EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2021.11.24. COM(2021) 741 final A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK A riasztási mechanizmus keretében készült 2022. évi jelentés









(amely a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló









1176/2011/EU rendelet 3. és 4. cikkével összhangban készült)





































































{SWD(2021) 361 final}



Tartalom Összefoglaló 1.Makrogazdasági háttér és az egyensúlyhiány alakulása az euróövezetben 2.Egyensúlyhiány, kockázatok és kiigazítás: főbb fejlemények a tagállamokban 2.1.Pillanatkép az eredménytábla állásáról 2.2.Külső szektor és versenyképesség 2.3.A magánszektor adóssága és az ingatlanpiacok 2.4.Kormányzati szektor 2.5.Pénzügyi szektor 3.A fő kihívások összefoglalása és felügyeleti vonatkozások 4.Az egyes tagállamokra vonatkozó észrevételek 1. melléklet: Az eredménytábla fő mutatóinak szinkronidejű becslése és előrejelzése 2. melléklet: A makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárás eredménytáblája Ezzel a riasztási mechanizmus keretében készült jelentéssel kezdetét veszi a makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárás tizenegyedik éves ciklusa. Az eljárás a tagállami gazdaságok, a gazdasági és monetáris unió vagy az egész Unió zökkenőmentes működését hátráltató egyensúlyhiányok feltárására, megelőzésére és kiigazítására, illetve a megfelelő szakpolitikai válaszintézkedések előmozdítására irányul. Az egyéb gazdaságfelügyeleti eszközök keretében kidolgozott elemzésekkel és ajánlásokkal való összhang biztosítása érdekében a makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárás végrehajtása a gazdaságpolitikai koordináció európai szemeszterének részét képezi (az 1176/2011/EU rendelet 1. és 2. cikke). A riasztási mechanizmus keretében készült jelentésben közölt elemzés egy kiválasztott mutatókat tartalmazó eredménytábla gazdasági értelmezésén, valamint a kiegészítő mutatók szélesebb körén, egyéb elemzési eszközökön és értékelési kereteken, illetve további releváns információkon, köztük frissen közzétett adatokon és előrejelzéseken alapul. A riasztási mechanizmus keretében készült idei jelentés megerősített előretekintő értékelést nyújt a makrogazdasági stabilitást és a makrogazdasági egyensúlyhiány alakulását fenyegető kockázatokról. A riasztási mechanizmus keretében készült jelentés a tagállamok makrogazdasági egyensúlyhiányának az euróövezet egészére gyakorolt hatásait is elemzi. A riasztási mechanizmus keretében készült jelentés azonosítja, hogy mely tagállamok esetében kell részletes vizsgálatot végezni annak értékelése érdekében, hogy fennáll-e náluk szakpolitikai beavatkozást igénylő egyensúlyhiány (az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke). A Bizottság részletes vizsgálatot fog készíteni az érintett tagállamokról, figyelembe véve az Európai Parlamenttel, a Tanáccsal és az eurócsoporttal a riasztási mechanizmus keretében készült jelentésről folytatott egyeztetéseket. A részletes vizsgálatok 2022 tavaszán kerülnek közzétételre, és alapul szolgálnak majd a makrogazdasági egyensúlyhiány fennállására és súlyosságára vonatkozó bizottsági értékeléshez, valamint a szakpolitikai hiányosságok meghatározásához. Összefoglaló Ez a második olyan, a riasztási mechanizmus keretében készült jelentés, amelyre a Covid19-világjárvány rányomja a bélyegét, hiszen a jelentés fő témája a világot 2020-ban hirtelen és váratlanul sújtó válságból való gazdasági kilábalás. A Covid19-világjárvány súlyosságában példa nélküli gazdasági válságot okozott. A 2020 első felében bekövetkezett fennakadásokat követően a járvány megfékezésére irányuló intézkedések Európa-szerte bekövetkező enyhítésével gyors gazdasági helyreállításnak lehettünk tanúi. Az oltóanyagok alkalmazása nyomán pozitívan változtak a gazdasági kilátások. Bár továbbra is különbségek vannak a tagállamok között, a gazdasági sokk azonnali hatásainak kezelésére irányuló erőfeszítések kezdik meghozni az eredményeket. A védőoltások sikeres bevezetése – a járvány megfékezésére irányuló hatékony és célzott stratégiával együtt – 2021 tavaszától erőteljesebben élénkítette a gazdasági aktivitást, a gazdaságpolitikai koordináció pedig a szilárd és inkluzív helyreállítás és az erősebb reziliencia alapjainak lefektetése irányában mozdult el. A Bizottság 2021. őszi gazdasági előrejelzése szerint a legtöbb tagállam kibocsátási szintje várhatóan 2021 végére, a többié pedig jövőre eléri a válság előtti szintet. A világjárvány egy olyan időszakban tört ki, amikor kedvező makrogazdasági feltételek mellett a legtöbb egyensúlyhiány korrekciója folyamatban volt, miközben a túlfűtöttség jelei új kockázatokra hívták fel a figyelmet. Az elmúlt évtized nagy részében a tartós gazdasági növekedés elősegítette az egyensúlyhiányok fokozatos kiigazítását. Ezek az egyensúlyhiányok a magán- és az államadósság GDP-hez viszonyított magas arányával függtek össze, ami a globális pénzügyi válság és az ahhoz vezető folyamatok öröksége volt. A korrekció során csökkent a folyó fizetési mérlegek magas hiánya, visszafogottabbá vált a hitelkiáramlás, ami a külső adósság fokozatos csökkenését és a bankrendszerek megerősödését eredményezte. Az utóbbi években egyes országokban, különösen azokban, ahol a gazdasági növekedés élénkebb volt, a gazdaság túlfűtöttségére utaló kihívások és kockázatok jelentek meg bizonyos ágazatokban, főként a lakásárak és a költség-versenyképesség szintjén. A világjárvány megakasztotta a GDP-arányos államadósság csökkenését, miközben a lakásárak növekedése tovább gyorsult, ami a makrogazdasági kockázatok általános súlyosbodására utal. Ugyancsak súlyosbodtak a magas államadóssághoz és a magánszektor adósságállományához kapcsolódó egyensúlyhiányok, aminek oka a GDP erős visszaesése, valamint a Covid19-válság kezeléséhez, a termelési kapacitások védelméhez, valamint a foglalkoztatási és társadalmi hatás mérsékléséhez szükséges intézkedések költségvetési hatása. A lakásárak már amúgy is ütemes növekedése tovább gyorsult, ami több országban kockázatot jelent, különösen ott, ahol ezt a jelzáloghitelek jelentős növekedése kíséri. Erős tőkemegfelelési mutatóiknak és magas likviditási tartalékaiknak köszönhetően a bankok meg tudták őrizni hitelnyújtási képességüket. A bankszektor tekintetében azonban nem zárhatók ki esetleges másodlagos hatások a védintézkedések megszűntét és azt követően, hogy a pandémiának a vállalkozások fizetőképességére gyakorolt hosszú távú hatásai érzékelhetővé válnak a gazdaság egészében. A külső mérleg romlott azokban az országokban, amelyek nagy mértékben függnek a nemzetközi turizmustól. A megerősített szakpolitikai támogatás segített féken tartani a munkanélküliséget és stabilizálni a háztartások jövedelmét. A gazdaság visszapattanása során egyes országokban munkaerőhiány és költségnyomás alakult ki, és számos tagállamban jelentős béremelkedés várható.

A világjárványra adott gyors és összehangolt szakpolitikai válaszintézkedések enyhítették a pandémia gazdasági hatását, a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz pedig egyedülálló lehetőséget nyújt arra, hogy megerősödve kerüljünk ki a válságból. A Stabilitási és Növekedési Paktum általános mentesítési záradékát közvetlenül a világjárvány kitörése után aktiválták, támogatva a nemzeti költségvetési intézkedéseket. Az állami támogatásokra vonatkozó ideiglenes keretről szóló megállapodás lehetővé tette a tagállamok számára, hogy teljes mértékben kihasználják az állami támogatási szabályok által biztosított rugalmasságot. A szükséghelyzeti munkanélküliségi kockázatokat mérséklő ideiglenes támogatást nyújtó európai eszköz (SURE) elősegítette a munkahelyek védelmét. A kormányok példa nélküli költségvetési és szakpolitikai támogatást nyújtottak, az Európai Központi Bank (EKB) pedig intézkedések széles körét hajtotta végre a pénzügyi stabilitás megőrzése és a pénzügyi piacok zavartalan működésének biztosítása érdekében. A helyreállítás előrehaladtával a helyreállítási és rezilienciaépítési tervekbe foglalt reformok és beruházások hatékony végrehajtása hozzá fog járulni a tartós élénkülés előmozdításához, a reziliencia megerősítéséhez, valamint az EU zöld és digitális átállásának felgyorsításához. A helyreállítási és rezilienciaépítési tervek végrehajtása elősegítheti az egyensúlyhiány csökkentését és a makrogazdasági kockázatok mérséklését. A tervek egyedülálló lehetőséget kínálnak arra, hogy a Covid19-válság által leginkább érintett tagállamok tartósan magasabb növekedési pályára kerüljenek, ami elősegíti a munkahelyteremtést, javítja az adósság fenntarthatóságát és hozzájárul az egész európai gazdaság egyensúlyának helyreállításához. A riasztási mechanizmus keretében készült jelentésben bemutatott horizontális elemzés fő megállapításai a következőképpen foglalhatók össze: ·A Covid19-válság átmenetileg hatással volt a külső pozíciókra, de alapvetően nem módosította a folyófizetésimérleg-tendenciákat. Azokban a országokban, ahol jelentős a nemzetközi turisztikai ágazat aránya, általában számottevően nőtt a folyó fizetési mérleg hiánya vagy csökkent a szerény többlet. Ez várhatóan fokozatosan helyreáll a turizmus fellendülésével. A jelentős folyófizetésimérleg-többletek egy része 2020-ban enyhén csökkent, így az euróövezet egészének folyó fizetési mérlege összhangba került a fundamentális tényezőkkel. A 2021 első felére vonatkozó adatok mindazonáltal az euróövezeti folyófizetésimérleg-többlet markáns növekedését mutatják, aminek hátterében elsősorban a szolgáltatások kereskedelmének javuló mérlege áll. Az euróövezet folyó fizetési mérlege az előrejelzések szerint 2021-ben visszatér a 2019. évi szintre, ami a továbbra is visszafogott belföldi keresletet tükrözi. Összességében a folyó fizetési mérlegek leginkább az összetétel tekintetében változtak: a magánszektor valamennyi tagállamban növelte nettó megtakarítási pozícióját, míg a kormányzati szektor nettó hitelnyújtási pozíciója jelentősen csökkent a Covid19-világjárvány hatása és a járvány enyhítésére hozott intézkedések miatt. 2020-ban több, jelentős negatív nettó nemzetközi befektetési pozícióval rendelkező tagállam számolt be folyó fizetési mérlegének romlásáról, de a nettó nemzetközi befektetési pozíció GDP-hez viszonyított arányára gyakorolt hatás az előrejelzések szerint fokozatosan megfordul. ·A gazdasági aktivitás 2020-as zavarai a fajlagos munkaköltségek jelentős növekedéséhez vezettek, amit a fellendülés várhatóan részben ugyan visszafordít, de számos esetben máris munkaerőhiány és költségnyomás alakult ki. A stabil foglalkoztatási létszám mellett bekövetkező termeléscsökkenés eredményeként a fajlagos munkaköltségek Unió-szerte nőttek. A munkahelyek megtartását különböző, erre irányuló állami kezdeményezések, különösen a csökkentett munkaidős foglalkoztatás bevezetése tette lehetővé; ezek a ledolgozott munkaórák számának csökkentését részesítették előnyben az elbocsátások helyett. Ezek a hatások a munkatermelékenység 2020. évi átmeneti csökkenésében tükröződnek. A fellendülés nyomán nő a termelékenység, és a fajlagos munkaköltség növekedéséből eredő veszteségek részben ledolgozhatók. Egyes országokban azonban a világjárvány előtti tendenciát folytatva újra gyorsul a bérek emelkedése. A munkaerőpiaci helyzet ugyanakkor ágazatonként és országonként eltérő: míg egyes esetekben a foglalkoztatás nagyjából visszaállt a válság előtti szintre, másutt továbbra is jelentős a különbség. Bizonyos esetekben a helyreállítás során folytatódhat a munkahelyek, a vállalkozások és az ágazatok közötti nagyobb mértékű munkaerő-reallokáció, ami az országok termelőkapacitásának tartós változásaihoz vezethet. Néhány más esetben munkaerőhiány alakul ki, különösen a válság által kevésbé sújtott országokban és élénk kereslet közepette. Más tényezőkkel, például a gyorsan emelkedő energiaárakkal együtt a költségnyomás jelentőssé válhat, és a jövőben kockázatot jelenthet. ·A válság alatt számos szakpolitikai intézkedés segítette elő a munkahelyek és a termelési kapacitás megőrzését a magánszektor likviditásának és fizetőképességének támogatásával. Az olyan támogatási intézkedések, mint az adósságtörlesztési moratóriumok és az állami hitelgaranciák segítettek elkerülni, hogy a magánszektor likviditáshiánya fizetőképességi problémákká váljon a Covid19-válság kezdetén. A moratóriumok lehetővé tették az adósságtörlesztések késleltetését, növelve a nominális adósságállományt és a kapcsolódó kamatterhet. Ezen intézkedések fokozatos kivezetésével törlesztési nehézségek merülhetnek fel, különösen a válság által jobban érintett ágazatokban és a már eleve sebezhető vállalkozások körében. Számos országban mind a vállalati, mind a háztartási hitelfelvétel növekedését a nettó megtakarítások növekedése kísérte. ·A vállalatok eladósodottsága a legtöbb uniós országban nőtt 2020-ban, néhol meredeken. A súlyos recesszió hatása mellett a világjárványból eredő hirtelen bevételkiesést és likviditási hiányt fedező új hitelfelvétel is hozzájárult a vállalati adósság GDP-hez viszonyított arányának növekedéséhez. Míg a jelentősen megnövekedett nettó hiteláramlás 2021 elejéig tartott, annak újabban tapasztalt mérséklődése utalhat a hitelkereslet csökkenésére (ami a vállalkozásoknál felhalmozott likviditás felhasználásával hozható összefüggésbe) vagy az alacsonyabb hitelkínálatra. ·A fellendülés erősödésével a háztartások hitelfelvétele is megélénkült. 2020-ban a háztartások magasabb GDP-arányos adósságrátája főként a GDP jelentős visszaesésének volt betudható. A világjárvány csúcsán a hiteláramlás visszafogott volt, főként a fogyasztási hitelek meredek visszaesése miatt. Ugyanakkor számos országban nőtt a jelzáloghitelek volumene, tekintettel az élénk ingatlanpiaci aktivitásra és a lakásárak gyorsuló növekedésére. 2021 eleje óta a fellendülés előrehaladtával több országban is jelentősebbé vált a nettó hiteláramlás. ·A Covid19-válság és a kormányok által a válság enyhítése érdekében hozott intézkedések jelentős hatást gyakoroltak az államadósságra. A kormányok által nyújtott életbevágó, széles körű támogatások hozzájárultak ahhoz, hogy a pandémia kedvezőtlen gazdasági hatásainak egy részét elirányítsák a háztartásoktól és a vállalkozásoktól, védve a munkahelyeket és a növekedési potenciált. Az államadósság GDP-hez viszonyított aránya nagyobb mértékben nőtt azokban az országokban, amelyeket aránytalanul sújt a recesszió, elsősorban idegenforgalmi ágazatuk miatt. A fellendüléssel az adósság GDP-hez viszonyított aránya várhatóan stabilizálódni fog, és egyes tagállamokban máris csökken; általában véve azonban a kormányzatok egyértelműen nagyobb eladósodottsági szint mellett lábalnak ki a válságból. A támogató költségvetési irányvonal és a monetáris politikai intézkedések kölcsönösen erősítik a bizalom és a stabilitás fenntartását. A kormányzati forrásbevonás feltételei a megnövekedett finanszírozási igény ellenére továbbra is kedvezőek maradtak, egyrészt a monetáris politikai intézkedések, másrészt olyan hosszabb távú tényezők hatására, mint az, hogy az euróövezetben a megtakarítások szintje hagyományosan magasabb a beruházások szintjénél. Az infláció alakulásának fényében a hitelfelvétel költségei némileg nőttek, de összességében továbbra is alacsonyak. A hitelfelvételi költségek némileg nagyobb mértékben növekedtek néhány euróövezeten kívüli, lebegő árfolyammal rendelkező tagállamban. Némelyikük esetében nem elhanyagolható a devizában denominált adósság vagy a viszonylag rövid lejáratú adósság aránya. ·A pandémiát a lakásárak növekedésének további gyorsulása kísérte. Többéves emelkedést követően a lakásárak 2020-ban és 2021 első felében tovább gyorsultak, és a globális pénzügyi válság óta a leggyorsabb növekedési ütemet mutatták. Számos uniós ország esetében fennáll a túlértékeltség kockázata. Ez aggodalomra ad okot, különösen ott, ahol magas vagy gyorsan növekvő háztartási adósságállomány kíséri. A lakásárak növekedését számos keresletbővítő és kínálatszűkítő tényező vezérelte. A kínálati korlátok már a világjárvány előtt is jelen voltak, és a korlátozások átmenetileg súlyosbították azokat. A világjárvány strukturális változásokhoz is vezethetett a lakáskeresletben, mivel a távmunkára való átállás megváltoztathatta a földrajzi preferenciákat. A pénzügyi feltételek kedvezőek voltak, és összességében valószínűleg továbbra is támogatják az erőteljes lakáskeresletet, míg a fellendüléssel párhuzamosan növekvő lakossági jövedelmek valószínűleg fenntartják majd a lakásárak további növekedését. ·A bankszektor tőkemegfelelési mutatói továbbra is erősek, de a nyereségesség 2020-ban gyengült, és a válságnak a bankok mérlegére gyakorolt teljes hatása csak késleltetve lesz látható. A globális pénzügyi válság óta jelentősen javult a bankszektor helyzete: a világjárvány előtti években tőkepufferek alakultak ki, a tőkemegfelelési mutatók pedig 2020-ban tovább emelkedtek, többek között az osztalékfizetésekre vonatkozó átmeneti szabályozási korlátok miatt. A Covid19-válság bankszektorra gyakorolt hatása korlátozott volt, köszönhetően az ágazat a pénzügyi válságot követően elért erősödésének és az olyan kiterjedt átmeneti szakpolitikai intézkedéseknek, mint például a hitelgaranciák, az adósságtörlesztési moratóriumok vagy a szabályozás átmeneti enyhítése. A nemteljesítő hitelek aránya 2020-ban tovább csökkent, különösen azokban az országokban, ahol ez az arány jelentős volt, és ahol a bankok eladták a korábban felhalmozott gyengén teljesítő eszközöket. Az alacsony nyereségesség régóta fennálló problémája azonban nem szűnt meg. Emellett előfordulhat, hogy a válságnak az eszközök minőségére, a nyereségességre és a tőkepufferekre gyakorolt teljes hatása csak a szakpolitikai intézkedések visszavonását követően mutatkozik meg. Szorosan nyomon kell követni a bankok, az államháztartások és a vállalati szektor közötti esetleges visszacsatolási spirálokat is. Bár a határozott szakpolitikai fellépés enyhítette a világjárvány hatását, a pandémia elmélyítette az euróövezeti országok közötti különbségeket. A Covid19-világjárvány gazdasági következményeinek azok a tagállamok voltak a leginkább kitéve, ahol jelentős a nemzetközi idegenforgalmi ágazat súlya, ami a foglalkoztatásra és a növekedésre gyakorolt eltérő hatásokhoz vezetett. Mivel ezeket az országokat egyúttal viszonylag magas állami, magán- vagy külső adósságállomány jellemezte, ez az eladósodottság nagyobb szórását eredményezte az euróövezeten belül. E mintázatok némelyike átmeneti tényezőkhöz kapcsolódik, például az utazási korlátozások hatásához, de a gazdasági és társadalmi különbségek növekedésének enyhítését célzó határozott szakpolitikai fellépés sikere ellenére fennáll annak a veszélye, hogy a válság hosszabb távú következményekkel jár, és tartósítja az eltéréseket. Az euróövezet egészét tekintve továbbra is jelentős folyófizetésimérleg-többlet áll fenn, ami rávilágít arra, hogy az euróövezet összesített szintjén továbbra is van tere a fellendülés folytatódásának. Ez hozzájárulna az egyensúlyhiányok gyorsabb korrekciójához is. A teljes euróövezet folyó fizetési mérlegének többlete átmenetileg a fundamentális tényezőknek megfelelő szint közelébe csökkent, de az előrejelzések szerint visszatér a válság előtti, a fundamentumokkal indokolható szint feletti mértékre. Az eredmények tagállamonként igen eltérőek. Az euróövezet külső egyensúlyának helyreállítása annál is inkább fontos, mivel a monetáris politika mozgástere már igencsak korlátozott a kereslet fenntartásának támogatásában. Az euróövezeti gazdaságok közötti összekapcsolódások fényében a tagállamok makrogazdasági politikáinak megfelelő kombinációjára van szükség a fellendülés fenntartása, valamint az egyensúlyhiányok korrekciója és a felmerülő kockázatok kezelése érdekében. Az euróövezet nettó hitelező országaiban a gazdaság bővülése – még akkor is, ha a kereslet ösztönzésén alapul – nemcsak ezen országok, hanem a nettó adós országok számára is előnyös lenne, mivel az euróövezet gyorsabb növekedése az utóbbi országcsoportban is elősegíti a növekedést és a hitelállomány-leépítést, valamint a külső pozíciók javulását. Ezt a folyamatot elősegítheti a válság során nyújtott rendkívüli szakpolitikai támogatásnak a kiigazítási igényekhez időzített kivezetése. A nettó adós országok termelékenységének és versenyképességének markáns és tartós javulása szintén hozzájárulna a külső egyensúly helyreállításához és az adósságterhek enyhítéséhez. A rendelkezésre álló euróövezeti, illetve uniós szintű eszközök hatékony alkalmazása a szükséges reformok és beruházások eredményes végrehajtásával együtt elősegítené a tartós fellendülést, és hozzájárulna a reziliencia fokozásához, egyebek mellett az egyensúlyhiányok és az új kockázatok kezelése révén. Döntő fontosságú lesz a Next Generation EU és a többéves pénzügyi keret biztosította finanszírozás teljes mértékű és a lehető legproduktívabb módon történő felhasználása. Ez maximalizálná e források gazdasági hatását, és hozzájárulna a kiegyensúlyozott növekedéshez. A világjárványnak az egyensúlyhiányra gyakorolt teljes hatása csak később válik egyértelművé, mivel másodlagos hatásokkal is számolhatunk. Egyes vállalatok pénzügyileg sebezhetővé váltak, mivel elhúzódó veszteségeik és eladósodásuk miatt elfogytak a tőketartalékaik. A szerkezeti változások a vállalkozások egy része számára szükségessé tehetik üzleti modelljük kiigazítását. A támogatási intézkedések kivezetése a nemteljesítő hitelek és a csődök növekedéséhez vezethet mindenekelőtt a Covid19-válság által leginkább érintett ágazatokban, valamint azon vállalkozások körében, amelyek már a válság előtt is kiszolgáltatott helyzetben voltak. Ez esetleg csak később következik be, attól függően, hogy a hitelezők milyen típusú átstrukturálásokat ajánlanak fel az egyébként fizetésképtelen hitelfelvevőknek. A gazdaságba irányuló új hitelek áramlásának biztosításához fontos, hogy a fizetésképtelenségi eljárások lehetőséget adjanak a meglévő értékvesztések elszámolására. A vállalati hitelekre nyújtott állami garanciák segítenek megőrizni az életképes vállalatokat, de ha jelentősek, visszacsatolási spirálokat is eredményezhetnek a vállalati és a kormányzati szektor között, ami a bankokat is érinti. A vállalkozások gyenge mérlegpozíciói kedvezőtlenül érinthetik a munkaerőpiacot, és azon keresztül egyes háztartások hiteltörlesztési képességét. A jelzáloghitelek erőteljes növekedése további kockázati tényező, különösen az ingatlanpiacok korrekciója esetén. Hasonlóképpen, a kereskedelmi ingatlanárak további csökkenése a pénzügyi szektort is gyengítheti. A finanszírozási feltételek hatással lesznek az egyensúlyhiány alakulására. Az alacsony kamatkörnyezet lehetővé tette a kormányok, a vállalkozások és a háztartások számára, hogy magasabb adósságot vállaljanak. Ezáltal enyhítette a világjárvány hatását, védte a munkahelyeket és a termelési kapacitást. A kamatlábak emelkedése mind az állami, mind a magánszektorban növelné az adósság finanszírozási költségeit, fokozva a kockázatokat ott, ahol a finanszírozási igények magasak. Az infláció 2021 eleje óta markánsan emelkedett az euróövezetben és számos más fejlett gazdaságban. Bár az infláció emelkedésének meghatározó tényezői – beleértve az energiaárak emelkedését is – többnyire átmenetinek tűnnek, fennáll a kockázat, hogy ez az időtartam nem lesz olyannyira rövid. Amíg a finanszírozási feltételek nem szigorodnak, a magasabb infláció enyhítheti az adósságterhet. Az infláció tartós növekedése azonban szigorúbb finanszírozási feltételeket és magasabb hitelfelvételi költségeket eredményezhet. A lakáspiacok fejleményeit szorosan figyelemmel kell kísérni. A magas lakásárak kockázatot jelentenek, különösen ha a háztartások magas eladósodottsága és a munkaerőpiaci igazodás bizonytalansága kíséri őket. Ez kockázatot jelent a háztartások jelzáloghitel-kötelezettségeinek teljesítése tekintetében. A magasabb kamatlábak további nyomást gyakorolhatnak a jelzáloghitel-törlesztési képességre, ami továbbgyűrűzhet a bankszektorra. A fellendülés folytatódásával párhuzamos áremelkedések bérnyomás kialakulásához vezethetnek, és növelhetik a jelzáloghitel-felvételt. Az elmúlt években romlott a lakások megfizethetősége, ami potenciálisan kedvezőtlen makrogazdasági következményekkel járhat azáltal, hogy csökkenti a magánfogyasztást és a munkaerő mobilitását, és eltéríti a hiteleket a termelékenységnövelő beruházásoktól. Az állami és a magánszektor magas adósságállományának csökkentése alapvetően attól függ, hogy a helyreállítás tartós bővüléssé alakul-e át, ami termelőberuházásokat tesz szükségessé. A tartós fellendülés a támogató politikai irányvonaltól és a válság után kapott rendkívüli szakpolitikai ösztönzők megfelelő időben történő visszavonásától függ. A gazdaság tartós bővülésének alapja a gazdasági és társadalmi reziliencia megerősítése, amihez megfelelő reformok végrehajtására és beruházásokra van szükség. A termelékenységnövelő beruházások elengedhetetlenek a középtávú növekedés ösztönzéséhez, valamint a demográfiai változások közepette a zöld és digitális átállás megvalósításához szükséges strukturális átalakulások támogatásához. Ez annál is inkább fontos, mivel számos országban magas az államadósság és a magánszektor adósságállománya, és viszonylag alacsony a potenciális növekedés, ami megnehezíti a magas adósságszint csökkentését. Magas államadósság esetében javítani kell a kiadások és a bevételek összetételét, hogy létrejöjjön az állami beruházások megvalósításához szükséges mozgástér. A jövőbeli válságok kezeléséhez szükséges mozgástér biztosításához pedig az adósságállománynak egy hiteles költségvetési kiigazítási stratégia mentén történő leépítésére is szükség van. Ugyanakkor a vállalati hitelállomány leépítése fékezheti a magánberuházásokat. A helyreállítási és rezilienciaépítési tervek hatékony végrehajtása fontos szerepet játszik a köz- és magánberuházások támogatásában, ezáltal segítve a világjárvány hosszú távú hatásainak leküzdését, és utat nyitva az erőteljesebb növekedéshez és nagyobb rezilienciához. Az új Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz az európai strukturális és beruházási alapokkal együtt előmozdítja a beruházásintenzív helyreállítást. Hatékony végrehajtásuk révén az uniós gazdaság fenntarthatóbb, inkluzívabb, ellenállóbb lesz, és felkészültebbé válik a zöld és digitális átállásra, összhangban az e tekintetben kitűzött uniós célokkal. A világjárvány rávilágított az anticiklikus diszkrecionális költségvetési politikának, a támogató monetáris politikának és az európai koordinációnak a gazdasági válságra való reagálásban játszott pozitív szerepére. A Covid19-válság megmutatta, hogy a jelentős diszkrecionális költségvetési válaszintézkedések hatékonyak lehetnek a nagy sokkok azonnali hatásainak enyhítésében, és sikeresen előkészítik a gyors fellendülést. Az azonnali nemzeti költségvetési kiigazítást az uniós szabályozási kereteken belül biztosított rugalmasság alkalmazása alapozta meg. A kollektív fellépés növelte a bizalmat. A monetáris politikai intézkedések hozzájárultak a gazdaság valamennyi ágazata számára kedvező finanszírozási feltételek megőrzéséhez a világjárvány során, támogatva a gazdasági aktivitást és fenntartva a középtávú árstabilitást. A költségvetési és a monetáris politika egymást kölcsönösen erősítő hatásai döntő fontosságúak voltak a válság hatásának enyhítésében, és elősegítették a helyreállítást. A monetáris politika várhatóan laza marad az elkövetkező években, az alacsony kamatkörnyezet és az infláció közelmúltbeli emelkedése azonban korlátozza a további monetáris lazítás lehetőségét. A költségvetési politikának ezért stabilizációs szerepet kell fenntartania, ha lefelé mutató kockázatok merülnek fel, rendes körülmények között viszont a prudens költségvetési politika fenntartásával bizalmat kell teremteni a tekintetben, hogy a fiskális intézkedések válság idején is eredményesek maradnak. A makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzése és kiigazítása továbbra is alapvető fontosságú. Először is, a gazdasági helyreállítás gyengesége a vállalati csődök megugrásához vezethet, ami munkahelyek megszűnését, a vállalati hitelekhez kapcsolódó, a válsággal összefüggő garanciák növekvő mértékű lehívását és a beruházások visszaesését eredményezheti. Másodszor, a kedvezőtlen gazdasági fejlemények fokozhatják az állam és a bankok közötti visszacsatolási spirált. Harmadszor, a növekvő eszköz- és lakásárak az esetleges fenntarthatatlan eszközár-emelkedések miatt növelhetik a háztartási szektor sérülékenységét. Ezek a kockázatok hátrányosan befolyásolhatják az államadósság fenntarthatóságát, és korlátozhatják a költségvetési politika mozgásterét a jövőbeli kihívások kezelése terén. A sebezhetőségek felhalmozódásának megszüntetése hozzájárul a helyreállítás megszilárdításához és a hosszú távú növekedés megerősítéséhez is. A hasonlóbb gazdasági szerkezet és az összehangoltabb gazdasági ciklusok hozzájárulnak a közös monetáris politika hatékonyságának növeléséhez. A beruházásintenzív fellendülés előmozdítása révén a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz hozzá fog járulni a makrogazdasági stabilitáshoz. A helyreállítási és rezilienciaépítési tervek eredményes végrehajtása fenntarthatóbbá, inkluzívabbá, reziliensebbé teszi az uniós gazdaságot, és jobban felkészíti a zöld és digitális átállásra. Hozzá fog járulni az Unión belüli divergenciák kockázatának csökkentéséhez is, mivel a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz keretében nyújtott vissza nem térítendő támogatások az alacsonyabb egy főre jutó GDP-vel és magasabb munkanélküliséggel rendelkező és a Covid19-válság által leginkább sújtott tagállamokra összpontosulnak. Emellett a globális pénzügyi válságot követő évekkel ellentétben a világjárványt követő fellendülést jelentős volumenű állami beruházások fogják támogatni. A Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz keretében nyújtott támogatások magas színvonalú beruházási projekteket finanszíroznak, és lehetővé teszik a termelékenységet fokozó reformokat anélkül, hogy magasabb nemzeti hiányt és adósságrátát eredményeznének. Ezek a támogatások és más uniós finanszírozási források a becslések szerint 2021-ben és 2022-ben évente átlagosan a GDP mintegy 0,5 %-ával növelik a közberuházásokat a tagállamokban.

A makrogazdasági egyensúlyhiány megelőzése és kiigazítása javítja a tagállamok azon képességét, hogy reagáljanak a sokkokra, és támogatja a gazdasági konvergenciát. A sebezhetőségek felhalmozódásának megszüntetése vagy megelőzése hozzájárul a helyreállítás megszilárdításához és a hosszú távú növekedés megerősítéséhez. Az egyensúlyhiánnyal küzdő országoknak vissza kell térniük a világjárvány előtti kiigazítási pályájukra, és ezt a potenciális növekedést támogató szakpolitikákkal kell elősegíteni. Az egyensúlyhiányok csökkentése pozitív továbbgyűrűző hatásokat is eredményezhet az országok között. A mélyebb gazdasági és pénzügyi integráció és az összehangoltabb gazdasági ciklusok hozzá fognak járulni a közös monetáris politika hatékonyságának növeléséhez, különösen az euróövezet tagjai esetében, lehetővé téve, hogy az jobban reagáljon a jövőbeli kihívásokra. A riasztási mechanizmus keretében készült jelentés következtetése szerint 12 tagállam esetében indokolt a részletes vizsgálat. E tagállamok a következők: Ciprus, Franciaország, Görögország, Hollandia, Horvátország, Írország, Németország, Olaszország, Portugália, Románia, Spanyolország és Svédország. Ezek a tagállamok a makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárás előző éves felügyeleti ciklusában is részletes vizsgálat tárgyát képezték, és egyensúlyhiánnyal (Hollandia, Horvátország, Franciaország, Írország, Németország, Portugália, Románia, Spanyolország és Svédország) vagy túlzott egyensúlyhiánnyal (Ciprus, Görögország és Olaszország) jellemezhető országnak minősültek. Az új részletes vizsgálatok az értékelések aktualizálása és az esetleges további szakpolitikai igények felmérése céljából értékelik, hogyan alakultak ezek az egyensúlyhiányok, elemezve azok súlyosságát, alakulását és a tagállamok által adott szakpolitikai válaszokat. A 3. szakasz összefoglalja, hogyan alakultak az említett egyensúlyhiányok, a 4. szakasz pedig részletesen ismerteti az országspecifikus információkat. Emellett néhány olyan tagállamban, amelyre az előző fordulóban nem terjedt ki a részletes vizsgálat, olyan fejlemények tapasztalhatók, amelyek kitüntetett figyelmet érdemelnek. Szlovákiában a lakásárak erőteljes növekedése, valamint a háztartások hitelfelvételének tartós, bár lassuló növekedése jellemző. Az export csupán néhány ágazatra koncentrálódik, és a költség-versenyképesség csökkent, jóllehet ez az exportpiaci részesedéseket ez idáig nem érintette hátrányosan. Magyarország esetében figyelmet érdemel az állami hitelfelvétel és a külső finanszírozás közötti kölcsönhatás a jelentős devizahitel-kitettséggel összefüggésben. A lakásárak növekedése erőteljes volt. A költség-versenyképességre nehezedő nyomás fokozódik, ám ez az exportpiaci részesedéseket ez mindeddig nem érintette hátrányosan. Más tagállamokban is szükség van továbbá a kockázatok alakulásának nyomon követésére, sok esetben a lakáspiachoz kapcsolódóan. Dánia és Luxemburg esetében az ingatlanpiac alakulása a kockázatok halmozódására utal. Bár a megváltozott preferenciák, a támogató pénzügyi feltételek és a kínálati korlátok fenntarthatják a lakásárak növekedését, a lefelé irányuló korrekció kockázata, amely hatással lehet a tágabb gazdaságra, nem hagyható figyelmen kívül. Csehországot a lakásárak erőteljes növekedése és tartós, az utóbbi években jelentős költség-versenyképességi veszteségek jellemzik. Máltán a növekvő magánadósság és a fizetésképtelenségi keret gyengesége eredményez sajátos sebezhetőséget. A nyomon követésnek és a felügyeletnek szorosan figyelemmel kell kísérnie e hat tagállamban a fejleményeket, és meg kell győződnie arról, hogy azok összhangban állnak-e a makrogazdasági stabilitással, illetve elősegítik-e azt. A kockázatok mérlege jelenleg nem indokolja részletes vizsgálat szükségességét. A 4. szakasz további információkat tartalmaz az országspecifikus fejleményekről. 1. Makrogazdasági háttér és az egyensúlyhiány alakulása az euróövezetben A gazdasági háttér A riasztási mechanizmus keretében készült idei jelentést a Covid19-világjárvány gazdasági hatásainak hátterében kell szemlélni. A világjárvány kezdetben mély recessziót okozott, mivel a vírus terjedésének megfékezésére irányuló korlátozó intézkedések 2020-ban jelentős hatást gyakoroltak a gazdasági tevékenységre. Ennek eredményeként 2020-ban az EU-ban 5,9 %-kal, az euróövezetben pedig 6,4 %-kal esett vissza a GDP, miközben az országok között jelentős eltérések voltak tapasztalhatók. Egyes országokban két számjegy körüli vagy a feletti volt az esés, míg másutt enyhe maradt a recesszió. A javuló egészségügyi helyzet 2020 második negyedévétől lehetővé tette a korlátozó intézkedések enyhítését, és ezzel elkezdődött a helyreállítás. A világjárvány különböző hullámai 2021 elejéig egyenetlen fellendülést eredményeztek. A védőoltások bevezetése, valamint a járvány megfékezésére irányuló hatékony és célzott stratégia, továbbá a széles körű állami támogatási intézkedések lehetővé tették a nagyobb mobilitást, és így a gazdasági aktivitás 2021 tavaszától a vártnál gyorsabban állt helyre. Összességében a Bizottság 2021. őszi gazdasági előrejelzése szerint mind az EU-ban, mint az euróövezetben 5 %-os lesz a GDP-növekedés 2021-ben, és 4,3 %-os 2022-ben. A legtöbb tagállam kibocsátási szintje várhatóan 2021 végére, néhányuké pedig jövőre éri el a válság előtti szintet (1.1. a) ábra) . Bár a határozott szakpolitikai fellépés enyhítette a világjárvány hatását, a pandémia elmélyítette az euróövezeti országok közötti különbségeket. Ez a világjárvány okozta egyenlőtlen károkat és a tagállamok nemzetgazdaságainak eltérő szerkezetét tükrözi. A korlátozások súlyosabban érintették a személyközi szolgáltatásokat, mint a feldolgozóipart. Ez jelentős eltéréseket eredményezett a gazdasági teljesítmény terén, mind az országokon belül, mind az országok között. A számottevő nemzetközi idegenforgalmi ágazattal rendelkező és a mobilitási korlátozások által különösen érintett országokban a GDP az átlagnál nagyobb mértékben zsugorodott, és a külső mérleg jelentősen romlott. Ez a helyzet Görögország, Portugália és Spanyolország esetében. A recesszió a magas belföldi adóssággal rendelkező országokat, például Franciaországot és Olaszországot is keményen sújtotta (lásd az 1.1. b) ábrát). Ezek az országok egyúttal a legmagasabb magán-, kormányzati vagy külső adóssággal rendelkeznek az EU-ban. A fellendülés az előrejelzések szerint ezen országok némelyikében lassabb lesz. A rendkívüli szakpolitikai válasz kulcsfontosságú volt a Covid19-válság hatásainak enyhítése és a helyreállítás támogatása szempontjából, miközben pozitív hatást gyakorolt a makrogazdasági stabilitásra. A kormányok példa nélküli költségvetési támogatást nyújtottak a munkahelyek és a jövedelmek védelme, valamint a vállalkozások támogatása érdekében, csökkentve a vállalati csődök kockázatát. Adó- és hitelmoratóriumot vezettek be a háztartások és vállalkozások számára, a bankhitelekre pedig kormányzati garanciát nyújtottak. Ennek eredményeként 2020-ban a háztartások rendelkezésre álló bruttó jövedelme a markáns recesszió ellenére lényegében az EU egészében állandó maradt. Az EU munkanélküliségi rátája mindössze 0,4 százalékponttal nőtt, a vállalati csődök száma pedig nagyon visszafogott volt, mivel a hatások nagy részét a kormányok fedezték. Uniós szinten példátlan mértékű koordinációra került sor a szakpolitikai válaszok tekintetében. A Stabilitási és Növekedési Paktum általános mentesítési záradékát közvetlenül a világjárvány kitörése után aktiválták, támogatva a költségvetési intézkedéseket. Az állami támogatásokra vonatkozó ideiglenes keretről szóló megállapodás lehetővé tette a tagállamok számára, hogy teljes mértékben kihasználják az állami támogatási szabályok által biztosított rugalmasságot. A szükséghelyzeti munkanélküliségi kockázatokat mérséklő ideiglenes támogatást nyújtó európai eszköz (SURE) elősegítette a munkahelyek védelmét. A koronavírusra való reagálást célzó beruházási kezdeményezés (CRII és CRII plusz) és a REACT-EU mozgósította és kiegészítette a kohéziós politikai alapokat a közegészségügyi ágazat, a vállalkozások és a legkiszolgáltatottabb népesség támogatása érdekében. Az Európai Stabilitási Mechanizmus és az Európai Beruházási Bank pénzügyi eszközöket bocsátott rendelkezésre. A Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz által támogatott reformok és beruházások hatékony végrehajtása fenntarthatóbbá, inkluzívabbá, reziliensebbé teszi az uniós gazdaságot, és jobban felkészíti a zöld és digitális átállásra, az erre vonatkozó uniós célokkal összhangban. Az összehangolt globális monetáris politikai válasz kedvező pénzügyi feltételeket eredményezett. Az Európai Központi Bank intézkedések széles körét hajtotta végre a pénzügyi stabilitás megőrzése és a pénzügyi piacok zavartalan működésének biztosítása érdekében. Kiegészítő likviditást biztosított a bankoknak, enyhítette a biztosítékokra vonatkozó követelményeket, és jelentős mennyiségben vásárolt további állami és magánszektorbeli eszközöket. A laza monetáris politikai irányvonal alátámasztotta a kedvező pénzpiaci hangulatot, és segített elkerülni a hitelválságot, így számos kötvény- és részvénypiac meghaladta a világjárvány előtti szinteket. A hosszabb távú tényezőkkel együtt, idesorolva azt is, hogy az euróövezetben a megtakarítások szintje hagyományosan magasabb a beruházások szintjénél, a bőséges piaci likviditás alacsony állami hitelfelvételi költségeket biztosított, amelyek egyes esetekben még a válság kezdete előttinél is alacsonyabbak voltak. Emellett az euróövezeten belüli hozamkülönbözetek is szűkültek. Az erőteljes fellendüléssel kapcsolatos várakozások tovább erősítették a pozitív piaci hangulatot, amit a 2020 őszén az oltóanyag-fejlesztés terén elért áttörés is megerősített. A kamatok továbbra is történelmi mélyponton vannak, de a szigorítás jeleit figyelemmel kell kísérni. Bár az államkötvényhozamok 2021-ben kismértékben emelkedtek, általában jóval a historikus átlagok alatt maradtak. A legjobb minősítésű kormányok adósságaik tekintetében negatív vagy nullához közeli kamatlábakat élveznek, míg néhány, különösen az euróövezeten kívüli tagállamban növekedés következett be. A vállalati kötvénypiacokon laza, bár némileg szigorodó finanszírozási feltételek jellemzők, és a banki hitelkamatok az EU-ban a történelmi minimumszinten vagy annak közelében vannak. Az euró 2020 második felében felértékelődött, majd némileg visszakorrigált, és ezt néhány euróövezeten kívüli tagállam valutája is lekövette. Az infláció 2021-ben emelkedett, de a növekedés várhatóan nagyrészt átmeneti lesz. Az infláció az euróövezetben az elmúlt hónapokban tíz éve nem látott szintre emelkedett, miután közel egy évtizeden át alatta maradt az inflációs célnak. Az infláció számos euróövezeten kívüli tagállamban meghaladta a célértékeket. Az energiaárak emelkedése jelentősen hozzájárult a növekedéshez, tekintve, hogy a maginfláció kevésbé nőtt. Az infláció növekedése várhatóan nagyrészt átmeneti lesz, jóllehet nem feltétlenül rövid távú. A fosszilis tüzelőanyagokról való átállással járó problémák megoldásához némi időre van szükség. A gazdasági újranyitás jelentősen növelte a keresletet, de az aktivitást a kínálat szűk keresztmetszetei korlátozzák. Valószínű, hogy az emelkedő költségek begyűrűznek egyes fogyasztói árakba, bár ennek mértéke bizonytalan, és a vállalati haszonkulcsok csökkentése felszívhatja a költségnövekedés egy részét. A tartós inflációs dinamika kockázata jelenleg visszafogottnak tűnik, mivel az euróövezet inflációs várakozásai továbbra is visszafogottak, és nagyjából a világjárvány előtti trendekhez való visszatérést tükrözik. A strukturális átrendeződések azonban – beleértve a fogyasztási mintáknak a világjárványra adott reakcióját és az ágazatspecifikus szakemberhiányt – hatással lehetnek a relatív árakra és bérekre, ami növelheti az infláció volatilitását. Az infláció elhúzódó növekedése változásokat eredményezhet a monetáris politika normalizálásának időzítésében, és szigorúbb pénzügyi feltételekhez, továbbá magasabb hitelfelvételi költségekhez vezethet. Az EU gazdasága a vártnál gyorsabban áll helyre, de a gazdasági kilátások továbbra is bizonytalanok. A sikeres oltási kampányok Unió-szerte csökkentették az esetleges jövőbeli fertőzési hullámok megelőzésére hivatott, a járvány megfékezésére irányuló szigorú intézkedések szükségességét. Globális szinten továbbra is jelentősek a pandémiával kapcsolatos kockázatok a védőoltások viszonylag alacsony elterjedtsége miatt. A kereskedelem még nem lábalt ki teljes mértékben a világjárvány okozta korlátozások hatásaiból, és nem segítik elő fellendülését a kínálati oldal szűk keresztmetszetei sem, amelyek kihatnak a globális értékláncokba nagymértékben integrált tevékenységekre. Az értékláncok tartós átrendeződése költségekkel jár, és kockázatokat és lehetőségeket is tartogat az uniós országok számára. A vállalkozások nyereségességének csökkenése és a tőkeáttétel növekedése csökkentette a magánberuházásokat. Ez visszavetheti a fellendülést, és akadályozhatja a vállalati hitelállomány-leépítést. A szakpolitikai támogatás visszavonása a kockázat átárazását vonhatja maga után. A bizonytalanság fokozhatja a pénzügyi piacok volatilitását, ami kedvezőtlen hatással lehet a pénzügyi eszközök és az ingatlanok árára, mivel függetlenítené az értékpapírok árait a gazdasági fundamentumoktól , , . Másfelől viszont a világjárvány megfékezése terén elért gyorsabb előrehaladás, valamint az ambiciózus és uniós szinten összehangolt intézkedések végrehajtása tartós fellendüléshez vezethet. Az erőteljes fellendülés támogatja a makrogazdasági stabilitást, de a recesszió másodlagos hatásai késleltetve jelentkezhetnek, és továbbra is kockázatot jelentenek. Az erőteljes GDP-növekedés közepette a kormányzati és a magánszektor magas adósságrátája a tavalyi markáns növekedést követően a legtöbb uniós országban stabilizálódott vagy kismértékben csökkent. A szakpolitikai támogatás megszüntetése elkerülhetetlenül exponálni fogja a Covid19 által leginkább érintett iparágak és területek esetleges mögöttes sebezhető pontjait. Az adósságtörlesztési moratórium feloldása adósságszolgálati nehézségeket okozhat a vállalkozások és a háztartások körében, ami fizetésképtelenséghez, ez pedig munkanélküliséghez vezethet. Az állampapírok és a magánadósságok, valamint a pénzügyi szektor közötti összefonódások egyúttal a kockázatáttételi mechanizmust képeznek. Az állami és a magáneszközök minőségének romlása hatással lehet a pénzügyi intézmények mérlegére, amelyek alacsony nyereségessége amúgy is tovább csökkent a világjárvány alatt. Az adósságszolgálati nehézségek visszafoghatják a beruházásokat, a háztartások jövedelmét és fogyasztását, ami fékezi a gazdasági növekedést, és alááshatja a hitelállomány-leépítést. A világjárvány a költség-versenyképesség romlásához vezetett számos olyan országban, ahol már a válság előtt is jelentősen nőttek – és az előrejelzések szerint egyes esetekben a jövőben is nőni fognak – a munkaerőköltségek. A lakásárak több mint egy évtizede nem látott ütemben nőnek, és növekedésüket a pandémia sem törte meg, sőt helyenként fokozta. Az eladósodottság növekedésével ellentétben a gazdasági fellendülés valószínűleg nem vezet az ingatlanárak korrekciójához, bár egyes rövid távú ellátási nehézségek enyhülhetnek. Az ingatlanárak gyorsuló növekedése aggodalomra ad okot a makrogazdasági stabilitás szempontjából, különösen akkor, ha azt a háztartások magas eladósodottsága és a hitelállomány erőteljes emelkedése kíséri. A lakások megfizethetőségének romlása gazdasági költségekkel járhat a fogyasztás csökkentésén és a munkaerő mobilitásának fékezésén keresztül. Ugyanakkor az ingatlan- és egyéb eszközár-korrekciók a pénzügyi intézmények mérlegének romlásához vezethetnek. 1.1. ábra:GDP a világjárvány előtti szinthez képest / Válság előtti adósságszint és Covid19 okozta recesszió Forrás: AMECO, Eurostat és az Európai Bizottság 2021. őszi gazdasági előrejelzése Továbbgyűrűző hatások és euróövezeti kiigazítási kérdések A Covid19-válság súlyosbította az euróövezeten belül fennálló egyensúlyhiányokat. A Covid19-válság azokat az országokat érintette súlyosabban, ahol már a világjárványt megelőzően viszonylag magas volt a kormányzati, magán- vagy külső adósságállomány, amihez egyes esetekben alacsony potenciális GDP-növekedés is társult. A Covid19-válság érzékenyen érintette a jelentős idegenforgalmi ágazattal rendelkező nettó adós országok külső pozícióit, és korlátozottabb hatást gyakorolt más országok külső egyenlegeire. A recesszió által leginkább sújtott országok némelyike gyorsan talpra állt, más országokban azonban lassabb a fellendülés. Ez arra utal, hogy a gazdasági növekedés – legalábbis a közeljövőben – kisebb mértékben járulhat hozzá az állományi jellegű egyensúlyhiányok kezeléséhez, és kiemeli a hatékony reformok és beruházások fontosságát a strukturális gyengeségek kezelése és a potenciális GDP további növelése tekintetében . Az euróövezet kereskedelmi egyenlege 2020-ban kissé javult, mivel a kibocsátás csökkenését a kereslet párhuzamos visszaesése kísérte. Az áruk és szolgáltatások exportja és importja egyaránt csökkent 2020-ban. Az árukereskedelem többlete nőtt, amit nagyrészt az alacsonyabb energiaárak segítettek, míg a szolgáltatásmérleg többlete csökkent, főként a nemzetközi utazások visszaesése miatt. Ez összességében megszakította az euróövezeti kereskedelmi többlet 2017-ben kezdődött csökkenését. A kereskedelmi mérleg az előrejelzések szerint 2021-ben szerény mértékben tovább javul, 2022-ben pedig nagyjából változatlan marad (1.2. ábra). 2021-ben a még mindig jelentős kibocsátási rés ellenére az euróövezeti maginfláció (az energia és a feldolgozatlan élelmiszerek nélkül számított infláció) várhatóan nőni fog, miközben a teljes inflációs cél alatt marad.

1.2. ábra:Euróövezeti (EA) kibocsátás, belső kereslet, kereskedelmi egyenleg és maginfláció Forrás: AMECO és az Európai Bizottság 2021. őszi gazdasági előrejelzése Az euróövezet folyófizetésimérleg-többlete 2020-ban tovább csökkent, és elérte az euróövezeti gazdasági fundamentumok által indokolt szintet, 2021-ben azonban ismét növekedésnek indult. Az euróövezet 2020. évi folyó fizetési mérlegének többlete a GDP 2 %-a volt (1.3. ábra) . A kereskedelmi egyenleg enyhe javulása ellenére a kissé romló jövedelmi egyenleg a folyó fizetési mérleg többletének némi csökkenését eredményezte. Mind a mérleg fő száma, mind az államháztartástól és a ciklikus hatásoktól megtisztított, a GDP 1,6 %-ának megfelelő mérlegadat megközelítette az alapvető gazdasági tényezők által

indokolt folyófizetésimérleg-normát, amely a becslések szerint a GDP 1,7 %-a . Ez azt tükrözte, hogy a belföldi kereslet az Unióban stabilabban reagált, mint legtöbb kereskedelmi partnerénél. A 2021 első felére vonatkozó adatok azonban az euróövezeti folyófizetésimérleg-többlet növekedését mutatják, aminek hátterében elsősorban a szolgáltatások kereskedelmének javuló egyenlege áll. Az euróövezet folyó fizetési mérlege az előrejelzések szerint 2021-ben visszaáll a 2019. évi szintre. Ez a GDP és az aggregált kereslet közötti különbségnek a világjárvány előtti szintre való visszatérését, és ezáltal a tartósan visszafogott belföldi keresletet tükrözi (1.2. ábra). 1.3. ábra:Az euróövezeti (EA) folyó fizetési mérleg alakulása országok szerint / Nettó hitelnyújtás és hitelfelvétel szektoronként Forrás: Eurostat fizetésimérleg-statisztika és az Európai Bizottság 2021. őszi gazdasági előrejelzése 2020-ban a külső egyenlegek fő változásai nem földrajzi, hanem szektorális jellegűek voltak. Az euróövezeti többlet zömét adó országok (Németország és Hollandia) folyófizetésimérleg-többlete (1.3. a) ábra) 2020-ban tovább csökkent. Olaszország pozitív hozzájárulása, valamint Franciaország negatív hozzájárulása valamelyest nőtt. Az euróövezeti többlet 2021 első felében tapasztalt növekedését nagyrészt Írország folyó fizetési mérlegének megugrása vezérelte. Németország és Hollandia euróövezeti többlethez való hozzájárulása szintén nőtt, és visszatért a 2019. évi szintre. Olaszország többletének részaránya tovább nőtt, és elérte Hollandiáét. Az euróövezet többletének földrajzi összetétele az előrejelzések szerint a jövőben nagyjából stabil marad. Ezzel szemben az egyes szektorok külső egyenleghez való hozzájárulása 2020-ban jelentősen megváltozott (1.3. b) ábra). A háztartások és – kisebb mértékben – a vállalkozások megnövekedett megtakarításait erős expanzív költségvetési politikák ellensúlyozták. A magánszektor nettó hitelnyújtása az előrejelzések szerint 2021-ben tovább bővül, elsősorban a vállalati szektornak köszönhetően, az elővigyázatossági megtakarítások csökkenése és a háztartások fogyasztásának növekedése ellenére. Az előrejelzések szerint az államháztartás nettó hitelfelvétele szinte változatlan marad, és a német költségvetési hiány jelentős növekedése erőteljesen hozzájárul az euróövezet jelentős nettó kormányzati hitelfelvételéhez (1.4. ábra). A kormányzati szektor hitelfelvételi pozíciói 2022-ben várhatóan jelentősen szűkülnek (lásd még a kormányzati szektorról szóló 2.4. szakaszt). Mivel a magánszektor nettó hitelnyújtása tekintetében hasonló nagyságrendű csökkenés várható, a teljes külső pozíció várhatóan stabil marad. 1.4. ábra:Az euróövezeti (EA) kormányzati szektor nettó hitelfelvételének földrajzi megoszlása Forrás: Eurostat fizetésimérleg-statisztika és AMECO Szakpolitikai válasz A világjárvány rávilágított az anticiklikus diszkrecionális költségvetési politikának, a támogató monetáris politikáknak és az európai koordinációnak a gazdasági válságra való reagálásban játszott pozitív szerepére. A Covid19-válság megmutatta, hogy a jelentős diszkrecionális költségvetési válaszintézkedések hatékonyak lehetnek a nagy sokkok azonnali hatásainak enyhítésében, és sikeresen előkészítik a gyors fellendülést. Az azonnali nemzeti költségvetési kiigazítást az uniós szabályozási keretek könnyítése alapozta meg. A kollektív fellépés növelte a gazdaság iránti általános bizalmat. A monetáris politikai intézkedések hozzájárultak a gazdaság valamennyi ágazata számára kedvező finanszírozási feltételek megőrzéséhez a világjárvány során, támogatva a gazdasági tevékenységet és fenntartva a középtávú árstabilitást. A költségvetési és monetáris politika egymást kölcsönösen erősítő hatásai döntő fontosságúak voltak a válság hatásának enyhítése szempontjából, és elősegítették a helyreállítást. A finanszírozási feltételek várhatóan támogatók maradnak, az alacsony kamatkörnyezet és az infláció közelmúltbeli emelkedése azonban korlátozza a további monetáris lazítás lehetőségét. A költségvetési politikának ezért stabilizációs szerepet kell fenntartania, ha lefelé mutató kockázatok merülnek fel, rendes körülmények között viszont a prudens költségvetési politika fenntartásával bizalmat kell teremteni a tekintetben, hogy a fiskális intézkedések válság idején is eredményesek maradnak. A makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzése és kiigazítása továbbra is alapvető fontosságú. Először is, a gazdasági helyreállítás gyengesége a vállalati csődök megugrásához vezethet, ami munkahelyek megszűnését, a vállalati hitelekhez kapcsolódó, a válsággal összefüggő garanciák növekvő mértékű lehívását és a beruházások visszaesését eredményezheti. Másodszor, a kedvezőtlen gazdasági fejlemények fokozhatják az állam és a bankok közötti visszacsatolási spirált. Harmadszor, a növekvő eszköz- és lakásárak az esetleges fenntarthatatlan eszközár-emelkedések miatt növelhetik a háztartási szektor sérülékenységét . Ezek a kockázatok hátrányosan befolyásolhatják az államadósság fenntarthatóságát, és korlátozhatják a költségvetési politika mozgásterét a jövőbeli kihívások kezelése terén. A sebezhetőségek felhalmozódásának megszüntetése hozzájárul a helyreállítás megszilárdításához és a hosszú távú növekedés megerősítéséhez is. A hasonlóbb gazdasági szerkezet és az összehangoltabb gazdasági ciklusok hozzájárulnak a közös monetáris politika hatékonyságának növeléséhez. Az állami és a magánszektor magas adósságállományának csökkentése alapvetően attól függ, hogy a helyreállítás tartós bővüléssé alakul-e át, ami termelőberuházásokat tesz szükségessé. Az előbbi a helyreállítás során biztosított támogató politikai irányvonaltól és a válság ideje alatt nyújtott rendkívüli szakpolitikai ösztönzők megfelelő időben történő visszavonásától függ. A bővülés ereje a gazdasági fundamentumok fellendítésétől függ, amihez megfelelő reformokra és beruházásokra van szükség. Ez annál is inkább fontos, mivel számos országban magas az államadósság és a magánszektor adósságállománya, és viszonylag alacsony a potenciális növekedés. Ez megnehezíti adósságterheik csökkentését, és hiteles visszatérést tesz szükségessé a prudens középtávú pozíciókhoz, amikor a gazdasági feltételek ezt lehetővé teszik. Az euróövezeti gazdaságok közötti összekapcsolódások fényében a tagállamok makrogazdasági politikáinak megfelelő kombinációjára van szükség a fellendülés fenntartása, valamint az egyensúlyhiányok korrekciója és a felmerülő kockázatok kezelése érdekében. Az euróövezet nettó hitelező országaiban a gazdaság bővülése – még akkor is, ha a kereslet ösztönzésén alapul – nemcsak ezen országok, hanem a nettó adós országok számára is előnyös lenne, mivel az euróövezet gyorsabb növekedése az utóbbi országcsoportban is elősegíti a növekedést és a hitelállomány-leépítést, valamint külső pozíciók javulását. Ezt a folyamatot elősegítheti a válság során a kiigazítási szükségletekre fordított rendkívüli szakpolitikai támogatásnak a kiigazítási igényekhez időzített kivezetése. A nettó adós országok termelékenységének és versenyképességének markáns és tartós javulása szintén hozzájárulna a külső egyensúly helyreállításához és az adósságterhek enyhítéséhez. A rendelkezésre álló euróövezeti, illetve uniós szintű eszközök hatékony alkalmazása a szükséges reformok és beruházások eredményes végrehajtásával együtt elősegítené a tartós fellendülést, és hozzájárulna a reziliencia fokozásához, egyebek mellett az egyensúlyhiányok és az új kockázatok kezelése révén. Döntő fontosságú lesz, hogy a Next Generation EU keretében nyújtott finanszírozás teljes mértékben és a lehető legproduktívabb módon kerüljön felhasználásra. Ez egyrészt fokozná a pénzeszközök gazdasági hatását, másrészt megelőzné a nem kereskedelemképes tevékenységek túlzott bővülésének és külső egyensúlyhiánynak a kockázatát azokban az országokban, ahol a pénzbeáramlás a GDP jelentős részét teszi ki. A beruházásintenzív helyreállítás előmozdítása és a reziliencia megerősítése révén a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz keretében megvalósított reformok és beruházások eredményes végrehajtása hozzájárul a makrogazdasági stabilitáshoz. A helyreállítási és rezilienciaépítési tervek eredményes végrehajtása fenntarthatóbbá, inkluzívabbá, reziliensebbé teszi az uniós gazdaságot, és jobban felkészíti a kettős átállásra. Hozzá fog járulni az Unión belüli divergenciák kockázatának csökkentéséhez is, mivel a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz keretében nyújtott vissza nem térítendő támogatások az alacsonyabb egy főre jutó GDP-vel rendelkező és a Covid19-válság által leginkább sújtott tagállamokra összpontosulnak. A potenciális növekedés támogatásával a helyreállítási és rezilienciaépítési tervek végrehajtása javíthatja az adósság fenntarthatóságát, különösen a legnagyobb költségvetési kockázatokkal és a magánszektor túl magas adósságszintjével szembesülő tagállamokban. Emellett a globális pénzügyi válságot követő évekkel ellentétben a világjárványt követő fellendülést a jelentős mértékű állami beruházás fogja támogatni. A Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz keretében nyújtott támogatások magas színvonalú beruházási projekteket finanszíroznak, és lehetővé teszik a termelékenységet fokozó reformokat anélkül, hogy magasabb nemzeti hiányt és adósságrátát eredményeznének. Ezek a támogatások és más uniós finanszírozási források a becslések szerint 2021-ben és 2022-ben évente átlagosan a GDP mintegy 0,5 %-ával növelik a közberuházásokat a tagállamokban. 2. Egyensúlyhiány, kockázatok és kiigazítás: főbb fejlemények a tagállamokban 2.1. Pillanatkép az eredménytábla állásáról A riasztási mechanizmus keretében készült jelentés a makrogazdasági egyensúlyhiányok kimutatását szolgáló eredménytábla mutatóinak gazdasági elemzésére épül. Az eredménytábla szűrőként szolgál az esetleges kockázatok és sebezhetőségek első látásra meggyőző bizonyítékainak feltárására. Az eredménytábla 14, indikatív küszöbértékkel rendelkező mutatót tartalmaz a következő területeken: külső pozíciók, versenyképesség, a magánszektor és az államháztartás adóssága, lakáspiac, banki ágazat és foglalkoztatás. Jó statisztikai minőségű adatokra támaszkodik az adatstabilitás és az országok közötti konzisztencia biztosítása érdekében. A makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárásról szóló rendelettel (az 1176/2011/EU rendelet) összhangban a Bizottság feladata az eredménytábla értékeinek olyan gazdasági elemzése, amely lehetővé teszi az átfogó gazdasági környezet mélyebb megértését és az országspecifikus szempontok figyelembevételét. Az eredménytábla értékeit nem mechanikusan kell értelmezni . Az eredménytábla értelmezését 28 kiegészítő mutató segíti. Emellett ez a jelentés előrejelzéseket, szinkronidejű becsléseket és sűrű megfigyelésű idősorokat használ a makrogazdasági stabilitást fenyegető kockázatok lehetséges alakulásának pontosabb mérésére. A riasztási mechanizmus keretében készült jelentés hivatalos eredménytáblája 2020-ig tartalmaz adatokat. Tekintettel a Covid19-válság teljes hatását övező jelentős bizonytalanságra, ez a jelentés előretekintő értékelést tartalmaz a válság makrogazdasági stabilitásra és a meglévő makrogazdasági egyensúlyhiányok alakulására gyakorolt lehetséges hatásairól. Ez összhangban van a riasztási mechanizmus keretében készült, 2020 novemberében közzétett jelentésben követett megközelítéssel. Az eredménytábla változóinak 2021-re és az azt követő évekre vonatkozó értékeit a Bizottság előrejelzési adatai alapján becsülték meg, a szinkronidejű becslések pedig évközi adatokon alapulnak (a részleteket lásd az 1. mellékletben). Ezeket az előrejelzéseket jelentős bizonytalanság övezi, és ezt szem előtt kell tartani az elemzés és a felhasznált adatok átláthatósága elvének, valamint a következtetésekkel kapcsolatos óvatosság elvének tiszteletben tartása érdekében. A riasztási mechanizmus keretében készült jelentés emellett – a korábbi évekhez hasonlóan – figyelembe veszi az értékelési keretekből származó meglátásokat, valamint a meglévő részletes vizsgálatok és a vonatkozó elemzések megállapításait. Az eredménytábla adatai arra engednek következtetni, hogy a Covid19-válság miatt az állományi jellegű egyensúlyhiányok közelmúltbeli korrekciója megtorpant, miközben a főként az ingatlanpiacokhoz kapcsolódó túlfűtöttség kockázata szélesebb körűvé válhatott. A riasztási mechanizmus keretében készült jelentés eredménytáblájának küszöbértékeit meghaladó értékek többéves áttekintése a következőket mutatja (2.1.1. ábra): ·A 2013 és 2019 közötti gazdasági fellendülés segített csökkenteni a magán- és az államadósság GDP-hez viszonyított arányát, ami abban nyilvánult meg, hogy 2019-ig csökkent azoknak a tagállamoknak a száma, amelyek adósságrátája meghaladja a küszöbértékeket. A Covid19-válság hatására megszakadt ez a csökkenés, és a korábbinál több ország regisztrált vagy regisztrál majd várhatóan a küszöbérték feletti magán- és államadósságot. ·A magasabb lakásárak következtében az elmúlt években növekedett azon országok száma, amelyek esetében a vonatkozó mutató meghaladta a küszöbértékeket. Ez a tendencia 2020-ban, amikor ismét több ország lépte túl a küszöbértéket, egyértelművé vált. ·A fajlagos munkaköltség növekedése (a 3 év alatt mért kumulatív változások alapján) a Covid19-válságot megelőzően számos esetben meghaladta a küszöbértéket, és a fajlagos munkaköltség 2020-ban meredeken nőtt. Ezt főként a termelékenység jelentős visszaesésének mechanikus hatásaként adódott, amely a jelentős munkaerő-tartalékolással párosuló csökkent aktivitásnak tudható be. A fajlagos munkaköltség növekedése várhatóan lassulni fog, mivel a fellendülés lehetővé teszi az elsődleges termelékenység növelését. A reál effektív árfolyam és az exportpiaci részesedés küszöbszámain kívül eső értékek száma 2020-ban nőtt, ám várhatóan viszonylag gyorsan vissza fog csökkenni.

·Jelentős számú tagállam rendelkezik olyan (hároméves átlagon alapuló) folyófizetésimérleg-értékkel, amely továbbra is kívül esik a felső vagy az alsó küszöbértéken. Az utóbbi években több olyan ország volt, ahol a folyófizetésimérleg-többlet meghaladta a felső küszöböt, mint olyan, amely az alsó küszöbértéknél nagyobb hiánnyal rendelkezett. A Covid19-válság nem változtatta meg alapvetően a folyó fizetési mérleg tekintetében tapasztalt mintázatokat, bár néhány további ország kis mértékben átlépte a küszöbértékeket . A fellendülés várhatóan hozzá fog járulni a GDP-arányosan jelentős mértékben negatív nettó nemzetközi befektetési pozíciók számának csökkentéséhez, ami a külső pozíciók a világjárvány előtt tapasztalt javuló trendjének újraindulását jelentené. ·A válság a jelek szerint hatással van a munkaerőpiacra. Míg a tagállamok munkanélküliségi rátái összességében visszafogottak maradtak, az aktivitási ráta néhány tagállamban csökkent, és átlépte a vonatkozó küszöbértéket. Ennek oka a munkaerőpiacot elhagyók növekvő száma, ami egyúttal a fő munkanélküliségi ráták mérsékelt növekedését is táplálja. A tartós és különösen az ifjúsági munkanélküliség a szokásos módon, jelentősen érzékenyen reagált a munkaerő-piaci helyzet változásaira. 2.1.1. ábraA küszöbértéket meghaladó eredménytábla-változókkal rendelkező tagállamok száma Forrás: Eurostat és a Bizottság szolgálatainak számításai (lásd az 1. mellékletet) A riasztási mechanizmus keretében készült jelentés alábbi részeiben közelebbről is megvizsgáljuk ezeket és más kapcsolódó kérdéseket. 2.2. Külső szektor és versenyképesség 2.2.1.Külső szektor A Covid19-válság rontotta több, nagy külső kötelezettségállománnyal rendelkező tagállam folyó fizetési mérlegét, más országok ugyanakkor továbbra is jelentős folyófizetésimérleg-többlettel rendelkeznek. A folyó fizetési mérlegek 2020-ban eltérően alakultak az EU tagállamaiban: az idegenforgalmi bevételekre nagymértékben támaszkodó országok folyó fizetési mérlege jelentősen romlott. Ezen országok körébe Horvátország, Ciprus, Görögország és Málta, valamint a kisebb mértékben érintett Portugália és Spanyolország tartozik (2.2.1. ábra). Málta kivételével mindegyikük már a Covid19-válság előtt is jelentős külső kötelezettségállománnyal rendelkezett. Ezzel szemben Csehország, Lettország, Litvánia és Lengyelország folyó fizetési mérlege jelentősen javult, főként a kereskedelmi mérleg, részben pedig a befektetési jövedelmek kedvező alakulásának köszönhetően (a válság hatására csökkent a külföldi befektetők jövedelme). A világjárvány alatt Németország, Dánia és különösen Hollandia folyó fizetési mérlegének többlete csökkent, de továbbra is jelentős. Szlovénia folyó fizetési mérlegének többlete tovább nőtt. 2020-ban az alacsonyabb energiaárak miatt szinte az összes tagállam folyó fizetési mérlege növekedett. Az uniós országok külső egyenlegét a nagy gazdasági sokk összességében csak korlátozottan és átmeneti jelleggel befolyásolta, a hozzájáruló szektorok súlya azonban jelentősen megváltozott. A háztartások növelték megtakarításaikat, egyrészt óvatosságból, másrészt a korlátozott fogyasztási lehetőségek miatt, és a bizonytalan környezetben a vállalatok is inkább visszafogták beruházásaikat, ami a magánszektor nettó finanszírozási képességének növekedéséhez (nettó finanszírozási igényének csökkenéséhez) vezetett (2.2.3. a), b) és c) ábra). Az uniós országok kormányzatai ugyanakkor a válság alatt gazdaságélénkítő programokat indítottak, bevételeik csökkenése ellenére is, ami jelentősen növelte nettó finanszírozási igényüket. E nagy szektorális kilengések lényegében kiegyenlítették egymást, így a legtöbb tagállam nettó finanszírozási képessége/igénye gyakorlatilag nem változott. 2.2.1. ábra:Folyó fizetési mérlegek (FFM) és referenciaértékek 2019-ben és 2020-ban Forrás: Eurostat és a Bizottság szolgálatainak számításai. 2020-ban három tagállam folyó fizetési mérlege nem érte el a makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárás (MIP) eredménytáblájának alsó, hároméves átlagot tükröző küszöbértékét. Ciprus nagy folyófizetésimérleg-hiánya 2020-ban tovább romlott, a GDP –10,1 %-át tette ki, elsősorban a nemzetközi turizmus visszaesése, valamint az elsődleges jövedelmi mérleg növekvő hiánya miatt. Hároméves átlaga még jobban a MIP-küszöbérték alá süllyedt. A folyó fizetési mérleg elmarad mind a normától, mind attól a szinttől, amely a prudenciális NIIP-referenciaérték következő 10 éven belüli eléréséhez szükséges , . Románia folyó fizetési mérlege (a GDP –5 %-a) az eddigi csökkenő tendenciának megfelelően minimális mértékben csökkent, a normától való eltérése ennek megfelelően kis mértékben nőtt. Írország folyó fizetési mérlege 2020-ban a GDP –2,7 %-át tette ki, hároméves átlaga azonban a 2019. évi kivételesen nagy hiány miatt megközelítette a –6 %-ot . 2020-ban négy tagállam folyófizetésimérleg-többlete meghaladta a felső MIP-küszöbértéket. Ez a helyzet Dániában, Németországban és Hollandiában közel egy évtizede áll fenn. Dánia és Németország többlete 2020-ban a GDP 8,1 %-át, illetve 6,9 %-át tette ki, vagyis 2019-hez képest csökkent, Hollandia többlete pedig a GDP 9,4 %-áról 7 %-ra esett, részben a multinacionális vállalatok tevékenységeivel összefüggésben. A dán többlet az alacsonyabb kereskedelmi mérleg miatt csökkent, Németországban és Hollandiában azonban a visszaesést főként a befektetési jövedelmek alacsonyabb egyenlege okozta. Szlovénia magas többlete a válság alatt még tovább nőtt, a GDP 6 %-áról 7,4 %-ra, a kereskedelmi és az elsődleges jövedelmi mérleg magasabb egyenlege miatt. Mind a négy ország többlete jelentősen meghaladta a vonatkozó folyófizetésimérleg-normát és a vonatkozó NIIP-stabilizáló FFM-referenciaértéket. A legtöbb többi uniós ország folyó fizetési mérlege meghaladta a gazdasági fundamentumokon alapuló 2020. évi országspecifikus szinteket, néhány kivétellel. A legtöbb tagállamban mind az általános mérleg, mind a ciklikus hatásoktól megtisztított folyó fizetési mérleg meghaladta vagy megközelítette a gazdasági fundamentumokon alapuló folyó fizetési mérleget és a NIIP-stabilizáló folyó fizetési mérleget (2.2.1. ábra) . Ez alól Görögország és Portugália volt kivétel, amelyek folyó fizetési mérlege elmarad mind a normától, mind attól a szinttől, amely a prudenciális NIIP-referenciaérték következő 10 éven belüli eléréséhez szükséges. Mindkét országról elmondható – Görögországról különösen –, hogy a korábbi évek jelentős erősödése után a Covid19-válság komoly csökkenést okozott a folyó fizetési mérlegben. 2.2.2. ábra: A folyó fizetési mérlegek alakulása Forrás: Eurostat, az Európai Bizottság 2021. őszi gazdasági előrejelzése és a Bizottság szolgálatainak számításai. A jelentős nemzetközi turisztikai ágazattal rendelkező országok folyófizetésimérleg-hiánya az előrejelzések szerint 2021-ben és 2022-ben lassan javulni fog, a legnagyobb többletek pedig általában – de nem mindig – várhatóan enyhén csökkenni fognak (2.2.2. ábra). A jövőben a nemzetközi turizmus fokozatos helyreállása várható, amely azonban az előrejelzés távlatában valószínűleg nem lesz sem egyenletes, sem teljes (lásd az 1. keretes írást a turizmusról). Ez hozzájárul majd az idegenforgalmi bevételekre nagymértékben támaszkodó országok, különösen Horvátország, Ciprus és Görögország folyó fizetési mérlegének javításához. Ciprus nagy folyófizetésimérleg-hiánya azonban várhatóan csak lassan fog javulni. Románia folyó fizetési mérlege az előrejelzések szerint tovább romlik. Ezzel szemben Írország volatilis folyó fizetési mérlege az előrejelzések szerint jelentős többletet fog mutatni az előrejelzés időszakában. Dánia, Németország és Szlovénia jelentős többlete az előrejelzések szerint csökkenni fog, noha Németország esetében csak igen kis mértékben; Hollandia többlete viszont az előrejelzések szerint 2022-ben újra a 2019. évi szint közelébe emelkedik majd. 2.2.3. ábra:Nettó finanszírozási képesség/igény szektoronként, 2019–2021 Forrás: AMECO és az Európai Bizottság 2021. őszi gazdasági előrejelzése. A megtakarítások és a beruházások szempontjából az egyes szektorok külső egyenleghez való hozzájárulása a legtöbb tagállamban várhatóan nem fog jelentősen változni. A magánszektorok 2021-ben többnyire várhatóan nettó hitelezők maradnak, a kormányzati szektorok pedig nettó hitelfelvevők (2.2.3. d) ábra). A magánszektorokon belül a vállalatok nettó finanszírozási képessége az előrejelzések szerint a legtöbb tagállamban nőni fog, a háztartásoké pedig valamelyest csökkenni. A kormányzatok átlagos nettó finanszírozási igénye várhatóan enyhén csökkenni fog. A tagállami közszektorok közül a magas folyófizetésimérleg-többlettel rendelkező országok nettó finanszírozási képessége hatással lesz ezen államok külső egyenlegére. 2020 folyamán a legtöbb nagy nettó adós ország nettó nemzetközi befektetési pozíciója (NIIP) romlott, a nagy nettó hitelező országoké pedig többnyire javult. 2019-ben még szinte minden uniós ország nettó nemzetközi befektetési pozíciója nőtt (négy ország kivételével), 2020-ban azonban már jelentős különbségek mutatkoztak a tagállamok között, közel felüknek csökkent a nettó nemzetközi befektetési pozíciója. 2020-ban tíz tagállam nettó nemzetközi befektetési pozíciója maradt el az eredménytáblának a GDP –35 %-ában meghatározott küszöbértékétől, eggyel kevesebbé, mint 2019-ben. Ezen országok nettó nemzetközi befektetési pozíciója 2021-ben várhatóan alacsonyabb lesz a gazdasági fundamentumokon alapuló normánál, hat országé pedig a prudenciális küszöbnél is (lásd a 2.2.4. ábrát) . A nagy negatív nettó nemzetközi befektetési pozíciók az előrejelzések szerint többnyire javulni fognak. Azon tagállamok közül, amelyek nettó nemzetközi befektetési pozíciója 2020-ban nem érte el a –35 %-os szintet, középtávon várhatóan három ország fogja meghaladja azt. A nagy pozitív nettó nemzetközi befektetési pozíciók az előrejelzések szerint tovább fognak növekedni, vagy nagyjából stabilak maradnak. 2.2.4. ábra:Nettó nemzetközi befektetési pozíciók (NIIP) 2019–2022 között, 2025-ben és a 2021. évi referenciaértékek Forrás: Eurostat és a Bizottság szolgálatainak számításai (lásd még az 1. mellékletet). 2020-ban a legnagyobb negatív nettó nemzetközi befektetési pozícióval rendelkező tagállamok szenvedték el a legnagyobb visszaesést, de a helyreállítás esetükben várhatóan többnyire javulást tesz majd lehetővé. Ciprus, Görögország, Írország és Portugália nettó nemzetközi befektetési pozíciója a GDP –100 %-a alá süllyedt, továbbá elmarad a gazdasági fundamentumokon alapuló értéktől és a prudenciális küszöbtől is. Ezen országokat Spanyolország követi a GDP mintegy –85 %-át kitevő nettó nemzetközi befektetési pozícióval. Írország kivételével e tagállamok pozíciói jelentősen romlottak, a romlás Ciprus és Görögország esetében GDP-arányosan mintegy 20 százalékpontot tett ki. Ez főként a nominális GDP csökkenésére vezethető vissza (e tekintetben különösen Görögország érintett), illetve a folyó fizetési mérleg jelentős hiányára (e tekintetben leginkább Ciprus érintett). Írország és Ciprus esetében a NIIP szintje nagymértékben tükrözi a multinacionális vállalatok határokon átnyúló pénzügyi kapcsolatait és a különleges célú gazdasági egységek nagy jelentőségét. Az említett öt országnak meglehetősen nagy a nemteljesítési kockázattól mentes eszközök nélküli nettó nemzetközi befektetési pozíciója (NENDI), vagyis külső pozíciójában nagy a nettó külső adósságkötelezettségek aránya . Görögország külső kötelezettségeinek többsége kedvezményes feltételű államadósságból áll. A nagy negatív nettó nemzetközi befektetési pozícióval rendelkező tagállamok külső fenntarthatóságát a többéves pénzügyi keretből származó uniós transzferek mellett támogatni fogják a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszközből (RRF) származó – néha tekintélyes nagyságú – vissza nem térítendő támogatások is. Ennek ellenére Ciprus esetében a jelenlegi előrejelzések a nettó nemzetközi befektetési pozíció stagnálására utalnak, még középtávon is. Ezzel szemben a nagy negatív nettó nemzetközi befektetési pozícióval rendelkező egyéb országok pozíciója 2022-ig és középtávon az erőteljes GDP-növekedés és a folyó fizetési mérleg javulása miatt várhatóan fokozatosan javulni fog, sőt, Írország esetében e javulás várhatóan kivételesen gyors lesz, a folyó fizetési mérleg jelentős előre jelzett többleteinek köszönhetően. A mérsékelten negatív nettó nemzetközi befektetési pozícióval rendelkező uniós országok legtöbbje 2020-ban nem tapasztalt jelentős változásokat pozíciójában, és az előrejelzések szerint a legtöbb országban javulás várható. Az előrejelzések szerint ezen országok – Horvátország, Magyarország, Lengyelország, Románia és Szlovákia – nettó nemzetközi befektetési pozíciója 2021-ben várhatóan nem fogja elérni a gazdasági fundamentumokon alapuló referenciaértéket, a prudenciális küszöbértéktől azonban csak Románia és Szlovákia esetében marad el. E tagállamok, valamint más közép- és kelet-európai és balti országok nettó nemzetközi befektetési pozícióját a befelé irányuló közvetlen külföldi befektetések nagy volumene és a NIIP-nél sokkal kedvezőbb NENDI jellemzi. Ráadásul ezek az országok meglehetősen nagy uniós transzferekhez jutnak a többéves pénzügyi keretből, ami nem elhanyagolható támogatást nyújt külső pozíciójukhoz. A többéves pénzügyi keretből származó transzfereken felül a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszközből folyósított vissza nem térítendő támogatások többnyire szintén növelik ezen országok nettó nemzetközi befektetési pozícióját. Összességében az előrejelzések szerint ezen országok nettó nemzetközi befektetési pozíciója javulni fog, kivéve Romániát, amelynek pozíciója várhatóan enyhén romlani fog (2.2.4. ábra).

2020-ban a nagy pozitív nettó nemzetközi befektetési pozícióval rendelkező tagállamok helyzete is többféleképpen alakult. A nominális GDP visszaesésével összefüggésben Hollandia, Németország, Málta és Belgium nettó nemzetközi befektetési pozíciója tovább növekedett, az első két ország esetében ehhez a továbbra is jelentős folyófizetésimérleg-többlet is hozzájárult. Különösen Hollandia, de Málta esetében is erős pozitív értékelési hatás is érvényesült. Ezzel szemben a német nettó nemzetközi befektetési pozíció növekedését negatív értékelési változások korlátozták. Dánia és Luxemburg nagy pozitív nettó nemzetközi befektetési pozíciója a negatív értékelési változások miatt még az erős folyófizetésimérleg-többlet ellenére is csökkent. 2.2.5. ábra:Nominális effektív árfolyamok Forrás: Európai Bizottság A külső finanszírozási feltételek a jövőben romolhatnak, ami következményekkel járhat egyes euróövezeten kívüli országokra nézve. A Covid19-válság kezdetén a globális pénzügyi piaci feszültségek számos euróövezeten kívüli tagállamban éreztették hatásukat. Néhány ilyen tagállam valutája – különösen a magyar forint – esetében e nyomás 2020 márciusában és áprilisában leértékelődéshez vezetett, az árfolyamok azonban a kockázati várakozások általános javulásával és a tőkeáramlás megszilárdulásával már májusban helyreálltak és stabilizálódtak (2.2.5. ábra). A jövőre nézve azonban nem zárható ki a tőkeáramlás volatilitásának bizonyos fokú kiújulása vagy a külső finanszírozási feltételek romlása, részben az USA-ban és más fejlett gazdaságokban várható monetáris szigorítás miatt. Az ezzel összefüggésben esetlegesen felmerülő (re)finanszírozási problémák kevésbé fogják érinteni azokat az euróövezeten kívüli tagállamokat, amelyek az előrejelzés szerint nagy nettó finanszírozási képességgel (vagy jelentős devizatartalékkal) rendelkeznek majd. E tekintetben a magán- és a kormányzati szektor külső finanszírozási igényei is szerepet játszanak (lásd a kormányzati szektorról szóló 2.4. szakaszt). 2.2.2.Versenyképesség A fajlagos munkaköltség a Covid19-válság alatt – az általános munkatermelékenység jelentős átmeneti csökkenése miatt – Unió-szerte emelkedett. Az eredménytábla szerint a fajlagos munkaköltség a 2020-ig tartó három év halmozott növekedése alapján már 18 tagállamban meghaladja a küszöbértéket, szemben az egy évvel ezelőtti nyolccal. Már 2020 előtt is voltak jelei annak, hogy egyes országok (Bulgária, Csehország, Észtország, Magyarország, Lettország, Litvánia, Luxemburg, Málta, Románia és Szlovákia) gazdasága túlfűtötté válhat. 2020-ban azonban már 22 tagállamban gyorsult fel a fajlagos munkaköltség növekedése. Ez a kivételes növekedés azonban az előrejelzések szerint 2021-ben és 2022-ben, a fajlagos munkaköltség általánosan emelkedő volatilitása miatt számos országban részben visszájára fordul. A Covid19-világjárvány hatása és a helyreállítással összefüggő strukturális súrlódások miatt a költség-versenyképesség változásai nehezen értékelhetők. A fajlagos munkaköltség 2020. évi meredeken gyorsuló növekedése és – a legtöbb országban – e növekedés 2021-ben és 2022-ben várható részleges visszafordulása lényegében egy statisztikai hatás, amely a jelentős munkaerő-tartalékolásból és az egy főre jutó termelékenység ezzel összefüggő csökkenéséből ered (2.2.6. ábra). Ezt a hatást a kormányzati munkahelyvédelmi programok, főként az ideiglenesen és széles körben alkalmazott csökkentett munkaidős foglalkoztatási programok váltották ki, amelyek a munkahelyek megőrzése érdekében lehetővé tették a ledolgozott munkaórák csökkentését. A munkaerőpiac pangása és a szakemberhiány a fajlagos munkaköltség alakulásával kapcsolatos volatilitásra és bizonytalanságra utal. E tényezők az ellátási lánc problémáira és az egyenlőtlen gazdasági helyreállításból eredő súrlódásokra, valamint a felgyorsult digitalizációra és a hosszabb távú strukturális változásokra vezethetők vissza. Mivel a fajlagos munkaköltség az elmúlt években sok országban jelentősen növekedett, a költség-versenyképesség csökkenésének kockázatát továbbra is figyelemmel kell kísérni, különösen annak felmérése érdekében, hogy a 2020-ban regisztrált veszteségek milyen mértékben nyerhetők vissza a helyreállítás során. A versenyképességet és a termelékenységet előmozdító szakpolitikák továbbra is rendkívül fontosak a Covid19-válságból való fenntartható kilábalás szempontjából. A munkatermelékenység szinte az összes uniós országban csökkent 2020-ban, de idén és jövőre várhatóan helyreáll (2.2.6. c) ábra). A Covid19-válság alatt csökkent a munkaerő-ráfordítás: főként a munkaórák száma csökkent, a foglalkoztatottak száma viszont alig változott, köszönhetően a kormányzati intézkedéseknek – többek között a széles körben alkalmazott csökkentett munkaidős foglalkoztatási programoknak –, amelyek jelentősége a helyreállítás előrehaladtával fokozatosan mérséklődik. Ennek eredményeként az alkalmazotti létszámon alapuló munkatermelékenység csökkenése a legtöbb országban jóval meghaladta a ledolgozott munkaórákon alapuló munkatermelékenység csökkenését. 2021-ben és 2022-ben a helyreállítás nyomán, illetve a munkaerő-tartalékolás hatásainak visszafordulásával a termelékenységi adatok emelkedésére lehet számítani. 2022-ben az egy főre jutó termelékenység az előrejelzések szerint minden tagállamban meghaladja majd a 2019. évi szintet, kivéve Luxemburgot, Máltát, Portugáliát és Spanyolországot. A béremelések 2020-ban mérsékeltek voltak, de 2021-ben és 2022-ben várhatóan – helyenként markáns mértékben – intenzívebbek lesznek. A Covid19-válság idején a legtöbb uniós országban visszafogott volt a bérek növekedése (2.2.6.d. ábra). Az egy munkavállalóra jutó bér az előrejelzések szerint 2021-ben és 2022-ben évente több mint 5 %-kal nő majd Bulgáriában, Csehországban, Magyarországon, Olaszországban, Lettországban, Litvániában, Lengyelországban, Romániában és Szlovákiában. Belgium, Észtország és Írország esetében a növekedés átlagosan várhatóan 4 % és 5 % között lesz. Bulgária, Csehország, Észtország, Magyarország, Lettország, Litvánia, Románia és Szlovákia esetében a bérek és a fajlagos munkaköltség tartósan magas növekedése már a világjárvány előtt is aggodalomra adott okot, megkérdőjelezve a költségalapú versenyképességet. A termelékenységi hatások megszűnésével a fajlagos munkaköltség alakulása várhatóan újból támogatni fogja a külső egyensúly helyreállítását. A fajlagos munkaköltség 2020-ban az átlagnál jobban nőtt néhány nettó adós országban, például Görögországban, Portugáliában és Spanyolországban, mivel ezen országokban a recesszió és a munkaerő-tartalékolás mértéke is magasabb volt. 2022-ben a fajlagos munkaköltség növekedése az előrejelzések szerint a nettó adósok esetében valamivel alacsonyabb lesz, mint a nettó hitelezők esetében, vagyis újból nagyobb mértékben támogatni fogja a külső egyensúly helyreállítását (2.2.7. ábra). Az egyensúly helyreállítására gyakorolt hatás a világjárvány előtti időszakhoz képest korlátozottabb, ami a termelékenységre gyakorolt elhúzódó hatással magyarázható – ezt a meglévő eltérések leküzdése érdekében kezelni kell. Ezzel szemben a bérek az előrejelzések szerint magasabbak lesznek a nettó hitelező országokban, mint a nettó adós országokban. 2.2.6. ábra:A fajlagos munkaköltség, a bérek és a termelékenység növekedése Forrás: AMECO és az Európai Bizottság 2021. őszi gazdasági előrejelzése. 2.2.7. ábra:A fajlagos munkaköltség növekedése az euróövezetben Forrás: AMECO és az Európai Bizottság 2021. őszi gazdasági előrejelzése A legtöbb ország valutájának nominális effektív árfolyama 2020-ban felértékelődött. A legerősebb felértékelődést Bulgária, Görögország, Lettország, Litvánia és Svédország tapasztalta. Nominális leértékelődésére csak Magyarországon, illetve kisebb mértékben Csehországban és Lengyelországban került sor. A nominális effektív árfolyamok felértékelődése az eurónak a Covid19-világjárvány kezdetén tapasztalt felértékelődését és ezzel összefüggésben a biztonságos tartalékvaluták előnyben részesítését is tükrözi. 2021 eddigi időszakában a nominális effektív árfolyamok a legtöbb uniós országban felértékelődtek, bár többnyire mérsékeltebben, mint 2020-ban. A HICP-alapú reál effektív árfolyamok 2020-ban a legtöbb tagállamban mérsékelten felértékelődtek, ami részben a nominális felértékelődéseket tükrözi. A HICP-alapú reál effektív árfolyam csak Horvátország és Magyarország esetében értékelődött le. A legerősebb felértékelődést Bulgária, Litvánia és Svédország tapasztalta. E mérsékelt felértékelődést megelőzően, 2019-ben, a legtöbb tagállamban leértékelődésre került sor. A GDP-deflátoron alapuló reál effektív árfolyam 2021. évi előrejelzéséből arra lehet következtetni, hogy a jövőben a reálárfolyamok várhatóan mérsékelten emelkedni fognak, jelentős felértékelődésük csak Bulgáriában, Csehországban, Litvániában és Svédországban várható (2.2.8. b) ábra). A reál effektív árfolyamok alakulása támogatja a külső egyensúly helyreállítását, de csak korlátozott mértékben. Egyes nettó hitelező országok – köztük Dánia, Németország, Hollandia és Málta – esetében a reál effektív árfolyam felértékelődése 2020-ban valamivel meghaladta az uniós átlagot. Egyes jelentős nettó adós országok, illetve a Covid19-válság által jobban érintett országok – például Ciprus, Horvátország, Görögország, Olaszország, Portugália vagy Spanyolország – versenyképessége az alacsonyabb inflációnak köszönhetően némileg javult az említett nettó hitelező országokkal szemben, amint azt a reál effektív árfolyam mérsékeltebb alakulása is jelzi (2.2.8. ábra). Úgy tűnik, hogy ez a tendencia 2021-ben is fennáll, ami arra utal, hogy a reál effektív árfolyam alakulása mérsékelten támogatja a külső egyensúly rövid távú helyreállítását. 2.2.8. ábra:Nominális és reál effektív árfolyamok (NEER és REER) dinamikája Forrás: AMECO és az Európai Bizottság 2021. őszi gazdasági előrejelzése. Az exportpiaci részesedés 2020-ban erősen ingadozott, három tagállam vesztesége meghaladta az eredménytábla küszöbértékét. Franciaország, Görögország és Spanyolország exportpiaci részesedése öt év kumulált változása alapján jelentősen, a küszöbértéket meghaladó mértékben csökkent. Más országokban viszont jelentős javulás volt tapasztalható, Írország, Litvánia és Lengyelország esetében 30 %-ot meghaladó mértékben. A tagállamok exportpiaci részesedése 2020-ban erősen ingadozott. Átlagos exportpiaci részesedésük 2020-ban nőtt, de az egyes országok között nagy különbségek adódtak. Néhány, 2020-ban jelentős exportpiaci részesedést vesztett ország a közeljövőben várhatóan még csak részben fogja visszaszerezni elvesztett részesedéseit. Ausztria és Észtország kivételével a szolgáltatási mérleg Covid19-válsággal összefüggő jelentős visszaesése az elmúlt negyedévekben Bulgáriában, Horvátországban, Cipruson, Görögországban, Magyarországon, Olaszországban, Máltán, Portugáliában és Spanyolországban véget ért. Németország szolgáltatási mérlege a 2020 eleje óta bekövetkezett jelentős javulást követően enyhe többletet mutat. Az árumérleg 2019 óta több országban kedvezőbben alakult, ami részben ellensúlyozta a szolgáltatási mérleg csökkenését. 2021-ben és 2022-ben, a nemzetközi turizmus helyreállásával Horvátország, Görögország és Spanyolország exportpiaci részesedése várhatóan különösen erőteljesen fog növekedni, de ez nem minden esetben lesz elég a 2020-ban elvesztett részesedések teljes visszaszerzéséhez. A 2020–2022 közötti időszakban az exportpiaci részesedés összességében a legnagyobb mértékben várhatóan Észtországban, Írországban, Litvániában, Luxemburgban és Lengyelországban fog növekedni, Görögországban, Spanyolországban, Franciaországban és Portugáliában pedig csökkenni fog.

Az exportpiaci részesedés alakulása a jövőben némileg hozzájárulhat a külső egyensúly helyreállításához. A jelentős folyófizetésimérleg-többlettel rendelkező országok – köztük Dánia, Németország és Hollandia – exportpiaci részesedése a 2020–2022 közötti időszakban várhatóan csökkenni fog. Németország és Hollandia esetében a 2021 második negyedévi adatok GDP-arányosan továbbra is a szolgáltatási mérleg többletét és az árumérleg javulását mutatják. Mindazonáltal ezek az országok a szokásos turisztikai aktivitás helyreállása után valószínűleg elvesztik a Covid19-válsággal összefüggésben a szolgáltatások terén szerzett exportpiaci részesedések egy részét. 1. keretes írás: Turizmus a Covid19-válság idején A Covid19-válság alatt a turizmus volt az egyik legsúlyosabban érintett gazdasági ágazat, mivel a világjárvány megfékezésére irányuló intézkedések korlátozták a vendéglátóipart és a nemzetközi idegenforgalmat. A kedvezőtlen hatás nagysága a vendégéjszakák számának jelentős csökkenésével demonstrálható (1. ábra): 2020 áprilisában a turisztikai szálláshelyeken töltött vendégéjszakák száma 95 %-kal csökkent 2019 azonos hónapjához képest. A nyári hónapokban jelentős helyreállás volt tapasztalható: a belföldi turizmus 2020 augusztusában megközelítette a 2019-es szintet. Ugyanakkor a külföldi turisták által lekötött vendégéjszakák száma még az augusztusi csúcsidőszakban is 60 %-kal elmaradt a 2019. augusztusi szinttől. A világjárvány második hullámával az idegenforgalom újból visszaesett. 2021 májusában újabb, immáron erősebb fellendülés kezdődött, ezúttal nemzetközi viszonylatban is. Ennek előzményeként jelentős előrelépés történt a védőoltások terén és az EU-n belüli nemzetközi utazási szabályok összehangolásában, az uniós digitális Covid-igazolvány bevezetésével. Júliusban – a 2020. évi szinthez képest – mind a belföldi, mind a nemzetközi turizmus nőtt, ez utóbbi javulása erőteljesebb volt. Az augusztusi és a szeptemberi szinkronidejű becsléseket is figyelembe véve úgy tűnik, hogy 2021 nyarán a turisztikai aktivitás 2020-hoz képest összességében mintegy 30 %-kal nőtt, de a 2019. évi szinttől továbbra is elmarad, 16 %-kal, illetve némileg az összetétele is megváltozott. ( I ) Noha a belföldi turizmus 2021 nyarán, illetve különösen szeptemberben a becslések szerint meghaladta a 2019 nyarán elért szintet, a nemzetközi utazások még mindig több mint 40 %-kal elmaradnak a világjárvány előtti szinttől. 2021 első kilenc hónapját és 2020 azonos időszakát összehasonlítva látható, hogy a turizmus teljesítménye 2021-ben csak mintegy 12 %-kal nőtt, ami részben arra vezethető vissza, hogy 2020 első negyedévét a világjárvány lényegében még nem érintette. 1. ábra:Vendégéjszakák száma az EU-ban 2020-ban és 2021-ben Forrás: Az Eurostat és az Európai Bizottság becslései. Az idegenforgalmi bevételekre nagymértékben támaszkodó országokat különösen súlyosan érintette a nemzetközi utazások világjárvány miatti visszaesése. A nemzetközi turizmus erőtlensége különösen nagy hatást gyakorolt néhány nettó adós országra, például Horvátországra, Ciprusra, Görögországra, Portugáliára vagy Spanyolországra, amelyek mindaddig jelentős többleteket értek el az utazási szolgáltatások kereskedelmében, valamint Máltára (2. a) ábra). ( II ) A legtöbb ilyen ország esetében a kereskedelmi mérleg 2020. évi romlása a nemzetközi turizmus hanyatlásának a hatásával magyarázható. ( III ) ( IV ) 2021-ben a nemzetközi turizmus erőteljes fellendülésével párhuzamosan enyhültek a turisztikai szolgáltatások nagy exportőreire gyakorolt negatív hatások. A spektrum másik végén azok az országok találhatók, amelyek általában több utazási szolgáltatást importálnak, mint amennyit exportálnak. Esetükben a nemzetközi turizmus csökkenése részben pozitív hatást is gyakorolt a kereskedelmi mérlegre, mivel a turisták a belföldi úti célok felé fordultak. 2. ábra:A turizmus visszaesésének hatása a kereskedelmi egyenlegre, a 2021. évi vendégéjszakák számának előrejelzése Forrás: Az Eurostat és az Európai Bizottság becslései. A 2021-re vonatkozó előzetes adatok a nemzetközi turizmus részleges és fokozatos, de országonként eltérő mértékű fellendülését jelzik. A külföldiek turisztikai szálláshelyeken töltött vendégéjszakáinak száma 2021-ben várhatóan jelentősen nő Horvátországban, Cipruson és Görögországban, és valamivel kisebb mértékben Spanyolországban (2. b) ábra). ( V ) Portugáliában várhatóan visszafogottabb lesz a nemzetközi turisztikai aktivitás helyreállása, szintje azonban továbbra is meg fogja haladja a Spanyolországban várhatót. A nemzetközi turizmus az előrejelzés szerint Bulgária, Olaszország, Románia és Szlovénia esetében is jelentősen növekedni fog, de például Ausztria és Hollandia, valamint néhány más tagállam esetében csökkenése várható, ami valószínűleg a külföldi turisták látogatásainak eltérő szezonális eloszlásával és az utazási preferenciák 2020. és 2021. évi eltéréseivel magyarázható. 2.3. A magánszektor adóssága és az ingatlanpiacok 2.3.1.A magánszektor adóssága A magánszektor adósságrátája a Covid19-válság alatt jelentősen nőtt, de az előrejelzések szerint 2021-ben az országok többségében visszatér a csökkenő tendenciához. 2020-ban Dánia, Írország és Litvánia kivételével minden uniós országban nőtt a magánszektor GDP-arányos államadóssága (2.3.1. ábra), megszakítva a számos országban zajló hitelállomány-leépítést. A 2020. évi növekedés elsősorban a GDP csökkenésének tudható be, de a legtöbb országban – különösen a vállalatok esetében – nőtt a hitelfelvétel is. A hitelgaranciák és az adósságtörlesztési moratóriumok fontos szakpolitikai intézkedések voltak a Covid19-válság kezdetén tapasztalt likviditási hiányok leküzdéséhez, de hozzájárultak az adósság növekedéséhez is. A magánszektor GDP-arányos adósságrátája 12 tagállamban (Belgium, Ciprus, Dánia, Finnország, Franciaország, Írország, Luxemburg, Málta, Hollandia, Portugália, Spanyolország és Svédország) meghaladta az eredménytábla 133 %-os küszöbértékét – az egy évvel korábbi, 10 országból álló lista Spanyolországgal és Máltával bővült (2.3.1. ábra). Az adósságráta ugyanakkor a küszöbérték alatt maradó országok esetében is jelentősen emelkedett. A magánszektor teljes adósságállománya az országspecifikus gazdasági fundamentumokon alapuló referenciaértékekkel és a prudenciális küszöbértékekkel összehasonlítva magasnak tűnik . Ez a helyzet Belgium, Ciprus, Dánia, Franciaország, Görögország, Írország, Luxemburg, Málta, Hollandia, Portugália, Spanyolország és Svédország esetében áll fenn. A Covid19-válság összességében növelte a magánszektor adósságszintjével kapcsolatos kockázatokat. Az előrejelzések szerint 2021-ben, a gazdaság élénkülésével, a magánszektor GDP-arányos adósságrátája az EU egészében csökkenni fog (2.3.1. ábra), de a legtöbb uniós országban várhatóan továbbra is meg fogja haladni a 2019-es szintet. A kormányzati támogatási intézkedések fokozatos kivezetésével előfordulhat, hogy a vállalkozások és a háztartások kevésbé lesznek képesek teljesíteni törlesztési kötelezettségeiket – különösen azok, amelyeket a Covid19-válság súlyosabban érintett, vagy amelyek pénzügyi ereje már a válság előtt is gyengébb volt –, ami az adósságszínvonal romlásához vezethet. Emellett a vállalkozások, háztartások, kormányzatok és bankok növekvő adósságszintje az ágazatok egyre szorosabb összekapcsolódásához vezetett, ami felgyorsíthatja a sokkok ágazatok közötti terjedését. A globális értékláncok zavarai és a gazdasági helyreállítás egyenetlenségeiből fakadó súrlódások – a felgyorsult digitális átalakulással összefüggésben – további kockázatok felmerülését és strukturális változások bekövetkezését eredményezhetik, valamint vállalkozások és munkahelyek erodálódásához vezethetnek. 2.3.1. ábra:A magánszektor adóssága Forrás: Eurostat, AMECO, az Európai Bizottság 2021. őszi gazdasági előrejelzése és a Bizottság szolgálatainak becslései a magánszektor 2021. évi adósságáról (lásd az 1. mellékletet). Az adósság hitelekből (F4) és hitelviszonyt megtestesítő értékpapírokból (F3) áll. 2.3.1.1.Nem pénzügyi vállalatok adósságállománya

2020-ban a legtöbb uniós országban nőtt a vállalatok eladósodottsága, néha igen erőteljesen. 2020-ban 19 országban nőtt a GDP-arányos vállalati adósságráta, leginkább a GDP erős visszaesése miatt. Ehhez a növekedéshez az is hozzájárult, hogy a vállalatok 2020-ban a jelentős bevételkiesések és az érzékelt likviditáshiány hatására nettó hitelfelvevőként viselkedtek (és betétállományukat is erőteljesen növelték). A nem pénzügyi vállalatok GDP-arányos adósságállománya igen erőteljesen nőtt azokban az országokban, amelyek vállalati adósságrátája már eleve magas volt, vagy nagy idegenforgalmi szektorukat a válság súlyosan érintette (2.3.3. a) ábra). Ezen országok közé Ciprus, Franciaország, Görögország, Olaszország, Málta, Portugália és Spanyolország tartozik. Belgiumban, Írországban, Luxemburgban és Hollandiában hasonlóképpen továbbra is nagyon magas a vállalati adósság szintje, bár a sebezhetőségeket részben enyhíti az FDI-hitelek és a vállalaton belüli, határokon átnyúló hitelfelvételek jelentős aránya. A nem pénzügyi vállalatok GDP-arányos adósságállománya sok tagállamban továbbra is magas: a ráta 2020-ban 14 országban meghaladta mind a gazdasági fundamentumokon alapuló referenciát, mind a prudenciális küszöbértéket. Ezen országok közé Belgium, Ciprus, Dánia, Franciaország, Görögország, Írország, Luxemburg, Málta, Hollandia, Portugália, Spanyolország, Svédország, valamint a kisebb mértékben érintett Ausztria és Olaszország tartozik (2.3.2. ábra). A legtöbb országban a nem pénzügyi vállalatok adósságállománya az elmúlt években bekövetkezett jelentős hitelállomány-leépítésnek köszönhetően elmarad a korábbi csúcsértéktől, szintje azonban visszalépésnek tekinthető. Egyes országok, például Ausztria, Belgium, Dánia, Franciaország, Finnország, Németország, Görögország, Olaszország, Luxemburg, Lengyelország, Szlovákia és Svédország esetében a vállalati adósság az 1990-es évek közepe óta legmagasabb szinten vagy ahhoz nagyon közel áll. Ami a jövőt illeti, a magas nominális GDP-növekedés 2021-ben és azon túl is automatikusan csökkenteni fogja a GDP-arányos adósságrátát, noha magasabb szintről indulva. A GDP-arányos vállalati adósságráta 2021-ben a GDP erőteljes élénkülése miatt valószínűleg minden uniós országban csökkenni fog – egyes esetekben jelentősen –, kivéve Görögországot, Magyarországot és Svédországot (2.3.3. b) ábra). A hiteláramlások a tagállamok több mint felében várhatóan meg fogják haladni a világjárvány előtti szintet. A magas nominális GDP-növekedés 2021-ben és azon túl is automatikusan csökkenteni fogja a GDP-arányos adósságrátát. A 2020-ban bevezetett rendkívüli intézkedések fokozatos kivezetése az adósságtörlesztések növekedéséhez vezet. Emellett előfordulhat, hogy a nem pénzügyi vállalatok a bizonytalanság csökkenésével az új hitelek felvétele helyett inkább a 2020-ban létrehozott jelentős likviditási puffereiket fogják felhasználni, ami a hitelállomány-leépítés szempontjából is előnyös lehet. 2.3.2. ábra:A nem pénzügyi vállalatok adósságállománya Forrás: Eurostat, AMECO, az Európai Bizottság 2021. őszi gazdasági előrejelzése és a Bizottság szolgálatainak becslései a nem pénzügyi vállalatok 2021. évi adósságáról (lásd az 1. mellékletet). Az adósság hitelekből (F4) és hitelviszonyt megtestesítő értékpapírokból (F3) áll. 2.3.3. ábra:A nem pénzügyi vállalatok GDP-arányos adósságállományában bekövetkező változás összetétele 2020-ban és 2021-ben Forrás: AMECO, Eurostat, a Bizottság szolgálatainak becslései és a magánszektorra irányuló MPI-hitelekkel és hitelviszonyt megtestesítő értékpapírokkal kapcsolatos tranzakciókra (áramlásokra) vonatkozó, a BSI adatbázisból származó havi EKB-adatokon alapuló számításai, valamint az Európai Bizottság 2021. őszi gazdasági előrejelzése. A Covid19-válság alatt a nem pénzügyi vállalatokat célzó hiteláramlás a világjárvány aktuális szakaszának megfelelő minta szerint alakult (2.3.3. b) ábra) . 2020-ban a nem pénzügyi vállalatoknak nyújtott banki hitelek a tagállamok több mint kétharmadában nőtte