EURÓPAI BIZOTTSÁG Strasbourg, 2022.3.8. COM(2022) 105 final 2022/0066(COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni küzdelemről {SEC(2022) 150 final} - {SWD(2022) 60 final} - {SWD(2022) 61 final} - {SWD(2022) 62 final} - {SWD(2022) 63 final}



INDOKOLÁS 1.A JAVASLAT HÁTTERE •A javaslat okai A jelenlegi javaslat célja a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni hatékony küzdelem az egész EU-ban. Ennek érdekében intézkedéseket javasol a következő területeken: a vonatkozó bűncselekmények bűncselekménnyé nyilvánítása és szankcionálása; az áldozatok védelme és az igazságszolgáltatáshoz való jog; az áldozatok támogatása; megelőzés; koordináció és együttműködés. A nők elleni erőszak olyan nemi alapú erőszak, amely azért irányul egy nő ellen, mert nő, vagy amely aránytalanul sújtja a nőket. Magában foglal minden olyan nemi alapú erőszakos cselekményt, amely fizikai, szexuális, pszichológiai vagy gazdasági kárt vagy szenvedést eredményez vagy okozhat, beleértve az ilyen cselekményekkel való fenyegetést is. Ide tartozik a szexuális erőszak, többek között a szexuális kényszerítés, a női nemi szervek megcsonkítása, a kényszerházasság, a kényszerabortusz vagy a sterilizálás, a szexuális kizsákmányolás céljából folytatott emberkereskedelem, a zaklatás, a szexuális természetű, nemkívánatos magatartás, a nőgyilkosság, a gyűlöletbeszéd és a nemi alapú bűncselekmények, valamint az online erőszak különböző formái (online erőszak), ideértve az intim anyagok beleegyezés nélküli megosztását vagy manipulálását, az internetes fenyegetést és az internetes zaklatást. Ez az erőszak a nemek közötti egyenlőtlenségben gyökerezik, amely a nőkkel szembeni strukturális megkülönböztetés megnyilvánulása. A kapcsolati erőszak a nők elleni erőszak egyik formája, mivel aránytalanul sújtja a nőket. A családban vagy a háztartási egységben fordul elő, függetlenül a biológiai vagy jogi családi kötelékektől, akár az élettársak, akár más családtagok, köztük a szülők és a gyermekek között. A kényszerítés, a hatalom és/vagy az ellenőrzés mögöttes mintái miatt a nők aránytalanul nagy számban vannak jelen az erőszak mindkét formájának áldozataként. Biológiai vagy társadalmi nemétől függetlenül azonban bárki ilyen erőszak potenciális áldozata lehet. A kapcsolati erőszak bármely személyt érinthet, beleértve a férfiakat, a fiatalabb vagy idősebb személyeket, a gyermekeket és az LMBTIQ-személyeket. A nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak büntetőjogi kérdés, az emberi jogok megsértése és a megkülönböztetés formája. Az ezek elleni küzdelem az Európai Bizottságnak az alapvető uniós értékek védelmére és az Európai Unió Alapjogi Chartája tiszteletben tartásának biztosítására irányuló fellépésének részét képezi. A nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak Unió-szerte elterjedt jelenség, és a becslések szerint az EU-ban minden harmadik nőt érint. Az erőszak konkrétabb típusait vizsgálva 2014-ben minden tizedik nő számolt be arról, hogy szexuális erőszak áldozatává vált, és minden huszadik nőt megerőszakoltak. A nők több mint egyötöde szenvedett el kapcsolati erőszakot. Az online erőszak éppúgy elterjedt: becslések szerint 2020-ban minden második fiatal nőt ért nemi alapú online erőszak. A nők általában gyakrabban tapasztalnak szexuális vagy nemi alapú online erőszakot, különösen az online erőszak szexuális formáit. A nőket az interneten szisztematikusan támadják az erőszakos jobboldali szélsőséges csoportok és terrorista csoportok, amelyek gyűlöletet kívánnak terjeszteni velük szemben. Az úgynevezett „incel” mozgalom (nem önként vállalt cölibátusban élők) például a nők elleni online erőszakra uszít, és az erőszakos cselekményeket hőstettként méltatja. Az online erőszak különösen a közéletben aktív nőket érinti, például politikusokat, újságírókat és emberijog-védőket. Ez azzal a hatással járhat, hogy elhallgattatja a nőket, akadályozza társadalmi részvételüket, és aláássa a demokrácia Európai Unióról szóló szerződésben rögzített elvét. A nők munkahelyi erőszakot is tapasztalnak: az EU-ban a szexuális zaklatásnak kitett nők mintegy egyharmada tapasztalt ilyen zaklatást a munkahelyen. Ursula von der Leyen elnök politikai iránymutatásai kiemelték a nők elleni erőszak megelőzésének és leküzdésének, az áldozatok védelmének és az elkövetők megbüntetésének szükségességét, ami a Bizottság egyik fő prioritása. A 2020–2025-ös időszakra szóló nemi esélyegyenlőségi stratégia uniós intézkedéseket jelentett be az erőszak e formáinak megelőzése, az áldozatok védelme, az elkövetők büntetőeljárás alá vonása, valamint a kapcsolódó átfogó és összehangolt szakpolitikák végrehajtása érdekében. A szociális jogok európai pillérére vonatkozó cselekvési terv újólag megerősíti a nemi alapú erőszak elleni küzdelem iránti elkötelezettséget, és javaslatot tesz erre vonatkozó jogszabályra. Az Európai Parlament ismételten felszólította a Bizottságot, hogy tegyen javaslatot a nők elleni erőszakról és a kapcsolati erőszakról, valamint a nemi alapú online erőszakról szóló jogszabályra. Az Európai Parlament legutóbb két saját kezdeményezésű jogalkotási jelentést fogadott el az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 225. cikke alapján, amelyben felkérte a Bizottságot, hogy nyújtson be javaslatokat a nemi alapú erőszak és az online erőszak elleni küzdelemre, valamint a nemi alapú erőszaknak az EUMSZ 83. cikkének (1) bekezdésében felsorolt új bűncselekményi területként való hozzáadására. •A javaslat célkitűzései E javaslat célja a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak megelőzése és az ellene való küzdelem a magas szintű biztonság és az alapjogok Unió-szerte biztosított, teljes körű gyakorlása érdekében, beleértve az egyenlő bánásmódhoz való jogot, valamint a nők és férfiak közötti megkülönböztetésmentességhez való jogot. A javaslat ezáltal hozzájárul a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség létrehozásához (EUMSZ V. címe). E célok elérése érdekében a javaslat: ·hatékonyabbá teszi a nőkkel szembeni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni küzdelemre vonatkozó jelenlegi uniós jogi eszközöket; ·felfelé irányuló belső konvergenciát teremt, és pótolja a védelem, az igazságszolgáltatáshoz való jog, a támogatás, a megelőzés, a koordináció és az együttműködés terén fennálló hiányosságokat; valamint ·összehangolja az uniós jogot a bevett nemzetközi szabványokkal. A javaslat bűncselekménnyé nyilvánítja az erőszak bizonyos olyan formáit, amelyek aránytalanul érintik a nőket, valamint erősíti az áldozatok jogait, az EUMSZ 82. cikkének (2) bekezdésében és 83. cikkének (1) bekezdésében meghatározott meglévő jogalapok felhasználásával. Ezáltal biztosítja az ilyen bűncselekmények hatékony üldözését, és hozzájárul a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak felszámolásához, valamint az áldozatok jobb támogatásához és védelméhez. Azáltal, hogy növeli a más tagállamok igazságszolgáltatási rendszereibe vetett bizalmat, elősegíti a büntetőügyekben hozott ítéletek és határozatok kölcsönös elismerését, és javítja a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködést. Fontos hivatkozási alap az Európa Tanácsnak a nőkkel szembeni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni küzdelemről és azok megelőzéséről szóló, 2014. évi egyezménye (a továbbiakban: Isztambuli Egyezmény). Az Isztambuli Egyezmény a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak átfogó kezelésére szolgáló legszélesebb körű nemzetközi keret. E javaslat célja az Egyezmény célkitűzéseinek elérése az EU hatáskörén belül azáltal, hogy kiegészíti az Egyezmény hatálya alá tartozó területeken meglévő uniós vívmányokat és a tagállamok nemzeti jogszabályait. Mind azokban a tagállamokban, amelyek ratifikálták az Isztambuli Egyezményt, mind pedig azokban a tagállamokban van szükség fellépésre, amelyek még nem ratifikálták. Az előkészítő munka megállapította, hogy intézkedésekre van szükség az igazságszolgáltatáshoz való jog területén, ideértve az egyes bűncselekményekkel kapcsolatos fogalommeghatározásokra és szankciókra vonatkozó minimumszabályokat, az áldozatok büntetőeljárással kapcsolatos jogait és védelmét, az áldozatok speciális támogatását, az ilyen erőszak megelőzését, valamint a szorosabb uniós és nemzeti szintű koordináció és együttműködés megerősítését. A vonatkozó uniós szabványok több jogi eszköz között széttagoltak, és nem vezettek hatékony nyomon követéshez és végrehajtáshoz. Míg a nemzeti szintű intézkedéseket főként az Isztambuli Egyezmény váltotta ki, az Egyezmény végrehajtásának nyomon követése azt mutatja, hogy továbbra is hiányosságok tapasztalhatók. Tekintettel arra, ahogyan az elmúlt évtizedekben a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak alakult, további uniós fellépés nélkül nem valószínű, hogy az ilyen típusú bűncselekmények jelentősen csökkennének. Emellett ez a javaslat figyelembe veszi az olyan közelmúltbeli jelenségeket, mint a nők elleni online erőszak, amelyekkel az Isztambuli Egyezmény nem foglalkozik kifejezetten. Az internet és az informatikai eszközök használata nyomán fokozódott az online erőszak. Ez gyakran az áldozatok által offline megtapasztalt erőszak kiterjesztését jelenti. Az online erőszak elterjedtsége ellenére a szabályozás eddig rendkívül széttagolt, és mind uniós, mind tagállami szinten jelentős joghézagokat tártak fel.

Jelenleg egyetlen konkrét uniós jogszabály sem foglalkozik átfogóan a nők elleni erőszakkal és a kapcsolati erőszakkal. Ez az irányelv lesz az első olyan jogi aktus, amely kifejezetten az ilyen típusú erőszakkal foglalkozik. Az intézkedések a nőkkel szembeni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni fellépéssel foglalkozó szakértői csoport (GREVIO), az Isztambuli Egyezmény végrehajtásának nyomon követéséért felelős független szakértői testület ajánlásain alapulnak. Figyelembe veszik továbbá a – többek között az ENSZ égisze alatt működő – nemzetközi szakértők és szervek ajánlásait, valamint a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni küzdelem nemzetközileg elfogadott bevált gyakorlataira vonatkozó megfontolásaikat. A bűncselekményekre és az áldozatok jogaira vonatkozó célzott intézkedések minimumszabályokat állapítanak meg, amelyek lehetővé teszik a tagállamok számára, hogy szigorúbb normákat határozzanak meg, és rugalmasságot biztosítanak a tagállamok számára az országspecifikus helyzetek figyelembevételéhez. Különösen a következő intézkedések javasoltak: –Az erőszak bizonyos olyan formáinak bűncselekménnyé nyilvánítása, amelyek aránytalanul sújtják a nőket, amelyekkel nemzeti szinten nem foglalkoznak megfelelően, és amelyek a meglévő jogalapok alapján az EU hatáskörébe tartoznak. Ide tartozik a beleegyezés hiányán alapuló szexuális kényszerítés bűncselekménnyé nyilvánítása (egyes tagállamokban erőszak vagy fenyegetés alkalmazása szükséges a bűncselekménnyé nyilvánításhoz), a női nemi szervek megcsonkítása és az online erőszak bizonyos formái. –Az áldozatok igazságszolgáltatáshoz való jogának és megfelelő védelemhez való jogainak megerősítése, amelyek közvetlenül a nők elleni erőszak és kapcsolati erőszak áldozatainak sajátos szükségleteire reagálnak. Ezen intézkedések az alábbiakat foglalják magukban: –annak biztosítása, hogy a nemzeti hatóságok megfelelő eszközökkel rendelkezzenek a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak kezeléséhez, –annak biztosítása, hogy a nemzeti hatóságok az áldozatokat a nemek közötti egyenlőség szempontját figyelembe vevő módon kezeljék, –a nők elleni erőszak vagy a kapcsolati erőszak áldozatainak sajátos szükségleteihez igazított egyéni igényfelmérés biztosítása a védelem és a támogatás érdekében, –külön biztosítékok nyújtása a nők elleni erőszak vagy a kapcsolati erőszak gyermekáldozatai számára, –védelem biztosítása kilakoltatási és védelmi határozatok révén, –annak biztosítása, hogy az áldozatok ténylegesen kártérítést követelhessenek az elkövetőtől, –az online tartalmak eltávolításának biztosítása az online erőszak bűncselekményeivel kapcsolatban, valamint a bírósági jogorvoslat lehetőségének biztosítása az érintett felhasználók számára, valamint –annak biztosítása, hogy olyan kormányzati szervek álljanak rendelkezésre, amelyek segítik, tanácsokkal látják el és képviselik az áldozatokat a nők elleni erőszakkal és a kapcsolati erőszakkal kapcsolatos bírósági eljárásokban. –A nők elleni erőszak vagy a kapcsolati erőszak áldozatainak sajátos szükségleteihez igazított támogatás biztosítása. Ez magában foglalja a szexuális erőszak és a női nemi szervek megcsonkítása esetén nyújtott egyedi támogatást, a nemzeti segélyvonalakhoz való hozzáférést, a menedékhelyekhez való jobb hozzáférést és a munkahelyi szexuális zaklatás áldozatainak nyújtott átfogó támogatást. Magában foglalja továbbá a sajátos szükségletekkel rendelkező és veszélyeztetett csoportok – köztük a fegyveres konfliktus elől menekülő nők – célzott támogatását is. –A nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak megelőzése, többek között a figyelemfelkeltés, az áldozatokkal valószínűleg kapcsolatba kerülő szakemberek képzése és az elkövetőkkel való együttműködés révén. –A nemzeti és uniós szintű koordináció és együttműködés megerősítése többszereplős megközelítés, valamint a nők elleni erőszakra és a kapcsolati erőszakra vonatkozó adatgyűjtés javítása révén. ·Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel Egyetlen konkrét uniós jogi eszköz sem foglalkozik kifejezetten a nők elleni erőszakkal és a kapcsolati erőszakkal. Számos uniós jogi eszköz létezik azonban, amelyek a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak áldozatai számára relevánsak. Vagy az áldozatok e kategóriájára is alkalmazandó általános szabályokat, vagy az ilyen erőszak bizonyos formáira vonatkozó különös szabályokat állapítanak meg. Az alábbiakban találhatók a legfontosabbak: –2012/29/EU irányelv (az áldozatok jogairól szóló irányelv): Az áldozatok jogairól szóló irányelv a bűncselekmények valamennyi áldozatára vonatkozik. Meghatározza a bűncselekmények áldozatainak jogaira, védelmére és támogatására vonatkozó minimumszabályokat az EU-ban. Hivatkozik továbbá a nemi alapú erőszak áldozataira, a szexuális bántalmazás áldozataira és a hozzátartozóik által elkövetett erőszak áldozataira. Az irányelv azonban nem ír elő az ilyen típusú bűncselekmények áldozataira szabott egyedi szabályokat. A jelenlegi javaslat kiegészíti az áldozatok jogairól szóló irányelv szabályait annak érdekében, hogy kielégítse a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak áldozatainak sajátos szükségleteit. A jelenlegi javaslat hatálya alá tartozó konkrétabb intézkedések mellett az áldozatok továbbra is élvezhetik az áldozatok jogairól szóló irányelv általános rendelkezéseinek előnyeit. –A 2011/99/EU irányelv (a továbbiakban: az európai védelmi határozatról szóló irányelv) és a 606/2013/EU rendelet (a továbbiakban: a kölcsönös elismerésről szóló rendelet) – uniós szabályok az európai védelmi határozatról:

Ez a két eszköz lehetővé teszi a nemzeti jog alapján kibocsátott védelmi határozatok határokon átnyúló elismerését. A jelenlegi kezdeményezés előírja, hogy a tagállamoknak nemzeti jogszabályaikban rendelkezniük kell a kilakoltatási és a védelmi határozatokról, ezáltal megteremtve az európai védelmi határozatról szóló irányelv és a kölcsönös elismerésről szóló rendelet alapját. –A 2011/93/EU irányelv (a továbbiakban: a gyermekek szexuális bántalmazásáról szóló irányelv) és a 2011/36/EU irányelv (a továbbiakban: az emberkereskedelem elleni irányelv): A gyermekek szexuális bántalmazásáról szóló irányelv és az emberkereskedelem elleni irányelv a megelőzésre, a védelemre, a támogatásra és az igazságszolgáltatáshoz való jogra vonatkozó intézkedéseket ír elő az áldozatok meghatározott kategóriái számára, nevezetesen a gyermekek szexuális zaklatása és szexuális kizsákmányolása, a gyermekpornográfia, valamint az emberkereskedelem tekintetében. Az ilyen erőszak bűncselekménnyé nyilvánítására és a kapcsolódó szankciókra vonatkozó konkrétabb irányelvek továbbra is alkalmazandók lesznek. Az emberkereskedelem elleni irányelv küzd a szexuális kizsákmányolás céljából folytatott emberkereskedelem ellen. Jelenleg felülvizsgálat alatt áll annak felmérése, hogy szükség van-e jövőbeli módosításokra, figyelembe véve az ezen irányelv által bevezetett uniós szintű bűncselekménnyé nyilvánításokat és az ennek megfelelő büntetéseket. A gyermekek szexuális bántalmazásáról szóló irányelv továbbra is alkalmazandó lesz a gyermekek szexuális zaklatására. Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 24. cikke megállapítja, hogy a gyermekeknek joguk van a jólétükhöz szükséges védelemhez és gondoskodáshoz, valamint hogy a hatóságok és a magánintézmények gyermekekkel kapcsolatos tevékenységében a gyermek mindenek fölött álló érdekének kell az elsődleges szempontnak lennie. Nyilvánvaló, hogy a szexuális erőszak beleegyezés fogalmán alapuló bűncselekménnyé nyilvánítására vonatkozó konkrét keret védelmét ki kell terjeszteni a gyermekekre is, amennyiben képesek érvényes beleegyezést adni. Ezt a beleegyezési korhatár határozza meg, amelyet tagállami szinten szabályoznak, és amely tagállamonként eltérő. Mivel a gyermekek szexuális bántalmazásáról szóló irányelv már most is külön keretet biztosít valamennyi gyermek számára, ez a javaslat az irányelv célzott módosítása révén bevezeti a koherencia biztosításához szükséges változtatásokat. Ez a módosítás további súlyosító körülményként vezeti be a behatolást, valamint a beleegyezési korhatárt meghaladó gyermekek beleegyezése hiányának fogalmát. Ezzel párhuzamosan a gyermekek szexuális bántalmazásáról szóló irányelv értékelése is folyamatban van, ami 2023-ban átdolgozási javaslatot eredményezhet. Ez lehetőséget nyújt a gyermekek szexuális zaklatás és szexuális kizsákmányolás minden formájával szembeni védelmét szolgáló célzott keret jelenlegi javaslattal való általános koherenciájának biztosítására. A jelenlegi javaslatnak az áldozatok jogaira, védelmére és támogatására, valamint a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak megelőzésére vonatkozó rendelkezései (3–5. fejezet) a gyermekek szexuális bántalmazásáról szóló irányelv és az emberkereskedelem elleni irányelv hatálya alá tartozó áldozatokra is alkalmazandók, amennyiben az ilyen cselekmények nőkkel szembeni erőszaknak vagy kapcsolati erőszaknak is minősülnek. –A 2004/80/EK tanácsi irányelv (a továbbiakban: kárenyhítési irányelv): A kárenyhítési irányelv lehetővé teszi a szándékosan elkövetett erőszakos bűncselekmény áldozatává vált személyek számára, hogy állami kártérítést kérjenek. A jelenlegi kezdeményezés tovább erősíti az áldozatok kárenyhítéshez való jogát azáltal, hogy megerősíti a kártérítés elkövetővel szembeni követeléséhez való jogot, többek között az ilyen kártérítés nyújtására vonatkozó minimumszabályok megállapítása révén. –A nemek közötti egyenlőségről szóló irányelvek kimondják, hogy a munkahelyi, valamint az árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférés során tanúsított, nemi alapú és szexuális zaklatás ellentétes a férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód elvével. Az irányelvek előírják a tagállamok számára, hogy tiltsák meg az ilyen magatartást, biztosítsanak jogorvoslatot (ideértve a kártérítést is), és hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciókat írjanak elő. A jelenlegi irányelv kiegészíti ezeket az eszközöket azáltal, hogy minimumszabályokat állapít meg az ilyen zaklatás áldozatainak támogatására és igazságszolgáltatáshoz való jogra vonatkozóan. –A digitális szolgáltatások egységes piacáról szóló rendeletre irányuló javaslat (a digitális szolgáltatásokról szóló jogszabály): A digitális szolgáltatásokról szóló jogszabályra irányuló javaslattal a Bizottság célja az alapvető jogok online védelme és az online térben felmerülő kockázatok kezelése, ideértve a nők online biztonságát érintő kockázatokat is. A digitális szolgáltatásokról szóló jogszabályra irányuló javaslat meghatározza az online szolgáltatók szabályozási felügyeletének, elszámoltathatóságának és átláthatóságának horizontális keretét. A jelenlegi javaslat két szempontból is hatékonyabbá teszi a digitális szolgáltatásokról szóló jogszabályt: –A digitális szolgáltatásokról szóló jogszabály kellő gondosságra vonatkozó kötelezettségeket ír elő egyes közvetítő szolgáltatók számára a jogellenes online tartalom kezelése érdekében. Nem határozza meg uniós szinten, hogy mi minősül ilyen jogellenes tartalomnak. A jelenlegi javaslat kiegészíti a digitális szolgáltatásokról szóló jogszabályra irányuló javaslatot azáltal, hogy minimumszabályokat tartalmaz az online erőszak bűncselekményeire vonatkozóan. –A jelenlegi javaslat biztosítja, hogy a nemzeti igazságügyi hatóságok hatáskörrel rendelkezzenek arra, hogy utasítást adjanak a közvetítő szolgáltatóknak az e javaslat hatálya alá tartozó, online erőszaknak minősülő egyes jogellenes tartalmak elleni fellépésre. –Javaslat az Isztambuli Egyezményhez való csatlakozásra A Bizottság 2016-ban javaslatot tett az EU Isztambuli Egyezményhez való csatlakozására, amelyet követően a Bizottság és a Tanács elnöksége 2017-ben az EU nevében aláírta az Egyezményt. Az uniós csatlakozási folyamat a mai napig nem zárult le, mivel a Tanács még nem fogadta el az Egyezményhez való csatlakozásról szóló végleges határozatot. Az EU Egyezményhez való csatlakozásának véglegesítése továbbra is prioritást jelent a Bizottság számára. E javaslat intézkedéseinek célja az Egyezmény célkitűzéseinek elérése az EU hatáskörébe tartozó területeken, ezáltal erősítve az Egyezmény által biztosított védelmet. Amint az EU csatlakozik az Egyezményhez, a jelenlegi kezdeményezés az Egyezmény végrehajtását jelenti ezeken a területeken. A Bizottság a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni küzdelem, valamint az áldozatok jogai szempontjából releváns valamennyi uniós jogi eszközt értékelte e javaslat célkitűzéseinek fényében. A Bizottság e javaslat elkészítésekor figyelembe vette ezen értékelés eredményét (lásd a hatásvizsgálati jelentés 8. mellékletét). Ezért ez a javaslat összhangban van a hatályos uniós jogszabályok vonatkozó rendelkezéseivel. •Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival Ez a javaslat összhangban van a Szerződés azon céljaival, hogy biztosítsa az EUMSZ V. címében meghatározott, a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló uniós térség magas szintű biztonságát, valamint az alapvető jogok gyakorlását az EU-ban. Összhangban van továbbá számos olyan uniós szakpolitikával, amelyek rávilágítottak a nemi alapú erőszak kezelésének szükségességére. E cél elsősorban az EU átfogó gyermekjogi stratégiájában, az áldozatok jogairól szóló stratégiában (2020–2025), az LMBTIQ-személyek egyenlőségéről szóló, 2020–2025-ös időszakra vonatkozó stratégiában, a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló, 2021–2030-as időszakra vonatkozó stratégiában, valamint a szociális jogok európai pillérének megvalósítására irányuló cselekvési tervben van meghatározva. A nemek közötti egyenlőségre vonatkozó III. cselekvési terv a nemi alapú erőszak elleni küzdelmet az EU külső tevékenységének egyik prioritásává teszi. A Bizottság közleményt fogadott el „Befogadóbb és védelmezőbb Európa: az uniós dimenziójú bűncselekmények jegyzékének a gyűlöletbeszéddel és gyűlölet-bűncselekménnyel való kibővítése” címmel, hogy ösztönözze egy tanácsi határozat elfogadását az EUMSZ 83. cikkének (1) bekezdésében szereplő, uniós dimenziójú bűncselekmények gyűlöletbeszéddel és gyűlölet-bűncselekménnyel való kibővítéséről („uniós dimenziójú bűncselekményekről szóló kezdeményezés”). A gyűlöletbeszéd és a gyűlölet-bűncselekmények aláássák a demokratikus és pluralista társadalom alapjait és az EUSZ 2. cikkében rögzített közös értékeket. E cselekmények különös súlyossága uniós szintű közös fellépést tesz szükségessé, tekintettel az alapvető jogokra és értékekre gyakorolt hatásukra, valamint határokon átnyúló jellegükre. Nevezetesen a biológiai vagy társadalmi nemen alapuló erőszakra és gyűlöletre való nyilvános online uszítás – különösen a gyűlöletre vagy erőszakra való nőgyűlölő uszítás – erőteljes növekedésének kezelése érdekében ez az irányelv minimumszabályokat állapít meg az ilyen típusú online erőszak bűncselekményének meghatározására és büntetésére vonatkozóan. A gyűlöletbeszédnek és a gyűlölet-bűncselekményeknek az EUMSZ 83. cikkének (1) bekezdésébe új jogalapként történő felvételéről szóló tanácsi határozat elfogadását követően a Bizottság további jogszabályokat javasolhat a gyűlöletbeszéd és a gyűlölet-bűncselekmények harmonizálása érdekében, védett okok hozzáadásával. ·A javaslat összhangja az éghajlati következetesség elvével Amint azt a hatásvizsgálat megállapította, nem várható környezeti hatás. 2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG

•Jogalap Ez a javaslat az EUMSZ 82. cikkének (2) bekezdésén és 83. cikkének (1) bekezdésén alapul. Az EUMSZ 83. cikkének (1) bekezdése képezi a nők és gyermekek szexuális kizsákmányolásával kapcsolatos bűncselekmények és a számítógépes bűncselekmények és szankciók meghatározására vonatkozó minimumszabályok jogalapját. Az EUMSZ 83. cikkének (1) bekezdésében szereplő „szexuális kizsákmányolás” fogalma alatt a sebezhetőséggel, kiemelt hatalmi helyzettel vagy a bizalommal való tényleges visszaélés vagy annak kísérlete értendő, beleértve, de nem kizárólagosan, a más személlyel folytatott szexuális cselekményből származó anyagi, társadalmi vagy politikai haszonszerzést. A kizsákmányoló elem a másik személy felett szexuális öröm, anyagi haszonszerzés és/vagy előrelépés céljából hatalom vagy dominancia elérésére utalhat. A szexuális kényszerítés és a női nemi szervek megcsonkításának bűncselekményei feltételezik ezeket az elemeket. A női nemi szervek megcsonkítása kizsákmányoló gyakorlat, amelynek célja a nők és lányok feletti dominancia megőrzése és megerősítése, valamint a lányok és a nők szexualitásának társadalmi ellenőrzése. Néha gyermekházasság vagy kényszerházasság, illetve kapcsolati erőszak esetén hajtják végre. Ez tükrözi az ilyen esetekben a nők és férfiak közötti tipikus erőegyensúly-hiányt, amely a szexuális kényszerítés esetében is jellemző. Az EUMSZ 83. cikkének (1) bekezdésében szereplő „kiberbűnözés” fogalma magában foglalja az információs és kommunikációs technológiák elleni vagy az azok használatához elválaszthatatlanul kapcsolódó bűncselekményeket. Az ilyen technológiák támadási eszközként való használata olyan mértékben növelheti a bűncselekmény súlyosságát a mennyiség, a minőség, az intenzitás, a célkiválasztás és az időtartam tekintetében, amely más módon nem érhető el. A nők elleni online erőszaknak minősülő bűncselekményekre vonatkozó, e javaslat szerinti minimumszabályok az ilyen bűncselekményekkel foglalkoznak, amelyek szervesen kapcsolódnak az online környezethez és az ilyen technológiák használatához. Az EUMSZ 82. cikkének (2) bekezdése jogalapot biztosít a bűncselekmények áldozatainak jogaira vonatkozó minimumszabályok megállapításához a bírósági ítéletek és határozatok kölcsönös elismerésének, valamint a határokon átnyúló dimenzióval rendelkező büntetőügyekben folytatott rendőrségi és igazságügyi együttműködés megkönnyítéséhez szükséges mértékben. •Szubszidiaritás (nem kizárólagos hatáskör esetén) A nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak széles körben elterjedt az EU-ban, és a Covid19-világjárvány súlyosbította a helyzetet. Ez az erőszak több millió embert érint az EU-ban, az alapvető jogok megsértéséhez vezet, és jelentős költségekkel jár. Ez különösen szükségessé teszi a nőkkel szembeni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni közös fellépést uniós szinten. A nők elleni – többek között a kapcsolati erőszakkal összefüggésben elkövetett – online erőszak az ilyen erőszak új formájaként jelenik meg, amely az interneten keresztül az egyes tagállamokon túlra is kiterjed és felerősödik. Az online erőszak határokon átnyúló dimenziójára tekintettel az egyénileg fellépő tagállamok fellépése nem lesz elegendő e probléma megoldásához. Valamennyi tagállam foglalkozik a nők elleni erőszakkal és a kapcsolati erőszakkal a jogszabályokban és a szakpolitikákban, de eltérő mértékben. A megközelítések sokfélesége jogbizonytalanságot teremt az ilyen áldozatok jogaival kapcsolatban az EU-ban. Regionális és helyi szinten még nagyobb a széttagoltság. Az EU már most is támogatja a tagállamokat az ilyen típusú erőszak kezelésében finanszírozás, szakpolitikai intézkedések és vonatkozó horizontális jogi eszközök révén. Ugyanakkor célzott uniós szintű jogalkotási fellépésre van szükség a meglévő intézkedések hatékonyabbá tétele, valamint a nőkkel szembeni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni küzdelmet szolgáló uniós eszközök minimumszabályok megállapítása révén történő további megerősítése érdekében. Az Isztambuli Egyezményben részes tagállamok esetében az uniós intézkedések támogatnák az Egyezmény végrehajtását. A jelenlegi javaslat Unió-szerte további összehangolt intézkedéseket tenne lehetővé, és biztosítaná az uniós szintű végrehajtást. A jelenlegi javaslat célja, hogy egyensúlyt teremtsen a benne foglalt kötelezettségek hatékonyságának biztosítása, valamint a szabályok végrehajtása során a tagállamok számára a nemzeti sajátosságok és szükségletek figyelembevételéhez szükséges rugalmasság biztosítása között. Az áldozatokkal szembeni egyenlő bánásmód EU-szerte történő biztosítása érdekében a kezdeményezés a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak áldozatainak jogaira vonatkozó minimumszabályok megállapításával felfelé irányuló konvergenciát fog biztosítani. E szabályok célja, hogy támogassák és megvédjék az ilyen erőszak áldozatait a büntetőeljárás előtt, alatt vagy után, és minimumszabályokat vezessenek be az olyan magatartások meghatározására és szankcionálására vonatkozóan, amelyek esetében hiányosságok tapasztalhatók a bűncselekménnyé nyilvánítás terén. A javaslat a benne felsorolt bűncselekményekre alkalmazandó maximális szankciók minimális szintjét határozza meg. A javaslat ezért a tagállamokra bízza a minimális büntetések meghatározását. •Arányosság E javaslat célja a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni átfogó küzdelem. Ez azt jelenti, hogy az ilyen erőszak megelőzését célzó intézkedések különböző szempontokból történnek; az áldozatok védelme és támogatása, valamint az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosítása, amennyiben az erőszak már megtörtént; valamint az összes releváns szereplő közötti koordináció biztosítása. Számos tanulmány (pl. a nemek közötti egyenlőséggel és a megkülönböztetésmentességgel foglalkozó jogi szakértők európai hálózata által készített részletes tanulmány, valamint az Európai Parlament Állampolgári Jogi és Alkotmányügyi Tematikus Főosztálya által készített részletes tanulmány) azt mutatja, hogy csak egy olyan átfogó megközelítés járulhat hozzá hatékonyan a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak felszámolásához, valamint az ilyen típusú erőszak áldozatainak sajátos szükségleteire reagáló hatékonyabb, célzottabb támogatás és védelem biztosításához, amely egyetlen, a tagállamokra vonatkozó minimumszabályokat előíró uniós jogi aktusban foglalkozik a probléma valamennyi elemével. A különböző uniós jogszabályok sokféleségében felaprózódott intézkedések, amelyek mindegyike egy-egy célt tűz ki, nem érnének el ilyen eredményeket. A Bizottság több szakpolitikai alternatívát is mérlegelt e javaslat célkitűzéseinek elérése érdekében: ·az első alternatíva elsősorban az Isztambuli Egyezmény normáinak az uniós jogban az EU hatáskörébe tartozó területeken történő végrehajtására irányuló intézkedésekből áll; valamint ·a második szakpolitikai alternatíva, amely az első lehetőségben vázolt intézkedésekre épül, és átfogóbb és részletesebb intézkedéseket vezet be a magasabb szintű minimumszabályok biztosítása érdekében, megkönnyíti azok végrehajthatóságát és orvosolja a további hiányosságokat, többek között az online erőszak tekintetében, figyelembe véve a nőkkel szembeni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni fellépéssel foglalkozó szakértői csoportnak az Egyezmény nyomon követése keretében tett ajánlásait.

Ezt a lehetőséget tovább osztották két alternatívára (2A. és 2B. alternatíva), a 2B. alternatíva pedig a szexuális zaklatással, az igazságszolgáltatáshoz való joggal, az áldozatok védelmével és az adatgyűjtéssel kapcsolatos további kötelezettségekből áll. Ez a javaslat a 2A. szakpolitikai alternatíván alapul, mivel az rendelkezik a leghatékonyabb intézkedéscsomagról, tiszteletben tartva az arányosság elvét. Ez a választás a különböző szakpolitikai alternatívák alapvető jogokra, valamint a társadalmi és gazdasági hatásokra gyakorolt hatásának előzetes, részletes elemzésén alapul. Emellett a szakpolitikai alternatívák eredményességének, hatékonyságának és következetességének alapos elemzésére is épít. Összességében a 2A. alternatíva jobban teljesített az e területekhez való hozzájárulás terén, és nagyobb nettó hasznot biztosít. Átfogó kötelezettségeinek köszönhetően várhatóan széles körű védelmet biztosít az alapvető jogok számára, és javítja az áldozatok szociális helyzetét és a társadalom egészét. Az arányosság és az uniós fellépés szükségességének elvével összhangban ez a javaslat minimumszabályokat állapít meg a megelőzés, az áldozatok védelme és támogatása, az igazságszolgáltatáshoz való jog és a koordináció területén hozott tagállami intézkedések megerősítésére. A javaslat fokozni fogja a jogbiztonságot, a hatékony végrehajtást és az áldozatok védelmét. Elsőként dolgoz ki célzott és összehangolt uniós megközelítést a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak kezelésére. Ez a megközelítés olyan minimumszabályokon alapul, amelyek hozzáadott értéket teremtenek a meglévő nemzeti, uniós és nemzetközi szabályokhoz képest, ugyanakkor rugalmasságot biztosítanak a tagállamok számára a végrehajtás tekintetében.

•A jogi aktus típusának megválasztása A javaslathoz választott jogalap értelmében a megfelelő eszköz a rendes jogalkotási eljárás keretében elfogadott irányelv. E javaslat célja, hogy az érintett szakemberek és áldozatok javát szolgáló egyszerűsítést valósítson meg azáltal, hogy a vonatkozó uniós szabályokat egyetlen eszközben, átlátható módon gyűjti össze. A nők elleni erőszakról és a kapcsolati erőszakról szóló külön irányelv a meglévő eszközök módosítása helyett került kiválasztásra. Ezen irányelv szabályai az áldozatok jogairól szóló irányelvben, az áldozatok jogaira vonatkozó általános uniós jogi keretben meghatározott szabályokon felül alkalmazandók. Ezen irányelv egyes rendelkezései az általános szabályokat kiegészítő egyedi intézkedéseket határoznak meg, hasonlóan ahhoz, ahogyan az egyéb konkrét bűncselekmények, például az emberkereskedelem, a gyermekek szexuális zaklatása és a terrorizmus áldozatai esetében történik. 3.AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI •A jelenleg hatályban lévő jogszabályok utólagos értékelése/célravezetőségi vizsgálata A hatásvizsgálati jelentés elkészítésekor a Bizottság értékelte a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak megelőzésére és leküzdésére vonatkozó hatályos uniós jogszabályok kapcsolódó rendelkezéseinek hatásait. Ezt a tagállamok szakpolitikai és jogalkotási intézkedéseinek feltérképezése kísérte. Az előkészítő munka az áldozatok jogairól szóló irányelv és az európai védelmi határozatról szóló irányelv közelmúltbeli nyomonkövetési jelentéseire is támaszkodott. A Bizottság ezt a munkát az áldozatok jogairól szóló irányelv, a gyermekek szexuális bántalmazásáról szóló irányelv és az emberkereskedelem elleni irányelv közelgő általános értékelésével összhangban végezte. Az elemzés azt mutatja, hogy a vonatkozó uniós jogszabályok nagyon szelektív módon biztosították a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak áldozatainak jogait. Erre olyan jogszabályok keretében került sor, amelyek nem elsősorban az ilyen típusú erőszakra terjednek ki (a jelenlegi helyzet áttekintését lásd fent a meglévő uniós jogszabályokkal való kölcsönhatásról). Az uniós intézkedések nem foglalkoznak kifejezetten a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak áldozataival. A vonatkozó kötelezettségek nem elég konkrétak a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak áldozatai számára, vagy széles mérlegelési jogkört hagynak a tagállamoknak. Ezenkívül a vonatkozó uniós jogszabályok átlagosan több mint 10 évesek. Ez alatt az idő alatt az áldozatok szükségleteit nem elégítették ki megfelelően, ezért azokat ennek megfelelően kell kezelni. •Konzultációk az érdekelt felekkel A Bizottság széles körű konzultációt folytatott az érdekelt felekkel, hogy tájékoztatást nyújtson e jogalkotási kezdeményezés előkészítéséről. Ennek során a Bizottság arra törekedett, hogy naprakész információkat és szakértelmet gyűjtsön, és hatékony intézkedéseket dolgozzon ki a nőkkel szembeni erőszak és a kapcsolati erőszak leküzdésére, amint azt a kezdeményezést alátámasztó, érdekelt felekre vonatkozó stratégia is jelzi. A Bizottság figyelembe vette a korábbi konzultációk releváns eredményeit is. 2016-ban a Bizottság Eurobarométer felmérést végzett a nemi alapú erőszakról, amelyben az összes uniós tagállamból több mint 27 000 válaszadó vett részt. Ez segített a szakpolitikai alternatívák megtervezésében és tesztelésében. Számos érdekelt fél a nők elleni erőszakkal és a kapcsolati erőszakkal kapcsolatos uniós jogalkotási és nem jogalkotási intézkedések fokozását szorgalmazta. Az egyes konzultációk részleteit a következő szakasz tartalmazza. Nyilvános konzultációra került sor „az áldozatok védelme és az elkövetők megbüntetése” címmel 2021. február 8. és május 10. között a Bizottság konzultációs weboldalán . A nyilvánossághoz intézett kérdések a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak megelőzésének és leküzdésének különböző aspektusaival foglalkoztak. A kérdések különösen a vonatkozó tagállami intézkedésekre, a további szabályozás szükségességére és az előnyben részesített szakpolitikai alternatívákra vonatkoztak. A legfontosabb eredmények a következők voltak: –A felmérés rámutatott arra, hogy az egyik probléma, hogy a nyilvánosság nem ismeri kellőképpen az ilyen típusú erőszakot, vagy azt magánügynek tekinti. A felmérés azt is kimutatta, hogy nem áll rendelkezésre elegendő szolgáltatás és tevékenység ahhoz, hogy az áldozatok képesek legyenek az önrendelkezésre, és felszólaljanak. Ami a lehetséges további megelőző intézkedéseket illeti, a legtöbben fontosnak tartották a káros nemi sztereotípiák kezelését. –A válaszadók 60 %-a úgy vélte, hogy javítani kell a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak áldozatainak a jogaikról, az általuk igénybe vehető szolgáltatásokról és a panaszaik nyomon követéséről való tájékoztatására szolgáló jelenlegi struktúrákat. E tájékoztatás időszerűségét és hozzáférhetőségét illetően a válaszadók túlnyomórészt úgy vélték, hogy a tájékoztatás nem volt elég gyorsan (43 %) biztosítva, nehezen volt fellelhető (42 %), valamint következetlen volt és különböző források között oszlott el (42 %). –A válaszadók 73 %-a úgy vélte, hogy további intézkedésekre van szükség a nők elleni erőszakkal és a kapcsolati erőszakkal kapcsolatos ügyekben az igazságszolgáltatáshoz való jog javítása érdekében mind nemzeti, mind uniós szinten. –Arra a kérdésre, hogy a támogató szolgálatok rendszerszinten figyelembe veszik-e a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak áldozatainak szükségleteit, a válaszadók mintegy fele (48 %) szerint a válasz nem. Az arra vonatkozó válaszok, hogy az áldozatok időben és az általuk értett nyelven kapnak-e tájékoztatást a támogatási szolgáltatásokról, eltérő nézeteket mutattak, de nagyobb az aránya (41 %) azoknak, akik nem tudják. –A nők elleni erőszak egyes formáit illetően a legtöbb válaszadó úgy vélte, hogy a nemi alapú és szexuális zaklatás elleni védelem terén fennálló elsődleges hiányosságok abból erednek, hogy az ilyen zaklatást a nagyközönség nem tekinti valós problémának (66 %), hogy a szankciók nem elégségesek (66 %), és hogy a rendelkezéseket nem hatékonyan hajtják végre (62 %). A Bizottság közösen átfogó célzott konzultációkat folytatott a meglévő jogszabályi keret hatásvizsgálata és hiányelemzése céljából. A Bizottság írásban és munkaértekezleten konzultált a tagállamokkal. A tagállamok nyitottságukat fejezték ki az uniós fellépéssel kapcsolatban, és a tervezett intézkedéseket relevánsnak találták. A nem kormányzati és nemzetközi szervezetekkel folytatott célzott konzultációk nagy támogatottságot mutattak a legambiciózusabb intézkedések iránt. A nem kormányzati szervezetek különösen azt hangsúlyozták, hogy uniós szintű minimumszabályok megállapítása révén fokozni kell a megelőzési és védelmi intézkedéseket, javítani kell az adatgyűjtést és a speciális szolgáltatásokhoz való hozzáférést, valamint célzott képzési programokat kell biztosítani a szakemberek számára az ágazatokon átívelően. A nemzetközi szervezetek kiemelték, hogy további megelőző intézkedésekre, például korai beavatkozásra, megelőzési programokra és az érintett szakembereknek szóló képzésekre van szükség. Ami a védelmi és támogatási szolgáltatásokat illeti, a nemzetközi szervezetek megállapították, hogy hiányzik az erőszak nemileg meghatározott megértése, ami másodlagos és újbóli viktimizációhoz, megfélemlítéshez és megtorláshoz vezethet. A segítségnyújtásra vonatkozó egyablakos megközelítéseket bevált gyakorlatként azonosították. Ami az igazságszolgáltatáshoz való jogot illeti, rámutattak az államtól vagy az elkövetőtől származó kárenyhítéshez való jog hiányosságaira, különösen a kártérítés igényléséhez szükséges túl rövid határidőkre, valamint a nem vagyoni károkkal kapcsolatos igényekre való korlátozására (bizonyos típusú bűncselekmények esetében).

A szociális partnerekkel tartott célzott munkaértekezleten a szakszervezetek és a munkáltatók támogatták a munkahelyi szexuális zaklatás elleni küzdelem célkitűzését, és üdvözölték a további intézkedéseket. A munkáltatók azonban óvakodtak a rájuk háruló kötelezettségektől. A szociális partnerek különösen hangsúlyozták a kockázatértékelések fontosságát a nők elleni erőszak megelőzése és az ellene való küzdelem terén. A szakszervezetek és a munkáltatók hangsúlyozták a szociális partnerek szerepének fontosságát ezen a területen. •Szakértői vélemények beszerzése és felhasználása Az előkészítő munka megkönnyítése érdekében a Bizottság egy külső tanácsadó céget bízott meg háttértanulmány készítésével. Megbízta továbbá a nemek közötti egyenlőséggel és a megkülönböztetésmentességgel foglalkozó jogi szakértők európai hálózatát, hogy végezze el a nőkkel szembeni nemi alapú erőszakra – többek között a kapcsolati erőszakra és az online erőszakra – vonatkozó büntetőjogi rendelkezések összehasonlító elemzését Európában. Emellett a Nemek Közötti Egyenlőség Európai Intézete (EIGE) aktualizálta a nők elleni erőszak költségeiről szóló 2014. évi tanulmányát. Ezeket az anyagokat más meglévő forrásokból származó lényeges információk egészítették ki, amint az a hatásvizsgálati jelentés 1. mellékletében is szerepel. •Hatásvizsgálat A minőségi jogalkotás követelményei értelmében 2020 szeptemberében a Főtitkárság által irányított bizottsági szolgálatközi irányítócsoport jött létre annak érdekében, hogy ennek a kezdeményezésnek az előkészítésén dolgozzon. Ez a csoport 2020 szeptembere és 2021 októbere között négy alkalommal ülésezett, és több írásbeli konzultáción is részt vett. A hatásvizsgálat tervezete számos nem jogalkotási és jogalkotási intézkedést vett figyelembe a kezdeményezés célkitűzéseinek elérése érdekében. Értékelte az egyes kiválasztott lehetőségek eredményességét, hatékonyságát és következetességét, és arra a következtetésre jutott, hogy a kezdeményezés általános és konkrét célkitűzéseinek fényében az előnyben részesített alternatíva intézkedéseinek kombinációja a legarányosabb és legkövetkezetesebb. Az előnyben részesített alternatíva várható hatását illetően a mennyiségi elemzés pozitív gazdasági hatásokat mutatott ki. A nők elleni erőszak és különösen a kapcsolati erőszak előfordulási gyakoriságának csökkenése mintegy 53,1 milliárd EUR gazdasági haszonnal járhat, amely hosszú távon elérheti a 82,7 milliárd EUR-t. A legnagyobb gazdasági haszon az áldozatokat érő fizikai és érzelmi károk költségeinek csökkenése (a becslések szerint 32,2 milliárd EUR és 64,5 milliárd EUR közötti csökkenés). A társadalmi hatások különböző érdekelt feleket, nevezetesen az áldozatokat, a tanúkat, az elkövetőket, a vállalatokat, a nemzeti hatóságokat és a szélesebb társadalmat érintenék. Az előnyben részesített alternatíva javítaná az áldozatok egészségét, biztonságát és életminőségét (különösen a védelmi és támogatási intézkedéseknek köszönhetően). Emellett növelné az áldozatok és a tanúk tudatosságát és a védelmi és támogatási szolgáltatásokkal kapcsolatos információkhoz való hozzáférését. A bűnelkövetők beavatkozási programjaira vonatkozó intézkedések várhatóan pozitív hatással lesznek az elkövetők hozzáállására és magatartására. A munkáltatók számára a munkahelyi szexuális zaklatás áldozatául esett munkavállalókkal kapcsolatos tudatosság, valamint jobb megértésük és támogatásuk lehetővé tenné a biztonságos munkakörnyezet kialakítását. Ez szintén pozitív hatással lenne a produktivitásra. A nemzeti hatóságok számára előnyösek lennének a jogbizonytalanságok kezelésére és az adatgyűjtésre irányuló intézkedések, amelyek lehetővé tennék a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak megelőzésére és leküzdésére irányuló nemzeti politikák jobb kialakítását. A káros nemi sztereotípiák és normák szélesebb körű elismerése pozitív hatást gyakorolna a társadalom egészére. A hatásvizsgálati jelentés tervezetét 2021. szeptember 15-én nyújtották be a Bizottság Szabályozói Ellenőrzési Testületéhez, és 2021. október 13-án vitatták meg. A Testület elutasító véleményét követően 2021. december 1-jén benyújtották a jelentés felülvizsgált változatát. A Testület, bár nyugtázta az eredeti észrevételeire válaszul a hatásvizsgálati jelentés javítására tett erőfeszítéseket, 2022. január 12-én fenntartotta negatív véleményét. A Testület úgy ítélte meg, hogy a hatásvizsgálati jelentés: 1. nem mutatta be kellőképpen számos uniós és tagállami szintű intézkedés hatását az alapforgatókönyvben; 2. nem volt kellően egyértelmű az átfogó célkitűzések tekintetében, és nem indokolta kellőképpen az átfogó megközelítés szükségességét; 3. nem mutatta be kellően egyértelműen a tervezett konkrét intézkedéseket, valamint a különböző opciókban szereplő egyedi intézkedések kombinációit; 4. nem építette be teljes mértékben a felülvizsgált alternatívákat a felülvizsgált költség-haszon elemzésbe, és nem volt egyértelmű az alternatívák összehasonlítása során, többek között a kritériumok és az alkalmazott pontozási módszertan tekintetében; és 5. nem értékelte kellőképpen az előnyben részesített alternatíva arányosságát, beleértve a választott lex specialis megközelítést is. A jelenlegi javaslat néhány felvetett kérdés további értékelésén alapul. A feltárt hiányosságok orvoslása érdekében hozott intézkedéseket „A Szabályozói Ellenőrzési Testület második véleményének nyomon követése és kiegészítő információk” című bizottsági szolgálati munkadokumentum (SWD(2022) 61, a továbbiakban: bizottsági szolgálati munkadokumentum) fejti ki. A bizottsági szolgálati munkadokumentum ismerteti, hogy az alapforgatókönyv hogyan veszi figyelembe az e szakpolitikai területen eddig tagállami szinten elért eredményeket. Ennek során a Testület azon ajánlására is reagál, hogy nyújtson be átfogóbb elemzést az Isztambuli Egyezmény tagállamok általi végrehajtása terén fennálló hiányosságokról, valamint többek között a digitális szféra fejlődéséből eredő fejleményekre adott válasz elmaradásáról. Az egyértelmű célkitűzések hiányával kapcsolatos észrevételek kezelése érdekében a bizottsági szolgálati munkadokumentum egyértelművé teszi, hogy a javaslat célja a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak mint bűncselekmény megelőzése és leküzdése. A javasolt irányelv szövege tovább körvonalazza fő célkitűzéseit, kifejtve, hogy ezeket a célkitűzéseket a nők elleni erőszak bizonyos formáinak (többek között a szexuális kényszerítésnek, a női nemi szervek megcsonkításának és az online erőszak különböző formáit érintő bűncselekményeknek) bűncselekménnyé nyilvánításával, valamint az erőszak áldozatai védelmének, igazságszolgáltatáshoz való jogának és támogatásának, továbbá az erőszak megelőzésének és összehangolásának megerősítésével kell elérni. A választott szakpolitikai alternatívával kapcsolatban a bizottsági szolgálati munkadokumentum a vonatkozó uniós jogi aktusok értékelése, valamint a tagállami jogszabályok feltérképezése és hiányelemzése alapján bizonyítékot szolgáltat arra vonatkozóan, hogy miért az átfogó megközelítést – a nők elleni erőszakról és a kapcsolati erőszakról szóló egyedi irányelvet – választották a meglévő horizontális eszközök módosítása helyett. Az Európai Bizottság minőségi jogalkotásra vonatkozó szabályok szerinti munkamódszerei felhatalmazzák az intézményközi kapcsolatokért és a tervezésért felelős alelnököt arra, hogy jóváhagyja egy olyan kezdeményezés folytatását, amelyről a Szabályozási Ellenőrző Testület másodszor is negatív véleményt adott ki. Fontos kiemelni azt is, hogy a Szabályozói Ellenőrzési Testület véleménye a hatásvizsgálat minőségét értékeli, nem a kapcsolódó jogalkotási javaslatot. A Bizottság – az intézményközi kapcsolatokért és a tervezésért felelős alelnök egyetértésének fényében – úgy ítélte meg, hogy helyénvaló a kezdeményezés folytatása a következő okok miatt: 1.e kezdeményezés politikai jelentősége a Bizottság számára, amint azt a politikai iránymutatások is kiemelik; 2.a fellépés sürgőssége a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak, valamint a nemi alapú online erőszak megelőzése és az ellenük való küzdelem terén az előrelépés érdekében, amint azt az Európai Parlament is szorgalmazta; 3.a további pontosítások és bizonyítékok, amelyek kielégítően orvosolták a Szabályozói Ellenőrzési Testület által feltárt hiányosságokat, és amelyeket a kiigazított jogalkotási javaslat figyelembe vett. A jelenlegi javaslat ezért a Testület által felvetett néhány kérdés további értékelésén alapul. •Alapvető jogok A javasolt irányelv megerősíti számos alapvető jog védelmét, különösen a következőket:

–az élethez való jog (az Európai Unió Alapjogi Chartájának – a „Charta” – 2. cikke), a sérthetetlenséghez való jog (a Charta 3. cikke), az embertelen vagy megalázó bánásmód tilalma (a Charta 4. cikke), valamint a családi és magánélethez való jog (a Charta 7. cikke), a személyes adatok védelméhez való jog (a Charta 8. cikke), például mivel intézkedéseket ír elő az áldozatok, a magánéletük és a személyes adataik védelme, továbbá a bűncselekménnyé nyilvánítás révén az erőszak megelőzése érdekében, és biztosítja a kockázati csoportba tartozó személyek védelmét (kockázatelemzés alapján és támogatási intézkedések alkalmazásával), valamint képzést nyújt az érintett szakembereknek, hogy felismerjék az ilyen jellegű erőszakot, és megfelelően tudjanak reagálni, –a gyermekek jogai (a Charta 24. cikke), például azáltal, hogy a gyermek tanúkat a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak közvetlen áldozataiként ismeri el, és konkrét intézkedéseket ír elő a gyermekek védelmére és támogatására, valamint arra vonatkozóan, hogy az ügyeket a gyermek mindenek felett álló érdekének megfelelően kezeljék, –az áldozatok joga a hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz (a Charta 47. cikke), például a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak hatékonyabb kivizsgálásának és büntetőeljárás alá vonásának biztosítása révén (pl. bizonyos bűncselekményekkel kapcsolatos eljárás hivatalból és közérdekből való indítása, az áldozatok számára az ügyek online bejelentésének lehetővé tétele, valamint iránymutatások bevezetése a bűnüldöző és igazságügyi hatóságok számára), továbbá az áldozat azon jogának biztosítása révén, hogy az elkövetőtől teljes kártérítést követeljen, és egyetlen eljárás keretében kapjon határozatot, –megkülönböztetésmentesség és a nők és férfiak közötti egyenlőség (a Charta 21. és 23. cikke), például azáltal, hogy a nők elleni erőszakot és a kapcsolati erőszakot a nők és férfiak közötti tiltott megkülönböztetés súlyos formájaként kezeli, és csökkenti az ilyen típusú erőszak kockázatát a kiszolgáltatott helyzetben lévő személyek és a fokozott kockázatnak kitett csoportok esetében; célzott figyelemfelkeltő és tájékoztatási tevékenységek előírása révén a hátrányos helyzetű csoportok megszólítása és a támogatási szolgáltatásokhoz való hozzáférésük megkönnyítése érdekében, –a szociális segítségnyújtáshoz és az egészségügyi ellátáshoz való jog (a Charta 34. és 35. cikke), például a szexuális erőszak áldozatait segítő szakszolgálatok biztosítása révén (pl. azonnali orvosi támogatás, kriminalisztikai orvosi bizonyítékok gyűjtése szexuális kényszerítés esetén, pszichológiai tanácsadás és traumakezelés). A javasolt irányelv kellően figyelembe veszi a gyanúsított személy ártatlanság vélelméhez és védelemhez való jogát (a Charta 48. cikke), valamint a bűncselekmények és büntetések törvényességének és arányosságának elvét (a Charta 49. cikke). A véleménynyilvánítás szabadságához való jog (a Charta 11. cikke) tekintetében a jogellenes tartalom eltávolítására vagy letiltására vonatkozó rendelkezések az irányelv céljának eléréséhez feltétlenül szükséges és arányos mértékre korlátozódnak. 4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK A javasolt irányelv várhatóan a következő költségekkel jár az uniós költségvetés számára: –adatgyűjtési eszköz kifejlesztése és bevezetése – a Nemek Közötti Egyenlőség Európai Intézete (EIGE) egyszeri költségei, –az adatgyűjtési eszköz technikai karbantartása és üzemeltetése – az EIGE ismétlődő költségei, –közös adatbontások és módszertan kifejlesztése és bevezetése a tagállamokkal együttműködésben – az EIGE ismétlődő költségei, –iránymutatások kidolgozása a nők elleni erőszakra és a kapcsolati erőszakra vonatkozó bűnügyi statisztikák harmonizálása és szabványosítása érdekében, támogatva a tagállamokat az adatgyűjtésben – a Nemek Közötti Egyenlőség Európai Intézetének ismétlődő költségei. Az EIGE költségeit a csatolt pénzügyi kimutatás részletezi. Az EIGE-nek összesen a következő pénzügyi és emberi erőforrásokra lenne szüksége az adminisztratív adatgyűjtési feladathoz: –egyszeri kiépítési költség – 200 000 EUR, –éves karbantartási és üzemeltetési költség – 750 000 EUR, –személyzet – 2025-től egy (teljes munkaidős egyenértékben kifejezett) ideiglenes alkalmazott, 2025-től pedig két (teljes munkaidős egyenértékben kifejezett) szerződéses alkalmazott (összesen három). 5.EGYÉB ELEMEK •Végrehajtási tervek, valamint a nyomon követés, az értékelés és a jelentéstétel szabályai A tagállamoknak két évvel a hatálybalépést követően át kell ültetniük az irányelvet. A tagállamoknak közölniük kell a Bizottsággal tagállami átültető intézkedéseiket. A tagállamoknak továbbá 7 évvel a hatálybalépését követően jelentést kell tenniük a Bizottságnak az irányelv végrehajtásáról. Ezt az időszakot követően rendszeres időközönként jelentést kell tenni a tagállamoknak szóló kérdőív formájában. Az e javaslat szerinti megerősített adatgyűjtési követelmények képezik majd a kezdeményezés konkrét célkitűzésekhez viszonyított hatása nyomon követésének és értékelésének alapját. A javaslat nyomon követése és értékelése elsősorban az EIGE által kidolgozott, jelenlegi harmonizált mutatókon fog alapulni. Ezt a munkát támogatják és kiegészítik a (többek között a bűnüldöző szervektől, az igazságszolgáltatástól, a szociális és egészségügyi szolgálatoktól származó) lebontott adminisztratív adatok gyűjtésére vonatkozó, tervezett harmonizációs intézkedések, valamint a nők elleni erőszakról és a kapcsolati erőszakról szóló rendszeres felmérések elvégzésére és a vonatkozó adatoknak a Bizottság (Eurostat) részére történő megküldésére vonatkozó kötelezettség. A részletek a Bizottság által elkészítendő nyomonkövetési és végrehajtási tervben szerepelnek majd. •A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes ismertetése

Az 1. fejezet általános rendelkezéseket határoz meg, többek között a tárgyat (1. cikk), valamint azt, hogy különös figyelmet kell fordítani a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak azon áldozataira, akik fokozottan ki vannak téve az ilyen erőszak kockázatának (2. cikk). A jelenlegi javaslat hatálya az abban meghatározott bűncselekményekre, a nők elleni erőszakos cselekményekre és a kapcsolati erőszakra terjed ki, amint azokat az uniós jog vagy a nemzeti jogszabályok büntetik (3. cikk). Ez a fejezet meghatározza továbbá az irányelvben használt kulcsfogalmakat (4. cikk). A 2. fejezet az EUMSZ 83. cikkének (1) bekezdésén alapuló bűncselekmények és büntetések meghatározására vonatkozó minimumszabályokat tartalmaz. Ezek a bűncselekmények a nők elleni erőszak vagy a kapcsolati erőszak bizonyos formáit érintik, amelyek a nők szexuális kizsákmányolásának vagy kiberbűnözésnek minősülnek. Bár ezek a bűncselekmények aránytalanul sújtják a nőket, az e fejezet szerinti büntethetőség minden áldozatra vonatkozik, beleértve a férfiakat és a nem bináris személyeket is, kivéve a szexuális kényszerítést és a női nemi szervek megcsonkítását. Ezek uniós szinten csak akkor büntetendők, ha azokat nők vagy gyermekek ellen követték el az EUMSZ 83. cikkének (1) bekezdésében foglalt jogalap miatt, amely csak a nők és gyermekek szexuális kizsákmányolására vonatkozik. A fejezet tartalmazza a nők elleni szexuális kényszerítéssel (5. cikk) és a női nemi szervek megcsonkításával (6. cikk) kapcsolatos bűncselekmények minimális harmonizációját. Tekintettel a jelenlegi digitális transzformáció gyors ütemére és az online erőszak fokozódására, bizonyos számítógépes bűncselekményekre vonatkozóan is előír minimumszabályokat: intim vagy manipulált anyagok beleegyezés nélküli megosztása (7. cikk), internetes fenyegető zaklatással kapcsolatos bűncselekmények (8. cikk), internetes zaklatással kapcsolatos bűncselekmények (9. cikk), valamint gyűlöletre vagy erőszakra való internetes uszítás (10. cikk). A 11. cikk az ilyen bűncselekményekre való uszításra, bűnsegélyre és felbujtásra, valamint az ilyen bűncselekmények megkísérlésére vonatkozó rendelkezéseket tartalmaz. A 12. cikk meghatározza az 5–11. cikkben meghatározott bűncselekményekre alkalmazandó maximális szankció minimális szintjét, a 13. cikk pedig a súlyosító körülményeket. A joghatóságra és az elévülési időre vonatkozó szabályok a 14. és 15. cikkben találhatók. A 3. fejezet a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak valamennyi formája áldozatainak védelméről és az igazságszolgáltatáshoz való hozzáféréséről szól. Ez a fejezet a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak valamennyi áldozatára alkalmazandó. Bár ez a javaslat elsősorban a nőket aránytalanul sújtó erőszaktípusokra összpontosít, nem zárja ki a férfiak és a nem bináris személyek jogait abban az esetben, ha ilyen erőszak – többek között kapcsolati erőszak – áldozataivá válnak. Ez a fejezet a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak bejelentésére vonatkozó szabályokat tartalmaz annak biztosítása érdekében, hogy az ilyen bűncselekményeket könnyen bíróság elé lehessen állítani (16. cikk). Ez magában foglalja az ilyen bejelentések gyors feldolgozását és az ilyen bűncselekmények bejelentésének ösztönzését, például oly módon, hogy egyes esetekben megszünteti a titoktartási szabályok által támasztott akadályokat, biztosítja, hogy a gyermekek könnyen bejelenthessék a bűncselekményeket, és biztosítja, hogy az okmányokkal nem rendelkező személyek és a bizonytalan tartózkodási jogosultsággal rendelkező személyek ne féljenek az erőszak bejelentésétől. Ez utóbbi szempont semmilyen módon nem vezeti be ezen irányelvbe a tartózkodási jogálláshoz való jogot az erőszakot bejelentő személyek számára. A 17. cikk biztosítja a bűncselekmények hatékony kivizsgálását és büntetőeljárás alá vonását, a megfelelő szakértelem és erőforrások meglétét, valamint a szexuális kényszerítésnek minősülő bűncselekmények hivatalból történő üldözését. Ez a fejezet egyedi kockázatértékelést vezet be az áldozatok védelmi és támogatási szükségleteinek azonosítása céljából (18. és 19. cikk). Ezt az értékelést az áldozatok jogairól szóló irányelv szerinti, meglévő egyéni értékelés szerves részeként kell értelmezni, és azt a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak áldozatainak sajátos igényeihez kell igazítani. A 20. cikk kötelezettségeket állapít meg annak biztosítására, hogy az áldozatokat megfelelő támogató szolgálatokhoz irányítsák, például annak biztosításával, hogy a támogatási szolgáltatások proaktívan elérjék az áldozatokat. Ugyanakkor e cikk célja az adatvédelmi szabályoknak való megfelelés biztosítása. Ez a fejezet továbbá előírja, hogy a tagállamoknak rendelkezniük kell a kilakoltatási és a védelmi határozatokról az áldozatok hatékony védelmének biztosítása érdekében (21. cikk). A 22. cikk úgy rendelkezik, hogy az áldozat múltbeli szexuális magatartásával kapcsolatos esetleges kérdéseket ki kell zárni a nyomozásokból és a bírósági eljárásokból, a védelemhez való jog sérelme nélkül. Ez a fejezet azt a kötelezettséget is tartalmazza, hogy a bűnüldöző és igazságügyi hatóságok számára iránymutatásokat kell nyújtani annak biztosítása érdekében, hogy az áldozatokkal az egész eljárás során megfelelően bánjanak, és hogy a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak eseteit megfelelően kezeljék (23. cikk). Ez a fejezet azt is előírja, hogy a nemzeti szervek – például az egyenlőséggel foglalkozó szervek – hatáskörrel rendelkeznek például a nőkkel szembeni erőszak és a kapcsolati erőszak – a nőkkel szembeni megkülönböztetés mindkét súlyos formája – áldozatainak való segítségnyújtásra és tanácsadásra (24. cikk). Az ilyen szervek jogosultak arra is, hogy a büntetőeljárás során az áldozatok nevében eljárjanak, amennyiben azt szükségesnek ítélik. A 25. cikk biztosítja az online tartalmak eltávolítását az online erőszak bűncselekményeivel kapcsolatban, valamint a bírósági jogorvoslat lehetőségét az érintett felhasználók számára. Az áldozatok azon joga, hogy kártérítést követeljenek az elkövetőtől, a 26. cikk hatálya alá tartozik. A 4. fejezet az áldozatok támogatására vonatkozó rendelkezéseket tartalmazza, amelyeket az áldozatoknak a büntetőeljárás előtt, alatt és azt követően megfelelő ideig meg kell kapniuk. A 27. cikk meghatározza a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak áldozatai számára speciális szolgáltatásokat nyújtó támogató szolgálatok konkrét szolgáltatásait, szabályait és egyedi erőforrásait. Ez a fejezet továbbá konkrét és azonnali támogatást biztosít a szexuális kényszerítés vagy szexuális erőszak esetén támogatást nyújtó áldozatsegítő központokban (28. cikk), valamint speciális támogatást nyújt a női nemi szervek megcsonkításának áldozatai számára (29. cikk). A tagállamoknak azt is biztosítaniuk kell, hogy a munkahelyi szexuális zaklatás áldozatai igénybe vehessék a munkahelyen kívüli tanácsadási szolgáltatásokat, beleértve a munkáltatóknak szóló tanácsadást arra vonatkozóan, hogy miként kezeljék megfelelően az ilyen bűncselekményeket (30. cikk). A tagállamoknak nemzeti segélyvonalakat kell létrehozniuk az áldozatok számára, és biztosítaniuk kell azok harmonizált uniós szintű számon való működését (31. cikk). Az áldozatok számára megkülönböztetés nélkül speciális menedékhelyeket vagy egyéb ideiglenes szálláshelyeket kell rendelkezésre bocsátani annak biztosítása érdekében, hogy az erőszak elszenvedése után segítséget kapjanak az önálló életvitelhez való visszatérés terén (32. cikk). A tagállamoknak továbbá megfelelő védelmet és támogatást kell biztosítaniuk a gyermek áldozatok számára, figyelembe véve a gyermek mindenek felett álló érdekét (33. cikk). Ez magában foglalja azt is, hogy biztonságos férőhelyeket kell biztosítani azon gyermekek számára, akik meglátogatják a szülő elkövetőket, akik láthatási joggal rendelkeznek (34. cikk). A 35. cikk biztosítékokat nyújt a veszélyeztetett csoportokhoz tartozó áldozatok számára, például megkönnyíti a fogyatékossággal élő áldozatok hozzáférését. Az 5. fejezet rendelkezései a nőkkel szembeni erőszak és a kapcsolati erőszak hatékony megelőzésére összpontosítanak. Ez magában foglalja a figyelemfelkeltő kampányok, kutatási és oktatási programok lefolytatásának, valamint a vonatkozó információk széles körű terjesztésének kötelezettségét (36. cikk). Azoknak a szakembereknek, akik a legnagyobb valószínűséggel kerülnek kapcsolatba az áldozatokkal, képzésben és célzott tájékoztatásban kell részesülniük. Ennek célja annak biztosítása, hogy az ilyen szakemberek megfelelő módon tudjanak reagálni és azonosítani az erőszak eseteit, valamint hogy a felelős szervezetek hatékonyan koordinálhassák fellépéseiket (37. cikk). A 38. cikk olyan intervenciós programokról rendelkezik, amelyek azon személyek önkéntes részvételére is rendelkezésre állnak, akik attól tartanak, hogy ilyen bűncselekményeket követnek el. A 6. fejezet a nők elleni erőszakkal és a kapcsolati erőszakkal kapcsolatos tagállami szakpolitikák összehangolására vonatkozó szabályokat, valamint az uniós szintű koordinációra vonatkozó rendelkezéseket tartalmaz. A nemzeti szakpolitikák egyszerűsítése és az ilyen típusú erőszakra való hatékony többszintű reagálás biztosítása érdekében a 39. cikk előírja a tagállamok számára, hogy jelöljenek ki vagy hozzanak létre egy hivatalos szervet az e területre vonatkozó szakpolitikák koordinálására és felügyeletére. Ezt kiegészíti a 40. cikk szerinti kötelezettség, amely szerint biztosítani kell az áldozatok támogatásában részt vevő valamennyi szerv közötti hatékony koordinációt és együttműködést. A nem kormányzati szervezetek kulcsszerepet játszanak az áldozatok támogatásában és az erőszak megelőzésében. A 41. cikk alapján a tagállamoknak együtt kell működniük a nem kormányzati szervezetekkel, és konzultálniuk kell velük a vonatkozó szakpolitikákról. Az e javaslatban meghatározottak szerint az online erőszak megfelelő kezelésének biztosítása érdekében a tagállamoknak elő kell segíteniük, hogy a közvetítő szolgáltatók önszabályozó intézkedéseket hozzanak (42. cikk). A 43. cikk célja, hogy megkönnyítse a tagállamok közötti együttműködést a legjobb gyakorlatok cseréjének biztosítása érdekében, ezen irányelv lehető leghatékonyabb végrehajtása érdekében. Az adatgyűjtés és a kutatás elengedhetetlen a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak területére vonatkozó megfelelő szakpolitikai intézkedések kidolgozásához. Annak biztosítása érdekében, hogy uniós szinten összehasonlítható adatok álljanak rendelkezésre, a 44. cikk a tagállamokban történő adatgyűjtésre vonatkozó szabályokról rendelkezik. Tekintettel a Nemek Közötti Egyenlőség Európai Intézetének szakértelmére és az e területen folyó munkájára, támogatnia kell a tagállamokat egy közös módszertan kidolgozásában és az adatgyűjtésben. A 7. fejezet tartalmazza ezen irányelv záró rendelkezéseit. A 45. cikk módosítja a gyermekek szexuális bántalmazásáról szóló irányelvet annak érdekében, hogy biztosítsa a koherenciát azáltal, hogy bevezeti a szexuális célból történő behatolás bűncselekményét, és egyértelművé teszi, hogy azok a körülmények, amelyek között a beleegyezési korhatárt meghaladó gyermek nem adhatja meg érvényesen a beleegyezést, magukban foglalják az e javaslat 5. cikkében említett körülményeket is. A 46. cikk a védelem szintjére, a 47. cikk pedig a tagállamok jelentéstételi kötelezettségeire vonatkozik. A 48. cikk tisztázza a más irányelvekkel való kapcsolatot, és érinthetetlenségi záradékokat tartalmaz. Ez a cikk egyértelművé teszi, hogy a rendelkezések az áldozatok jogairól szóló irányelv, az emberkereskedelem elleni irányelv, a gyermekek szexuális bántalmazásáról szóló irányelv és (a digitális szolgáltatásokról szóló jogszabályjavaslat) rendelkezései mellett alkalmazandók. Ez azt jelenti, hogy az áldozatoknak részesülniük kell a rájuk vonatkozó valamennyi irányelv védelmének előnyeiből. A 49. cikk csökkentést kizáró rendelkezést foglal magában. Az 50. cikk ezen irányelv átültetésére vonatkozó rendelkezéseket tartalmaz. Az 51. cikk meghatározza az irányelv hatálybalépésének időpontját, az 52. cikk pedig meghatározza, hogy kinek a címzettje. 2022/0066 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni küzdelemről AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 82. cikke (2) bekezdésére, valamint 83. cikkének (1) bekezdésére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére, rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1)Ezen irányelv célja, hogy átfogó keretet biztosítson a nőkkel szembeni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni hatékony küzdelemhez az egész Unióban. Ennek érdekében megerősít és bevezet intézkedéseket a következő területeken: a vonatkozó bűncselekményi tényállások és büntetések meghatározása, az áldozatok védelme és az igazságszolgáltatáshoz való jog, az áldozatok támogatása, megelőzés, koordináció és együttműködés.

(2)A nők és férfiak közötti egyenlőség és a megkülönböztetésmentesség az Unió alapvető értékei, valamint az Európai Unióról szóló szerződés 2. cikkében, illetve az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: a Charta) 21. és 23. cikkében rögzített alapvető jogok. A nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak veszélyezteti ezeket az elveket, és aláássa a nők és lányok egyenlőséghez való jogát az élet minden területén. (3)A nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak sérti az Európai Unió Alapjogi Chartájában foglalt olyan alapvető jogokat, mint az emberi méltósághoz való jog, a személy életéhez és sérthetetlenségéhez való jog, az embertelen vagy megalázó bánásmód vagy büntetés tilalma, a magán- és családi élet tiszteletben tartásához való jog, a személyes adatok védelme, valamint a gyermekek jogai. (4)Ezt az irányelvet a nők elleni erőszaknak vagy a kapcsolati erőszaknak minősülő, az uniós vagy a nemzeti jog alapján büntetendő cselekményekre kell alkalmazni. Ez magában foglalja az ezen irányelvben meghatározott bűncselekményeket, nevezetesen a szexuális kényszerítést, a női nemi szervek megcsonkítását, az intim vagy manipulált anyagok beleegyezés nélküli megosztását, az internetes fenyegető zaklatást, az internetes zaklatást, az erőszakra vagy gyűlöletre való internetes uszítást, valamint azokat a bűncselekményeket, amelyek más uniós eszközök, különösen a 2011/36/EU és a 2011/93/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv hatálya alá tartoznak, amelyek meghatározzák a gyermekek szexuális kizsákmányolásával és a szexuális kizsákmányolás céljából folytatott emberkereskedelemmel kapcsolatos bűncselekményeket. Végül, a nemzeti jog szerinti egyes bűncselekmények a nők elleni erőszak fogalommeghatározása alá tartoznak. Ide tartoznak az olyan bűncselekmények, mint a nőgyilkosság, a szexuális zaklatás, a szexuális bántalmazás, a zaklatás, a korai és kényszerházasság, a kényszerabortusz, a kényszersterilizáció és az online erőszak különböző formái, például az online szexuális zaklatás, az internetes megfélemlítés vagy a nyíltan szexuális tartalmak kéretlen küldése. A kapcsolati erőszak az erőszak olyan formája, amely a nemzeti jog alapján kifejezetten bűncselekménynek nyilvánítható, vagy amely a családon vagy a háztartáson belül, illetve a volt vagy jelenlegi házastársak között elkövetett bűncselekmények tárgyát képezheti. (5)Az ezen irányelv szerinti intézkedéseket úgy alakították ki, hogy kielégítsék a nők és lányok sajátos szükségleteit, mivel őket aránytalanul sújtják az ezen irányelv hatálya alá tartozó erőszakformák, nevezetesen a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak. Ez az irányelv azonban elismeri, hogy más személyek is az erőszak e formáinak áldozatává válhatnak, és részesülniük kell az abban foglalt intézkedések előnyeiből. Ezért az „áldozat” kifejezésnek biológiai vagy társadalmi nemtől függetlenül minden személyre vonatkoznia kell. (6)Kiszolgáltatottságuk miatt a nők elleni erőszaknak vagy a kapcsolati erőszaknak tanúivá váló gyermekek közvetlen érzelmi kárt szenvednek, ami kihat fejlődésükre. Ezért ezeket a gyermekeket áldozatnak kell tekinteni, és célzott védelmi intézkedésekben kell részesülniük. (7)A nők elleni erőszak a nőkkel szembeni strukturális megkülönböztetés tartós megnyilvánulása, amely a nők és férfiak közötti történelmi egyenlőtlenségekből ered. A nemi alapú erőszak olyan formája, amely elsődlegesen nőket és lányokat érint, és férfiak követik el. Azokban a társadalmilag kialakult szerepekben, viselkedésmintákban, tevékenységekben és attribútumokban gyökerezik, amelyeket egy adott társadalom a nők és férfiak kapcsán megfelelőnek ítél, és általánosan a „nemi” jelzővel illet. (8)A kapcsolati erőszak súlyos társadalmi probléma, amely gyakran rejtve marad. Súlyos pszichológiai és fizikai traumához vezethet, amely súlyos következményekkel jár, mivel az elkövető jellemzően az áldozatok előtt ismert személy, akiben az áldozat meg szeretne bízni. Az ilyen erőszak különböző formákat ölthet, ideértve a fizikai, szexuális, pszichológiai és gazdasági formákat is. kapcsolati erőszak következhet be, függetlenül attól, hogy az elkövető az áldozattal közös háztartásban él-e vagy élt-e közös háztartásban. (9)Az e bűncselekménytípusokhoz kapcsolódó sajátosságok fényében átfogó szabályokat kell megállapítani, amelyek célzottan kezelik a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak továbbra is fennálló problémáját, és kielégítik az ilyen erőszak áldozatainak sajátos szükségleteit. A meglévő uniós és nemzeti szintű rendelkezések elégtelennek bizonyultak a nőkkel szembeni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni hatékony küzdelemhez és azok megelőzéséhez. A 2011/36/EU és a 2011/93/EU irányelv különösen az ilyen erőszak konkrét formáira összpontosít, míg a 2012/29/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv meghatározza a bűncselekmények áldozataira vonatkozó általános keretet. Bár a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak áldozatai számára bizonyos biztosítékokat nyújt, nem rendelkezik konkrét szükségleteik kielégítéséről. (10)Ez az irányelv támogatja a tagállamok által a nőkkel szembeni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni küzdelem és azok megelőzése érdekében tett nemzetközi kötelezettségvállalásokat, különösen a nőkkel szemben alkalmazott hátrányos megkülönböztetések (diszkrimináció) minden formájának kiküszöböléséről szóló ENSZ-egyezményt (CEDAW), valamint adott esetben az Európa Tanácsnak a nőkkel szembeni erőszak és a kapcsolati erőszak elleni küzdelemről és azok megelőzéséről szóló egyezményét (a továbbiakban: Isztambuli Egyezmény), valamint a Nemzetközi Munkaügyi Szervezetnek a munka világában tapasztalható erőszak és zaklatás felszámolásáról szóló, 2019. június 21-én Genfben aláírt egyezményét. (11)A nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak súlyosbítható, ha a nemen és a megkülönböztetés egyéb, az uniós jog által tiltott okain – nevezetesen nemzetiségen, fajon, bőrszínen, etnikai vagy társadalmi származáson, genetikai tulajdonságokon, nyelven, valláson vagy meggyőződésen, politikai vagy más véleményen, nemzeti kisebbséghez tartozáson, vagyoni helyzeten, születésen, fogyatékosságon, koron vagy szexuális irányultságon – alapuló megkülönböztetéssel párosul. A tagállamoknak ezért kellő figyelmet kell fordítaniuk az ilyen interszekcionális diszkrimináció által érintett áldozatokra azáltal, hogy egyedi intézkedéseket hoznak arra az esetre, ha a megkülönböztetés interszekcionális formái jelen vannak. Különösen a leszbikus, biszexuális, transznemű, nem bináris, interszexuális és queer (LBTIQ) nők, a fogyatékossággal élő nők és a faji vagy etnikai kisebbséghez tartozó nők esetében fokozott a nemi alapú erőszak előfordulásának kockázata. (12)A nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak áldozatait fokozottan fenyegeti a megfélemlítés, a megtorlás, valamint a másodlagos és újbóli viktimizáció veszélye. Ezért különös figyelmet kell fordítani ezekre a kockázatokra, valamint arra, hogy meg kell védeni az ilyen áldozatok méltóságát és testi épségét. (13)A szexuális kényszerítés az egyik legsúlyosabb bűncselekmény, amely sérti valamely személy nemi integritását, és aránytalanul sújtja a nőket. Ez az elkövető és az áldozat közötti erőviszonyok kiegyensúlyozatlanságával jár, ami lehetővé teszi az elkövető számára, hogy szexuálisan kizsákmányolja az áldozatot olyan célokból, mint a személyes megelégedés, az erőfölény érvényesítése, a társadalmi elismerés megszerzése, az előmenetel vagy esetleg anyagi haszonszerzés. Számos tagállam továbbra is erőszak, fenyegetés vagy kényszerítés alkalmazását írja elő a szexuális kényszerítés bűncselekménye fennállásának megállapításához. Más tagállamok kizárólag arra a feltételre hivatkoznak, hogy az áldozat nem járult hozzá a szexuális cselekményhez. Csak ez utóbbi megközelítés biztosítja az áldozatok nemi integritásának teljes körű védelmét. Ezért a nők elleni szexuális kényszerítés bűncselekményének tényállási elemeivel Unió-szerte egyenlő védelmet kell biztosítani. . (14)A szexuális kényszerítésnek kifejezetten ki kell terjednie a szexuális behatolás valamennyi típusára, akár testrésszel, akár valamilyen tárggyal kerül rá sor. A beleegyezés hiányának a szexuális kényszerítés fogalommeghatározásának központi és meghatározó elemét kell képeznie, mivel annak elkövetésében gyakran nem játszik szerepet fizikai erőszak vagy erőfölény alkalmazása. A kezdeti beleegyezésnek a cselekmény során bármikor visszavonhatónak kell lennie, összhangban az áldozat szexuális autonómiájával, és nem vonhatja maga után automatikusan a jövőbeli cselekményekhez való hozzájárulást. A nem beleegyezésen alapuló szexuális behatolás akkor is szexuális kényszerítésnek minősül, ha azt házastárs vagy élettárs ellen követik el. (15)Ami a szexuális kényszerítést megvalósító bűncselekményeket illeti, azokat az elkövetőket, akiket korábban ugyanilyen jellegű bűncselekményekért ítéltek el, kötelezni kell arra, hogy a visszaesés kockázatának csökkentése érdekében részt vegyenek az intervenciós programokban. (16)A női nemi szervek megcsonkítása által az áldozatokat ért helyrehozhatatlan és egész életen át tartó károk kezelése érdekében a büntetőjogban kifejezetten és megfelelően foglalkozni kell ezzel a bűncselekménnyel. A női nemi szervek megcsonkítása kizsákmányoló gyakorlat, amely lányok és nők nemi szerveire vonatkozik, és amelynek célja a nők és lányok feletti dominancia megőrzése és megerősítése, valamint a lányok és a nők szexualitásának társadalmi ellenőrzése. Néha gyermekházasság vagy kényszerházasság, illetve kapcsolati erőszak esetén hajtják végre. A női nemi szervek megcsonkítása hagyományos gyakorlat, amelyet egyes közösségek női tagjain végeznek el. Ki kell terjednie a nem orvosi okokból végzett gyakorlatokra is. A „kimetszés” kifejezés a klitorisz és a nagy ajkak részleges vagy teljes eltávolítására utal. Az „infibuláció” a nagy ajkak lezárását jelenti a nagy szeméremajkak részleges összevarrása révén a hüvelynyílás szűkítése érdekében. A „bármely más csonkítás végrehajtása” kifejezésnek a női nemi szervek minden egyéb fizikai módosítására kell vonatkoznia. (17)Szükség van a bűncselekmények és büntetések harmonizált fogalommeghatározására az online erőszak bizonyos formái tekintetében. Az online erőszak különösen a női politikusokat, újságírókat és emberijog-védőket célozza és érinti. Ez azzal a hatással járhat, hogy elhallgattatja a nőket, és akadályozza a férfiakkal egyenrangú társadalmi részvételüket. Az online erőszak aránytalanul sújtja a nőket és lányokat az oktatási környezetben, például az iskolákban és az egyetemeken, ami káros következményekkel jár a továbbtanulásukra és mentális egészségükre nézve, ami szélsőséges esetekben öngyilkossághoz vezethet. (18)Az információs és kommunikációs technológiák használata azzal a veszéllyel jár, hogy az online erőszak bizonyos formái könnyen, gyorsan és széles körben felerősödnek, ami az áldozat számára súlyos és tartós kárt okozhat vagy súlyosbíthatja azt. Az ilyen amplifikáció lehetőségét, amely az ezen irányelvben meghatározott számos online erőszak elkövetésének előfeltétele, tükröznie kell annak, hogy bizonyos anyagokat információs és kommunikációs technológiákon keresztül hozzáférhetővé kell tenni a végfelhasználók „sokasága” számára. A „sokaság” kifejezést úgy kell értelmezni, hogy az a szóban forgó technológiák jelentős számú végfelhasználójának elérését jelenti, lehetővé téve ezáltal az adott anyaghoz való jelentős hozzáférést és annak esetleges további terjesztését. Ezt a fogalmat a releváns körülmények figyelembevételével kell értelmezni és alkalmazni, beleértve az adott anyag hozzáférhetővé tételéhez használt technológiákat és azokat az eszközöket, amelyeket ezek a technológiák az amplifikációra kínálnak. (19)Különösen a könnyű, gyors és széles körű terjesztésre és elkövetésre való hajlam, valamint intim jellege miatt az információs és kommunikációs technológiák segítségével az intim képek vagy videók és a szexuális tevékenységeket ábrázoló anyagok beleegyezés nélküli, számos végfelhasználó számára történő közzététele nagyon káros lehet az áldozatokra nézve. Az ezen irányelvben meghatározott bűncselekménynek ki kell terjednie az ilyen anyagok valamennyi típusára, így a képekre, fényképekre és videókra, beleértve a szexualizált képeket, hangklipeket és videoklipeket is. Olyan helyzetekre kell vonatkoznia, amikor az anyagnak számos végfelhasználó számára, információs és kommunikációs technológiákon keresztül történő hozzáférhetővé tétele az áldozat beleegyezése nélkül történik, függetlenül attól, hogy az áldozat beleegyezett-e az ilyen anyagok létrehozásába, vagy adott esetben továbbította azt egy adott személynek. A bűncselekménynek ki kell terjednie az anyag beleegyezés nélküli előállítására vagy – például képszerkesztéssel történő – manipulálására is, amelynek köszönhetően úgy tűnik, mintha egy másik személy szexuális tevékenységet folytatna, amennyiben az anyagot ezt követően információs és kommunikációs technológiákon keresztül, az adott személy beleegyezése nélkül hozzáférhetővé teszik számos végfelhasználó számára. Az ilyen előállításnak vagy manipulációnak magában kell foglalnia a „deepfake” előállítását, ahol az anyag érzékelhetően hasonlít egy létező személyre, tárgyra, helyszínre vagy más szervezetre vagy eseményre, más személy szexuális tevékenységeit ábrázolja, és mások számára hamisan hitelesnek vagy valódinak tűnik. A szabályozásnak az ilyen magatartás áldozatainak hatékony védelme érdekében az ilyen magatartással való fenyegetésre is ki kell terjednie. (20)Az internetes fenyegető zaklatás az erőszak modern formája, amelyet gyakran családtagok vagy azonos háztartásban élő személyek ellen, vagy akár korábbi partnerek vagy ismerősök követnek el. Az elkövető jellemzően visszaél a technológiával, hogy fokozza a kényszerítő és ellenőrző magatartást, manipulációt és megfigyelést, ezáltal növelve az áldozat félelmét, szorongását és a barátoktól és családtól való fokozatos elszigetelődését. Ezért minimumszabályokat kell megállapítani az internetes fenyegető zaklatásra vonatkozóan. Az internetes fenyegető zaklatás bűncselekményének ki kell terjednie az áldozat beleegyezése vagy jogi engedélye nélkül, információs és kommunikációs technológiák segítségével történő folyamatos megfigyelésre. Ezt az áldozat személyes adatainak kezelésével, például személyazonosság-lopással vagy az ilyen adatoknak a különböző közösségimédia- vagy üzenetküldő platformjain, e-mailjén és telefonján történő lehallgatásával, jelszók ellopásával vagy a magánterületeikhez való hozzáférés érdekében az eszközeik feltörésével, földrajzi helymeghatározási alkalmazások – többek között stalkerware (nyomkövető szoftverek) – telepítésével vagy eszközeik ellopásával lehet megvalósítani. Ezenkívül a fenyegető zaklatásnak ki kell terjednie az áldozatoknak a dolgok internetén keresztül csatlakoztatott technológiai eszközök, például intelligens otthoni készülékek segítségével történő, az adott személy beleegyezése vagy engedélye nélküli nyomon követésére is. (21)Az internetes zaklatás bűncselekményére vonatkozóan minimumszabályokat kell megállapítani annak érdekében, hogy ellensúlyozzák a harmadik felekkel szembeni olyan támadás indítását vagy a más személy ellen irányuló olyan támadásban való részvételt, amelynek keretében számos végfelhasználó számára fenyegetést jelentő vagy sértő anyagot tesznek hozzáférhetővé. Az ilyen széles körű támadások – beleértve az összehangolt internetes zaklatási támadásokat is – offline támadásig fajulhatnak, vagy jelentős pszichológiai sérülést okozhatnak, és szélsőséges esetekben az áldozat öngyilkosságához vezethetnek. Gyakran kiemelkedő (női) politikusokat, újságírókat vagy más jól ismert személyeket céloznak meg, de különböző helyzetekben, például kampuszokon vagy iskolákban is előfordulhatnak. Az ilyen online erőszakkal különösen akkor kell foglalkozni, ha a támadások széles körben fordulnak elő, például jelentős számú ember által elkövetett, halmozott zaklatás formájában.

(22)Az internet és a közösségi média használatának növekedése az elmúlt években az erőszakra és gyűlöletre való nyilvános uszítás – többek között biológiai vagy társadalmi nemen alapuló uszítás – meredek növekedéséhez vezetett. A gyűlöletbeszéd digitális szón keresztüli egyszerű, gyors és széles körű megosztását erősíti az internet gátlástalanító hatása, mivel a feltételezett internetes anonimitás és a büntetlenség érzése csökkenti az ilyen beszédmód alkalmazásának akadályozását. A nők gyakran a szexista és nőgyűlölő online gyűlölet célpontjai, ami offline gyűlölet-bűncselekményig fajulhat. Ezt már korai szakaszban fel kell tartóztatni. Az ilyen típusú felbujtásban használt nyelv nem mindig utal közvetlenül a megcélzott személy(ek) biológiai vagy társadalmi nemére, de a torzult motiváció levezethető a felbujtás általános tartalmából vagy kontextusából. (23)Az erőszakra vagy gyűlöletre való online felbujtás bűncselekménye azt feltételezi, hogy a felbujtást nem tisztán magánkörnyezetben, hanem nyilvánosan, információs és kommunikációs technológiák alkalmazásával fejezik ki. Ezért az irányelvnek elő kell írnia a nyilvánosság számára történő terjesztést, amelyet úgy kell értelmezni, hogy az magában foglalja egy adott, erőszakra vagy gyűlöletre uszító anyag információs és kommunikációs technológiák révén potenciálisan korlátlan számú személy számára történő hozzáférhetővé tételét, nevezetesen az anyag felhasználók számára való általánosan könnyű hozzáférhetőségét anélkül, hogy az anyagot rendelkezésre bocsátó személy részéről további cselekvésre lenne szükség, függetlenül attól, hogy ezek a személyek ténylegesen hozzáférnek-e a szóban forgó információhoz. Ennek megfelelően, ha az anyaghoz való hozzáférés regisztrációt vagy felhasználói csoporthoz való csatlakozás engedélyezését teszi szükségessé, az csak akkor tekintendő nyilvános terjesztésnek, ha az anyaghoz hozzáférni kívánó felhasználókat automatikusan regisztrálják, vagy csatlakozásukat arra vonatkozó emberi döntés vagy válogatás nélkül engedélyezik, hogy kinek biztosítanak hozzáférést. Annak értékelése során, hogy az anyag gyűlöletre vagy erőszakra való uszításnak minősül-e, az illetékes hatóságoknak figyelembe kell venniük a Charta 11. cikkében foglalt, a véleménynyilvánítás szabadságához való alapvető jogokat. (24)Az áldozatok számára lehetővé kell tenni, hogy könnyen bejelenthessék a nők elleni erőszak vagy a kapcsolati erőszak bűncselekményeit anélkül, hogy másodlagos vagy újbóli viktimizációnak lennének kitéve. E célból a tagállamoknak lehetőséget kell biztosítaniuk arra, hogy az ilyen bűncselekmények bejelentése céljából online vagy más információs és kommunikációs technológiákon keresztül panaszt lehessen benyújtani. Az online erőszak áldozatai számára lehetővé kell tenni, hogy feltöltsék a bejelentésükkel kapcsolatos anyagokat, például az állítólagos erőszakos magatartásról készült képernyőfelvételeket. (25)A kapcsolati erőszak és a nők elleni erőszak esetében, különösen, ha közeli családtagok vagy élettársak követik el, az áldozatokat az elkövető olyan kényszerrel sújthatja, hogy félnek attól, hogy az illetékes hatóságokhoz forduljanak, még akkor is, ha az életük veszélyben van. A tagállamoknak ezért biztosítaniuk kell, hogy titoktartási szabályaik ne akadályozzák az érintett szakembereket, például az egészségügyi szakembereket abban, hogy bejelentést tegyenek az illetékes hatóságoknak, amennyiben alapos okkal feltételezik, hogy az áldozat élete súlyos fizikai sérülés közvetlen veszélyének van kitéve. Hasonlóképpen, a kapcsolati erőszak vagy a gyermekeket érintő, nők elleni erőszak eseteit gyakran csak olyan harmadik felek fedik fel, akik a gyermek szokatlan magatartásáról vagy az őt ért fizikai ártalmakról számolnak be. A gyermekeket hatékonyan meg kell védeni az erőszak ilyen formáitól, és haladéktalanul megfelelő intézkedéseket kell hozni. Ezért a gyermek áldozatokkal vagy potenciális gyermek áldozatokkal kapcsolatba kerülő érintett szakembereket – beleértve az egészségügyi vagy oktatási szakembereket is – a titoktartás nem korlátozhatja, amennyiben alapos okkal feltételezik, hogy a gyermek ellen ezen irányelv alapján súlyos erőszakos cselekményeket követtek el, vagy további súlyos cselekmények várhatók. Amennyiben a szakemberek ilyen erőszakos esetekről számolnak be, a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy ne vonják felelősségre őket a titoktartás megsértése miatt. (26)Az olyan esetekben, amikor az áldozat gyermek, biztonságos és gyermekbarát bejelentési eljárásokat kell kialakítani annak érdekében, hogy kezelni lehessen a bejelentések elmaradását. Ez magában foglalhatja az illetékes hatóságok általi egyszerű és közérthető nyelven történő kikérdezést is. (27)A nők elleni erőszakkal és a kapcsolati erőszakkal kapcsolatos panaszok feldolgozásának késedelme különös kockázatot jelenthet az áldozatok számára, mivel még mindig közvetlen veszélyben lehetnek, mivel az elkövetők gyakran közeli családtagok vagy házastársak. Ezért az illetékes hatóságoknak rendelkezniük kell az ilyen bűncselekmények kivizsgálásához és büntetőeljárás alá vonásához szükséges megfelelő szakértelemmel és hatékony vizsgálati eszközökkel. (28)A kapcsolati erőszak és a nők elleni erőszak áldozatai jellemzően azonnali védelemre vagy különleges támogatásra szorulnak, például a párkapcsolati erőszak esetében, ahol a visszaesés aránya általában magas. Ezért az illetékes hatóságok és az áldozat közötti kapcsolatfelvételt követően, vagy amint felmerül annak gyanúja, hogy az adott személy nők elleni erőszak vagy kapcsolati erőszak áldozata, egyéni értékelést kell végezni az áldozat védelmi szükségleteinek azonosítása érdekében. Erre azt megelőzően kerülhet sor, hogy az áldozat hivatalosan bejelentette a bűncselekményt, vagy proaktívan, ha egy harmadik fél jelenti be a bűncselekményt. (29)Az áldozat védelmi és támogatási szükségleteinek értékelésekor az elsődleges szempont az áldozat biztonságának védelme és a testre szabott támogatás nyújtása kell, hogy legyen, figyelembe véve többek között az áldozat egyéni körülményeit. A különös figyelmet igénylő körülmények közé tartozhat az áldozat terhessége, illetve az áldozatnak az elkövetőtől való függősége vagy a vele való kapcsolata. (30)Az áldozatok átfogó támogatásának és védelmének biztosítása érdekében valamennyi illetékes hatóságot és érintett szervet – nem kizárólag a bűnüldöző és igazságügyi hatóságokat – be kell vonni az áldozatokat érintő kockázatok értékelésébe és a megfelelő támogatási intézkedésekbe a tagállamok által kiadott egyértelmű iránymutatások alapján. Ezeknek az iránymutatásoknak tartalmazniuk kell az elkövetőtől vagy gyanúsítottól eredő kockázat értékelésekor figyelembe veendő tényezőket, beleértve azt a megfontolást is, hogy a kisebb bűncselekményekkel vádolt gyanúsítottak ugyanolyan valószínűséggel veszélyesek, mint a súlyosabb bűncselekmények elkövetésével vádolt gyanúsítottak, különösen kapcsolati erőszak és fenyegető zaklatás esetén. (31)A másodlagos és újbóli viktimizációval, a megfélemlítéssel és a megtorlással szembeni kiszolgáltatottságuk miatt, valamint amiatt, hogy érzelmi ártalmak érik fejlődésüket, az áldozat gyermekei számára ugyanazokat a védelmi intézkedéseket kell biztosítani, mint amelyeket az áldozat számára biztosítanak. Az áldozat által eltartott egyéb személyek, például a fogyatékossággal élő felnőttek vagy az olyan idősebb eltartott felnőttek, akiknek az áldozat gondozást nyújt, hasonló érzelmi károsodást szenvedhetnek el, és ezért ugyanazokat a védelmi intézkedéseket kell biztosítani számukra. (32)A nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak áldozatai gyakran külön támogatásra szorulnak. Annak biztosítása érdekében, hogy a segítségre vonatkozó felajánlást ténylegesen megkapják, az illetékes hatóságoknak az áldozatokat megfelelő támogató szolgálatokhoz kell irányítaniuk. Erre különösen akkor kell, hogy sor kerüljön, ha az egyéni értékelés az áldozat sajátos támogatási szükségleteit tárta fel. Ebben az esetben a támogató szolgálatok számára lehetővé kell tenni, hogy az áldozat beleegyezése nélkül is megszólítsák az áldozatot. A kapcsolódó személyes adatok illetékes hatóságok általi kezelése tekintetében a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy azok az (EU) 2016/679 európai parlamenti és tanácsi rendelet 6. cikke (2) és (3) bekezdésével összefüggésben értelmezett 6. cikke (1) bekezdésének c) pontjával összhangban a jogszabályokon alapuljanak. Az ilyen jogszabályoknak magukban kell foglalniuk a személyes adatokra vonatkozó garanciákat, amelyek tiszteletben tartják a személyes adatok védelméhez való jog lényeges tartalmát, valamint megfelelő és konkrét intézkedéseket kell előírniuk az egyének alapvető jogainak és érdekeinek védelme érdekében. Amennyiben az illetékes hatóságok továbbítják az áldozatok személyes adatait az áldozat továbbirányítását segítő támogató szolgálatoknak, biztosítaniuk kell, hogy a továbbított adatok a szolgálatoknak az eset körülményeiről való tájékoztatásához szükséges mértékre korlátozódjanak, hogy az áldozatok megfelelő támogatásban és védelemben részesüljenek. (33)A tagállamoknak meg kell tenniük a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy biztosítsák a kilakoltatási, távoltartási és védelmi határozatok rendelkezésre állását az áldozatok és az általuk eltartott személyek hatékony védelme céljából. (34)A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy azonnali veszélyhelyzetben, például olyan esetekben, amikor közvetlen kár áll fenn, vagy már bekövetkezett, és valószínűleg ismét bekövetkezik, kilakoltatási végzést lehessen kibocsátani. (35)A védelmi határozatok magukban foglalhatják az elkövető vagy a gyanúsított bizonyos helyekre való bejutásának megtiltását; az áldozattal vagy az eltartottal az előírt távolságnál közelebbi megközelítésének vagy a velük –többek között online interfészek használata révén – való kapcsolatfelvétel tilalmát, valamint szükség esetén tűzfegyverek vagy halálos fegyverek tartásának tilalmát. (36)A kilakoltatási, távoltartási és védelmi határozatok hatékonyságának biztosítása érdekében az ilyen határozatok megsértése szankciókat von maga után. Ezek a szankciók büntetőjogi vagy egyéb jogi jellegűek lehetnek, és szabadságvesztést, pénzbírságot vagy bármely más, hatékony, arányos és visszatartó erejű jogi szankciót is magukban foglalhatnak. (37)Az áldozatok hitelességének és beleegyezésük hiányának megkérdőjelezését célzó, múltbeli szexuális magatartásra vonatkozó bizonyítékok bemutatása a szexuális erőszak eseteiben, különösen a szexuális kényszerítés eseteiben megerősítheti az áldozatokra vonatkozó káros sztereotípiák állandósulását, és ismételt vagy újbóli viktimizációhoz vezethet. Ezért – a védelemhez való jog sérelme nélkül – az áldozat múltbeli szexuális magatartásával kapcsolatos kérdések, tájékoztatáskérések és bizonyítékok nem engedélyezhetők a nyomozások és a bírósági eljárások során. (38)Tekintettel a nők elleni erőszak és a kapcsolati erőszak bűncselekményeinek összetettségére és súlyosságára, valamint az áldozatok sajátos támogatási szükségleteire, a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a kijelölt szervek biztosítsák a további támogatást és az ilyen bűncselekmények megelőzését. Tekintettel a nemen alapuló megkülönböztetés terén szerzett szakértelmükre, a 2004/113/EK, a 2006/54/EK és a 2010/41/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvvel összhangban létrehozott, egyenlőséggel foglalkozó nemzeti szervek megfelelő helyzetben vannak e feladatok ellátásához. Ezen túlmenően az ilyen szerveknek jogosultnak kell lenniük arra, hogy az áldozatok jóváhagyásával a nők elleni erőszak vagy a kapcsolati erőszak valamennyi formájának áldozatai nevében vagy támogatása érdekében bírósági eljárásokban eljárjanak, ideértve a kártérítés iránti kérelmet és a jogellenes online tartalom eltávolítását is. Ennek magában kell foglalnia azt a lehetőséget is, hogy több áldozat nevében vagy érdekében együttesen lépjenek fel. Annak érdekében, hogy e szervek hatékonyan el tudják látni feladataikat, a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy elegendő emberi és pénzügyi erőforrással rendelkezzenek. (39)Az ezen irányelv hatálya alá tartozó egyes bűncselekmények az újbóli, elhúzódó vagy akár folyamatos viktimizáció fokozott kockázatát hordozzák magukban. Ez a kockázat különösen az olyan bűncselekmények esetében merül fel, amelyek bizonyos anyagoknak az információs és kommunikációs technológiákon keresztüli, végfelhasználók sokasága számára történő hozzáférhetővé tétellel járnak, online erőszakból erednek, figyelembe véve az ilyen anyagok széles körben történő terjesztésének egyszerűségét és gyorsaságát, valamint az ilyen anyagok eltávolítása során gyakran felmerülő nehézségeket. Ez a kockázat jellemzően a bűnösséget megállapító ítéletet követően is fennáll. Ezért az ilyen bűncselekmények áldozatai jogainak hatékony védelme érdekében a tagállamok számára elő kell írni, hogy hozzanak megfelelő intézkedéseket a szóban forgó anyagok eltávolítására. Tekintettel arra, hogy a forrásnál történő eltávolítás nem mindig megvalósítható, például az eltávolításra irányuló határozat végrehajtásával vagy kikényszerítésével kapcsolatos jogi vagy gyakorlati nehézségek miatt, a tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy intézkedéseket írjanak elő az ilyen anyagokhoz való hozzáférés megszüntetésére. (40)Ezen intézkedéseknek magukban kell foglalniuk különösen a nemzeti igazságügyi hatóságok felhatalmazását arra, hogy a közvetítő szolgáltatók számára a szóban forgó anyag egy vagy több konkrét elemének eltávolítására vagy az azokhoz való hozzáférés megszüntetésére vonatkozó határozatokat bocsássanak ki. Ezeket a határozatokat az áldozat kellően indokolt és megalapozott kérésére kell kibocsátani. Tekintettel arra, hogy ezek az anyagok milyen gyorsan terjeszthetők az interneten, és mennyi időt vehet igénybe az adott bűncselekmények elkövetésével gyanúsított személyekkel szembeni büntetőeljárás lezárása, az áldozatok jogainak hatékony védelme érdekében biztosítani kell annak lehetőségét, hogy bizonyos feltételek mellett ideiglenes intézkedések útján ilyen határozatokat bocsássanak ki, még a büntetőeljárás befejezése előtt is. (41)Az eltávolításra vagy a hozzáférés megszüntetésére irányuló bármely ilyen intézkedés – beleértve különösen az ilyen határozatokat – érintheti az áldozatoktól eltérő felek, például az anyagot szolgáltató személyek, azon közvetítő szolgáltatók, amelyek szolgáltatásait igénybe lehet venni, valamint e szolgáltatások végfelhasználóinak jogait és érdekeit, valamint a közérdeket. Ezért biztosítani kell, hogy ezeket a határozatokat és egyéb intézkedéseket csak átlátható módon lehessen meghozni, és hogy megfelelő biztosítékok álljanak rendelkezésre annak biztosítása érdekében, hogy azok továbbra is a szükséges és arányos mértékre korlátozódjanak, biztosított legyen a jogbiztonság, valamennyi érintett fél a nemzeti joggal összhangban gyakorolhassa a hatékony bírósági jogorvoslathoz való jogát, és méltányos egyensúly álljon fenn valamennyi érintett jog és érdek között, beleértve valamennyi érintett fél alapvető jogait, a Chartával összhangban. A szóban forgó jogok és érdekek gondos, eseti alapon történő súlyozása különösen fontos az ideiglenes intézkedé