A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK a növényvédő szerek kisebb jelentőségű felhasználásaira szánt európai támogatási alap létrehozásáról /* COM/2014/082 final */





A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK a növényvédő szerek kisebb jelentőségű felhasználásaira szánt európai támogatási alap létrehozásáról Összefoglaló Az 1107/2009/EK rendelet a növényvédő szerek forgalomba hozatalát szabályozza, és különleges rendelkezéseket tartalmaz az úgynevezett kisebb jelentőségű felhasználások kérelmezésére és engedélyezésére vonatkozóan. Ezek a növényvédő szerek olyan felhasználásai, amelyek a növényvédőszer-ágazat számára gazdasági szempontból nem fenntarthatóak, de a növénytermesztők számára fontosak. A rendelet előírja, hogy a Bizottságnak – adott esetben jogalkotási javaslattal kísért – jelentést kell terjesztenie az Európai Parlament és a Tanács elé a kisebb jelentőségű felhasználásokra szánt európai támogatási alap létrehozásáról. E jelentés célkitűzései a következők: tájékoztatás a kisebb jelentőségű felhasználások tagállamok és érdekelt szervezetek által bejelentett helyzetéről; az 1107/2009/EK rendeletben a kisebb jelentőségű felhasználásokra vonatkozóan javasolt stratégia bemutatása; a Bizottság által finanszírozott előzetes tanulmányban mérlegelt fellépési lehetőségek ismertetése; az Európai Parlament és a Tanács tájékoztatása a kisebb jelentőségű felhasználásokra szánt európai támogatási alap létrehozására irányuló lehetséges jogalkotási javaslatra vonatkozó bizottsági következtetésekről. A kisebb jelentőségű felhasználások leginkább azokhoz a kisebb jelentőségű növényekhez kapcsolódnak, amelyek együttes értéke évente mintegy 70 milliárd EUR, azaz az uniós növénytermesztés összértékének 22 %-a. Becslések szerint a mezőgazdasági ágazatra kifejtett közvetlen hatások (azaz a növénytermesztés kiesése és a mezőgazdasági termelők növénytermesztési többletköltségei) évente mintegy 1 milliárd EUR-t tesznek ki. Ezenfelül a tagállamok többsége a kisebb jelentőségű felhasználásokat olyan lényegesnek tekinti, hogy már jelenleg is mintegy 8 milliárd EUR-t fordít strukturális célú kiadásokra és munkaerőre a probléma kezelése érdekében. A Bizottság megjegyzi, hogy a kisebb jelentőségű felhasználások problémájának legfőbb okai a következők: a növényvédő szerek engedélyezésének kérelmezésére vonatkozó gazdasági ösztönzők hiánya; a növényvédő szerek nem egyenletes beszerezhetősége kisebb jelentőségű felhasználásokra, mivel a gazdasági ösztönzők és az igények tagállamonként változnak; harmadik felek számára a szabályozási csatornák nehéz hozzáférhetősége és bonyolult igénybevétele a felhasználás kiterjesztésének elérése tekintetében; a más tagállamokban létező kezdeményezésekre vonatkozó információk hiánya. A Bizottság négy fellépési lehetőséget mérlegelt: (1) A Bizottság nem biztosít finanszírozást. (2) A kisebb jelentőségű felhasználásokkal foglalkozó uniós szakértői csoport újrafelállítása. (3) A Bizottság részfinanszírozást biztosít a tagállamok és az érdekeltek munkáját koordináló független központi titkárságból álló koordinációs központ (technikai titkárság) számára. (4) A Bizottság részfinanszírozást biztosít egy koordinációs központ (technikai titkárság) számára és egyedi projektekre. A tagállamok és az érdekeltek álláspontjának felméréséből kiderült, hogy egyértelmű igény van európai szintű összehangolt fellépés kialakítására (az FCEC által indított általános felmérés válaszadóinak 96 %-a támogatta ezt, 4 %-uk nem tudott állást foglalni). Sem az 1., sem a 2. lehetőség iránt nem mutatkozott érdeklődés. Míg a politikai döntéshozók többsége a 3. lehetőséget támogatta, a növénytermesztők és a növényvédőszer-ágazat egyértelműen a 4. lehetőséget részesítette előnyben. Megállapítva, hogy az európai szintű koordináció elengedhetetlen a kisebb jelentőségű felhasználásokkal kapcsolatos probléma megoldásához, továbbá megállapítva, hogy a tagállamok már tesznek nemzeti szintű erőfeszítéseket, az érdekeltek pedig jelenleg számos alulról szerveződő tevékenységet folytatnak, a Bizottság koordinációs csoport létrehozását javasolja. A Bizottság véleménye szerint rövid és középtávon elegendő lenne egy koordinációs platform létrehozása, amelyhez a Bizottság készen áll pénzügyi hozzájárulást biztosítani az 1107/2009/EK rendelet 76. cikkének (1) bekezdése alapján. Az eszköz létrehozását és működőképessé válását követően a Bizottság értékelni fogja a működését és az elért eredményeket, és további megfelelő intézkedéseket javasolhat. TARTALOMJEGYZÉK 1. Bevezetés 5 1.1. A jelentés háttere és az uniós szabályozási keret 5 1.2. A jelentés célja 6 2. Növényvédő szerek és kisebb jelentőségű felhasználások 6 2.1. A probléma 6 2.2. A kisebb jelentőségű felhasználások gazdasági jelentősége 8 2.3. Uniós és tagállami szinten meglévő kezdeményezések 9 2.4. Kisebb jelentőségű felhasználások harmadik országokban 10 3. A kisebb jelentőségű felhasználásokra vonatkozó, az 1107/2009/EK rendelet szerinti stratégia 11 3.1. Növényvédő szerek összehangolt beszerezhetősége 11 3.2. Az ágazatnak biztosított ösztönzők 12 3.3. Engedélyek kiterjesztése 12 3.4. Az egyértelműség javulása 13 3.5. A kisebb jelentőségű felhasználásokra szánt európai támogatási alap 13 4. Figyelembe vett szakpolitikai lehetőségek 13 5. Következtetések 15 1. Bevezetés 1.1. A jelentés háttere és az uniós szabályozási keret A növényvédő szerek Európai Unión belüli forgalomba hozatalát a 2009. október 21-i 1107/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet szabályozza. Ez a rendelet, amely 2011. június 14-én hatályon kívül helyezte a 91/414/EGK tanácsi irányelvet, átfogó kockázatértékelési és engedélyezési eljárást ír elő az ilyen anyagokat tartalmazó hatóanyagok és termékek esetében. A növényvédő szerként használandó hatóanyagok értékelésére és jóváhagyására uniós szinten kerül sor, míg az ilyen anyagokat tartalmazó növényvédő szereket harmonizált szabályok alapján a tagállamok értékelik és engedélyezik konkrét növények és kártevők vonatkozásában. Az 1107/2009/EK rendelet hangsúlyt fektet az úgynevezett „kisebb jelentőségű felhasználásokra”, amelyek a növényvédő szerek olyan vetésterületeken történő felhasználását jelentik, amelyek túl kis méretűek ahhoz, hogy az ágazat befektessen valamely növényvédő szer jövedelmező engedélyezése iránti kérelembe. A kisebb jelentőségű felhasználások elsősorban a kisebb jelentőségű vagy a nagyon kis jelentőségű növényeket (ideértve a legtöbb zöldségfélét, gyümölcsöt, szaporítóiskolai növényt és virágot) érintik, és becslések szerint évente összesen legfeljebb 70 milliárd EUR-t tesznek ki, ami az uniós növénytermesztés teljes értékének 22 %-át képviseli. Az 1107/2009/EK rendelet 3. cikkének 26. pontja a kisebb jelentőségű felhasználást a következőképpen határozza meg: „kisebb jelentőségű felhasználás”: egy adott tagállamban növényvédő szer használata olyan növényeken vagy növényi termékeken, amelyeket: - az adott tagállamban nem termesztenek széles körben; vagy - széles körben termesztenek, egy kivételes növényvédelmi szükségletnek való megfelelés érdekében.” Amennyiben az ágazat nem kérelmezi valamely növényvédő szer konkrét felhasználását, előfordulhat, hogy nem kerül sor értékelésre és engedélyezésre, ami több esetben növényvédelmi lehetőségek hiányához vezet. Az engedélyezett növényvédő szerek hiánya elsősorban a kisebb jelentőségű növényeket érinti, de a nagy jelentőségű növények szempontjából is releváns a kevésbé elterjedt kártevők, illetve betegségek esetében. A kisebb jelentőségű felhasználások problémája az ökológiai termelést is érinti, mivel egyetlen növényvédő szer sem – többek között az ökológiai termelésben használt növényvédő szerek sem – mentesülnek az értékelés és az engedélyezés alól. A tagállamok többsége érintett a kisebb jelentőségű felhasználásokkal kapcsolatos problémákban; az 1107/2009/EK rendelet elfogadását megelőző viták során számos tagállam és néhány érdekelt fél a kisebb jelentőségű felhasználások problémájának kezelését célzó uniós fellépéseket összehangoló európai támogatási alap formájában létrehozandó ösztönzőket szorgalmazott. Az Európai Bizottság 2011-ben ehhez a jelentéshez kapcsolódóan egy előzetes tanulmányt[1] finanszírozott, amely hozzáférhető a honlapján[2]. 1.2. A jelentés célja A jelentés céljai a következők: tájékoztatás a kisebb jelentőségű felhasználások tagállamok és érdekelt szervezetek által bejelentett helyzetéről; az 1107/2009/EK rendeletben a kisebb jelentőségű felhasználásokra vonatkozóan javasolt stratégia bemutatása; a Bizottság által finanszírozott előzetes tanulmányban mérlegelt fellépési lehetőségek ismertetése; az Európai Parlament és a Tanács tájékoztatása a kisebb jelentőségű felhasználásokra szánt európai támogatási alap létrehozására irányuló lehetséges jogalkotási javaslatra vonatkozó bizottsági következtetésekről. 2. Növényvédő szerek és kisebb jelentőségű felhasználások 2.1. A probléma A kisebb jelentőségű felhasználások esetében a növényvédelmi lehetőségek hiánya már 1991 előtt, a növényvédő szerekre vonatkozó uniós szabályozási keretnek a 91/414/EGK irányelvben történő megállapítása előtt ismert volt. Ez az irányelv már megállapított két fontos rendelkezést annak érdekében, hogy a mezőgazdasági termelők könnyebben szerezhessenek be növényvédő szereket, és hogy javuljon az Unión belüli harmonizáció. Ezek a rendelkezések a) a más tagállamban kiadott engedélyek egyes tagállamokon belüli kölcsönös elismerésének lehetőségére, valamint b) arra vonatkoztak, hogy a meglévő engedélyeket rövidített dokumentáció benyújtásával ki lehessen terjeszteni a kisebb jelentőségű felhasználásokra. A 91/414/EGK irányelv rendelkezései ellenére azonban a kisebb jelentőségű felhasználások helyzete nem javult. Ez különösen a következőknek volt tulajdonítható: az uniós szinten elfogadott hatóanyagok számottevő csökkenése, például a meglévő hatóanyagok 1993 és 2009 közötti felülvizsgálati programja következtében. Ez a program az 1993 előtt forgalomba hozott hatóanyagok mintegy 70 %-ának piacról való kivonását eredményezte; a 91/414/EGK irányelvben a kisebb jelentőségű felhasználásokra előírt egyszerűsítési eszközök (például a kisebb jelentőségű felhasználások kölcsönös elismerése és az engedélyek azokra való kiterjesztése) igen korlátozott használata; az ágazatnak szóló, a kisebb jelentőségű felhasználásokra vonatkozó dokumentáció benyújtásához kapcsolódó ösztönzők hiánya[3]. Mivel az engedélyeket a tagállamok adják ki, és mivel uniós szinten nincs rálátás a kisebb jelentőségű felhasználásokra, nehéz megbecsülni a növényvédelmi megoldásokkal nem rendelkező felhasználások teljes számát. Az FCEC (növények és kártevők vonatkozásában) 1400-nál több, engedélyezett növényvédő szer nélküli esetet tárt fel, és ez a lista nem kimerítő. Ezen túlmenően a Bizottság négy tagállamból négy növényre vonatkozóan gyűjtött adatokat, és az elemzéséből egyértelműen kiderül, hogy a kisebb jelentőségű növények vonatkozásában beszerezhető hatékony növényvédelmi engedélyek száma jelentősen csökkent az 1990–2010 közötti időszakban, ahogyan azt az 1. ábra szemlélteti. Az említett felméréshez használt négy növény esetében feltárt 209 kártevő és betegség közül 30 esetében nem volt beszerezhető növényvédő szer az ellenük való védekezéshez. Ezenfelül 161 károsító szervezet tekintetében nem lehetett engedélyezett növényvédő szert beszerezni a vizsgált négy tagállam legalább egyikében. Ezek a számadatok illusztrálják a kisebb jelentőségű felhasználások problémáját és a megoldás szükségességét. Azt is megerősítik azonban, hogy a tagállamok nem mindig használták ki teljes körűen a 91/414/EGK irányelv biztosította lehetőséget, amikor léteztek megoldások más tagállamokban, vagy ha rendelkezésre álltak más növények vonatkozásában. A növények károsítók elleni nem megfelelő védelme különböző szinteken fejthet ki hatást. Veszélyezteti a kiváló minőségű, igen változatos és különösen értékes, élelmiszerek készítésére használt növények Unión belüli fenntartható termesztését. A növényvédelmi megoldások hiánya – a növényvédő szerek lehetséges illegális használata miatt – esetlegesen kedvezőtlen hatást gyakorolhat az emberi egészségre és a környezetre. Ezen túlmenően a növényvédelmi felhasználások hiánya többek között befolyásolhatja az Unió mezőgazdaságának versenyképességét. Az érdekeltek szintjén rendelkezésre álló kevés gazdasági adat ellenére az FCEC tanulmánya utal a növényvédelmi megoldások kisebb jelentőségű felhasználások esetében tapasztalható hiánya miatti gazdasági hatásra. Becslések szerint a közvetlen hatások (azaz a növénytermesztés kiesése és a mezőgazdasági termelők növénytermesztési többletköltségei) meghaladják az 1 milliárd EUR-t. A közvetett társadalmi-gazdasági és környezeti hatások becsült nagyságrendje 100 millió EUR volt. E hatások között szerepel a helyi munkanélküliség, valamint a biológiai sokféleség csökkenése (például a Dél-Európához hasonló területeken, ahol egyes hagyományos növénytermesztési formák, például az aromanövények termesztése a továbbiakban nem lenne lehetséges). Ezek a számadatok 9 millió hektárt meghaladó összterületre vonatkoznak. 2.2. A kisebb jelentőségű felhasználások gazdasági jelentősége A „kisebb jelentőségű felhasználás” kifejezés azt a benyomást keltheti, hogy a gazdasági dimenziója is kisebb jelentőségű, holott a valóságban éppen ellenkezőleg: a kisebb jelentőségű felhasználások valójában rendkívül értékes növénykülönlegességekre, például gyümölcsökre és zöldségekre, dísznövényekre, szaporítóiskolai növényekre (palántákra) és aromanövényekre vonatkoznak. E jelentés alkalmazásában mindezek a növények kisebb jelentőségűnek minősülnek, bár egyesek nagy jelentőségűek néhány tagállamban. E növénykülönlegességek hozzávetőleges értéke évi 70 milliárd EUR, ami a mezőgazdasági ágazat teljes terméshozamának 22 %-a[4]. Önmagában a gyümölcs- és zöldségágazat az EU-27[5] országaiban mintegy 45 milliárd EUR-t tesz ki az összesen évi 70 millió tonna zöldség és 40 millió tonna gyümölcs termesztésével. A dísznövények becsült piaci értéke évi 27 milliárd EUR. A kisebb jelentőségű felhasználások gazdasági szempontú mennyiségi meghatározását a 2. ábra szemlélteti. Az EU-27 országaiban a 3. ábra szerinti övezetenkénti bontásban bemutatott gyümölcstermesztő területek kiterjedése kb. 4,6 millió ha, a zöldségtermesztő területeké pedig kb. 1,8 millió ha, amelyek együttesen az Unió teljes termelési volumenének mintegy 17 %-át teszik ki. 2.3. Uniós és tagállami szinten meglévő kezdeményezések A tagállamok többségét érinti a kisebb jelentőségű felhasználások problémája és évek óta dolgozik a megoldásán nemzeti szinten és a kisebb jelentőségű felhasználásokkal foglalkozó uniós szakértői csoport keretében egyaránt. 2.3.1. Nemzeti alapok Gyakran működnek nemzeti alapok az engedélyek kisebb jelentőségű felhasználásokra való kiterjesztésének támogatására, valamint a kisebb jelentőségű felhasználások tekintetében végzett hatékonysági és szermaradék-vizsgálatok finanszírozására. A tagállamok által elkülönített éves költségvetés – köz-, magán- vagy vegyes finanszírozás alapján, a személyzeti és szolgáltatási célú rejtett hozzájárulásokat nem számítva – 40 000 EUR és 1 000 000 EUR között változik. Az összes tagállamban fennálló éves összfinanszírozás becslések szerint – kutatási projektekre fordított kiadások formájában – mintegy 8 millió EUR. Ezt a finanszírozást egyedi nemzeti projektekre fordítják, a különböző uniós fellépések koordinálása nélkül. Az FCEC által végzett felmérés során 15 tagállam jelezte, hogy a kisebb jelentőségű felhasználásokat olyan lényegesnek tekinti, hogy strukturális célú kiadásokat és munkaerőt fordít a probléma kezelésére. Ugyanakkor senki sem véli úgy, hogy a rendelkezésre álló erőforrások elegendőek a probléma nemzeti szintű megoldásához. Ráadásul 10 tagállamnak nincsenek rendelkezésre álló erőforrásai. 2.3.2. Uniós szakértői csoportok A kisebb jelentőségű felhasználásokkal foglalkozó uniós szakértői csoport, amelyet a Bizottság 2002 és 2009 között szervezett, a következő felállású volt: 1) Kiválasztott tagállamok szakpolitikai képviselőiből, két koordinátorból és a Bizottság képviselőiből álló irányítóbizottság. Az irányítóbizottság a technikai csoportok általános politikáiért és munkájának irányításáért felelt. 2) Egy Dél-Európáért felelős és egy Észak-Európáért felelős technikai csoport, mindkettő egy-egy (egy francia és egy holland) koordinátor irányítása alatt állt, és mindkettőben valamennyi tagállam képviselői jelen voltak. Az érdekeltek (mezőgazdasági termelők, gazdálkodók, nem kormányzati szervezetek, a peszticidipar képviselői) is felkérést kaptak a technikai csoportokban való részvételre. E csoportoknak az volt a feladata, hogy problémafeltárással, információmegosztással, a közös prioritások megállapításával és a munkamegosztás megszervezésével technikai megoldásokat találjanak a kisebb jelentőségű felhasználásokra. E tevékenységek eredményeképpen az adatcserével, az önkéntes és kölcsönös elismeréssel és az adatgenerálással kapcsolatos projektek kidolgozására került sor. A szakértői csoportokkal kapcsolatos kezdeményezés révén a tagállamok kétoldalú és többoldalú együttműködést alakítottak ki. A szakértői csoportok, bár megfelelő platformnak minősülnek az ötletcseréhez és a munkamegosztáshoz, nem érték el a kisebb jelentőségű felhasználásokkal kapcsolatos megoldások kellő végrehajtását. Ezen okból kifolyólag és a Bizottságnak a nemzeti engedélyezésben betöltött igen korlátozott szerepe miatt a Bizottság 2009-ben a kezdeményezés megszüntetése mellett döntött. Ezt követően egyes tagállamok továbbra is kialakítottak nemzeti, illetve regionális kezdeményezéseket, például a nemzeti hatóságok és az érdekeltek – a növénytermesztők, az ágazat, a kutatóállomások és a szaktanácsadási szolgáltatások – közötti koordinációt ellátó technikai munkacsoportokat. 2.4. Kisebb jelentőségű felhasználások harmadik országokban A kisebb jelentőségű felhasználásokról napjainkban nemzetközi szinten elismerik, hogy megoldásra váró, kiemelt téma. Az OECD peszticidprogramja 2007-ben létrehozta a kisebb jelentőségű felhasználásokkal foglalkozó szakértői csoportot, amelynek tagjai[6] nemzetközi együttműködés és technikai útmutató kialakítására törekednek a peszticidek kisebb jelentőségű felhasználásokra történő regisztrálásának elősegítése érdekében. Néhány ország a kisebb jelentőségű felhasználásokra irányuló nemzeti kezdeményezéseket vezetett be, különösen az USA, Ausztrália és Kanada. Az Egyesült Államokban a Mezőgazdasági Minisztérium együttműködésen alapuló állami kutatással, oktatással és szaktanácsadással foglalkozó főosztálya (USDA Cooperative State Research, Education and Extension Service) a Környezetvédelmi Ügynökséggel (Environmental Protection Agency) folytatott koordináció keretében 1963-ban létrehozta az úgynevezett IR-4 programot (a 4. számú interregionális projektet) a szermaradékokra és a hatékonyságra vonatkozó adatok gyűjtésének támogatása érdekében[7] a kisebb jelentőségű felhasználásra szánt peszticidek regisztrálásának és újraregisztrálásának, valamint a kisebb jelentőségű felhasználásra szánt vegyi anyagok feldolgozatlan mezőgazdasági termékek vagy termékekben előforduló szermaradékaira vonatkozó tűréshatárok meghatározásának elősegítésére. Az IR-4 program a kormányzat és az ágazat együttműködésen alapuló törekvése, és évente mintegy 8 millió EUR-nak megfelelő szövetségi költségvetéssel rendelkezik. Ehhez hozzáadódik az érdekeltek által biztosított finanszírozás és hozzájárulás, amelyek becsült összege a költségvetés kétszerese. Az IR-4 több mint 550 engedély megadásáról számolt be 2008 és 2011 közepe között. 3. A KISEBB JELENTŐSÉGŰ FELHASZNÁLÁSOKRA VONATKOZÓ, AZ 1107/2009/EK RENDELET SZERINTI STRATÉGIA A növényvédő szerek forgalomba hozataláról szóló 1107/2009/EK rendelet több rendelkezést állapít meg annak biztosítására, hogy a mezőgazdaság és a kertészet diverzifikációját ne veszélyeztesse a növényvédő szerek korlátozott beszerezhetősége. Ezek a rendelkezések összességében integrált stratégiát alkotnak, amelynek helyes és teljes körű alkalmazása várhatóan fokozatosan csökkenti a kisebb jelentőségű felhasználások problémáját. 3.1. Növényvédő szerek összehangolt beszerezhetősége Az eljárások egyszerűsítése, a növényvédő szerek beszerezhetőségének harmonizálása és a növényvédő szerek értékelése tekintetében a tagállamokra háruló munkateher csökkentése, és ezáltal az engedélyezési folyamat felgyorsítása érdekében az 1107/2009/EK rendelet az Európai Unió három zónára (északi, középső és déli zónára) való felosztásával bevezette a növényvédő szerek zónák szerinti értékelési rendszerét, amelynek keretében a tagállamoknak kölcsönösen el kell ismerniük a zónán belüli tagállamok egyikében valamely növényvédő szerrel kapcsolatban végzett értékelést és az arra kiadott engedélyt. Egyes felhasználások esetében, ideértve a növényházi alkalmazás, a vetőmagkezelés és a betakarítás utáni kezelés során történő, igen számottevő, kisebb jelentőségű felhasználásokat is, a tagállamok egyikében kiadott engedély felhasználható bármely más tagállamban, függetlenül attól, hogy melyik zónába tartozik. Amennyiben a mezőgazdasági gyakorlatok összehasonlíthatóak, az engedélyek kölcsönös elismerése kötelező meghatározott, rövid határidőn belül, a gyorsabb piacra jutás biztosítása és a növényvédő szerek – különösen a kisebb jelentőségű felhasználásokra szánt növényvédő szerek – összehangoltabb beszerezhetősége érdekében. Ez a „zónarendszerként” is ismert rendszer (40. cikk) kifejezetten elő fogja mozdítani a harmonizációt, mert azt írja elő, hogy a tagállamok egy zónán belül (vagy az Unió egészében üvegházakra, vetőmagcsávázásra vagy betakarítás utáni kezelésre vonatkozó felhasználás tekintetében) egyetlen értékelést végezzenek. A kölcsönös elismerés során előirányzott egyetlen eltérés az, hogy a tagállam megtagadhatja a növényvédő szer engedélyezését, ha egyedülálló környezeti és mezőgazdasági adottságai alapján indokolt annak feltételezése, hogy az adott termék elfogadhatatlan mértékben veszélyeztetné az emberi vagy állati egészséget vagy a környezetet. A zónákon belül és uniós szinten már folyamatban vannak koordinációs tevékenységek, és újabbak vannak tervben az új rendelkezések teljes körű végrehajtásának biztosítására. A zónarendszer teljes körű és helyes végrehajtása várhatóan erőteljesen és kedvezően fogja befolyásolni a kisebb jelentőségű felhasználásokat. E tevékenység keretében elengedhetetlen a növényvédő szerekre vonatkozó, értékelés alatt álló vagy már kiadott engedélyekkel kapcsolatos információcsere. A Bizottság ezért uniós adatbázist fejleszt a Bizottság, a tagállamok és a harmadik felek közötti információcsere javítása céljával, annak érdekében, hogy az segítse a Bizottságot, a tagállamokat és az ágazatbeli kérelmezőket jogi kötelezettségeik teljesítésében, továbbá a nagyközönség tájékoztatásában. 3.2. Az ágazatnak biztosított ösztönzők Az 1107/2009/EK rendelet két olyan lényeges rendelkezést is tartalmaz, amelyek az ágazatot a kisebb jelentőségű felhasználásokra vonatkozó megoldások kialakítására ösztönzik. A szermaradék-határértékek megállapítására vonatkozó egyszerűsített eljárás. A jóváhagyási eljárással összefüggésben az ágazat ösztönzést kap arra, hogy valamennyi tervezett szermaradék-határértékre vonatkozóan benyújtson kérelmet, ideértve nemcsak a jelentős felhasználásokat, hanem a kisebb jelentőségű felhasználásokat is (az 1107/2009/EK rendelet 11. cikkének (2) bekezdése és 12. cikkének (6) bekezdése). A szermaradék-határértékekkel kapcsolatos kérelmek elbírálására a hatóanyag jóváhagyásával párhuzamosan kerül sor, hogy minden szinten időt és erőforrásokat lehessen megtakarítani. Az a cél, hogy a hatóanyag jóváhagyásakor a lehető legtöbb szermaradék-határértéket lehessen megállapítani, hogy tehermentesebb és gyorsabb legyen a releváns felhasználások tagállami szintű engedélyezési folyamata. Meghosszabbított adatvédelem Az adatvédelem (59. cikk) 3 hónappal meghosszabbodik az engedély kisebb jelentőségű felhasználásokra vonatkozó minden egyes kiterjesztése esetében, legfeljebb további három évre, kivéve, ha az engedély kiterjesztése nem terjed ki a szermaradékokra vonatkozó új adatok benyújtására. Ez a rendelkezés várhatóan kedvező hatással lesz a kisebb jelentőségű felhasználásokkal kapcsolatos kérelmek számára. 3.3. Engedélyek kiterjesztése Az 51. cikk egyszerűsített szabályokat határoz meg harmadik felek, engedélyek jogosultjai, hivatalos vagy tudományos szervek, mezőgazdasági szakmai szervezetek vagy hivatásos felhasználók számára, hogy meglévő engedélyek kiterjesztését kérhessék olyan kisebb jelentőségű felhasználásokra, amelyekre az engedély még nem terjed ki. Hasonló rendelkezések érvényesültek már a 91/414/EGK irányelv értelmében is. Ez a cikk ezenfelül lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy intézkedéseket hozzanak az ilyen engedélyek benyújtásának megkönnyítése vagy elősegítése érdekében. A rendelet részletesebben nem határozza meg, hogy ezek milyen intézkedések lehetnek, és ennélfogva jelentős mértékű szabadságot és kezdeményezési lehetőséget hagy a tagállamok számára. Az 1107/2009/EK rendelet megtartotta a 91/414/EGK irányelvben megállapított egyszerűsítési szabályokat, és megerősítette a tagállamoknak biztosított rugalmasságot, hogy a lehető legjobban és legeredményesebben használják ki a kiterjesztési szabályokat. Ez a nagyobb rugalmasság immár lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy a meglévő engedélyek kisebb jelentőségű felhasználásokra való kiterjesztésére irányuló kérelmek benyújtásának megkönnyítését és elősegítését célzó intézkedéseket hozzanak. Ez vonatkozhat például csökkentett illetékek rendszerére, a kérelmek elbírálására vonatkozó gyorsított eljárásokra, az érdekelt feleknek szánt figyelemfelkeltő programokra, más intézkedések – különösen az 1107/2009/EK rendelet 53. cikkében előírt szükséghelyzeti intézkedések – alkalmazásától visszatartó tényezőkre. 3.4. Az egyértelműség javulása A kisebb jelentőségű felhasználásokat érintő probléma kiterjedésének becslésekor felmerülő egyik jelentős akadály, hogy a kisebb jelentőségű felhasználásokra vonatkozóan nem létezik a közös megoldások felkutatásához használandó elfogadott jegyzék. Az 1107/2009/EK rendelet ebben az értelemben fokozottabb átláthatóságról rendelkezik azzal, hogy a tagállamokat a kisebb jelentőségű felhasználások nemzeti szintű jegyzékének létrehozására kötelezi. 3.5. A kisebb jelentőségű felhasználásokra szánt európai támogatási alap A támogatási alap létrehozásának szükségességét és lehetőségeit a Bizottságnak (lásd a következő, 4. pontot) meg kell vizsgálnia az 1107/2009/EK rendelet 51. cikkének (9) bekezdése értelmében. 4. Figyelembe vett szakpolitikai lehetőségek Az FCEC által végzett tanulmány a tagállamok és az érdekeltek közreműködésével négy lehetőséget határozott meg. Ezek a Bizottság által biztosított finanszírozás mellőzésétől egy strukturált és elismert európai támogatási alapból nyújtott jelentős finanszírozásig terjednek. (1) A Bizottság nem biztosít finanszírozást E lehetőség keretében a Bizottság nem vesz részt közvetlenül a kisebb jelentőségű felhasználásokra irányuló tevékenységekben. Az 1107/2009/EK rendeletnek az e jelentés 3. pontjában ismertetett rendelkezései várhatóan kedvező hatást fejtenek ki, és teljes körű végrehajtást igényelnek bármely további fellépés mérlegelése előtt. (2) A kisebb jelentőségű felhasználásokkal foglalkozó uniós szakértői csoport Ez a lehetőség a korábbi uniós szakértői csoport újrafelállítását foglalja magában, ahogyan az a jelentés 2.3.2. pontjában szerepel. A Bizottság évente kétszer biztosítja az üléstermet, megtéríti tagállamonként egy küldött utazási költségeit és a koordinátorok napidíját. Becslések szerint a közvetlen költségek nagyságrendje évi 44 000 EUR, amelyet a Bizottság visel, és amely nem tartalmazza az értekezleteken való részvételhez és azok utókövetéséhez szükséges bizottsági erőforrásokat. (Tevékenységek: a nemzeti szinten szerzett információk és tapasztalatok megosztása és kétoldalú projektek indítása a tagállamok között.) (3) A Bizottság részfinanszírozást biztosít egy koordinációs központ (technikai titkárság) számára Ez a lehetőség magában foglalja a 2. lehetőséget, amely 2 teljes munkaidős egyenértékkel egészül ki a Bizottságon kívüli technikai titkárságon belül. A Bizottság részlegesen támogatja a rendszert. A titkárság jogi személyiséggel rendelkezik, és a tagállamok, a társfinanszírozó érdekeltek és a Bizottság képviselőiből álló irányítóbizottságnak számol be. A 3. lehetőség végrehajtásához szükséges költségvetés becsült értéke évi 0,5–0,7 millió EUR, amelyet a Bizottságnak és a tagállamoknak közösen kell viselniük. A Bizottság által az 1107/2009/EK rendelet 76. cikkének (1) bekezdése alapján biztosítandó társfinanszírozás megvalósítható a költségvetési rendelet (a 966/2012/EU, Euratom rendelet) VI. címe szerinti vissza nem térítendő támogatás formájában. (Tevékenységek: a (2) lehetőség szerinti tevékenységeken túlmenően a kisebb jelentőségű felhasználásokkal kapcsolatos munka koordinálása a tagállamok és az érdekeltek között, a kisebb jelentőségű felhasználásokra vonatkozó adatbázis létrehozása és karbantartása, a harmonizáció ösztönzése [például a növénycsoport és a kártevőcsoport fogalmának meghatározása, útmutató kidolgozása]). (4) A Bizottság részfinanszírozást biztosít egy koordinációs központ (technikai titkárság) számára és egyedi projektekre A 4. lehetőség magában foglalja a 3. lehetőséget, amellett pedig korlátozott uniós pénzügyi támogatásról rendelkezik a kisebb jelentőségű felhasználások hatékonyságára és biztonságosságára, az ilyen felhasználásokkal kapcsolatos dokumentációk elbírálására és engedélyezésére vonatkozó adatok generálásával foglalkozó projektekre. Becslések szerint évi 1,2–6 millió EUR költségvetésre lenne szükség a finanszírozott projektek számától függően. E lehetőség keretében a költségeknek a három érdekelt csoport (az ágazat, a növénytermesztők, valamint a Bizottság, illetve a tagállamok) között kell megoszlaniuk. (Tevékenységek: a (3) lehetőség szerinti tevékenységek, továbbá a kisebb jelentőségű felhasználásokra vonatkozó adatok generálása az egyes zónák szintjén benyújtandó dokumentációkhoz, ami várhatóan az Unió egészében hatást gyakorol.) 5. Következtetések A tagállamok és az érdekeltek álláspontjának felméréséből kiderült, hogy egyértelmű igény van összehangolt európai fellépés kialakítására (az FCEC által indított általános felmérés válaszadóinak 96 %-a támogatta ezt, 4 %-uk nem tudott állást foglalni). Sem az 1., sem a 2. lehetőség iránt nem mutatkozott érdeklődés. Míg a politikai döntéshozók többsége a 3. lehetőséget támogatta, a növénytermesztők és a növényvédőszer-ágazat egyértelműen a 4. lehetőséget részesítette előnyben, mivel egy olyan támogatási alap létrehozását szorgalmazták, amely kiegészítené az Unióban és nemzeti szinten nyújtott, eddig is jelentős (8 millió EUR-ra becsült) pénzügyi támogatást. A Bizottság véleménye szerint a 4. lehetőség túlmutat az 1107/2009/EK rendelet 76. cikke (1) bekezdésének hatályán, és szükségessé tenné a hatályos jogalap módosítását, ami rövid és középtávon nem alternatíva. A tagállamok szerint a legsürgősebb teendő a koordináció és információmegosztás egy, a kisebb jelentőségű felhasználásokkal foglalkozó uniós szakértőket tömörítő, közös platformon belül. Az érdekeltek jelezték, hogy az adatgenerálásra szolgáló, már meglévő források további finanszírozással való kiegészítését részesítik előnyben. A Bizottság elismeri, hogy ilyen koordinációs központ hasznos lenne a szinergiák előmozdításához és a párhuzamos erőfeszítések elkerüléséhez, ugyanakkor a tagállami pénzeszközök hatékony befektetésének biztosításához is. A Bizottság készen áll arra, hogy – az 1107/2009/EK rendelet 76. cikkének (1) bekezdése alapján – rövid és középtávon segítséget és pénzügyi hozzájárulást biztosítson ennek a független koordinációs eszköznek a létrehozásához (a figyelembe vett szakpolitikai lehetőségek közül a 3. lehetőség). Egy első elemzés szerint évi 350 000 EUR összegű pénzeszköz elegendő lenne a 3. lehetőség keretében vizsgált szükséges intézkedések végrehajtásához. A Bizottság ezért úgy ítéli meg, hogy a kisebb jelentőségű felhasználásokra szánt támogatási alapról szóló, az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz intézett külön jogalkotási javaslatra ebben a szakaszban nincs szükség. A Bizottság azonban nyomon fogja követni az elkövetkezendő években elért előrehaladást, és a fentiekben vázolt koordinációs eszközzel kapcsolatos eddigi tapasztalatok függvényében megfelelő intézkedéseket javasolhat. A Bizottság ugyanakkor meg van róla győződve, hogy egy koordinációs központ létrehozása, valamint az 1107/2009/EK rendeletben javasolt és e jelentés 3. pontjában ismertetett új rendelkezések teljes körű és helyes végrehajtása messzemenően hozzájárul a kisebb jelentőségű felhasználások problémájának enyhítéséhez. A kisebb jelentőségű felhasználásokkal foglalkozó koordinációs központon túlmenően a hetedik keretprogram utolsó pályázati felhívása[8] keretében a Bizottság kifejezetten a kisebb jelentőségű felhasználásokra hivatkozva támogat egy integrált növényvédelmi ERANET programot. Az ERANET programok olyan kutatás-koordináló eszközök, amelyekkel a tagállamok összehangolhatják nemzeti kutatási tevékenységeiket, végül pedig közös projekteket finanszírozhatnak. E programok kiemelkedő lehetőségeket biztosítanak a tagállamoknak és a társult államoknak az információcseréhez, az erőforrások egyesítéséhez és közös kutatási lehetőségek egyeztetéséhez az adott területeken. Az integrált növényvédelmi ERANET program 2014 első hónapjaiban indul azzal a céllal, hogy szinergiákat hozzon létre, és a kisebb jelentőségű felhasználásra szánt növények esetében magasabb szintű integrált növényvédelmet biztosítson az európai mezőgazdasági termelőknek. Az említett ERANET program és a javasolt koordinációs központ közötti koordináció elengedhetetlen lesz, és végül hasznos lesz a kisebb jelentőségű felhasználásra szánt növényekkel kapcsolatos jövőbeni problémák megoldása szempontjából. A Bizottság az érdekelteket teljes körű közreműködésre is kéri annak érdekében, hogy sikeresen végre lehessen hajtani az 1107/2009/EK rendeletet és uniós szintű, működőképes megoldásokat lehessen találni a kisebb jelentőségű felhasználásra szánt növények kártevőivel kapcsolatos problémákra. Külön figyelmet kell fordítani az integrált növényvédelmi gyakorlatok végrehajtására, valamint – a peszticidek fenntartható használatának elérését célzó közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról szóló 2009/128/EK irányelvben foglalt elvekkel összhangban – a kis kockázatú hatóanyagokra, a biopeszticidekre és az alapanyagokra. [1] A tanulmányt az Élelmiszerlánc Értékelő Konzorcium (Food Chain Evaluation Consortium) (a továbbiakban: FCEC) végezte. [2] http://ec.europa.eu/food/plant/protection/evaluation/study_establishment_eu_fund.pdf. [3] A kisebb jelentőségű felhasználások esetében az adatgenerálás és az adatértékelés költsége meghaladhatja a 200 000 EUR-t. [4] A bemutatott értékek a kisebb jelentőségű és a nagy jelentőségű növények között különbséget nem tevő Eurostat-adatokból levezetett becslések. Egyes gyümölcs-, illetve zöldségfélék – például az alma – nagy jelentőségűek a tagállamok többségében, és egyes szántóföldi növények – például a rizs – kisebb jelentőségűnek minősülnek a rizstermesztő tagállamok többségében. [5] A vizsgálatot Horvátország csatlakozását megelőzően végezték. [6] Ausztrália (elnök), Ausztria, Belgium, Csehország, az Egyesült Államok, az Egyesült Királyság, Franciaország, Görögország, Hollandia, Írország, Japán, Kanada, Magyarország, Németország, Olaszország, Szlovákia, Szlovénia, Új-Zéland, az Európai Bizottság, a FAO, az EPPO, az IBMA, az amerikai IR-4 program és az ágazat. [7] Az IR-4 keretében az Egyesült Államokban 25 helyszíni kutatóközpont jött létre, amelyek évente 100 felmérésben érintettek, e felméréseket pedig mintegy 650 helyszíni vizsgálat támogatja. [8] A hetedik keretprogram együttműködésre irányuló munkaprogramja: Élelmiszerek, mezőgazdaság és halászat, és biotechnológia, KBBE2013.1.4-02. téma; Integrált növényvédelem – ERANET, FP7-ERANET-2013-RTD felhívás).