•Szakértői vélemények beszerzése és felhasználása

A Bizottság egy három háttértanulmányból álló hatásvizsgálatot indított egy olyan lehetséges jogalkotási javaslatra vonatkozóan, amelynek célja: a piaci széttagoltság felszámolása és a fogyasztói kényelem kérdésének kezelése; az e-hulladék mennyiségének csökkentése; az előretekintés, valamint a jövőbeni (pl. vezeték nélküli) töltési technológiák fejlődésének nyomon követése annak érdekében, hogy az innováció hátráltatása nélkül lehessen elkerülni a piac további szétaprózódását. Az említett három háttértanulmány a következő: egy hatásvizsgálati tanulmány a mobiltelefonok és esetleg más kis- és közepes méretű hordozható készülékek egységes töltésére szolgáló megoldásról (a továbbiakban: az első tanulmány); a mobiltelefonok és hasonló készülékek töltésére szolgáló vezeték nélküli technológiák fejlettségi állapotának értékelése (a továbbiakban: a második tanulmány); és a töltőktől való függetlenítésről szóló hatásvizsgálati tanulmány (a továbbiakban: a harmadik tanulmány).

•Hatásvizsgálat

Az első tanulmány arra a megállapításra jutott, hogy a 2009-ben kötött egyetértési megállapodás eredményes volt a töltési megoldások (mind a töltőinterfész, mind a töltési kommunikációs protokollok) egységesítése tekintetében, és javította a fogyasztói kényelem szintjét. Nem sikerült azonban elérni a töltési megoldások teljes körű harmonizációját. Emellett a függetlenítés sem valósult meg jelentős mértékben, mivel mindössze néhány uniós gyártó tette lehetővé a fogyasztók számára, hogy töltőeszköz nélkül vásároljanak telefont, korlátozva ezáltal a várt eredményt a környezetvédelem tekintetében.

Az első tanulmány megállapította, hogy a Bizottság által a mobiltelefon-töltőkről folytatott nyilvános konzultációban részt vevő uniós polgárok többsége elégedetlen (41 %) vagy nagyon elégedetlen (22 %) volt „a jelenlegi helyzettel a különböző típusú mobiltelefon-töltők számát, illetve azok zökkenőmentes összekapcsolását illetően”, 76 %-uk pedig egyetértett vagy „határozottan” egyetértett azzal, hogy a jelenlegi helyzet a mobiltelefon-használók számára kellemetlenségekkel jár. A válaszok alapján úgy tűnik, hogy a fogyasztók az egységes töltő bevezetése mellett döntenének. A válaszadók 63 %-a támogatta, hogy az Unió – szabályozói hatáskörét gyakorolva – szabványt írjon elő a töltőkre vonatkozóan, 31 %-uk pedig úgy vélte, hogy uniós feladat lenne előmozdítani egy, az egész ágazatra kiterjedő megállapodást. A megkérdezett polgárok mindössze 6 %-a vélte úgy, hogy az Uniónak tartózkodnia kellene a fellépés mindennemű formájától. A hatóságok, a nem kormányzati szervezetek és a fogyasztóvédelmi szervezetek szintén pártolták az egységes töltési megoldást.

Az első tanulmány arra is rávilágított, hogy a töltőeszközök előállításával járó nyersanyag-felhasználásnak szintén vannak környezeti hatásai, az életciklusuk végét elért termékekből pedig e-hulladék lesz. A becslések szerint 2018-ban a mobiltelefon-töltőkből mintegy 11 000 tonna e-hulladék keletkezett, és a kapcsolódó, teljes életciklusra vetített kibocsátás mintegy 600 kt CO2-egyenérték volt. Ezek a számok várhatóan tovább fognak emelkedni az elkövetkezendő években, elsősorban a gyors, ugyanakkor nehezebb töltőkre való átállás miatt.

A tanulmány a technológiai fejlődés egy másik fontos állomására is kitér: a nem elektromos érintkezésen alapuló (vezeték nélküli) töltésre. Ez a technológia olyan töltőinterfészre támaszkodik, amely nem igényel külön töltőaljzatot (a vezetékes csatlakozáson keresztül feltölthető rádióberendezésekkel ellentétben). Bevezetésük óta a vezeték nélküli töltést támogató telefonok népszerűsége folyamatosan nő a fogyasztók körében. Értékesítésük 2016 és 2018 között a hatszorosára növekedett, és 2018-ban elérte a mintegy 44 millió darabot, azaz az árbevétel 28 %-át. Töltési hatékonysága miatt ez a technológia pillanatnyilag mégsem tekinthető a vezetékes töltést helyettesítő megoldásnak. Tekintettel arra továbbá, hogy jelenleg a vezeték nélküli töltés és a hagyományos vezetékes töltés párhuzamosan üzemelő technológiák, az e-hulladék csökkentésének lehetősége korlátozott, mivel a vezeték nélküli töltők előállításának anyagfelhasználása intenzívebb, mint a vezetékes töltőké.

Az első tanulmány azt is megvizsgálta, hogy az egységes töltőre vonatkozó kezdeményezés milyen mértékben erősítené a készülékek önkéntes alapon való függetlenítésének jelenlegi tendenciáját (vagyis azt, hogy a gazdasági szereplők töltőeszköz nélkül kínálnak megvételre telefont) annak érdekében, hogy a környezeti előnyök biztosítása mellett lehessen felajánlani ezt az opciót a fogyasztók számára. Arra a megállapításra jutott, hogy egy ilyen kezdeményezés – amennyiben azt a függetlenítést ösztönző egyéb intézkedések is kísérik – hozzájárulhat az EU környezetvédelmi célkitűzéseihez. Minél nagyobb teret hódít a függetlenítés, az annál kedvezőbb környezeti szempontból és a fogyasztók számára is előnyökkel jár a költségmegtakarítás és a kényelem tekintetében.

A második tanulmány szerint a vezeték nélküli töltés technológiája továbbra sem kiforrott; a töltőinterfészek tekintetében alacsony piaci széttagoltságot mutat, és a töltési megoldások interoperabilitása is megfelelőnek tűnik, ezért korai lenne kötelező előírásokat bevezetni erre a technológiára vonatkozóan. A technológia fejlődésével és egyre szélesebb körű alkalmazásával párhuzamosan azonban kialakulhat a széttagoltság, amennyiben eltérő töltőinterfészek és töltési kommunikációs protokollok lesznek használatban.

A harmadik tanulmány megállapításai alapján a függetlenítést célzó alternatívák egyértelmű és nyilvánvaló kompromisszumokra adnak lehetőséget, elsősorban a környezeti előnyök és a pénzügyi költségek, illetve a fogyasztói kényelem romlása között. Az érdekelt felek körében készített felmérés válaszadóinak (a hatóságok, a civil társadalmi szervezetek és a magánszemélyek) többsége azt az alternatívát részesítette előnyben, hogy a gyártók és a forgalmazók kötelesek legyenek megadni a választási lehetőséget a fogyasztók számára, hogy új mobiltelefonjuk mellé vásárolnak-e új külső tápegységet és/vagy kábelt. Tíz ágazati válaszadóból hat ugyanakkor úgy vélte, hogy minden mobiltelefon-gyártónak, illetve -forgalmazónak szabadon kell tudnia eldönteni, miként értékesíti telefonjait és töltőit (azaz, hogy mit foglal bele a kiskereskedelmi csomagolásba).

A harmadik tanulmányból az is kiderült, hogy néhány (a piaci részesedés 30–40 %-át kitevő) gyártó bejelentése szerint 2020 októberétől egyes új modellek esetében a külső tápegységek (és más tartozékok) többé nem képezik a kiskereskedelmi csomagolás részét. A többiek jelenleg is mérlegelik a lehetőségeket, és nagyon valószínűnek tűnik, hogy közülük legalább egy-két gyártó a közeljövőben szintén piacra bocsát függetlenített termékeket. Azok a gyártók azonban, amelyek jelentős összegeket fektettek be a jogvédett töltési technológiába, kevésbé tűnnek érdekeltnek, hiszen a saját töltővel ellátott telefonjaik és a külső tápegységek magas töltési teljesítménye a marketingstratégiájuk fontos részét képezi. Az ilyen megoldásokat kifejlesztő gyártók azonban nem tudják bizonyítani, hogy ez valóban a technológiai fejlődésnek tudható be, nem pedig annak, hogy töltési megoldásuk akadályozza vagy korlátozza más töltők használatának hatékonyságát.

A rádióberendezések végén található egységes töltőinterfész (azaz a vezetékes töltésű rádióberendezések esetében a töltőaljzat), az egységes töltési kommunikációs protokoll révén elérhető minimális közös töltési interoperabilitás, valamint a rádióberendezések töltési követelményeire vonatkozó információszolgáltatás tehát előfeltétele a hatásos és érdemi függetlenítésnek.

Hatásvizsgálat készült azon szakpolitikai lehetőségek elemzése céljából, amelyek a következő három (3) különböző intézkedést ötvözik: a) a rádióberendezések töltőinterfészeinek harmonizációja; b) megfelelő töltési kommunikációs protokollt támogató rádióberendezések és a fogyasztók tájékoztatása a töltési teljesítményről; és c) legalábbis töltőfüggetlen készülékek elérhetővé tétele a piacon.

Valamennyi alternatíva esetében kidolgozásra kerültek korlátozott hatályú (azaz csak a mobiltelefonokra), illetve szélesebb alkalmazási körrel bíró (a mobiltelefonokhoz hasonló töltési jellemzőkkel rendelkező készülékekre is kiterjedő) részalternatívák. Az előnyben részesített szakpolitikai lehetőség az a széles alkalmazási körű 5. alternatíva, amely egyrészt a célkitűzések közötti legméltányosabb kompromisszumra ad lehetőséget, másrészt előnyös helyzetet teremt mind az érdekelt felek többsége, mind a környezet számára.

Az 5. alternatíva az üvegházhatásúgáz-kibocsátást várhatóan mintegy 180 kt CO2-egyenértékkel, az anyagfelhasználást 2600 tonnával, az e-hulladék mennyiségét pedig 980 tonnával csökkenti évente, ily módon teremtve környezetvédelmi előnyöket. A külső tápegységek rádióberendezésektől való függetlenítése leginkább azzal járul hozzá a célkitűzések teljesítéséhez, hogy kevesebb nyersanyag kitermelésére lesz szükség, továbbá csökken a töltők előállítási, szállítási, használati és ártalmatlanítási volumene.

Ami a fogyasztók kényelmét illeti, az előnyben részesített alternatíva az egységes interfész és töltési teljesítmény révén biztosítja az interoperabilitást, csökkenti a külső tápegységek és kábelek önálló tételként történő értékesítését, valamint előmozdítja azok újrafelhasználását. A töltőinterfész harmonizációját tekintve a rádióberendezések C-típusú USB-porttal való felszerelésének előírása elegendő ahhoz, hogy a fogyasztók többé ne szembesüljenek a készülékükkel kompatibilis töltő hiánya okozta kellemetlenséggel. Ezzel együtt évente mintegy 250 millió euróval csökkennek majd az erre fordított fogyasztói kiadások.

Az előnyben részesített alternatíva várhatóan évente összesen 105 millió euróval növeli a gazdasági szereplők árbevételét. A kiskereskedők és forgalmazók abból származó árbevételi előnye (évente 457 millió EUR), hogy a kiskereskedelmi csomagolásnak nem része a töltőeszköz, ezért a fogyasztók ezeket gyakrabban szerzik be különálló termékként, meghaladja mind az eszközgyártók forgalmára az egységes csatlakozó bevezetése által gyakorolt negatív hatást (évente 352 millió EUR), mind a külső tápegységek gyártóinak bevételkiesését.

Az egységes csatlakozót nem használó, ezért berendezéseiket átalakítani kényszerülő gyártók közvetlen költségeit egy átmeneti időszak fogja mérsékelni, ezért ezek elhanyagolhatónak tekinthetők. A jelenleg az egységes megoldással nem összeegyeztethető, jogvédett, gyorstöltési kommunikációs protokollokat használó gyártók közvetlen költségei 30 millió euróra becsülhetők. A közvetett költségeket (mivel a gyártók nem hajlandóak ilyen jellegű információkat megosztani) nehéz előre megjósolni, és ezek csak a készülékeikhez az egységes csatlakozót még nem használó gyártók jogdíjainak elvesztéséből erednek.