A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, A GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK A BUSANBAN MEGRENDEZÉSRE KERÜLŐ 4. SEGÉLYHATÉKONYSÁGI MAGAS SZINTŰ FÓRUMON KÉPVISELENDŐ KÖZÖS UNIÓS ÁLLÁSPONTRA VONATKOZÓ JAVASLAT /* COM/2011/0541 végleges */





1. Bevezetés A segélyezés reformja a fejlesztésfinanszírozásról szóló 2002-es Monterreyi Konszenzussal kezdődött, melynek keretében a nemzetközi közösség megállapodott abban, hogy hatékonyabbá teszi a hivatalos fejlesztési segélyt (ODA). A reform erősítése érdekében a Rómában (2003), Párizsban (2005) majd Accrában (2008) megrendezett magas szintű fórumokon alapelvekről, konkrét kötelezettségvállalásokról és ellenőrzési keretről állapodtak meg. A 2011. november 29. és december 1. között Busanban megrendezésre kerülő 4. magas szintű fórum célkitűzése az, hogy értékelje a haladást a megállapodás tárgyát képező kötelezettségvállalásokhoz képest, áttekintse a segélyhatékonysági programot, és összekapcsolja azt a fejlesztésfinanszírozás tágabb programjával. A fórum elsősorban a fejlesztési eredmények javítására koncentrál majd az új globális fejlesztési kihívások és partnerségek fényében, ideértve a feltörekvő gazdaságok kötelezettségvállalásait is. A fórumnak nem célja megkettőzni a fejlesztésfinanszírozás nemzetközi menetrendjét, hanem a segélyhatékonyság hozzáadott értékére kíván koncentrálni a szegénység csökkentése, valamint a millenniumi fejlesztési célok 2015-ig történő megvalósítása során. E közlemény célja, hogy javaslatot tegyen az EU és a busani fórumon részt vevő tagállamai (a továbbiakban: EU) által a busani fórumon követendő közös uniós álláspontra. A közlemény értékeli a kötelezettségek végrehajtása terén elért haladást, és javaslatokat tesz azt illetően, hogy hogyan lehetne koncentráltabbá tenni a segélyhatékonysági programot, valamint kiterjeszteni a segélyhatékonyság alapelveit a fejlesztésfinanszírozás más szereplőire és forrásaira is. Javaslatot tesz továbbá a globális irányítási struktúra áramvonalasítására és az országszintű végrehajtás előtérbe helyezésére. 2. Megvalósított haladás Most először áll rendelkezésre bőséges információ a segélyezés reformjáról és annak a fejlesztési eredményekre gyakorolt hatásáról. A II. szakaszról készített független értékelés és a Párizsi Nyilatkozat nyomonkövetési felmérése konkrét adatokat szolgáltat, melyek összevethetők a Párizsban és Accrában vállalt kötelezettségekkel. Ennek alapján megállapítható, hogy a segélyhatékonysági program eredményeképpen minőségi javulás következett be a bevált módszerekre vonatkozó normák erősítése és a jobb partnerségek ösztönzése révén. Ez hozzájárult ahhoz, hogy eredményeket érjünk el a fejlesztés területén. Az eredmények azt mutatják, hogy az öt segélyhatékonysági alapelv közül az országok felelősségvállalása terén sikerült elérni a legnagyobb fejlődést. A kedvezményezett országok saját fejlesztési céljaihoz való igazodás és a harmonizáció terén felemás előrelépés történt, míg a partnerországok rendszereinek használata nem nőtt e rendszerek fejlődése ellenére sem. A fejlesztési eredményekre koncentráló irányítás és a kölcsönös elszámoltathatóság fejlődött a legkevésbé. A segélyek kiszámíthatóságának trendje még visszájára is fordult 2005-höz képest. Az előrehaladás összességében lassú volt a partnerországok és a donorok részéről egyaránt, hiszen a 13 célkitűzésből csupán kettőt sikerült teljesen megvalósítani: a koordinált technikai együttműködést és a segélyek feltételekhez kötésének megszüntetését. A Bizottság és a nyomonkövetési felmérésben részt vevő 14 tagállam[1] teljesítménye jobb az átlagos globális teljesítménynél, ami jelentős mértékben az EU segélyhatékonysági működési keretének köszönhető. A Bizottság és a 14 tagállam három célkitűzés tekintetében teljesít jól: a technikai együttműködés, valamint az országos rendszerek használata az államháztartás irányítása és a közbeszerzések terén. A Bizottság és a 14 tagállam kevésbé jól teljesített a kiszámíthatóság, a programalapú megközelítések használata és az együttes fellépések terén. Továbbra is kihívást jelent a segélyek szétaprózódása (ami 2005 és 2009 között fokozódott), valamint az átláthatóság. Egy Bizottság által megrendelt tanulmány[2] előzetes eredményei arra engednek következtetni, hogy a párizsi és accrai kötelezettségvállalások ambiciózusabb végrehajtásával az EU évente 4 milliárd EUR-t takaríthatna meg. A következő táblázat foglalja össze a világszintű teljesítményt, valamint a Bizottság és a 14 tagállam 32 partnerországban nyújtott teljesítményét a 2005. és 2010. évi nyomonkövetési felmérések alapján. || Világszintű teljesítmény || Világszintű teljesítmény || EU[3]-teljesítmény || EU[4]-teljesítmény || Célkitűzés || 2005 || 2010 || 2005 || 2010 || 2010 1. Operatív fejlesztési stratégiák || 19% || 52% || 1) || 1) || 75% 2a. Az államháztartás irányításának minősége || - || 38% || 1) || 1) || 50% 2b. A közbeszerzési rendszerek minősége || - || - || 1) || 1) || Nincs célkitűzés 3. A költségvetésben jelentkező segélyek || 44% || 46% || 42% || 51% || 85% 4. Koordinált technikai együttműködés || 49% || 51% || 40% || 61% || 50% 5a. Az állami pénzügyi rendszerek használata || 40% || 48% || 48% || 55% || 55% 5b. A közbeszerzési rendszerek használata 2) || 40% || 44% || 51% || 66% || Nincs célkitűzés 6. A párhuzamos projektvégrehajtó egységek számának csökkentése || - || 32% || - || 49% || 66% 7. A segélyek kiszámíthatóbbak: a kifizetésekre a terveknek megfelelően kerül sor || 42% || 43% || 41% || 49% || 71% 8. A segélyek nem feltételhez kötöttek 3) || 80% || 87% || 81% || 82% || 87% 9. Programalapú megközelítések || 43% || 48% || 47% || 51% || 66% 10a. Együttes fellépések || 20% || 22% || 27% || 32% || 40% 10b. Együttes elemző munka || 41% || 44% || 49% || 59% || 66% 11. Eredményorientált keretek || 7% || 22% || 1) || 1) || 38% 12. Kölcsönös elszámoltatási keretek || 44% || 50% || 1) || 1) || 100% 1) A partnerországokra vonatkozó mutatók 2) 2010. évi általános adat mind a 78 partnerország vonatkozásában 3) A 8. sz. mutató súlyozatlan átlagokat tartalmaz Világszinten a lassú és változó teljesítményt részben az magyarázza, hogy a módszerek átalakítása időbe telik. A felmérés eredményei azt sugallják, hogy a legtöbb kötelezettségvállalás mögött nem volt politikai támogatás, és hogy a segélyhatékonysági megközelítések túlzottan bürokratikusak voltak. Ráadásul a menetrend túlzottan tág volt ahhoz, hogy kialakuljanak a szükséges súlypontok. Úgy tűnik, hogy azonosítani kellene a kulcsfontosságú kötelezettségvállalásokat a segélyezés reformjának megerősítése érdekében, valamint a partnerországok által azonosított prioritásokkal összhangban meg kell alapozni a segélyek jövőbeni fókuszát: Felelősségvállalás: A partnerországok felelősségvállalása alapvetően fontos ahhoz, hogy a segélyekből fejlesztési eredmények szülessenek. Demokratikus felelősségvállalást kell kialakítani a helyi érintettek és intézmények közötti inkluzív párbeszéd és a megerősített kapacitások fontosságának megfelelő kezelése érdekében. Átláthatóság és kiszámíthatóság: A segélyek megbízható, jól kommunikált áramlása alapvetően fontos ahhoz, hogy a partnerországok képesek legyenek végrehajtani a fejlesztési stratégiákat. Az átláthatóság és a kiszámíthatóság a demokratikus felelősségvállalást és az elszámoltathatóságot is erősíti, valamint lehetővé teszi a donorkoordinációt és az eredménybeszámolót. A tanulmány arra következtet, hogy az uniós segélyek kiszámíthatóságának hiánya évente 1 milliárd EUR-ba kerül[5]. Igazodás: A partnerországok fejlesztési prioritásaihoz való igazodás és rendszereik használata fontos a partnerországok felelősségvállalásának és irányító szerepének támogatásához. Az ország rendszereinek használata hozzájárul a partnerországok hatékony szolgáltatásnyújtáshoz szükséges általános kapacitásainak fejlesztéséhez. Elszámoltathatóság az eredmények tekintetében: A segélyhatékonysági program meglétét általánosan a fejlesztési eredmények elősegítése indokolja. Az eredmények tekintetében való elszámoltathatóságot ellenben az eredmények ellenőrzéséhez, méréséhez és jelentéséhez szükséges kapacitások növelésével kell kezelni, és az eredményeket figyelembe kell venni a további döntések meghozatala során. A szétaprózódás csökkentése: A szétaprózódás duplikációhoz és szükségtelen tranzakciós költségekhez vezet. Az EU évente több mint 700 millió EUR-t spórolhatna meg a segélyek szétaprózódásának csökkentésével[6]. Törékeny helyzetű országok: Bebizonyosodott, hogy a segélyhatékonysági alapelvek fontosak ugyan a törékeny helyzetű országokban, de szükség van a bevált módszerek fokozott végrehajtására, adaptálásra és rugalmasságra is. 3. A segélyhatékonyságra vonatkozó jövőbeni kötelezettségvállalások A párizsi alapelvek megerősítése mellett a busani fórumnak prioritásokat kell meghatároznia, és mélyítenie kell a legfontosabb párizsi és accrai szakpolitikai kötelezettségvállalásokat. Elsősorban lehetővé kell tenni a fejlesztési eredményeket támogató ambiciózus célkitűzéseket. A busani fórum záródokumentumának kell alkotnia a segélyhatékonyság jövőbeni keretét, amely felöleli a Párizsi Nyilatkozatot és az accrai cselekvési programot, ugyanakkor a prioritást élvező témák és kötelezettségvállalások irányába tereli a jövőbeni végrehajtást. A Bizottság azt javasolja, hogy a közös uniós álláspontba bele kellene foglalni a következő témákat és kötelezettségvállalás-javaslatokat, melyeket a partnerországok és a donorok, köztük multilaterális szervezetek és vertikális alapok tennének. 3.1. Felelősségvállalás A busani záródokumentumnak a demokratikus felelősségvállalásra, a kapacitásfejlesztésre, a megerősített országos rendszerekre és az eredményalapú feltételességre vonatkozó kötelezettségvállalások kombinációjaként kell foglalkoznia a felelősségvállalás kérdésével. A partnerországoknak – a donorok támogatásával – vállalniuk kell, hogy i. megerősítik demokratikus felelősségvállalásukat, olyan megközelítésre helyezve a hangsúlyt, amely szerint az érintettek széles körű konszenzus kialakítására törekednek a fejlesztési stratégiákat illetően. A kormányoknak ösztönző környezetet kell kialakítaniuk a különböző érintettek számára – ideértve a parlamenteket, a civil társadalmi szervezeteket és a magánszektort –, hogy azok bevihessék saját értékeiket a fejlesztés folyamatába. Az ilyen kedvező feltételekhez működőképes demokratikus, jogi és igazságügyi rendszerekre van szükség, köztük az emberi jogok és a nemek közötti egyenlőség tiszteletben tartására. A demokratikus felelősségvállaláshoz a fejlesztési forrásokra vonatkozó információk átláthatósága is szükséges, ideértve a nemzeti költségvetések közzétételét is. A partnerországoknak ii. intézményesíteniük kell az inkluzív és eredményorientált, több résztvevő közötti párbeszédeket, és iii. védelmezniük kell a döntéshozatalból gyakran kizárt csoportok, különösen a nők aktív részvételét. A partnerországoknak és a donoroknak iv. meg kell erősíteniük elkötelezettségüket a kapacitásfejlesztés – mint a felelősségvállalás egyik kulcseleme – mellett, valamint v. meg kell állapodniuk arról, hogy olyan megközelítéseket keresnek, amelyek az eredményorientáltság és a hosszú távú kapacitásfejlesztés egyensúlyára törekednek. A partnerországoknak vállalniuk kell, hogy vi. továbbra is vezető szerepet vállalnak az országos rendszerek reformjában, a donoroknak pedig vii. kapacitásfejlesztési támogatásaikat a helyi prioritásoknak, körülményeknek és kapacitásoknak megfelelően kell nyújtaniuk, az együttes megközelítések alapjaként pedig az ágazatokat kell használniuk. A partnerországoknak és a donoroknak viii. együtt kell dolgozniuk a harmonizált és eredményalapú feltételesség kialakításán. 3.2. Átlátható, harmonizált és igazodó partnerségek Átláthatóság és kiszámíthatóság Az átláthatóság területén az accrai fórum óta elért legnagyobb eredménynek a nemzetközi segélyátláthatósági kezdeményezés (IATI) szabványaira vonatkozó megállapodás és azoknak a jelenleg 20 aláíró (köztük kilenc az EU-ból) általi végrehajtása számít. Busanban a donoroknak meg kell erősíteniük arra vonatkozó kötelezettségvállalásukat, hogy kellő időben és rendszeresen részletes információkat tesznek közzé a segélymennyiségről, a feltételekről és a fejlesztési kiadások révén elért eredményekről. Ennek éves szinten, valamint 3–5 évente összesítve kellene megtörténnie, hogy a partnerországok pontos költségvetést, elszámolást és ellenőrzést végezhessenek. Busanban a donoroknak vállalniuk kell, hogy i. olyan belső rendszereket alakítanak ki, amelyek lehetővé teszik a fejlesztési együttműködés többéves költségvetés-tervezését, ii. az IATI-n és a Fejlesztési Támogatási Bizottság (DAC) hitelezői jelentéstételi rendszerén alapuló globális jelentési szabványt alakítanak ki, iii. olyan mechanizmusokat alakítanak ki és alkalmaznak, amelyek hozzáigazítják a segélyezési adatokra vonatkozó szabványokat a partnerországok költségvetési osztályozásához, valamint iv. a DAC előzetes kiadástervezésének valamennyi országspecifikus információját közzéteszik, köztük az ágazati szintű részletesebb információkat is. A partnerországok átláthatóságra vonatkozó kötelezettségvállalásai a demokratikus felelősségvállalásra és az elszámoltathatóságra vonatkozó vállalások szerves részét képezik. Busanban az EU-nak azt az erőteljes politikai üzenetet kell közvetítenie az „uniós átláthatósági garancia” bevezetésével, hogy az EU az uniós segélyhatékonysági működési keretben foglalt átláthatósági kötelezettségek alapján vezető szerepet vállal az átláthatóság terén. A szétaprózódás csökkentése Annak ellenére, hogy az EU nagy erőfeszítéseket tesz a munkamegosztás terén, a segélyek szétaprózódása még mindig kihívást jelent. Bár az országok és ágazatok szerinti koncentráció eredményei csak bizonyos idő elteltével mutatkoznak meg, fokozni kell a világszintű erőfeszítéseket. A párizsi és accrai kötelezettségvállalások nem fedték le teljes mértékben a munkamegosztás politikai természetét. Ezenkívül az értékelés azt mutatja, hogy a partnerországok nem voltak képesek vagy nem voltak felkészülve arra, hogy vezető szerepet vállaljanak a donorok optimális szerepének meghatározásában. Busanban a donoroknak vállalniuk kell, hogy i. tovább erősítik a koncentrációt és a munkamegosztást, egyúttal elismerik azt, hogy a politikai döntéshozatal elengedhetetlen a siker érdekében, ii. az egyedi országstratégiáktól a közös segítségnyújtási stratégiák felé mozdulnak el azokkal a donorokkal, akikben megvan az együttműködéshez szükséges politikai szándék, valamint iii. tartózkodnak a vertikális alapok számának további növelésétől, és ehelyett a meglévő csatornákat használják és erősítik. A donoroknak és partnerországoknak iv. a DAC szétaprózódásról végzett elemző munkájára és előremutató terveire támaszkodva elő kell mozdítaniuk az országok közötti munkamegosztásról magas szinten folytatandó, globális vitát, a túlzottan kevés forráshoz jutó országok problémáját is figyelembe véve. Igazodás Bizonyítékok igazolják, hogy a partnerországok nemzeti prioritásaihoz való igazodás és saját rendszereik használata hatékonyabbá teszi a segélyezést. A partnerország rendszereinek használata nem kizárólag a költségvetés-támogatás vonatkozásában releváns, hanem ugyanilyen fontos a projekttámogatás esetében is. A partnerországok kormányai kezében van az irányítás a országos rendszerek megerősítése terén, míg a kockázatok azonosítását és enyhítését közösen kellene végezniük a partnerországoknak és a donoroknak. Busanban a donoroknak az intézményi és szakpolitikai hatékonyság érdekében újra meg kell erősíteniük i. a partnerországok nemzeti fejlesztési terveihez való igazodásra, valamint az arra irányuló jelenlegi kötelezettségvállalásukat, hogy ii. a partnerországokkal közösen valamennyi segélynyújtási módozat tekintetében használják és erősítik az országos rendszereket. 3.3. Elszámoltathatóság az eredmények tekintetében A segélyhatékonysági program meglétét általánosságban igazolja, hogy hozzájárul a fejlesztési eredmények születéséhez. Az eredményekkel kapcsolatos teljesítmény azonban jelentősen elmarad a tervezettől. Ugyanez érvényes a partnerországok és a donorok közötti, valamint a nyilvánosság felé történő kölcsönös elszámoltathatóságra. A partnerországok és a donorok egyre inkább elszámoltathatók saját polgáraik felé a segélyezési források felhasználását és az eredmények elérését illetően. Bár néhány tagállam a párizsi és accrai kötelezettségvállalásoknak megfelelően már kezdeményezte a kölcsönös elszámoltathatósági keretet, ezeket univerzális szintűvé kell fejleszteni, és be kell építeni az eredmények tekintetében történő elszámoltathatóságot is. Párizsban és Accrában már elismerték a segélyek eredményorientált igazgatásának fontosságát, Busanban tehát az eredmények mérhetőségére és a jelentéstételre kell helyezni a hangsúlyt. Az eredmények felmutatására irányuló nyomás azonban nem veszélyeztetheti a partnerországok fejlesztési eredmények tervezésével, végrehajtásával, mérésével és jelentésével kapcsolatos kapacitásai fejlesztésének hosszú távú folyamatát. A donoroknak az eredményeket a maximálisan lehetséges mértékben a partnerországok eredménybeszámolói alapján kell megítélniük. Busanban a partnerországoknak és a donoroknak erősíteniük kell a fejlesztési eredményekkel kapcsolatos elszámoltathatóságukat, vállalva, hogy i. többet fordítanak a partnerországok statisztikai kapacitásainak fejlesztésére, többek közt a Paris21 kezdeményezésen[7] keresztül, valamint ii. megerősítik a partnerországok nyomonkövetési és értékelési kapacitásait a fejlesztési eredmények figyelemmel kísérése érdekében. A partnerországoknak és a donoroknak kötelezettséget kell vállalniuk arra, hogy iii. a partnerországok értékelési kereteit alkalmazva átláthatóan beszámolnak a fejlesztési eredményekről, iv. a kötelezettségvállalások teljesítésének és az eredményeknek a nyomon követése érdekében széles körűen alkalmazzák az egyes országok helyzetéhez igazított kölcsönös elszámoltathatósági kereteket, valamint arra, hogy v. a segélyezési beruházások tekintetében erősítik az eredményalapú döntéshozatalt. 3.4. Törékeny helyzetű országok A Párizsi Nyilatkozat és az accrai cselekvési program elismerte, hogy a segélyhatékonysági alapelvek a törékeny helyzetű országok esetében is relevánsak. Ezeket azonban az ilyen országokra jellemző kihívásokhoz kell igazítani, melyek főként az elégtelen felelősségvállalásban és kapacitásokban, valamint az alapvető szolgáltatások nyújtásának sürgető szükségében gyökereznek. A törékeny helyzetű államokra vonatkozó tíz alapelv[8] nyomon követésének eredményei azt mutatják, hogy míg a segélyhatékonysági alapelvek továbbra is helytállóak, a törékeny helyzetekben való alkalmazásukhoz finomhangolásra van szükség. A busani záródokumentumnak i. a béke- és államépítés monroviai menetrendjének, mint a törékeny államokban az eredmények azonosításához és méréséhez használt keretnek a szentesítésével el kell ismernie és támogatnia kell a béke- és államépítésről folyó nemzetközi párbeszéd munkáját, valamint a g7+ országok[9] vezető szerepének erősödését, ii. szentesítenie kell a törékeny helyzetekben való államépítésre, az átmenet finanszírozására és a kockázatkezelésre vonatkozó DAC-iránymutatást, valamint iii. fel kell kérnie a donorokat arra, hogy döntéshozatali, finanszírozási és végrehajtási eljárásaikat igazítsák a törékeny helyzetekre jellemző különleges kihívásokhoz. 4. A segélyhatékonysági alapelvek kiterjesztése a fejlesztésfinanszírozás más forrásaira és szereplőire Úgy tűnik, hogy a segélyhatékonysággal kapcsolatos kötelezettségvállalások a fejlesztésfinanszírozás szereplői és forrásai tekintetében jelenlegi terjedelmükön túl is érvényesek. A DAC-on kívüli donorok egyre növekvő jelentősége szélesebb körű részvételüket sürgeti a segélyhatékonyság program kialakításában és a busani fórumon. A fejlesztés hatékonyságáról szóló következő szakaszok azokra a szereplőkre és finanszírozási forrásokra is kiterjednek, amelyek hozzáadott értéket jelenthetnek a hatékony fejlesztési együttműködésben, és amelyeket kiemelt helyen kellene tárgyalnia a busani fórumnak. 4.1. A feltörekvő gazdaságok és a Dél-Dél együttműködés szerepe Gyorsan nő a feltörekvő gazdaságoknak a partnerországok támogatásában játszott szerepe, ideértve a Dél-Dél együttműködést is. Fontos, hogy a busani fórumon megragadjuk a különböző fejlesztési megközelítéseken és tapasztalatokon alapuló globális fejlesztési partnerség erősítésének lehetőségét. A fejlesztési eredményekhez való hozzájárulás egyaránt fontos a fejlesztésfinanszírozás valamennyi szereplője számára. A busani fórumon helyet kell adni a partnerországok, donorok és feltörekvő gazdaságok közötti, az eredmények megvalósításában szerzett tapasztalatok megosztására irányuló eszmecserének. A busani fórum erre alapozva továbbléphetne a közös alapelvek és differenciált kötelezettségvállalások irányába. A segélyhatékonysági alapelvek hozzáadott értéket jelenthetnek ezek kialakításában. A Dél-Dél és a háromoldalú együttműködés helytállóságát meg kell erősíteni Busanban. Ezen együttműködési csatornák eredményeinek erősítése érdekében a busani záródokumentumnak a fejlesztésfinanszírozási pénzáramlások átláthatósága alapján foglalkoznia kell az Észak-Dél és a Dél-Dél partnerségek közötti komplementaritásokkal is. A busani záródokumentumnak hangsúlyoznia kell a regionális platformok szerepét a sikeres fejlesztési tapasztalatokra vonatkozó tudás, valamint a kapacitásfejlesztési és segélyezésigazgatási módszerek megosztásában. 4.2. Civil társadalmi szervezetek, helyi hatóságok és magánalapítványok Az accrai cselekvési programra és az EU strukturált párbeszédére építve a busani záródokumentumnak meg kell erősítenie a civil társadalmi szervezetek mint saját jogú független szereplők elismerését, valamint tudomásul kell vennie, hogy a civil társadalmi szervezetek kiegészítik a kormányzatok és a profitorientált magánszektor szerepét. Ezenkívül a busani záródokumentumnak el kell ismernie a helyi hatóságok szerepét a helyi fejlesztési szükségleteket támogató egyedi fellépések autonómiája és kezdeményezési joga tekintetében. Busanban a donor- és partnerországok civil társadalmi szervezeteit és helyi hatóságait fel kell kérni arra, hogy a civil társadalmi szervezetekre vonatkozó isztambuli fejlesztéshatékonysági alapelvekhez[10] hasonló önszabályozási mechanizmusokra építve folytassák a fellépéseik elszámoltathatóságának, átláthatóságának és integritásának növelésére irányuló jelenlegi erőfeszítéseiket. A párizsi alapelvek olyan magánalapítványokra is alkalmazandók, amelyek donorként egyre nagyobb szerepet játszanak. Az alapítványokat fel kell kérni arra, hogy igazítsák tevékenységüket és partnerségeiket az isztambuli alapelvekhez. Végezetül donorként fellépve a nemzetközi civil társadalmi szervezeteknek és magánalapítványoknak ösztönözniük kell a helyiek felelősségvállalását azáltal, hogy elismerik a helyi civil társadalom vezető szerepét abban, hogy kezdeményezőként lépjenek fel a helyi fejlesztési szükségletek azonosításában. 4.3. Együttműködés a profitorientált magánszektorral A magánszereplők feltűnése a fejlesztési kihívások tekintetében különböző szempontokat és megoldásokat kínál. Ehhez a segélyek katalizátorszerepének megerősítése érdekében erőteljesebben be kell vonni a magánszektort a fejlesztési együttműködésbe. Az együttműködést a segélyhatékonysági alapelvekből kiindulva kell erősíteni. A kölcsönök és a vissza nem fizetendő támogatások ötvözése, valamint az innovatív pénzügyi eszközök (kockázati tőke, garanciák, kockázatmegosztás) többoldalú és kétoldalú intézményekkel együttműködve történő kiterjedtebb igénybevétele lehetőséget kínál arra, hogy a magánszektorból további fejlesztésfinanszírozási forrásokat vonjanak be. Busanban a fejlesztési partnereket fel kell kérni arra, hogy fejlesszék tovább és fokozzák a forrásötvözést és az innovatív pénzügyi eszközök használatát. Ezen túlmenően a magánszektort ösztönözni kell arra, hogy köz-magán társulások és vállalati társadalmi felelősségvállalás révén vállaljon aktív szerepet a fejlesztési együttműködésben. 4.4. Az éghajlatváltozással kapcsolatos kiadások nemzetközi finanszírozása a hivatalos fejlesztési segély részeként A koppenhágai-cancúni folyamat során az éghajlatváltozás kezelését célzó jelentős finanszírozásról született megállapodás: egyrészt a 2010 és 2012 közötti időszakban 30 milliárd USD-s úgynevezett gyorsfinanszírozásról, másrészt arról, hogy az állami és magánfinanszírozás összegét 2020-ra évenként 100 milliárd USD-re növelik. A busani záródokumentumban i. szentesíteni kell a segélyhatékonysági alapelvek alkalmazását az éghajlatváltozáshoz kapcsolódó finanszírozásra, és hasonlóra kell törekedni a koppenhágai-cancúni-durbani folyamat során, ii. kérni kell az ENSZ Éghajlat-változási Keretegyezményének átmeneti bizottságától, hogy építse be a segélyhatékonysági alapelveket az Éghajlat-változási Alap tervezetébe, valamint iii. kötelezettséget kell vállalni arra, hogy rendszeresen értékelik a segélyhatékonysági alapelvek alkalmazását az éghajlatváltozással kapcsolatos finanszírozás nyomonkövetési, jelentéstételi és ellenőrzési mechanizmusán keresztül. 5. A segélyhatékonysággal kapcsolatos jövőbeni irányítás és nyomon követés Jelenleg nem kapnak elegendő figyelmet a segélyhatékonysággal kapcsolatos eredményes irányítás legfontosabb elemei. Először, a folyamatos politikai támogatás nem valósult meg teljes mértékben, és főként a három magas szintű fórumra korlátozódott. Másodszor, az országos szintű megvalósítást nem támogatták megfelelően a globális struktúrák, a DAC keretében működő segélyhatékonysággal foglalkozó munkacsoport pedig önálló, nehézkes bürokráciává vált. Harmadszor, megtörtént a párizsi kötelezettségvállalások nyomon követése, de nem igazították az egyes országok sajátos helyzetéhez. Végül, nem alakítottak ki minden partnerországban kölcsönös elszámoltathatósági kereteket, és ezek eredményeit nem vitatták meg szisztematikusan globális szinten. Busanban az irányításra vonatkozó határozatoknak kellően részletesnek kell lenniük annak érdekében, hogy Busant követően elkerülhetők legyenek a hosszadalmas viták. Általában véve az irányítási struktúráknak széles körben le kell fedniük a különböző fejlesztési partnereket. A Busan utáni irányítási struktúrának a következő elemeket kell tartalmaznia: Először is foglalkozni kell a politikai elkötelezettséggel és döntéshozatallal a segélyhatékonyság végrehajtása és a globális fejlesztéspolitikai fórumok közötti kapcsolatok hangsúlyozása révén. Ezt az eredményeknek a Nemzetközi Valutaalapban/a Világbankban és a DAC vezető és magas szintű találkozóin való megvitatása útján lehetne megvalósítani. Másodszor, az országos szintű végrehajtást „országplatformok” útján lehetne erősíteni, melyben a partnerországok több érintett részvételével zajló konzultációk alapján a helyi viszonyokhoz igazított busani prioritásokról és célokról állapodnának meg fejlesztési partnereikkel, a kölcsönös elszámoltathatóság meglévő helyi mechanizmusainak felhasználásával. Harmadszor, a jelenlegi klaszterek nagy részének megszüntetése révén egyszerűsíteni kellene a segélyhatékonysággal foglalkozó munkacsoport munkáját. A munkacsoportot kellene megbízni azzal, hogy egyszerűsítse az országos szintű végrehajtást (ügyfélszolgálati feladatok, szintézis, bevált módszerek), valamint a DAC-kal közösen végezzen globális nyomon követést. A DAC-nak nemzetközi átláthatósági központtá és az IATI-nak helyet adó szervezetté kellene válnia. Az ENSZ fejlesztési együttműködési fórumának a globális kölcsönös elszámoltathatóságra kellene összpontosítania. Végül, a globális nyomon követést a millenniumi fejlesztési célok teljesítésének 2015-ös határidejével összefüggésben kell végrehajtani. A párizsi mutatók számát csökkenteni kell, hogy azok tükrözzék a koncentráltabb célkitűzéseket. A vizsgálat során használt mutatóknak ki kell terjedniük a felelősségvállalásra (1. és 2. sz. mutató), az igazodásra (3. és 5. sz. mutató), a kiszámíthatóságra és az átláthatóságra (7. sz. mutató), valamint az eredmények tekintetében való elszámoltathatóságra (12. sz. mutató), így a partnerországokra és a donorokra azonos számú mutató vonatkozna. A mutatók kiindulási értékét változatlanul kell hagyni, hogy lehetővé váljon a hosszú távú haladás mérése. Az országos szintű nyomon követésnek viszont a meglévő helyi mechanizmusokon kell alapulnia. Az általános tanulságokat globális szinten a segélyhatékonysággal foglalkozó munkacsoporton és a DAC-on keresztül kell megosztani. 6. Következtetések A busani fórum kiemelkedő lehetőséget nyújt ahhoz, hogy a segélyhatékonysági programot a segélyek fejlesztési eredményekre gyakorolt hatásának növelésére összpontosítsuk. Lehetőség van arra, hogy megalapozott döntések szülessenek, mivel sok információ áll rendelkezésre a segélyezés reformjáról. A politikai támogatás fenntartása nagyon fontos lesz a hatékony végrehajtáshoz. E célból a Bizottság azt javasolja az EU-nak, hogy továbbra is vállaljon vezető szerepet a segélyhatékonyság terén, a következő célokat szem előtt tartva: 1. A busani záróokmánynak olyan átfogó dokumentumnak kell lennie, amely megerősíti a párizsi alapelveket, a Párizsi Nyilatkozatra és az accrai cselekvési programra alapoz, és a jövőbeni végrehajtásra vonatkozó útmutatás céljával a legfontosabb kötelezettségvállalások elmélyítésére koncentrál. Valamennyi DAC-donornak, vertikális alapnak és multilaterális szervezetnek teljes mértékben fel kell sorakoznia az alapelvek és a kötelezettségvállalások mögé. 2. A busani dokumentumnak a következő segélyhatékonysági témákat kell felölelnie: demokratikus felelősségvállalás, átláthatóság és kiszámíthatóság, a szétaprózódás csökkentése, igazodás, valamint elszámoltathatóság az eredmények tekintetében. A törékeny helyzetekre vonatkozó kötelezettségvállalásokat rugalmas módon kell mélyíteni. 3. A segélyhatékonyságot országos szinten kell megvalósítani a meglévő helyi mechanizmusokon alapuló, rugalmas, partnerország vezette „országplatformokon” keresztül. Áramvonalasítani kell a globális segélyhatékonyság-irányítási struktúrákat és a nyomon követést. 4. A fejlesztési eredmények megvalósításának és a segélyhatékonysági alapelvek értelmezésének különböző tapasztalatait össze kell gyűjteni a feltörekvő gazdaságoktól, civil társadalmi szervezetektől és helyi hatóságoktól, valamint a profitorientált és a nonprofit magánszektortól differenciált felelősségvállalások és kötelezettségek kidolgozása érdekében. 5. A segélyhatékonyságra vonatkozó kötelezettségvállalásokat ki kell terjeszteni a fejlesztésfinanszírozás más forrásaira is, különös tekintettel az éghajlatváltozással kapcsolatos finanszírozásra. [1] A Bizottságon kívül a következő tagállamok vettek részt a felmérésben: Ausztria, Belgium, Dánia, Finnország, Franciaország, Németország, Írország, Olaszország, Luxemburg, Hollandia, Portugália, Spanyolország, Svédország és az Egyesült Királyság. [2] Lásd: http://ec.europa.eu/europeaid/how/ensure-aid-effectiveness/documents/aid-effectiveness-benefits_en.pdf [3] Lásd az 1. lábjegyzetet. [4] Lásd az 1. lábjegyzetet. [5] Lásd a 2. lábjegyzetet. [6] Lásd a 2. lábjegyzetet. [7] A Paris21 partnerországokból és donorokból álló konzorcium, melynek titkárságát a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet (OECD) biztosítja, lásd: http://www.paris21.org. [8] A törékeny helyzetű államokra vonatkozó alapelvek a törékeny helyzetű államokat érintő megfelelő nemzetközi kötelezettségvállalás alapelveire utalnak, amelyek mellett az OECD-országok 2007-ben kötelezték el magukat. [9] A g7+ törékeny és konfliktus sújtotta országok és régiók független és autonóm fóruma, amelyet a béke- és államépítésről folyó első nemzetközi párbeszéd hozott létre, melyet Diliben, Kelet-Timorban tartottak 2010-ben. [10] http://www.cso-effectiveness.org/IMG/pdf/final_istanbul_cso_development_effectiveness_principles_footnote.pdf