HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 21/26

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – A „28. rendszer” – lehetőség a kevesebb közösségi szintű jogalkotásra (saját kezdeményezésű vélemény)

2011/C 21/05

Előadó: Jorge PEGADO LIZ

2009. július 16-án az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság úgy határozott, hogy Eljárási Szabályzata 29. cikkének (2) bekezdése alapján saját kezdeményezésű véleményt dolgoz ki a következő tárgyban:

A „28. rendszer” – lehetőség a kevesebb közösségi szintű jogalkotásra.

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Egységes piac, termelés és fogyasztás” szekció 2010. március 30-án elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2010. május 26–27-én tartott, 463. plenáris ülésén (a 2010. május 27-i ülésnapon) 124 szavazattal 8 ellenében, 20 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Megjegyzések és ajánlások

1.1 Az utóbbi időben számos alkalommal és számos rendezvény során vetette fel a civil társadalom azt a kérdést, hogy speciális területeken el lehet-e fogadni egy opcionális rendszert a hagyományos jogharmonizáció alternatívájaként, ezáltal teljes körűen szabályozva a jogi kapcsolatok bizonyos fajtáit, mégpedig a polgári jogi szerződéseket.

1.2 Az úgynevezett 28. rendszer lehetséges használatára vonatkozó utalások különböző európai bizottsági és európai parlamenti dokumentumokban is megjelentek, főként olyan jelentős témákkal kapcsolatban, amelyek esetében a kívánt teljes körű harmonizáció várhatóan nem könnyű vagy nem lehetséges.

1.3 Az EGSZB számos véleményében hangot adott annak, hogy támogatja a mechanizmus elmélyült tanulmányozását és specifikus területeken való esetleges alkalmazását.

1.4 Az EGSZB „Az európai biztosítási szerződés” című saját kezdeményezésű véleményében (1) kezdeményezett vállalkozástól eltekintve, amelyet a „Restatement of European Insurance Contract Law” projektcsoport valósított meg az európai biztosítási szerződésről szóló jogszabályok elveinek nemrégiben történő közzétételével a közösségi referenciakeret keretében, az európai jogalkotó mindössze néhány esetben alkalmazott hasonló megközelítést a társasági jog, a szellemi tulajdonjog és a nemzetközi jog területén.

1.5 Mindmáig azonban nem került sor elmélyült vitára egy ilyen eszköz jellegéről, tárgyáról, jogi keretéről, alkalmazási területeiről, előnyeiről és hátrányairól, valamint az egységes piac megvalósításához való esetleges hozzájárulásáról.

1.6 Ebből a célból, valamint a proaktív jogalkotásra irányuló megközelítésről szóló véleményével (2) összhangban az EGSZB úgy határozott, hogy saját kezdeményezésű véleményt dolgoz ki, valamint ehhez kapcsolódóan nyilvános meghallgatást tart, amelyen az érintettek képviselői, kutatók, különböző tagállamokbeli és európai bizottsági köztisztviselők adhatnak hangot nézeteiknek.

1.7 Az elmúlt néhány évben írt anyagok és kifejezett vélemények többségére és különösen a meghallgatáson elhangzottakra való tekintettel az EGSZB arra az álláspontra jutott, hogy néhány alapvető paramétert figyelembe kell venni egy olyan opcionális rendszer meghatározása és kialakítása során, amely előnyökkel jár a „jobb jogalkotás”, valamint az egyszerűsített, érthető és felhasználóbarát szabályozási környezet szempontjából.

1.8 Ezért

a) az opcionális rendszert valamennyi tagállamban „második rendszernek” kell tekinteni, amely a résztvevők számára lehetőséget ad a tagállami szerződésjog két rendszere közötti választásra,

b) az opcionális rendszert uniós szinten kell meghatározni és uniós jogszabályok révén kell létrehozni,

c) az opcionális rendszernek meg kell könnyítenie a felek közötti együttműködést a kidolgozási folyamatban,

d) az opcionális rendszernek olyan kötelező érvényű rendelkezéseket kell tartalmaznia, amelyek magas szintű védelmet biztosítanak a gyengébb fél részére, legalábbis hasonlóak az uniós vagy nemzeti kötelező szabályokhoz, és szükség esetén alkalmazhatóak,

e) az opcionális rendszernek a felek választási lehetőségét az eszköz egészére kell korlátoznia, hogy ezáltal elkerülhető legyen a rendelkezések „kimazsolázásának” lehetősége.

1.9 Az e jogalkotási mechanizmus végrehajtásának lehetséges jogi alapjáról szóló jövőbeli vitához az EGSZB néhány új módszert javasolt, figyelembe véve, hogy a jogi alap kiválasztása az alkalmazási területtől is függhet.

1.10 Az EGSZB részletesen foglalkozott az eszköz használatának számos előnyével, pl.:

a) lehetővé tenné a szerződő felek számára, hogy az Európai Unió egész területén egyetlen szerződésjogi rendszer alapján végezzenek tranzakciókat. Az egységes piac előtti akadályok, mint például a nemzeti jogrendszerek különbségei által okozott jogi kockázatok és költségek, automatikusan megszűnnének,

b) az alkalmazásáról szóló döntést a piacra hagyná, ezért az érdekeltek csak akkor választanák, ha előnyösnek tartanák,

c) az egyes tagállamok egyéni jogi kultúráját nem érintené, ami elfogadhatóbbá tenné a politikai porondon,

d) jól kidolgozott formában és uniós rendelkezések által végrehajtva lehetővé tenné, hogy a felek egyértelműen tagállamon belüli helyzetekben is alkalmazzák,

e) a bíróságok nem kezelhetnék választott „külföldi” jogként. Így alkalmazhatók lennének az olyan elvek, mint a „iura novit curia”, és továbbra is korlátlan lenne a tagállami legfelsőbb bíróságokhoz, valamint az Európai Bírósághoz való hozzáférés, ami külföldi jogszabályok vagy általános elvek alkalmazása esetén gyakran nem lehetséges. Ugyanígy a peren kívüli panasztételi és jogorvoslati mechanizmusokat kínáló intézmények sem utasíthatnának el ügyeket azzal érvelve, hogy az adott eset külföldi jog hatálya alá tartozik.

1.11 Az EGSZB tudatában van annak, hogy a végrehajtás bizonyos nehézségekkel jár:

a) az opcionális eszköz és az európai nemzetközi magánjog összeegyeztethetősége, nem utolsósorban a nemzeti közrendre vonatkozó szabályokat tekintve (közrend – 593/2008/EK rendelet [Róma I.], 21. cikk),

b) még egy opcionális ágazati eszköz is számos általános magánjogi elvet igényel,

c) egy csak magánjogi kérdésekre vonatkozó opcionális eszköz nem tud lefedni adójogi problémákat,

d) a fogyasztókat megfelelően tájékoztatni kell egy opcionális eszköz jellegéről, előnyeiről és hátrányairól,

e) ezt a „28. rendszert” nem kellene alkalmazni a munkajogra, sem pedig a tagállamokban érvényben lévő munkaszerződésekre.

1.12 Az EGSZB tehát meg van győződve arról, hogy ezt a vitát különböző szinteken – tudomány, érdekelt felek (szakemberek, fogyasztók stb.), kutatóintézetek és uniós intézmények – kell elmélyíteni, főként a „jobb szabályozás” gyakorlatának keretében, az egységes piac megvalósításához való hozzájárulás érdekében.

1.13 Az EGSZB ezért kéri az Európai Bizottságot, hogy mind elméleti, mind gyakorlati szinten tanulmányozza ezt a témát, hogy meghatározhassa megvalósíthatóságának és hasznosságának feltételeit.

1.14 Az EGSZB azt ajánlja továbbá, hogy az Európai Bizottság vagy az Európai Parlament előzetes hatáselemzésében vegye fontolóra a 28. rendszer elfogadásának lehetőségét valamennyi új jogalkotási kezdeményezés esetében; ugyanilyen értékelést kellene alkalmazni a már kidolgozás alatt álló javaslatokra is, a szervezett utazási formákról szóló irányelv küszöbön álló átdolgozásával kezdve. Az ilyen értékelésnek gondosan meg kell vizsgálnia, hogy az opcionális jogalkotás milyen hatással járhat a nemzeti jog jelenlegi kötelező érvényű rendelkezéseire. Értékelnie kell, fennáll-e annak veszélye, hogy az opcionális jogalkotást a kötelező érvényű nemzeti jogszabályok megkerülésére használják fel a gyengébb felek rovására.

2. Bevezetés – A vélemény célja

2.1 A jobb jogalkotás és a lehetőségek szerinti kevesebb szabályozás az egységes piac egyik célkitűzése. Az Európai Bizottság és az Európai Parlament által kidolgozott, valamint az EGSZB számos véleményében teljes mértékben támogatott „jobb szabályozási” program valamennyi kezdeményezése a legjobb megoldásokat kívánta feltárni annak érdekében, hogy jogi környezet felhasználóbarátabb és érthetőbb legyen a vállalatok, a munkavállalók és a fogyasztók számára.

2.2 A lényeges kérdések uniós szintű szabályozásának jobb és koherensebb módjával kapcsolatos viszonylag új elgondolás először az EGSZB „Az európai biztosítási szerződés” című véleményében merült fel (3). A vélemény azt javasolta, hogy az európai biztosítási szerződésre vonatkozó jogalkotásnak egy olyan opcionális rendszeren kell alapulnia, amely alternatívát jelent a különböző nemzeti jogrendszerek harmonizálására.

2.3 A közös referenciakeret keretében a „Restatement of European Insurance Contract Law” projektcsoport kidolgozta és ismertette az Európai Bizottsággal az uniós opcionális eszköz modelljére tett, mindeddig egyedüli strukturált javaslatot.

2.4 Az utóbbi években különböző rendezvényeken jogászok, kutatók és egyes civil társadalmi érdekelt felek is utaltak arra, hogy ez a rendszer hasznos alternatívát jelenthet a harmonizáció hagyományos módszerére olyan specifikus területeken, mint például a nyugdíjrendszer vagy a pénzügyi szolgáltatások területe.

2.5 Az Európai Bizottság fokozatosan hivatkozni kezdett a „28. rendszer” használatának lehetőségére a különböző területeken, az EGSZB pedig néhány véleményében egyetértésének adott hangot (4).

2.6 Bár a rendszer alkalmazásának koncepcióját, jellegét és keretét még pontosan meg kell határozni, különösen fontos annak bemutatása, hogy nemcsak hogy megvalósítható, de előnyökkel is jár a „jobb jogalkotás”, valamint az egyszerűbb, érthető és felhasználóbarát szabályozási környezet szempontjából. Ez a célja ennek a saját kezdeményezésű véleménynek.

3. A „28. rendszer” koncepciója

3.1 A rendszer jellege és jellemzői

3.1.1 A „28. rendszer” és az „opcionális eszköz” kifejezések, amelyek gyakran szinonimaként használatosak, olyan európai szerződésjogot, illetve magánjogot kívánnak megjeleníteni, amely nem prioritást élvez a nemzeti jogrendszerekhez képest, hanem alternatívát nyújt, a szerződéses felekre hagyva az alkalmazásáról szóló döntést.

3.1.2 A „28. rendszer” kifejezés, bár általánosan használatos az uniós intézmények számos dokumentumában és a témáról megjelent cikkek többségében, kissé félrevezető lehet, mivel azt a benyomást keltheti, hogy a tagállamok 27 „tagállami” – „hazainak” tekinthető – szerződésjogával szembeni „idegen” jogrendszerről van szó.

3.1.3 Ezért megfelelőbbnek tűnik a magánjog „2. rendszeréről” (5) beszélni valamennyi tagállamban. Ez a kifejezés világossá teszi, hogy egy európai opcionális eszköz, mint bármely más európai jogforrás, a tagállamok nemzeti jogrendszerének részét képezné. Röviden: a „2. rendszer” két hazai szerződésjogi rendszer közötti választási lehetőséget jelentene a felek számára: a tagállami jogalkotó, illetve az európai jogalkotó által létrehozott rendszert.

3.1.4 Egy ilyen „2. rendszert” a felek az Európai Unió egészében alkalmazhatnának vállalkozói tevékenységükhöz. A szerződő feleknek az egyes tagállamokban így nem kellene 27 tagállami jogrendszerrel foglalkozniuk, hanem egy közös európai magánjogi rendszerre alapozhatnák tranzakcióikat. Ez azért lenne hasznos, mert egyik szerződéses fél sem kényszerülne elfogadni olyan jogrendszer alkalmazását, amelyet idegen jogrendszernek tart.

3.1.5 Egy „2. rendszer” különösen hasznos lenne olyan területeken, ahol a nemzetközi magánjog (Róma I.) megtiltja vagy korlátozza a jogrendszernek a felek általi szabad megválasztását, mint a közlekedési (Róma I., 5. cikk), a fogyasztói (Róma I., 6. cikk), a biztosítási (Róma I., 7. cikk) és a foglalkoztatási (Róma I., 8. cikk) szerződések esetében. Az opcionális eszközt még nemzetközileg kötelező érvényű rendelkezésekre (Róma I., 9. cikk) is lehet alkalmazni, feltéve, ha megfelelően figyelembe veszi az ilyen jogszabályok által védett általános érdekeket (6). Mindazonáltal ezt a 2. rendszert nem kellene alkalmazni a munkajogra, sem pedig az Európai Unió tagállamaiban érvényben lévő munkaszerződésekre.

3.1.6 A „2. rendszer” ezért a Közösség egész területén lehetővé tenné, hogy a vállalkozások ugyanazon a szerződésjogi rendszeren alapuljanak, még olyan területeken is, ahol a nemzetközi magánjog kötelezővé teszi a gyengébb felet védő jogszabályok alkalmazását.

3.1.7 Ilyen jellegű opcionális eszközre utal a Róma I. rendelet (14) preambulumbekezdése: „Ha a Közösség egy megfelelő jogi eszközben az anyagi szerződési jogra vonatkozó szabályokat fogadna el, […] ez a jogi eszköz lehetővé teheti a felek számára, hogy e szabályok alkalmazását válasszák.”

3.1.8 Mivel egy opcionális eszköz valamennyi tagállam jogrendszerében egy második szerződésjogi rendszert jelentene, az opcionális eszköz választását tisztán tagállami esetekben is lehetővé kellene tenni. Ennek következtében a vállalkozók valamennyi – nemzeti vagy nemzetközi – tranzakciójukat a 2. rendszerre alapozhatnák, ami segítene a tranzakciók jogi költségeinek további csökkentésében.

3.1.9 A „2. rendszer” egy további jellemzője az lenne, hogy a bíróságok nem tekinthetnék az opcionális eszközt választott „idegen” jognak. Így alkalmazhatók lennének az olyan elvek, mint a „iura novit curia”, és továbbra is korlátlan lenne a tagállami legfelsőbb bíróságokhoz való hozzáférés, ami külföldi jogszabályok vagy általános elvek alkalmazása esetén gyakran nem lehetséges. Ugyanígy a peren kívüli panasztételi és jogorvoslati mechanizmusokat kínáló intézmények sem utasíthatnának el ügyeket azzal érvelve, hogy az adott eset külföldi jog hatáskörébe tartozik. Például a biztosítási ügyekkel foglalkozó német ombudsman az eljárási szabályzatának megfelelően visszautasíthatja, hogy foglalkozzon egy panasszal, ha az egyértelműen egy idegen jogrendszer hatálya alá tartozik (7). Egy európai opcionális eszköz azonban a szerződésjog „2. rendszerét” jelentené valamennyi tagállamban, így a német biztosítási ombudsman nem tekinthetné azt „idegen” jogrendszernek.

3.1.10 Végül, de nem utolsósorban pedig egy európai jogalkotó által kibocsátott opcionális eszköz az Európai Bíróság előzetes döntéshozatala alá tartozna, ami biztosítaná az opcionális eszköz tagállami bíróságok általi egységes alkalmazását az EU-ban (8).

3.2 Opcionális szerződésjog és a gyengébb fél védelme

3.2.1 A fentiekben ismertetett „2. rendszer” választási lehetőséget kínálna, amelyet nem korlátoznának kötelező érvényű nemzeti jogszabályok, feltéve, ha megfelelően figyelembe veszi az ilyen jogszabályok által védett általános érdekeket. Ez szükségessé teszi annak biztosítását, hogy a gyengébb felek, különösen a fogyasztók védelme ne gyengüljön (9), és hogy a rendszert ne használhassák fel a tagállami jog kötelező érvényű rendelkezéseinek megkerülésére.

3.2.2 Ez háromféle módon garantálható:

a) először is a „2. rendszernek” magának is kötelező érvényű rendelkezéseket kell tartalmaznia, és magas szintű védelmet kell biztosítania a gyengébb fél számára (10);

b) másodsorban el kell kerülni, hogy a „2. rendszer” egyes előírásait megállapodás útján ki lehessen zárni, hogy megakadályozható legyen a tagállami jogrendszer és a „2. rendszer” összekeverése mindkét jogforrás leglazább normáinak kiválasztásával;

c) a fogyasztókat tájékoztatni kell az opcionális eszközökről a fogyasztói szervezetek által rendelkezésre bocsátott általános fogyasztói információk révén, továbbá a vállalkozók szerződéskötést megelőző kötelessége, hogy tájékoztassák a fogyasztókat arról, hogy a felajánlott szerződés az opcionális eszköz hatálya alá tartozik.

3.2.3 Ennek következtében a „2. rendszer” alkalmazhatósága nem sarkallná az erősebb felet arra, hogy az alacsonyabb szintű védelmet nyújtó jogszabály használatát javasolja szerződéses partnerének. A „2. rendszer” választására ösztönözne viszont annak lehetősége, ha a szerződési feltételeket a nemzeti joghoz való igazítás nélkül, a „2. rendszer” alapján alkalmazhatnák a Közösségen belül, ami már önmagában is magasabb szintű védelmet jelentene a gyengébb fél számára, mint – általában véve – a tagállamok joganyaga.

3.2.4 A magas szintű fogyasztóvédelmet bevezető opcionális eszköz előnyt jelent majd a fogyasztó számára, mivel azokat a termékeket, amelyek az opcionális eszköz alapján kerülnek az európai piacra, könnyebben össze lehet majd hasonlítani. Így az opcionális eszköz valóban növelné az átláthatóságot.

3.3 Az opcionális eszköz jogalapja és formája

3.3.1 Jellegének és jellemzőinek tárgyalásakor továbbra is kulcsfontosságú kérdés az ennek az eszköznek az elfogadására vonatkozó közösségi hatáskör. Néhány szerző úgy gondolja, hogy az EUMSz. 81. cikke (korábban: az EKSz. 61. cikkének c) albekezdése és 65. cikke) jelenthetné a jogalapot, mivel véleményük szerint a kollízió szintje, nem pedig az anyagi jog a meghatározó. Ennek értelmében az EU-nak csak megbízható alapra van szüksége, amelyre hivatkozva a felek az opcionális eszközt választhatják alkalmazandó jogként, és így a tagállami szabályoknak a nemzetközi magánjoggal való összeegyeztethetőségére kell csak összpontosítani. Az EUMSz. 81 cikkére alapozott eszköz azonban csak „a határokon átnyúló vonatkozású polgári ügyeket” fedné le, és nem bírna kötelező hatállyal az Egyesült Királyság, Írország és Dánia vonatkozásában.

3.3.2 Mások úgy gondolják, hogy az EUMSz. 352. cikke (korábban: az EKSz. 308. cikke) alapján lehetne a Közösséget a legmegfelelőbb módon felhatalmazni arra, hogy a Szerződésekben lefektetett célkitűzések egyikének megvalósítására opcionális eszközt vezessen be, arra hivatkozva, hogy a Szerződések állítólag „nem biztosítják a szükséges hatáskört” (11).

3.3.3 Nem zárható ki azonban az EUMSz. 114. cikke (korábban: az EKSz. 95. cikke) alkalmazásának lehetősége sem, mivel azoknak a „jogszabályoknak a közelítéséről” szól, amelyek „közvetlen hatást gyakorolnak a közös piac megteremtésére és működésére”, céljuk pedig „a 26. cikkben meghatározott célkitűzések megvalósítása” (korábban: az EKSz. 14. cikke). Ezen túlmenően mindazokban az esetekben, amikor még arra is felhatalmazása van a közösségi jogalkotónak, hogy az EUMSz. 114. cikke alapján közelítse a tagállamok szerződésjogát, rendelkeznie kellene egy opcionális eszköz bevezetésének lehetőségével, amely végül is alig érinti a nemzeti rendszereket, és ezért a szubszidiaritás elvének leginkább megfelelő választásnak minősül.

3.3.4 Sajátos jogalapot biztosít az EUMSz. új 118. cikke. Alkalmazási köre azonban a szellemi tulajdonjogra korlátozódik.

3.3.5 A legmagasabb fokú egységesség biztosítása érdekében egy ilyen eszközt rendeletbe kellene foglalni (az EUMSz. 288. cikkének második bekezdése). Így valamennyi tagállam anyagi jogának részét képezné, és ezért csak akkor alkalmaznák, ha az érintett szerződés esetében a Róma I. rendelet kollíziós szabályának megfelelően egy tagállam joganyagát kellene alkalmazni. A minimumkövetelmények megállapításán túlmenően átfogó szabályozást kellene biztosítania.

3.3.6 Minden esetben alaposan fel kellene mérni az egyes új opcionális eszközöknek a szubszidiaritás elvével való összeegyeztethetőségét.

3.4 Tartalom

3.4.1 A jövőbeli opcionális eszköznek tartalmaznia kellene egy általános részt, amely az eszköz választható alkalmazását szabályozza, valamint egy speciális részt, azoknak a jogterületeknek a részletes szabályozásával, amelyeket lefed.

3.4.2 Az opcionális eszköz a következőképpen épülhetne fel:

Első fejezet: Általános rendelkezések

Az első fejezet, amely csupán 4 vagy 5 cikkből állna (12), meghatározná az opcionális eszköz alkalmazásának célját, és ismertetné a felek előtt álló lehetőségeket. Azokat a szabályokat is meghatározná, amelyek kötelező jellegűek (különösképpen a gyengébb felet védő szabályokat). Végezetül megtiltaná a nemzeti jog alkalmazásának lehetőségét, ehelyett a hiányosságok kiküszöbölését a tagállamok joganyagában közös általános elvek alkalmazásával (13) biztosítaná.

Második fejezet: Egyedi rendelkezések

A második fejezet azokra a jogterületekre vonatkozóan állapítana meg anyagi jogi szabályokat, amelyekre vonatkozóan az opcionális eszközt alkalmazni lehetne.

3.5 Előnyök és nehézségek

3.5.1 Az opcionális eszköz mindenekelőtt azt tenné lehetővé a szerződő felek számára, hogy az Európai Unió teljes területén egyetlen szerződési jogrend alapján állapodjanak meg egymással. Mind a fogyasztók, mind pedig a vállalatok vonatkozásában megszűnnének a belső piac működését zavaró olyan akadályok, mint például a nemzeti jogrendszerek eltéréseiből adódó jogi kockázatok és költségek (14).

3.5.2 Ezen túlmenően az opcionális eszköz előnyöket biztosítana a nemzeti jogszabályok egységesítésével vagy harmonizálásával szemben is.

3.5.2.1 Először is, az opcionális eszköz a piacra bízza az alkalmazására vonatkozó döntést. Ez biztosítja, hogy csak akkor alkalmazzák, ha ezt a szerződő felek előnyösnek tartják. Várható, hogy a nemzetközi piaci szereplők alkalmazzák majd az opcionális eszközöket, míg a helyi szereplők megtakarítják majd az átültetés költségeit, különösen ami a szerződési feltételeiknek az új európai rendszerhez való igazítása érdekében történő átfogalmazását illeti.

3.5.2.2 Másodszor, változatlan maradna az egyes tagállamok saját jogi kultúrája. Így az opcionális eszköz politikailag is elfogadhatóbbá válna. Ugyanez az érv vonatkozik az egyes tagállamok nemzeti jogászaira is, akik valószínűleg ellenzik majd a hagyományos jogszabályok helyettesítését a közösségi szerződésjoggal. Nem lesz azonban okuk az opcionális eszközzel szembeni fellépésre, ha az érintetlenül hagyja a nemzeti joganyagot.

3.5.3 Mindemellett „2. rendszerekre” már jelenleg is vannak példák (lásd 3.6.3 pontot). Ez világosan mutatja, hogy az opcionális eszközöket illetően a nemzetek alkotmányjoga nem ad okot aggodalomra.

3.5.4 Technikai jellegű problémákat vethet fel azonban az opcionális eszköznek a szerződésjog vagy a magánjog más területein való bevezetése. Világos, hogy nem egyszerű a választás lehetőségének megteremtése, valamint a két, egymással párhuzamosan létező szerződési joganyag között fennálló kapcsolat szabályozása. Ahogy azonban a jövőben lehetségessé váló opcionális eszköz felvázolása is mutatja, a technikai problémák megoldhatók.

3.6 Hasonló eszközök

3.6.1 Már léteznek opcionális eszközök, mégpedig mind globális, mind európai szinten.

3.6.2 Globális szinten ide sorolható az áruk nemzetközi adásvételére vonatkozó szerződésről szóló ENSZ-egyezmény (1980) (15), valamint az UNIDROIT-egyezmények a nemzetközi faktorálásról (16) és a nemzetközi pénzügyi lízingről (17). Ezek az egyezmények az opt-out modellt követik (18).

3.6.3 Európai szinten több opcionális eszköz is létezik:

— európai vállalatok alapításáról szóló rendeletek, például az európai részvénytársaságról (SE) (19), az európai gazdasági egyesülésről (20) és az európai szövetkezetről (21) szóló rendeletek;

— európai szellemi tulajdonjog létrehozásáról szóló rendeletek, például a közösségi védjegyről (22) és a közösségi szabadalomról (23) szóló rendeletek;

— európai polgári eljárások létrehozásával foglalkozó rendeletek, például az európai fizetési meghagyásra (24) és a kis értékű követelések európai eljárására (25) vonatkozó rendeletek.

További opcionális eszközökre, köztük az európai öröklési tanúsítványra (26) is született már javaslat. Ezek a rendeletek és javaslatok európai eszközökkel egészítik ki a nemzeti jog által biztosítottakat.

4. A „28. rendszer” és a jobb szabályozás

4.1 Az egységes piac teljes megvalósítása

4.1.1 Igen hasznos lenne egy opcionális eszköz az egységes piac működésének szempontjából, amely emellett az önkéntes harmonizálásnak a szubszidiaritás elvével összhangban álló legtökéletesebb formáját jelenti.

4.1.2 Ezen túlmenően egy opcionális eszköz a fogyasztók szabad mozgását is segíti majd, valamint erősíteni fogja a határokon átívelő mobilitást és a vállalatok közötti versenyt.

4.1.3 A Lisszaboni Szerződés hatálybalépésével nem változik a választható rendszer kialakításának helyzete.

4.2 Európai szerződésjog

4.2.1 „Az európai szerződésjog közös elvei” hálózat (CoPECL-hálózat) nemrég véglegesítette közös referenciakeret-tervezetét (27), amelyet megküldött az Európai Bizottságnak. E szabályok olyan modellt biztosítanak az európai jogalkotó számára, amelyet az opcionális eszköz bevezetésekor alkalmazhat, Viviane Reding biztos ajánlásával összhangban (28). Továbbra is szükséges azonban a közös referenciakeret/közös alapelvek opcionális alkalmazására vonatkozó szabályozás, az európai biztosítási szerződésjog alapelveinek 1:102. cikkében (29) már megfogalmazott javaslattal összhangban.

4.3 A jövőbeli alkalmazás területei

4.3.1 A szerződésjognak azokon a területein mutatkozik nagyobb igény az opcionális eszközre, ahol érvényesülnek a nemzeti jog kötelező érvényű szabályai, jogi korlátot jelentve az egységes piac működése szempontjából (30). Erre a pénzügyi szolgáltatások vonatkozásában (ideértve a biztosítást is) már az Európai Bizottság is felhívta a figyelmet (31). Ezért a pénzügyi szolgáltatások (banki és biztosítási jog – az ez utóbbi területtel kapcsolatos javaslatot összhangba kell hozni a közös referenciakerettel) jelenthetik az opcionális eszköz jövőbeli alkalmazásának egyik fő területét, minden körülmények között megfelelő figyelmet szentelve a fogyasztóvédelmi jognak.

4.3.2 A „28. rendszer” alkalmazására a fogyasztási cikkek (különösképpen az interneten keresztüli) adásvétele esetében is sort lehetne keríteni. A fogyasztási cikkek adásvételét illetően azonban gondosan meg kell vizsgálni, hogy milyen kapcsolatban áll az opcionális eszköz a fogyasztók jogairól szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvjavaslattal (32).

4.3.3 Az opcionális eszközöket a magánjognak a szerződésjogtól eltérő területein is be lehetne vezetni: a „28. rendszer” használatának szempontjából az ingó javakra és nem materiális árukra vonatkozó biztosítási jogok területe is nyilvánvalóan szóba jöhet. Az európai öröklési tanúsítványra vonatkozó európai bizottsági javaslat (33) az opcionális eszközöknek az öröklési jog területén való lehetséges alkalmazását ismerteti. A házassági vagyonjog az opcionális eszköz másik jövőbeli alkalmazási területét jelentheti.

4.3.4 Az általános szerződésjog területén kevésbé sürgető az opcionális eszköz iránti igény. Az általános szerződésjogot lefedő közös referenciakeret-tervezetet nem opcionális eszköz formájában dolgozták ki. Ennek ellenére a közös referenciakeret-tervezet szerzői bevezetőjükben kiemelik, hogy az „egy vagy több opcionális eszköz alapjaként” (34) használható. Ezt a javaslatot korlátozó módon is végre lehetne hajtani, amennyiben a közös referenciakeret-tervezet általános rendelkezéseit egy olyan opcionális eszközbe foglalnák bele, amely a szerződésjognak csak bizonyos területeire vonatkozik. Így elkerülhetővé válna a hiányos szabályozás, amely szükségszerűen megjelenne abban az esetben, ha csak az egyes szerződéstípusokra vonatkozó előírások lépnének hatályba.

5. Az Egységes Piac Megfigyelőközpontja által 2010. január 6-án tartott nyilvános meghallgatás eredményei

5.1 Az európai társasági jog, a szellemi tulajdonnal kapcsolatos eljárásjog és az öröklési jog területén a „28. rendszer” számos változata létezik már, emellett idevonatkozó javaslatok is születtek. Ezek mind meghaladják a nemzeti korlátozásokat, kisebb mértékben érintik a nemzeti jogot, és új lehetőségeket nyitnak meg a piaci szereplők számára a határokon átnyúló kereskedelemben. A „28. rendszernek” azonban szigorúan meg kell felelnie a fogyasztóvédelmi szabályoknak, és következetesebbnek kell lennie, mint a harmonizálás. A „28. rendszer” egyik kulcseleme a nyugdíjak kérdése, mivel 18 millió nyugdíjas él más tagállamban. Végezetül a „28. rendszernek” a megfelelő tájékoztatásra és bizalomépítésre (pl. szerződések) kell összpontosítania, valamint egyszerűbb szolgáltatásokhoz és termékekhez kell vezetnie (különösképpen a pénzügyi szolgáltatások esetében). A lakossági pénzügyi szolgáltatások területén elsőbbséget kell adni a jobb fogyasztóvédelmet biztosító szabályozásnak: a válság rámutatott, hogy a fogyasztóknak ajánlott valamennyi pénzügyi szolgáltatást szabályozni kell, és egyszerűsített pénzügyi szolgáltatásokat kell nyújtani mindazon fogyasztók számára, akik erre igényt tartanak. Továbbra is napirenden marad a „28. rendszerhez” hasonló opció engedélyezésére és ennek jogalapjára vonatkozó politikai konszenzus elérése. Az Európai Bizottság hatáselemzéseinek rendszeresen meg kell vizsgálniuk az „opcionális megközelítés” lehetőségét, vagyis egy „28. rendszer” elfogadását, miközben ez csak a sajátos problémákra adhatna választ, és nem jelentené a szerződésjog általános alternatíváját.

Kelt Brüsszelben, 2010. május 27-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Mario SEPI

(1) HL C 157., 2005.6.28., 1. o.

(2) HL C 175., 2009.7.28., 26. o.

(3) HL C 157., 2005.6.28., 1. o.

(4) HL C 157., 2005.6.28., 1. o., előadó: J. Pegado Liz; HL C 318., 2006.12.23., 200. o., előadó: J. von Fürstenwerth; HL C 65., 2006.3.17., 134. o., előadó: G. Ravoet; HL C 309., 2006.12.16., 26. o., előadó: E. M. Iozia; HL C 65., 2006. 3.17., 13. o., előadó: U. Burani; HL C 27., 2009. 2.3., 18. o., előadó: A. Grasso; HL C 151., 2008.6.17., 1. o., előadó: E. M. Iozia; HL C 175., 2009.7.28., 26. o., előadó: J. Pegado Liz.

(5) Az opcionális eszköz „2. rendszerként” való felfogásáról lásd még: Heiss: Introduction, in: Basedow/Birds/Clarke/Cousy/Heiss (szerk.): Principles of European Insurance Contract Law (2009), I. 45.

(6) A francia nemzetgyűlés nemrég fogadott el egy tájékoztató jelentést a fogyasztói jogokról (előadó: M. Karamanli), amely egy 28. európai jogrendszer tesztelését javasolja a Róma I. rendelet keretében.

(7) Lásd: Heiss: Introduction, in: Basedow/Birds/Clarke/Cousy/Heiss (szerk.): Principles of European Insurance Contract Law (2009) I. 47.

(8) Uo.

(9) Az amszterdami egyetem munkatársa, M. Hesselink szerint a társadalmi igazságosság értelmében „(…) a 28. rendszert egy kék gomb megnyomásával lehet választani. Ha a közös referenciakeret opcionális eszközzé válna a vállalkozások és a fogyasztók közötti szerződések terén, ez nem vezethetne szociális dömpinghez. (…) A közös referenciakeret-tervezet, amennyiben az európai jogalkotó lehetővé teszi a jogrendszer megválasztását, kölcsönösen nyertes helyzeteket teremthet a vállalkozások és a fogyasztók közötti szerződésekben.”

(10) Lásd: Heiss/Downes, Non-Optional Elements in an Optional European Contract Law: Reflections from a Private International Law Perspective, ERPL 13 (2005) 693 (699).

(11) Hesselink/Rutgers/de Booys: The Legal Basis for an Optional Instrument on European Contract Law [Az európai szerződésjogra vonatkozó opcionális eszköz jogalapja], Centre for the Study of European Contract Law, 2007/04. sz. munkadokumentum.

(12) Az európai biztosítási szerződésjog alapelveinek modelljére alapozva, és további viták tárgyát képezve.

(13) A félreértések elkerülése végett érdemes vagy meghatározni ezeket az általános elveket, vagy a „Principles, definitions and model rules of European Private Law – Draft Common Frame of Reference” [Az európai magánjog elvei, fogalommeghatározásai és mintaszabályai – Közös referenciakeret-tervezet] (I–III. kötet, előzetes összefoglaló kiadás, 2009) kiadványban szereplő valamennyi szerződéstípusra alkalmazandó általános szabályokra hivatkozni, amennyiben és amikor ezeket elismerik, vagy egy közösségi jogi eszköz révén bevezetik.

(14) Lásd például Basedow: Ein optionales Europäisches Vertragsgesetz: Opt-in, opt-out, wozu überhaupt? [Opcionális európai szerződésjog: opt-in, opt-out, mire szolgál egyáltalán?], ZEuP 2004, 1.

(15) Ennek szövege a www.uncitral.org honlapon érhető el.

(16) Uo.

(17) Uo.

(18) Lásd az áruk nemzetközi adásvételére vonatkozó szerződés 6. cikkét, a nemzetközi faktorálásról szóló egyezmény 3. cikkét, és a nemzetközi pénzügyi lízingről szóló egyezmény 5. cikkét.

(19) Az európai részvénytársaság (SE) statútumáról szóló, 2001. október 8-i 2157/2001/EK tanácsi rendelet – HL L 294., 2001.11.10., 1. o.

(20) Az európai gazdasági egyesülésről szóló, 1985. július 25-i 2137/85/EGK tanácsi rendelet – HL L 199., 1985.7.31., 1. o.

(21) Az európai szövetkezet (SCE) statútumáról szóló, 2003. július 22-i 1435/2003/EK tanácsi rendelet – HL L 207., 2003.8.18., 1. o.

(22) A közösségi védjegyről szóló, 2009. februári 207/2009/EK tanácsi rendelet – HL L 78., 2009.3.24., 1. o.

(23) A rendeletet 2009. december 4-én fogadták el, de még nem tették közzé a Hivatalos Lapban.

(24) Lásd az európai fizetési meghagyásos eljárás létrehozásáról szóló, 2006. december 12-i 1896/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 10. preambulumbekezdését – HL L 399., 2006.12.30., 1. o., módosított változat

(25) Lásd a kis értékű követelések európai eljárásának bevezetéséről szóló, 2007. július 11-i 861/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 8. preambulumbekezdését – HL L 199., 2007.7.31., 1. o.

(26) Lásd az öröklési ügyekre irányadó joghatóságról, alkalmazandó jogról, az öröklési ügyekben hozott határozatok és közokiratok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az európai öröklési tanúsítvány bevezetéséről szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletjavaslat VI. fejezete – COM(2009) 154 végleges.

(27) Lásd Bar/Clive/Schulte-Nölke at al. (szerk): Principles, Definitions and Model Rules of European Private Law – Draft Common Frame of Reference (DCFR) [Az európai magánjog elvei, fogalommeghatározásai és mintaszabályai – Közös referenciakeret-tervezet] előzetes összefoglaló kiadás (2009); a biztosításra vonatkozó közös referenciakeret-tervezetet Basedow/Birds/Clarke/Cousy/Heiss (szerk): Principles of European Insurance Contract Law [Az európai biztosítási szerződésjog alapelvei] (2009) tartalmazza.

(28) Viviane Redingnek, az igazságügy, alapvető jogok és uniós polgárság kérdéskör területéért felelős biztosjelöltnek a meghallgatása, Európai Parlament, 2010. január 7.

(29) Az európai biztosítási szerződésjog alapelveinek 1:102 cikke, amely ezek opcionális alkalmazásával foglalkozik, a következőket állapítja meg: „Akkor kell alkalmazni az európai biztosítási szerződésjog alapelveit, amikor a felek, a jogválasztás szabadságának a nemzetközi magánjog általi bármely korlátozásától függetlenül, megállapodnak azoknak az általuk kötött szerződésre vonatkozó érvényességéről.” (Basedow: The Optional Application of the Principles of European Insurance Contract Law [Az európai szerződésjog alapelveinek opcionális alkalmazása), Fuchs (szerk.): European Contract Law – ERA Forum Special Issue [Európai szerződésjog – ERA Forum különszám], 2008, 9. kötet, 111. o.).

(30) Lásd Heiss/Downes: Non-Optional Elements in an Optional European Contract Law [Az opcionális európai szerződésjog nem opcionális elemei], ERPL (2005), 693, 697 és ezt követően.

(31) Lásd például: A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak – Koherensebb európai szerződésjog – Cselekvési terv, 2003. február 12., COM(2003) 68 végleges, 47., 48. pont

(32) COM(2008) 614 végleges.

(33) Lásd COM(2009) 154 végleges, amellyel a 3.6.3 pont foglalkozik.

(34) von Bar/Beale/Clive/Schulte-Nölke von Bar/Clive/Schulte-Nölke et al. szerkesztésében, Principles, Definitions and Model Rules of European Private Law - Draft Common Frame of Reference (DCFR) [Az európai magánjog elvei, fogalommeghatározásai és mintaszabályai – Közös referenciakeret-tervezet], előzetes összefoglaló kiadás (2009), Bevezetés, 79. pont