[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 24.6.2009

COM(2009) 304 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

a környezetvédelmi politika 2008. évi felülvizsgálata [SEC(2009) 842]

A KÖRNYEZETVÉDELMI POLITIKA 2008. ÉVI FELÜLVIZSGÁLATA

Bevezetés

Az EU-nak az ingadozó nyersanyag-, élelmiszer- és energiaárak, a fokozódó környezeti terhelés és egy példa nélküli gazdasági válság közepette mind nagyobb kihívásokkal kell szembenéznie. Ezek a kihívások ráirányítják a figyelmet Európa erőforrás-hatékony, kis szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való gyorsabb áttérésének szükségességére és lehetőségeire. A Bizottság jelenlegi mandátumidőszakának utolsó környezetvédelmi politika-felülvizsgálatában a 2008-ban elért, változást előkészítő eredményekre mutatunk rá. Bemutatjuk a folyamatban lévő legfontosabb politikai kezdeményezéseket és a nagyobb erőfeszítést igénylő kihívásokat.

Új lehetőségek és kihívások 2008-ban és azt követően

A politikai menetrend élén: a környezetpolitika

A környezetpolitika mára vezető politikai területté nőtte ki magát. Az európai polgárok 96 %-a fontosnak tartja a környezet védelmét[1], és súlyos aggodalommal tekint olyan problémák elé, mint az éghajlatváltozás vagy a környezetszennyezés.

A közlekedés-, energia-, kohéziós és ipar-, valamint kutatás- és fejlesztéspolitika középpontjában is mindinkább környezetpolitikai megfontolások állnak. Az energiapolitika célja többek között a kis szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való áttérés. A strukturális alapok felhasználásával kapcsolatos döntések alapvető szempontját a fenntartható fejlődés kérdései jelentik. Az agrárpolitika növekvő mértékben támogatja a fenntartható termőföld- és erőforrás-gazdálkodást. A közös agrárpolitika 2008. novemberi „állapotfelmérése”[2] javaslatot tett arra, hogy az uniós pénzeszközöket – a közvetlen kifizetések helyett – továbbra is inkább vidékfejlesztési támogatásokra összpontosítsák. A tagállamok kötelesek a közösségi pénzeszközöket többek között a biológiai sokféleséggel, a természetvédelemmel, a megújuló energiaforrásokkal, a hulladék- és vízgazdálkodással, a tiszta közlekedéssel és az éghajlatváltozással kapcsolatos feladatok elvégzésére fordítani.

Ugyanakkor számos, a környezet pusztulásával járó folyamat már visszafordíthatatlan. A kis szén-dioxid-kibocsátású, forráshatékony gazdaságra való áttérés óriási erőfeszítést és befektetést fog igényelni.

A válság esély egy környezetkímélőbb gazdaság megteremtésére

A jelenlegi válság világszerte sokkolja a gazdasági életet, hiszen hatásai annak valamennyi szegmensére kiterjednek. Ami az EU-t illeti, a tagállamok kormányai, az Európai Központi Bank és az Európai Bizottság szoros együttműködésben dolgoznak a bizalom helyreállításán, a megtakarítások védelmén, a megfizethető hitelek rendelkezésre állásának biztosításán és a kormányzati intézkedések javításán.

A válság óriási lehetőséget kínál gazdaságunk „kizöldítésére” és a kis szén-dioxid-kibocsátással járó, forráshatékony növekedés alapjainak lerakására. Mivel a hanyatlás befolyásolja politikáinkat, az erőteljesebb környezetpolitika előmozdíthatja a gazdaság helyreállítását és az EU tartós versenyképességét. Az európai gazdasági fellendülésre vonatkozó, a Bizottság által 2008 novemberében elfogadott terv[3] olyan intézkedéseket és eszközöket tartalmaz, amelyek javítják az energiahatékonyságot, gyorsítják az úgynevezett „zöld termékek” elterjedését, fejlesztik a szélessávú IKT-infrastruktúrákat, valamint a gépjárműgyártásban és az építőiparban alkalmazott tiszta technológiákat.

Az éghajlatváltozás: a bolygónkat fenyegető egyik legnagyobb veszély

Az éghajlatváltozás következményei már ma is érzékelhetők, hiszen emelkedik a tengerek szintje és egyre gyakoribbak a szélsőséges időjárási jelenségek. Az éghajlatváltozással foglalkozó kormányközi panel negyedik hatásvizsgálati jelentése[4] szerint lehetséges, hogy az átlagos globális felszíni hőmérséklet ebben az évszázadban 1,8–4,0 °C-kal emelkedik, s ezzel eléri azt a határértéket, amely – ha nem hozunk megfelelő intézkedéseket – nagy valószínűséggel katasztrófával fenyeget. Az éghajlatváltozás gazdaságtanáról szóló Stern-jelentés[5] kimutatta, hogy a tétlenség költségei jelentősen felülmúlják az éghajlatváltozás leküzdésére irányuló cselekvés költségeit.

A Kiotói Jegyzőkönyv végrehajtásáról szóló 2008. októberi éves időközi jelentés[6] szerint az EU és tagállamai jó úton haladnak ahhoz, hogy teljesíthessék kötelezettségvállalásaikat. Az előrejelzések szerint az EU–15-ök hatályban lévő intézkedéseik révén, valamint a harmadik országoktól megvásárolt kibocsátási egységekkel és a szén-dioxid-elnyelő erdők telepítésével képesek megvalósítani 8 %-os kibocsátáscsökkentési célkitűzésüket. További kibocsátáscsökkenés várható azon intézkedések jóvoltából, amelyekről egyelőre még folynak az egyeztetések.

Ezzel együtt is az EU számlájára írandó a világ kibocsátásának 10,5 %-a[7]. További globális fellépés nélkül erőfeszítéseink nem lesznek elegendőek az éghajlatváltozás mérsékléséhez. Nemzetközi tárgyalások folynak egy globális éghajlat-változási megállapodásról, amelynek tárgyát a 2012-t, tehát a kiotói kötelezettségvállalások lejártát követő időszak hatékony intézkedései képezik. E tárgyalásokon valamennyi nagy kibocsátó ország képviselteti magát: az USA, Kína, India és egyéb olyan nagyobb fejlődő országok, amelyek nem állapítottak meg kibocsátáscsökkentési célkitűzéseket Kiotói Egyezmény keretében.

A 2008 decemberében Poznańban tartott éghajlat-változási ENSZ-konferencián kiértékelésre került az az útiterv, amelyről a 2007-ben Balin megrendezett konferencián született egyetértés, és további politikai iránymutatásokat állapítottak meg a Kiotó utáni, 2012-től kezdődő időszakra vonatkozó tárgyalásokra nézve. Útjára indult az UNFCCC[8] alkalmazkodási alap és a poznańi technológiaátadási program, valamint előrelépés történt számos technikai kérdésben (pl. az erdőirtás és erdőpusztulás okozta kibocsátások csökkentése). A legfontosabb azonban, hogy Poznańban kidolgoztak egy tárgyalási programot, amelynek célja egy végső megállapodás elfogadása az ENSZ égisze alatt 2009 decemberében Koppenhágában tartandó éghajlat-változási konferencián. Tekintettel az EU vezető szerepére, az itt meghozott döntéseket 2010-től kezdődően jogalkotási intézkedéseknek és fellépéseknek kell követniük számos fronton.

Az EU éghajlat-változási és energiacsomagja

A Tanács 2007 márciusában jóváhagyta a Bizottság integrált éghajlat-változási és energiapolitikára vonatkozó javaslatait[9]. Az EU kötelezte magát, hogy 2020-ig az 1990-es szinthez képest 30 %-kal csökkenti üvegházhatást okozó gázok kibocsátását, amennyiben a többi fejlett ország hasonló mértékű csökkentésben állapodik meg. Ez utóbbi híján a kötelezettségvállalás csak 20 %-os csökkentésre szól.

2008 januárjában a Bizottság az említett vállalást konkrét intézkedésekre váltotta, amikor elfogadta az energiaügyi és éghajlat-változási csomagot[10], amely javaslatokat tartalmaz az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének korrekciójára (a rendszer kiterjesztése több ágazatra és nagyobb üvegházgáz-mennyiségre), valamint amikor a kibocsátáskereskedelmi rendszerhez nem tartozó ágazatokban – pl. közúti közlekedés, épületek, szolgáltatások és mezőgazdaság – EU-szerte szigorúbb kibocsátási határértéket és kibocsátáscsökkentési célokat állapított meg.

A 2008. év során az Európai Tanács és az Európai Parlament megegyezett abban, hogy a légiközlekedést is bevonják az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerébe[11]. 2012-től kezdődően az EU területén közlekedő, onnan induló vagy oda érkező légi járatok okozta kibocsátás az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének hatálya alá fog tartozni.

A csomag a szén-dioxid elkülönítésére és geológiai tárolására szolgáló technológiák biztonságos használatát garantáló keretszabályozáson túl magában foglalta azt a jogilag kötelező célkitűzést tartalmazó irányelvjavaslatot is, amelynek értelmében a megújuló energiák részarányát 2020-ig 20 %-ra kell növelni úgy, hogy ebből a közlekedési ágazat részaránya 10 % legyen. A Parlament és a Tanács 2008 decemberében elfogadta a csomagot[12].

Az éghajlatváltozást mérséklő egyéb intézkedések EU- és világszinten

2008 decemberében a Parlament és a Tanács megegyezett a gépjárművek okozta kibocsátással kapcsolatos jövőbeli célokról, melyek szerint 2012-ben az új gépjárművek 65 %-ánál, 2015-től pedig fokozatosan valamennyi gépjármű esetében 130 g/km átlagos kibocsátási határérték lesz alkalmazandó[13]. Ezenkívül az új gépjárművek tekintetében 2020-ra 95 g/km átlagos szén-dioxid-kibocsátást irányoztak elő.

Ezenkívül megtörtént a tüzelőanyagok minőségéről rendelkező irányelv felülvizsgálata[14], amelynek értelmében 2020-ig 6 %-kal kell csökkenteni a közlekedésben használt tüzelőanyagok teljes életciklusra számolt üvegházgáz-kibocsátását. A 2020-ig történő további 4 %-os csökkentés lehetőségének megvizsgálására 2012-ben kerül sor. A csökkentés elérése érdekében a irányelv fenntarthatósági kritériumokat is megállapít a biotüzelőanyagok tekintetében.

A hajózásból származó szén-dioxid-kibocsátás, amely a globális kibocsátás 2-3%-át teszi ki, évente 3-4 %-kal nő. Ennek csökkentése érdekében a Bizottság jogalkotási lépést tervez.

2008 novemberében a Bizottság elfogadta az energiapolitika második stratégiai felülvizsgálatát[15], amely támogatja a 2020-as éghajlat-változási és energetikai célokat és új lendületet ad az európai energiabiztonság megteremtéséhez. A közlemény javaslatokat tartalmaz az energiahatékonyság növelésének felgyorsítására a kulcsterületeken (pl. épületek, termékek), valamint egy tervet a fenntartható energiaellátás biztosítására.

A fejlődő országok és az átalakuló gazdasággal rendelkező országok bevonására 2008 márciusában az EU a természetvédelmi és természeti erőforrásokkal foglalkozó tematikus program (ENRTP) keretében létrehozta a Globális Energiahatékonysági és Megújulóenergia-alapot (GEEREF). E köz-magán beruházási alap kockázati tőkét nyújt a kisebb volumenű projektekbe beruházó regionális pénzügyi alapoknak. A Bizottság 80 millió EUR-t különített el erre a célra, és várható, hogy az alap további köz-és magánszférabeli forrásokkal fog bővülni. Az első beruházások előzetes jóváhagyása 2008 decemberében történt.

Az éghajlatváltozás elkerülhetetlen hatásainak kezelésére alkalmazkodást segítő intézkedésekre van szükség. Számolnunk kell azzal, hogy Európában egyes régiók, ágazatok és társadalmi rétegek jobban ki lesznek téve a szélsőséges időjárási jelenségek hatásainak. A Bizottság által 2009-ben kiadott fehér könyv[16] a 2009 és 2012 közötti időszakra felvázolt egy mechanizmust, amellyel az EU fokozhatná az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodóképességét. Ez a mechanizmus nemcsak a tagállami erőfeszítéseket egészíti ki, de támogatja az EU-val szomszédos államok és a fejlődő országok idevágó törekvéseit is.Az ENRTP keretében az EU mindenekelőtt a legkevésbé fejlett országokat és a kisebb szigetországokat segíti „az éghajlatváltozás elleni globális szövetség” elnevezésű kezdeményezés révén.

Környezeti és más katasztrófák kezelése

A közösségi katasztrófavédelmi mechanizmus mára fontos eszközzé vált a nagyobb katasztrófák leküzdésében. 2002-ben háromszor kellett ehhez az eszközhöz nyúlni, 2008-ban már hússzor, köztük a kínai földrengés, különféle árvizek, erdőtüzek és az európai földrengések áldozatainak nyújtott segítség során.

Mivel a tagállamokat és harmadik országokat érő katasztrófák – például a szélsőséges időjárási jelenségek – gyakorisága és intenzitása az éghajlatváltozás következtében nőtt, a Bizottság márciusban integrált katasztrófavédelmi megközelítésre tett javaslatot a megelőzéstől egészen a helyreállítási munkákig[17]. Meg kell vizsgálni, hogy a katasztrófavédelmi mechanizmus mely aspektusait kell megerősíteni, és miként lehet elérhető forrásokat biztosítani a katasztrófavédelmi beavatkozásokra. A Bizottság 2008-ban együttműködésen alapuló tevékenységeket indított útjára a tagjelölt, a lehetséges tagjelölt, az egyéb szomszédos, valamint az AKCS-országok[18] tekintetében. 2009-ben pedig jelentést tett közzé a katasztrófamegelőzésről[19], és javaslatokat fog előterjeszteni a katasztrófavédelmi oktatás előmozdításáról.

A biológiai sokféleség megőrzése: morális kötelesség, egyben gazdasági érdek

A biológiai sokféleség csökkenése, mely Európában és szerte a világon megfigyelhető és amelyet az éghajlatváltozás felgyorsított, komoly fenyegetést jelent életminőségünkre, természeti környezetünkre és gazdaságunkra nézve egyaránt. A természet önmagában is érték, az ember anyagi túlélése azonban függ az ökológiai rendszerek nyújtotta javaktól és szolgáltatásoktól. Ha továbbra is vonakodunk megtenni a megfelelő lépéseket, súlyos gazdasági veszteségeket fogunk elszenvedni. Az ökoszisztémák és a biodiverzitás gazdasági vonatkozásairól készült tanulmány („The Economics of Ecosystems & Biodiversity”)[20] első eredményei alapján, melyeket a 2008 májusában tartott, a Biológiai Sokféleség Egyezményről szóló konferencián ismertettek, az ökoszisztéma-alapú szolgáltatásokkal kapcsolatos veszteségek becsült értéke világszinten 50 milliárd EUR. A hőmérséklet emelkedése és az óceánok elsavasodása következtében 2030-ra a korallzátonyok 60 %-a el fog tűnni. 2050-re a világ természeti területeinek mintegy 11 %-át elveszítjük, elsősorban mezőgazdasági termelésbe vonásuk, az infrastruktúrák terjeszkedése és az éghajlatváltozás miatt. A halmozott jóléti veszteségek akár a GDP 7 %-át is elérhetik.

2001-ben a kormányok megállapodtak abban, hogy gátat vetnek a biológiai sokféleség csökkenésének az EU-ban és helyreállítják az élőhelyeket. Arra is kötelezték magukat, hogy 2010-ig segítik jelentősen feltartóztatni a biológiai sokféleség elsorvadását. Azóta az EU-tagállamok kormányai politikákat dolgoztak ki és jogszabályokat léptettek életbe a biológiai sokféleség megőrzésére.

A madár- és élőhelyvédelmi irányelvek szilárd jogszabályi alapot biztosítanak az értékes fajok és élőhelyek védelméhez, mindenekelőtt a Natura 2000 keretében. A védett területek uniószerte kiépülő hálózata az EU területének 17 %-át érinti, és ma már a tengeri területekre is kiterjed. A LIFE+ finanszírozási programban az eszközök legalább 50 %-át az EU biológiai sokféleséget megőrző projektjeire irányozták elő. Az EU biodiverzitási cselekvési terve egyfajta stratégiai keretet biztosít. A közös agrárpolitika és a közös halászati politika egymásra épülő reformjai egyre több lehetőséget kínálnak a biológiai sokféleség megőrzésére. A víz-keretirányelv előírja, hogy 2015-ig a tavakat, folyóvizeket, folyókat, torkolatokat és parti vizeket jó ökológiai állapotba kell hozni. Végül pedig a biológiai sokféleségre gyakorolt kedvezőtlen hatások kockázatának csökkentése érdekében az EU jogszabályai behatárolják a biotüzelőanyag előállítására szolgáló növények termesztésére alkalmas területek nagyságát. 2008-ban további 115 000 km2 került bevonásra a Natura 2000 hálózatába, többek között bulgáriai és romániai területek is. A Bizottság opciókat dolgozott ki az invazív, kártékony fajok kezelésére, köztük az új és terjeszkedő fajokra vonatkozó, egész Európára kiterjedő riasztási rendszert[21].

Mindezek ellenére a biológiai sokféleség az EU-ban továbbra is eltűnőben van. A biodiverzitási cselekvési terv félidei felülvizsgálata[22] 2008-ban rámutatott arra, hogy az előrelépések ellenére igen valószínűtlen, hogy az erőfeszítések jelenlegi szintjével sikerül teljesítenünk a biodiverzitás-csökkenés feltartóztatásával kapcsolatos 2010-es célkitűzéseket.

Fokozódó uniós erőfeszítések a globális erdőpusztulás elleni küzdelem terén

Még kedvezőtlenebb a kép, ha a biológiai sokféleség csökkenését globális szinten vizsgáljuk. A legsürgetőbb kihívást a világ még meglévő erdeinek védelme jelenti. Évente 13 millió hektár – tehát csaknem egy-egy görögországnyi – trópusi erdő pusztul el. A becslések szerint ez nemcsak mintegy 1,6 milliárd szegénységben élő ember megélhetését fenyegeti, akiknek létfenntartását ezek az erdők biztosítanák, hanem jelentős hatást gyakorol a biológiai sokféleség csökkenésére és az éghajlatváltozásra is. A globális üvegházgáz-kibocsátás mintegy 20 %-áért az erdőirtások felelősek, ami több, mint az EU összes kibocsátása együttvéve.

2008-ban a Bizottság két, a világ erdeinek védelmét célzó kezdeményezéssel állt elő: egy rendeletjavaslattal[23], amely a fát és fatermékeket piaci forgalomba bocsátó gazdasági szereplőket arra kötelezné, hogy garantálják: termékeik az eredet szerinti országban végzett legális kitermelésből származnak; továbbá egy közleménnyel[24], amelyben azt javasolja, hogy 2020-ig csökkentsék felére a trópusi erdők kitermelésének mértékét, 2030-ig pedig állítsák meg a világ erdőkészletének pusztulását. Mindez – a 2008-as célzott fellépések finanszírozása mellett – további uniós forrásokat igényel. A források egy része az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerében kibocsátott engedélyek elárverezéséből származhat. Ezenkívül a Bizottság a biomassza tekintetében fenntarthatósági kritériumok meghatározásának lehetőségét is megvizsgálja, amelyek szintén gátat szabhatnak az erdőirtásnak.

Az erdészeti jogszabályok végrehajtására, az irányításra és a kereskedelemre (FLEGT) vonatkozó uniós kezdeményezés keretében, amelynek célja az illegális fakitermelés megfékezése, megállapodás megkötésére került sor Ghánával[25]. Ennek értelmében az EU-ban csak olyan ghánai faterméket lehet forgalmazni, amely bizonyíthatóan legális kitermelésből származik. Hasonló tárgyalások folynak egyéb afrikai és ázsiai trópusifa-exportőr országokkal.

A biodiverzitás-vesztés mértékének csökkentése világszerte

A Biológiai Sokféleség Egyezményről szóló konferencián[26] részt vevő 191 ország megállapodott abban, hogy minden követ megmozgatnak a példátlan mértékű globális biodiverzitás-vesztés megakadályozásáért. Egyetértés született arról, hogy utat kell nyitni a fenntartható biotüzelőanyag-termelés előtt, és létre kell hozni egy olyan nemzetközi rendszert, amely biztosítja a genetikai erőforrásokhoz való hozzáférést és az említett erőforrásokkal kapcsolatos előnyök megosztását. Tovább kell erősíteni a nyílt tengerek biodiverzitásának védelmét, és biztosítani kell, hogy a biodiverzitás és az erdők kérdése felkerüljön a folyamatban lévő éghajlat-változási tárgyalások napirendjére.

A Nemzetközi Bálnavadászati Bizottság 2008. júniusi ülésén a Tanács a bálnák védelmének jelentős mértékű támogatásáról állapodott meg[27]. Júliusban a Bizottság jogszabályjavaslatot[28] terjesztett elő az olyan fókatermékek közösségi piacon való forgalomba hozatalának tilalmáról, amelyek előállítása a fókák szükségtelen fájdalmat okozó leölésével és megnyúzásával jár. Fókatermék-kereskedelemre csupán abban az esetben volna lehetőség, ha a vadászat igazoltan az állatjólléti előírások betartásával történt.

Hatályba lépett a vegyi anyagokkal kapcsolatos forradalmi jogszabály

Többéves előkészítés után júniusban hatályba lépett a vegyi anyagok regisztrálásáról, értékeléséről, engedélyezéséről és korlátozásáról szóló ún. REACH-rendelet[29]. December előtt a vállalkozások több mint százezer vegyi anyagról mintegy kétmillió előzetes tájékoztató dossziét nyújtottak be az Európai Vegyianyag-ügynökségnek, azaz a vártnál tizenötször többet. A REACH, mely egyszerre 40 jogalkotási szöveg helyébe lép, uniós szintű rendszert hoz létre az EU-ban előállított vagy oda behozott vegyi anyagok kezelésére. Az új rendelet értelmében az iparnak igazolnia kell a vegyi anyagok biztonságosságát. Az új rendszer ösztönzi vagy adott esetben előírja, hogy egyes anyagokat más, kevésbé veszélyes alternatív anyagokkal helyettesítsenek. Az új anyagokat nyilvántartásba kell venni, mielőtt megkezdik gyártásukat vagy forgalmazásukat. A már meglévő anyagokat illetően a vállalkozások élhetnek a szakaszos nyilvántartásba-vételi határidők nyújtotta előnyökkel, feltéve, hogy 2008-ban kérték előzetes nyilvántartásba vételüket.

A vegyi anyagokra vonatkozóan más intézkedések is elfogadásra kerültek vagy előkészítés alatt állnak. Az egyik rendelet[30] új rendszert állapít meg a veszélyes anyagok osztályozására, címkézésére és csomagolására. Egy másik rendelet[31] 2011-től kezdődően megtiltja az EU-ból történő higanykivitelt. Decemberben végső megegyezés született a peszticidek fenntartható használatáról szóló keretirányelvről[32]. A tagállamoknak el kell végezniük a növényvédő szerek kijuttatásához használt berendezések rendszeres felügyeletét és meg kell tiltaniuk a légi permetezést. 2009-ben a Bizottság felülvizsgálja a biocid termékek forgalomba hozataláról szóló irányelvet, részben annak érdekében, hogy azt a REACH-rendelethez igazítsa.

Új kezdeményezések a légszennyezéssel kapcsolatban

Európa polgárai számára fontos kérdés a levegő minősége. Éppen ezért az EU igyekezett a lehető legtöbbet tenni ezen a területen.

Júniusban hatályba lépett a környezeti levegő minőségéről és a Tiszta levegőt Európának elnevezésű programról szóló új irányelv, amely a 2005-ös tematikus stratégia egyik legfontosabb intézkedése volt, és amely jól mutatja az EU-nak a levegőminőség javítása iránti elkötelezettségét, hiszen a tagállamok a városi területeken kötelesek 2020-ig a 2010-es értékhez képest átlagosan 20 %-kal csökkenteni a finom részecskék (PM2.5) mennyiségét. 2007-ben hivatalosan elfogadásra kerültek a járművekre vonatkozó új kibocsátási szabványok (Euro 5 és 6), melyek 2009-től a részecske-, 2014-től a NOx-kibocsátást korlátozzák szigorúbban. Az Euro 5 szabvány értelmében a dízel-üzemű gépkocsiknál részecskeszűrőt fognak bevezetni. 2008 júliusában a Bizottság előterjesztette a környezetkímélőbb közlekedésről szóló javaslatát[33] a közlekedés fenntarthatóbbá tétele érdekében. A közlemény ismerteti többek között azt a stratégiát, amely révén a közlekedési módok árai jobban tükröznék a társadalomra terhelt valós költségeket, valamint egy javaslatot, amely lehetővé tenné a tagállamok számára, hogy ezeket a költségeket fokozottabb mértékben beépítsék a tehergépjárművek úthasználati díjába. De napirenden van még számos, megoldásra váró ügy, nem utolsó sorban például a nehéz tehergépjárművek kibocsátásának kérdése.

A levegő minőségével kapcsolatos 2005-ös tematikus stratégiát követve a Bizottság és a tagállamok hozzájárultak a MARPOL-egyezmény[34] VI. mellékletének módosításához, ami jelentősen csökkenteni fogja a nemzetközi hajóközlekedés SOx- és a vele összefüggő PM-kibocsátását.

2008-ban folytatódott az ipari kibocsátásokra vonatkozó új jogszabállyal kapcsolatos bizottsági javaslat[35] elfogadási eljárása. Az új javaslat az ipari ágazatokban szigorítja a kibocsátások határértékeit, lefekteti a környezetvédelmi ellenőrzés szabályait, és kiterjeszti az ellenőrzés hatályát a közepes méretű tüzelőberendezésekre. Ebben az összefüggésben a Bizottság elkezdte megvizsgálni olyan uniós szintű szabályok kialakításának lehetőségét, amelyek lehetővé tennék, hogy az NOx- és SO2-kibocsátással való kereskedelem a megfelelő földrajzi szinten valósuljon meg.

EU-jogszabályok a teljes vízkörforgás védelmében

2008-ban a Tanács jóváhagyta a felszíni vizekre vonatkozó környezetminőségi irányelvet[36], amely harminc szennyezőanyag koncentrációjára nézve határoz meg határértékeket, köztük a peszticidekére, a nehézfémekére és a biocid anyagokéra. Ez az utolsó jelentős jogi aktus, amely támogatja a víz-keretirányelvet. A vízgazdálkodás jogi kerete nem a közigazgatási egységeken alapul, hanem a vízgyűjtő kerületeken. Célja az általában jó vízminőség elérése az EU víztesteiben 2015-ig.

A következő lépés a vízgyűjtő-gazdálkodási tervek kidolgozása lesz 2009-ben. A tagállamoknak olyan vízárakat kell bevezetniük 2010-ig, amelyek a valódi költségeken alapulnak. A víz árszabása kedvezően fog kihatni a vízfelhasználás hatékonyságára, amelyre a vízben szegényebb régiókban egyre nagyobb szükség van. Egy tanulmány kimutatta, hogy pusztán a technológia tökéletesítésével 40 %-kal lehetne növelni a vízfelhasználás hatékonyságát az EU-ban[37].

A tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv[38] kiegészíti a teljes vízkörforgásra vonatkozó szabályozás hatókörét. Akárcsak a víz-keretirányelv, ez is ökoszisztéma-alapú megközelítésre épül. Olyan intézkedéseket tartalmazó tengervédelmi stratégiák kidolgozására kötelezi a tagállamokat, amelyek nélkül lehetetlen volna elérni vagy fenntartani 2020-ig az EU tengervizeinek jó környezeti állapotát. A tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv[39] az EU integrált tengerpolitikájának környezetvédelmi pillére, amely – ha megfelelően hajtják végre – elősegíti a környezeti szükségletek jobb figyelembe vételét olyan ágazatokban, mint a halászat, a hajózás vagy az idegenforgalom.

Kevesebbel többet: fenntartható fogyasztás és termelés

A szennyezés megelőzése a károk helyreállítása már nem elegendő. A fenntartható gazdasági növekedés azt jelenti, hogy változtatnunk kell fogyasztási és termelési mintáinkon. Javítanunk kell a termékek ökológiai teljesítményét azok teljes élettartama során, növelni kell a környezetkímélőbb termékek keresletét, valamint támogatni a fogyasztókat abban, hogy a megalapozott választás érdekében elegendő információhoz jussanak.

A Bizottság 2008 júliusában ismertette cselekvési tervét a fenntartható fogyasztásról és termelésről, valamint a fenntartható iparpolitikáról[40]. E terv középpontjában a termékek ökológiai teljesítményének és keresletének folyamatos növekedését szolgáló dinamikus jogalkotási struktúra megteremtése áll. A környezetbarát tervezésről szóló, felülvizsgált irányelv[41] értelmében az energiával kapcsolatos termékek ökológiai teljesítményének meghatározásához minimális követelményeket és önkéntes, magas referenciaértékeket lehet megszabni. Az energiahatékonysági címkézésről szóló irányelv[42] novemberben javasolt felülvizsgálata kötelezően előírja címkézést és a közbeszerzésre vagy az ösztönző intézkedésekre vonatkozóan harmonizált minimális teljesítményszinteket irányoz elő a termékek tekintetében. A Tanács 2009 márciusában elfogadta a tiszta és energiatakarékos közúti járművek használatának előmozdításáról szóló irányelvet[43], amely előírja, hogy a közúti tömegközlekedésben használt járművek vásárlásakor figyelembe kell venni a járművek teljes életciklusuk során kifejtett energetikai és környezeti hatását. A legjobb ökológiai teljesítménnyel rendelkező termékek és szolgáltatások átdolgozott ökocímkével láthatók el[44]. A környezetbarát közbeszerzésekre vonatkozó kezdeményezések[45] és az úttörő piacok a környezetbarát termékek és szolgáltatások forgalmát erősítik, megteremtve az innováció ösztönzésének feltételeit. Erősíteni kell az együttműködést az európai kiskereskedelmi ágazattal is.

Átdolgozásra került az önkéntes közösségi környezetvédelmi vezetési és hitelesítési rendszer (EMAS)[46], amely a vállalkozásokat segíti termelésük optimalizálásában. A 2009-re tervezett önkéntes környezettechnológiai ellenőrző rendszer célja a vásárlók bizalmának erősítése az új környezettechnológiák teljesítőképességében. Ezen túlmenően a Bizottság további javaslatokat készül tenni a környezetbarát termékek és szolgáltatások ösztönzésére, különösen az úttörő piaci kezdeményezésekre építve.

Úton az újrahasznosító társadalom felé

Az EU hulladékgazdálkodási politikájának célja a hulladékok környezeti és egészségügyi hatásainak csökkentése és az erőforrás-hatékonyság növelése Európában. Ez a politika egy hulladékhierarchia-koncepción alapul: első helyen a megelőzés áll, ezt követik az újbóli felhasználás, az újrahasznosítás és a visszanyerés egyéb módjai, utolsó helyen pedig az ártalmatlanítás található. A hosszú távú célkitűzéseket a hulladékokról szóló 2005-ös tematikus stratégia határozta meg: egy olyan erőforrás-hatékony, újrahasznosító társadalom megvalósítását szorgalmazta, amely igyekszik megelőzni a hulladékképződést, a szükségszerűen keletkező hulladékot azonban lehetőség szerint erőforrásként használja. A stratégia új politikai kezdeményezésekkel is él, ilyen a jogszabályok korszerűsítése, az adminisztratív terhek csökkentése és az újrahasznosítás támogatása.

A hulladék-keretirányelv novemberben elfogadott felülvizsgálata[47] jogszabályba foglalja az ötlépcsős hulladékhierarchiát. Középpontjában a hulladékképződés megelőzése áll, ezért a tagállamokat arra kötelezi, hogy nemzeti programokat dolgozzanak ki a hulladék keletkezésének megelőzésére, valamint célokat tűz ki a háztartási hulladékok és hasonló hulladékfajták (2020-ig 50 %), illetve az építési és bontási hulladék (2020-ig 70 %) újrahasznosítása tekintetében.

Novemberben a Bizottság – az integrált tengerpolitikájáról szóló cselekvési terv részeként – javaslatot tett a hajóbontás gyakorlatának javítására irányuló uniós stratégiára[48]. Értékes fémhulladékai miatt számos európai hajó dél-ázsiai partokon végzi be pályafutását, ahol a környezetvédelmi és biztonsági hiányosságok baleseteket, egészségügyi kockázatokat és környezetszennyezést okoznak. A stratégia végrehajtási intézkedéseket tartalmaz a biztonságos hajó-újrahasznosításról szóló jövőbeli nemzetközi egyezmény és az EU hulladékszállítási előírásainak jobb betartása érdekében.

Decemberben a Bizottság javaslatot nyújtott be az elektromos és elektronikus berendezések hulladékairól[49], valamint az egyes veszélyes anyagok használatának korlátozásáról[50] szóló irányelvek felülvizsgálatára, melyek célja a politikai intézkedések környezetvédelmi hasznosságának és költséghatékonyságának fokozása, továbbá a végrehajtási problémák megoldása. A felülvizsgált irányelvek új nemzeti begyűjtési célokat, valamint nagyratörőbb visszanyerési és újrahasznosítási célkitűzéseket írnak elő, továbbá nagyobb hangsúlyt helyeznek a gyártók felelősségére.

A Bizottság elfogadott egy zöld könyvet is a biohulladék-gazdálkodásról[51]. Ez a zöld könyv nemcsak számba veszi a lehetséges jövőbeli opciókat, de az érdekelteket is véleménynyilvánításra kéri fel a kérdésről és egy esetleges jogalkotási javaslat szükségességéről.

A szabályozás és a végrehajtás minőségének javítása

Valamennyi jelentős bizottsági politikát érintő javaslathoz hatásvizsgálat készül, segítendő annak eldöntését, hogy melyik politikai opció volna a legmegfelelőbb. A hatásvizsgálatok egyre több kutatási eredmény és az érdekeltekkel folytatott széleskörű konzultáció figyelembevételével készülnek annak érdekében, hogy költséghatékonyabb intézkedések születhessenek. A meglévő jogszabályok egyszerűsítése megkönnyíti a végrehajtást: 2008-ban előrelépés történt az említett jogszabályok némelyikének összevonása, ésszerűsítése és egyértelműsítése terén. A politikai intézkedések adminisztratív terheinek arányossági elemzése a környezetvédelmi jogalkotás bevett eleme. 2008-ban öt meglévő politika ilyen szempontú mélyreható elemzésére került sor. Az eredmények tanúsága szerint az EU környezeti politikájának adminisztratív terhei elmaradnak a többi politikai területéitől[52].

Novemberben a Bizottság korrekciós terveket készített az EU környezetvédelmi jogszabályainak végrehajtásához[53]. A javulás legfontosabb feltétele a tagállamokkal való együttműködés szorosabbá tétele, mivel ez biztosítja, hogy a nemzeti végrehajtási szabályokat időben megalkossák és rendben alkalmazzák. Jogérvényesítést célzó munkájának javítása érdekében a Bizottság a jövőben a szabályok alapvető és szisztematikus megsértésének eseteire fog összpontosítani, köztük a nemzeti végrehajtási szabályokban feltárt nagyobb hiányosságokra, az illegális hulladéklerakók eltűrésére, az ipari engedélyek súlyos hiányosságaira és a fontos természetvédelmi területek kijelölésének elmulasztására.

A bizottsági és tagállami munkatársak közreműködésével állandó „végrehajtási hálózatok” kiépítésére fog sor kerülni. Egyes tagállamokat érintően a bizonyos fontos környezetvédelmi jogszabályok alkalmazására vonatkozó átmeneti időszakok rövidesen lejárnak, s ekkor további döntéseket kell hozni. Az új végrehajtási és jogérvényesítési koncepció a jogsértések megelőzését célozza az eszközök széles körének alkalmazásával (pl. az EU-alapok célzott felhasználásával vagy a tagjelölt országok nagyobb arányú előcsatlakozási támogatásban való részesítésével).

Következtetések

2009 a Bizottság és a Parlament jelenlegi mandátumidőszakának utolsó éve. Az elmúlt öt évben az EU jelentős haladást ért el környezet megóvása és az európai polgárok életminőségének javítása terén. Élen járt az éghajlatváltozás ellen folytatott világméretű küzdelemben, az üvegházgáz-kibocsátással és a megújuló energiaforrásokkal kapcsolatban új célértékeket tűzött ki 2020-ra, ezek eléréséhez pedig kötelező érvényű intézkedéseket fogadott el. Fontos politikai intézkedéseket hozott, gondoljunk csak a REACH rendeletre, a levegőminőség-keretirányelvre vagy a Natura 2000 hálózat kibővítésére. Természetesen a Bizottság tisztában van azzal, hogy ennél jóval többre van szükség, nem utolsó sorban például az EU-jogszabályok hatékonyabb végrehajtása és a környezetvédelmi kérdések eredményesebb kommunikálása terén.

A 2009-es év döntő fontosságú az éghajlat-változási politika szempontjából. Az elsőrendű feladat jelenleg az, hogy egyetértés szülessen a koppenhágai konferencián. Az éghajlat-változási stratégiák végrehajtása és radikálisabbá tétele elengedhetetlen ahhoz, hogy az EU teljesíteni tudja a 2012 utáni időszakra vonatkozó vállalásait. Ugyancsak kiemelt uniós feladat a biológiai sokféleség csökkenésének feltartóztatása az EU-ban, illetve a csökkenésből adódó veszteségek jelentős mérséklése világszerte. Ez a probléma egyre égetőbbé válik, s ahhoz, hogy eredményeket érjünk el, további intézkedésekre van szükség. Alkalmazkodást elősegítő új intézkedések révén az EU-nak bővítenie kell kapacitásait az éghajlatváltozás kedvezőtlen hatásainak leküzdése terén. Az EU számára döntő kérdés a kis szén-dioxid-kibocsátású, erőforrás-hatékony gazdaság megteremtése is. A gazdasági válság történelmi lehetőséget kínál gazdaságaink „kizöldítési” folyamatának felgyorsításához. Az állami beruházásoknak a környezetbarát infrastruktúrákra, az energia- és erőforrás-hatékonyságra, valamint az ökoinnovációra kell összpontosulniuk.

Az EU egyre jelentősebb szerepet játszik a környezetvédelmet érintő ügyekben megvalósuló nemzetközi együttműködés terén. Továbbra is támogatja a tagjelölt és lehetséges tagjelölt országokat a környezettel kapcsolatos kérdésekben, különösen jogszabályaik EU-jogszabályokhoz való hozzáigazítása tekintetében. Szorosabbá kell tenni a nemzetközi együttműködést, intenzívebb párbeszédet folytatva a partnerországokkal, hiszen a kihívások nagy része globális természetű. A környezeti kérdések a nemzetközi kapcsolatokban is egyre inkább előtérbe kerülnek. A környezeti javak és szolgáltatások kereskedelme, a mezőgazdasági termékekhez és természeti erőforrásokhoz való hozzáférés, a biotüzelőanyagok és a nemzetközi energiabiztonság, a migrációs nyomás, a biztonsági és fejlesztési politikák mind-mind környezetvédelmi kérdéseket vetnek fel. A mai világpolitikai és világgazdasági összefüggések egyértelműen rámutatnak nemzetközi környezetpolitikánk hatékonyabbá tételének, valamint a földi környezet állapotjavításának szükségességére.[pic][pic][pic]

[1] Eurobarométer – 295. sz. különjelentés, 2008.

[2] A 72/2009/EK, a 73/2009/EK és a 74/2009/EK tanácsi rendelet.

[3] COM(2008) 800.

[4] http://www.ipcc.ch/ipccreports/assessments-reports.htm.

[5] http://www.hm-treasury.gov.uk/sternreview_index.htm.

[6] COM(2008)651.

[7] Forrás: az 5/2008. sz. EKÜ-jelentés. Ez az érték az üvegházhatást okozó gázok közösségi jegyzékének Európára vonatkozó számadatain (5,2 Gt) alapul, összehasonlításban az éghajlatváltozással foglalkozó kormányközi munkacsoport (IPCC) legutóbbi értékelő jelentésében szereplő, összes forrásra és gázra vonatkozó globális becsült értékekkel (49 Gt). Csak az energiaszektor szén-dioxid-kibocsátása tekintetében az EU-részarány mintegy 14 %.

[8] Az ENSZ éghajlat-változási keretegyezménye.

[9] 7224/1/07 REV 1. tanácsi dokumentum.

[10] COM(2008) 30.

[11] A 2008/101/EK irányelv.

[12] A 2009/28/EK irányelv, a 2009/29/EK irányelv, a 2009/31/EK irányelv és az Európai Parlament COM(2008) 17-re vonatkozó, 2008. évi állásfoglalása.

[13] Az Európai Parlament COM(2007) 856-ra vonatkozó, 2008. évi állásfoglalása.

[14] A 2009/30/EK irányelv.

[15] COM(2008) 781.

[16] COM(2009) 147.

[17] COM(2008) 130.

[18] Az afrikai, karibi és csendes-óceáni térség országai.

[19] COM(2009) 82.

[20] http://ec.europa.eu/environment/nature/biodiversity/economics.

[21] COM(2008) 789.

[22] COM(2008) 864.

[23] COM(2008) 644.

[24] COM(2008) 645.

[25] FLEGT önkéntes partnerségi megállapodás.

[26] http://www.cbd.int/cop9.

[27] A 9818/08 sz. tanácsi dokumentum.

[28] COM(2008) 469.

[29] Az 1907/2006/EK rendelet.

[30] Az 1272/2008/EK rendelet.

[31] Az 1102/2008/EK rendelet.

[32] Az EP 2009. januári állásfoglalása, P6_TA(2009)0010.

[33] COM(2008) 433.

[34] A hajókról történő szennyezés megelőzéséről szóló nemzetközi egyezmény.

[35] COM(2007) 843.

[36] A 2008/105/EK irányelv.

[37] „EU water saving potential” (az EU vízmegtakarítási potenciálja), http://ec.europa.eu/environment/water/quantity/pdf/water_saving_1.pdf.

[38] A 2008/56/EK irányelv.

[39] COM(2007) 575.

[40] COM(2008) 397.

[41] COM(2008) 399.

[42] COM(2008) 778.

[43] A 7534/09 sz. tanácsi dokumentum.

[44] COM(2008) 401.

[45] COM(2008) 400.

[46] COM(2008) 402.

[47] A 2008/98/EK irányelv.

[48] COM(2008) 767.

[49] COM(2008) 810/4.

[50] COM(2008) 809/4.

[51] COM(2008) 811.

[52] A 2009 közepére vonatkozó adatok itt olvashatók:http://ec.europa.eu/enterprise/admin-burdens-reduction/priority_environment_en.htm.

[53] COM(2008) 773/4.