HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 48/51

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – Uniós válasz a globális gazdasági hatalom súlyponteltolódására (saját kezdeményezésű vélemény)

2011/C 48/10

Előadó: Brian CALLANAN

2010. február 18-án az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság úgy határozott, hogy eljárási szabályzata 29. cikkének (2) bekezdése alapján saját kezdeményezésű véleményt dolgoz ki a következő tárgyban:

Uniós válasz a globális gazdasági hatalom súlyponteltolódására (saját kezdeményezésű vélemény).

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Gazdasági és monetáris unió, gazdasági és társadalmi kohézió” szekció 2010. július 20-án elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2010. szeptember 15–16-án tartott, 465. plenáris ülésén (a 2010. szeptember 15-i ülésnapon) 135 szavazattal 4 ellenében, 3 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Összefoglalás és következtetések

1.1 Az európai tagállamok az 1930-as években tapasztaltak óta a legsúlyosabb gazdasági válságot élték át, a fellendülés pedig továbbra sem teljes, stabil és tartós. A második világháború utáni legmélyebb válság következtében áthelyeződtek a súlypontok. Európának ebben az új helyzetben újra kell gondolnia pozícióját és stratégiáit. Mivel Európa kereskedelmének 85 %-a a saját piacán zajlik, az új kihívásokra több választ is az EU-n belül lehet majd megtalálni. A belső kereslet növelése alapvetően fontos egy olyan, fenntartható EU érdekében, amely szembe tud nézni a globális kihívásokkal. Az EGSZB már számos véleményt kidolgozott erről a kérdésről. Jelen vélemény a világszintű gazdasági válságra adott uniós válasz külső dimenzióját, azaz azt vizsgálja, hogy hol lesz Európa új helye a világpiacon. Áttekinti az EU gazdasági teljesítményének változását a világpiacon, valamint Kína és más fejlődő gazdaságok közelmúltbeli felemelkedésének nemzetközi szintű hatásait. Kérdéseket tesz fel, amelyek kiindulási pontként szolgálnak ezeknek a problémáknak az elemzéséhez, valamint az EU és a világ többi része közötti politikai és kereskedelmi kapcsolatokra való hatásuk megvitatásához. Ezen túlmenően közvetíti a civil társadalom ötleteit és elképzeléseit egy olyan szakpolitikai vitához kapcsolódóan, amelynek messzemenő következményei lesznek.

1.2 A globális gazdasági, politikai és kereskedelmi kapcsolatok – a recesszió által még fel is gyorsított – földcsuszamlásszerű változásaira való reagálása során Európa alapvető kihívásokkal szembesül. Ennek során az alábbi intézkedések révén alkalmazkodhat: a növekedés ösztönzése; több és jobb munkahely létrehozása, valamint a gazdaság „kizöldítése” és innovatívabbá tétele; a 2020-as stratégia 75 %-os foglalkoztatásra vonatkozó célkitűzésének elérése és annak biztosítása, hogy ez kiterjedjen a veszélyeztetett csoportokra (fiatalokra, nőkre, középkorúakra és fogyatékossággal élőkre) is.

1.3 Az európai projekt mindeddig a befelé irányuló vizsgálódásra fordította a legnagyobb energiát: az egységes piac felépítésére, az intézmények rendbetételére, a pénzzel kapcsolatos vitákra, a szerződésekről szóló, véget nem érő tárgyalásokra. Ahhoz, hogy kilábaljon a recesszióból, és sikeresen újraszerveződjön a 21. század kihívásainak való megfelelés érdekében, a következő évtizedben Európának elsősorban kifelé kell tekintenie. Ennek során az EU-nak jobban tekintettel kell lennie és megfelelőbben kell reagálnia azokra a fejleményekre, amelyeket mindenekelőtt az új, az USA és Kína közötti kapcsolat, valamint a fejlődő országok hatalommal bíró csoportjának (pl. a BRIC-országoknak) a befolyása határoz meg.

1.4 Amennyiben minderre képes, akkor – amint José Manuel Barroso, az Európai Bizottság elnöke rámutat – Európa rendelkezni fog a sikerhez szükséges „forrásokkal, intelligenciával, kritikus kapacitással, történelemmel, humán, intellektuális és kulturális erőforrással”.

1.5 Az Európai Bizottság a munkaprogramjában elkötelezi magát az alábbiak mellett: a kereskedelem és a beruházások nemzetközi áramlása előtt álló akadályok csökkentése; kétoldalú megállapodások elérése; a létező megállapodások jobb betartatása; valamint kezdeményezések a kereskedelem megnyitására olyan növekedési területek előtt, mint a csúcstechnológia, a szolgáltatások és a környezetvédelmi szolgáltatások.

1.6 Nyugtalanító az a tendencia, hogy nincs olyan csúcstechnológiai ágazat, amelyben az EU vezető pozíciót foglalna el világszinten, illetve elegendő számú vezető csúcstechnológiai vállalat sincs Európában, amelynek révén kihasználhatóak lennének a jövő kulcsfontosságú alaptechnológiái (Key Enabling Technologies, KET).

1.7 Az EGSZB rámutat néhány olyan kérdés jelentőségére, amelyek nem tartoznak szorosan ennek a protekcionizmus ártalmasságáról és az éghajlatváltozásra való reagálásról szóló véleménynek a tárgyába. Ilyen téma például a vállalkozó szellemű, globálisan gondolkozó induló vállalkozások ösztönzése, az innováció támogatása már megalapozott iparágakban, az Európa számára stratégiai jelentőséggel bíró ágazatok fenntartása, a közszolgáltatások (például az egészségügyi ellátás és az oktatás) exportpotenciáljának vizsgálata, valamint az EU városainak ösztönzése arra, hogy működjenek együtt a világ más városaival.

1.8 A globális visszaesés egyik következménye az volt, hogy a protekcionista politikák vonzereje megnőtt. A Kereskedelmi Világszervezet főigazgatója, Pascal Lamy figyelmeztetett, hogy az országoknak ellen kell állniuk ennek a kísértésnek.

1.9 Külügyi téren mindenképpen szükséges a dohai forduló sikeres lezárása, ez azonban nehéznek tűnik. Eközben az EU új kétoldalú kapcsolatrendszert alakít ki, valamint megállapodásokat köt mind fejlett, mind pedig fejlődő országokkal, amelyek egyre nagyobb befolyást fognak gyakorolni az átfogó kereskedelempolitikákra.

1.10 Az uniós politika további fontos célkitűzései között szerepelnek az alábbiak: a kölcsönösség rögzítése az Uniónak ezekben az új kétoldalú megállapodásaiban, ahol lehet, kitérve az energiabiztonság fokozására; annak biztosítása, hogy a szabályok rugalmasak és a gyakran villámgyorsan változó körülményekhez alakíthatóak legyenek; a nem vámjellegű akadályok megszüntetése a külső határokon túl is; az ILO-előírások szerinti munkaügyi és minőségi normák átláthatósága; valamint szabadkereskedelmi megállapodások a környezetbarát áruk és szolgáltatások kereskedelméről.

1.11 A többoldalú környezetvédelmi megállapodásoknak pontosan kell illeszkedniük a nemzetközi kereskedelmi rendszeren belüli megállapodásokhoz, hogy így kölcsönösen támogassák, ne pedig akadályozzák egymást.

1.12 Az energiabiztonság az EU számára az éghajlatváltozással kapcsolatos kihívás központi kérdése. Ilyen például a külső ellátási megállapodások tárgyalása (ami a kétoldalú kereskedelmi megállapodások keretében már folyamatban van); az infrastruktúrafejlesztéshez szükséges szakértelem és technológia – például „intelligens hálózatok”, vagy a villamosenergia-termelési technológia nyersanyagként nem fosszilis tüzelőanyagokat felhasználó új generációja – értékesítése; az EU által az alternatív energiaforrások használata terén vállalt jelenlegi 20 %-os célkitűzés elérésének támogatása érdekében fejlesztés alatt álló új technológiák megosztása; a szén-dioxid-kibocsátás csökkentésére ösztönző intézkedések kifejlesztését és végrehajtását célzó szakértelem exportálási lehetőségeinek feltárása.

1.13 Amint a világban egyre több a kölcsönös függés és kapcsolat, a politikaalkotóknak közös gondolkodásmódot kell alkalmazniuk. Az európai egységes piac és az uniós kereskedelempolitika kölcsönös interakciója most minden eddiginél nagyobb jelentőséget kap. Amint annak biztosítása is, hogy az EU-n belüli és az intézmények közötti, valamint a tagállamokkal történő szükséges konzultáció alátámassza és támogassa a rugalmasabb kereskedelempolitika eredményes kialakítását, jóváhagyását és végrehajtását.

1.14 Emberközelibb szinten foglalkozni kell a gazdasági hatalom súlyponteltolódásai által kiváltott félelem és bizonytalanság kezelésével. A szervezett civil társadalomnak lehetősége van arra – és kötelessége is –, hogy átsegítse az embereket, a politikusokat és a gazdaságokat a változáson.

1.15 Az Európai Bizottság új Európa 2020 stratégiája az EU első stratégiai politikai válaszlépése a recesszióra és a globális gazdasági hatalom súlyponteltolódására. A stratégia sikere a szociális partnerekkel és a civil társadalommal egyeztetett, összehangolt európai választ igényel (idézet José Manuel Barrosótól az EU 2020 stratégiáról szóló közleményből). A világgazdasági hatalom súlyponteltolódásaira való válaszlépés érdekében az EU-nak támaszkodnia kell az állam és a szervezett civil társadalom közötti partnerségre annak érdekében, hogy magas szintű gazdasági teljesítményt érjen el, és megvalósítsa a társadalmi kohéziót.

1.16 Azonban az Európai Bizottság kevés közvetlen eszközzel rendelkezik az előrelépések befolyásolására, a felelősség pedig nagyrészt a tagállamok kormányainál marad, amelyek szintén fokozott belföldi pénzügyi, politikai és társadalmi nyomás alatt vannak.

2. Bevezetés

2.1 Az európai tagállamok az 1930-as években tapasztaltak óta a legsúlyosabb gazdasági válságot élték át, a felépülés pedig továbbra sem teljes, stabil és tartós (1). A második világháború utáni legmélyebb válság következtében áthelyeződtek a súlypontok. Európának ebben az új helyzetben újra kell gondolnia pozícióját és stratégiáit. Mivel Európa kereskedelmének 85 %-a a saját piacán zajlik, az új kihívásokra több választ is az EU-n belül lehet majd megtalálni. A belső kereslet növelése alapvetően fontos egy olyan, fenntartható EU érdekében, amely szembe tud nézni a globális kihívásokkal. Az EGSZB már számos véleményt kidolgozott erről a kérdésről (2). Ez a vélemény a világszintű gazdasági válságra adott uniós válasz külső dimenzióját, azaz azt vizsgálja, hogy hol lesz Európa új helye a világpiacon. Áttekinti az EU gazdasági teljesítményének változását a világpiacon, valamint Kína és más fejlődő gazdaságok közelmúltbeli felemelkedésének nemzetközi szintű hatásait. Kérdéseket tesz fel, amelyek kiindulási pontként szolgálnak ezeknek a problémáknak az elemzéséhez, valamint az EU és a világ többi része közötti politikai és kereskedelmi kapcsolatokra való hatásuk megvitatásához. Ezen túlmenően közvetíti a civil társadalom ötleteit és elképzeléseit egy olyan szakpolitikai vitához kapcsolódóan, amelynek messzemenő következményei lesznek.

2.2 Európa függ a világgazdaságtól, és jelenleg annak több piacát is uralja, de vajon még meddig? 1800-ban Európában és a hozzá tartozó újvilágbeli területeken élt a világ népességének 12 %-a, és itt termelődött meg az összes jövedelem mintegy 27 %-a. A dominancia csúcspontja 1913-ban volt, amikor a világ népességének 20 %-a élt ezekben a „fejlett” gazdaságokban, a jövedelemnek azonban több mint a fele (50 %-nál is több) ott jött létre. Ma a Föld lakosságának csupán 12 %-a (és a jövőben még kevesebb) él ezekben az országokban, amelyek a világon megtermelt jövedelemből azonban még mindig csaknem 45 %-kal részesednek. (3)

Az EGSZB véleménye szerint ahhoz, hogy eredményesen kezeljük a világpiacokon jelenleg zajló változások hatását, az uniós politikaalkotóknak nagyobb figyelmet kell fordítaniuk az Európa és a világ többi része közötti kereskedelmi kapcsolatok terén kialakult új helyzetre – különös tekintettel Európa exportteljesítményére –, és jobban mérlegelniük kell őket.

3. Háttér

3.1 Európai kereskedelem

3.1.1 Az európai export összértéke becslések szerint 1,3 billió USD körül lehet. 2008-ban az EU – a tagállamok közti kereskedelmet nem számítva – 16 %-kal vette ki a részét a világ összes exportjából. Ekkor a fő exportpartnerei az Egyesült Államok, Oroszország, Svájc, Kína és Törökország voltak.

3.1.2 Egy olyan globalizálódott világban, amelyben az EU tagországai jelentős piacokon foglalnak el fontos pozíciókat, az európai államközi kapcsolatoknak irányt szabó politikáknak reagálniuk kell a világszintű fejleményekre, például arra a hatásra, amit Kína, India és Brazília mint kereskedelmi partnerek gazdasági súlyának növekedése fejt ki a politikai kapcsolatokra. Hogyan alkalmazkodjon Európa? Vállaljon-e nagyobb szerepet az EU a nemzetközi ügyekben? Vagy éppen ellenkezőleg: fogadja el, hogy egy új globális paradigma van gyors ütemben kialakulóban, amelynek értelmében a legjelentősebb hatalma a Washington és Peking alkotta új „G2”-nek van?

3.1.3 Az Európai Bizottság munkaprogramjában elismeri, hogy a nemzetközi kereskedelem az uniós foglalkoztatás és beruházások növekedésének motorja, és elkötelezi magát az alábbiak mellett: a kereskedelem és a beruházások nemzetközi áramlása előtt álló akadályok csökkentése; kétoldalú megállapodások elérése; a létező megállapodások jobb betartatása; valamint kezdeményezések a kereskedelem megnyitására olyan növekedési területek előtt, mint a csúcstechnológia, a szolgáltatások és a környezetvédelmi szolgáltatások. Kritikus terület lesz az Egyesült Államokkal, Kínával, Japánnal és Oroszországgal fenntartott kétoldalú kapcsolatok javítása.

3.2 Az európai kereskedelem a világgazdaságban

3.2.1 A recesszió miatt áthelyeződik a globális gazdasági hatalom súlypontja. 2000 és 2007 között a felemelkedőben levő gazdaságok – különösen Kína – kiterjesztették beruházási alapjukat, és immár az élen járnak az elsősorban az export bővülése által vezetett globális fellendülésben (Kína kivitele például 2009 decemberében 17,7 %-kal nőtt). Ugyanebben az időszakban az EU exportteljesítménye egyenetlen volt, és jelentős veszteségeket szenvedett el néhány dinamikus – különösen ázsiai és oroszországi – piacon.

3.2.2 Kínában az egész gazdaság talpra állását az export vezérli, Európában azonban ez nagyrészt csak szándék marad. Az Európai Bizottság szerint az EU kivitele 2010-ben 5 %-kal, 2011-ben pedig 5,1 %-kal fog nőni, amit jelentős mértékben segít az euró értékcsökkenése a főbb kereskedelmi partnerek valutáihoz képest. Ez azonban nem arra szolgál – és nem is várják tőle –, hogy elősegítse a „nemzeti” gazdasági fellendülést egyes országokban (a nemzetközi kereskedelemből már most is jelentős részt vállaló Németországon és Írországon kívül). (4)

3.2.3 Az Európai Bizottság egyik jelentése megállapította, hogy az EU gyengén teljesít a csúcstechnológiát képviselő termékek exportja terén, ami megkérdőjelezi, hogy Európa képes-e termékeit a minőség és az innováció élvonalában tartani. (5) Az EU teljesítménye a szolgáltatásnyújtás terén is visszaesett, csökkenő piaci részesedést mutatva 2004 és 2006 között. Ez nyugtalanító tendencia, ahogyan az is aggodalomra ad okot, hogy nincs olyan csúcstechnológiai ágazat, amelyben az EU vezető pozíciót foglalna el világszinten, illetve elegendő számú vezető csúcstechnológiai vállalat sincs Európában, amely révén kihasználhatóak lennének a jövő kulcsfontosságú alaptechnológiái (Key Enabling Technologies, KET). (6)

3.2.4 A problémák ellenére az EU a legfontosabb kereskedelmi hatalom a szolgáltatások terén, emellett a legnagyobb áruexportőr és a második legjelentősebb áruimportőr, illetve a világ közvetlen tőkebefektetéseinek egyaránt fontos forrása és célpontja. Európának ezért nagyon fontos, hogy fenntartsa és erősítse pozícióját a világszintű kereskedelemben, de ehhez olyan újfajta gondolkodásmódot kell alkalmaznia, amelynek alapja a korábbitól eltérő és annál sokkal összetettebb világszintű kereskedelmi környezet.

3.2.5 Az EGSZB rávilágít olyan kérdések jelentőségére is, amelyek nem tartoznak szorosan ennek a protekcionizmus ártalmasságáról és az éghajlatváltozásra való reagálásról szóló véleménynek a tárgyába. Ilyen téma például a vállalkozó szellemű, globálisan gondolkozó induló vállalkozások ösztönzése, az innováció támogatása már megalapozott iparágakban, az Európa számára stratégiai jelentőséggel bíró ágazatok fenntartása, a közszolgáltatások (például az egészségügyi ellátás és az oktatás) exportpotenciáljának vizsgálata, valamint az EU városainak ösztönzése arra, hogy működjenek együtt a világ más városaival.

3.3 A gazdasági hatalom és a politika egyensúlyának visszaállítása

3.3.1 A Lehman Brothers (a Wall Street egyik legnagyobb múltú befektetési bankja) csődbe jutása és az azt követő piaci káosz – amelynek keretében a világ gyáripara a második világháború óta legsúlyosabb visszaesését szenvedte el – kirántotta a világgazdaság lába alól a talajt. Az állami beavatkozás megakadályozta, hogy ez átterjedjen az egész világ bankrendszerére; nem volt képes azonban megakadályozni azt, hogy a tőkeáramlás hirtelen és gyors ütemben elapadjon.

3.3.2 A kereskedelem azonnal megérezte ennek hatását, hiszen a hitelhez való hozzáférés korlátozott lett, a fogyasztói költekezés pedig befagyott, arra kényszerítve a vállalatokat, hogy csökkentsék a termelést. Az alkalmazkodás határozottsága azonban nagymértékben eltérő volt a kereskedelmi blokkok között: Kína állt talpra a leggyorsabban, amiben jelentős szerepe volt a kormány döntésének, amelynek értelmében a fiskális politika segítségével 580 milliárd USD-t pumpáltak a gazdaságba a gyors talpra állás elősegítése érdekében.

3.3.3 2009. márciusban politikai intézkedésekre került sor Pekingben, Londonban, Washingtonban és Frankfurtban is. A G20-as vezetők 1 billió USD támogatást ajánlottak fel az IMF és a Világbank részéről annak érdekében, hogy világszinten ismételjék meg azt, amit az egyes államok korábban tettek. Ezen az ülésen kiderült, hogy új, hatalommal és befolyással rendelkező szereplők „lettek nagykorúak” a globális színtéren, ami földcsuszamlásszerű változást jelent a gazdasági kapcsolatok terén, és valószínűleg alapvető hatással jár az EU kereskedelempolitikájára is.

3.3.4 A túlfogyasztó államokat (például az USA-t) arra ösztönözték, hogy fogják vissza a költekezést, a hitel- és devizatartalék-többlettel rendelkezőeket pedig arra, hogy fokozzák a fogyasztói keresletet. Kiemelték, hogy a világgazdaságnak fenntartható és kiegyensúlyozott utat kell követnie, és hangsúlyozták, hogy az EU-nak saját érdeke, hogy szorosabban együttműködjön a világ többi részével.

3.3.5 Annak ellenére, hogy a közelmúltban újra megindult a növekedés, az óvatosság továbbra is indokolt. A közgazdászok továbbra sem tudják egyértelműen megjósolni, hogy milyen irányt követ majd a jövőben a világgazdaság. Kérdéses, hogy mikor és hogyan kell megszüntetni a fiskális ösztönzőket, milyen hatásuk volt eddig és fenntarthatóak-e hosszú távon. Bár némileg visszatért a növekedés, megfigyelhető a „humán visszaesés” is. (7) A magas munkanélküliség miatt a világ vezetői politikai, intellektuális és hazai színtéren egyaránt nehezen tudnak kiállni a liberális kereskedelem mellett.

3.3.6 A hatalom globális súlypontjának eltolódására válaszul az EU döntéshozóinak az alábbi feladatokat kell megoldaniuk: gyors alkalmazkodás a következményekhez, az ehhez szükséges újfajta gondolkodásmód kifejlesztése, közös fellépés összetartóbb, átgondoltabb és talpraesettebb módon, a munkahelyteremtés lehetőségeinek (például a „zöld gazdaságnak”) a támogatása, a vállalatok támogatása a munkaerő megtartásában, a munkahelyüket elvesztők átképzése annak érdekében, hogy alkalmazkodjanak az új lehetőségekhez – amint a korábbi szerkezetváltások során kiderült, az egyének ilyen jellegű támogatása a legeredményesebb politikai válaszlépés. (8)

4. Két fontos téma

4.1 Protekcionizmus

4.1.1 A globális visszaesés egyik következménye az volt, hogy a protekcionista politikák vonzereje megnőtt. A Kereskedelmi Világszervezet főigazgatója, Pascal Lamy figyelmeztetett, hogy az országoknak ellen kell állniuk ennek a kísértésnek. (9) Az EU számára a legtöbb haszonnal az átlátható és érvényesíthető szabályok járnak, amelyek méltányos és objektív módon alátámasztják és előmozdítják a versenyszellemű kereskedelmi környezetet. Az EU kereskedelmi biztosa, Karel De Gucht szerint azonban az EU fő kereskedelmi partnerei a jelenlegi gazdasági válság során eddig 280 kereskedelemkorlátozó intézkedést vezettek be. Bizonyos aggályok szerint ezek az intézkedések az általános kereskedelmi keret új és állandó részévé válhatnak.

4.1.2 Jelenleg a kereskedelem előtt álló egyik legfontosabb akadály a kínai renminbi, vagyis a jüan mesterségesen alacsony árfolyama. A kormány így kívánja biztosítani a kínai export jobb versenyképességét. A szabad és méltányos kereskedelem komoly akadálya ez, ezért üdvözlendőek a helyzet könnyítését célzó közelmúltbeli lépések. Szükség van azonban a kínai kormány árfolyam-politikájának hosszú távra szóló és tartós megváltoztatására is.

4.1.3 Az ösztönzőcsomagok a kereslet fokozásán keresztül segítik a gazdasági növekedést, de elsődleges céljuk a helyi vállalatok támogatása. Ennek melléktermékeként esetleg nem versenyképes ágazatok is talpon maradhatnak. A versenyre és az állami támogatásokra vonatkozó szabályok helyzetbe hozzák az EU-t ahhoz, hogy összehangolja az ennek megelőzése érdekében tett erőfeszítéseket, a teljes mértékben működő egységes piac pedig eleve kizárja az esetlegesen káros protekcionizmust.

4.1.4 Külügyi téren mindenképpen szükséges a dohai forduló sikeres lezárása, ez azonban nehéznek tűnik. Eközben az EU új kétoldalú kapcsolatrendszert alakít ki, valamint megállapodásokat köt mind fejlett, mind pedig fejlődő országokkal, amelyek egyre nagyobb befolyást fognak gyakorolni az átfogó kereskedelempolitikákra.

4.1.5 Az uniós politika további fontos célkitűzései között szerepelnek az alábbiak: a kölcsönösség rögzítése az Uniónak ezekben az új kétoldalú megállapodásaiban, ahol lehet, kitérve az energiabiztonság fokozására; annak biztosítása, hogy a szabályok rugalmasak és a gyakran villámgyorsan változó körülményekhez alakíthatóak legyenek; a nem vámjellegű akadályok megszüntetése a külső határokon túl is; az ILO-előírások szerinti munkaügyi és minőségi normák átláthatósága; valamint szabadkereskedelmi megállapodások a környezetbarát áruk és szolgáltatások kereskedelméről (10).

4.1.6 A Lisszaboni Szerződés elfogadásával az Unió döntéshozatali folyamatai megreformálásra kerülnek; az Európai Parlament együttdöntési jogkört kap például olyan fontos szakpolitikai területeken is, mint a kereskedelem. Fontos, hogy ezeknek az új, a Tanács, az Európai Parlament és az Európai Bizottság részvételével zajló folyamatoknak a végrehajtási módszere gyorsabb és rugalmasabb reagálást tegyen lehetővé. Ez javítaná az Unió képességét arra, hogy eredményes és koherens választ adjon a kereskedelem akár magas szintű stratégiai igényeire, akár napi szintű kérdéseire.

4.2 Éghajlatváltozás

4.2.1 Immár egyetértés van Európában arról, hogy az éghajlatváltozás azonnali intézkedést követel meg. A globalizáció szembetűnő következménye a kölcsönös függések kialakulása. A kezeletlen éghajlatváltozás a következő generációk számláján fog jelentkezni: megtöri a globalizációt, felhajtja az erőforrások árát, környezeti katasztrófákat idéz elő, és ez különösen a fejlődő országokat sújtja. Az éghajlatváltozás ezért gazdasági kérdés, amelynek jelentős kereskedelmi vetülete is van.

4.2.2 Az EU nemzetközi téren vezető szerepet vállalt abban a törekvésben, hogy a Kiotói Jegyzőkönyv értelmében csökkentsük a globális felmelegedés mértékét. A koppenhágai éghajlat-változási csúcs kimenetele hátrányosan hatott Európa azon erőfeszítéseire, amelyekkel erősíteni próbálta a nemzetközi együttműködést – különösen a felemelkedőben levő gazdaságokkal, amelyek kibocsátása 2020-ra meg fogja haladni a fejlett országokét. Az EU-t az is aggasztja, hogy az éghajlatváltozás jelenlegi szakasza leginkább a világ legszegényebb régióit fogja sújtani. Ezzel kapcsolatosan az EU-nak átfogó, realisztikus és gyakorlatias politikai válaszlépéseket kell tennie, hogy elkerülje, hogy a következő nemzedékek egyébként elkerülhető kedvezőtlen társadalmi és gazdasági következményekkel szembesüljenek.

4.2.3 Az éghajlatváltozásnak az EU kereskedelmi és fejlesztési politikáiba való beépítése költségekkel jár, és megnehezíti egy olyan cél elérését, amely csak akkor valósítható meg, ha más nagy kereskedelmi blokkok is hasonló lépéseket tesznek. (11) A többoldalú környezetvédelmi megállapodásoknak pontosan kell illeszkedniük a nemzetközi kereskedelmi rendszeren belüli megállapodásokhoz, hogy így kölcsönösen támogassák, ne pedig akadályozzák egymást. Okos dolog-e tehát az élre állni, ha másokat nem kényszerítenek arra, hogy beálljanak a sorba (hiszen nem is lehet)? Hogyan kényszeríthetnénk például Kínát arra, hogy „a fogyasztó fizet” modelljét a szén-dioxid-kibocsátás csökkentése érdekében felváltsa az uniós „a gyártó fizet” elve? (12) Vagy hogyan lehet megakadályozni a Wall Street arra való törekvését, hogy Washington támogatásával biztosítsa vezető szerepét egy jelentősen kibővített nemzetközi szén-dioxid-kibocsátási piacon?

4.2.4 Az energiabiztonság az EU számára az éghajlatváltozással kapcsolatos kihívás központi kérdése. Miközben az egyes tagállamok az élen járnak a reagálásban, valódi és jelentős mértékű uniós vetület is létezik, különösen a kereskedelem kapcsán. Ilyen például a külső ellátási megállapodások tárgyalása (ami a kétoldalú kereskedelmi megállapodások keretében már folyamatban van); az infrastruktúrafejlesztéshez szükséges szakértelem és technológia – például „intelligens hálózatok”, vagy a villamosenergia-termelési technológia nyersanyagként nem fosszilis tüzelőanyagokat felhasználó új generációja – értékesítése; az EU által az alternatív energiaforrások használata terén vállalt jelenlegi 20 %-os célkitűzés elérésének támogatása érdekében fejlesztés alatt álló új technológiák megosztása; a szén-dioxid-kibocsátás csökkentésére ösztönző intézkedések kifejlesztését és végrehajtását célzó szakértelem exportálási lehetőségeinek feltárása.

5. Válasz

5.1 A kihívások kezelése és a lehetőségek kihasználása

5.1.1 Ahhoz, hogy lehetőségeket teremtsünk az európai kereskedelem számára, fontos, hogy őszinték legyünk a kihívások kérdésében, amelyeket a megváltozott globális környezet állít az EU, annak intézményei és tagállamai elé. A Lisszaboni Szerződés által bevezetett intézményi reformokat az EGSZB véleménye szerint még nagyobb együttműködésben és még hatékonyabban kell végrehajtani annak érdekében, hogy megfeleljünk annak a kihívásnak, amely szerint új, innovatív módokat kell találni arra, hogy az EU által az eddigiekben elért eredmények fennmaradjanak, és megvalósuljanak az Unió jövőbeli céljai is. (13) Az eredményes beavatkozáshoz széles körű, modern ismereteken, éleslátáson és tudáson alapuló holisztikus megközelítés szükséges.

5.1.2 Amint a világban egyre több a kölcsönös függés és kapcsolat, a politikaalkotóknak közös gondolkodásmódot kell alkalmazniuk. Az európai egységes piac és az uniós kereskedelempolitika kölcsönös interakciója most minden eddiginél nagyobb jelentőséget kap. Amint annak biztosítása is, hogy az EU-n belüli és az intézmények közötti, valamint a tagállamokkal történő szükséges konzultáció alátámassza és támogassa a rugalmasabb kereskedelempolitika eredményes kialakítását, jóváhagyását és végrehajtását.

5.1.3 Emberközelibb szinten foglalkozni kell a gazdasági hatalom súlyponteltolódásai által kiváltott félelem és bizonytalanság kezelésével. A szervezett civil társadalomnak lehetősége van arra – és kötelessége is –, hogy átsegítse az embereket, a politikusokat és a gazdaságokat a változáson. A globális erőviszonyok átalakulásának fényében a protekcionista politikák alkalmazása hasonlatos ahhoz a törekvéshez, amellyel Knut király a tenger hullámait próbálta visszatartani. A félelem és a létbizonytalanság kezelésének hatékony módja az, ha támogatjuk az egyéneket, vállalatokat és kormányokat az új körülményekhez való alkalmazkodásban. Az Európában jellemző alacsony születési ráta és elöregedő társadalom számos mély strukturális változást idéz elő, amelyeket kezelni kell.

5.1.3.1 Az EU 2020 stratégia célkitűzéseivel összhangban az a legfontosabb politika, hogy növekedjen a foglalkoztatási ráta. Ennek nyilvánvaló eszköze, hogy megfizethető gyermekfelügyeletet biztosítanak az erre igényt tartó szülőknek. A gyakorlatban ez azt jelenti, hogy több nő maradhat a munkaerőpiacon. Ezt hosszú ideig tartó és megfelelő juttatással járó szülői szabadsággal kellene ötvözni. Ennek eredményeként a szülőkre nehezedő gazdasági teher csökkenésével a születési ráta várhatóan emelkedni fog.

5.1.3.2 Megemlítendő még, hogy a munkaerő-kínálat ésszerű bővítését célzó bevándorláspolitikák hiányában az EU-n kívülre exportáló vállalatok komoly dilemmával szembesülnek: fogják vissza a vállalkozás terjeszkedését, vagy telepítsék át tevékenységüket oda, ahol bőven van munkaerő? (14) Emiatt előrelátó, indokolt és sürgősen szükséges lenne egy átfogó és befogadó jellegű uniós bevándorláspolitika megfontolása – válaszként az Európa előtt álló demográfiai kihívásokra.

5.1.4 Az Európai Bizottság új Európa 2020 stratégiája az EU első stratégiai politikai válaszlépése a recesszióra és a globális gazdasági hatalom súlyponteltolódására. A stratégia sikere a szociális partnerekkel és a civil társadalommal egyeztetett, összehangolt európai választ igényel (idézet José Manuel Barrosótól az EU 2020 stratégiáról szóló közleményből). A világgazdasági hatalom súlyponteltolódásaira való válaszlépés érdekében az EU-nak támaszkodnia kell az állam és a szervezett civil társadalom közötti partnerségre annak érdekében, hogy magas szintű gazdasági teljesítményt érjen el, és megvalósítsa a társadalmi kohéziót.

5.1.5 A kezdeményezés azonban számos olyan nehézségbe fog majd ütközni, ami a lisszaboni stratégia kapcsán is felmerült: prioritásai túlságosan sokrétűek lehetnek; a végrehajtás során problémák merülhetnek fel; az Európai Bizottság kevés közvetlen eszközzel rendelkezik az előrelépések befolyásolására; a felelősség nagyrészt a tagállamok kormányainál marad, amelyek szintén fokozott belföldi pénzügyi, politikai és társadalmi nyomás alatt vannak. (15)

Kelt Brüsszelben, 2010. szeptember 15-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Mario SEPI

(1) Az Európai Parlament korábbi elnöke, Pat Cox egy a közelmúltban megjelent újságcikkben, melynek címe „Europe must raise its game now and not later” [Európának előbb-utóbb össze kell szednie magát most kell emelnie a tétet]: http://www.irishtimes.com/newspaper/opinion/2010/0407/1224267827518.html

(2) Lásd többek között: A nemzetközi pénzügyi válság és hatása a reálgazdaságra (ECO/255), HL C 255 2010.09.22., 10. o.; Az európai gazdasági fellendülés terve (kiegészítő vélemény), HL C 228., 2009.9.22., 149. o.; Az európai gazdasági fellendülés terve, HL C 182/2009., 2009.8.4., 71.o.; A lisszaboni stratégia jövője 2010 után, HL C 128., 2010.5.18., 3. o.

(3) Niall Ferguson történész a Financial Times-ban (2010. április 10.), a középiskolai szintű történelemoktatás megreformálásáról az Egyesült Királyságban.

(4) Az EU 2010. tavaszi gazdasági előrejelzése – European Economy, 2010.2. szám.

(5) Az Európai Bizottság Kereskedelmi Főigazgatósága: „Global Europe – EU performance in the global economy” [Globális Európa – az EU teljesítménye a világgazdaságban], lásd: http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2008/october/tradoc_141196.pdf (2010. február 4.).

(6) A részletes elemzést lásd a „Kulcsfontosságú alaptechnológiák” című (INT/513) EGSZB-véleményben (R/CESE 525/2010).

(7) „Falling Flat: More Evidence that America is Experiencing a Jobless Recovery” [Elterülve – Újabb bizonyítékok arra, hogy Amerikában munkahelyteremtés nélkül történik a talpra állás] The Economist, lásd: http://www.economist.com/world/united-states/displaystory.cfm?story_id=15473802 (2010. február 6.).

(8) Lásd például az EGSZB „Az európai gazdasági fellendülés terve” című véleményét (HL C 228., 2009.9.22., 149. o.), amely javasolja, hogy „A gazdaság intelligens átszervezése során ezért a várható demográfiai változások fényében is arra kell törekedni, hogy a foglalkoztatottakat felmondás helyett megtartsuk a vállalatoknál és további képzésben részesítsük őket, hogy a gazdaság megerősödése esetén elegendő számú képzett szakember álljon rendelkezésre. A munkanélküliek támogatását átképzési és a képzettségi szint javítását célzó programokkal kellene összekapcsolni.”

(9) http://www.wto.org/english/news_e/sppl_e/sppl101_e.htm „Lamy warns on protectionism” [Pascal Lamy felhívja a figyelmet a protekcionizmus veszélyeire] WTO news.

(10) Jelenleg nincs napirenden, de megfontolandó lenne a szellemi tulajdonra vonatkozó szabályok vizsgálata is.

(11) Az EGSZB „Munkaadók” csoportja a közelmúltban figyelmeztetett például, hogy „A világszintű szereplők közötti rivális hatalmi központok megnövekedett száma a két- és többoldalú kapcsolatok igen összetett interakcióját eredményezte, ami többek között alacsony szén-dioxid-kibocsátású és energiatakarékos politikákat tesz szükségessé, valamint a nyitott piacoknak a burkolt protekcionizmussal szembeni védelmét kívánja meg.”„A New Phase Ahead: Need for a Political and Economic Impetus” [Új korszak kezdődik – a politikai és gazdasági lendület igénye] 10. o. A kiadvány az alábbi linken érhető el: http://www.eesc.europa.eu/?i=portal.en.group-1-statements&itemCode=9894.

(12) Tisztán logikai alapon valóban nehéz elutasítani a kínai álláspontot: miért fogadná el, hogy megadóztassa olyan termékek előállítását, amelyeket azután fejlett országokban fogyasztanak el, ahol nem terheli azokat semmiféle szén-dioxid-kibocsátással kapcsolatos fogyasztási adó?

(13) A szükséges innovációra jó példa az, hogy José Manuel Barroso elnök a közelmúltban biztosi csoportot hozott létre azzal a céllal, hogy megvizsgálják a kutatás és a fejlesztés finanszírozását, amelyben számos különböző főigazgatóság rendelkezik saját, de adott esetben egymással átfedésben levő és/vagy egymást kölcsönösen támogató szereppel, költségvetéssel és felelősségi körrel.

(14) Számos vállalat már meghozta a döntést. Azok, amelyek kitelepültek Európából, az EU-ba importált termékekre kivetett vámok alacsony mértékéből is hasznot látnak – ez is egy tényező, amely miatt felvetődik, hogy újra kellene súlyozni az ilyen adó/vámarányokat.

(15) Európa egyik legkisebb, legnyitottabb és a kereskedelemtől leginkább függő gazdaságaként Írország kísérleti terepnek tekinthető e reakció mikroszintű megfigyeléséhez. A kereskedelem vezette talpra állás támogatása érdekében ugyanis a kormány az alábbiakat ösztönzi: beruházások a harmad- és negyedfokú képzésbe a tudomány, a technológia és az innováció előmozdítása érdekében; világszinten versenyképes kutatási rendszer, amely biztosítja az ismeretek közvetítését a kutatóiskolákból a piac felé; az írországi székhelyű, nemzetközi kereskedelmet folytató vállalatok versenyképességének fokozása; a CO2-kibocsátás 20 %-os csökkentése; az éghajlatváltozás hatásaival szembesülő fejlődő országok támogatása.