A tagállamokat arra kérték, hogy jelentéseikben lehetőség szerint adják meg – tonnában vagy tonnakilométerben – a veszélyes áruk területükön történő éves szállításának becsült volumenét. A 2017. év tekintetében 16 tagállam és Norvégia közölt becslést. Az előző, 2015. és 2016. évre vonatkozóan mindössze 14 tagállam és Norvégia számolt be a veszélyes áruk becsült összmennyiségéről.

Úgy tűnik, hogy ezt az elvet még nem mindegyik tagállam alkalmazza megfelelően, mivel továbbra is előfordul, hogy egy szállítóegység tekintetében több szabálytalanságot jelentenek.

Az egyre kevésbé előforduló következetlenségek némelyike a szabálytalanságok veszélyességi kategóriák szerinti számával kapcsolatos . A bizottsági ajánlás mellékletének 1.4. pontja hangsúlyozza, hogy egy adott esetben csak a legsúlyosabb szabálytalanságot kell jelenteni, akkor is, ha több szabálytalanságot tapasztaltak. Következésképpen a bejelentett szabálytalanságok teljes számának meg kell egyeznie a rendelkezéseknek nem megfelelő szállítóegységek számával.

A legtöbb tagállam és Norvégia túlnyomó részt időben nyújtotta be a jelentését. Egyes tagállamok esetében a jelentések késedelmesen kerültek benyújtásra, ami az információk begyűjtésére, elemzésére és Bizottságnak történő továbbítására szolgáló közigazgatási eljárásokra vezethető vissza, különösen abban az esetben, ha az ilyen eljárásokban különböző közigazgatási szervek vesznek részt. Noha a helyzet 2015-ben a korábbi évekhez képest ideiglenesen javult, a következő években a jelentések benyújtásának üteme nem érte el ugyanezt a szintet, ezért a Bizottságnak ismételten fel kellett kérnie a tagállamokat, hogy javítsanak a jövőben benyújtásra kerülő adatok formátumán és egységességén.

Megelőző intézkedésként vagy a biztonságot veszélyeztető közúti szabálytalanság helyszíni nyilvántartásba vételét követően a vállalkozások telephelyén is lehet végezni ellenőrzéseket. A 95/50/EK irányelv mindazonáltal nem ír elő jelentéstételi kötelezettséget ezekre az ellenőrzésekre vonatkozóan.

A Bizottság jelentése a tagállamoktól kapott éves jelentéseken alapul. Ez a hetedik jelentés a 95/50/EK tanácsi irányelv tagállamokban történő végrehajtásáról, és a 2015–2017 közötti időszakot mutatja be. Az első jelentés az 1997–1998 közötti időszakra, a második az 1999–2002 közötti időszakra, a harmadik a 2003–2005 közötti időszakra, a negyedik a 2006–2007 , az ötödik a 2008–2011 közötti időszakra, a hatodik pedig a 2012–2014 közötti időszakra vonatkozik.

A 95/50/EK irányelv előírja, hogy minden tagállam mindegyik naptári évre vonatkozóan nyújtson be jelentést a Bizottságnak a tárgyév végét követő tizenkét hónapon belül az irányelv végrehajtásáról . Az irányelv azt is előírja, hogy a Bizottság legalább háromévente nyújtson be jelentést az Európai Parlamentnek és Tanácsnak az irányelv tagállamok által történő végrehajtásáról .

Mivel nem minden tagállam tudott közölni ilyen adatokat, a tagállamok közötti objektív összehasonlítás lehetővé tétele érdekében a veszélyes áruk szállításának mennyiségére vonatkozóan e jelentésben szereplő adatok az Eurostat adatbázisában szereplő információkon alapulnak . Ezen információk alapján becsülik meg az ellenőrzések gyakoriságának a szállítási mennyiséghez viszonyított arányát, noha az irányelv (sem abszolút értékben, sem százalékos arányként) nem írja elő az elvégzendő ellenőrzések minimális számát.

Máltára vonatkozóan azonban nincs Eurostat-statisztika, mivel Málta számára eltérést engedélyeztek a közúti árufuvarozásra vonatkozó statisztikai adatgyűjtésről szóló, 2012. január 18-i 70/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet alkalmazása alól. A veszélyes áruk szállítása mennyiségének becslése ezért Málta esetében az illetékes máltai hatóság által rendelkezésre bocsátott adatok alapján történik.

Az Eurostat-statisztika e jelentés IX. mellékletében szerepel.

4.Az ellenőrzések alakulása és eredményei

Az I. mellékletben az egyes tagállamok által elvégzett ellenőrzéseknek, a rendelkezéseknek nem megfelelő szállítóegységek százalékos arányának, továbbá az I. veszélyességi kategóriába tartozó szabálytalanságok számának az alakulása szerepel. Ez utóbbi a legsúlyosabb szabálytalansági kategória, amelynél az ADR vonatkozó rendelkezéseinek be nem tartása halál, személyi sérülés vagy jelentős környezetkárosodás magas fokú kockázatával jár, így azonnali és megfelelő helyesbítő intézkedéseket, például a jármű feltartóztatását teszi szükségessé.

A táblázat végén az Európai Unióra vonatkozó átlagértékek és a Norvégiára vonatkozó statisztika szerepel.

Az összegyűjtött adatmennyiség részletes és összesített elemzésre is lehetőséget kínál. Az így levont következtetések közül az alábbiak emelhetők ki:

-az ellenőrzött szállítóegységek jelentésben szereplő száma, valamint az ADR-nek megfelelő szállítóegységek száma között bizonyos egyenlőtlenség figyelhető meg. Például Görögország 2015-re vonatkozóan arról számolt be, hogy 324 szállítóegységet ellenőrzött, közülük pedig csak egynél fordult elő az I. veszélyességi kategóriába tartozó szabálytalanság. A helyzet javulni látszott 2016-ban, amikor 6290 ellenőrzés történt, és 39 szabálytalanságról számoltak be (ami az összes ellenőrzés 0,62 %-át teszi ki), de a szabálytalanságok száma a beszámolási időszak utolsó évében, 2017-ben is nagyon alacsony maradt (42) az ellenőrzések teljes számához képest, amely 20 870-re emelkedett, így a szabálytalanságok aránya 0,20 % volt, ami az uniós átlag nyolcada. Összehasonlításképpen Németországban a megfelelő számadatok szerint 2015-ben 45 961 ellenőrzésből 11 548 alkalommal, 2016-ban 41 290 ellenőrzésből 11 137 alkalommal, 2017-ben pedig 40 956 ellenőrzésből 10 429 alkalommal állapítottak meg szabálytalanságot, tehát a szabálytalanságok aránya 25 % körül alakult;

-több tagállam (Dánia, Észtország, Spanyolország, Olaszország, Ciprus, Lettország és Portugália) nem számolt be feltartóztatásról e jelentés hároméves tárgyidőszaka alatt. Ennek az lehet az oka, hogy egyes országokban a rendészeti hatóságok hatásköre nem terjed ki a járművek feltartóztatására. Más esetekben (pl. Görögország, Luxemburg és Szlovákia) ez csak egyszer fordult elő a tárgyidőszakban;

-az I. veszélyességi kategória részarányára vonatkozó adatok nem állnak rendelkezésre Ciprus esetében a teljes beszámolási időszakra, Litvánia esetében pedig a 2016. és 2017. évre vonatkozóan, noha ez utóbbi ország beszámolt az említett években történt feltartóztatásokról.

Az I. veszélyességi kategória arányának mutatója különösen érzékeny a megfelelő jelentéstételre. Amennyiben szállítóegységenként több mint egy szabálytalanságról számoltak be, az I. kategóriába tartozó szabálytalanságok százalékos aránya a tényleges értéknél alacsonyabb.

2015-ben egyes tagállamoknál a jelentésben szereplő szabálytalanságok összesített száma kisebb volt, mint amennyi nem megfelelő szállítóegységről tettek jelentést (például Belgium, Csehország, Németország, Írország, Lettország, Magyarország, Hollandia és Finnország), míg más tagállamok összesítve több szabálytalanságról számoltak be, mint amennyi szállítóegység nem volt megfelelő (például Dánia, Horvátország és Szlovákia). Ez az egyenlőtlenség 2016-ban és 2017-ben is fennállt. Egyes esetekben a rendészeti hatóságok csak a szabálytalanságok megállapításának tényéről számoltak be, e szabálytalanságról vagy a kiszabott büntetésről azonban nem adtak további tájékoztatást.

A szabálytalanságok teljes számával kapcsolatosan kapott vegyes információk, bizonyos országokban az I. veszélyességi kategóriába tartozó szabálytalanságok állandó hiánya, valamint a szabálytalanságok arányában uniós szinten tapasztalható következetlenség arra vezethető vissza, hogy a rendészeti hatóságoknál nincs megfelelő képzés. A Bizottság ezúton ösztönözni kívánja az információk és bevált módszerek további cseréjét e téren a tagállamok között.

5.Az adatok összevetése

Az e jelentésben tárgyalt időszakban az EU-ban és Norvégiában végzett ellenőrzések teljes száma nem volt minden évben állandó: 2015-ben 136 966 (a 2014. évi 150 348-hoz képest), 2016-ban 133 360, 2017-ben pedig 144 056 volt. Megállapítható, hogy az ellenőrzések száma 2015-ben 10,68 %-kal csökkent 2014-hez képest, és a csökkenő tendencia 2016-ban is folytatódott, 2017-ben viszont az ellenőrzések száma kismértékben növekedett (noha nem érte el a 2014-es szintet).

A nemzeti tendenciák különbözőek, mivel e jelentés tárgyidőszakában mindössze hat tagállamban (Görögország, Luxemburg, Észtország, Szlovénia, Írország és Svédország) növekedett az ellenőrzések száma több mint 25 %-kal, Belgiumban, Dániában, Horvátországban, Olaszországban, Bulgáriában és az Egyesült Királyságban viszont az eddigi legnagyobb csökkenés volt tapasztalható az elvégzett ellenőrzések számában.

Az Unión belüli ellenőrzések abszolút számát tekintve 2015-ben Németország hajtott végre a legnagyobb arányban ellenőrzéseket (33,56 %), majd Lengyelország (14,95 %) és Ausztria (9,44 %) következett. Ugyanez volt a sorrend 2016-ban is, amikor az Unión belüli ellenőrzések 30,96 %-át Németországban, 12,03 %-át Lengyelországban, 8,96 %-át pedig Ausztriában végezték, míg 2017-ben ugyan továbbra is Németországban volt a legnagyobb ez az arány (28,43 %), utána azonban Görögország (14,49 %), majd Lengyelország (11,27 %) következett. Kiemelendő, hogy ez a mutató nagymértékben összefügg a tagállam méretével.

5.1.Az ellenőrzések gyakorisága

A II. melléklet áttekintést nyújt a tagállamokban a 2015–2017 közötti időszakban végrehajtott közúti ellenőrzések gyakoriságáról. A gyakoriság az ellenőrzések számának és az egyes tagállamokban történő veszélyesáru-szállítás millió tonnakilométerben megadott értékének az arányában került kiszámításra.

Az EU-ban 2015-ben átlagosan 1,70 ellenőrzést végeztek millió tonnakilométerenként, 2016-ban ez visszaesett 1,65 ellenőrzésre, ami éves szinten 3 %-os csökkenést jelent, 2017-ben viszont 1,75-ra nőtt ez az érték. Az ellenőrzések gyakorisága 2015-ben Ausztriában (millió tonnakilométerenként 13,94), Szlovákiában (9,04) és Magyarországon (5,69) volt a legnagyobb, míg 2016-ban Ausztria állt a sorrend első helyén (11,38), majd Szlovákia (8,39) és Görögország (7,88) követte, végezetül pedig 2017-ben Görögország került az élre (14,38), megelőzve Ausztriát (10,71) és Szlovákiát (7,09). Megállapítható, hogy 2015-ben az ellenőrzések gyakorisága Ausztriában az uniós átlag csaknem 8,2-szerese volt, és Görögország is hasonló arányt ért el 2017-ben.