jelentéskészítés költségéről. A megbízatás igen pontos módszertant határoz meg az EBH számára, hogy számszerűsítse az intézmények jelentéskészítési költségeit, és előírja a kis intézmények jelentéstételének – az EBH meglévő adatszolgáltatási formanyomtatványainak módosítása révén történő – egyszerűsítésére irányuló ajánlások kidolgozását. A 430a. cikkben meghatározott kis intézményeknek a szabályozói jelentések egyéb intézmények számára előírt féléves vagy ennél gyakoribb benyújtásával szemben csak éves alapon kell ilyen jelentéseket benyújtaniuk (a 99. cikk (4) bekezdése, a 100., 101., 394. és 430. cikk) . A nagykockázat-vállalásokra vonatkozó jelentéstétel egyszerűbbé válik azáltal, hogy egy tétel törlésre, egy másik, jelenleg a 394. cikk alapján jelentendő tétel pedig pontosításra kerül. Nyilvánosságra hozatal (tőkekövetelmény-rendelet) A nyilvánosságra hozatali követelmények arányosságának megerősítése A nyolcadik rész új rendelkezésekkel egészül ki az intézmények relatív méretét és összetettségét figyelembe vevő arányosabb nyilvánosságra hozatali szabályok előírása céljából. Az intézmények három kategóriába sorolhatók be: nagy intézmények (433a. cikk), kis intézmények (433b. cikk) és egyéb intézmények (433c. cikk), a jegyzett és nem jegyzett intézmények közötti további különbségtétellel. A nyilvánosságra hozatali követelmények az intézmények egyes kategóriáira egy mozgó skála alapján alkalmazandók, a nyilvánosságra hozatal tartalmának és gyakoriságának megkülönböztetésével. A mozgó skála felső végén a tőzsdén jegyzett értékpapírokkal rendelkező nagy intézmények állnak, amelyek kötelesek éves bontásban nyilvánosságra hozni a nyolcadik részben előírt információkat, valamint féléves és negyedéves bontásban egyes kiválasztott információkat, az utóbbi esetben beleértve a legfontosabb prudenciális mérőszámokra vonatkozó táblázatot (447. cikk). A skála másik végén a tőzsdén nem jegyzett kis intézmények állnak, amelyeknek csak az irányítási, javadalmazási és kockázatkezelési információkat, valamint a fő mérőszámokat kell éves szinten nyilvánosságra hozniuk. A nemzetközi standardokkal és az 1. pillérhez kapcsolódó új vagy módosított követelményekkel való összhangot célzó módosítások A nyolcadik rész II. és III. címe számos ponton módosul (435–455. cikk) a továbbfejlesztett nyilvánosságra hozatali követelményeknek a nyilvánosságra hozatalra vonatkozó nemzetközi standardokkal való összehangolása érdekében. Mindenekelőtt új követelmény kerül bevezetésre a biztosítókra irányuló azon jelentős befektetésekre vonatkozó információk nyilvánosságra hozatalára vonatkozóan, amelyek esetében az illetékes hatóság engedélyt adott arra, hogy azokat ne vonják le a pénzügyi konglomerátumok kiegészítő szavatolótőke-követelményeiből (a 438. cikk e) és f) pontja). Az említett címeket érintő egyéb módosítások célja az 1. pillérhez tartozó, e jogalkotási javaslat részeként bevezetendő új vagy módosított követelmények tükrözése. Ez magában foglalja a teljes veszteségviselő képességre (437a. cikk), a partnerkockázatra (439. cikk), a piaci kockázatra (445. cikk) és a likviditásra (451a. cikk) vonatkozó követelményekhez kapcsolódó nyilvánosságra hozatalt. Végül, pontosításra kerülnek a javadalmazást érintő nyilvánosságra hozatalra vonatkozó szabályok és bevezetésre kerül egy a 2013/36/EU irányelv javadalmazási szabályaitól való eltérések alkalmazására vonatkozó nyilvánosságra hozatali követelmény (450. cikk). Az EBH-ra és a Bizottságra vonatkozó felhatalmazások A javaslat magában foglalja az EBH-nak az egységes nyilvánosságra hozatali formátumok kidolgozására vonatkozó felhatalmazását, amelyeket az összehasonlíthatóság megkönnyítése érdekében a lehető legnagyobb mértékben össze kell hangolni a nemzetközi nyilvánosságra hozatali formátumokkal (434a. cikk). Ugyanebből a célból a javaslat felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy a nyilvánosságra hozatalra vonatkozó nemzetközi standardok változásainak vagy módosításainak tükrözése érdekében módosítsa a nyolcadik részben szereplő nyilvánosságra hozatali követelményeket (a 456. cikk k) pontja). Nettó stabil forrásellátottsági ráta (tőkekövetelmény-rendelet) A hatodik rész új címmel egészül ki, a meglévő rendelkezéseket pedig módosítják a hitelintézetekre és a rendszerszinten jelentős befektetési vállalkozásokra vonatkozó kötelező nettó stabil forrásellátottsági ráta bevezetése érdekében. Általános rendelkezések Az első rész általános rendelkezései módosulnak. A 8. cikk módosul azon feltételek kiigazítása érdekében, amelyek alapján az intézmények egyedi szinten igénybe vehetik a likviditási követelmények alóli mentességet, valamint módosul a 11. és a 18. cikk a konszolidációs szabályok tekintetében. A likviditásra vonatkozó hatályos rendelkezések A hatodik rész I. és II. címe módosul a fogalommeghatározások és az adatszolgáltatási követelmények kiigazítása céljából. A 411. cikkben módosulnak a fogalommeghatározások, és a 412., 413., 415., 416., továbbá a 422–425. cikk tovább részletezi az adatszolgáltatási követelményeket. A 414. cikk módosul a nettó stabil forrásellátottsági rátára vonatkozó új előírás beillesztésével, továbbá az annak megsértése esetén alkalmazandó következmények meghatározásával. A hatodik rész új IV. címe: A nettó stabil forrásellátottsági ráta

1. fejezet – A nettó stabil forrásellátottsági ráta (428a. és 428b. cikk) A 428a. cikk részletezi a nettó stabil forrásellátottsági ráta összevont alapon történő kiszámítására vonatkozó szabályokat a harmadik országbeli leányvállalatok tekintetében. A 428b. cikk meghatározza a nettó stabil forrásellátottsági ráta általános kialakítását: a ráta az intézmény rendelkezésére álló stabil források (ASF) összegének és a szükséges stabil források összegének az arányaként kerül kiszámításra. 2 fejezet – A nettó stabil forrásellátottsági ráta kiszámításának általános szabályai (428c–428h. cikk) A 428c. cikk egyértelműsíti a nettó stabil forrásellátottsági ráta kiszámítására alkalmazandó általános szabályokat. A 428d. cikk részletesen meghatározza, hogy miként kell figyelembe venni a származtatott ügyleteket a nettó stabil forrásellátottsági ráta kiszámítása során, míg a 428e. cikk pontosítja a fedezett kölcsönügyletek és a tőkepiac-vezérelt ügyletek nettósítását. A 428f. cikk meghatározza azokat a feltételeket, amelyek alapján egyes eszközök és kötelezettségek egymástól függőnek tekinthetők, és felsorolja azokat a termékeket, amelyeknek az eszközeit és kötelezettségeit egymástól függőnek kell tekinteni: központosított szabályozott megtakarítások, kedvezményes kölcsönök, fedezett kötvények kibocsátása egyéves időhorizonton, finanszírozási kockázat nélkül, valamint származtatott ügyletekkel kapcsolatos ügyfélklíring-tevékenységek. A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el e lista módosítása céljából (a 460. cikk új (3) bekezdése). A 428g. cikk meghatározza a szövetkezeti hálózatok vagy intézményvédelmi rendszerek betéteinek kezelését, a 428h. cikk pedig mérlegelési jogkört vezet be az illetékes hatóságok számára, hogy bizonyos feltételek mellett kedvezményes kezelést biztosítsanak a csoporton belüli ügyletek számára. 3. fejezet – Rendelkezésre álló stabil források (428i–428o. cikk) E fejezet 1. szakasza (428i. és 428j. cikk) meghatározza a nettó stabil forrásellátottsági ráta számlálóját jelentő rendelkezésre álló stabil források összegének kiszámítására vonatkozó általános szabályokat. A 2. szakasz (428k–428o. cikk) meghatározza a szabályozói tőkére és a különböző kötelezettségekre azok jellemzői – különösen a lejárat és a partner jellege szerint – alkalmazandó rendelkezésre álló stabil forrásellátottsági tényezőket. 4. fejezet – A szükséges stabil források (428p–428ag. cikk) E fejezet 1. szakasza (428p. és 428q. cikk) meghatározza a nettó stabil forrásellátottsági ráta nevezőjét jelentő szükséges stabil források összegének kiszámítására vonatkozó általános szabályokat. A 2. szakasz (428r–428o. cikk) meghatározza a különböző eszközökre és mérlegen kívüli kitettségekre azok jellemzői – különösen a lejárat és a partner jellege szerint – alkalmazandó szükséges stabil forrásellátottsági tényezőket. A nettó stabil forrásellátottsági ráta kiszámításához alkalmazott fogalommeghatározások és szükséges stabil forrásellátottsági tényezők megfelelnek az uniós likviditásfedezeti ráta kiszámításához alkalmazott fogalommeghatározásoknak és haircutoknak. Mindenekelőtt az 1. szintű magas minőségű likvid eszközként elismerhető eszközök – a rendkívül magas minőségű fedezett kötvények kivételével – 0 %-os szükséges stabil forrásellátottsági tényező hatálya alá tartoznak az állampapírpiacok likviditására gyakorolt negatív hatások elkerülése érdekében. A pénzügyi ügyfelekkel folytatott ügyletekből eredő, hat hónapnál rövidebb hátralévő futamidejű és 1. szintű magas minőségű likvid eszközökkel – kivéve a rendkívül magas minőségű fedezett kötvényeket – fedezett eszközök 5 %-os szükséges stabil forrásellátottsági tényező hatálya alá tartoznak (428s. cikk). Ha az ügyletek fedezetlenek vagy azok fedezetét egyéb eszközökkel biztosítják, akkor ezek az ügyletek 10 % -os szükséges stabil forrásellátottsági tényező hatálya alá tartoznak (428u. cikk). A bázeli (10 %-os, illetőleg 15 %-os) RSF-tényezőkhöz viszonyított kiigazítások célja a bankközi finanszírozási piacok likviditására, az értékpapírok likviditására és az árjegyzői tevékenységekre gyakorolt azonnali hatás enyhítése. A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el az említett eljárás és a fedezett ügyletek kezelésének átfogóbb felülvizsgálatára, figyelembe véve az EBH által készített jelentés következtetéseit. Ha a nettó stabil forrásellátottsági ráta alkalmazásának megkezdése után 3 évvel nem születik döntés, ezeket az RSF-tényezőket 10 %-ra, illetve 15 %-ra emelik (a tizedik rész 510. cikkének új (7) bekezdése). A származtatott ügyletek esetében, ha a készpénz és 1. szintű magas minőségű likvid eszközök – kivéve a rendkívül magas minőségű fedezett kötvényeket – formájában kapott változó letét révén nettósított származtatott eszközök nagyobbak, mint a – valamennyi nyújtott változó letét révén nettósított – származtatott kötelezettségek, a különbség 100 %-os RSF-tényező hatálya alá tartozik (428ag. cikk). Emellett az alapletétként vagy a központi szerződő fél garanciaalapjához nyújtott hozzájárulásként szolgáló eszközök 85 %-os RSF-tényező hatálya alá tartoznak (428af. cikk). Továbbá a bázeli NSFR-hez képest kiigazított kockázatérzékeny módszer kerül bevezetésre a származtatott ügyletekhez kapcsolódó jövőbeli finanszírozási kockázat figyelembevétele érdekében. A letéttel nem fedezett származtatott ügyletek esetében azok bruttó származtatott kötelezettségeire 10 %-os RSF-tényező alkalmazandó (428u. cikk), és a letéttel fedezett származtatott ügyletek esetében lehetőség van vagy 20 %-os RSF-tényező használatára a bruttó származtatott kötelezettségek esetében vagy a partnerkockázatra alkalmazandó sztenderd módszer („SA-CCR”) szerint kiszámított potenciális jövőbeli kitettség (PFE) használatára (428x. cikk). A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el az említett eljárás felülvizsgálatára, figyelembe véve az EBH által készített jelentés következtetéseit. Amennyiben a nettó stabil forrásellátottsági ráta alkalmazásának kezdőnapját követően 3 évvel nem születik döntés, a bruttó származtatott kötelezettségekre 20 %-os RSF-tényező lesz alkalmazandó valamennyi származtatott ügyletre és valamennyi intézményre (az 510. cikk új (5) bekezdése). IFRS 9 (tőkekövetelmény-rendelet) Az intézményekre gyakorolt pénzügyi hatás mérséklése érdekében a rendelet kiegészül a 473a. cikkel az IFRS szerinti, a hitelkockázatra vonatkozó új járulékos céltartalék-követelményeknek a 2019. január 1-jével kezdődő és 2023. december 31-ével végződő időszakban történő fokozatos bevezetése céljából. Kkv-szorzó (tőkekövetelmény-rendelet)

A javaslat magában foglalja a kkv-kkal szembeni kitettségekre vonatkozó tőkekövetelmények módosítását (501. cikk). Az 1,5 millió EUR-t meg nem haladó, kkv-kkal szembeni kitettség esetén fennmarad a jelenlegi 23,81 %-os szavatolótőke-csökkentés. A kkv-kkal szembeni, 1,5 millió EUR-t meghaladó kitettséggel összefüggésben a javaslat szerint a kitettség értékének első 1,5 millió eurós részére 23,81 %-os, az 1,5 millió eurós küszöbérték feletti kitettség fennmaradó részére pedig 15 %-os szavatolótőke-csökkentés lenne alkalmazandó. Az intézményeknek lehetőségük lesz arra, hogy egy adott kkv esetében folytassák a csökkentés alkalmazását a kockázattal súlyozott kitettségérték kiigazításával. Infrastrukturális kitettségek kezelése (tőkekövetelmény-rendelet) Az Unió gazdasági növekedéséhez alapvető jelentőségű a közlekedés, az energiaügy, az innováció, az oktatás és a kutatás területén megvalósítandó életképes infrastrukturális projektek előmozdítása. A javaslat célja, hogy más bizottsági kezdeményezésekkel – mint például a tőkepiaci unió és az európai beruházási terv – összefüggésben magántőkét mobilizáljon magas színvonalú infrastrukturális projektekhez. A biztosítók szabályozási keretének legutóbbi változásaira, valamint a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság (BCBS) által a sztenderd módszer soron következő reformja kapcsán végzett, folyamatban lévő munkára építve a Bizottság azt javasolja, hogy mind a sztenderd módszer, mind pedig a hitelkockázat belső minősítésen alapuló módszere keretében kedvezményes kezelést kell biztosítani a speciális hitelezési kitettségekre, amelyek célja biztonságos és megbízható infrastrukturális projektek finanszírozása. Ezeket olyan kritériumrendszer alapján határozzák meg, amely révén csökkenthető a kitettség kockázati profilja és megerősödik az intézmények kockázatkezelési kapacitása. A kritériumok összhangban vannak az olyan elismerhető infrastrukturális projektek azonosítására szolgáló kritériumokkal, amelyek a Szolvencia II keretében kedvezményes kezelésben részesülnek. A javasolt kezelés felülvizsgálati záradék hatálya alá tartozik annak érdekében, hogy az uniós infrastrukturális beruházásokra gyakorolt hatás fényében lehetőség legyen a rendelkezés finomhangolására és a globális szintű releváns fejlemények figyelembevételére. Adott esetben – tekintettel az infrastrukturális projektek finanszírozási struktúrájának rugalmasabbá tételére – lehetővé teszi a rendelkezés módosítását is, vagyis a kedvezményes kezelés infrastrukturális vállalatokra történő kiterjesztését. A Bizottság az EBH-val folytatott konzultációt követően jelentést készít az infrastrukturális beruházások piacának alakulásáról és e beruházások tényleges kockázati profiljáról, és a jelentést a megfelelő javaslattal együtt benyújtja az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak. A befektetési vállalkozások felülvizsgálata (tőkekövetelmény-rendelet) A befektetési vállalkozások 508. cikk (3) bekezdés szerinti felülvizsgálata jelenleg a második szakaszban van. 2015 decemberében közzétett első jelentésében az EBH megállapította, hogy a tőkekövetelmény-rendeletben előírt banki szabályokhoz hasonló szabályok a befektetési vállalkozások többségénél nem megfelelőek, kivéve azokat, amelyek rendszerszintű jelentősége nagyobb és a hitelintézetek által viselt kockázatokhoz hasonló kockázatokat jelentenek. A Bizottság kérésére az EBH további elemzést és adatgyűjtést végez, hogy olyan megfelelőbb és arányosabb tőkekövetelményeket dolgozzon ki a befektetési vállalkozások számára, amelyek egy lehetséges új szabályozás valamennyi paraméterére kiterjednek. Az EBH várhatóan 2017 júniusában nyújtja be a Bizottságnak végleges álláspontját. A tervek szerint a Bizottság 2017 végéig előterjeszti a rendszerszinten nem jelentős befektetési vállalkozásokra vonatkozó specifikus prudenciális keret létrehozására irányuló jogalkotási javaslatot. E javaslatok elfogadásáig indokolt lehetővé tenni a rendszerszinten nem jelentős befektetési vállalkozások számára, hogy a tőkekövetelmény-rendeletet a módosítások hatálybalépését megelőző formájában alkalmazzák. Ami a rendszerszinten jelentős befektetési vállalkozásokat illeti, esetükben a tőkekövetelmény-rendelet módosított változata lesz hatályos. Ez biztosítja a rendszerszinten jelentős befektetési vállalkozások megfelelő kezelését, ugyanakkor azon rendszerszinten nem jelentős befektetési vállalkozások szabályozási terheinek enyhítését, amelyeknek a célzottan a befektetési vállalkozásokra vonatkozó, 2017-ben előterjesztésre kerülő prudenciális keretelvek végső elfogadását megelőző időszakban egyébként ideiglenesen alkalmazniuk kellene a hitelintézetekre és a rendszerszinten jelentős befektetési vállalkozásokra kialakított új szabályrendszert. A kamatlábkockázatra vonatkozó módosított keretelvek bevezetése (tőkekövetelmény-rendelet és tőkekövetelmény-irányelv) A kamatlábkockázatok mérésével összefüggésben a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság szintjén bekövetkezett fejleményeket követően a tőkekövetelmény-irányelv 84. és 98. cikke és a tőkekövetelmény-rendelet 448. cikke módosul a banki könyvi pozíciók kamatlábkockázatait figyelembe vevő módosított keretelvek bevezetése érdekében. A módosítások magukban foglalják egy közös egységesített módszer bevezetését, amelyet az intézmények az említett kockázatok figyelembevételére alkalmazhatnak, vagy amelynek alkalmazását az illetékes hatóságok előírhatják az intézmény számára, ha az intézmény e kockázatok rögzítésére kidolgozott rendszere nem megfelelő, emellett javított kiugróérték-tesztet és nyilvánosságra hozatali követelményeket tartalmaznak. Emellett a tőkekövetelmény-irányelv 84. cikkének megfelelően az EBH megbízást kap a sztenderd módszer részleteinek kidolgozására azon kritériumok és feltételek meghatározása céljából, amelyeket az intézményeknek követniük kell a kamatlábkockázatok azonosítása, értékelése, kezelése és mérséklése érdekében, a tőkekövetelmény-irányelv 98. cikkének megfelelően pedig az EBH megbízást kap a kamatlábakra alkalmazott hat felügyeleti sokkforgatókönyv, valamint azon egységes feltételezés meghatározására, amelyet az intézményeknek a kiugróérték-teszthez végre kell hajtaniuk. 2016/0360 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE az 575/2013/EU rendeletnek a tőkeáttételi mutató, a nettó stabil forrásellátottsági ráta, a szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó követelmények, a partnerkockázat, a piaci kockázat, a központi szerződő felekkel szembeni kitettségek, a kollektív befektetési formákkal szembeni kitettségek, a nagykockázat-vállalások és az adatszolgáltatási és nyilvánosságra hozatali követelmények tekintetében történő módosításáról, valamint a 648/2012/EU rendelet módosításáról (EGT-vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 114. cikkére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően, tekintettel az Európai Központi Bank véleményére, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére,

rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1)A 2007–2008-ban kibontakozott pénzügyi válságot követő évek során a pénzügyi intézmények ellenálló képességének növelése érdekében az EU jelentős mértékben korszerűsítette a pénzügyi szolgáltatások szabályozási keretrendszerét. A reform jórészt a nemzetközileg elfogadott standardokon alapult. A reformcsomag számos intézkedés mellett tartalmazta az 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet és a 2013/36/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv elfogadását , mely jogi aktusok a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelmények megerősítéséről rendelkeztek. (2)Jóllehet a reform stabilabbá és a lehetséges jövőbeli sokkok és válságok számos típusával szemben ellenállóképesebbé tette a pénzügyi rendszert, nem kezelt minden azonosított problémát. Ennek egyek fontos oka az volt, hogy a nemzetközi standardalkotó testületek, például a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság és a Pénzügyi Stabilitási Tanács (FSB) akkor még nem fejezték be az adott problémák kezelésére szolgáló, nemzetközileg elfogadott standardokra vonatkozó munkát. Mára azonban lezárult a fontos, kiegészítő reformokra irányuló tevékenység, így a még kezeletlen kérdések napirendre vehetők. (3)2015. november 24-i közleményében a Bizottság elismerte a további kockázatcsökkentési intézkedések bevezetésének szükségességét, és ígéretet tett arra, hogy előterjeszti az ezzel kapcsolatos, nemzetközileg elfogadott standardokra építő jogalkotási javaslatot. A pénzügyi ágazatban jelentkező kockázatok csökkentésére irányuló további konkrét jogalkotási lépések szükségességét 2016. június 17-i következtetéseiben a Tanács, 2016. március 10-i állásfoglalásában pedig az Európai Parlament is elismerte. (4)A kockázatcsökkentési intézkedések nem csupán az európai bankrendszer ellenálló képességének és a bankrendszerbe vetett piaci bizalomnak a további erősítését célozzák, hanem egyúttal alapját képezik a bankunió további kiteljesítésének. Azon erőfeszítések közé illeszkednek, amelyek az uniós gazdaság előtt álló tágabb kihívásokra kívánnak választ adni, mindenekelőtt a növekedés és a foglalkoztatás előmozdítása révén egy olyan időszakban, amelyet bizonytalan gazdasági kilátások jellemeznek. Ebben az összefüggésben a Bizottság több fontos szakpolitikai kezdeményezést indított útjára az uniós gazdaság élénkítése érdekében (pl. európai beruházási terv, tőkepiaci unió). Lényeges ezért, hogy valamennyi kockázatcsökkentési intézkedés harmonikusan illeszkedjen e szakpolitikai kezdeményezésekhez, továbbá a pénzügyi ágazatban a közelmúltban végrehajtott tágabb reformintézkedésekhez. (5)E módosító rendelet rendelkezéseinek egyenértékűnek kell lenniük a nemzetközileg elfogadott standardokkal, és biztosítaniuk kell, hogy a 2013/36/EK irányelv és a jelen rendelet továbbra is megfeleljen a Bázel III keretrendszer követelményeinek. Az uniós sajátosságokat és a tágabb szakpolitikai megfontolásokat tükröző, célirányos módosítások alkalmazási körét vagy időbeli hatályát korlátozni kell, hogy azok ne csökkentsék a prudenciális keretrendszer egészének megbízhatóságát. (6)A meglévő kockázatcsökkentési intézkedések továbbfejlesztésének további célja az alkalmazás arányosságának növelése és annak biztosítása, hogy az intézkedéseknek való megfelelés – különösen a kisebb és egyszerűbb szerkezetű vállalkozások esetében – ne keletkeztessen túlzott terheket. (7)A tőkeáttételi mutatók hozzájárulnak a pénzügyi stabilitás megőrzéséhez azáltal, hogy védőhálóként szolgálnak a kockázatalapú tőkekövetelmények számára, és a gazdasági fellendülés során korlátozzák a túlzott tőkeáttétel kialakulását. Ezért a tőkeáttételi mutató bejelentése és közzététele jelenlegi rendszerének kiegészítése érdekében a tőkeáttételi mutatóra vonatkozó követelményt kell bevezetni. (8)Annak érdekében, hogy az intézmények által a vállalatoknak és a magánháztartásoknak nyújtott hitelezést ne korlátozza szükségtelen mértékben, valamint a piaci likviditásra gyakorolt indokolatlan kedvezőtlen hatások megelőzése érdekében a tőkeáttételi mutatóra vonatkozó követelményt olyan szinten kell megállapítani, amely a gazdasági növekedés akadályozása nélkül hiteles védőhálóként működik a túlzott tőkeáttétel kockázatával szemben. (9)A Bizottságnak címzett jelentésében az Európai Bankhatóság (EBH) arra a következtetésre jutott, hogy az alapvető tőke 3 %-ának megfelelő tőkeáttételi mutató bármely típusú hitelintézet esetében hiteles védőháló funkciót képez. A Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság nemzetközi szinten is elfogadta a 3 %-os tőkeáttételi mutatóra vonatkozó követelményt. A tőkeáttételi mutatóra vonatkozó követelményt ezért 3 %-ra kell kalibrálni. (10)A tőkeáttételi mutatóra vonatkozó 3 %-os követelmény ugyanakkor bizonyos üzleti modelleket és üzletágakat jobban korlátoz, mint másokat. Különösen aránytalan hatással járna a követelmény az állami fejlesztési bankok által végzett hitelezés és a hivatalosan garantált exporthitelek esetében. A tőkeáttételi mutatót ezért az ilyen típusú kitettségek esetében ki kell igazítani. (11)A tőkeáttételi mutató nem akadályozhatja az intézmények által az ügyfeleknek nyújtott központi elszámolási szolgáltatásokat sem. Ezért az intézmények által az ügyfelektől készpénzben kapott, központi szerződő fél által elszámolt származtatott ügyletek alapletéteit, amelyeket az intézmények a központi szerződő feleknek továbbítanak, ki kell zárni a tőkeáttételi mutató számításához használt kitettségek közül. (12)A Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság felülvizsgálta a tőkeáttételi mutatóra vonatkozó nemzetközi standardot annak érdekében, hogy pontosabban határozza meg a mutató kialakításának egyes szempontjait. Az 575/2013/EU rendeletet össze kell hangolni a felülvizsgált szabvánnyal annak érdekében, hogy az Unión kívül működő uniós intézmények számára nemzetközi szinten egyenlő feltételek alakuljanak ki, és hogy a tőkeáttételi mutató továbbra is hatékony kiegészítője maradjon a kockázatalapú szavatolótőke-követelményeknek. (13)A Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság jelenleg mérlegeli a globálisan rendszerszinten jelentős bankokra vonatkozó többlet tőkeáttételi mutató bevezetését. A Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság kalibrációs munkájának végeredménye fényében meg kell majd vitatni a rendszerszinten jelentős uniós intézmények tőkeáttételi mutatójának megfelelő kalibrálását. (14)A Pénzügyi Stabilitási Tanács (FSB) 2015. november 9-én közzétette a teljes veszteségviselési képességre (TLAC) vonatkozó keretelveket és feltételeket tartalmazó dokumentumot („TLAC-standard”), amelyet a G-20-ak 2015. novemberi, törökországi csúcstalálkozójukon elfogadtak. A TLAC-standard a globálisan rendszerszinten jelentős bankok tekintetében meghatározza a kiemelten veszteségviselő (hitelezői feltőkésítésbe bevonható) kötelezettségek kellő minimumszintjét, amelynek révén szanálás esetén gyorsan és zökkenőmentesen biztosítható a veszteségek fedezése és a feltőkésítés. 2015. november 24-én közzétett közleményében a Bizottság kötelezettséget vállalt arra, hogy a TLAC-standard nemzetközileg elfogadott, 2019. évi bevezethetősége érdekében még 2016 vége előtt jogalkotási javaslatot terjeszt elő a témában. (15)A TLAC-standard uniós végrehajtása során figyelembe kell venni a meglévő, szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó minimumkövetelményeket (MREL), amelyekről a 2014/59/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv rendelkezik. Mivel a TLAC és az MREL célja egyaránt annak biztosítása, hogy a pénzügyi intézmények kellő mértékű veszteségviselő képességgel rendelkezzenek, a két követelmény egy közös keretrendszer egymást kiegészítő elemét képezi. Operatív szinten a TLAC standardban előírt harmonizált minimumkövetelményt egy új, a szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó követelménynek az 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletbe történő beillesztése révén kell bevezetni, míg a globálisan rendszerszinten jelentős intézményekre vonatkozó intézményspecifikus többlettőkekövetelményt és a nem globálisan rendszerszinten jelentős intézményekre vonatkozó intézményspecifikus követelményt a 2014/59/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv és a 806/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet vonatkozó rendelkezéseinek módosítása révén kell kezelni. A TLAC-standardot a jelen rendeletbe átültető vonatkozó rendelkezéseket az említett jogi aktusok rendelkezéseivel és a 2013/36/EU irányelvvel együtt kell értelmezni. (16)A kizárólag a globálisan rendszerszinten jelentős bankokra vonatkozó TLAC-standardnak megfelelően a szavatolótőke és a kiemelten veszteségviselő kötelezettségek kellő minimumszintjét megállapító, e rendeletben meghatározott követelményt csak a globálisan rendszerszinten jelentős intézményekre kell alkalmazni. A leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó, e rendeletben meghatározott szabályokat ugyanakkor minden intézmény esetében alkalmazni kell, a 2014/59/EU irányelvben előírt kiegészítő kiigazításokkal és követelményekkel összhangban. (17)A TLAC-standardnak megfelelően a szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó követelményt olyan szanálandó szervezetekre kell alkalmazni, amelyek maguk is globálisan rendszerszinten jelentős intézmények vagy ilyenként azonosított csoport részei. A szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó követelményt egyedi alapon vagy összevont (konszolidált) alapon kell alkalmazni, attól függően, hogy a szanálandó szervezet egymagában álló, leányvállalat nélküli intézmény, vagy anyavállalat. (18)A 2014/59/EU irányelv nemcsak intézmények, hanem pénzügyi holding társaságok és vegyes pénzügyi holding társaságok esetében is megengedi a szanálási eszközök alkalmazását. A pénzügyi holding társaság anyavállalatoknak és vegyes pénzügyi holding társaság anyavállalatoknak ezért ugyanúgy elegendő veszteségviselő képességgel kell rendelkezniük, mint az anyaintézményeknek.

(19)A szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó követelmény hatékonysága érdekében elengedhetetlen, hogy a követelménynek megfelelő eszközök kiemelkedő veszteségviselési képességgel rendelkezzenek. Azok a kötelezettségek, amelyekre nem alkalmazható a 2014/59/EU irányelvben említett hitelezői feltőkésítés, nem rendelkeznek ilyen képességgel, ahogy azok az egyéb kötelezettségek sem, amelyekre – jóllehet elvben bevonhatók a hitelezői feltőkésítésbe – a gyakorlatban nehezen alkalmazható a feltőkésítés. Ezek a kötelezettségek ezért nem tekinthetők alkalmasnak a szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó követelmény teljesítésére. Másfelől a tőkeinstrumentumok és az alárendelt kötelezettségek kiemelten képesek a veszteségek viselésére. Ezek mellett a TLAC-standardnak megfelelően bizonyos mértékig el kell ismerni egyes kizárt kötelezettségekkel egyenrangú (pari passu) kötelezettségek veszteségviselési képességét is. (20)A kötelezettségeknek a szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó követelmény alkalmazásában történő kiszámítása során a kötelezettségek többszörös figyelembevételének elkerülése érdekében az 575/2013/EU rendeletben a tőkeinstrumentumok esetében alkalmazott, párhuzamos levonási módszert tükröző szabályokat kell bevezetni az intézmény tulajdonát képező leírható, illetve átalakítható kötelezettségelemek állományának levonása céljából. Az említett módszer értelmében először a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekből kell levonni az intézmény tulajdonát képező leírható, illetve átalakítható kötelezettséginstrumentumok állományát, majd – amennyiben a levonás mértéke meghaladja a leírható, illetve átalakítható kötelezettségeket – a maradékot a járulékos tőkeinstrumentumokból kell levonni. (21)A TLAC-standard kötelezettségekre vonatkozó egyes elismerhetőségi kritériumai szigorúbbak, mint a tőkeinstrumentumokra vonatkozó jelenlegi elismerhetőségi kritériumok. Az egységesség biztosítása érdekében ki kell igazítani a tőkeinstrumentumok elismerhetőségi kritériumait, azaz rendelkezni kell arról, hogy a különleges célú gazdasági egységek által kibocsátott instrumentumok 2022. január 1-jétől nem elismerhetők. (22)Az 575/2013/EU rendelet elfogadása óta az intézmények központi szerződő felekkel szembeni kitettségeinek prudenciális kezelésére vonatkozó nemzetközi standard módosításra került annak érdekében, hogy javítsák az intézmények elfogadott központi szerződő felekkel szembeni kitettségeinek kezelését. E standard jelentős módosításai magában foglalták a garanciaalaphoz való hozzájárulásokból eredő kitettségekre vonatkozó szavatolótőke-követelmény meghatározására szolgáló egységes módszer alkalmazását, az elfogadott központi szerződő féllel szembeni kitettségekre alkalmazott teljes szavatolótőke-követelmény kifejezett felső korlátját, valamint a származtatott ügyletek értékének meghatározására vonatkozó, kockázatérzékenyebb megközelítés alkalmazását az elfogadott központi szerződő fél feltételezett erőforrásainak kiszámítása során. Ugyanakkor a nem elfogadott központi szerződő felekkel szembeni kitettségek kezelése nem változott. Tekintettel arra, hogy a felülvizsgált nemzetközi standardok olyan kezelést vezettek be, amely jobban megfelel a központi elszámolási környezetnek, az uniós jogot az említett standardok beépítése érdekében módosítani kell. (23)Annak biztosítása érdekében, hogy az intézmények megfelelően kezeljék a kollektív befektetési formák befektetési jegyeinek vagy részvényeinek formájában fennálló kitettségeiket, az ilyen kitettségek kezelésére vonatkozó szabályoknak kockázatérzékenynek kell lenniük, és a kollektív befektetési formák mögöttes kitettségei tekintetében ösztönözniük kell az átláthatóságot. A Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság ezért olyan felülvizsgált standardot fogadott el, amely egyértelmű módszertani hierarchiát határoz meg az ilyen kitettségek kockázattal súlyozott kitettségértékének kiszámítására. Ez a hierarchia az alapul szolgáló kitettségek átláthatóságának mértékét tükrözi. Az 575/2013/EU rendeletet össze kell hangolni a nemzetközileg elfogadott szabályokkal. (24)A származtatott ügyletek kitettségértékének partnerkockázati keretrendszer szerinti kiszámításához az 575/2013/EU rendelet jelenleg három különböző szabványosított megközelítés közül biztosít választási lehetőséget az intézményeknek: a sztenderd módszer, a piaci árazás szerinti módszer és az eredeti kitettség szerinti módszer. (25)E szabványosított megközelítések azonban nem ismerik el megfelelően a kitettségek biztosítékainak kockázatcsökkentő jellegét. Kalibrálásuk elavult, és a módszerek nem veszik figyelembe a pénzügyi válság során megfigyelt magas szintű volatilitást. Nem ismerik el megfelelően a nettósítási nyereségeket sem. E hiányosságok kezelése érdekében a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság úgy határozott, hogy a származtatott kitettségek kitettségértékének kiszámítása tekintetében a sztenderd módszert és a piaci árazás szerinti módszert új szabványosított megközelítéssel váltja fel, a partnerkockázatra alkalmazandó sztenderd módszerrel („SA-CCR”). Tekintettel arra, hogy a felülvizsgált nemzetközi standardok a központi elszámolási környezetnek jobban megfelelő, új szabványosított megközelítést vezettek be, az uniós jogot az említett standardok beépítése érdekében módosítani kell. (26)Az SA-CCR kockázatérzékenyebb, mint a sztenderd módszer vagy a piaci árazás szerinti módszer, és ezért olyan szavatolótőke-követelményeket eredményez, amelyek jobban tükrözik az intézmények származtatott ügyleteivel kapcsolatos kockázatokat. Az SA-CCR bevezetése ugyanakkor összetettebb feladatot jelent az intézmények számára. Egyes olyan intézmények esetében, amelyek jelenleg a piaci árazás szerinti módszer alkalmazzák, az SA-CCR bevezetése túlságosan bonyolultnak és megterhelőnek bizonyulhat. Ezen intézmények esetében az SA-CCR egyszerűsített változatát kell bevezetni. Mivel egy ilyen egyszerűsített változat az SA-CCR-nél kevésbé érzékeny a kockázatra, azt megfelelő módon kell kalibrálni annak biztosítása érdekében, hogy ne becsülje alá a származtatott ügyletek kitettségértékét. (27)A nagyon korlátozott származtatott kitettséggel rendelkező és jelenleg az eredeti kitettség szerinti módszert használó intézmények esetében mind az SA-CCR, mind pedig az egyszerűsített SA-CCR bevezetése túl bonyolultnak bizonyulhat. Az eredeti kitettség szerinti módszert ezért fenn kell tartani ezen intézmények számára, de felül kell vizsgálni annak főbb hiányosságait. (28)A választható megközelítések közötti választás elősegítéséhez egyértelmű kritériumokat kell bevezetni. E kritériumoknak az intézmény származtatott tevékenységeinek nagyságrendjén kell alapulniuk, amely a kitettségérték kiszámításához szükséges intézményi összetettségi fok jelzője. (29)A pénzügyi válság ideje alatt az Unióban letelepedett egyes intézmények esetében a kereskedési könyvi veszteségek jelentősek voltak. Egyes intézmények esetében az említett veszteségeket fedező tőke szintje nem bizonyult elegendőnek, aminek következtében rendkívüli állami pénzügyi támogatásra volt szükségük. Ezek az észrevételek arra késztették a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottságot, hogy több hiányosságot megszüntessen a kereskedési könyvi pozíciók prudenciális kezelése – azaz a piaci kockázatokra vonatkozó szavatolótőke-követelmények – terén. (30)Nemzetközi szinten az első reformokat 2009-ben fogadták el – ezeket a 2010/76/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv ültette át az uniós jogba. (31)A 2009. évi reform azonban nem foglalkozott a piaci kockázatra vonatkozó szavatolótőke-követelményeket érintő standardok strukturális hiányosságaival. A kereskedési és a banki könyv egyértelmű elkülönítésének hiánya szabályozási arbitrázst tett lehetővé, míg a piaci kockázatokra vonatkozó szavatolótőke-követelmények kockázatérzékenységének hiánya nem tette lehetővé az összes olyan kockázat figyele