HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja CE 21/11

2008. december 4., csütörtök

A kárókatonákra vonatkozó európai gazdálkodási terv kidolgozása

P6_TA(2008)0583

Az Európai Parlament 2008. december 4-i állásfoglalása a kárókatonák által a halállományra, a halászatra és az akvakultúrára nézve okozott károk mérséklését célzó európai kárókatona-állomány gazdálkodási terv kidolgozásáról (2008/2177(INI))

2010/C 21 E/05

Az Európai Parlament,

tekintettel a halászati erőforrások közös halászati politika alapján történő védelméről és fenntartható kiaknázásáról szóló, 2002. december 20-i 2371/2002/EK tanácsi rendeletre (1),

tekintettel a Tanácshoz és az Európai Parlamenthez intézett 2008. április 11-i, „A közös halászati politika szerepe az ökoszisztéma-alapú szemlélet tengergazdálkodásban való érvényesítésében” című bizottsági közleményre (COM(2008)0187),

tekintettel a vadon élő madarak védelméről szóló, 1979. április 2-i 79/409/EGK tanácsi irányelvre („madárvédelmi irányelv”) (2),

tekintettel a Bizottságnak a 2002. május 28-i, a közös halászati politika reformjáról szóló közleményére (COM(2002)0181),

tekintettel a Tanácshoz intézett, 2002. szeptember 19-i„Az európai akvakultúra fenntartható fejlődésére vonatkozó stratégia” című bizottsági közleményre (COM(2002)0511),

tekintettel a Mezőgazdasági és Halászati Tanács 2003. január 27–28-án, Brüsszelben tartott ülésének következtetéseire,

tekintettel az európai halászat kárókatonákkal kapcsolatos problémáiról szóló, 1996. február 15-i állásfoglalására (3),

tekintettel a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló, 1992. május 21-i 92/43/EGK tanácsi irányelvre (4),

tekintettel eljárási szabályzata 45. cikkére,

tekintettel a Halászati Bizottság jelentésére (A6-0434/2008),

A. tekintettel a nagy kárókatona (Phalacrocorax carbo) állományának az Európai Unió területén való gyors bővülésére, mely madarak teljes populációja az elmúlt 25 évben hússzorosára nőtt Európában, és a becslések szerint mára legalább 1,7–1,8 millió példányt számlál;

B. mivel kimutatható, hogy e madarak az akvakultúrákban és számos vadon élő halfaj állományában tartós károkat okoznak sok tagállamban az édesvizekben és a tengerpartok mentén;

C. mivel a tengeri és tengerparti területekkel, valamint az édesvizekkel való gazdálkodás ökoszisztéma-alapú megközelítésének átültetéséhez kiegyensúlyozott politika szükséges, amely képes biztosítani az egyensúlyt a halállományok tartós használatának eltérő, de teljességgel jogszerű céljai között: egyfelől a madárvédelem és a madár- és halfauna sokféleségének megőrzése, másfelől a halászoknak és halgazdászoknak a halállományok gazdasági hasznosításához fűződő jogos érdeke között; továbbá mivel az európai angolnaállomány helyreállítására vonatkozó intézkedések megállapításáról szóló, 2007. szeptember 18-i 1100/2007/EK tanácsi rendelet (5) jó példával szolgál az efféle kiegyensúlyozott politikára;

D. mivel e madarak emellett számos EU-tagállamban tartós károkat okoztak egyes földrajzi területek vegetációjában;

E. mivel jelenleg nem folyik megfelelő tudományos és igazgatási szintű kétoldalú vagy multilaterális koordináció az EU-n belül, illetve az érintett harmadik országokkal, amely e jelenség kezelésére és a folyamattal szembeni fellépésre irányulna, elsősorban ami a kormoránok EU-n belüli teljes populációjára vonatkozó megbízható és általánosan elfogadott adatokat illeti;

F. mivel a Phalacrocorax carbo sinensis alfajt már 1997-ben törölték azon madárfajok jegyzékéből, amelyekre az élettér tekintetében különleges védelmi intézkedések érvényesek (a madárvédelmi irányelv I. melléklete), miután legkésőbb 1995-re elérte a kedvező védettségi állapotot, míg a Phalacrocorax carbo carbo alfajt, amely sohasem volt veszélyeztetett, e jegyzékbe egyáltalán fel sem vették;

G. mivel a madárvédelmi irányelv 9. cikk (1) bekezdés, a) pont harmadik francia bekezdése lehetővé teszi a tagállamok és a régiók számára, hogy a „súlyos károsodás” megelőzése érdekében időben korlátozott ellenintézkedéseket hozzanak, amennyiben ezáltal a madárvédelmi irányelv védelmi célkitűzéseit (értsd: a madárfaj kedvező védettségi állapotát) nem veszélyeztetik;

H. mivel egy adott régióban minél jobban közelít a kárókatonák száma a nagy vízfelületek „eltartóképességéhez”, a súlyos károsodás veszélye aránytalanul nagy mértékben fokozódik, míg a helyi ellenintézkedések hatékonysága erősen csökken;

I. mivel a madárvédelmi irányelv 9. cikk (1) bekezdés, a) pont harmadik francia bekezdése, a „súlyos károsodás” pontosan meg nem határozott fogalma, amely a tagállamokban a madárpopuláció szabályozását célzó közvetlen beavatkozásokat tesz lehetővé, jelentős jogbizonytalanságot okozott a nemzeti igazgatási rendszerek számára, és komoly társadalmi konfliktusokra ad okot;

J. mivel a nemzetközi szakértői bizottságoknak a kárókatonákkal kapcsolatos európai problémákat illető következtetései alapvető ellentmondásban állnak egymással, mint ahogyan azt a REDCAFE (6), valamint a FRAP (7) és az EIFAC (8) zárójelentése is jól mutatja;

K. mivel a kárókatonák által okozott károk enyhítését célzó intézkedések engedélyezése és finanszírozása a tagállamok, illetve a régiók hatáskörébe tartozik, mivel azonban – költöző madár lévén – a kárókatona-állomány fenntartható kezelése csak valamennyi érintett tagállam és régió összehangolt fellépésével, az Európai Unió segítségével valósítható meg;

L. mivel „Az európai akvakultúra fenntartható fejlődésére vonatkozó stratégia” című bizottsági közlemény „Ritkítás védett fajok által” című szakasza az alábbiakat tartalmazza: „Az akvakultúra-létesítményekben élő állományokat egyes védett, vadon élő madár- és emlősfajokkal ritkítani lehet, ami ugyanakkor az akvakultúra-vállalkozás jövedelmezőségét jelentősen befolyásolhatja. Nehéz fellépni e ragadozók ellen, különösen nagyobb tavak vagy lagúnák esetében. A repellensek hatásossága kétséges, mivel a ragadozók hamar hozzájuk szoknak. A kárókatonák esetében a halászat és az akvakultúra számára talán az egyetlen védelem a továbbra is bővülő vadon élő populációval való gazdálkodás”;

M. mivel a Tanács a 2003. január 27–28-i ülésén az európai akvakultúra fenntartható fejlesztési stratégiája tekintetében azt kérte, hogy „közös stratégiát dolgozzanak ki a hallal táplálkozó állatokra (például a kárókatonákra) vonatkozóan”;

N. tekintettel a Bizottság által a közelmúltban közzétett „Guidelines for Population Level Management Plans for Large Carnivores” (9) című dokumentumra, különösen a „favourable conservation status” és a „minimum viable population” fogalmak tisztázása és azon megállapítás tekintetében, hogy a védelmi célokat könnyebben el lehet érni, ha a fajhoz tartozó egyedek száma a terület elméleti maximális eltartóképessége alatt tartható;

O. mivel az eddigi legkülönbözőbb nemzeti, regionális és helyi intézkedések igazolhatóan csak igen korlátozott mértékben mérsékelték a kárókatona-populáció okozta károkat;

P. mivel az elmúlt években a halászati ágazatra vonatkozó adatgyűjtéshez rendelkezésre álló eszközöket (pl. 11 07 02. költségvetési jogcím: A halászati erőforrás-gazdálkodás támogatása (a tudományos szakvélemények javítása)) nem merítették ki teljesen;

Q. mivel a madárvédelmi irányelv 9. cikke alapján jelenleg szinte valamennyi tagállamban engedélyezett, a helyi kárelhárítást célzó eltérések a jelentős igazgatási többletterhek és a társadalmi költségek ellenére nem eredményezték a probléma tartós enyhülését;

R. mivel a Bizottság az érintettek (halászati és horgászegyesületek, akvakultúra-üzemeltetők stb.), a tudományos világ, valamint a tagállamok és régiók bizottságainak és képviseleteinek többszöri kérése ellenére sem volt kész új javaslatokat előterjeszteni ezen európai szintű problémakör megoldására;

1. felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy a rendszeres és tudományos adatgyűjtés támogatása révén bocsásson közre megbízható és általánosan elismert adatokat az európai kárókatona-állományok teljes populációjáról és szerkezetéről, valamint termékenységi és halandósági paramétereiről;

2. javasolja, hogy a kárókatona-állományoknak az EU és a tagállamok által támogatott, rendszeres nyomon követése révén dolgozzanak ki megbízható, általánosan elismert és évente aktualizált adatbázist az európai kárókatona-állományok alakulásáról, létszámáról és földrajzi eloszlásáról, a halászati kutatóintézetek és a halászati hatóságok szélesebb körű bevonásával;

3. felhívja a Bizottságot, hogy indítson útjára és finanszírozzon egy olyan tudományos projektet, amely a költő populációra, a termékenységre és a halandóságra vonatkozó, jelenleg ismert adatok alapján becslési modellel szolgálhat a teljes kárókatona-populáció terjedelmét és szerkezetét illetően;

4. felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy megfelelő módon támogassák a tudományos és igazgatási szintű kétoldalú és multilaterális csere megfelelő feltételeit mind az EU-n belül, mind harmadik országokkal, és olyan módon jelöljék meg az eredmények, közlemények, adalékok és kiadványok, és különösen a statisztikák eredetét, hogy azok tudományos, hivatalos vagy különösen a természet- és madárvédelmi egyesületek esetében egyesületi jellege egyértelműen kitűnjék;

5. felhívja a Bizottságot, hogy egyrészt a REDCAFE, másrészt a FRAP és az EIFAC a kárókatonaállomány-kezelési tervre vonatkozó, egymásnak ellentmondó következtetéseit összehasonlító vizsgálatnak vesse alá;

6. felhívja a Bizottságot, hogy hozzon létre az érintettség szerint kiegyensúlyozottan összeállított munkacsoportot azzal a kötelező megbízatással, hogy egy éven belül szisztematikusan végezze el a tagállami szintű kárókatonaállomány-kezelési intézkedések költség-haszon elemzését, logikai és tudományos kritériumok alapján értékelje azok ésszerűségét, és terjesszen elő ajánlást;

7. felhívja a Bizottságot, hogy készítsen európai szinten összehangolt, többfokozatú kárókatonaállomány-gazdálkodási tervet, amely a kárókatona-állományokat hosszú távon integrálja a kultúrtájba, nem veszélyeztetvén a madárvédelmi irányelv és a Natura 2000 célkitűzéseit a halfajok és vízi ökoszisztémák területén;

8. nyomatékosan felhívja a Bizottságot, hogy a jobb jogi egyértelműségre való tekintettel haladéktalanul határozza meg pontosan a madárvédelmi irányelv 9. cikk (1) bekezdése a) pontjának harmadik francia bekezdésében szereplő „súlyos károsodás” fogalmát az egységes értelmezés érdekében;

9. felhívja továbbá a Bizottságot, hogy a madárvédelmi irányelv 9. cikkének (1) bekezdése szerinti eltérések jellegére vonatkozóan adjon ki általánosabb iránymutatásokat, ideértve azon terminológia egyértelműbbé tételét is, amely esetében kétértelműség állhat fenn;

10. nyomatékosan felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy tudományos és igazgatási szintű megerősített koordináció, együttműködés és kommunikáció révén segítsék elő a kárókatona-állományok fenntartható kezelését, valamint teremtsenek megfelelő feltételeket egy európai szintű kárókatonaállomány-gazdálkodási terv létrehozásához;

11. felhívja a Bizottságot, hogy vizsgáljon meg valamennyi rendelkezésre álló jogi eszközt a kárókatona-állomány halászatra és akvakultúrára gyakorolt káros hatásainak csökkentésére, és hogy az európai akvakultúra támogatását célzó kezdeményezésének további kidolgozása során vegye figyelembe egy európai szintű kárókatonaállomány-gazdálkodási terv kedvező hatásait, és ezzel kapcsolatban adott esetben terjesszen elő javaslatokat a kárókatonákkal kapcsolatos problémakör megoldására;

12. felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy az uniós költségvetésben, különösen a 11 07 02. költségvetési jogcímben (a halászati erőforrás-gazdálkodás támogatása (a tudományos szakvélemények javítása)) a halászati ágazatra vonatkozó adatgyűjtéshez rendelkezésre álló eszközöket bocsássák rendelkezésre az Európai Unió területén élő kárókatona-állományra vonatkozó adatgyűjtés, elemzések és előrejelzések számára is, előkészítendő e madárfajok jövőbeni rendszeres nyomon követését;

13. utasítja elnökét, hogy továbbítsa ezt az állásfoglalást a Tanácsnak, a Bizottságnak, valamint a tagállamok kormányainak és parlamentjeinek.

(1) HL L 358., 2002.12.31., 59. o.

(2) HL L 103., 1979.4.25., 1. o.

(3) HL C 65., 1996.3.4., 158. o.

(4) HL L 206., 1992.7.22., 7. o.

(5) HL L 248., 2007.9.22., 17. o.

(6) A REDCAFE (Reducing the Conflict between Cormorants and Fisheries on a Pan-European Scale) egy, a Bizottság által az 5. kutatási és fejlesztési keretprogram keretében finanszírozott, 2005-ben lezárult projekt.

(7) A FRAP (Framework for Biodiversity Reconciliation Action Plans) egy, a Bizottság által az 5. kutatási és fejlesztési keretprogram keretében finanszírozott, 2006-ban lezárult projekt.

(8) Az EIFAC (European Inland Fisheries Advisory Commission) a FAO tanácsadó szerveként működő regionális halászati grémium a belvízi halászat és az akvakultúra területén.

(9) Lásd: http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/index_en.htm.