HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 53/7

Kérelem közzététele a mezőgazdasági termékek és az élelmiszerek minőségrendszereiről szóló 1151/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 50. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján

(2018/C 53/06)

Ez a közzététel az 1151/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (1) 51. cikke alapján jogot keletkeztet a kérelem elleni felszólalásra.

EGYSÉGES DOKUMENTUM

„ΑΓΚΙΝΆΡΑ ΙΡΊΩΝ” (AGKINARA IRION)

EU-szám: PGI-GR-02293 – 2017.2.24.

OFJ ( ) OFJ ( X )

1. Elnevezés(ek)

„Αγκινάρα Ιρίων” (Agkinara Irion)

2. Tagállam vagy harmadik ország

Görögország

3. A mezőgazdasági termék vagy élelmiszer leírása

3.1. A termék típusa

1.6. osztály: Gyümölcs, zöldségfélék és gabonafélék, frissen vagy feldolgozva

3.2. A termék leírása, amelyre az 1. pontban található elnevezés vonatkozik

Az „Agkinara Irion” oltalom alatt álló földrajzi jelzés az Asteraceae családba tartozó Cynara scolymus L. articsóka faj Praszini tou argosz vagy Argitiki elnevezésű helyi fajtáinak fejrészét jelöli.

A friss „Agkinara Irion” jellemzői, amelyek megkülönböztetik az articsóka más típusaitól, a következők:

— kompakt, hengeres formájú fej, a csúcsán jellegzetes nyílással,

— a fej magassága legalább 10 cm, vízszintes irányú átmérője legalább of 8 cm,

— a zöld színű külső fellevelek zöldek, a tőnél húsosak, lekerekített, villásan kettéágazó csúcsúak, tüske nélküliek vagy egyes esetekben kis tüskét viselnek,

— a belső fellevelek színe kívülről befelé haladva a világoszöldtől a sárgán keresztül a liláig változik, a legbelső fellevelek világossárga pihévé alakultak,

— az erős, hengeres szár hossza legfeljebb 40 cm, átmérője 1–4 cm,

— a fej zsenge, a fellevelek tövi része és a fészektányér húsos, ízletes, különlegesen édes, nyersen is fogyasztható.

3.3. Takarmány (kizárólag állati eredetű termékek esetében) és nyersanyagok (kizárólag feldolgozott termékek esetében)

—

3.4. Az előállítás azon műveletei, amelyeket a meghatározott földrajzi területen kell elvégezni

Az „Agkinara Irion” előállításának valamennyi műveletét a meghatározott földrajzi területen kell elvégezni.

3.5. A bejegyzett elnevezést viselő termék szeletelésére, aprítására, csomagolására stb. vonatkozó egyedi szabályok

—

3.6. A bejegyzett elnevezést viselő termék címkézésére vonatkozó egyedi szabályok

—

4. A földrajzi terület tömör meghatározása

A meghatározott földrajzi terület, ahol az „Agkinara Irion” előállítása történik, háromszög alakú: egyik oldalon a tenger, a másik két oldalon hegyvonulatok határolják. A területen található a Karnezaiika és Íria nevű helyi közösség és Kantia települése, amelyek közigazgatásilag Náfplio településhez tartoznak.

A terület két síkságot, az 1 000 hektáros Íriai-síkságot és a 250 hektáros Kandiai-síkságot foglalja magában, amelyek az argolíszi körzet délkeleti részén helyezkednek el. A két síkságot egy alacsony mészkővonulat (Likalona) választja el. A földrajzi terület természetes határait észak-északkeleti irányban az Arakneo-hegy lába, dél-délkeleti irányban a Dídima-hegy, nyugati irányban pedig az Argolíszi-öböl alkotja.

Mindkét síkság délnyugati fekvésű, és a Karnezaiiko- vagy Dipotamosz-patak, illetve a Kandia-patak szeli át őket. A patakok keletről nyugati irányba folynak, majd a tengerbe ömlenek.

5. Kapcsolat a földrajzi területtel

Természeti viszonyok

A meghatározott földrajzi terület alapkőzete és egyedi mikroklímája jó minőségű, korai termény előállítását teszi lehetővé.

A síkságokat keresztező vízfolyások által lerakott anyagoknak köszönhetően a tértség talaja termékeny. Az „Agkinara Irion” termesztéséhez használt valamennyi talaj az entisol talajok (frissen kialakult, még nem rétegződött talajok) osztályába tartozó, nagyrészt homokos-agyagos lösztalaj vagy agyagos lösztalaj.

A talaj igen termékeny, emellett 50–150 cm mély, ami előnyös az articsóka mélyre hatoló gyökérzete számára. A talaj fiatal, közepesen texturált, kalciummal jól ellátott, magnéziumban gazdag, amelynek jó vízelvezetését homokos kavicsréteg biztosítja. Az ehhez hasonló, part menti talajok esetében a nátriummal versengő magnézium magas szintje hozzájárul a talaj szerkezetének megőrzéséhez, ami lehetővé teszi az „Agkinara Irion” termesztését még a nagy sótartalmú területeken is. A talajfelszín sík, hajlásszöge 0–3 %.

A terület éghajlata mediterrán, azaz meleg és száraz, nagyon enyhe telekkel.

Az éghajlati viszonyokat tovább javítja az Argolíszi-öböl szélsőséges hőmérsékleteket mérséklő közelsége, ami csökkenti a nyári csúcshőmérsékletet és növeli a téli minimumhőmérsékletet. Az éves átlaghőmérséklet 18,5 °C, az átlagos éves minimumhőmérséklet 10,2 °C, az átlagos éves csúcshőmérséklet 28,2 °C. A térség geomorfológiai jellemzői miatt a téli fagy ritka. A mezőgazdasági művelés alatt álló területet télen a környező hegységek megvédik az északi, hideg légáramlatoktól, bár az uralkodó szélirány déli (tengeri szellő).

A térség délnyugati tájolású, az éves napsugárzás mértéke körülbelül 337,0 cal/cm2, a napsütéses órák száma átlagosan 2 500.

Az éves csapadékmennyiség körülbelül 400 mm, nyáron és ősszel gyakran egyáltalán nem esik eső.

Ezek a körülmények igen kedvezőek a korai betakarítás számára, és lehetővé teszik, hogy a növények jól fejlődjenek és maximális terméshozamot érjenek el a téli hónapokban.

Emberi tényezők

Az emberi tényező a korai betakarítású terményeknél különösen fontos. A gazdálkodók által tökéletesített termelési módszerek, így az új állomány létrehozásához használt anyanövények gondos kiválasztása, az öntözés és annak időzítése, valamint a ritkítás lehetővé teszi az „Agkinara Irion” még korábbi beérését.

A termék sajátosságai

Az „Agkinara Irion” sajátosságát az a megbecsültség adja, ami a fajta különösen korai betakaríthatóságából és jellegzetesen édes ízéből ered.

Az augusztus közepére eső első betakarítás előnye, hogy ebben az időpontban ez az egy articsóka van a piacon. Emellett a téli hónapokban nagy mennyiségben rendelkezésre álló és piacra kerülő termény széles körű ismertséget biztosít a fajta számára.

A földrajzi elhelyezkedésből és a síkságok délnyugati fekvéséből eredő enyhe klíma, valamint a napsütéses órák nagy száma kedvező a korai betakarítás szempontjából. Mivel a nyári hónapokban nem esik az eső, a tenyészidőszak öntözéssel szabályozható, ezért a termesztés ősszel kezdődik. A tenger közelségéből eredő, legtöbbször enyhe telek, valamint a síkságokat körülvevő alacsony hegyláncok nyújtotta védelem, ami kiküszöböli a hideg légáramlatok okozta fagyokat, lehetővé teszi, hogy az „Agkinara Irion” jól fejlődjön és maximális terméshozamot érjen el a téli hónapokban.

Az „Agkinara Irion” megkülönböztető jegye továbbá az ízletessége, különösen az édes íze. Ezek az érzékszervi jellemzők a kora ősszel, azaz az intenzív napsütés időszakában bekövetkező differenciálódás és érés időszakában termelődő, a növényben felhalmozódó szénhidrátoknak, azaz poliszacharidoknak köszönhetők.

A szénhidrátok felhalmozódását elősegíti a síkságok délnyugati tájolása, ami miatt a növényeket sok napsütés éri.

Ezeket a jellemzőket erősíti az emberi beavatkozás, így a szárazságtűrő növények gondos szelekciója, amelynek célja az „Agkinara Irion” termesztéséhez használt helyi fajta megőrzése.

A helyi termesztők sokévi megfigyelésein és aprólékos gondosságán alapuló, a korai betakarítást lehetővé tévő technikák generációról generációra szállnak, egy olyan kiemelkedő minőségű terméket eredményezve, amely a kora őszi megjelenésétől kezdve a tél végéig uralkodó szerepet játszik a piacon, és szinte a teljes belföldi fogyasztási igényt kielégíti.

Összességében a térség geomorfológiai jellemzői, a helyi éghajlati és talajviszonyok, valamint a hagyományos termesztési módszerek megőrzése teszi lehetővé a korai betakarítást, a termény ízletességét, édességét és egyéb minőségi jellemzőit, biztosítva a fajta ismertségét és hozzáadott értékét.

A Froutonea c. folyóirat 2013. februári, 169. száma említi az „Agkinara Irion” korai beérését, és így jellemzi a Praszini tou argosz vagy Argitiki fajtát: „[…] Ez az argolíszi régióban, valamint a Peloponnészosz és Kréta más részein legelterjedtebb fajta. Ez a korán érő, nagy hozamú fajta novembertől (Íriában már október végétől) hozza virágfejeit […]”.

Az „Agkinara Irion” jó tulajdonságai gyakran szerepelnek sajtócikkekben.

2002. május 20-án például a Ta Nea tisz Argolidasz (Argolíszi hírek) c. hírlap arról írt, hogy „[…] Hrisztosz Olimpiosz, az athéni mezőgazdasági egyetem munkatársa beszámolt a növény terápiás és gyógyító hatásáról, és kiemelte, hogy az „Agkinara Irion” virágzatának fogyasztásra alkalmas része gazdag fehérjében, szénhidrátokban, C-vitaminban, sókban és cellulózban […]”.

Az argolíszi régió Politisztika [Kultúra] c. hírlapjában is szerepelt a növény, amikor az újság 2010. március 17-én beszámolt arról, hogy „[…] A rendezvény során törökországi, ciprusi, a ’Le Conservatoire international des cuisines méditerranéennes’ [Nemzetközi Mediterrán Gasztronómiai Társaság] tagjai közé tartozó szervezeteket képviselő, valamint természetesen görögországi profi séfek mutatják be saját tudásuk és tapasztalatuk alapján az „Agkinara Irion” articsókához hasonló, kimagaslóan ízletes termékekben rejlő gasztronómiai örömöket […]”.

A termék ismertsége szorosan kapcsolódik az íriai régió gazdasági, társadalmi és kulturális életéhez.

Erről tanúskodnak a hosszú időre visszanyúló éves fesztiválok, műhelytalálkozók, rendezvények és egyéb találkozók, gasztronómiai versenyek, a nyomtatott és online sajtóban olvasható beszámolók, a rádió- és televízióműsorok, könyvek, folyóiratok, főzőműsorok és földművelési szakfolyóiratok, valamint a helyi éttermek étlapjai.

Az „Agkinara Irion” termesztéséről és jövőjéről szóló első görögországi szemináriumot 2002 májusában tartották Íriában, neves olasz és görög tudósok részvételével.

2007 novemberében az articsóka-ágazat fejlesztésére létrehozott La Città del Carciofo [Az articsóka városa] nevű nemzetközi szövetség küldöttsége ellátogatott Íriába az olaszországi Ladispoliból. A látogatás célja a termékkel kapcsolatos információk cseréjét szolgáló platform létrehozása és az articsókát termesztő vállalkozások közötti baráti kapcsolatok kialakítása mellett az idegenforgalom ösztönzése volt.

2010 májusában Íriában megrendezésre került az első articsóka témájú gasztronómiai fesztivál, amelyen a mediterrán térség keleti feléből érkező (a Conservatoire international des cuisines méditerranéennes hálózat tagjait képviselő) séfek tudásukat és tapasztalatukat felhasználva az „Agkinara Irion” articsókából készítettek a helyi termék egyedi jellemzőit és ízét kiemelő ételeket.

A termék népszerűsége a sajtóban és az online médiában is jól érzékelhető: gyakran szerepel nagy példányszámú gasztronómiai magazinokban és nagy nézettségű televíziócsatornák főzőműsoraiban. Az ismert séf, Iliasz Mamalakisz ezt írta egy online megjelent receptben: „az ’Agkinara Irion’, az íriai articsóka méltán híres. Keressük a helyi piacokon, mennyei az íze.” A mezőgazdasági és szakmai folyóiratok rendszeresen beszámolnak a fajta piaci részesedéséről, az árak alakulásáról és az új lehetőségekről.

Az „Agkinara Irion” a helyi, hagyományos ételek gyakori alapanyaga, mint azt a Niki Tsekoura 2013-ban megjelent könyvében (Anginárá, o físzavrosz tisz jísz ton Írion [Az articsóka, Íria földjének kincse]) olvasható számos recept igazolja. A helyi éttermek sok articsókából készült ételt kínálnak a látogatóknak, ami hozzájárul a helyi turisztikai kínálat egyedi jellegéhez.

Az „Agkinara Irion” térségben játszott fontos szerepét jól tükrözi a Kandia-Íria Turisztikai Szövetség articsókát ábrázoló emblémája, míg az Íriai Mezőgazdasági Szövetkezet hivatalos bélyegzőjén egy stilizált articsókafej látható, amely nagyon hasonlít a térségben termesztett articsókához.

Egy népi szólás, mely így hangzik: „anginárá apó to Íri pu trávái to potíri” [az íriai articsóka inni kér] szintén dicséri ennek a helyi terméknek a zamatát és édes ízét. Az ismert festő, Diana Antonakatou 2000-ben készült festménye a keményen dolgozó helyi termelőket ábrázolja, és rámutat, hogy: „[…] felhagytak a paradicsomtermeléssel, hogy az egész prefektúrában a legízletesebb articsókát termeljék […]”

Történelmi viszonyok

Már a XIX. század második felétől ismerünk a termék közkedveltségére és kereskedelmi megbecsültségére vonatkozó említéseket: az argolíszi régióban termesztett, Konstantinápolyba, Egyiptomba és Szmirnába exportált termékként említik, és a nyereséget hozó, megbecsült áruk közé sorolják (Táxídja áná tin elláda [Görögországi utazások], G. P. Paraszkevopoulosz, 1869).

Az articsóka széles körű termesztése a II. világháború után, 1946–1947-ben kezdődött meg Íria és Kandia területén.

Íria települése hivatalos bizonyítékkal rendelkezik arról, hogy 1969-ben 800 hektáron, azaz a két síkság kétharmadán articsókát termesztettek.

Az elkövetkező években a gazdálkodók tökéletesítették a termesztés speciális fogásait, a helyi gazdaság és közösség pedig az articsókatermesztés köré szerveződött.

Az Íria és az articsóka közötti kapcsolat még szorosabbá vált az 1980 és 2000 között eltelt 20 évben, amikor Íriának hosszú, a talajt és a vízellátást erősen megviselő aszályos időszakot kellett elviselnie. Az articsóka jól tűri a sót, és kiválóan alkalmazkodott a terület sajátos viszonyaihoz, így fontos bevételi forrásként szolgált az itt élők számára egy olyan időszakban, amikor más gyümölcs és zöldség termesztése szinte lehetetlen volt.

Jelenleg a belföldi fogyasztás szinte teljes egészét az „Agkinara Irion” articsóka teszi ki, tovább erősítve a fajta megbecsültségét.

Hivatkozás a termékleírás közzétételére

(e rendelet 6. cikke (1) bekezdésének második albekezdése)

http://www.minagric.gr/images/stories/docs/agrotis/POP-PGE/prod-agkinara-irion-pge.pdf

(1) HL L 343., 2012.12.14., 1. o.