A Bizottság a Célravezető és hatásos szabályozás program (REFIT) keretében elvégezte az üzemanyag-minőségről szóló irányelv egyes részeinek értékelését is. Az e jelentéssel együtt közzétett értékelés azt állapította meg, hogy az üzemanyag-minőségről szóló irányelv a közlekedési célú üzemanyagok minőségének javítása és fenntartása révén uniós hozzáadott értéket teremt. Megállapítást nyert, hogy az irányelv általában véve megfelel a céljának, és a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján úgy tekintendő, hogy ténylegesen és messzemenően eredményesen eléri a céljait. Hasznos lenne azonban annak szorosabb nyomon követése, hogy a közlekedési célú üzemanyagok belső piaca hogyan fejlődik.

Az üzemanyag-minőségről szóló irányelv az európai belső piacon értékesített, közlekedési célú üzemanyagok minőségét szándékozik javítani és fenntartani. Célkitűzései a következők: a közlekedésben felhasznált üzemanyagokkal kapcsolatban magas szintű minimális környezet- és egészségvédelem biztosítása, valamint a belső égésű motorokkal való műszaki összeegyeztethetőség biztosítása. Az irányelv a közúti közlekedésben, valamint a nem közúti mozgó gépekben használt benzinre és dízelolajra (és az azokba kevert bioüzemanyagokra) vonatkozó környezetvédelmi előírásokat állapítja meg. Az irányelvben szerepel a tüzelőanyag-forgalmazók azon kötelezettsége is, hogy az általuk forgalmazott tüzelőanyag-szerkezet ÜHG-intenzitása 2020-ban 6 %-kal csökkenjen 2010-hez képest.

A tagállamoknak a 2017. április 21-ig átültetendő (EU) 2015/652 tanácsi irányelvvel összhangban minden részletre kiterjedő nyomon követést és jelentéstételt kell végezniük a közlekedési célú üzemanyagok tekintetében. Az első jelentések várhatóan 2018-ban készülnek el.

Előzetes következtetések már levonhatók a közlekedési ágazaton belüli megújulóenergia-használatra vonatkozó, a megújulóenergia-irányelv szerint előírt jelentéstételből. A megújuló energiákról szóló 2017. évi eredményjelentésből az derül ki, hogy a megújuló energiaforrások közlekedésen belüli részaránya 2015-ben 6 % volt. E részaránynak 88 %-át bioüzemanyagok teszik ki, míg a villamos energia továbbra is korlátozottabb szerepet tölt be.

A tagállamok a megújuló energiaforrások közlekedési ágazatban történő felhasználásából eredő üvegházhatásúgáz-kibocsátás tekintetében nettó megtakarításról számoltak be, amely 2014-ben 35 Mt CO2-egyenértéknek felelt meg. E megtakarítás jelentős része a bioüzemanyagok használatából származott, míg a megújuló villamos energia csekély, de növekvő szerepet töltött be. Az említett megtakarítás csak a közvetlen kibocsátást tartalmazza, és nem foglalja magában a közvetett földhasználat-változásból eredő kibocsátásokat.

Az EU-ban felhasznált bioüzemanyagokkal összefüggő közvetett földhasználat-változásból eredő kibocsátások becslések szerint 23 Mt CO2-egyenértéknek felelnek meg, és nettó 12 Mt CO2-egyenérték megtakarítást eredményeznek. A megújulóenergia-irányelv VIII. mellékletében szereplő érzékenységi tartomány alkalmazása esetén a közvetett földhasználat-változással összefüggő kibocsátás 14 és 28 Mt CO2-egyenérték közé esne, és 7–21 Mt CO2-egyenérték nettó megtakarítást eredményezne.

A bioüzemanyag-alapanyaggal összefüggő közvetett földhasználat-változás hatásainak közelmúltbeli modellezése megerősíti, hogy a közvetett földhasználat-változással összefüggő kibocsátások sokkal nagyobbak lehetnek a növényi olajokból előállított bioüzemanyagok esetén, mint a keményítőből vagy cukorból előállított bioüzemanyagok esetén. A nem élelmiszernövényekből előállított fejlett bioüzemanyagok közvetett földhasználat-változással összefüggő kibocsátása általában nagyon alacsony vagy nulla.

A 6 %-os célérték megvalósítása a tüzelőanyagokra vonatkozó 2010. évi alapkövetelményekhez képest 2020-ra hozzávetőleg 66 Mt CO2-egyenértékkel történő csökkentést tesz szükségessé. A 6 %-os célértékhez való hozzájárulás azonban nem megújuló tüzelőanyagokból (LPG, CNG és LNG) és a termelésoldali kibocsátáscsökkentésekből is származhatnak, amelyekre nem vonatkozik jelentéstételi követelmény a megújulóenergia-irányelv szerint. Ezért az ÜHG-kibocsátás 6 %-os csökkentésére vonatkozó, a 7a. cikk szerinti célérték felé történő előrehaladás és a célértéknek az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszerre kifejtett hatása jelenleg nem értékelhető teljes körűen.

A Bizottság azt javasolta, hogy az ÜHG-kibocsátásra vonatkozó, az üzemanyag-minőségről szóló irányelv szerinti célérték a 2020 utáni időszakra ne terjedjen ki. Ehelyett a megújulóenergia-irányelvnek kell 2030-ig a közlekedésben felhasznált megújuló és alacsony kibocsátású tüzelőanyagok alkalmazását ösztönző kulcsfontosságú eszköznek lennie.

A 2020-ra kitűzött 6 %-os célérték módosítására irányuló javaslattétel ezért nem helyénvaló. Kizárná továbbá a célérték emelésének azon lehetőségeit is, hogy a közúti közlekedésben a tiszta fejlesztési mechanizmus szerinti több kreditet vagy szén-dioxid-leválasztási és -tárolási technológiákat és villamos energiát használjanak fel. A Bizottság megjegyzi, hogy e technológiák piaci térnyerése korlátozott, és ezért 2020-ig korlátozott mértékben tudják csökkenteni a tüzelőanyagok életciklusa során kibocsátott üvegházhatású gázok mennyiségét.

A bioüzemanyag-keverékekre vonatkozó határértékek

Az üzemanyag-minőségről szóló irányelv kettős hatást gyakorol a bioüzemanyagok keverésére. Egyrészt a tüzelőanyagokból származó ÜHG-kibocsátások 6 %-os csökkentésére vonatkozó célérték ösztönzi az alacsony kibocsátású tüzelőanyagok, például a bioüzemanyagok közlekedési ágazaton belüli fokozottabb használatát. Másrészt az irányelvben a tüzelőanyagokra vonatkozóan megállapított előírások meghatározzák a szabadon forgalomba hozott benzin és dízelolaj bioüzemanyag-tartalmának maximális szintjét annak érdekében, hogy ezeket a tüzelőanyagokat az EU egész területén üzemeltetett járművek motorjaival és utókezelésével összeegyeztethetővé tegye.

Egy, a Bizottság megbízásából készült tanulmány értékelte a bioüzemanyagok jelenlegi keverési szintjének feltételezett növelése gazdasági és környezeti vonatkozásainak – többek között a tüzelőanyag-ágazatra és a járműflottára kifejtett hatásának – a megvalósíthatóságát. A tanulmány megállapította, hogy a jelenlegi keverési határértékek még lehetővé teszik a bioüzemanyag-felhasználás növekedését. Az EU-ban jelenleg forgalmazott főbb tüzelőanyagok a következők: a dízelolaj, amely legfeljebb 7 % zsírsav-metil-észtert (FAME) (B7) tartalmaz, valamint a benzin, amely legfeljebb 5 % etanolt (E5) tartalmaz. A bioüzemanyagok felhasználása tovább fokozható a keverési aránynak a megengedett határértékekig történő emelésével, és különösen az E10-es üzemanyag valamennyi tagállambeli bevezetésével. Használhatók továbbá helyettesítő üzemanyagok, például hidrogénezett növényi olajok, amelyekre nem vonatkoznak határértékek.

Az üzemanyag-minőségről szóló irányelv értékelése arra is rámutatott, hogy nincs bizonyíték arra, hogy a keverési határértékek akadályoznák a közlekedés területén a megújuló energia arányára vonatkozó 10%-os cél megvalósítását. Ennek az az oka, hogy a cél megvalósításához rendelkezésre állnak a fent említettektől eltérő eszközök, például a kétszeresen beszámított fejlett bioüzemanyagok és megújuló villamos energia. Az értékelés nem terjedt ki a megújulóenergia-irányelvben a 2020 utáni időszakra javasolt bevezetési kötelezettség teljesítéséhez kapcsolódó keverési határértékek lehetséges hatásaira, amennyiben az etanolra vonatkozó keverési határértékek relevánsak lehetnek.

A flotta kisebb hányadában azonban még várhatóan 2020-ban és azt követően is jelentős lesz azoknak a járműveknek a száma, amelyek nem képesek nagyobb mennyiségű bioüzemanyagot tartalmazó keverékek használatára. Az alternatív üzemanyagok infrastruktúrájának kiépítéséről szóló irányelv értelmében a fogyasztókat 2016. november 18. óta tájékoztatni kell a tüzelőanyagok és az autók összeegyeztethetőségéről, annak érdekében, hogy segítséget lehessen nyújtani számukra a nem összeegyeztethető tüzelőanyagok elkerülésében. E tekintetben az Európai Szabványügyi Bizottság (CEN) 2016 októberében elfogadta a „Gépjármű-hajtóanyagok. A jármű-kompatibilitás azonosítása. A fogyasztói tájékoztatást szolgáló grafikai jelzések ” című EN 16942 szabványt. Ez a szabvány tájékoztatni fogja a fogyasztókat a járművük és a töltőállomásokon kapható üzemanyagok összeegyeztethetőségéről. A CEN jelenleg a Bizottság nevében is végez kutatómunkát különféle bioüzemanyag-keverékekről, különösen az E20/25-ös keverékről. Egyes autógyártók azt állítják, hogy a motorjaik már E20-as vagy E25-ös keverékkel is működőképesek. A CEN-nel kötött szerződés eredményei 2019-ben várhatók.