HU    HU HU 
HU    HU  AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA 
Brüsszel, 15/7/2008 
SEC(2008)2282 
BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM 
amely a következ ő dokumentumot kíséri: 
 
A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI 
PARLAMENTNEK, AZ EURÓPAI GAZDAS ÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK 
ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK 
  
ÚTBAN A KÖZÖS KUTATÁSPROGRAMOZÁS FELÉ: 
 
Összefogással a mindenkit érint ő kihívások hatékonyabb megválaszolásáért 
   
A HATÁSVIZSGÁLAT ÖSSZEFOGLALÁSA  
 
{COM(2008)468 végleges} 
{SEC(2008)2281} 
HU 2   HU 1. ELJÁRÁSI KÉRDÉSEK ÉS KONZULTÁCIÓ AZ ÉRDEKELTEKKEL  
1.1. Bevezetés 
Ez a hatásvizsgálat az Európai Bizottság „Összefogással a mindenkit érint ő kihívások 
hatékonyabb megválaszolásáért” cím ű közleményében ismertetett kezdeményezést hivatott 
alátámasztani. A közös programozásra vonatkozó kezdeményezés az „Európai Kutatási Térség: új perspektívák” címmel kiadott zöld könyv nyo mán 2008-ra tervezett öt politikai szint ű 
bizottsági kezdeményezés egyike, amely „A kut atási programok és prioritások optimalizálása” 
elnevezés ű dimenzióhoz kapcsolódik. A közös progr amozás egy olyan folyamat, amelyben a 
tagállamok önkéntes alapon, „s zabadon társulva” vállalkoznak egy adott területen vagy 
témakörrel kapcsolatban közös kutatási mene trendek meghatározására, kidolgozására és 
végrehajtására. A közös programozás magában foglalhatja akár a meglév ő nemzeti programok 
koordinálását, akár teljesen  újak létrehozását, együttm űködésben megvalósuló er őforrás-
felhasználást vagy az el őrehaladás együttes figyelemmel kísérését és ellen őrzését. Azáltal, hogy 
korlátozott számú stratégiai területen fokozza és fejleszti a tagállamok közfinanszírozású kutatási 
programjainak koordinációját, együttm űködését és integrációját, célja  az Európai Unión belüli 
közfinanszírozás hatékonyságának növelése, valamint a f őbb társadalmi kihívásoknak való jobb 
megfelelés. A javasolt koncepció keretében a közös programozást egy, a tagállamok által 
meghatározott, magas szint ű politikai folyamat ösztönözné, ami az eszközök, a résztvev ők köre, 
valamint a programok koordinációjának és inte grációjának mértéke szempontjából egyaránt 
rugalmasságot biztosítana. A közös programozás  elve a közfinanszírozású kutatási programokra 
vonatkozik, így a közszektoron belüli, nem pe dig a közszektor és a magánszektor közötti 
együttműködést érinti. A végrehajtásban azonb an az ipar is szerepet játszhat. 
1.2. Támogatottság politikai szinten és az érdekeltek részér ől 
Az elmúlt tizenöt évben különböz ő politikai fórumok többször foglaltak egyértelm űen állást az 
európai kutatás fokozottabb és  hatékonyabb koordinációja mellett.  2008. tavaszi ülésén az 
Európai Tanács arra bátorította a Bizottságot és a tagállamokat, hogy „ folytassák a közös 
kutatástervezésre vonatkozó kezdeményezések  kidolgozását azokon a területeken, ahol e 
megközelítés alkalmazása megfelel ő, stratégiaibb jelleg ű és jobban strukturált megközelítést téve 
ezzel lehet ővé a közös programok és közös pályázati felh ívások 2010 végét ől kezdődően történő
 
elindításához ”. 
A politika formálói, a kutatók és a polgárok egyará nt széles körben egyetértenek abban, hogy az 
Európa el őtt álló sürget ő és közös kihívásokat, mint amilyen  az éghajlatváltozás, az energiaügy, 
a biztonság, az egészség és az el öregedés, együtt, az Európai Unió  szintjén szükséges megoldani. 
Ezek az érdekeltek úgy hiszik  továbbá, hogy e kihívások megvá laszolásában kulcsszerepet 
tölthet be a kutatás, ugyanakkor azonban úgy érzi k, hogy érdemi hozzájárulás  a kutatástól csak 
akkor várható, ha Európa közös menetrendeket ho z létre és fokozottabb koordinációt valósít meg 
a kutatás területén. 
2. FELADATMEGHATÁROZÁS  
2.1. A koordináció fokozásával és a közf inanszírozású K+F közös stratégiai 
összpontosításával javítani kell Európa  képességét a társadalmi kihívások 
megválaszolására 
Ahhoz, hogy az európai kutatási rendszer megfelel hessen napjaink társadalmi kihívásainak, 
magas színvonalú eredményeket kell tudnia felmutat ni. Kutatási kiadásai nkat azonban eddig nem 
HU 3   HU voltunk képesek gyorsan növelni, ezért sz űkös K+F-forrásaink jobb fe lhasználása érdekében 
további er őfeszítéseket kell tennünk, éspedig e fo rrások hatékonyabb és eredményesebb 
felhasználásának biztosításával. Ebben a tekintetben a közszektor fontos szerepet tölthet be azáltal, hogy a K+F-re irányuló közfinanszíro zás megtérülésének növelésére törekszik. 
A közfinanszírozású K+F hatásának és eredmé nyességének javítására sokféleképpen lehet 
törekedni. Az egyik, komoly potenciális el őnyökkel kecsegtet ő, mindeddig nem kell ően 
kihasznált lehet őség a K+F-re irányuló uniós közfinanszírozás jobb megszervezése lehet, az, 
hogy javítjuk a programok közötti , határokon átnyúló együttm űködést és koordinációt. 
Miközben az évek során a tagállamok számos rendszert hoztak lé tre a K+F területén 
megvalósuló transznacionális együttm űködés segítésére, a közforrásból megvalósuló összes 
európai polgári kutatásnak mint egy 85%-át még mindig nemzeti szin ten tervezik, finanszírozzák, 
ellenőrzik és értékelik. Más strukturális jelleg ű politikai területekkel (versenypolitika, 
kereskedelem, iparpolitika stb.) összehasonlítva Európában a K+F továbbra is kevéssé integrált 
és koordinált. 
E probléma megoldására a közelmúltban számos közösségi szint ű kezdeményezés született azzal 
a céllal, hogy ösztönözze a nemzeti szint ű közfinanszírozású K+F koordinálását. Ilyen a 
koordináció nyílt módszere, a ne mzeti és a regionális kutatási  programok gazdáit és vezet őit 
hálózatba szervez ő ERA-NET rendszer, valamint a Szerz ődés 169. cikkének alkalmazása, 
amelynek értelmében a Közösség részt vehet a t öbb tagállam részvételé vel folyó kutatási és 
fejlesztési programokban. Ezek az er őfeszítések azonban a finanszírozás összegét tekintve még 
mindig nagyon szerények, és a teljes programintegrác ió megvalósításában a tagállami stratégiai 
irányítás és támogatás hiánya miatt csak mérsékelten voltak sikeresek. 
2.2. Az új koncepció szükségessége 
Egyre szélesebb kör ű az a felismerés, hogy Európában a közfinanszírozású K+F-programok 
koordinációja új, stratégiai s zemléletet igényel, és els ősorban azokra a területekre kell 
összpontosítania, amelyek megoldást adhatnak Európa sürget ő társadalmi kihívásaira, illetve 
amelyeken a koordináció révén eredményesen növelhet ő a kutatás hatékonysága és hatása. A 
közös programozás el őmozdítását célzó korábbi er őfeszítéseket a magas szint ű tagállami 
politikai elkötelezettség hiá nya, az egyes tudományágak és m űszaki szakterületek szerkezeti és 
szervezeti sajátosságaira vonatkozó elégséges és h iteles adatok és ismeretek hiánya, valamint az 
alkalmazott eszközök rugalmatlansága egyértelm ű
en gátolta. 
Elérkezett azonban a megfelel ő pillanat ahhoz, hogy a közös progr amozás területén új politikai 
kezdeményezés induljon útjára. A szélesebb po litikai összefüggések megváltoztak: egyes, az 
emberek mindennapjait érint ő fontos társadalmi kihívások valamennyi tagállamban és a 
Közösség szintjén egyértelm űen a nagypolitika érdekl ődésének homlokterébe kerültek, 
miközben egyre nyilvánvalóbbak a koordinálatlan ság költségei. A páneurópai kihívások terén 
egyesült er ővel kell fellépni, és a siker szempontjából alapvet ő jelentőségű a tagállamok teljes 
mértékű elkötelezettsége. Az új kezdeményezés t az érdekeltek véleményének és a korábbi 
tapasztalatoknak kell alakítaniuk. 
Fontos, hogy a közös programozás felé vezet ő folyamat ne legyen túlságosan felülr ől irányított, 
vagyis ne a Bizottság „foglalja el a vezet őülést”, ugyanakkor azonban ne legyen túlságosan 
alulról felfelé építkez ő sem, ennek ugyanis a koherens stratégi a és az összpontosítás látná kárát. 
A folyamat akkor lehet hatékony, ha a tagállamok együttesen jelölik ki azokat a területeket, 
amelyeken a közös aggályok eloszlatása érdeké ben együttesen fellépve hatékonyabban lehet 
megválaszolni a fontosabb társadalmi kihívásokat. Különösen fontos, hogy megfelel ő, 
HU 4   HU valamennyi fél által elfogadott kritériumok alapjá n történjen azoknak a terü leteknek a kijelölése, 
amelyek a leginkább alkalmasak a közös program ozás elvének érvényesítésére. E kritériumok 
alkalmazása szilárd információs bázist  igényel, ezért információkat kell gy űjteni különböz ő 
területeken a folyamatban lév ő nemzeti és regionális program okról, így különösen arról, hogy 
mely területeket fednek le és mely területeket nem fednek le, mely területeken vannak közöttük átfedések, és mely területeken elég telen a léptékük és a hatókörük. 
Biztosítani kell emellett a „vál tozó geometria” elvének érvényesü lését is, vagyis rugalmasságot 
kell lehet ővé tenni az országok részvéte lében. Nem minden tagállam osztozik minden területen 
ugyanazokon a kihívásokon, különösen  nem a huszonhét tagállamra b ővült Európai Unióban.  
A folyamat hatékonyságához végezetül a válas zadás eszközrendszerének finomhangolására is 
lehetőséget kell adni, vagyis arra, hogy a résztvev ők minden területen az ott leghatékonyabb 
eszközöket vehessék igénybe. 
2.3. Szubszidiaritás és eu rópai hozzáadott érték 
Az ilyen irányú fellépésre a Szerz ődés több cikke is feljogosít ja a Közösséget, amikor 
rendelkezik a kutatás koordiná lásáról és a tagállamok és  a Közösség közötti együttm űködésről 
(165., 169. és 171. cikk). Minden alapunk megvan arra, hogy a közös programozás javasolt 
folyamatát szükségesnek tekintsük, hiszen a tagállamok tisztán korm ányközi intézkedésekkel 
valószínűsíthetően nem tudnák megfelel ően elérni a kívánt célt. Ezek az intézkedések már 
néhány éve egy helyben topognak, és a többol dalú programkoordinációt célzó legtöbb 
kezdeményezés a közösségi tevékenységek keretei közt jön létre. Ezért a tagállamok egyedül fellépve vélhet ően nem tudják kezelni ezeket a problémákat. 
A javaslat európai hozzáadott ér téke részben egyes alapvet ő kihívások (például az 
éghajlatváltozás) transznacionális természetéb ől ered, ezekben az esetekben ugyanis a 
tagállamoknak együtt kell csel ekedniük a problémák megfelel ő kezelése érdekében. A javaslat 
európai hozzáadott értékét az is alátámas ztja, hogy nagyobb terjedelmet, hatókört és 
hatékonyságot tesz lehet ővé az európai közfinanszírozású K+F-programok számára azáltal, hogy 
lehetőséget ad a közös kihívások e gyüttes megválaszolására és közös megoldások kialakítására, 
a kutatási „piacra” való belépés akadályainak – mint például egyes szakterületeken a nagy 
indulási és m űködési költségekb ől fakadó nehézségek – leküzdésére, az adatok és a szakértelem 
együttes mozgósítására, nagyobb tudományos, m űszaki és innovációs hatás elérésére, az európai 
programok közötti átfedések ki zárására, a programok mélységé nek növelésére, valamint a 
programok igazgatásával összefügg ő költségek csökkentésére. 
3. CÉLKITŰZÉSEK  
3.1. Politikai szint ű általános célkit űzések 
A közös programozásra vonatkozó kezdeményezés politikai szint ű általános célkit űzése abban 
áll, hogy fokozza az EU képességét magas szint ű politikai céljainak teljesítésére, illet őleg 
azoknak a legfontosabb kihívásoknak a me gválaszolására, amelyekkel az elkövetkez ő években 
szembesülni fog, azaz: 
(1) hozzájáruljon a felülvizsgált lisszaboni stratégia célkit űzéseinek megvalósításához;  
(2) segítse Európát a kutatáson keresztül a legf ontosabb társadalmi kihívások hatékonyabb 
megválaszolásában; 
HU 5   HU (3) hozzájáruljon az európai kutatási térség célkit űzéseinek megvalósításához. 
3.2. Konkrét célkit űzések 
Azokon a területeken, ahol Európának jelent ősebb társadalmi kihívás okkal kell szembenéznie, a 
fentiekben felsorolt politikai szint ű általános célkit űzések megvalósításának segítése érdekében 
javítani kell az európai közfinanszírozású kutatás programozásának hatékonyságát és 
eredményességét. A javaslat konkrét célkit űzései ennek megfelel ően a következ ők: 
(1) megerősíteni az EU-n belüli nemzeti közfi nanszírozású kutatási programok közötti 
koordinációt azokon a területeke n, amelyek fontos társadal mi kihívásokra nyújthatnak 
megoldásokat és amelyeken az együttes, ha tárokon átnyúló fellépés igazoltan hozzáadott 
értéket teremt;  
(2) ezáltal növelni e programok hatását mind a tudomány és a m űszaki szakterületek 
(tudományos kiválóság, a források, az adatok és a szakértelem együttes mozgósítása, a 
kritikus tömeg elérése, a programoptimalizálás el ősegítése), mind a gazdaság és a 
társadalom szempontjából. 
3.3. Működési célkit űzések 
A fentieknek megfelel ően, a hatás és a hatékonyság javításának el ősegítésével összefüggésben a 
javaslat m űködési célkit űzései a következ ők:  
(1) létrehozni egy olyan hatékony fo lyamatot, amely az Európa el őtt álló társadalmi 
kihívások kezelését célzó nemzeti kutatási programok koordinálásában segíti a stratégiai 
szemlélet meger ősödését; 
(2) biztosítani, hogy ezt a folyamat ot és a közfinanszírozású kutatás közös programozása 
területén a folyamat eredményeképpen létrejöv ő kezdeményezéseket az érdekeltek 
magukénak vallják és magas szinten támogassák; 
(3) e folyamat révén és a megfelel ő eszközök alkalmazásával el ősegíteni a határokon átnyúló 
közfinanszírozású kutatási programok integráló és strukturáló hatását, különösen a K+F-
tevékenységek kritikus  tömegének elérését; 
(4) létrehozni egy olyan fo lyamatot, amely lehet ővé teszi a közös programozás 
eszközrendszerének finomhangolását, valamint az  egyes országok részvé tele tekintetében 
a „változó geometria” elvének érvényesülését;  
(5) gondoskodni arról, hogy a közös kezdeményezések  a nemzeti és a regionális programok 
naprakész és pontos adatain alapuljanak; 
(6) előmozdítani az egyes politikai folyamatok koherenciájának meger ősödését. 
HU 6   HU 4. A VÁLASZTÁSI LEHET ŐSÉGEK BEMUTATÁSA  
E célkitűzések megvalósítása érdekében négy választási lehet őséget vizsgáltunk. A négy 
lehetőség közötti f őbb különbségek két alapkérdés: a közös programozás alkalmazási területének 
kijelölése és a végrehajtás esz közrendszere körül összpontosulnak.1 
A „maradjon minden a régiben” lehet őségben (1. lehet őség) a közös programozás alkalmazási 
területét a különböz ő tagállamokban m űködő érdekeltek jelölik ki eseti alapon, alulról felfelé 
építkező módon. A végrehajtás korlátozott számú eszköz (alapvet ően az ERA-NET rendszer és a 
Szerződés 169. cikke) igénybevételével történik, és lazán koordinált. A kritikus tömeg (a 
partnerek száma és relevanciája) és a programintegráció mértéke te kintetében rugalmas rendszer 
érvényesül. 
A „Szerződés 169. cikkének maximális kihasználása” lehet őség (2. lehet őség) több tekintetben 
megegyezik a „maradjon minden a régiben” lehet őséggel: a közös programozás alkalmazási 
területeit a tagállamok jelölik ki alulról felfelé építkez ő módon, a végrehajtás ugyanazon két 
eszköz (alapvet ően az ERA-NET rendszer és a Szerz ődés 169. cikke) igénybevételével történik. 
A „maradjon minden a régiben” lehet őséggel szemben az a különbs ég, hogy olyan proaktív 
szemlélet érvényesül, amelyben az ERA-NET rendszerhez tartozó ERA-NET- és ERA-NET-plusz-cselekvések szigorúan csak a 169. cikk alkalmazásának el őkészítésére vehet ők igénybe. A 
közös programozás alkalmazási területeinek egybe kellene esniük a keretprogrammal, ez biztosítaná ugyanis szisztematikus módon az egyes politikai törekvések általános, horizontális 
következetességét, továbbá több figyelem fordulna a kritikus tömegre és a programintegrációra. 
A „közösségi szinten meghatározott stratégiai választási lehet őség” (3. lehet őség) elsősorban 
abban különbözik az el őző kettőtől, hogy inkább stratégiai szemlé letet követ, semmint alulról 
felfelé építkezik. A kiindulás a legfontosabb társ adalmi kihívások azonosítása, valamint annak 
meghatározása, hogy a kapcsolódó szakterületeke n mekkora kritikus tömegre van szükség a 
közfinanszírozású kutatásban. Ebben a lehet őségben a Közösség tölt be meghatározó szerepet a 
stratégiai el őkészítés során, és a Közösség tesz javaslatot a közös programozás alkalmazási 
területeire. A Közössé gre hárul az a feladat is, hogy a má r jól ismert közösségi eszközök 
szélesebb választékából kiválassza a legmegfelel őbbet. 
A „stratégiai európai folyamat” lehet őség (4. lehet őség) abban hasonlít a „közösségi szinten 
meghatározott stratégiai választási lehet őségre”, hogy stratégiai szemléletet követ és a f ő
bb 
társadalmi kihívások kezelésén  alapszik, azonban alapvet ően eltér a Közösség és a tagállamok 
szerepében. A „stratégiai európai folyamat” választási lehet őségben a közös programozás 
alkalmazási területeit a tagállamok jelölik ki, nem a Közösség. Ugyancsak a tagállamok 
választják ki vagy hozzák létr e az érintett szakte rület jellegzetessé geihez legjobban ill ő 
eszközöket (beleértve a közösségi eszközöket,  így egyebek mellett az ERA-NET rendszert és a 
Szerződés 168., 169., 170. vagy 171. cikkének alkalm azását; a „SET-terv” vagy a „védelmi 
kutatás” jelleg ű eszközöket; új európai intézmények és /vagy újfajta kiválósági hálózatok2 
létrehozását; az Európai Kutatási Tanács- vagy az Euratom-típusú kezdeményezéseket; a 
strukturális alapokat; stb. is). A Bizottság közvetít őként működik közre. A Bizottság a folyamat 
egyes szakaszaiban beszámol a Tanács felé, és ér tékeli a folyamat egészét, valamint az egyes 
konkrét területeken elért eredményeket. 
                                                 
1 A négy választási lehet őségről a hatásvizsgálatról készült jelentés 2. táblázata ad áttekintést. 
2 Olyanok, amelyekben nemcsak az integrációs tevékenység részesül finanszírozásban, hanem a közös 
kutatás is. 
HU 7   HU 5. A HATÁSOK ELEMZÉSE  
Minden egyes választási lehet őség tekintetében a hatások szél es skáláját elemeztük, így többek 
között azt, hogy a rendszert az érdekeltek mennyi re érzik magukénak és mennyire támogatják, a 
stratégiai szemléletet, a strukturáló hatást, az egyes politikai folyamatok koherenciáját, a 
tudományos-m űszaki hatásokat, valamint a szélesebb társadalmi hatásokat.3 Az elemzés alapján 
a „stratégiai európai folyamat” lehet őség mutatkozik a legkedvez őbbnek. 
A „maradjon minden a régiben” lehet őséget azért vetettük el, mert hiányzik bel őle a stratégiai 
szemlélet, gyenge a strukturáló hatása, kedvez őtlenül hat az egyes politikai folyamatok 
horizontális koherenciájára, és gye nge a társadalmi hatása. A „Szerz ődés 169. cikkének 
maximális kihasználása” lehet őséget azért kellett elvetnünk, mert hiányzik bel őle a stratégiai 
szemlélet, minden problémára lényegébe n ugyanazt a megoldást próbálja ráer őltetni, és 
mérsékelt a strukturáló hatása. A „közösségi szinten meghatározott stratégiai választási 
lehetőséget”, amely pedig elvben nagyon hatásos lehetne, a benne rejl ő kockázat miatt voltunk 
kénytelenek elvetni, ugyanis nagyon valószín ű, hogy az érdekeltek nem támogatnák. Ez 
kedvezőtlen hatással lenne stratégiai szemléletére, strukturáló és társadalmi hatására. Emellett a 
Közösség önmagában valószín űsíthetően nem rendelkezik kell ően részletes ismeretekkel a 
tagállamok kutatási programjairól ahhoz, hogy a közös programozás céljára megfelel ő 
alkalmazási területeket és eszközöket tudjon javasolni. 
Az érdekeltek részér ől a legnagyobb mérték ű támogatást a „stratégiai európai folyamat” 
lehetőség élvezi. Egyetértés mutatkozik ugyanis abban, hogy – különösen a közös társadalmi 
kihívások megválaszolása céljából – szüksé g van stratégiai kutatási menetrendek 
meghatározására és koordinált módon történ ő végrehajtására; hogy az önkéntes, alulról felfelé 
építkező szemléletet a felülr ől lefelé irányuló, stratégiai szemlélet ű iránymutatással ötvöz ő 
partnerség nélkülözhetetlen a rugalmasság és  a programok sajátosságaihoz való igazodás 
biztosításához; hogy tiszteletben ke ll tartani a szubszidiaritás, a „v áltozó geometria” és a valós 
európai hozzáadott érték elvét; valamint hogy nem reális olyan re ndszer kialakítására törekedni, 
amely minden problémára lényegében  ugyanazt a megoldást kínálja. 
Az érdekeltek nagymérték ű támogatása mellett a közös programozás alkalmazási területeinek és 
eszközeinek kiválasztására javasolt folyam at szempontjából összességében a 4. lehet őség 
garantálja a legnagyobb rendszerstr ukturáló hatást. Ez a rendszer ideális feltételeket teremt 
ahhoz, hogy teljes mértékben kiaknázzuk a közös programozásban rejl ő tudományos-m űszaki 
lehetőségeket. A rendszer el őnyeként említhet ő: 
• a kutatási „piacra” való belépés akadályainak leküzdése, 
• a páneurópai programoptimalizálás, 
• a tudományos kiválóság, 
• a közös kihívások együttes megválaszolása, közö s, szabványosított megoldások kifejlesztése, 
az egységes fellépés lehet ősége, 
• a határokon átnyúló együttm űködés a projektek között (a maga el őnyeivel, mint például az 
adatok és a szakértelem együttes mozgósításának lehet ősége, a gyors terjesztés, a 
humánerőforrás határokon átnyúló mobilitása és képzése, a nagyobb tudományos, m űszaki és 
innovációs hatás), 
                                                 
3 Ezekr ől a hatásokról a hatásvizsgálatról készült te ljes jelentés 3. táblázata ad áttekintést. 
HU 8   HU • az integrált programigazgatás ki sebb költsége nemzeti szinten, 
• az integrációs folyamaton kívüli programokra gyakorolt kedvez ő hatás, 
• a jobb elszámoltathatóság és átláthatóság. 
Az ipar számára el őnyös a „nyílt innováció”, a kutatási eredmények gyors terjesztése, a közös, 
szabványosított megoldások kifejl esztése, a közfinanszírozású kutatási háttérhez való jobb 
hozzáférés, a magán- és a közszektor együttm űködésén alapuló stratégiai  kutatási menetrendek 
könnyebb kialakítása, valamint a gyorsabb horizontális politikai koordináció. 
Ezek a tudományos-m űszaki hatások végs ő soron a közfinanszírozású kutatásra felhasznált 
források jobb társadalmi megtérülését er edményezik, ami nagyobb gazdasági növekedésben, 
versenyképességben és foglalkozta tásban, valamint a társadalmi és a környezeti kihívásokra 
adott jobb és gyorsabb megoldásokban érhet ő tetten. 
Mindezek miatt a 4. lehet őség, a „stratégiai európai folyamat” a legel őnyösebb választás. 
6. KOCKÁZATOK ÉS KOCKÁZATCSÖKKENTÉS  
A legelőnyösebbnek ítélt választási lehet őséghez különböz ő kockázatok kapcsolódnak. A 
legfontosabb annak veszélye, hogy nem jön létr e a szükséges politikai elkötelezettség. 
Miközben ez a kockázat ma már kisebbnek t űnik, mint amekkora talán a múltban volt (a 
tagállamok egyre inkább felismerik az Európa el őtt álló társadalmi kihívásokat, a 
koordinálatlanság tudományos-m űszaki és társadalmi költségeit, valamint a közös programozás 
tudományos-m űszaki és társadalmi el őnyeit), a javasolt po litikai folyamat természeténél fogva 
eleve csökkenti ezt a kockázatot. Olyan magas szint ű politikai folyamatról van szó, amely 
határozottan a tagállamok központi szerepén al apszik, és amelyben a Bizottság szolgálatai 
közvetítőként működnek közre. A folyamatban folyamatos an fontos feladatok hárulnak a 
Tanácsra: 
• felkéri a tagállami kutatási minisztereket azoknak a képvisel őiknek a kijelölésére, akik saját 
személyükben eljárva, egy magas szint ű eseti munkacsoport keretében meghatározzák a közös 
programozás alkalmazási területeit;  
• évenként ellen őrzi a folyamat m űködését (a Bizottság kötelez ő éves jelentései alapján); 
• három év elteltével felülvizsgálja a folyamatot. 
A javasolt folyamat tényadatokon és az egyes szakte rületek alapos stratégi ai elemzésén alapszik, 
ami biztosítani fogja a közös programozás kere tében tett kezdeményezések megvalósíthatóságát. 
Az elképzelés fontos vonása a programintegráci ó tervezett mértékében (teljes élettartam vagy 
annak egy része), illet őleg az eszközök4 tekintetében meglév ő rugalmasság, valamint a „változó 
geometria” elvének érvényesülése. 
                                                 
4 A közös programozás keretében megvalósuló egyes ke zdeményezések végrehajtásához át kell világítani a 
közfinanszírozású kutatás rendelkezésére álló eszköztá rat (nemzeti és regionális kutatási programok, 
kormányközi kutatási szervezetek és együttm űködésen alapuló kezdeményezések , kutatási infrastruktúra, 
mobilitás stb.), és annak teljes egészéb ől célszerű válogatni. 
HU 9   HU További kockázatot jelent, hogy az intézmények m űködésében meglév ő visszatartó er ő 
rányomhatja a bélyegét a kezdeti sikerekr e, és esetenként hiányozhat a megfelel ő mennyiség ű 
tényadat. Ezeket a kock ázatokat azonban megfelel ő kockázatcsökkent ő stratégiák 
ellensúlyozzák. 
Összefoglalásképpen elmondható, hogy a javaso lt folyamat mögött álló legfontosabb 
kockázatcsökkent ő stratégia a jobb szabályozás elvének követésében áll: szoros, átlátható 
együttműködés a tagállamokkal, a szubszidiaritás, az európai hozzáadott érték és az arányosság 
elvének tiszteletben tartása, kell ő terjedelm ű és hiteles tényadatok alapul vétele a konkrét 
kezdeményezések kidolgozásához és elindításá hoz, a folyamat elszámoltathatóságának és 
átláthatóságának biztosítása megfelel ő ellenőrző és értékelési rendszerek segítségével. 
7. ÉRTÉKELÉS ÉS ELLEN ŐRZÉS  
Az ellenőrzés és az értékelés megfelel ő szabályok szerint történik ; alapja, hogy a Bizottság a 
közös programozás folyamatának egyes szakaszait követ ően jelentést tesz a Tanácsnak, három 
év elteltével pedig a tagállamok részvételével mé lyrehatóan felülvizsgálja a folyamatot. A közös 
programozás minden egyes alkalmazási te rületén biztosított a „SMART” célkit űzések 
(konkrétság, mérhet őség, teljesíthet őség, realitás, id őalapúság) teljesülésének rendszeres 
ellenőrzése és értékelése is. 
A nemzeti és regionális kutatási pr ogramok keretében megvalósuló együttm űködés és 
programkoordináció átláthatóságát emellett javítani fogja az ERAWATCH internetes 
szolgáltatás számára e célból  kifejlesztett modul is.