[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 2009.6.24.

COM(2009) 282 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

az Európai Közösségen belüli, az oda irányuló és az onnan kifelé történő hulladékszállítás felügyeletéről és ellenőrzéséről szóló, 1993. február 1-jei 259/93/EGK tanácsi rendelet végrehajtásáról A veszélyes hulladékok és az egyéb hulladékok keletkezése, kezelése és országhatárokat átlépő szállítása az Európai Unió tagállamaiban, 2001–2006 {SEC(2009) 811}

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

az Európai Közösségen belüli, az oda irányuló és az onnan kifelé történő hulladékszállítás felügyeletéről és ellenőrzéséről szóló, 1993. február 1-jei 259/93/EGK tanácsi rendelet végrehajtásárólA veszélyes hulladékok és az egyéb hulladékok keletkezése, kezelése és országhatárokat átlépő szállítása az Európai Unió tagállamaiban, 2001–2006 {SEC(2009) 811}

ÖSSZEFOGLALÓ JELENTÉS: A VESZÉLYES HULLADÉKOK ÉS AZ EGYÉB HULLADÉKOK KELETKEZÉSÉVEL, KEZELÉSÉVEL ÉS SZÁLLÍTÁSÁVAL KAPCSOLATOS FEJLEMÉNYEK AZ EU TAGÁLLAMAIBAN 2001–2006

1. BEVEZETÉS

A hulladékok kivitelét és behozatalát a veszélyes hulladékok országhatárokat átlépő szállításának és ártalmatlanításának ellenőrzéséről szóló, 1989. március 22-i Bázeli Egyezmény szabályozza nemzetközi szinten. Az Európai Közösség részes fele ennek az egyezménynek, és azt a 259/93/EGK tanácsi rendelettel,[1] az úgynevezett hulladékszállítási rendelettel ültette át a közösségi jogba. E rendelet célja a hulladékszállítások felügyeletének és ellenőrzésének oly módon történő megszervezése, amely figyelembe veszi a környezet és az emberi egészség minőségének megőrzésével, védelmével és javításával kapcsolatos igényt.

A Közösség hulladékgazdálkodási stratégiájának irányadó elvei alapján a rendelet olyan szabályokat állapít meg, amelyek célja, hogy lehetővé tegyék a Közösség egésze számára, hogy saját hulladékát ártalmatlanítsa, valamint külön-külön az egyes tagállamok számára, hogy e cél felé haladjanak, figyelembe véve a földrajzi viszonyokat és azt, hogy bizonyos típusú hulladékok kezeléséhez speciális létesítményekre van szükség.

A rendelet több intézkedést is bevezetett a Közösségen belüli, az oda irányuló és az onnan kifelé történő hulladékszállítás ellenőrzésének megvalósítására. Különösen:

- általános fogalommeghatározásokat és terminológiát hozott létre a hulladékszállítások tekintetében,

- megállapította az ártalmatlanításra és a hasznosításra szánt hulladékok kivitelére, behozatalára és tranzitjára vonatkozó szabályokat,

- meghatározta a tagállamok és a Bizottság által átadandó információkat.

A rendelet 41. cikke a következőképpen rendelkezik:

1. „A tagállamok minden naptári év vége előtt jelentést készítenek a bázeli egyezmény 13. cikkének (3) bekezdése szerint, és azt elküldik a Bázeli Egyezmény Titkárságának, másolatát pedig a Bizottságnak.

2. E jelentések alapján a Bizottság háromévente jelentést készít e rendeletnek a Közösség és a tagállamok általi végrehajtásáról. E célból a 91/692/EGK irányelv 6. cikkének megfelelően további tájékoztatást kérhet.”

Az országhatárokat átlépő hulladékszállításról szóló első jelentését,[2] amely az 1997–2000. időszakra vonatkozott, a Bizottság 2006-ban tette közzé. A 2001 és 2006 közötti időszakra vonatkozó éves jelentéseit a legtöbb tagállam 2008 végéig megküldte a Bizottságnak. A csatolt munkadokumentum általános bevezetőjében szereplő táblázat felsorolja a tagállamokat (EU-25, Bulgária és Románia nélkül), és bemutatja a jelentéstételi kötelezettségre adott tagállami válaszokat.

A Bázeli Egyezmény titkárságának kérdőíve a jogszabályi rendelkezések, a végrehajtás és a környezetvédelmi intézkedések iránt érdeklődik. A 41. cikk (2) bekezdése alapján a Bizottság 1999-ben elfogadott egy határozatot,[3] amely a tagállamok által kérdőív formájában nyújtandó további tájékoztatásról rendelkezik. A bizottsági kérdőív főként a szállítások korlátozásaira, nyomon követésére, az illegális szállítás elleni intézkedésekre és a pénzügyi fedezetre vonatkozik. Az első bizottsági jelentéstől eltérően ez a jelentés már tartalmaz adatokat ebből a kérdőívből (vö. a munkadokumentum általános bevezetőjével).

A tagállamok válaszainak formai és tartalmi elemzését a jelentés 2. fejezete tartalmazza. A munkadokumentum B. és E. szakaszában találhatók a tagállamok észrevételei mindkét kérdőívvel kapcsolatban. Ezt követően a jelentés a tagállamok által rendelkezésre bocsátott számadatok alapján levonja a hulladékok keletkezésére, kezelésére és szállítására vonatkozó fő következtetéseket. Az ehhez alapul szolgáló adatok a munkadokumentum A. szakaszában találhatók.

Meg kell jegyezni, hogy a Bázeli Egyezmény a „behozatal” és a „kivitel” kifejezést minden egyes részes fél esetében az adott országba irányuló és az onnan kifelé történő szállításokra alkalmazza. Ugyanezek a kifejezések az EU-jogban az Európai Unió egészébe irányuló és az onnan kifelé történő szállításokat jelentik, ezért a továbbiakban a tagállamok közötti szállításokra nem alkalmazzuk őket. Az olvashatóság érdekében azonban idézőjelek között néhány helyütt mégis előfordulnak; ilyenkor az általános értelemben vett hulladékszállításra vonatkoznak. A munkadokumentumban ugyanakkor minkét kifejezés a Bázeli Egyezmény szerinti értelmében szerepel.

2. A TAGÁLLAMOK BESZÁMOLÓI

A jelentés elkészítéséhez a tagállamok összes olyan válaszát felhasználtuk, amelyek a 2001 és 2006 közötti időszakra vonatkozó bázeli és bizottsági kérdőívekre beérkeztek. Mivel néhány 2005-re, illetve 2006-ra vonatkozó fontos jelentés 2008 végén még mindig hiányzott, referenciaévnek a 2004. évet választottuk. Jelentőségükből következően azonban valamennyi 2005. évi számadatot figyelembe vettük a jelentésben, és ahol erre lehetőség volt, összesített adatokat is megadtunk. A 300 lehetséges válaszból 219 válasz érkezett meg, ezek eldöntendő kérdésekre feleltek, szöveges magyarázatokat adtak vagy számadatokat szolgáltattak. Ez a visszajelzés elegendőnek bizonyult a kvalitatív és a kvantitatív elemzéshez.

A válaszadási arány a bázeli kérdőív esetében 73% volt, míg a bizottsági kérdőívek 67%-ára érkezett válasz. Az összetettebb bázeli kérdőívre beérkezett válaszok további 4%-a hiányos vagy használhatatlan volt. A hulladékkal kapcsolatos adatok kvantitatív elemzéséhez a törzsadatokat következetes formátumban szükséges megadni. A legtöbb választ elektronikusan nyújtották be, bár néhány esetben csak külön kérésre. Az áttekintő táblázatban a teljesen kitöltött és felhasználható kérdőíveket „Y”, a többi beérkezett kérdőívet „P” betű jelöli (vö. a munkadokumentum általános bevezetőjével).

A legtöbb jelentést egy–két évvel a referenciaévet követően nyújtották be. Sok esetben a tagállamok egy későbbi jelentésükben helyesbítették saját adataikat. A bizottsági kérdőívek „hiányzó”-ként megjelölt 31%-át illetően meg kell jegyezni, hogy 2004 előtt az „új” tagállamok (az EU-10-ek) nem voltak kötelesek válaszolni. Málta esetében a jelentés nem tartalmaz számadatokat, mert Málta bázeli jelentése nem állt rendelkezésre. Görögország a 2001 és 2006 közötti időszakra vonatkozóan nem töltötte ki a bizottsági kérdőívet. Nagyon ritkán előfordult, hogy a hiányzó adatokat a szomszédos évek adatainak felhasználásával kellett kipótolnunk.

A válaszok minősége változó volt. Az egyedi eseményekről/balesetekről, illetve a leállított illegális hulladékszállításokról szóló jelentések következetlenek és – feltételezhetően – irreálisak voltak. Néha nem volt egyértelmű, hogy valóban illegális szállításról volt-e szó, vagy csak a rendelkezésre álló ismeretek voltak elégtelenek. Egyes tagállamok – így például az Egyesült Királyság, Finnország, Írország és Németország – részletes nyilatkozatai arra utaltak, hogy ez lényeges kérdés lehet a jövőbeni fejlesztések szempontjából (vö. a B. szakasz 9. táblázatával).

A válaszadó tagállamok valamennyien részletes adatokat szolgáltattak a hulladékkeletkezés megakadályozása érdekében hozott intézkedéseikről. Az intézkedések elsősorban jogalkotási természetűek voltak, utánuk a nemzeti stratégiák következtek (vö. a B. szakasz 5. kérdésével). A hulladékszállítás csökkentésére irányuló intézkedések kevésbé voltak gyakoriak (vö. a B. szakasz 6. kérdésével és az E. szakasszal). Az alapvető igazgatási jellegű adatok mindenütt teljesek és pontosak voltak (vö. a B. szakasz 4. és 7. kérdésével és 1., 2. és 3. táblázatával, valamint a C. és az E. szakasszal).

Az éves jelentések teljessége, időzítése és minősége tekintetében a felmérés nem tárt fel jelentős különbségeket az EU-15-ök (a tizenöt „régi” tagállam) és az EU-10-ek között.

3. A VESZÉLYES HULLADÉKOK KELETKEZÉSE

A Bázeli Egyezmény kérdőíve valamennyi országot felkéri arra, hogy nyújtson tájékoztatást a keletkezett veszélyes hulladékok és „egyéb hulladékok” teljes mennyiségéről. Az „egyéb hulladékok” ebben az összefüggésben a háztartásokból gyűjtött hulladékokat és a háztartási hulladékok elégetéséből származó maradékokat jelentik: két olyan kategóriát, amely különleges megfontolást igényel, és a Bázeli Egyezmény szerint a veszélyes hulladékokkal azonos módon ellenőrizendő (az egyezmény II. melléklete, Y46 és Y47 jelű tétel).[4] A veszélyes hulladékokat a hulladékáramok, illetve összetevők jegyzéke (Y1-18, illetve Y19-45 jelű tétel) és bizonyos veszélyességi jellemzők (III. melléklet) határozzák meg. Ugyanakkor ha egy exportáló, importáló vagy tranzitállam nemzeti joga szerint egy adott hulladék veszélyes hulladéknak minősül, akkor az egyezmény alkalmazásában ez a hulladék is a fogalommeghatározás által meghatározott hulladékok közé tartozik.

Málta kivételével valamennyi tagállam szolgáltatott adatokat a keletkezett veszélyes hulladék összmennyiségéről. Az első bizottsági jelentéshez képest javultak a hulladékkeletkezésre vonatkozó adatok (vö. az A. szakasz 1. táblázatával); a adatpótlást és az extrapolációt az adatszolgáltatók általában nagymértékben kerülték.

A korábbi évekhez hasonlóan Németország rendelkezett a legnagyobb mennyiségű veszélyes hulladékkal. A 2002-től érvényesülő, szembetűnő, évi mintegy 19 millió tonna értéken állandósuló növekedés az új európai hulladékjegyzék bevezetéséhez kapcsolódik. A 2001 és 2006 közötti időszakban Németországban, Észtországban, Franciaországban, Olaszországban és az Egyesült Királyságban keletkeztek a legnagyobb mennyiségek, míg Hollandia és Belgium jelentős növekedésről számolt be (vö. az A. szakasz 1. táblázatával). Az egy főre eső hulladékkeletkezést illetően 2005-ben ismét Belgium és Hollandia járt az élen; hosszabb időszakot tekintve Németország és Finnország vezeti a sort. Az egy főre eső legalacsonyabb mennyiségeket Lettországban, Litvániában, Portugáliában és Görögországban jegyezték fel (vö. az A. szakasz 2. táblázatával).

A változások időrendjéből nehéz következtetéseket levonni, mivel néhány ország a 2001 és 2006 közötti időszakban nagyobb növekedésekről számolt be. Ezek nem feltétlenül a hulladékkeletkezés tényleges növekedését tükrözik, összefügghetnek a hulladékkal kapcsolatos jogszabályokban bekövetkezett változásokkal is. 2000 és 2005 között az EU-15-ben keletkezett veszélyes hulladék mennyiségének növekedése 22% (évi 4%), míg a Közösség egészére (EU-25) nézve ugyanez a növekedés csupán 10% volt. A rendelkezésre álló adatokból az is kiderül, hogy az EU-25-ben keletkezett veszélyes hulladék mennyisége nem volt jelentősen nagyobb, mint 2002-ben. Az egy főre eső hulladéktermelés az EU-25-ben megközelítőleg évi 140 kg-ot tett ki (teljes táblázat csak 2003-ra és 2005-re vonatkozóan áll rendelkezésre), amihez az új tagállamok magasabb átlaggal járultak hozzá.

A tagállamok nagyon eltérő módon alkalmazták a Bázeli Egyezmény szerinti „Y” hulladékkódokat, ezért egy nemzetközi összehasonlítás nem árulna el túl sokat (vö. az A. szakasz 3. táblázatának példáival). Néhány ország – mint például Dánia és Litvánia – szinte kizárólag a háztartásokból összegyűjtött hulladékokat (Y46) és a háztartási hulladékok elégetéséből származó maradékokat (Y47) jelentették.

4. A VESZÉLYES HULLADÉKOK TAGÁLLAMOKBÓL KIFELÉ TÖRTÉNő SZÁLLÍTÁSA

Az országhatárokat átlépő hulladékszállításnak igazodnia kell a hulladékok keletkezésének és kezelésének közelségére, a közösségi és a nemzeti szintű önellátásra, valamint a megbízható hulladékártalmatlanításra vonatkozó, egymásnak gyakorta ellentmondó három alapelvhez. Az Európai Unió nem minden tagállama rendelkezik elegendő kapacitással ahhoz, hogy saját hulladékával megbirkózzon (vö. a B. szakasz 2. és 3. táblázatával). Egyes hulladékáramok esetében a környezetvédelmi szempontból kielégítő hasznosítás vagy ártalmatlanítás különleges hulladékkezelő létesítményeket igényel. Ennélfogva az EU-tagállamok közötti országhatárokat átlépő veszélyeshulladék-szállításra vonatkozó adatok jó támpontot adnak a Közösségen belüli hulladékgazdálkodás minőségének megítéléséhez.

Málta kivételével valamennyi tagállam nyújtott be információkat a veszélyes hulladékok kifelé irányuló szállításairól (a Bázeli Egyezmény értelmében vett „kivitelről”) a 2001 és 2005 közötti időszak legalább négy évére vonatkozóan. A 2005-re vonatkozó adatok hiánytalanok. Az 1997 és 2000 közötti időszakra rendelkezésre álló adatok azt mutatják, hogy az első bizottsági jelentés megfelelő adatai túlságosan magasak voltak. Ez az átfogóbb adathalmazzal és a tagállamok által végrehajtott korrekciókkal magyarázható.

A veszélyes hulladékok tagállamokból kifelé történő szállítása világosan felismerhető tendenciát mutat. 1997-től 2001-ig a mennyiség megkétszereződött, 2001-től 2005-ig pedig csaknem ismét a duplájára nőtt. Az EU-25 2005. évi teljes mennyisége 5,6 millió tonna volt, amelynek mindössze 3%-át tette ki az EU-10-ből kiinduló kifelé történő szállítás (vö. az A. szakasz 4. táblázatával).

2005-ben Hollandia volt messze a legnagyobb „exportőr”, „kivitele” az 1997. évi 241 000 tonnáról 2005-re 2,6 millió tonnára nőtt. A második Belgium volt, amelyet Olaszország, Franciaország és Írország követett a sorban. Németország, amely 1997-ben 601 000 tonnával még az élen állt, az utóbbi időben jelentéseiben állandó vagy enyhén csökkenő mennyiségekről adott számot. A Németországból 2005-ben kiszállított mennyiség 70%-kal volt alacsonyabb, mint 1997-ben. Hollandia szintén vezet az egy főre vetített kifelé irányuló hulladékszállítás tekintetében, még a második helyért Luxemburg, Belgium, Írország és Litvánia verseng (vö. az A. szakasz 5. táblázatával).

Az első bizottsági jelentés megállapította, hogy a kisebb országok veszélyes hulladékuk nagyobb részét szállítják külföldre, mivel nem rendelkeznek elegendő hulladékkezelő létesítménnyel. A legutóbbi néhány év azonban nem mutatott az EU-25-re nézve semmiféle egyértelmű tendenciát. Csehország, Észtország, Görögország, Lengyelország, Lettország és Szlovákia nagyon csekély egy főre eső mennyiségeket szállítottak ki 2005-ben, míg Olaszország „kivitele” egyenletesen növekedett.

2005-ben a Közösségben keletkező veszélyes hulladék 91%-át a származási országban kezelték. Nagyon magas, kb. 50% kiviteli aránnyal Luxemburg, Hollandia, Belgium és Írország (vö. az A. szakasz 6. ábrájával), illetve valószínűsíthetően Portugália rendelkezett (vö. az A. szakasz 1. táblázatával, 2001. és 2003. évi adatok).

Az 1997 és 2000 közötti időszakra vonatkozó előző bizottsági jelentés megállapításaitól eltérően az 1997-tól 2005-ig terjedő időszak azt mutatta, hogy a Bázeli Egyezmény szerinti értelemben vett „egyéb hulladékoknak” (azaz vegyes háztartási hulladékoknak és égetési maradékoknak) az EU-15-ből és EU-25-ből kifelé történő bejelentett szállításainak részaránya 40% és 50% között volt (vö. az A. szakasz 4. és 7. táblázatával).

A Bázeli Egyezmény szerinti „Y” hulladékkódok tekintetében ki kell emelni, hogy számos tagállam pontosabban határozta meg az „exportált” hulladékát, mint az előző években. A tagállamok gyakorlatilag nem éltek a „mix” (több kód együttes alkalmazása) lehetőségével. Meghatározatlan („nem besorolt”) hulladék kiszállításáról Németország és Írország (e két ország 2005. évi szállításainak több mint 50%-át ilyen hulladék adta), valamint Hollandia, Franciaország, Olaszország és Dánia számolt be (vö. az A. szakasz 9. ábrájával és 9. táblázatával).

Az EU-15-ök tíz tagja esetében az „Y” kódokhoz hozzárendelt kifelé irányuló hulladékszállítások adatai azt mutatják, hogy a „nem besorolt” hulladékok mennyiségének 1997 és 2000 közötti átmeneti növekedése nem folytatódott, sőt, ellenkező irányt vett, miközben az Y1-18 jelű csoport 1997 óta folyamatosan nő, és 2004–2005-ben már a „kivitel” legnagyobb hányadát képviselte (vö. az A. szakasz 10. ábrájával és 10. táblázatával).

A tagállamokból (mind az EU-15-öt, mind az EU-25-öt tekintve) kifelé szállított veszélyes és egyéb hulladékok nagy részét hasznosítási műveletben kezelték (vö. az A. szakasz 11. és 12. táblázatával). 2004-ben és 2005-ben az EU-15-ből kiszállított hulladéknak 78%-a került hasznosításra. A hasznosítás céljából kiszállított hulladék százalékos arányát és teljes mennyiségét tekintve Hollandia, Németország, Belgium és Franciaország számolt be nagy mennyiségekről. Portugália, Görögország, Szlovénia és Dánia túlnyomórészt ártalmatlanítás céljából szállította külföldre hulladékát 2005-ben, bár az európai uniós statisztika szempontjából csupán a Dániából kiinduló mennyiségek voltak jelentősek. Olaszország több mint 1 millió tonna hulladékot szállított külföldre, 45%-át ártalmatlanítás céljából. A hasznosítás, illetve ártalmatlanítás céljából „kivitt” hulladékok mennyiségének aránya nem mutatja közvetlenül egy tagállam hulladékgazdálkodásának színvonalát, hiszen a hulladék legnagyobb részét (Olaszországban például 2005-ben 90%-át) a származási országban kezelik.

Ahogy arra már az első bizottsági jelentés rámutatott, a veszélyes hulladékok tagállamokból kifelé történő szállítása különböző korlátozások alá esik. Az új hulladékszállítási rendelet[5] értelmében tilos kivinni hulladékot ártalmatlanítás céljából nem EU/EFTA-országokba, veszélyes hulladékot hasznosítás céljából pedig nem OECD-országokba. A Bázeli Egyezmény titkárságának megküldött jelentéseikben a tagállamok tájékoztatást adtak az exportált veszélyes hulladékok rendeltetési országáról. Eszerint 1997 és 2005 között az országhatárokon átszállított veszélyes hulladékok és egyéb hulladékok túlnyomó többsége az EU más tagállamaiba került. A 2000 és 2005 közötti időszakban a szállított hulladék több mint 90%-a az EU-15-ön belül maradt; 2001-től kezdődően az EU-15 szállítmányainak legalább 98%-a az EU-25- és az EFTA-országokba irányult (vö. az A. szakasz 14. táblázatával). Ez azt jelenti, hogy az elmúlt évek során megnőtt a közelség és az önellátás elvének népszerűsége.

Az új tagállamok helyzetét a szállított hulladék jelentősen kisebb mennyisége (vö. az A. szakasz 7. táblázatával) és az adatszolgáltatás tárgyidőszakának rövidsége miatt nehéz értékelni. Bár 2000–2005-ben az EU-10-ből kifelé irányuló szállítások többsége általában az EU-15 felé irányult, feltűnő, hogy az EU-10-ből kiszállított hulladék egy jelentős része nem OECD-országokba került. Jövőbeni elemzések fogják kideríteni, hogy az EU-10-ek csatlakozása óta valóban mutatkozik-e ellenkező irányú tendencia (ahogy azt a 2004–2005-ös adatok jelzik), és valóban növekszik-e az EU-25-be irányuló hulladékszállítás.

5. A VESZÉLYES HULLADÉKOK TAGÁLLAMOKBA IRÁNYULÓ SZÁLLÍTÁSA

Cipruson, Litvánián és Máltán kívül valamennyi tagállam szolgáltatott információkat a veszélyes hulladékok befelé irányuló szállításáról (a bázeli értelemben vett „behozatalról”), bár az adatszolgáltatás általános minősége egyértelműen gyengébb volt, mint a „kivitel” esetében. Az új tagállamokról kevés információ áll rendelkezésre, bár – az említett országokat nem tekintve – a 2005. évre vonatkozó adatok hiánytalanok. A tagállamokból kifelé irányuló szállításokkal párhuzamosan a tagállamokba beszállított veszélyes hulladékok mennyisége is nőtt. A beszámolók szerint a „behozatal” összmennyisége mindig egyharmaddal elmarad a „kivitel” mennyiségétől, bár az adatok összehasonlítása azt jelzi, hogy a rendelkezésre álló „behozatali” adatok valószerűek. Ahogyan a kifelé irányuló szállítások esetében, úgy ebben az esetben is kisebb szerephez jutnak az EU-10 országai (vö. az A. szakasz 15. táblázatával). Az EU-25-országok a 2005. évre vonatkozóan 3,5 millió tonna veszélyes hulladék befogadásáról számoltak be.

A 2000 és 2005 közötti időszakban az EU tagállamai közül Németország, Belgium, Franciaország és Hollandia fogadott külföldről a legnagyobb mennyiségben veszélyes hulladékot. Részesedésük a Közösségbe szállított hulladék teljes mennyiségéből 2005-ben 80% volt. A németországi „behozatal” első alkalommal 2004-ben haladta meg az 1 millió tonnát. A veszélyes hulladékok egy főre eső befelé irányuló szállítása tekintetében Belgium áll az élen, majd Hollandia, Svédország, Németország és Dánia következik a sorban (vö. az A. szakasz 16. táblázatával). Az alacsonyabb „behozatali” mennyiséggel rendelkező tagállamok között a kisebb országok vannak túlsúlyban, feltehetően az ártalmatlanításhoz szükséges kapacitások hiányosságai miatt.

A szállítások oroszlánrészét 1999 óta az „egyéb hulladékok” Közösségbe történő szállítása teszi ki (vö. az A. szakasz 15. és 17. táblázatával). 2005-ben a Németországba irányuló teljes hulladékszállítás kb. 78%-a, 4,6 millió tonna minősült „egyéb hulladéknak”. A kizárólag a veszélyes hulladékok „behozatalára” és „kivitelére” vonatkozó értékektől eltérően az EU-25 veszélyes hulladékokra és „egyéb hulladékokra” vonatkozó összesített adatai már nagyon jól megfelelnek egymásnak (vö. az A. szakasz 5. és 15. táblázatával, illetve 7. és 17. táblázatával).

A tagállamokba érkező hulladékra vonatkozó „Y” kódokat illetően a meghatározatlan („nem besorolt”) hulladék dominált, a „mix” (több kód együttes alkalmazása) lehetőségével a tagállamok gyakorlatilag ezúttal sem éltek. Meghatározatlan hulladék beszállításáról nagyobb mennyiségben Németország, Olaszország, Franciaország, Svédország és az Egyesült Királyság számolt be. 2005-ben a „nem besorolt” hulladékok megközelítőleg 60%-át tették ki a Közösségbe irányuló szállításoknak, ebből 20%-kal az Y1-18 jelű, 13%-kal az Y19-45 jelű, 6%-kal az Y46-47 jelű csoport részesült (vö. az A. szakasz 19. táblázatával). A „nem besorolt” hulladékok nagy mennyisége arra enged következtetni, hogy a Bázeli Egyezmény I. mellékletében szereplő „Y” kódok nem elegendőek valamennyi lehetséges veszélyeshulladék-áram leírásához. Éppen ezért IV/9. sz. határozatában a Bázeli Egyezmény részes feleinek konferenciája megállapította, hogy a Bázeli Egyezmény VIII. mellékletének A. jegyzékén és IX. mellékletének B. jegyzékén szereplő kódok hatékony eszközt biztosítanak az egyezmény végrehajtásának elősegítéséhez, miközben a bázeli kérdőív lehetővé teszi e kódok bejelentését. Továbbá VIII/15. sz. határozatukban az egyezmény részes felei szükség esetére megállapodtak az említett jegyékek felülvizsgálatának, illetve módosításának eljárásáról.

Tíz tagállam esetében az „Y” kódokhoz hozzárendelt befelé irányuló hulladékszállítások adatai a 1997-től 2005-ig terjedő időszakban valamennyi csoport esetében viszonylag egyenletes növekedést jeleznek. A legnagyobb emelkedés a „nem besorolt” hulladékcsoportban volt tapasztalható. Ebbe a csoportba tartozott – elsősorban a Németországba szállított nem besorolt hulladékmennyiségek miatt – a 2001 óta teljesített összes „behozatal” több mint fele.

A tagállamokba beszállított hulladék nagyobb részét hasznosítási műveletben kezelték. 2001–2005-ben még az előző évekhez képest is magasabb volt a hasznosítás részaránya. Az EU-15-be beszállított hulladék átlagosan 85%-a, összesen mintegy 40 millió tonna került hasznosításra (vö. az A. szakasz 21. táblázatával). Ugyancsak növekedett – bár sokkal alacsonyabb szintről indulva – az ártalmatlanítás céljából beszállított hulladékmennyiség.

A rendelkezésre álló adatok a hasznosítás és az ártalmatlanítás egymáshoz viszonyított arányát tekintve jelentős különbséget mutatnak a tagállamok között (vö. az A. szakasz 22. ábrájával). 2005-ben az Ausztriába beszállított hulladéknak mintegy 38%-át szánták ártalmatlanításra, míg Finnország, Luxemburg és Spanyolország esetében ugyanez az arány 50% felett volt. Az ártalmatlanítás céljából „behozott” legnagyobb hulladékmennyiségről, 631 000 tonnáról Németország számolt be, bár ez a Németországba 2005-ben „behozott” hulladéknak csupán 13%-át tette ki. Az ártalmatlanításra vonatkozó fenti magas értékek mögött az állhat, hogy az „importáló” országok speciális hulladékkezelő létesítményekkel rendelkeznek.

Ahogy arra már az első bizottsági jelentés rámutatott, a veszélyes hulladékok tagállamokba történő beszállítására is vonatkoznak korlátozások, bár a kivitelre vonatkozókhoz képest ezek kevésbé szigorúak. Jelentéseikben a tagállamok tájékoztatást adtak a behozott veszélyes hulladékok származási országáról.

Eszerint az 1997 és 2005 között a tagállamokba beszállított hulladék túlnyomó többsége (az EU-15-ben átlagosan 89%-a) más tagállamokból származott. Ez az arány az időszak során csak kismértékben változott. A mennyiség legalább 96%-a az EU-25- és az EFTA-országokból érkezett, míg csupán 1%-a származott nem OECD-országokból (vö. az A. szakasz 24. táblázatával). Ez közösségi szinten összhangban van a közelség és az önellátás elvével.

6. ÖSSZEFOGLALÁS ÉS AJÁNLÁSOK

A tagállamoktól beérkezett jelentések alapján az alábbi következtetéseket lehet levonni:

- Jelentéstétel

A tagállamok általában elegendő információt nyújtottak be a Közösségen belüli, az oda irányuló és az onnan kifelé történő hulladékszállításról. Mindkét kérdőív esetében kb. 70%-os volt a válaszadási arány. A kitöltött bázeli kérdőívek között viszonylag sok hibás akadt. A legtöbb jelentést egy–két évvel a referenciaévet követően nyújtották be. A tagállamok nyilvánvalóan nem tekintették jogilag kötelező határidőnek a rendelet 41. cikkének (1) bekezdésében foglalt rendelkezést.

A számszerű adatok továbbításával és értékelésével kapcsolatban felmerült problémák alapján úgy tűnik, hogy az adatok összegyűjtését és továbbítását célszerű lenne a hulladékra vonatkozó statisztikákról szóló rendelet követelményeivel összeegyeztethető, egységesítettebb eljárás szerint végezni. Jelentéstétel szempontjából nem voltak nagyobb különbségek az EU-15 és az EU-10 között, bár az EU-10 esetében a befelé irányuló szállításokra vonatkozóan nagyon kevés információ áll rendelkezésre.

- Adatminőség

A válaszok minősége változó volt. Néhány kivételtől eltekintve az eseményekről/balesetekről, illetve az illegális hulladékszállításokról szóló jelentések nem voltak megfelelőek. Ezen a területen feltétlenül javítani kell a rendszeren.

A hulladék „kivitelére” vonatkozó adatok általános minősége jobb volt, mint a „behozatalra” vonatozó adatoké, bár az adatok összehasonlítása azt jelzi, hogy a „behozatalra” vonatkozó adatok is megfelelőek voltak. A 2001–2006-ra vonatkozó adatok lényegesen jobbak, mint a korábbiak.

- Hulladékok osztályozása

A tagállamok nagyon eltérő módon használták a Bázeli Egyezmény szerinti „Y” kódokat a hulladékok besorolására, és jelentős mennyiségű „nem besorolt” hulladékról számoltak be. A tagállamok a hulladékok osztályozására alkalmazott két eltérő rendszer (a hulladékokra vonatkozó európai jogi aktusok, illetve a Bázeli Egyezmény) kódjait gyakran egymás helyett is alkalmazták.

- Hulladékok keletkezése

A 2001 és 2006 közötti időszakban tapasztalt változások időrendjéből nehéz következtetéseket levonni, mivel néhány tagállam a hulladékokra vonatkozó jogszabályi változások miatt jelentős növekedésről számolt be. Az EU-15-ben keletkezett veszélyes hulladék mennyisége 2000 és 2005 között 22%-kal, azaz évi 4%-kal nőtt. A rendelkezésre álló adatok azt mutatják, hogy az EU-25-ben keletkezett hulladékmennyiség 2002 óta nem növekedett jelentős mértékben.

- Hulladékszállítás

A tagállamokból kiszállított veszélyes hulladékok mennyisége 1997-től 2001-ig megkétszereződött, és 2001-től 2005-ig csaknem ismét a duplájára nőtt. Az EU-25-öt tekintve a teljes mennyiség 2005-ben 5,6 millió tonna volt. E növekedés ellenére a Közösségben 2005-ben keletkezett veszélyes hulladék 91%-át a származási országban kezelték. Hasonló módon nőtt a befelé irányuló hulladékszállítás is. Jelentéseik szerint az EU-10 országai csekély szerepet játszanak a hulladékszállításban.

A szállított hulladék nagyobb részét hasznosítási műveletben kezelték. 2001–2005-ben az EU-15-be beszállított hulladéknak átlagosan 85%-a, azaz körülbelül 40 millió tonna került hasznosításra. Az a kis mennyiségű „behozatal”, amely ártalmatlanítás céljából az EU-15-be érkezett, annak tudható be, hogy az „importáló” országok speciális hulladékkezelő létesítményekkel rendelkeznek.

1997 és 2005 között a hulladékszállítások túlnyomó többsége az Európai Unió külső határain belül zajlott. 2000 és 2005 között a szállított hulladéknak több mint 90%-a az EU-15-ön belül maradt, és 2001-től kezdődően az EU-15 szállítmányainak legalább 98%-a irányult az EU-25 és az EFTA országaiba. A befelé irányuló szállításokra vonatkozó adatok szerint az EU-15 összes behozatalának 96%-a érkezett az EU-25 és az EFTA országaiból, míg csupán 1% származott nem OECD-országokból.

[1] A Tanács 259/93/EGK rendelete (1993. február 1.) az Európai Közösségen belüli, az oda irányuló és az onnan kifelé történő hulladékszállítás felügyeletéről és ellenőrzéséről (HL L 30., 1993.2.6., 1. o.). A rendeletet a hulladékszállításról szóló, 2006. június 14-i 1013/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 2007. július 12-i hatállyal hatályon kívül helyezte. Erre az új rendeletre ez a jelentés nem vonatkozik.

[2] A Bizottság jelentése a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek az Európai Közösségen belüli, az oda irányuló és az onnan kifelé történő hulladékszállítás felügyeletéről és ellenőrzéséről szóló, 1993. február 1-jei 259/93/EGK tanácsi rendelet végrehajtásáról – A veszélyes hulladékok és egyéb hulladékok keletkezése, kezelése és országhatárokat átlépő szállítása az Európai Unió tagállamaiban, 1997–2000. {SEC(2006) 1053}, 2006. augusztus 1.

[3] A Bizottság 1999/412/EK határozata (1999. június 3.), HL L 156., 1999.6.23., 37. o.

[4] Lásd a kísérő munkadokumentum D. szakaszát.

[5] Lásd az 1. lábjegyzetet.