[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 14.11.2007

COM(2007) 707 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

a tagállamokban végzett környezetvédelmi ellenőrzések minimumkövetelményeinek megállapításáról szóló 2001/331/EK ajánlás felülvizsgálatáról [SEC(2007) 1493]

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

a tagállamokban végzett környezetvédelmi ellenőrzések minimumkövetelményeinek megállapításáról szóló 2001/331/EK ajánlás felülvizsgálatáról

Bevezetés

Az ellenőrzések fontos eszköznek bizonyulnak a közösségi környezetvédelmi jogszabályok végrehajtásának és érvényesítésének biztosítására.

Felismerve, hogy a tagállamok ellenőrzési rendszerei között jelentős eltérés tapasztalható, az Európai Parlament és a Tanács 2001-ben elfogadta a tagállamokban végzett környezetvédelmi ellenőrzések minimumkövetelményeinek megállapításáról szóló 2001/331/EK ajánlást[1].

Az ajánlás nem kötelező erejű kritériumokat tartalmaz a környezetvédelmi ellenőrzések tervezésére, végrehajtására és nyomon követésére, valamint az ellenőrzésekről szóló jelentéstételre vonatkozóan. Célja a közösségi környezetvédelmi jogszabályok betartásának erősítése, valamint azok minden tagállamban következetesebb érvényesítéséhez és végrehajtásához való hozzájárulás.

A tagállamokat felkérték, hogy számoljanak be az ajánlás végrehajtásáról és az alkalmazás terén szerzett tapasztalataikról. A benyújtott jelentések és a rendelkezésre álló egyéb információk alapján a Bizottság felkérést kapott az ajánlás végrehajtásáról szóló jelentés elkészítésére, valamint az ajánlás továbbfejlesztésére vonatkozó javaslat benyújtására, szükség esetén irányelv formájában.

Az ajánlás végrehajtására és alkalmazására vonatkozóan rendelkezésre álló információkat összefoglaló jelentés e közlemény mellékletében található[2].

Konkrét javaslatok előterjesztése előtt a Bizottság ki kívánja kérni a többi intézmény, az európai végrehajtó hatóságok informális hálózata (IMPEL[3]) és más érdekeltek véleményét.

Ez a közlemény összhangban van a jobb szabályozás napirendjével, mivel a megfelelés és a végrehajtás a szabályozási ciklus alapvető elemei

A közleményt Bizottság továbbítja az Európai Parlamenthez, a Tanácshoz, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottsághoz és a Régiók Bizottságához. E közlemény célja a Bizottság nézeteinek felvázolása az ajánlás továbbfejlesztésével kapcsolatosan, valamint a többi intézménnyel és az érdekelt felekkel folytatandó széles körű eszmecsere elindítása.

A Bizottság felkéri az Európai Parlamentet, a Tanácsot, a Gazdasági és Szociális Bizottságot és a Régiók Bizottságát, hogy a közleményben felvetett kérdésekkel kapcsolatban nyilvánítson véleményt.

A Bizottság 2007 során találkozókat szervez az érintettekkel és lefolytat egy internetes konzultációt.

Az IMPEL hozzájárulása az ajánlás továbbfejlesztésével foglalkozó IMPEL-projekten keresztül valósul meg, amely várhatóan 2007. végén fejeződik be.

A Bizottság az említett eszmecserék eredményét figyelembe véve javaslatot tesz az ajánlás megfelelő továbbfejlesztésére 2008-ban.

1. AZ AJÁNLÁS VÉGREHAJTÁSA A TAGÁLLAMOKBAN

Minden tagállam benyújtott egy jelentést az ajánlás végrehajtásáról és egy jelentést az ajánlás alkalmazásával kapcsolatos tapasztalatairól.

A benyújtott információ sok esetben hiányos volt vagy nehezen összehasonlítható. Néhány tagállam esetében, ahol a környezetvédelmi ellenőrzés a régiók feladata, lehetetlen volt nemzeti szintű következtetéseket levonni. Meg kell jegyezni azt is, hogy míg néhány tagállam aktualizált adatokat küldött 2006-ban, az információk többsége a 2002–2003 közötti helyzetet tükrözi.

A rendelkezésre álló információ hiányosságai ellenére látható, hogy bár az ajánlást részlegesen (változó mértékben) majdnem minden tagállam végrehajtotta, csak néhányan valósították meg teljes mértékben. Az ajánlás végrehajtásával kapcsolatos részletesebb információ a csatolt jelentésben található.

A rendelkezésre álló információból kiderül, hogy még mindig jelentős különbségek vannak a Közösségen belül a környezetvédelmi ellenőrzések végrehajtási módjában. Ezek a különbségek azt jelentik, hogy nem biztosítható a közösségi környezetvédelmi jog teljes körű végrehajtása. Ezenkívül a vállalkozások közötti verseny torzulásához is vezetnek.

Ez a hiányos végrehajtás részben annak köszönhető, hogy a tagállamok eltérően értelmezték az ajánlásban szereplő fogalommeghatározásokat és kritériumokat, valamint a jelentéstételi követelményeket.

A tagállamokban a környezetvédelmi ellenőrzéseknek tulajdonított politikai fontosság terén is nagy eltérések mutatkoznak. Néhány tagállam hangsúlyozta, hogy az ellenőrző hatóságok számára rendelkezésre álló eszközök korlátozottsága miatt nem tudtak teljesen hatékony környezetvédelmi ellenőrzési rendszert létrehozni.

2. AZ AJÁNLÁS FEJLESZTÉSRE SZORULÓ TERÜLETEI

A rendelkezésre álló információ alapján az ajánlás alábbi elemeiről további tárgyalásokat kell folytatni az ajánlás hatékonyabbá tétele érdekében.

2.1. A hatály meghatározása

Az ajánlás jelenleg minden olyan ipari egység, más vállalkozás és létesítmény környezetvédelmi ellenőrzésére kiterjed, amelynek a légszennyezőanyag-kibocsátása, szennyvíz-kibocsátása, hulladékártalmatlanítási vagy hulladékhasznosító tevékenysége a közösségi jog szerint jóváhagyáshoz kötött, vagy engedély- vagy használatiengedély-köteles. Úgy tűnik, szükséges e hatálymeghatározás tisztázása. A tagállamok különböző módon értelmezték a hatályt, ebből kifolyólag nagy különbségek vannak a környezetvédelmi ellenőrzésnek alávetett létesítmények számában és tagállamokban évente ellenőrzött létesítmények százalékos arányában is. Néhány tagállam például csak a környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló irányelv (IPPC-irányelv[4]) hatálya alá tartozó létesítményekre alkalmazza az ajánlást, míg mások egyéb létesítményekre is kiterjesztik. Ez az értelmezésbeli különbség különösen a hulladékágazat szempontjából lényeges, ahol sok, az IPPC-irányelv hatálya alá nem tartozó létesítményre vonatkoznak ellenőrzési követelmények.

A jelenlegi hatály főként az ipari és a hulladékkezelő létesítményekre terjed ki és kizár számos olyan tevékenységet, amelyet a közösségi környezetvédelmi jog szabályoz.

Az ajánlás például nem tartalmaz kritériumokat a hulladékszállítás ellenőrzésére vonatkozóan. Az országhatárokon keresztül történő hulladékszállítást uniós szinten a hulladékszállításról szóló rendelet[5] szabályozza. E rendelet végrehajtása a Bizottság fő prioritásai közé tartozik. Az IMPEL keretében 13 tagállam által 30 uniós kikötőben egyszerre elvégzett közös ellenőrzések során a hulladékszállítások hozzávetőleg 50%-át találták jogellenesnek. Ezek a megállapítások, valamint a közelmúltbeli jelentős illegális hulladékszállítási ügyek – mint például az Elefántcsontparton lerakott hulladék, amely haláleseteket és súlyos környezetszennyezést okozott – eredményeképpen a tagállamok, az európai intézmények, a nem kormányzati szervezetek és a közvélemény széles körben felszólaltak a hulladékszállítási rendelet érvényesítésének megerősítésért, különös tekintettel az elvégzendő ellenőrzésekre. A Közösség számára alapvető fontosságú, hogy a tagállamok együttműködjenek az illegális hulladékszállítás elleni küzdelemben. A 2006-ban elfogadott és 2007. júliusban hatályba lépett új hulladékszállítási rendelet tartalmaz néhány rendelkezést a rendelet jobb érvényesítésére és a tagállamok közötti fokozott együttműködésre vonatkozóan. A hulladékszállítás ellenőrzése tekintetében azonban nem határoz meg követelményeket.

Az ajánlás a Natura 2000 területek ellenőrzésére vonatkozóan sem tartalmaz követelményeket. A természetvédelmi közösségi jogszabályok (madárvédelmi irányelv[6] és élőhelyvédelmi irányelv[7]) célja a különleges madárvédelmi területek és különleges természetmegőrzési területek európai ökológiai hálózatának (Natura 2000) létrehozása és a hálózatot alkotó területek védelmének és feljavításának biztosítása. E jogszabályok megfelelő végrehajtása kiemelt fontosságú az uniós természetmegőrzés számára. A Bizottság ezért örömmel fogadja a „Green Enforce Network” (zöld jogérvényesítési hálózat) megalakulását, amelynek célja a tagállamok közötti együttműködés és tapasztalatcsere ösztönzése a természetvédelmi jogszabályok végrehajtásának elősegítésére. A Green Enforce Network jelenleg mérlegeli, hogy a Natura 2000 területek ellenőrzésére vonatkozó követelmények kidolgozásával hozzájárulhatna a környezetvédelmi ellenőrzések továbbfejlesztéséhez.

Az ajánlás alkalmazási körébe nem tartozó további környezetvédelmi jogszabályok a vegyi anyagok regisztrálását és engedélyezését (REACH[8]), az egyes veszélyes anyagok termékekben való korlátozását (pl. a veszélyes anyagok alkalmazását korlátozó irányelv[9]), a veszélyeztetett fajok kereskedelmét[10] valamint a géntechnológiával módosított szervezetekkel összefüggő tevékenységeket és a gyártói felelősségi rendszereket érintik.

2.2. A fogalommeghatározások tisztázása

A jelentésekből kiderült, hogy a tagállamok különbözőképpen értelmeznek az ajánlásban használt néhány fogalmat. Ez különbségekhez vezetett az ajánlás tagállamokbeli alkalmazásában és a tagállamok által szolgáltatott információkban.

Eltérő értelmezés különösen az alábbi fogalmak esetében látható:

- Ellenőrzés, kontroll, audit

Az ajánlás keretében az ellenőrzés kifejezés olyan tevékenységekre terjed ki, amelyek magukban foglalják a vonatkozó környezetvédelmi követelményeknek az ellenőrzött egységek által történő teljesítésének ellenőrzését és előmozdítását, és az egységek környezetre gyakorolt hatásának nyomon követését. Az ajánlás példaként számos ilyen tevékenységet sorol fel. A kontroll és az audit kifejezések a felsorolt ellenőrzési tevékenységek részét képezik, de nincsenek meghatározva.

Az ellenőrzés fogalommeghatározása az ajánlásban ezért igen széles körű és minden olyan tevékenységre kiterjed, amelynek célja elősegíteni a környezetvédelmi követelmények egységek/létesítmények általi betartását. A tagállamok azonban eltérően értelmezték, egyesek igen szűken, például csak az egységek közvetlen ellenőrzésére kiterjedően, míg mások sokkal tágabb megközelítést alkalmaztak.

Ez az értelmezésbeli eltérés hatással van az ajánlás végrehajtására és különösen az ellenőrzések tervezésére, mivel az ellenőrzési tervekben minden érintett tevékenységet figyelembe kell venni. A szóban forgó eltérés továbbá a tagállamok által az elvégzett ellenőrzésekről rendelkezésre bocsátott információk, és főleg az ellenőrzött egységek/létesítmények arányának az összehasonlítását is megnehezíti.

- Ellenőrző hatóság

Az ajánlás szerint az ellenőrző hatóság bármely olyan hatóság, amelyet a tagállam hozott létre vagy jelölt ki, és amely az ezen ajánlás hatáskörébe tartozó ügyekért felelős, valamint bármely jogi személy, akire ezek a hatóságok a fennhatóságuk és felügyeletük alatt végrehajtandó feladatokat átruházzák, feltéve, hogy ennek a személynek nem fűződik személyes érdeke a vállalt ellenőrzés eredményéhez. Néhány tagállamban, ahol sok különböző hatóság lehetett közvetlenül vagy közvetve érintett az ellenőrzési tevékenységekben, néha nehezen volt eldönthető, hogy melyik hatóságot kell ellenőrző hatóságnak tekinteni. Az egyértelműség e hiánya hatással van az ajánlás végrehajtására, és különösen az ellenőrzések tervezésére, mivel a terveknek minden ellenőrző hatóság tevékenységére ki kell terjedniük.

- Ellenőrzési terv, ellenőrzési program

Az ajánlás nem határozza meg az ellenőrzési terv és az ellenőrzési program fogalmát. A jelek szerint számos tagállamban eltérően értelmezik az „ellenőrzési terv” fogalmát. A terv a környezetvédelmi ellenőrzések fontossági sorrendjének megállapítására szolgáló stratégiai dokumentum. Néhány esetben ezt összetévesztették az „ellenőrzési program” kifejezéssel, amely az egy bizonyos időszak során ellenőrzendő egységeket jelöli meg, és amely az ajánlás értelmében az ellenőrzési terv részét képezi. Mindennek a következményeként számos tagállam ellenőrzési terve csupán azon egységek vagy ágazatok listájából áll, amelyeket egy bizonyos időtartam alatt ellenőrizni fognak. A két fogalom közötti különbség a környezeti információkhoz való hozzáférésről szóló rendelkezések végrehajtása szempontjából is lényeges. Néhány tagállam azzal érvel, hogy nem teszi nyilvánosan hozzáférhetővé az ellenőrzési terveket, mivel el akarja kerülni, hogy bármely tervezett közvetlen ellenőrzésről tájékoztassa és figyelmeztesse az üzemeltetőket. A tervek és programok megkülönböztetése hasznos lenne a szakpolitikai szempont (terv) és a gyakorlati szempont (program) szétválasztása érdekében; a terveket így közzé lehetne tenni anélkül, hogy egyes ellenőrzések veszélybe kerülnének.

- Határokon átnyúló mechanizmusok

Az ajánlás szerint a tagállamoknak támogatniuk kell a vizsgálatok koordinálását azon létesítmények és tevékenységek tekintetében, amelyeknek jelentős határokon átterjedő hatásuk lehet. Az ezzel a ponttal kapcsolatosan a tagállamok jelentéseiben benyújtott információ hiányos és eltérő volt. Néhány tagállam a szomszédos országokkal vagy körzetekkel való igazgatási együttműködésre hozott példákat. Egyes tagállamok az IMPEL-projektek keretében a hulladékszállítás közösen végrehajtott ellenőrzéseit említették. Néhány tagállam általánosabban az IMPEL-projektek keretében a tagállamok közti tapasztalatcseréről számolt be. E különböző értelmezések miatt nem volt értékelhető, hogy a tagállamok végrehajtották-e az ajánlás e részét.

- Rutinszerű, nem rutinszerű ellenőrzések

Az ajánlás értelmében a rutinszerű ellenőrzéseket a tervezett ellenőrzési program részeként végzik. Nem rutinszerű ellenőrzéseket panaszok esetén, engedély kibocsátása, megújítása vagy módosítása esetében, illetve balesetek, rendkívüli események vagy az előírásoktól való eltérés eseteinek kivizsgálása részeként hajtanak végre.

Néhány tagállamban eltérő ellenőrzési kategóriákat hoztak létre, pl. reaktív vagy nem reaktív ellenőrzések, ütemezett vagy nem ütemezett ellenőrzések stb. Ezeket nem lehet mindig egyértelműen besorolni a rutinszerű vagy nem rutinszerű kategóriákba. E fogalmak eltérő értelmezése néhány tagállam esetében megnehezítette az ajánlás végrehajtásának értékelését. A megkülönböztetés különösen fontos az ellenőrzések tervezése szempontjából, mivel a tervekben mind a rutinszerű, mind a nem rutinszerű ellenőrzésekhez szükséges időt és erőforrásokat figyelembe kell venni.

2.3. Az ellenőrzések tervezésére, végrehajtására, nyomon követésére és a jelentéstételre vonatkozó követelmények

Az ajánlás célkitűzése, hogy az ellenőrzött létesítmények jobban betartsák a környezetvédelmi jogszabályokat. A tagállamoknak arról is gondoskodniuk kell, hogy a környezetvédelmi ellenőrzések a környezet magas fokú védelmének elérésére irányuljanak. Ennek megvalósítása érdekében az ajánlás követelményeket határoz meg a környezetvédelmi ellenőrzés tervezésének, végrehajtásának, nyomon követésének, illetve az ellenőrzésről szóló jelentéstételnek a módjára vonatkozóan.

2.3.1. Az ellenőrzések megtervezése

Az ajánlás előírja ellenőrzési tervek kidolgozását és meghatározza a terveket érintő általános feltételeket, amelyek a tervek kiterjedésére, kidolgozásuk alapjára és minimális tartalmukra vonatkoznak.

Ezeket a követelményeket láthatóan nem minden tagállam teljesítette teljes körűen. Számos tagállam ellenőrzési tervei nem tartalmaznak stratégiai elemeket, inkább csak az egy bizonyos időtartam alatt ellenőrzendő létesítmények vagy ágazatok listájából áll.

Azonfelül, hogy – a 2.2. pontban említettek szerint – szükség van az ellenőrzések tervezésével kapcsolatban egyes kulcsfogalmak tisztázására, a tagállamokban a jelek szerint az ellenőrzések tervezésén is lehetne javítani. Így a tagállamok a létesítmények célzottabb ellenőrzésével a lehető legjobban kihasználhatnák rendelkezésre álló forrásaikat. Néhány tagállam már létrehozott fejlettebb ellenőrzés-tervezési rendszereket. Az ellenőrzésekkel összefüggésben a helyes gyakorlat eléréséhez az ellenőrzések kockázatalapú irányítási megközelítéseken alapuló tervezése a javasolt módszer. A kockázatalapú megközelítés alapjául különböző kritériumok szolgálhatnak, például környezeti kockázat, környezetvédelmi célkitűzések és a létesítmény múltbéli megfelelése. Erre a megközelítésre példa az Egyesült Királyságban az „Operator and Pollution Risk Appraisal” (OPRA) rendszer, amely több kritériumra épül, mint például a létesítmények összetettsége, elhelyezkedése, kibocsátása valamint az üzemeltető teljesítménye és múltja.

2.3.2. Az ellenőrzések végrehajtása

Az ajánlás kijelenti, hogy az ellenőrző hatóságoknak rutinszerű környezetvédelmi ellenőrzéseik részeként rendszeresen, valamint panasz, balesetek, rendkívüli események vagy az előírásoktól való eltérés eseteiben, továbbá engedély kibocsátása után és engedély megújítása vagy módosítása előtt kell helyszíni szemléket tartaniuk. Az helyszíni szemlék végrehajtásának módját kritériumok határozzák meg. A helyszíni szemlék eredményeit jelentésbe kell foglalni, amelyet közölni kell az üzemeltetővel és a nyilvánosság számára hozzáférhetővé kell tenni. A súlyos baleseteket, rendkívüli eseményeket és az előírásoktól való eltérés eseteit ki kell vizsgálni az okok és felelősségek megállapítása, a környezeti hatások csökkentése vagy orvoslása, a teendő lépések és az esetleges szankciók vagy végrehajtási intézkedések meghatározása érdekében. Biztosítani kell az intézkedések üzemeltető általi nyomon követését. Egyéb ellenőrzési tevékenységekre vonatkozóan nincsenek követelmények.

2.3.3. Az ellenőrzési tervek értékelése

Bár az ajánlás nem írja elő kifejezetten, hogy az ellenőrzési tervek végrehajtását értékelni kell, az ajánlás VIII. pontja felszólítja a tagállamokat arra, hogy tegyenek jelentést ellenőrzési terveik sikerének vagy kudarcának értékeléséről.

Az ellenőrzési tervek sikerének értékelése fontos eszköznek bizonyult az ellenőrzések tervezésének javításában. Néhány tagállam kifinomult rendszereket vezetett be ellenőrzési tervei sikerének értékelésére. A rendszerek segítenek a jövőbeli terveik meghatározásában.

2.4. Jelentések

Az első jelentéstételi időszak során hatalmas mennyiségű információ gyűlt össze arról, hogy a tagállamokban hogyan hajtják végre és alkalmazzák az ajánlást. Ez az információ azonban nem mindig összehasonlítható és nem vonhatók le belőle egyértelmű következtetések a tagállamokbeli ellenőrzési rendszerek hatékonyságára vonatkozóan. Javaslat született egy olyan egyszerűbb jelentéstételi rendszer kidolgozására, amely fokozottabban irányul az ellenőrzési rendszerek sikerének mérésére. Egy ilyen jelentéstételi rendszerhez teljesen egyértelmű és egységes formátumot kellene kidolgozni az adatok összehasonlíthatóságának biztosítására.

2.5. Az információhoz való hozzáférés

Az ajánlás megállapítja, hogy az ellenőrzési terveket és az ellenőrzési jelentéseket a 90/313/EGK irányelvvel összhangban elérhetővé kell tenni a nyilvánosság számára. Ezt az irányelvet időközben felváltotta a 2003/4/EK irányelv. Az új irányelv a korábbinál jobban részletezi a környezeti információ fogalmát, az információhoz való hozzáférés megtagadásának okait és azt a kötelezettséget, miszerint az információt aktívan elérhetővé kell tenni nyilvánosság számára, pl. az interneten keresztül.

A jelentésekből kiderül, hogy az ellenőrzési terveket és a jelentéseket több tagállam nem teszi elérhetővé. A tagállamok erre számos okot hoztak fel. Az ellenőrzési tervek gyakran egy bizonyos időtartam alatt ellenőrzendő létesítmények listáját tartalmazzák. Ezen információ közzététele veszélyeztethetné az ellenőrzések sikerét. Gyakran az ellenőrzési jelentéseket sem teszik nyilvánossá, mert bizalmas kereskedelmi információt tartalmazhatnak.

A környezetvédelmi ellenőrzésekhez kapcsolódó információkra a 2003/4/EK irányelv követelményei vonatkoznak, tehát már fennáll az információk hozzáférhetővé tételének jogi kötelezettsége. Az irányelv elegendő indokot ad mentességekre is, amikor magasabb rendű érdekek védelmére van szükség és emiatt elutasítható az információhoz való hozzáférés.

Úgy tűnik, a rendelkezések hiányos végrehajtásának számos esetben az az oka, hogy a hatóságok a gyakorlatban nehezen találják meg a bizalmas információ és a nyilvánosság számára hozzáférhetővé teendő információ szétválasztásának módját. Megoldást kell például találni arra, hogy az ellenőrzési terv stratégiai részét közzétegyék, anélkül hogy közzétennék az azon létesítmények listáját tartalmazó részt is, amelyeket egy bizonyos időtartamon belül ellenőrizni fognak.

3. JAVASOLT TOVÁBBI LÉPÉSEK

Az ajánlás elfogadása előtt vita folyt arról, hogy a környezetvédelmi ellenőrzések követelményei jogilag kötelező erejűek legyenek-e vagy sem. A viták eredménye egy nem kötelező erejű ajánlás elfogadása volt és a Bizottság felkérése, hogy az ajánlás végrehajtásával kapcsolatos tapasztalatok fényében vizsgálja felül az ajánlást és szükség esetén tegyen irányelvjavaslatot.

A Bizottság véleménye szerint az ajánlás nem teljes mértékű végrehajtása miatt szükséges mérlegelni a környezetvédelmi ellenőrzésekre vonatkozóan jogilag kötelező erejű követelmények felállítását. Ezen felül tisztázni kell a környezetvédelmi ellenőrzések általános feltételeit valamint további iránymutatást és információcserét kell biztosítani a végrehajtáshoz. Ennek megfelelően a javasolt lépések a következők:

3.1. Az ajánlás felülvizsgálata

Az ajánlást a tagállamok ellenőrzési rendszereit átfogó általános keretnek kell tekinteni. A benne szereplő követelmények általánosak, a környezetvédelmi ellenőrzések tervezésének, végrehajtásának és nyomon követésének módját írják le. A kritériumok igen általános és leíró jellege miatt nem tűnik helyénvalónak jogilag kötelező erejű követelményekké való átformálásuk.

Az ajánlást azonban végrehajtásának javítása és hatékonyságának fokozása érdekében módosítani kell. Különös figyelmet kell fordítani hatályának kibővítésére, hogy lehetőség szerint minden, a környezet szempontjából jelentős tevékenységre kiterjedjen. Egyértelművé kell tenni az ellenőrzésre vonatkozó fogalommeghatározásokat. Figyelembe kell venni az ellenőrzések tervezéséhez további kritériumok kidolgozását. A lehető legegyszerűbb és legegyértelműbb jelentéstételi rendszert kell létrehozni, amely összehasonlítható információval szolgál az ellenőrzési rendszerek működéséről és arról, hogy elérik-e a környezetvédelmi jogszabályoknak való megfelelés javításának célkitűzését.

3.2. Ágazati ellenőrzési minimumkövetelmények

A környezetvédelmi ellenőrzésre vonatkozó az ajánlásban meghatározott általános kritériumokon kívül bizonyos létesítmények vagy tevékenységek vonatkozásában jogilag kötelező erejű követelményeket kellene belefoglalni az ágazatspecifikus jogszabályokba. A jogilag kötelező erejű követelmények annak biztosításához szükségesek, hogy az ellenőrzések magasabb politikai prioritást élvezzenek és a Közösségben jobban lehessen érvényesíteni a környezetvédelmi jogot. A minden egyes jogszabályban meghatározott ellenőrzési követelmények előnye, hogy a követelményeket az érintett létesítmények vagy tevékenységek egyedi jellegéhez vagy kockázataihoz lehet igazítani, továbbá pontosabbak és célzottabbak lehetnek az általános kritériumoknál. Az ágazati ellenőrzési követelmények kiegészíthetik az ajánlást, vagy olyan létesítményeket érinthetnek, amelyekre az ajánlás nem terjed ki.

A létező jól működő ágazati ellenőrzési rendszerek egy példája a súlyos balesetek veszélyeinek ellenőrzéséről szóló Seveso II irányelv[11] által létrehozott rendszer. Ezen irányelv alapján a hatóságok vizsgálati rendszert vagy más ellenőrző intézkedéseket alakítanak ki az érintett létesítmény típusa szerint. Az irányelv évente egyben határozza meg a helyszíni ellenőrzések minimális gyakoriságát és kötelezi a tagállamokat annak biztosítására, hogy minden létesítmény vonatkozásában készüljön ellenőrzési program, hogy az ellenőrzések után elkészítsék a jelentéseket és ahol szükséges, a létesítmény vezetőségével ésszerű időn belül nyomon kövessék az ellenőrzést.

Az IPPC-irányelv[12] felülvizsgálatának részeként – ami a Bizottság 2007. évi jogalkotási munkaprogramjában szerepel, és az abban foglalt jogszabályok végrehajtásának elemzésén alapul –, a Bizottság megvizsgálja, hogyan lehet jobb megfelelőségi keretet biztosítva gondoskodni arról, hogy az IPPC-létesítmények tagállami ellenőrzése következetesebb és megbízhatóbb legyen.

A Bizottság mérlegeli a hulladékszállítás ellenőrzésére vonatkozó, jogilag kötelező erejű szabályok javaslását. A létesítmények ellenőrzésétől eltérően a hulladékszállítás ellenőrzése különböző helyszíneken történik, például tengeri kikötőkben, utakon vagy határátkelőkön és általában sok különböző hatóságot érint, például a vámhatóságot, a rendőrséget és környezetvédelmi hatóságokat. Egyedi kritériumokat kell meghatározni az ellenőrzések kielégítő minőségének és gyakoriságának biztosítása érdekében, és rendelkezni kell a hatóságok megfelelő képzéséről és együttműködéséről.

A termékekhez kapcsolódó olyan jogszabályok esetében, mint az egyes veszélyes anyagok elektromos és elektronikus berendezésekben való alkalmazásának korlátozásáról szóló 2002/95/EK irányelv[13], a megfelelést piacfelügyeleti rendszer és megfelelőségértékelési eljárások segítségével ellenőrzik. Meg kell vizsgálni, hogy szükséges-e a rendszer megerősítése ezen irányelv jelenlegi felülvizsgálata alkalmával.

A jelenleg felülvizsgálat vagy előkészítés alatt lévő egyéb környezetvédelmi jogszabályok, amelyekben figyelembe veszik az ellenőrzési követelmények meghatározásának vagy megerősítésének szükségességét, a következők:

- 2003/87/EK irányelv az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról[14]

- 2037/2000/EK rendelet az ózonréteget lebontó anyagokról[15]

- 98/83/EK irányelv az emberi fogyasztásra szánt víz minőségéről[16]

- 86/609/EGK irányelv a kísérleti és egyéb tudományos célokra felhasznált állatok védelmére vonatkozó tagállami törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések közelítéséről[17]

- 2002/96/EK irányelv az elektromos és elektronikus berendezések hulladékairól[18]

- A Tanács 338/97/EK rendelete a vadon élő állat- és növényfajok számára kereskedelmük szabályozása által biztosított védelemről[19]

- Jövőbeni irányelv a szén-dioxid föld alá sajtolásáról és felszín alatti tárolásáról

Az ellenőrzések kérdését a jogszabályok jövőbeni felülvizsgálatai során is figyelembe kell venni.

3.3. Iránymutatás kidolgozása és a tagállamok közti együttműködés

Az IMPEL számos projektet hajtott végre, amelyek célja a tagállamok között a környezetvédelmi ellenőrzéssel kapcsolatos együttműködés erősítése és az információcsere ösztönzése[20]. A Bizottság aktívan támogatta a projekteket és részt vett azokban.

Különösen a következő projektek érdemelnek említést:

Az IMPEL felülvizsgálati kezdeményezése abból áll, hogy egy különböző országokból származó vezető ellenőrökből álló csoport elmegy megvizsgálni egy kijelölt ellenőrző hatóság szabályozási rendszerét oly módon, hogy a kijelölt ellenőrző hatóság gyakorlatát összehasonlítja a felülvizsgálati csoport tagjainak ellenőrző hatóságainál folytatott gyakorlattal. Ilyen felülvizsgálati projektet 8 önkéntes EU-tagállamban – Németország (Mannheim), Írország (Wexford), Belgium (Brüsszel), Franciaország (Douai), Hollandia (Zwolle), Spanyolország (Santiago de Compostela), Svédország (Stockholm és Södertälje) és az Egyesült Királyság (Skócia) – valamint Norvégiában hajtottak végre 2001 és 2007 között.

Az IMPEL határokon átnyúló hulladékszállítással foglalkozó csoportja több projektet is végrehajtott az illegális hulladékszállítás megelőzését illetően, beleértve közös ellenőrzési tevékenységek megszervezését.

Az IMPEL számos iránymutató dokumentumot dolgozott ki az ellenőrzések tervezésére és lefolytatására vonatkozóan. Megszervezték az ellenőrök közti tapasztalat- és információcserét.

Mindezen kezdeményezéseknek pozitív hatása volt a közösségen belüli ellenőrzések megerősítésére, és az IMPEL-t ösztönözni kell az ilyen projektek folytatására.

[1] HL L 118., 2001.4.27., 41. o.

[2] A Bizottság szolgálatainak munkadokumentuma SEC XXXX, A tagállamokban végzett környezetvédelmi ellenőrzések minimumkövetelményeinek megállapításáról szóló 2001/331/EK ajánlás végrehajtásáról szóló jelentés, A 2001/331/EK ajánlás felülvizsgálatáról szóló bizottsági közlemény melléklete

[3] A környezetvédelmi jog végrehajtásának és alkalmazásának elősegítésére létrehozott európai uniós hálózat, http://ec.europa.eu/environment/impel/index.htm

[4] A környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló, 1996. szeptember 24-i 96/61/EK irányelv, HL L 257., 1996.10.10., 1. o.

[5] A hulladékszállításról szóló 1013/2006/EK rendelet, HL L 190., 2006.7.12., 1. o.

[6] A legutóbb a 91/244/EGK irányelvvel (HL L 115., 1991.5.8., 41. o.) módosított, a vadon élő madarak védelméről szóló 79/409/EGK irányelv (HL L 103., 1979.4.25., 1. o.).

[7] A természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló 92/43/EGK irányelv (HL L 206., 1992.7.22., 7. o.)

[8] Az Európai Parlament és a Tanács 2006. december 18-i 1907/2006/EK rendelete a vegyi anyagok regisztrálásáról, értékeléséről, engedélyezéséről és korlátozásáról (REACH), az Európai Vegyianyag-ügynökség létrehozásáról, az 1999/45/EK irányelv módosításáról, valamint a 793/93/EGK tanácsi rendelet, az 1488/94/EK bizottsági rendelet, a 76/769/EGK tanácsi irányelv, a 91/155/EGK, a 93/67/EGK, a 93/105/EK és a 2000/21/EK bizottsági irányelv hatályon kívül helyezéséről (HL L 396., 2006.12.30., 1. o.)

[9] Az Európai Parlament és a Tanács 2003. január 27-i 2002/95/EK irányelve egyes veszélyes anyagok elektromos és elektronikus berendezésekben való alkalmazásának korlátozásáról, HL L 37., 2003.2.13., 19. o.

[10] A Tanács 338/97/EK rendelete a vadon élő állat- és növényfajok számára kereskedelmük szabályozása által biztosított védelemről (HL L 61., 1997.3.3., 1. o.)

[11] A legutóbb a 2003/105/EK irányelvvel (HL L 345., 2003.12.31., 97. o.) módosított, a veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek veszélyeinek ellenőrzéséről szóló 96/82/EK irányelv (HL L 10., 1997.1.14., 13. o.).

[12] A környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló 96/61/EK irányelv

[13] HL L 37., 2003.2.13., 19. o.

[14] HL L 275., 2003.10.25., 32. o.

[15] HL L 244., 2000.9.29., 1. o.

[16] HL L 330., 1998.12.5., 32. o.

[17] HL L 358., 1986.12.18., 1. o.

[18] HL L 37, 2003.2.13., 24. o.

[19] HL L 61., 1997.3.3., 1. o.

[20] Részletes információk az IMPEL weboldalán találhatók: http://ec.europa.eu/environment/impel/index.htm