Brüsszel, 14.7.2004

COM(2004) 492 végleges

2004/0163 (AVC)

Javaslat

A TANÁCS RENDELETE

az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról

(előterjesztő: a Bizottság){SEC(2004) 924}

MAGYARÁZÓ FELJEGYZÉS

1. bevezető: a rendeletek módosításának szükségessége

2004. február 10-én a Bizottság javaslatot fogadott el a 27 tagállamból álló, bővített Európai Uniónak a 2007(2013 közötti időszakra szóló pénzügyi tervére vonatkozóan [COM(2004)101]. Ebben az összefüggésben a Bizottság álláspontja az, hogy fokozni kell az Unió beavatkozását számos kulcsfontosságú politikai területen. A Bizottság különösen arról határozott, hogy a pénzügyi terv lényeges részét egy nagyralátó kohéziós politika alkossa.

Ez a határozat tükrözte azt a munkát, amelyet a bővített Unió jövőbeni kohéziós politikájáról vitát kiváltó második kohéziós jelentés 2001-ben történt közzététele óta végeztek; [COM(2001)24]. 2004. február 18-án a Bizottság elfogadta a harmadik kohéziós jelentést [COM(2004)107], amely a kohéziós politikán belül részletes javaslatot tartalmazott a 2007(2013 közötti időszakra vonatkozóan a programok új generációjának prioritásai és végrehajtási rendszere tekintetében. A javaslat összefügg a következő pénzügyi tervről szóló bizottsági közleményben megállapított általános iránymutatásokkal.

A harmadik kohéziós jelentés megállapította, hogy az uniós tagállamok számának 25-re, és később 27-re vagy többre történő növekedése eddig nem látott kihívást jelent az Unió versenyképessége és belső kohéziója tekintetében. A bővítés következtében felerősödtek a gazdasági fejlődésben mutatkozó különbségek, kelet felé tolódott az egyenlőtlenségek problémája és romlott a foglalkoztatási helyzet:

- a bővítés előtti helyzettel összehasonlítva több mint kétszeresére nőtt az egy főre jutó GDP közötti különbség a lakosságnak a legvirágzóbb régiókban élő 10%-a és a legszegényebb régiókban élő 10%-a között;

- összehasonlítva a bővítés előtti helyzettel, amikor az össznépesség 19%-a, szám szerint 72 millió polgár élt olyan régiókban, ahol az egy főre jutó GDP nem érte el az uniós átlag 75%-át, ma a 25 tagállamból álló Unió 123 millió polgára – a teljes népesség 27%-a – van ilyen helyzetben. Tízből négy polgár él a 15 „régi” tagállamhoz tartozó régiókban, míg a fennmaradó 6 polgár a 10 „új” tagállam állampolgára;

- négymillió munkahelyet kell teremteni, ha a 10 új tagállamban fel akarjuk zárkóztatni az átlagos foglalkoztatási szintet az Unió többi részéhez. A bővített Unióban kor és nem szerint jelentős különbségek mérhetők a foglalkoztatásban.

Ugyanakkor az egész Unió kihívások elé néz, amelyek abból erednek, hogy a globalizáció, a kereskedelem megnyitása, a technológiai forradalom, a tudásalapú gazdaság és társadalom fejlődése, az idősödő társadalom és a növekvő bevándorlás következtében valószínűleg felgyorsul a gazdasági szerkezetátalakulás.

Végül, 2001 óta jelentős mértékben csökkent az EU gazdasági növekedése. Ebből következik, hogy az Unió számos területén ismét megnőtt a munkanélküliség, magával vonva annak minden társadalmi következményét. A jövőre nézve kiindulási pontként az Uniónak teljes mértékben ki kell használnia azokat a lehetőségeket, amelyeket a jelenlegi fellendülés kínál.

Az Unió gazdasági teljesítményének javítása érdekében 2000 márciusában az Unió állam- és kormányfői Lisszabonban találkoztak és egy stratégiát állapítottak meg, amelynek célja, hogy 2010-re Európa a világ legsikeresebb és legversenyképesebb tudásalapú gazdaságává váljon. 2000 decemberében a Tanács nizzai ülésén a szegénység visszaszorításáról szóló lisszaboni célkitűzéseket egy összehangolt uniós stratégiába ültette át, amelynek célja a társadalmi integráció. A Tanács 2001 júniusában tartott göteborgi ülésén kiszélesítette a lisszaboni stratégiát azzal, hogy új hangsúlyt fektetett a környezetvédelemre és egy fenntarthatóbb fejlődési folyamat kialakítására.

A kohéziós politika jelentős mértékben hozzájárul e célok megvalósításához. Lényegében, a fejlődés és a kohézió kölcsönösen támogatják egymást. Az egyenlőtlenségek csökkentése által az Unió segíti annak biztosítását, hogy valamennyi régió és társadalmi csoport hozzájárulhasson az Unió átfogó gazdasági fejlődéséhez, és részesülhessen is abból. A Szerződés 3. és 158. cikke tükrözi ezt a jövőképet, amelyet az Alkotmányt létrehozó szerződéstervezet is támogat azáltal, hogy világosabb utalást vezet be a kohézió területi dimenziójára vonatkozóan.

A kohéziós politika olyan helyzetben is szükségszerű, amikor más közösségi politikák – korlátozott, de lokalizált költségekkel kombinálva – jelentős juttatásokkal szolgálnak. A kohéziós politika segít a juttatások elosztásában. A kohéziós politika azáltal, hogy felkészít a változása és segíti az alkalmazkodást, hasznos lehet a negatív hatások korlátozásában.

Ezért a kohéziós politikát minden tekintetben a lisszaboni stratégia szerves részeként kell kezelni, még akkor is, ha ma, ahogy a Bizottság rámutatott a következő pénzügyi tervről szóló javaslatában, a lisszaboni stratégia alapját képező politikai tervet ki kell egészíteni és korszerűsíteni kell. Más szóval, a kohéziós politikának magában kell foglalnia a lisszaboni és göteborgi célkitűzéseket, és e célkitűzések végrehajtásának legfőbb eszközévé kell válnia a nemzeti és regionális fejlesztési programok által.

A regionális versenyképesség jól célzott beruházások által történő javítása az egész Unióban, illetve olyan gazdasági lehetőségek biztosítása, amely segít az embereknek képességeik kihasználásában, alapul szolgál az uniós gazdaság növekedési potenciálja számára, amely összességében mindannyiunk hasznára válik. Az uniós regionális politika a gazdasági tevékenységek kiegyensúlyozottabb elosztásának biztosításával segít csökkenteni a túlzott koncentrálódás, a túlnépesedés és a növekedés akadályai által okozott nyomást.

A kohéziós politika reformja ahhoz is lehetőséget biztosít, hogy a hatékonyság, átláthatóság és politikai felelősség magasabb szintje valósuljon meg. Ehhez mindenekelőtt meg kell határozni egy stratégiai megközelítést a politika számára, amely kijelöli a prioritásokat, összhangot biztosít a gazdasági és társadalmi irányítás rendszerével, és lehetőséget nyújt az elért haladás rendszeres, nyílt áttekintésére. Ez az irányítási rendszer további egyszerűsítését kívánja meg azáltal, hogy a hatékony és eredményes pénzgazdálkodás keretében bevezeti a differenciálást és az arányosságot. Ezen kívül szükségszerű a felelősség további decentralizálása a cselekvő partnerek felé a tagállamok, régiók és helyi hatóságok szintjén.

E rendelettervezet a Bizottság javaslata az új generációs kohéziós politikai programokra vonatkozóan. Ez biztosítja az alapot ahhoz, hogy a Tanács ( a Strukturális Alapokra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról szóló, 1999. június 21-i 1260/1999/EK tanácsi rendelet 55. cikke értelmében ( legkésőbb 2006. december 31-ig felülvizsgálja az említett rendeletet. A Bizottság felvázolja annak szükségességét, hogy 2005-ben elfogadják a rendeleteket abból a célból, hogy a 2006-os esztendőt a 2007(2013 közötti időszak programozásának szentelhessék.

2. Az Uniós kohéziós politika 2006 utáni új felépítése

A Bizottság javaslata értelmében a kohéziós politika által támogatott cselekvéseknek korlátozott számú közösségi politikába történő befektetésekre kell koncentrálnia, ezzel tükrözve a lisszaboni és göteborgi cselekvési programokat, amelyek esetében a közösségi beavatkozás várhatóan befolyásoló hatással és jelentős hozzáadott értékkel bír. Ennek megfelelően az operatív programok tekintetében a Bizottság javaslatot tesz az alábbi, korlátozott számú kulcsfontosságú témára: innovációs és tudásalapú gazdaság, környezetvédelem és kockázatmegelőzés, hozzáférhetőség és általános gazdasági érdeket szolgáló szolgáltatások. A foglalkoztatáshoz kapcsolódó programok tekintetében a hangsúly azon reformok végrehajtásán lesz, amelyek célja a teljes foglalkoztatottság felé történő haladás megvalósítása, a minőség és a termelékenység javítása a munkahelyeken, és a társadalmi integráció és kohézió elősegítése, összhangban az Európai Foglalkoztatási Stratégia (EES) iránymutatásai és ajánlásaival.

Három közösségi célkitűzés megvalósítására való törekvés

Az elsődleges célok megvalósítására való törekvést egy egyszerűsített és átláthatóbb keret köré kell szervezni, amelyben az új generációs programokat három cím alá csoportosítják: konvergencia; regionális versenyképesség és foglalkoztatás; területi együttműködés.

2.1. Konvergencia

A „Konvergencia” célkitűzés a kevésbé fejlett tagállamokat és régiókat érinti, amelyek ( a Szerződéssel összhangban – a közösségi kohéziós politika elsődleges prioritását jelentik. A Szerződés előírja az egyenlőtlenségek csökkentését a „különböző régiók fejlettségi szintje és a legkedvezőtlenebb helyzetű régiók vagy szigetek, benne a vidéki területek, elmaradottsága között” (158. cikk). A bővítés következtében az egyenlőtlenségek korábban nem látott mértékben megnövekednek, és ezek csökkentéséhez hosszú távú és kitartó erőfeszítésekre van szükség.

Ez a célkitűzés elsősorban azokat a régiókat érinti, ahol az egy főre jutó GDP nem éri el a közösségi átlag 75%-át. A kohéziós politika legfőbb célkitűzése ebben a tekintetben az lenne, hogy ösztönözze a növekedést erősítő feltételeket és tényezőket, amelyek valós konvergenciát eredményeznek. Stratégiáknak kell gondoskodni a hosszú távú versenyképesség és foglalkoztatás kidolgozásáról.

A Bizottság tovább javaslata, hogy e prioritás értelmében ideiglenes támogatást kell nyújtani azoknak a régióknak, ahol az egy főre jutó GDP nem érte volna el a közösségi átlag 75%-át a 15 tagállamból álló Unió tekintetében számolt átlag alapján (a bővítés statisztikai hatása). E régiók esetében az objektív körülmények nem változtak, bár esetükben az egy főre jutó GDP viszonylag magasabb lesz a bővített Unióban. Az egyenlőség érdekében, illetve abból a célból, hogy lehetővé váljon az érintett régiók számára a konvergencia-folyamat befejezése, magasabb támogatást kell biztosítani, mint 1999-ben Berlinben, a jelenlegi ún. „kivonandó” régiók számára meghatározott támogatás.

A programokat az Európai Regionális Fejlesztési Alap (ERFA), az Európai Szociális Alap (ESZA) és a Kohéziós Alap pénzügyi forrásaiból támogatják, a Szerződésben megállapított alapelvekkel összhangban.

A Kohéziós Alap azokra a tagállamokra vonatkozik, amelyek esetében a GNP nem éri el a közösségi átlag 90%-át. A Kohéziós Alapból nyújtott támogatás feltétele, hogy teljesüljenek a gazdasági konvergencia feltételei, valamint az, hogy a Szerződés 104. cikkével összhangban, ne halmozódjon fel túlzott mértékű költségvetési hiány.

A pénzügyi tervben megállapított prioritásoknak megfelelően a Kohéziós Alap fokozza a fenntartható fejlődéshez való hozzájárulását. Ebben a tekintetben a transz-európai közlekedési hálózatok, különösen az európai érdekeltségű projektek, és a környezetvédelmi infrastruktúrák maradnak a központi prioritások. Egy olyan egyensúly megvalósítása érdekében, ami tükrözi az új tagállamok egyedi szükségleteit, olyan projektek támogatását is tervezik, mint például a vasúti, tengeri, belvízi közlekedési projektek, valamint multimodális közlekedési programok a TEN-T hálózaton kívül, fenntartható városi közlekedési, illetve környezetvédelmi szempontból fontos beruházások olyan kulcsfontosságú területeken, mint az energiahatékonyság vagy a megújuló energiaforrások.

Hangsúlyozni kell az intézményi kapacitás fokozását és a közigazgatás hatékonyságának növelését, beleértve a Strukturális Alapok és a Kohéziós Alap kezeléséhez szükséges kapacitást.

2.2. Regionális versenyképesség és foglalkoztatás: felkészülés a változásra és a változás elősegítése

Míg a kohéziós politika prioritása marad az intervenciók alkalmazása a kevésbé fejlett tagállamokban és régiókban, léteznek valamennyi uniós tagállamot érintő, fontos kihívások, mint például a gyors gazdasági és társadalmi változás és szerkezetátalakítás, a kereskedelem globalizációja, a tudásalapú gazdaság és társadalom felé történő elmozdulás, idősödő népesség, növekvő bevándorlás, munkaerőhiány a legfontosabb ágazatokban és a társadalmi integráció problémái.

Ebben a tekintetben az Uniónak fontos szerepe van. A legkevésbé fejlett tagállamokon és régiókon kívül alkalmazott kohéziós politika tekintetében a Bizottság kétrétű megközelítést javasol:

- Először, az ERFA által finanszírozott regionális programok által a kohéziós politika ( a meglévő gazdasági, társadalmi és területi egyenlőtlenségek figyelembevételével ( támogatja a régiókat és a regionális hatóságokat abban, hogy felkészüljenek a gazdasági változásokra az ipari, városi és vidéki területeken, illetve elősegítsék a felkészülést versenyképességük és piaci vonzerejük fokozása által.

- Másodszor, az ESZA által finanszírozott programokkal a kohéziós politika segíti az embereket abban, hogy felkészüljenek a gazdasági változásokra és alkalmazkodjanak azokhoz azáltal, hogy támogatja a teljes foglalkoztatottság megvalósítását célzó politikákat, a minőséget és termelékenységet munkahelyeken és a társadalmi integrációt, az EES politikai prioritásaival összhangban.

Az ERFA által finanszírozott új regionális programokkal a Bizottság az intervenciók szigorúbb koncentrációját javasolja a három, prioritást élvező területen: innováció és tudásalapú gazdaság, környezetvédelem és kockázatmegelőzés, hozzáférhetőség és általános gazdasági érdeket szolgáló szolgáltatások.

Az új programok egyetlen támogatási forrása az ERFA. A forráselosztás tekintetében a régiók két csoportját kell megkülönböztetni:

- Azok a régiók, amelyek jelenleg megfelelnek az 1. Célkitűzés feltételeinek, de nem teljesítik a konvergencia prioritás feltételeit, még a bővítés statisztikai hatásának hiányában sem. Ezek a régiók átmeneti alapon részesülnek támogatásban (a „bevonás” cím alatt), és hasonló utat követnek majd, mint azok a régiók, amelyek már nem teljesítik az 1. Célkitűzést a 2000(2006 közötti időszakban.

- Az Unió többi régiója, amelyekre nem vonatkoznak sem a konvergencia programok, sem a fent említett „bevonási” támogatás.

Az ESZA által támogatott operatív programok tekintetében a Bizottság javaslata szerint támogatni kell a foglalkoztatási javaslatok végrehajtását, és erősíteni kell a társadalmi integrációt, az EES célkitűzéseivel és iránymutatásaival összhangban.

Ebből a célból a támogatást négy, az EES végrehajtása tekintetében döntő fontosságú politikai prioritásra kell összpontosítani, ahol a közösségi támogatás hozzáadott értéket eredményezhet: a dolgozók és a vállalkozások alkalmazkodóképességének növelése; a munkavállalás megkönnyítése és a munkaerő-piaci részvétel fokozása; a társadalmi integráció erősítése és a diszkrimináció elleni küzdelem, reformok alkalmazása a foglalkoztatás és az integráció terén.

2.3. Európai területi együttműködés

A jelenlegi INTERREG-kezdeményezés tapasztalatára építve, a Bizottság egy új célkitűzés kidolgozását javasolja, amely elősegíti az Unió területének harmonikus és kiegyensúlyozott integrációját azáltal, hogy támogatja a különböző részek közötti együttműködést határokon átnyúló, transznacionális és régióközi szintű, a Közösséget érintő kérdésekben.

Ezek az EFRA által támogatott cselekvések olyan integrált programokra helyezik a hangsúlyt, amelyeket egyetlen hatóság irányít, a lisszaboni és a göteborgi cselekvési programhoz kapcsolódó, alapvető fontosságú közösségi prioritások megvalósítását szem előtt tartva.

A belső szárazföldi határok mentén fekvő valamennyi régió, és egyes régiók a külső határok mentén, illetve szomszédos tengeri határok mentén megfelelnek a határokon átnyúló együttműködés feltételeinek. A cél a szomszédos hatóságok ösztönözése arra, hogy együttesen oldják meg az olyan közös problémákat, mint például a város- és vidékfejlesztés, part menti területek fejlesztése, a gazdasági kapcsolatok fejlesztése, valamint a KKV-k hálózatba szervezése.

Ami a transznacionális együttműködés támogatását célzó átfogóbb cselekvéseket illeti, a tagállamokat és a régiókat felkérték, hogy értékeljék (az INTERREG IIIB. által meghatározott) 13 meglévő transznacionális együttműködési zóna hasznosságát és hatékonyságát a bővítés szempontjából. A cél az, hogy a Bizottság együttműködésével határozat szülessen számos transznacionális együttműködési zónáról, amelyek megfelelő mértékben szervezettek, és ahol vannak fejlesztendő közös érdekek és lehetőségek. Az ilyen együttműködést transznacionális jellegű stratégiai prioritásokra kívánják összpontosítani, mint például a kutatás-fejlesztés, a környezetvédelem, a kockázatmegelőzés és az integrált vízgazdálkodás.

Végül, a Bizottság javasolja, hogy a jövőben a régiók építsék be a régióközi együttműködés terén végrehajtott cselekvéseiket regionális programjaikba. Ennek megvalósítása céljából a regionális programoknak forrásaik egy adott részét más tagállamok régióival folytatott csereprogramokra, együttműködésre és hálózatépítésre kell elkülöníteni.

3. Integrált válasz az egyedi területi jellemzőkre

A hatékony kohéziós politikának figyelembe kell venni az olyan területek egyedi igényeit és jellemzőit, mint például az Unió legkülső régiói, szigetek, hegyvidéki területek, ritkán lakott területek az Unió távoli, északi részén, illetve egyes határ menti területek.

Megfelelő módon támogatnia kell a városok megújulását, a vidéki területeket és a halászattól függő területeket, biztosítva a kiegészítő jelleget és az összhangot az egyedi mezőgazdasági és halászati pénzügyi eszközökkel.

Következésképpen a Bizottság a konvergencia célkitűzésen belül egyedi juttatást kíván megállapítani, hogy ellentételezze a legkülső régiók egyedi korlátaiból származó hátrányokat, a Szerződés 299. cikkének (2) bekezdése értelmében és az Európai Tanács 2002. június 21(22-i, sevillai ülésén előírtak szerint. Továbbá, egy, a szomszédos országokkal való együttműködés elősegítését célzó „Grand Voisinage” cselekvést kell belefoglalni az új „Európai területi együttműködés” programjaiba.

Mivel sok sziget, hegyvidéki terület és ritkán lakott régió, különösen az Unió távoli, északi területi esetében súlyos problémát jelent, hogy e területek nehezen megközelíthetők és távol találhatók a nagy piacoktól, ezért a regionális versenyképesség és a foglalkoztatás prioritásához kapcsolódó források elosztásakor figyelembe kell venni az említett nehézségeket azáltal, hogy alkalmazzák a „területi” kritériumot, ezzel kifejezve a földrajzilag hátrányos régiók viszonylagosan kedvezőtlen helyzetét.

A tagállamoknak biztosítani kell e régiók különleges jellegének figyelembevételét, amikor a regionális programokon belül előirányozzák a forrásokat. Ezeken a néha mellőzött területeken végrehajtott cselekvések számának növelése érdekében, és figyelembe véve az állami beruházások magasabb egy főre jutó költségét, a következő időszakra az a javaslat született, hogy az állandó földrajzi hátránnyal küzdő területek esetében meg kell emelni a legnagyobb közösségi hozzájárulás mértékét.

A VÁROSI kezdeményezés erősségeire támaszkodva a Bizottság szándéka, hogy hangsúlyt adjon a városi kérdéseknek azáltal, hogy ezt a cselekvési területet teljes mértékben beépíti a regionális programokba. A regionális programokban vázolni kell, miként hajtottak végre városi cselekvéseket, és hogyan szervezték meg e cselekvések tekintetében a felelősségek továbbítását a városi hatóságoknak.

4. A vidéki területeken, illetve a halászati ágazat szerkezetátalakítása érdekében működő eszközök hatékonyabb szervezése

A Bizottság javaslata értelmében egyszerűsíteni kell és egyértelművé kell tenni a különböző eszközök szerepét a vidékfejlesztés és a halászati ágazat támogatása céljából. A jelenlegi, vidékfejlesztéshez kapcsolódó eszközöket egyetlen, a Közös Agrárpolitika alá tartozó eszközbe kell összevonni, amelynek célja:

- a mezőgazdasági ágazat versenyképességének javítása a szerkezetátalakítást célzó támogatás által,

- a környezetvédelem és a vidék segítése a termőföld kezelésére irányuló támogatás által, beleértve a Natura 2000 természetvédelmi területekhez kapcsolódó vidékfejlesztési cselekvések társfinanszírozását,

- az életminőség javítása a vidéki területeken és a gazdasági tevékenységek diverzifikálásának támogatása a gazdálkodókat és egyéb vidéki gazdasági szereplőket célzó intézkedések által.

A jelenlegi közösségi kezdeményezést, a LEADER+-t, be kell építeni a mainstream programozásba.

Hasonlóképpen, a halászati ágazat szerkezetátalakítását célzó cselekvéseket is egyetlen eszköz alá kell vonni, amely olyan cselekvéseket tartalmazna, amelyek kiegészítik a halászati ágazat szerkezetátalakítási igényeit, és javítják az élet- és munkakörülményeket azokon a területeken, ahol a halászat és az akvakultúra fontos szerepet játszik.

E javaslatok lényeges része, hogy a kohéziós politikából ezen új eszközök részére átutalt pénzügyi forrásokat továbbra is alkalmazni kívánják oly módon, hogy a támogatások maival azonos szintű koncentrációja valósuljon meg a konvergencia programok által érintett, kevésbé fejlett régiók és országok megsegítésekor.

Az említett intervenciókon kívül, a kohéziós politika támogatná a vidéki gazdaságnak és a halászattól függő területeknek a hagyományos tevékenységektől eltérő irányba történő diverzifikációját.

5. Egyszerűsítés és decentralizálás: megreformált végrehajtási rendszer

Bár a kohéziós politika végrehajtási mechanizmusa demonstrálta, hogy képes helyileg végrehajtani minőségi programokat és európai érdekeltségű projekteket, a jelenlegi programok irányítása számos alkalommal problémába ütközött.

Ezért a Bizottság szándéka, hogy fenntartja a kohéziós politika legfontosabb alapelveit, melyek a következők: programozás, partnerség, társfinanszírozás és értékelés. A Bizottság azonban növelni szeretné a politika hatékonyságát azzal, hogy számos reformot vezet be, amelyek célja elsősorban egy fokozott stratégiai megközelítés alkalmazása a programozás tekintetében, másodsorban a felelősség további decentralizálása a végrajtásért felelős partnerek felé a tagállamokban, régiókban és helyi hatóságokban, harmadsorban, azon programok teljesítményének és minőségének támogatása, amelynek társfinanszírozásáról egy erős, átláthatóbb partnerség és világos, szigorúbb monitoring rendszer gondoskodik, negyedsorban pedig az irányítási rendszer egyszerűsítése azáltal, hogy fokozott átláthatóságot, differenciálást és arányosságot vezetnek be, ugyanakkor biztosítják a hatékony és eredményes pénzgazdálkodást.

5.1. Az uniós prioritásokra irányuló fokozottabb stratégiai megközelítés

A Bizottság azt javasolja, hogy az új programozási időszak előtt Tanács fogadjon el egy, a kohéziós politikára vonatkozó átfogó stratégiai dokumentumot a Bizottság javaslata alapján, amely tartalmazza a Parlament álláspontját, és amelyben egyértelmű prioritásokat határoznak meg a tagállamok és a régiók számára.

Ez a stratégiai megközelítés iránymutatást jelentene a politika megvalósításához, és nagyobb politikai felelősség kapcsolódna hozzá. Segítene abban, hogy pontosabban meghatározzák a kohéziós politika, illetve a lisszaboni és a göteborgi cselekvési programok között megvalósítandó együttműködés szintjét, és növelné az összhangot az Általános Gazdaságpolitikai Iránymutatások és az Európai Foglalkoztatási Stratégia között.

Az európai intézmények minden évben megvizsgálnák a stratégiai prioritások tekintetében történt előrehaladást, illetve azokat az eredményeket, amelyeket a tagállamok helyzetjelentéseit összefoglaló bizottsági jelentés alapján nyernek.

Ezen kívül a Bizottság azt javasolja, hogy számos lényeges szempontból tovább kell egyszerűsíteni a rendszert.

5.2. Programozás

A programozási rendszert a következőképpen egyszerűsítik:

politikai szinten: a Tanács által elfogadott stratégiai iránymutatások alapján valamennyi tagállamnak el kell készítenie egy nemzeti keretdokumentumot fejlesztési stratégiájáról, amelyet megtárgyalnak a Bizottsággal, és később keretként szolgál a tematikus és regionális programok elkészítésekor, ugyanakkor, ellentétben a meglévő közösségi támogatási kerettervvel, nem rendelkezik irányítási eszköz szereppel;

operatív szinten: a politikai dokumentum alapján a Bizottság valamennyi tagállam tekintetében nemzeti és regionális programot fogad el. A programokat csak összesített vagy kiemelt szinten határozzák meg, kiemelve a legfontosabb műveleteket. Az ún. „program-kiegészítésben” foglalt további részleteket mellőzik, ugyanúgy, mint az intézkedések által történő irányítást.

Az alapok számát háromban határozzák meg (ERFA, ESZA és a Kohéziós Alap) a jelenlegi hattal összehasonlítva.

A jelenlegi, több alap által finanszírozott programokkal ellentétben, az ERFA és ESZA intervenciók célja a jövőben az, hogy programonként egy alappal működjenek együtt. Ebben a tekintetben valamennyi alap munkáját jobban össze kell hangolni, ezzel lehetővé téve az ERFA és az ESZA számára, hogy finanszírozzák a fizikai és az emberi erőforrásokhoz kapcsolódó, fennmaradó tevékenységeket. E tevékenységek finanszírozása korlátozott lenne, és közvetlenül kapcsolódnának az egyes alapok fő intervenciós területeihez. Ez lehetővé tenné mind a programozás egyszerűsítését mind hatékonyságának növelését.

A Kohéziós Alap és az ERFA egységes programozási rendszert követ a közlekedési és környezetvédelmi infrastruktúrák tekintetében. A nagy projekteket külön-külön a Bizottság fogadná el, de a projektek irányítása a vonatkozó programokon belül történne.

5.3. Pénzügyi irányítás és ellenőrzés

A megosztott irányítás keretén belül, a 2007(2013 közötti programozási időszak jövőbeni szabályozási csomagjának egyik fő célkitűzése az, hogy – a jelenleg hatályos jogszabályokból szerzett tapasztalat alapján – egyértelműen megállapítsa a közösségi költségvetés végrehajtásában érintett különböző szereplők tekintetében a felelősség keretét, természetét, illetve a felelősség közöttük történő megosztását. Az érintett szereplők között vannak egyrészről a tagállamok és a végrehajtó szervek, másrészről a Bizottság. Mindez hozzájárul ahhoz, hogy javítsák a rendszer hatékonyságát, eredményességét és általános egyensúlyát.

Irányítási és ellenőrzési rendszer

Az EFRA, az ESZA és a Kohéziós Alap tekintetében általános rendelkezéseket megállapító rendelettervezet növeli az összhangot és az átláthatóságot az alapok irányítási és ellenőrzési rendszerének teljes struktúrájában:

- összhang – világosan meghatározza az ellenőrző és könyvvizsgáló rendszerek tekintetében alkalmazandó minimumkövetelményeket, valamint a különböző szereplők feladatait és kötelességeit;

- átláthatóság – szükségszerű, hogy az ellenőrzések által érintett különböző szereplők tudatában legyenek minden rész ellenőrzési eredményével abból a célból, hogy javítsák a rendszer hatékonyságát, eredményességét és általános egyensúlyát.

A rendelettervezet közös alapként meghatározza azokat az alapfeltételeket, amelyeknek az alapok kezeléséhez kapcsolódó minden irányítási és belső ellenőrző rendszernek meg kell felelnie, illetve a tagállamok és a Bizottság felelősségeit abból a célból, hogy biztosítsák a hatékony és eredményes pénzgazdálkodás elvének tiszteletben tartását. Ezért a tagállamok az irányítási és ellenőrzési rendszerek tekintetében biztosítékot nyújtanak:

- az időszak kezdetén, egy független könyvvizsgáló szervezetnek a rendszerről nyilvánított véleménye által;

- évente, a könyvvizsgáló hatóság véleménye által, amelyet egy éves ellenőrző jelentés is alátámaszt; és

- az időszak végén, a végső költségkimutatás által.

Amikor a Bizottság elfogadja a nemzeti irányítási és ellenőrzési rendszerek megfelelő működésére vonatkozó biztosítékokat – a biztosítékok az általa elvégzett ellenőrzéseken és nemzeti ellenőrzéseken alapulnak –, képes lesz a bevallott költségek jogszerűségére és szabályosságára vonatkozó biztosítékait a nemzeti ellenőrzések eredményeire alapozni. Ennek megfelelően a továbbiakban csak kivételes esetekben kell helyszíni ellenőrzéseket végeznie.

Hasonlóképpen, a szabályozási szervezet azt javasolja, hogy a közösségi intervenció mértéke az irányítás, értékelés és az ellenőrzés területén tükrözze – többek között – a közösségi hozzájárulás mértékét. Az általános rendelettervezet lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy a saját szabályaikat, illetve irányítási és ellenőrző struktúrájukat alkalmazzák abban az esetben, amikor a nemzeti hozzájárulás magasan meghaladja az egyéb hozzájárulásokat. Ez a lehetőség csak akkor alkalmazható, ha a Bizottságnak biztosítékot nyújtottak a nemzeti irányítási és ellenőrző rendszerek megbízhatósága tekintetében.

Az addicionalitás elve – melynek értelmében az uniós források célja inkább az, hogy hozzáadjon a nemzeti forrásokhoz, mint hogy helyettesítse azokat – továbbra is a kohéziós politika fő alapelve marad. A Bizottság azonban, összhangban az arányosság elvével, csak a „konvergencia” célkitűzésen belül találja indokoltnak az alkalmazását. A tagállamok felelőssége lenne annak biztosítása, hogy alkalmazzák az addicionalitás elvét a „Regionális versenyképesség és foglalkoztatás” és az „Európai területi együttműködés” programban.

Pénzügyi irányítás

A pénzügyi irányítás tekintetében két lényeges szempontot vezettek be a rendszer egyszerűsítése céljából. A kifizetéseket a prioritások szintjén hajtják végre, nem pedig az intézkedések szintjén, ahogy ez ma történik. Továbbá, a Közösség hozzájárulását csak a közkiadások alapján számolják ki. Fenn kell tartani kifizetési rendszert (előleg és visszatérítés) és a kötelezettségvállalások automatikus visszavonásának elvét.

A rendelettervezet további javaslata, hogy hozzanak létre eljárást a kifizetés megszakítására, visszatartására és felfüggesztésére olyan esetekre, amennyiben súlyos problémák merülnek fel az időközi kifizetés iránti kérelem bemutatásakor.

A pénzügyi irányítás egyszerűsítése céljából a Bizottság azt javasolja, hogy befejezett műveletek esetében nyíljon lehetőség a programok részleges lezárására. E lezárás menetrendjét az egyes tagállamok állapítják meg.

Főként a nemzeti szabályok határoznák meg a kiadásokra való jogosultságot, néhány kivétellel, mint például a hozzáadottérték-adó, amelynek esetében továbbra is a közösségi szabályok az irányadók.

5.4. A források összpontosítása

A legtöbb forrást továbbra is a legszegényebb tagállamoknak és régióknak kell juttatni, különös hangsúllyal az új tagállamokra. Az egyedi fejlesztési programok szintjén a források összpontosítását a lisszaboni és a göteborgi prioritások, illetve – mint a „konvergencia” régiók esetében – az intézményi kapacitásépítés központba helyezésével kell elérni.

A regionális versenyképességi programok tekintetében eddig a hangsúlyt (a 2. célkitűzés értelmében) a támogatásra jogosult területek zónákba csoportosítására fektették a közösségek, körzetek és városi kerületek szintjén, ami azt jelentette, hogy az összpontosítás majdnem kizárólag csak mikroföldrajzi értelemben valósult meg. Bár a források földrajzi szempontból történő koncentrálása a leghátrányosabb helyzetű területeken továbbra is lényeges része marad ennek az erőfeszítésnek, fel kell azonban ismerni, hogy az ilyen területek jövőbeni kilátásai szorosan összekapcsolódnak az adott régió sikerével.

Mint azt számos régió felismerte, ehhez az egész régió vonatkozásában összefüggő stratégiát kell kidolgozni, hogy ezáltal kielégítsék a leggyengébb részek szükségleteit. Ezért a jövőre nézve az a javaslat született, hogy fel kell hagyni a jelenlegi mikrozónás rendszerrel, ezzel lehetővé téve, hogy megfelelő megosztásban földrajzi és más típusú koncentrációt határozzanak meg a regionális versenyképességi programok megtervezésekor, a Bizottsággal együttműködve.

Ez nem jelenti, hogy az uniós pénzügyi források alkalmazásának szintjét bármilyen mértékben csökkentenék. A „regionális versenyképesség” program értelmében minden operatív programnak indokokkal kell alátámasztani a földrajzi, tematikus és pénzügyi koncentrációt.

Az együttműködés során elsősorban a régiók felelőssége lenne, hogy a pénzügyi forrásokat a gazdasági, társadalmi és területi egyenlőtlenségek megoldásához szükséges témákra összpontosítsák. A Bizottság feladata lenne, hogy ellenőrizze és megerősítse az összhangot, amikor döntés születik a programokról.

Végül, a fel nem használt alapok visszavonásának elve által (az „N+2 szabály”), amely kizárólag a regionális és a kohéziós politikára vonatkozik, erőteljes az ösztönzés a programok hatékony és gyors végrehajtására.

5.5. Nagyobb hangsúly a teljesítményre és a minőségre

A hatékonyság megvalósítása érdekében nagyobb hangsúlyt kell fektetni a hatásra és a teljesítményre, és világosabban meg kell határozni az elérendő eredményeket. Összességében a kohéziós politika hatékonyságát javítaná, ha évente párbeszédet szerveznének az európai intézményekkel, ahol megvitathatnák – a Bizottság éves jelentése alapján – a nemzeti és a regionális programok haladását és eredményeit, ezáltal növelve az átláthatóságot és a felelősséget az intézmények és a polgárok felé.

A programok előtt, alatt és után végrehajtott értékelés a minőség fenntartására irányuló átfogó erőfeszítés lényeges része maradna. Továbbá, a Bizottság egy közösségi teljesítéshez kötött tartalék létrehozását javasolja, amelynek a fő célja azon tagállamok és régiók megjutalmazása, amelyek a legerőteljesebb haladást érik el a megállapított célkitűzések tekintetében.

Végül a Bizottság azt javasolja, hogy a tagállamok a saját nemzeti juttatásukon belül hozzanak létre egy kisebb tartalékot, amely lehetővé teszi számukra a gyors reagálást váratlan, az ipari szerkezetátalakítás vagy a kereskedelmi megállapodások hatásainak eredményeként fellépő, ágazati vagy helyi események megtörténtekor. E tartalékot arra kell felhasználni, hogy járulékos támogatást nyújtsanak az érintett dolgozóknak és diverzifikálják az érintett területek gazdaságát, kiegészítve ezzel a gazdasági változások miatt szükségszerűvé váló szerkezetátalakítás elsődleges eszközét képező nemzeti és regionális programokat.

E javasolt változások átláthatóbbá teszik a politika működését azáltal, hogy elősegítik a polgárok és a vállalatok hozzáférését a politikához, ezzel növelve az induló projektek számát, és hozzájárulnak a fokozottabb költséghatékonyság megvalósulásához is azzal, hogy erős versenyt teremtenek a támogatás elnyerésért.

6. PÉNZÜGYI FORRÁSOK

A kohéziós politikát szolgáló pénzügyi források a bővített Unió arra irányuló törekvését tükrözik, hogy ösztönözze a növekedést és a munkahelyek számát a kevésbé kedvező helyzetű területeken. A 2007(2013 közötti időszak tekintetében a Bizottság 336,1 milliárd eurót javasol elosztani (ami 373,9 milliárd eurónak felel meg a javasolt egységes vidéki és halászati eszközök részére történő utalások előtt) a megreformált kohéziós politika három prioritásának támogatására.

Ezen összeg indikatív elosztása a megreformált kohéziós politika három célkitűzése között a következőképpen történik:

- megközelítőleg 78% a “Konvergencia” célkitűzés tekintetében (kevésbé fejlett régiók, kohéziós alap és a „statisztikai hatás” által érintett régiók), külön hangsúlyt fektetve a tizenkét új tagállam támogatására. Fenn kell tartani a kohéziós politika alá tartozó bármely adott tagállam részérő történő pénzügyi átutalások abszorpciós határát („korlátozás”), amely jelenleg a nemzeti GDP 4%-a, figyelembe véve a vidékfejlesztési és halászati eszközök alá bevont összegeket. Az ún. statisztikai hatás által érintett régiók egy speciális, csökkenő mértékű juttatásban részesülnek a konvergencia célkitűzés értelmében, előmozdítva a támogatások alól történő „kivonásukat”;

- megközelítőleg 18% a „Regionális versenyképesség és foglalkoztatás” célkitűzés tekintetében. A „bevezetett” régiókon kívül a juttatást 50(50 százalékban osztják meg az ERFA által finanszírozott regionális programok és az ESZA által finanszírozott nemzeti programok között;

- megközelítőleg 4% az „Európai területi együttműködés” célkitűzés tekintetében.

A pénzügyi források tagállamok közötti elosztása tekintetében a Bizottság azt javasolja, hogy alkalmazzák azt az objektív kritériumokon alapuló módszert, amelyet a Tanács berlini ülésekor (1999) alkalmaztak a „Konvergencia prioritás” vonatkozásában, figyelembe véve, hogy igazságos elbánásban kell részesíteni a bővítés statisztikai hatása által érintett régiókat.

A „Regionális versenyképesség és foglalkoztatás” célkitűzés forrásait a Bizottság osztja szét a tagállamok között, a Közösség gazdasági, társadalmi és területi kritériumai alapján.

Végül, a támogatható régiókban élő népesség és az érintett tagállamok teljes népessége lesz iránymutató az „Európai területi együttműködés” célkitűzés értelmében történő forráselosztáskor.

2004/0163 (AVC)

Javaslat

A TANÁCS RENDELETE

az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, és különösen annak 161. cikkére,

tekintettel a Bizottság javaslatára[1],

tekintettel az Európai Parlament jóváhagyására[2],

tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[3],

tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére[4],

tekintettel a Számvevőszék véleményére,

mivel:

(1) A Szerződés 158. cikke megállapítja, hogy a Közösségnek – gazdasági és társadalmi kohéziójának erősítése céljából – csökkenteni kell az egyenlőtlenségeket a különböző régiók fejlettségi szintjei, illetve a kedvezőtlen helyzetű régiók vagy szigetek elmaradottsága között. A 159. cikk e cselekvés tekintetében támogatást ír elő a Strukturális Alapokból, továbbá az Európai Beruházási Bank (EBB) és egyéb meglévő pénzügyi eszközök által.

(2) A kohéziós politikának hozzá kell járulnia a fejlődés, a versenyképesség és a foglalkoztatás növeléséhez azzal, hogy alkalmazza a fenntartható fejlődésre vonatkozó közösségi prioritásokat, a lisszaboni és göteborgi Európai Tanács által meghatározottak szerint.

(3) A kibővült Közösségben megnövekedtek a gazdasági, társadalmi és területi egyenlőtlenségek mind regionális mind nemzeti szinten. Ezért fokozni kell a versenyképességet és a foglalkoztatást az egész Közösségben.

(4) Az Unió szárazföldi és tengeri határai számának növekedése és területének kibővülése azt vonja magával, hogy fokozni kell a határközi, nemzetek közötti és régiók közötti együttműködés hozzáadott értékét az Unióban.

(5) A Kohéziós Alap munkáját be kell építeni a strukturális segítségnyújtás programozásába abból a célból, hogy fokozottabb összhangot teremtsenek a különböző alapok között.

(6) A Strukturális Alapokra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról szóló, 1999. június 21-i 1260/1999/EK tanácsi rendelet[5] 55. cikke értelmében a Tanács feladata az említett rendeletnek a Bizottság javaslata alapján, legkésőbb 2006. december 31-ig történő módosítása. Az alapok e rendelet által javasolt reformjának megvalósítása érdekében az 1260/1999/EK rendelet hatályát veszti.

(7) A vidékfejlesztés számára támogatást biztosító különböző eszközök, azaz a …/…/EK rendelet, és a halászati ágazatra vonatkozó …/…/EK rendelet[6] szerepét pontosan meg kell határozni, és egyesíteni kell a közös agrárpolitika és a közös halászati politika eszközeivel; ezeket az eszközöket a kohéziós politika eszközeivel együtt kell koordinálni.

(8) A kohéziós politika keretében támogatást nyújtó eszközök tehát az Európai Regionális Fejlesztési Alapra (ERFA), az Európai Szociális Alapra (ESZA) és a Kohéziós Alapra korlátozódnak. Az ezen alapok tekintetében alkalmazandó szabályokat a Szerződés 148., 161. és 162. cikke értelmében elfogadott végrehajtási rendeletekben kell meghatározni.

(9) A közösségi kohéziós politika hozzáadott értékének növelése érdekében össze kell vonni és egyszerűsíteni kell a Strukturális Alapok és a Kohéziós Alap munkáját, és újra kell fogalmazni az 1260/1999/EK rendeletben megállapított célkitűzéseket. Ennek megfelelően úgy kell ezeket meghatározni, amelyek célja a tagállamok és a régiók közelítése, és a regionális versenyképesség és foglalkoztatás és az európai területi együttműködésre megvalósítása.

(10) Az említett három célkitűzésen belül a megfelelő módon a gazdasági, társadalmi és területi jellemzőket is figyelembe kell venni.

(11) A legkülső régióknak részesülni kell olyan egyedi intézkedésekből és kiegészítő támogatásokból, amelyek célja a Szerződés 299. cikkének (2) bekezdésében említett tényezőkből eredő hátrányok ellensúlyozása.

(12) Az Unió ritkán lakott északi területeit megfelelő pénzügyi támogatásban kell részesíteni az említett hátrányok hatásainak ellensúlyozására.

(13) Tekintettel a városi dimenzió fontosságára, és a városok és nagyvárosok, különösen a közepes méretű városok a regionális fejlődéshez való hozzájárulására, nagyobb figyelmet kell fordítani a városokra oly módon, hogy fejlesztik a programozásban betöltött szerepüket, hogy ezáltal támogassák a városok megújulását.

(14) Az Európai Vidékfejlesztési Mezőgazdasági Alap (EAFRD) és az Európai Halászati Alap (EFF) cselekvései mellett az alapoknak különleges és kiegészítő jellegű cselekvéseket kell végrehajtaniuk abból a célból, hogy ösztönözzék a vidéki és a halászattól függő területek gazdasági diverzifikációját. Továbbá biztosítani kell, hogy azok a régiók, amelyek fejlődése elmarad más területek fejlődésétől, továbbra is részesüljenek a 2000(2006-ig tartó időszakban számukra nyújtott koncentrált pénzügyi támogatásban; ez a segítségnyújtás a fent említett, az alapokból finanszírozott eszközökből történik.

(15) Erőteljesebbé kell tenni a fellépést a természeti hátrányokkal rendelkező területeken, például egyes szigeteken, hegyvidéki vagy ritkán lakott területeken azzal a céllal, hogy megoldják az adott, fejlődést akadályozó problémákat; továbbá a Közösség egyes határ menti területein, amelyek a bővítést követően váltak a Közösség részévé.

(16) Objektív kritériumokat kell meghatározni a támogatható régiók kijelölésére. Ebből a célból a kiemelt régiókat és térségeket közösségi szinten a statisztikai célú területi egységek közös osztályozásának (NUTS) létrehozásáról szóló, 2003. május 26-i 1059/2003/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[7] által a régiók vonatkozásában létrehozott közös osztályozási rendszer alapján kell megállapítani.

(17) A „Konvergencia” célkitűzés azokra a tagállamokra és régiókra vonatkozik, amelyek fejlődése elmarad a többitől; azokat a régiókat célozza meg a „Konvergencia” célkitűzés, ahol az egy főre jutó bruttó nemzeti termék (GDP), amelyet vásárlóerő-paritásban mérnek, kevesebb mint a közösségi átlag 75%-a. A közösségi átlag csökkenéséhez kapcsolódó, a bővítést követően fellépő statisztikai hatás által érintett régiók előnyre tesznek szert azáltal, hogy jelentős átmeneti támogatásban részesülnek, hogy teljesítsék a számukra előírt konvergencia folyamatot. Ez a támogatás 2013-ban megszűnik, és nem követi újabb átmeneti időszak. A „Konvergencia” célkitűzés által érintett azon tagállamok, amelyek esetében az egy főre jutó bruttó nemzeti jövedelem kevesebb mint a közösségi átlag 90%-a, a Kohéziós Alap támogatásából részesülnek.

(18) A „Regionális versenyképesség és foglalkoztatás” célkitűzés a Közösségnek a „Konvergencia” célkitűzés által nem érintett részére vonatkozik. A támogatható régiók az 1. Célkitűzés alá tartozó régiók a 2000(2006-os programozási időszakban, amelyek viszont már nem felelnek meg a „Konvergencia” célkitűzés regionális támogathatósági kritériumának, és melyek ezért a Közösség más régióihoz hasonlóan átmeneti támogatásban részesülnek.

(19) Az “Európai területi együttműködés” célkitűzés szárazföldi vagy tengeri határral rendelkezdő, transznacionális együttműködésre alkalmas területeket érint, amelyek tekintetében olyan cselekvéseket állapítottak meg, amelyek támogatják az integrált területi fejlődést, illetve olyan támogatásokat, amelyek a régióközi együttműködést és tapasztalatcserét lehető tevő hálózatokat érintik. A Közösség külső határai mentén megvalósuló együttműködés javítása és egyszerűsítése megkívánja a(z) …/…/EK rendelet szerinti európai szomszédsági és együttműködési eszköz és a(z) …/…/EK rendelet szerinti előcsatlakozási eszköz alkalmazását.

(20) Az alapok tevékenységeinek és az általuk pénzügyi támogatásban részesített műveleteknek összhangban kell lenniük az egyéb közösségi politikákkal, és meg kell felelniük a közösségi jogszabályoknak.

(21) A közösségi cselekvések kiegészítik a tagállamok által végrehajtott cselekvéseket, vagy törekszenek erre. Erősíteni kell az együttműködést különböző típusú partnerek ( különösen a régiók ( részvételéről szóló megállapodások által, különös tekintettel a tagállamok intézményi megállapodásaira.

(22) A többéves programozás célja az alapok célkitűzéseinek megvalósítása azáltal, hogy biztosítják a szükséges pénzügyi források rendelkezésre állását és a Közösség és a tagállamok együttes fellépéseinek összhangját és folyamatosságát.

(23) A Bizottság lépéseket tehet a Szerződés 5. cikkében megállapított szubszidiaritás elvével összhangban abból a célból, hogy támogassa a „Konvergencia”, a „Regionális versenyképesség és foglalkoztatás” és az „Európai területi együttműködés” célkitűzéseit. Ezeket a célokat a tagállamok nem képesek megfelelően megvalósítani az egyenlőtlenségek mértéke, és a „Konvergencia” célkitűzés keretében támogatható tagállamok és régiók korlátozott pénzügyi forrásai miatt. Ezek a célok ezért jobban megvalósíthatók közösségi szinten a közösségi finanszírozás többéves garanciája által, amely lehetővé teszi, hogy a kohéziós politikát a közösségi prioritásokra koncentrálják. A Szerződés említett cikkében megállapított arányosság elvével összhangban, e rendelet csak az említett célok megvalósításához szükséges mértékben rendelkezik.

(24) Helyénvaló megerősíteni a Strukturális Alapok és a Kohéziós Alap intervencióihoz kapcsolódó szubszidiaritást és arányosságot.

(25) A Szerződés 274. cikke értelmében, illetve a közös irányítás összefüggésében, meg kell határozni azokat a feltételeket, amelyek lehetővé teszik a Bizottság számára felelőssége gyakorlását az Európai Közösségek általános költségvetésének végrehajtásában, és egyértelművé kell tenni a tagállamok együttműködési kötelezettségeit. E feltételek alkalmazása révén a Bizottság megbizonyosodhat arról, hogy a tagállamok jogszerűen és helyesen, illetve a költségvetési rendelet értelmében a hatékony és eredményes pénzgazdálkodás elvével összhangban használják fel az alapokat.

(26) Valós gazdasági hatás elérése céljából, e rendelet előírásainak értelmében a Strukturális Alapok nem helyettesíthetik a tagállamok közkiadásait. Az addicionalitás ( partnerség által történő ( ellenőrzésének a „Konvergencia” célkitűzés által érintett régiókra kell koncentrálnia, egyrészről a számukra juttatott pénzügyi források mértéke miatt, másrészről pedig azért, mert amennyiben nem tartják tiszteletben az addicionalitás elvét, ez pénzügyi korrekciót eredményezhet.

(27) A Közösség a gazdasági és társadalmi kohézió érdekében tett erőfeszítései összefüggésében támogatja az egyenlőtlenségek felszámolását és a férfiak és nők közötti egyenlőséget, a Szerződés 2. és 3. cikkében megfogalmazottak szerint.

(28) Növelni kell a “Konvergencia” célkitűzésre irányuló pénzügyi koncentrációt, mivel a bővített Unióban nagyobbak az egyenlőtlenségek, fenn kell tartani az Unió egyéb részeiben a versenyképesség és a foglalkoztatás javítására irányuló „Regionális versenyképesség és foglalkoztatás” célkitűzés érdekében tett erőfeszítéseket, és növelni kell az „Európai területi együttműködés” célkitűzés forrásait a magában foglalt hozzáadott-érték figyelembevételével.

(29) Rendelkezni kell a rendelkezésre álló források elosztásáról. Ezeket évente osztják ki, és jelentős mértékű koncentrációt biztosítanak azon régiók tekintetében, amelyek fejlődése elmarad a többitől, beleértve azokat a régiókat, amelyek a statisztikai hatás miatt átmeneti támogatásban részesülnek.

(30) Az alapok által érintett tagállamoknak juttatott éves előirányzatok tekintetében meg kell állapítani egy felső határt az abszorpciós kapacitás figyelembevételével.

(31) A Bizottságnak egy objektív és átlátható módszer alkalmazásával meg kell állapítani a rendelkezésre álló kötelezettségvállalási előirányzatok indikatív felosztását. A Strukturális Alapok előirányzatainak 3%-át, amelyet a „Konvergencia” és a „Regionális versenyképesség és foglalkoztatás” célkitűzés alá tartozó tagállamok számára juttattak, egy közösségi tartalékban kell elhelyezni, hogy ebből jutalmazzák a minőséget és a teljesítményt.

(32) Az alapokból rendelkezésre álló előirányzatokat átalányalapon indexálják a programozásban történő felhasználás céljából.

(33) Abból a célból, hogy növeljék a kohéziós politika stratégiai tartalmát a közösségi prioritásokkal való integráció által és ezzel növeljék az átláthatóságot, a Tanácsnak ( a Bizottság javaslatára ( stratégiai iránymutatásokat kell elfogadnia; a Bizottság jelentése alapján a Tanácsnak meg kell vizsgálni ezen iránymutatások tagállamok által történő végrehajtását.

(34) A Tanács által elfogadott stratégiai iránymutatások alapján valamennyi tagállamnak készíteni kell egy nemzeti referenciadokumentumot fejlesztési stratégiájáról, amelyet megtárgyal a Bizottsággal és amelyről a Bizottság határoz, és amely az operatív programok elkészítésének keretét képezi.

(35) A különleges jellemzők figyelembevételével egyszerűsíteni kell a Strukturális Alapok programozását és kezelését azáltal, hogy előírják, hogy az operatív programokat vagy az ERFA vagy az ESZA kezelheti, mivel ezek képesek kiegészítő jelleggel és korlátolt mértékben finanszírozni olyan tevékenységeket, amelyek más alapok hatóköre alá tartoznak.

(36) A Kohéziós Alap és az ERFA által nyújtott támogatást, kiegészítő jellegük fokozása és végrehajtásuk egyszerűsítése céljából, közösen kell programozni a közlekedési és a környezetvédelmi operatív programokban.

(37) A programozásnak biztosítani kell az alapok egymás közötti, és más meglévő pénzügyi eszközökkel, valamint az EBB-vel és az Európai Befektetési Alappal történő koordinációját. Az ilyen koordináció magában foglalja összetett pénzügyi rendszerek és a közszféra és a magánszféra közötti együttműködések előkészítését.

(38) A programozási időszak egyetlen, hétéves időszakból áll, és célja a 1260/1999/EK rendeletben meghatározott irányítási rendszer egyszerűsítésének támogatása.

(39) A tagállamok és az irányító hatóságok az ERFA által társfinanszírozott operatív programokon belül megszervezik a régióközi együttműködésre vonatkozó intézkedéseket, és figyelembe veszik a természeti hátránnyal rendelkező területek különleges jellemzőit.

(40) Abból a célból, hogy érvényesüljön az egyszerűsítés és a decentralizáció iránti igény, a programozást és a pénzügyi irányítást kizárólag a prioritások szintjén kell végrehajtani, ezzel megszüntetve az 1260/1999/EK rendeletben tervezett közösségi támogatási keretet és programkiegészítést.

(41) A tagállamoknak, régióknak és irányító hatóságoknak a „Konvergencia” és a „Regionális versenyképesség és foglalkoztatás” célkitűzés keretében az ERFA által társfinanszírozott operatív programokon belül meg kell szervezni a feladatok átruházását a városi hatóságoknak a városok megújulását érintő prioritások tekintetében.

(42) A legkülső régiók esetében felmerülő további költségek ellentételezésére nyújtott kiegészítő juttatást be kell építeni az ERFA által az adott régiókban finanszírozott operatív programokba.

(43) Az ERFA által finanszírozott „Európai területi együttműködés” célkitűzés végrehajtására vonatkozóan külön rendelkezéseket kell megállapítani.

(44) Biztosítani kell a Bizottság szármára, hogy ( szükség szerint az EBB-vel együttműködve ( jóváhagyhasson az operatív programokban foglalt nagyobb projekteket abból a célból, hogy értékelje a céljukat, hatásukat és a közösségi források tervezett felhasználására vonatkozó rendelkezéseit.

(45) A technikai segítségnyújtás értelmében az alapoknak támogatást kell biztosítani értékelések készítéséhez, az alapok kezeléséhez kapcsolódó igazgatási kapacitás növeléséhez, tanulmányokhoz, kísérleti projektekhez és különösen az innovatív megközelítések és gyakorlatok ösztönzését célzó tapasztalatcseréhez.

(46) Az alapok által nyújtott támogatás hatékonysága függ attól is, hogy a programozásnak és az ellenőrzésnek része-e egy megbízható értékelés; ebben a tekintetben meg kell határozni a tagállamok és a Bizottság felelősségeit.

(47) A tagállamoknak a “Konvergencia” és a „Regionális versenyképesség és foglalkoztatás” célkitűzés szerinti nemzeti pénzügyi keretein belül gondoskodniuk kell egy kisebb tartalékról, amely lehetővé teszi, hogy gyorsan reagáljanak a gazdasági-társadalmi szerkezetátalakítás, vagy a kereskedelmi megállapodások hatásai okozta váratlan ágazati vagy helyi eseményekre.

(48) Meg kell határozni azokat az elemeket, amelyek módosítják az alapoknak az operatív programokhoz való hozzájárulását. Abból a célból, hogy növeljék a közösségi források sokszorosító hatását, figyelembe kell venni az érintett területek problémáinak természetét és súlyát, a közösségi prioritások – beleértve a környezet védelmét és javítását, valamint a magántőke mobilizálását – végrehajtását az operatív programokban a közszféra és a magánszféra közötti együttműködés által. Ebből a célból szintén szükségszerű a bevételt termelő projekt fogalmának meghatározása, illetve az ilyen típusú projektek tekintetében az alapok hozzájárulásának kiszámításához szükséges alap megállapítása.

(49) A szubszidiaritás elvével összhangban és az Európai Regionális Fejlesztési Alapról szóló …/…/EK, az Európai Szociális Alapról szóló …/…/EK, és a Kohéziós Alapról szóló …/…/EK rendeletben előírt kivételek figyelembevételével, nemzeti szabályozást kell kialakítani a kiadások támogathatósága tekintetében.

(50) Az alapok általi intervenció hatékonyságának, igazságosságának és fenntartható hatásának biztosítására olyan rendelkezéseket kell hozni, amelyek biztosítják a vállalkozások hosszú élettartamát, illetve megakadályozzák, hogy ezeket az alapokat tisztességtelen verseny céljaira használják fel. Szükségszerű biztosítani, hogy az alapok támogatásából részesülő beruházásokat megfelelően hosszú időszak alatt lehessen leírni.

(51) A tagállamok elfogadják a megfelelő intézkedéseket az irányítási és az ellenőrző rendszer megfelelő működésének biztosítására. Ebből a célból meg kell állapítani az általános alapelveket és a szükséges funkciókat, amelyeket valamennyi operatív program rendszerének teljesíteni kell a 2000(2006 közötti programozási időszakban hatályos közösségi jogszabályok alapján.

(52) Ezért továbbra is egyetlen irányító hatóságot kell kijelölni minden egyes intervenció esetében, illetve érthetővé kell tenni e hatóság kötelezettségeit és az ellenőrző hatóság feladatát. Ezen kívül a kiadások és a kifizetési kérelmek igazolása tekintetében szükségszerű egységes minőségi előírások biztosítása, mielőtt átutalják azokat a Bizottságnak; meg kell vizsgálni a kérelmek alapját képező információk természetét és minőségét, és ebből a célból meg kell állapítani a tanúsító hatóság feladatait.

(53) Az operatív programok ellenőrzése azért szükséges, hogy végrehajtásuk során biztosítsák a minőséget. Ezért meg kell határozni a monitoring bizottságok feladatait, a Bizottságnak továbbítandó információkat és ezen információk vizsgálatának kereteit.

(54) A szubszidiaritás és az arányosság elvével összhangban elsősorban a tagállamok felelősek az intervenciók végrehajtásáért és ellenőrzéséért.

(55) Meg kell határozni a tagállamok felelősségét az irányítási és ellenőrző rendszerek, a kiadások igazolása, a közösségi jogszabályok helytelen alkalmazásának vagy megsértésének megelőzése, felderítése és korrigálása tekintetében, hogy ezáltal garantálható legyen az operatív programok hatékony és megfelelő végrehajtása. Különösen az irányítás és ellenőrzés tekintetében szükségszerű azon körülmények meghatározása, amelyek biztosítékot jelentenek a tagállamok számra, hogy a rendszereket létrehozták és megfelelően működnek.

(56) A Bizottság pénzügyi ellenőrzésre vonatkozó jogkörének sérelme nélkül, fokozni kell e téren a tagállamok és a Bizottság közötti együttműködést, és meg kell állapítani azokat a feltételeket, amelyek lehetővé teszik a Bizottság számára, hogy ( a nemzeti rendszerek ellenőrzésére irányuló stratégia tekintetében – meghatározza a biztosítékok azon szintjét, amelyet a nemzeti ellenőrző szerveknek rendelkezésére kell bocsátani.

(57) A közösségi ellenőrzések mértékének és intenzitásának arányosnak kell lenni a Közösség hozzájárulásával. Amennyiben valamely tagállam rendkívül jelentős mértékben biztosít finanszírozást egy programhoz, helyénvaló lehetőséget biztosítani a tagállam számára, hogy az ellenőrzési rendszerek egyes elemeit nemzeti szabályai szerint alakítsa ki. Hasonlóképpen, meg kell állapítani, hogy a Bizottság különbséget tesz azon eszközök között, amelyek által a tagállamoknak teljesíteni kell a kiadások igazolásával és az irányítási és ellenőrzési rendszerek vizsgálatával kapcsolatos feladataikat, továbbá meg kell állapítani azokat a feltételeket, amelyek értelmében a Bizottság jogosult a saját ellenőrzése korlátozására és elfogadhatja a nemzeti szervek által nyújtott biztosítékokat.

(58) Az operatív programok kezdetén történő előlegfizetés biztosítja a rendszeres készpénzáramlást, ami segíti a kedvezményezettek számára történő kifizetéseket az operatív program végrehajtása során. Ezért a Strukturális Alapok részére befizetett 7% előleg, és a Kohéziós Alap tekintetében befizetett 10,5% előleg felgyorsítja az operatív programok végrehajtását.

(59) Amennyiben hibákat észlelnek az irányítási és ellenőrző rendszerekben, a kifizetések felfüggesztésén túl intézkedéseket is kell alkalmazni, amelyek lehetővé teszik a kijelölt tisztviselő számára a kifizetések felhatalmazással történő felfüggesztését az említett rendszerek elégtelen működésének gyanúja esetén, illetve a Bizottság számára, hogy csökkentse a kifizetéseket, ha az érintett tagállam nem hajtotta végre a fennmaradó intézkedéseket egy korrekciós intézkedéscsomag által.

(60) A kötelezettségvállalás automatikus visszavonásának szabálya segíti a programok gyorsabb végrehajtását és a hatékony és eredményes pénzgazdálkodás javítását. Ebből a célból helyénvaló meghatározni e szabály alkalmazásának körülményeit és a költségvetési kötelezettségvállalás e szabály alól kivonható részeit, főként, amikor a végrehajtási késedelmek olyan körülményekre vezethetők vissza, amelyek függetlenek attól személytől, aki a támogatásért folyamodik, szabálytalanok és előre nem láthatók, és amelyek minden igyekezet ellenére elkerülhetetlen következményekkel járnak

(61) Egyszerűsíteni kell a lezárási eljárást, azaz fel kell ajánlani a lehetőséget azon tagállamok számára, akik ezt kívánják, hogy – az általuk választott ütemezési tervvel összhangban – részlegesen lezárhassanak egy operatív programot tekintettel a végrehajtott műveletekre; ehhez biztosítani kell a megfelelő keretet.

(62) Ennek a rendeletnek a végrehajtásához szükséges intézkedéseket a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlásának szabályairól szóló, 1999. június 28-i 1999/468/EK tanácsi határozattal[8] összhangban kell elfogadni,

ELFOGADTA EZT A RENDELETET:

I. CÍM

CÉLKITűZÉSEK ÉS A SEGÍTSÉGNYÚJTÁS ÁLTALÁNOS SZABÁLYAI

I. FEJEZET HATÓKÖR ÉS FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK

1. cikk

Tárgy

Ez a rendelet az Európai Regionális Fejlesztési Alap (ERFA), az Európai Szociális Alap (ESZA), a továbbiakban: a Strukturális Alapok, és a Kohéziós Alap tekintetében irányadó általános szabályokat állapítja meg, az ERFA-ról, az ESZA-ról és a Kohéziós Alapról szóló rendeletekben megállapított különleges rendelkezések sérelme nélkül.

Ez a rendelet megállapítja azokat a célkitűzéseket, amelyekhez a Strukturális Alapok és a Kohéziós Alap – a továbbiakban: az alapok – hozzájárul, azokat a kritériumokat, amelyek alapján a tagállamok és a régiók az alapok keretében támogathatókká válnak, a rendelkezésre álló pénzügyi forrásokat és az ezek elosztására vonatkozó kritériumokat.

Ez a rendelet megállapítja a kohéziós politika kontextusát, beleértve a Közösség kohéziós politikájára vonatkozó stratégiai iránymutatások meghatározására alkalmazott módszert, a nemzeti stratégiai referenciakeretet és a közösségi szintű éves vizsgálatot.

A rendelet a tagállamok és a Bizottság között megosztott felelősségek alapján megállapítja az együttműködés, a programozás, az értékelés, az irányítás, beleérve a pénzügyi irányítást, a monitoring tevékenység és az ellenőrzés elveit és szabályait.

2. cikk

Fogalommeghatározások

E rendelet alkalmazásában az alábbiakban felsorolt fogalmak a melléjük rendelt jelentéssel bírnak:

1) „ operatív program” : a tagállam által benyújtott dokumentum, amelyet egy fejlesztési stratégiát megállapító stratégiai referenciakeret részeként a Bizottság fogad el összefüggő prioritások alkalmazásával annak megállapítására, hogy egy alap mely támogatását, vagy a „Konvergencia” célkitűzés esetében a Kohéziós Alap és az ERFA mely támogatását kell megvalósítani;

2) „prioritás” : valamely operatív program stratégiájának prioritása, amely olyan műveletekből áll, amelyek kapcsolódnak egymáshoz, és különleges, mérhető célokkal rendelkeznek;

3) „művelet” : a monitoring bizottság által megállapított kritériumoknak megfelelően az érintett operatív program irányító hatósága által kiválasztott vagy a hatóköre alá tartozó projekt vagy projektek, amelyeket egy vagy több kedvezményezett hajt végre oly módon, hogy megvalósíthatóvá váljanak a kapcsolódó prioritás céljai;

4) „kedvezményezett” : a közszférához vagy a magánszférához tartozó szereplő, szerv vagy vállalkozás, amely felelős műveletek elindításáért és/vagy végrehajtásáért. A Szerződés 87. cikke szerinti támogatási rendszerek összefüggésében, a kedvezményezettek a köz- vagy a magánszférához tartozó vállalkozások, amelyek egyedi cselekvéseket hajtanak végre, és állami támogatásban részesülnek;

5) „közkiadás” : a műveletek finanszírozására irányuló bármilyen állami hozzájárulás, amely állami, regionális vagy helyi hatóságok, vagy az Európai Közösségek költségvetéséből származik, amely kapcsolódik a Strukturális Alapokhoz és a Kohéziós Alaphoz és bármely hasonló kiadáshoz. A műveletek finanszírozásra irányuló minden hozzájárulást, amely közjogi szervtől vagy egy vagy több regionális vagy helyi hatóság társulásától, vagy az építési beruházásokra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31-i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[9] szerinti közjogi szervektől származik, állami hozzájárulásnak kell tekinteni;

6) „közvetítő szerv” : bármely szerv, vagy a közszférához vagy a magánszférához tartozó szolgálat, amely egy irányító vagy tanúsító hatóság hatókörében cselekszik, vagy ilyen hatóság nevében hajt végre feladatokat a műveleteket végrehajtó kedvezményezettek vonatkozásában.

II. FEJEZET CÉLKITŰZÉSEK ÉS FELADATOK

3. cikk

Célkitűzések

1. A Közösség által a Szerződés 158. cikkével összhangban végrehajtott cselekvés célja a bővített Közösség gazdasági és társadalmi kohéziójának erősítése, hogy ezáltal támogassa a Közösség harmonikus, kiegyensúlyozott és fenntartható fejlődését. Ezt a cselekvést az alapok, az Európai Beruházási Bank (EBB) és más meglévő pénzügyi eszközök által nyújtott támogatással kell végrehajtani. A cél, hogy megfeleljenek a gazdasági, társadalmi és területi egyenlőtlenségek jelentette kihívásnak, amelyek különösen azokban az országokban és régiókban jelentek meg, amelyek fejlődése elmarad a többitől a gazdasági és társadalmi szerkezetátalakítás és az idősödő népesség problémája miatt.

Az alapok keretében végrehajtott cselekvések – nemzeti és regionális szinten – magukban foglalják a fenntartható fejlődést célzó közösségi prioritásokat azáltal, hogy fokozzák a növekedést, a versenyképességet és növelik a foglalkoztatást, a társadalmi integrációt és a környezet védelmet és minőségét.

2. Ebből a célból az ERFA, az ESZA, a Kohéziós Alap és az Európai Beruházási Bank (EBB) és más meglévő közösségi pénzügyi eszközök megfelelő módon hozzájárulnak a következő három célkitűzés megvalósításához:

a) A „Konvergencia” célkitűzés arra irányul, hogy felgyorsítsa a konvergencia folyamatát a legkevésbé fejlett tagállamokban és régiókban azáltal, hogy a fizikai és emberi tőkébe való beruházás minőségének emelésével javítja a növekedés és a foglalkoztatás feltételeit, fokozza az innováció és a tudásalapú társadalom fejlődését, a gazdasági és társadalmi változásokhoz való alkalmazkodóképességet, a környezet védelmét és javítását, illetve a közigazgatás hatékonyságát. Ez az alapok elsődleges célkitűzése.

b) A „Regionális versenyképesség és foglalkoztatás” célkitűzés arra irányul, hogy – a legkevésbé fejlett régiókon kívül – növelje a régiók versenyképességét, vonzerejét és foglalkoztatási mutatóit azáltal, hogy felkészíti azokat a gazdasági és társadalmi változásokra – beleértve a kereskedelem megnyitásához kapcsolódókat – azzal, hogy ösztönzi az innovációt és a tudásalapú társadalmat, a vállalkozókat, a környezet védelmét és javítását, valamint a munkavállalás megkönnyítését, továbbá növeli a dolgozók és vállalkozások alkalmazkodóképességét, illetve a nyitott munkaerőpiac fejlesztését.

c) Az „Európai területi együttműködés” célkitűzés arra irányul, hogy közös helyi kezdeményezéseken keresztül erősítse a határokon átnyúló együttműködést, transznacionális szinten az integrált területi fejlődéshez vezető, a közösségi prioritásokhoz kapcsolódó eszközök alkalmazásával, valamint a megfelelő területi szinten történő hálózatba szervezés és tapasztalatcsere által.

3. E három célkitűzés értelmében az alapokból nyújtott támogatás – természetük szerint – egyrészről figyelembe veszi az egyedi gazdasági és társadalmi jellemzőket, másrészről az egyedi területi jellemzőket. A támogatás a megfelelő módon támogatja a városok megújulását, különösen a vidékfejlesztés, illetve a vidéki és a halászattól függő területek megújulásának részeként, a gazdaság diverzifikációja által. A támogatás azokat a területeket is érinti, amelyek olyan földrajzi vagy természeti hátrányoktól érintettek, amelyek súlyosbítják a fejlődéssel kapcsolatos problémáikat; e területek különösen a legkülső régiókban találhatók (Guadeloupe, Francia Guyana, Martinique, Reunion, az Azori-szigetek, Madeira és a Kanári-szigetek), valamint a ritkán lakott északi területek, egyes szigetek és sziget-tagállamok, illetve a hegyvidéki területek.

4. cikk

Eszközök és feladatok

1. Az alapok, összhangban az egyes alapok tekintetében irányadó különleges rendelkezésekkel, a következőképpen járulnak hozzá az említett három célkitűzés megvalósításához:

a) „Konvergencia” célkitűzés: az ERFA, az ESZA és a Kohéziós Alap;

b) „Regionális versenyképesség és foglalkoztatás” célkitűzés: az ERFA és az ESZA;

c) „Európai területi együttműködés” célkitűzés: az ERFA.

2. Az alapok a tagállamok és a Bizottság kezdeményezésére hozzájárulnak a technikai segítségnyújtás finanszírozásához

III. FEJEZET FÖLDRAJZI ÉRTELEMBEN VETT TÁMOGATHATÓSÁG

5. cikk

Konvergencia

1. A „Konvergencia” célkitűzés szerint a Strukturális Alapokból támogatásra jogosult régiók az Európai Parlament és a Tanács 2003. május 26-i 1059/2003/EK rendelete értelmében a Statisztikai Célú Területi Egységek Nómenklatúrája II. szintjének, a továbbiakban: NUTS II., felelnek meg, és amelyek esetében a vásárlőerő-paritásban mért egy főre jutó bruttó nemzeti termék (GDP), amelyet a legutóbbi három évre vonatkozó, […]-án rendelkezésre álló közösségi adatok alapján számolnak ki, nem éri el a közösségi átlag 75%-át.

2. A NUTS II. szintű régiók, amelyek esetében a vásárlőerő-paritásban mért egy főre jutó GDP, amelyet a legutóbbi három évre vonatkozó, […]-án rendelkezésre álló közösségi adatok alapján számolnak ki, a közösségi átlag 75%-a és […]%-a között van, transznacionális és egyedi alapon jogosultak a Strukturális Alapokból nyújtott támogatásra.

3. Azok a tagállamok jogosultak a Kohéziós Alap támogatására, amelyek esetében a vásárlőerő-paritásban mért bruttó nemzeti jövedelem (GNI), amelyet a legutóbbi három évre vonatkozó, […]-án rendelkezésre álló közösségi adatok alapján számolnak ki, nem éri el a közösségi átlag 90%-át, és amelyek rendelkeznek a Szerződés 104. cikkében említett gazdasági konvergencia feltételek megvalósítására irányuló programmal.

4. E cikk 1. és 2. bekezdése és a 6. cikk ellenére, a legkülső régiók (Guadeloupe, Francia Guyana, Martinique, Reunion, az Azori-szigetek, Madeira és a Kanári-szigetek) az ERFA által nyújtott egyedi támogatásban részesülnek abból a célból, hogy elősegítsék e területeknek a belső piacba történő integrációját és ellentételezzék az egyedi hátrányokat.

5. E rendelet hatálybalépését követően a Bizottság – a 104. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban – haladéktalanul elfogadja azon régiók jegyzékét, amelyek megfelelnek ez e cikk első és második bekezdésében említett kritériumoknak, illetve azon tagállamok jegyzékét, amelyek teljesítik az 5. cikk (3) bekezdésében előírt feltételeket. A jegyzék 2007. január 1-jétől 2013. december 31-ig érvényes.

6. cikk

Regionális versenyképesség és foglalkoztatás

1. A „Regionális versenyképesség és foglalkoztatás” célkitűzés szerint a Strukturális Alapokból támogatásra jogosult területek az 5. cikk (1) és (2) bekezdése által nem érintett területek.A 25. cikkben említett nemzeti stratégiai referenciakeret benyújtásakor valamennyi érintett tagállam feltünteti a NUTS I. vagy NUTS II. régiót, amelynek tekintetében programot nyújt be az EFRA-ból történő finanszírozásra.

2. Az 1260/1999/EK rendelet értelmében 2006-ban az 1. Célkitűzés által érintett NUTS II. szintű régiók, amelyeket az 5. cikk (1) és (2) bekezdése nem említ, jogosultak a Strukturális Alapokból történő egyedi és transznacionális támogatásra.

3. E rendelet hatálybalépését követően a Bizottság – a 104. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban – haladéktalanul elfogadja azon régiók jegyzékét, amelyek megfelelnek ez e cikk második bekezdésében említett kritériumoknak. A jegyzék 2007. január 1-jétől 2013. december 31-ig érvényes.

7. cikk

Európai területi együttműködés

1. A határokon átnyúló együttműködés céljából, a támogatásra jogosult területek a Közösség NUTS III. szintű, a belső és egyes külső szárazföldi határok mentén fekvő régiói, és a Közösség egyes NUTS III. szintű, a tengeri határok mentén fekvő, áltagban legfeljebb 150 km távolságra található régiói, figyelembe véve a lehetséges kiigazításokat, amelyek az együttműködés során biztosítják az összhangot és a folyamatosságot.

E rendelet hatálybalépését követően a Bizottság – a 104. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban – haladéktalanul elfogadja a támogatható régiók jegyzékét. A jegyzék 2007. január 1-jétől 2013. december 31-ig érvényes.

2. A transznacionális együttműködés céljából, a Bizottság – a 104. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban – a 23. és a 24. cikkben említett közösségi stratégiai iránymutatások alapján elfogadja a támogatható transznacionális területek jegyzékét. A jegyzék 2007. január 1-jétől 2013. december 31-ig érvényes

3. Az együttműködési hálózatok és a tapasztalatcsere céljából az a Közösség egész területe támogathatónak minősül.

IV. FEJEZET TÁMOGATÁSI ALAPELVEK

8. cikk

Kiegészítő jelleg, összhang és megfelelés

1. Az alapok által biztosított támogatás kiegészíti a nemzeti, regionális és helyi intézkedéseket, beépítve azokat a közösségi prioritásokba.

2. A Bizottság és a tagállamok biztosítják, hogy az alapok és a tagállamok által biztosított támogatás összhangban van a Közösség tevékenységeivel, politikáival és prioritásaival. Ezt az összhangot különösen a közösségi stratégiai iránymutatások jelzik a nemzeti stratégiai referenciakeretben és az operatív programokban.

3. Az alapok által támogatott műveletek megfelelnek a Szerződés rendelkezéseinek és az e rendelkezések értelmében elfogadott jogszabályoknak.

9. cikk

Programozás

Az alapok célkitűzéseit egy többéves programozási rendszer keretében kell megvalósítani, amely magában foglalja a prioritásokat, illetve egy több szakaszban megszervezett irányítási folyamatot, döntéshozatalt és finanszírozást.

10. cikk

Együttműködés

1. Az alapokból nyújtott támogatásról a Bizottság határoz a Bizottság és a tagállam közötti a szoros partneri viszony, a továbbiakban: partnerség, keretében. A tagállam az érvényben lévő nemzeti szabályozásokkal és gyakorlatokkal összhangban partnerséget alakít ki az általa kijelölt hatóságokkal vagy szervekkel, azaz:

a) az illetékes regionális, helyi, városi vagy más hatóságokkal;

b) a gazdasági és társadalmi partnerekkel;

c) minden egyéb megfelelő szervezettel, amely a civil társadalmat, a környezetvédelmi partnereket, a nem kormányzati szervezeteket, illetve azokat a szervezeteket képviseli, amelyek felelősek a nők és férfiak közötti egyenlőség előmozdításáért.

Minden tagállam nemzeti, regionális és helyi szinten, illetve a gazdasági, a társadalmi és egyéb szférákban, kijelöli legreprezentatívabb partnereit, a továbbiakban: a partnerek. A tagállam biztosítja valamennyi megfelelő szerv átfogó és hatékony közreműködését, a nemzeti szabályozással és gyakorlattal összhangban, figyelembe véve a nők és férfiak közötti egyenlőség és a fenntartható fejlődés – utóbbinak a környezet védelmére és javításra vonatkozó követelmények integrációja által történő – támogatásának szükségességét.

2. Az együttműködést a megfelelő intézményi és pénzügyi joghatósággal, illetve jogi hatáskörrel összhangban kell folytatni minden partnercsoportban.

Az együttműködés érinti a nemzeti stratégiai referenciakeret kidolgozását és felügyeletét, illetve az operatív programok kidolgozását, végrehajtását, felügyeletét és értékelését. A tagállamok bevonnak minden megfelelő partnert, különösen a régiókat, a különböző programozási szakaszokba az egyes szakaszok tekintetében megállapított határidőn belül.

3. A Bizottság minden évben európai szinten konzultál a társadalmi partnereket képviselő szervezetekkel az alapokból nyújtott támogatásról.

11. cikk

Kiegészítő és arányos intervenció

1. A tagállamok felelősek a 23. cikkben említett operatív programok végrehajtásáért a megfelelő területi szinten, az egyes tagállamokra jellemző intézményi rendszerrel összhangban. Ezt a felelősséget e rendelettel összhangban kell gyakorolni.

2. A Bizottság és a tagállamok által alkalmazott eszközök különböznek az ellenőrző rendelkezésekre vonatkozó közösségi hozzájárulás mértékétől függően. A különbségtétel az értékelésre vonatkozó rendelkezésekre is vonatkozik, illetve a 62. cikkben említett monitoring bizottságokban való bizottsági részvételre, és operatív programok éves jelentéseire.

12. cikk

Megosztott irányítás

1. Az alapok számára biztosított közösségi költségvetést a tagállamok és a Bizottság közötti megosztott irányítás keretében kell végrehajtani az 1605/2002/EK, Euratom tanácsi rendelet[10] 53. cikke (1) bekezdésének b) pontjával összhangban, a 43. cikkben említett technikai segítségnyújtás kivételével.

A tagállamok és a Bizottság biztosítja a megfelelőséget a hatékony és eredményes pénzgazdálkodás elvével.

2. A Bizottság a következőképpen gyakorolja az Európai Közösségek általános költségvetésének végrehajtására vonatkozó felelősségét:

a) ellenőrzi a tagállamokban az irányítási és ellenőrzési rendszerek megfelelő működését, összhangban a 69. és a 70. cikkben megállapított eljárásokkal;

b) megszakítja, visszatartja vagy felfüggeszti a kifizetés egészét vagy részét a 89., 90. és 91. cikkel összhangban, amennyiben a nemzeti irányítási és ellenőrzési rendszerek meghibásodnak, és alkalmaz minden előírt pénzügyi korrekciót a 101. és a 102. cikkben meghatározott eljárásokkal összhangban;

c) ellenőrzi az előleg visszatérítését, és automatikusan visszavonja a költségvetési kötelezettségvállalásokat a 81. cikk (2) bekezdése, a 93. és a 96. cikkben megállapított eljárásokkal összhangban.

13. cikk

Addicionalitás

1. A Strukturális Alapokból származó hozzájárulások nem helyettesítik a tagállam közkiadásait vagy az annak megfelelő strukturális kiadásokat.

2. A „Konvergencia” célkitűzés által érintett régiók tekintetében a Bizottság és a tagállamok meghatározzák a közkiadások vagy az annak megfelelő strukturális kiadások azon szintjét, amelyet a tagállamoknak fenn kell tartani az érintett régiókban a programozási időszak folyamán.

E kiadás mértékéről a tagállam és a Bizottság állapodik meg a 25. cikkben említett nemzeti stratégiai referenciakeretben.

3. A (2) bekezdésben említett kiadások szintjének legalább azonosnak kell lenni az előző programozási időszakra vonatkozó, reálértéken számított átlagos éves kiadásokkal.

A kiadások meghatározásakor figyelembe kell venni azokat az általános makroökonómiai feltételeket, amelyek mellett a finanszírozást végrehajtják, továbbá figyelembe kell venni egyes különleges gazdasági helyzeteket, például a privatizációt vagy a tagállamok kivételes szintű közkiadásait vagy annak megfelelő strukturális kiadásait a korábbi programozási időszak során.

4. A Bizottság a tagállammal együttműködve igazolja az addicionalitást a „Konvergencia” célkitűzés tekintetében, félidőben 2011-ben, utólagosan 2016. június 30-ig.

Amennyiben valamely tagállam 2016. június 30-án nem tudja bizonyítani, hogy tiszteletben tartotta a nemzeti stratégiai referenciakeretben megállapodott addicionalitást, a Bizottság a 101. cikkben megállapított eljárással összhangban pénzügyi korrekciót alkalmaz.

14. cikk

Nők és férfiak közötti egyenlőség

A tagállamok és a Bizottság biztosítja a nők és férfiak közötti egyenlőséget és a nemek társadalmi megközelítésének integrálását az alapok különböző végrehajtási szakaszai alatt.

V. FEJEZET PÉNZÜGYI KERET

15. cikk

Globális források

1. A 2007(2013 közötti időszak vonatkozásában az alapok kötelezettségvállalásai tekintetében rendelkezésre álló források összege 336,1 milliárd EUR 2004-es árakon, az I. mellékletben feltüntetett éves bontásban.

Az első albekezdésben említett összeget programozása és az Európai Közösségek általános költségvetésébe történő későbbi bevonása céljából évi 2%-os indexhez kötik.

A költségvetési forrásoknak a 3. cikk (2) bekezdésében meghatározott célkitűzések közötti felosztása oly módon történik, hogy jelentős koncentráció valósuljon meg a „Konvergencia” célkitűzés régióiban.

2. A 16., 17. és 18. cikkben megállapított kritériumok alapján és a 20. és 21. cikkben említett rendelkezések sérelme nélkül, a Bizottság tagállamok szerinti éves indikatív bontást készít.

16. cikk

A „Konvergencia” célkitűzés forrásai

1. A „Konvergencia” célkitűzés összes forrása a 15. cikk első bekezdésében említett források 78,54%-át teszi ki (azaz összesen 264,0 milliárd eurót) és ezt az alábbi módon osztják el a különböző részek között:

a) 67,34% az 5. cikk (1) bekezdésében említett finanszírozás tekintetében, a tagállamonkénti indikatív bontás kiszámításához használt kritériumként a támogatható népességet, a nemzeti prosperitást és a munkanélküliséget felhasználva.

b) 8,38% az 5. cikk (2) bekezdésében említett átmeneti és különleges támogatás tekintetében, a tagállamonkénti indikatív bontás kiszámításához használt kritériumként a támogatható népességet, a nemzeti prosperitást és a munkanélküliséget felhasználva.

c) 23,86% az 5. cikk (3) bekezdésében említett finanszírozás tekintetében, a tagállamonkénti indikatív bontás kiszámításához használt kritériumként a népességet és – figyelembe véve a nemzeti prosperitás javulását a korábbi időszak során – az egy főre jutó GNI-t, valamint a területet felhasználva.

d) 0,42% az 5. cikk (4) bekezdésében említett finanszírozás tekintetében, a tagállamonkénti indikatív bontás kiszámításához használt kritériumként a támogatható népességet felhasználva.

2. Az első bekezdés b) pontjában említett előirányzatok éves bontását 2007. január 1-jétől fokozatosan csökkenő mértékben kell megállapítani. A 2007. évi előirányzatnak alacsonyabbnak kell lenni mint 2006-ban, kivéve azokat a régiókat, amelyek 2000. január 1-jén a 1260/1999/EK rendelet szerint nem feleltek meg teljes mértékben az 1. Célkitűzésnek, amely régiók esetében az előirányzatot 2007-ben tárgyilagosan és igazságosan állapítják meg.

17. cikk

A „Regionális versenyképesség és foglalkoztatás” célkitűzés forrásai

1. A „Regionális versenyképesség és foglalkoztatás” célkitűzés összes forrásai a 15. cikk első bekezdésében említett források 17,22%-át teszik ki (azaz összesen 57,9 milliárd eurót) és ezt az alábbi módon osztják el a különböző részek között:

a) 83,44% a 6. cikk (1) bekezdésében említett finanszírozás tekintetében, a tagállamonkénti indikatív bontás kiszámításához használt kritériumként a támogatható népességet, a regionális prosperitást, a munkanélküliséget, a foglalkoztatottság és a népsűrűséget felhasználva; és

b) 16,56% a 6. cikk (2) bekezdésében említett átmeneti és egyedi támogatás tekintetében, a tagállamonkénti indikatív bontás kiszámításához használt kritériumként a támogatható népességet, a regionális és nemzeti prosperitást és a munkanélküliséget felhasználva.

2. Az (1) bekezdés a) pontjában említett előirányzatokat egyenlően kell elosztani az EFRA és az ESZA által finanszírozott programok között.

3. Az ESZA által finanszírozott operatív programok a rendelkezésre álló hitelek legfeljebb 50%-ában részesülnek, az 1. bekezdés b) pontja szerint. Ezért az ESZA által finanszírozott operatív programok egyedi prioritást kívánnak meg.

4. Az első bekezdés b) pontjában említett előirányzatok éves bontását 2007. január 1-jétől fokozatosan csökkenő mértékben kell megállapítani. A 2007. évi előirányzatnak alacsonyabbnak kell lenni mint 2006-ban, kivéve azokat a régiókat, amelyek a 1260/1999/EK rendelet szerint 2004-től kezdődően érintettek az 1. Célkitűzés által, és amely esetében az előirányzatot 2007-ben tárgyilagosan és igazságosan állapítják meg.

18. cikk

Az „Európai területi együttműködés” célkitűzés forrásai

Az „Európai területi együttműködés” célkitűzés összes forrásai a 15. cikk első bekezdésében említett források 3,94%-át teszik ki (azaz összesen 13,2 milliárd eurót), és ezt az alábbi módon osztják el a különböző részek között:

a) 35,61% a 7. cikk (1) bekezdésében említett, határokon átnyúló együttműködés finanszírozására, a tagállamonkénti indikatív bontás kiszámításához használt kritériumként a támogatható népességet felhasználva.

12,12% az ERFA által a …/…/EK rendelet szerinti európai szomszédsági és együttműködési eszköz és a(z) …/…/EK rendelet szerinti előcsatlakozási eszköz határokon átnyúló vonalának biztosított hozzájárulás tekintetében. Ezekben a rendeletekben megállapítják, hogy a két eszköz által a határokon átnyúló tagállami együttműködés tekintetében nyújtott hozzájárulás mértéke azonos az ERFA által biztosítottal.

b) 47,73% a 7. cikk (2) bekezdésében említett transznacionális együttműködés finanszírozására, a tagállamonkénti indikatív bontás kiszámításához használt kritériumként a támogatható népességet felhasználva.

c) 4,54% a 7. cikk (3) bekezdésében említett együttműködési hálózatok és tapasztalatcsere finanszírozására.

19. cikk

A források nem átruházhatósága

Az alapok és egységeik egyes célkitűzései keretében a tagállamonként elosztott összes előirányzat nem átruházható a tagállamok között.Ettől eltérve, az „Európai területi együttműködés” célkitűzés keretében a tagállamok szerinti keretösszeg esetében megengedhető 10% mértékű rugalmasság a határokon átnyúló egység és a transznacionális egység tekintetében juttatott összegeknél.

20. cikk

A teljesítményt és a minőséget jutalmazó tartalék forrásai

A 16. cikk (1) bekezdésének a) és b) pontjában, és a 17. cikk (1) bekezdésében említett források 3,0%-át a 48. cikkel összhangban kell elosztani.

21. cikk

A technikai segítségnyújtás forrásai

A 15. cikk (1) bekezdésében említett források 0,3%-át a Bizottság kezdeményezésére nyújtott technikai segítségnyújtásra kell fordítani a 43. cikkben meghatározottak szerint.

22. cikk

A források korlátozása

A Bizottság biztosítja, hogy az e rendelet szerinti, az alapokból a tagállamoknak biztosított összes éves juttatás, beleértve az ERFA által a(z) …/…/EK rendelet szerinti európai szomszédsági és együttműködési eszköz és a(z) …/…/EK rendelet szerinti előcsatlakozási eszköz határokon átnyúló egységének biztosított hozzájárulást, és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap (EAFRD) egy részéből a(z) …/…/EK rendelet szerint, az EMOGA Garanciarészlegétől, és az Európai Halászati Alapból (EFF) a(z) …/…/EK rendelet szerint biztosított, a „Konvergencia” célkitűzéshez hozzájáruló támogatást, nem haladja meg az adott tagállam GDP-jének az intézményközi megállapodás elfogadásakor számított 4%-át .

Az előző bekezdésben említett, az alapoktól eltérő pénzügyi eszközökre vonatkozó rendeletek hasonló rendelkezést tartalmaznak.

II. CÍM

A KOHÉZIÓ STRATÉGIAI MEGKÖZELÍTÉSE

I. FEJEZET A KOHÉZIÓRÓL SZÓLÓ KÖZÖSSÉGI STRATÉGIAI IRÁNYMUTATÁSOK

23. cikk

Tartalom

A Tanács közösségi szintű, a gazdasági, társadalmi és területi kohézióról szóló stratégiai iránymutatásokat hoz létre, amelyek meghatározzák az alapok beavatkozásához szükséges kereteket.

Az említett iránymutatások az alapok valamennyi célkitűzése esetében különösen a Közösség prioritásait juttatják érvényre, a kiegyensúlyozott, harmonikus és fenntartható fejlődés elősegítése érdekében.

Ezeket az iránymutatásokat az Átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokban foglalt középtávú gazdaságpolitikai stratégia figyelembevételével dolgozzák ki.

A foglalkoztatás és az emberi erőforrások területén a prioritások megegyeznek az Európai Foglalkoztatási Stratégia prioritásaival, figyelembe véve a regionális és helyi sajátosságokat.

24. cikk

Elfogadás és felülvizsgálat

A 23. cikkben említett közösségi stratégiai iránymutatásokat legkésőbb három hónappal e rendelet elfogadása után, a Szerződés 161. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően fogadják el. Ezt a határozatot az Európai Unió Hivatalos Lapjában ki kell hirdetni.

A közösségi stratégiai iránymutatások szükség esetén félidős felülvizsgálat tárgyát képezhetik a Szerződés 161. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően, különösen a Közösség prioritásaiban bekövetkezett változások számbavétele céljából.

II. FEJEZET NEMZETI STRATÉGIAI REFERENCIAKERET

25. cikk

Tartalom

1. A tagállamok nemzeti stratégiai referenciakeretet nyújtanak be, amely biztosítja, hogy a közösségi strukturális támogatást a közösségi iránymutatásokkal összhangban használják fel, és meghatározza az egyrészről a közösségi prioritások, másrészről a fenntartható fejlődés elősegítését célzó nemzeti és regionális prioritások, valamint a nemzeti foglalkoztatási cselekvési terv közötti kapcsolatot.

Az említett keret az alapok programozásának előkészítésében hivatkozási eszközként szolgál.

2. Minden nemzeti stratégiai referenciakeret tartalmaz egy rövid összefoglalást a tagállam stratégiájáról és annak operatív végrehajtásáról.

3. A nemzeti stratégiai referenciakeret stratégiai szakasza meghatározza a „Konvergencia” célkitűzéshez és a „Regionális versenyképesség és foglalkoztatás” célkitűzéshez választott stratégiát, az egyenlőtlenségek, gyengeségek és lehetőségek elemzése alapján bemutatva, hogy e választás hogyan van összhangban a közösségi stratégiai iránymutatásokkal, különösen az európai és a világgazdaság várható változásaihoz viszonyítva. Meghatározza a következőket:

a) a tematikus és területi prioritások, beleértve a városi megújulás és a vidéki gazdaságok és halászattól függő területek diverzifikálása számára;

b) csak a „Konvergencia” célkitűzés esetében: a tagállam igazgatási hatékonyságának erősítésére – az alapok kezelése tekintetében is – tervezett cselekvés, valamint a 46. cikk (1) bekezdésében említett értékelési terv;

c) csak a „Regionális versenyképesség és foglalkoztatás” célkitűzés esetében: a 6. cikk (1) bekezdésének második albekezdése szerint a regionális versenyképesség céljából kiválasztott régiók felsorolása.

A monitoring lehetővé tétele érdekében az a) pontban említett prioritások fő céljait számszerűsíteni kell, valamint korlátozott számú teljesítési és hatásmutatót kell meghatározni;

4. A „Konvergencia” célkitűzés és a „Regionális versenyképesség és foglalkoztatás” célkitűzés esetében az operatív szakasz tartalmazza a következőket:

a) az operatív programok és az egyes alapokból származó indikatív éves összegek programonkénti felsorolása, biztosítva a megfelelő egyensúlyt a regionális és a tematikus cselekvés között. Ez a felsorolás tartalmazza a 49. cikkben említett nemzeti készenléti tartalék összegét is;

b) az operatív programok és az alapok közötti koordináció biztosítását szolgáló mechanizmusok;

c) a más pénzügyi eszközöktől, különösen az EBB-től származó hozzájárulás, és azok összehangolása az alapokkal.

5. A „Konvergencia” célkitűzés régiói esetében az operatív szakasz tartalmazza továbbá a következőket:

a) az Európai Vidékfejlesztési Mezőgazdasági Alap és az Európai Halászati Alap keretében előírt teljes éves előirányzat összege;

b) a 13. cikkben említett addicionalitás elve betartásának előzetes ellenőrzéséhez szükséges információ.

6. A nemzeti stratégiai referenciakeretben megadott információ számba veszi az egyes tagállamok sajátos intézményi szabályozását.

26. cikk

Előkészítés és elfogadás

1. A nemzeti stratégiai referenciakeretet a tagállamok saját intézményi struktúrájuknak megfelelően készítik el, szorosan együttműködve a 10. cikkben említett partnerekkel. A referenciakeret a 2007. január 1-jétől 2013. december 31-ig tartó időszakra vonatkozik.

2. A közösségi stratégiai iránymutatás elfogadását követően minden tagállam a lehető leghamarabb elküldi a Bizottságnak a nemzeti stratégiai referenciakeretére vonatkozó javaslatát. A tagállamok dönthetnek úgy, hogy ezzel egyidejűleg a 31. cikkben említett operatív programokat is benyújtják. A Bizottság ezt a javaslatot a partnerség keretében tárgyalja meg.

3. Az operatív programoknak a 36. cikkben említett elfogadása előtt a Bizottság a 105. cikkben említett bizottsággal folytatott konzultációt követően, a 104. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően határozatot hoz a következő szempontokról:

a) az alapokból származó támogatáshoz választott stratégia és kiemelt témák, valamint azok ellenőrzésének szabályozása;

b) az alapok minden egyes célkitűzéséhez az operatív programok felsorolása és az erőforrások indikatív programonkénti elosztása, a 49. cikkben említett nemzeti készenléti tartalék összegét is beleértve;

c) valamint, csak a „Konvergencia” célkitűzés esetében: a kiadások azon szintje, amely garantálja a 13. cikkben említett addicionalitás elvének betartását, és az igazgatási hatékonyság és rendezett irányítás erősítése céljából tervezett cselekvés.

Az említett határozat nem érinti az operatív programokon a 32. cikk szerint végrehajtott változtatásokat.

III. FEJEZET STRATÉGIAI NYOMON KÖVETÉS ÉS ÉVES TÁRGYALÁS

27. cikk

A tagállamok éves jelentése

1. Első alkalommal 2008-ban, majd ezt követően minden év október 1-jéig minden tagállam jelentést nyújt be a Bizottság részére a stratégiájának végrehajtásában és céljainak megvalósításában elért előrehaladásról, számot adva különösen a kitűzött mutatókról, illetve azok hozzájárulásáról a kohézióról szóló közösségi stratégiai iránymutatások végrehajtásához, valamint a rendelkezésre álló értékelésekről.

A jelentés hivatkozik a nemzeti foglalkoztatási cselekvési tervre.

2. A nemzeti foglalkoztatási cselekvési terv minden évben leírja, hogy az Európai Foglalkoztatási Stratégia iránymutatásait hogyan hajtják végre az egyes tagállamokban.

28. cikk

A Bizottság éves jelentése

1. A Bizottság első alkalommal 2009-ben, majd ezt követően minden év elején éves jelentést fogad el, amely összefoglalja a közösségi stratégiai iránymutatások és a nemzeti stratégiai referenciakeretek végrehajtásával kapcsolatos főbb fejlesztéseket, tendenciákat és kihívásokat.

2. A jelentés a tagállamok 27. cikkben említett éves jelentéseinek és bármely más, rendelkezésre álló információnak a Bizottság általi vizsgálatán és értékelésén alapul. A jelentés a Bizottság következtetéseinek fényében megállapítja a tagállamok és a Bizottság részéről meghozandó nyomon követési intézkedéseket.

29. cikk

Éves vizsgálat

1. Az Európai Tanács tavaszi ülése érdekében a 28. cikkben említett éves bizottsági jelentést az Átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokról szóló végrehajtási jelentéssel, a foglalkoztatásról szóló közös jelentéssel és a belső piaci stratégia végrehajtási jelentéssel együtt elküldik a Tanács részére.

A jelentést véleményezésre elküldik továbbá az Európai Parlament, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság, valamint a Régiók Bizottsága részére.

2. A Tanács minden tavasszal megvizsgálja a Bizottság éves jelentését, az Átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokról szóló végrehajtási jelentéssel, a foglalkoztatásról szóló közös jelentéssel és a belső piaci stratégia végrehajtási jelentéssel együtt.

3. A 28. cikkben említett éves bizottsági jelentés és a Bizottság javaslata alapján a Tanács következtetéseket fogad el a közösségi stratégiai iránymutatások végrehajtásáról. A Bizottság biztosítja a következtetések nyomon követését.

30. cikk

Kohéziós jelentés

A Szerződés 159. cikkének második albekezdésében említett bizottsági jelentés tartalmazza különösen a következőket:

a) feljegyzés a gazdasági és társadalmi kohézió terén történt előrehaladásról, beleértve a régiók szociális-gazdasági helyzetét és fejlődését, valamint a közösségi prioritások integrációját;

b) feljegyzés az alapok, az EBB és más pénzügyi eszközök szerepéről, valamint más közösségi és nemzeti politikák hatásáról az elért előrehaladásra.

A jelentés szükség esetén tartalmazza a gazdasági és szociális kohézió erősítése céljából elfogadandó közösségi intézkedésekre és politikákra vonatkozó esetleges javaslatokat. Szükség esetén javaslatot tesz emellett a kohézióról szóló stratégiai iránymutatásokban az új közösségi politikai kezdeményezésekhez kapcsolódó esetleges kiigazításokra.

Benyújtásának évében a jelentés a 28. cikkben említett éves bizottsági jelentés helyébe lép. A jelentés a 29. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően éves tárgyalás tárgyát képezi.

III. CÍM

PROGRAMOZÁS

I. FEJEZET A STRUKTURÁLIS ALAPOKRÓL ÉS A KOHÉZIÓS ALAPRÓL SZÓLÓ ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

31. cikk

Az operatív programok előkészítése és jóváhagyása

1. A tagállamokban az alapok a nemzeti stratégiai referenciakereten belül operatív programok formájában fejtik ki tevékenységüket. Minden operatív program egy, 2007. január 1. és 2013. december 31. közötti időszakra vonatkozik. A Bizottság és a tagállam ellenkező értelmű megállapodása hiányában egy operatív program a 3. cikkben említett három célkitűzés közül csak egyre vonatkozhat.

2. Az operatív programokat a tagállam vagy a tagállam által kijelölt hatóság állítja össze, szoros együttműködésben a 10. cikkben említett partnerekkel.

3. A tagállam a Bizottság 26. cikkben említett döntése után a lehető leghamarabb vagy az ugyanazon 26. cikkben említett nemzeti stratégiai referenciakeret bemutatásával egyidejűleg benyújtja a Bizottságnak operatív programra vonatkozó javaslatát, amely tartalmazza a 36. cikkben említett elemek mindegyikét.

4. A Bizottság értékeli a javasolt operatív programot, hogy meghatározza, hogy az hozzájárul-e a nemzeti stratégiai referenciakeret céljaihoz és prioritásaihoz és a közösségi stratégiai iránymutatásokhoz. Amennyiben a Bizottság egy operatív programról úgy ítéli, hogy az nincs összhangban a közösségi stratégiai iránymutatásokkal vagy a nemzeti stratégiai referenciakerettel, felkéri a tagállamot a javasolt program ennek megfelelő felülvizsgálatára.

5. A Bizottság a tagállam általi formális benyújtását követően a lehető leghamarabb elfogadja az operatív programot.

32. cikk

Az operatív programok felülvizsgálata

1. A tagállam vagy a Bizottság kezdeményezésére, és a monitoring bizottság általi jóváhagyásuk után az operatív programokat újra megvizsgálják, és jelentősebb társadalmi-gazdasági változásokat követően, illetve a közösségi prioritások nagyobb mértékben vagy eltérő módon történő figyelembevétele céljából szükség esetén a programozási időszak hátralévő része tekintetében módosítják, különösen a Tanács következtetéseinek fényében. Az operatív programok az értékelés figyelembevételével és a végrehajtási nehézségek nyomán is felülvizsgálhatók. Az operatív programokat a 48. és 49. cikkben említett tartalékok kiosztását követően szükség esetén felülvizsgálják.

2. A Bizottság a kérelemnek a tagállam általi formális benyújtását követően a lehető leghamarabb határozatot fogad el az operatív program felülvizsgálata iránti kérelemről.

33. cikk

Az alapok egyedi jellege

1. Amennyiben a (3) bekezdés másként nem rendelkezik, az operatív programok csak egy alapból részesülhetnek finanszírozásban.

2. Az alapokra vonatkozó egyedi rendeletekben megállapított eltérések sérelme nélkül, az ERFA és az ESZA kiegészítő jelleggel és az operatív program minden egyes prioritásának 5%-ára korlátozódva finanszírozhat a másik alap támogatási körébe tartozó intézkedéseket, feltéve, hogy azokra a művelet kielégítő végrehajtásához szükség van, és ahhoz közvetlenül kapcsolódnak.

3. A Kohéziós Alap támogatásában részesülő tagállamokban az ERFA és a Kohéziós Alap együttesen nyújt támogatást a közlekedési infrastruktúra és a környezetvédelem operatív programjai számára, a nagyobb projekteket is beleértve.

34. cikk

Földrajzi hatókör

1. A „Konvergencia” célkitűzés alapján benyújtott operatív programokat a megfelelő földrajzi szinten és legalább a NUTS II. régiók szintjén kell kidolgozni.A „Konvergencia” célkitűzés alapján benyújtott, a Kohéziós Alap hozzájárulásával megvalósítandó operatív programokat országos szinten kell kidolgozni.

2. A Bizottság és a tagállam eltérő megállapodásának hiányában a „Regionális versenyképesség és foglalkoztatás” célkitűzés alapján benyújtott operatív programokat a tagállam sajátos intézményrendszerének megfelelően a NUTS I. vagy NUTS II. régiók szintjén kell kidolgozni az ERFA finanszírozásában részesülő régiók esetében. Amennyiben azokat az ESZA finanszírozza, a tagállam az ennek megfelelő szinten dolgozza ki a programokat.

3. Az „Európai területi együttműködés” célkitűzés alapján benyújtott, a határokon átnyúló együttműködésre irányuló operatív programokat az egyes határokra vagy megfelelő csoportosításban határok egy csoportjára, NUTS III. szinten dolgozzák ki, az enklávékat is beleértve. Az „Európai területi együttműködés” célkitűzés alapján benyújtott, a transznacionális együttműködésre irányuló operatív programokat az egyes transznacionális együttműködési területek szintjén dolgozzák ki. A hálózatba szervezésre irányuló programok a Közösség egész területére vonatkoznak.

35. cikk

Az Európai Beruházási Bank és az Európai Beruházási Alap részvétele

1. Az EBB és az Európai Beruházási Alap (EBA) az alapokmányukban megállapított szabályoknak megfelelően részt vehet az alapokból származó támogatás programozásában.

2. A tagállamok kérésére az EBB és az EBA részt vehet a nemzeti stratégiai referenciakeret és az operatív programok előkészítésében, valamint a nagyobb projektek előkészítésére, a finanszírozás szabályozására és a közszféra és magánszféra együttműködésére irányuló tevékenységekben. A tagállamok az EBB-vel és az EBA-val egyetértésben a megadott hiteleket az operatív programok egy vagy több prioritása köré csoportosíthatják, különösen az innováció, a tudás alapú gazdaság, a humántőke, a környezetvédelem és az alapinfrastruktúra projektek területén.

3. A nemzeti stratégiai referenciakeret és az operatív programok elfogadása előtt a Bizottság konzultálhat az EBB-vel és az EBA-val. A konzultáció különösen azokat az operatí