A javaslat ezenkívül kiegészíti a fogyasztók jogairól, a 93/13/EGK tanácsi irányelv és az 1999/44/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról, valamint a 85/577/EGK tanácsi irányelv és a 97/7/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. október 25-i 2011/83/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvet, amely az áruk internetes és egyéb távértékesítésére vonatkozó egyes szabályokat (főként a szerződéskötést megelőző tájékoztatásra vonatkozó követelményeket és az elállási jogot) már teljes körűen harmonizálta. A javaslat a belső piacon az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem, egyes jogi vonatkozásairól szóló 2000. június 8-i 2000/31/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet (az elektronikus kereskedelemről szóló irányelv) is kiegészíti, amely többek között részben már harmonizált szabályokat létesít az elektronikus úton kötött szerződésekre vonatkozóan.

A javaslat az 1999/44/EK irányelv szabályait veszi alapul, ugyanakkor az áruk megfelelőségi feltételeinek, a fogyasztók rendelkezésére álló jogorvoslatok sorrendjének, valamint a bizonyítási teher megfordulására és a szavatosságra vonatkozó határidőknek a teljes körű harmonizációját írja elő. A javaslat emellett egyértelművé teszi a hatályos 1999/44/EK irányelv egyes vonatkozásait, például azt, hogy a fogyasztó jogosult lenne a szerződést felmondani vagy árengedményt kérni, amennyiben az eladó az árut ésszerű határidőn belül nem javítja ki vagy nem cseréli ki. Az 1999/44/EK irányelvtől eltérően a fogyasztó kisebb hibák esetén is jogosult lenne a szerződést felmondani. Szintén eltérést jelent az 1999/44/EK irányelvhez képest az, hogy a javaslat szerint a fogyasztók – számos jelenleg hatályos nemzeti jogszabálytól eltérően – nem lennének kötelesek az eladót az áru hibájáról a hiba észlelésétől számított meghatározott időn belül értesíteni. Kétségkívül jelentős változásnak számít az 1999/44/EK irányelvhez képest, hogy a bizonyítási teher megfordulásának határideje két évre meghosszabbodik. A javaslat az 1999/44/EK irányelvhez hasonlóan a megfelelőség említett hiányából eredő károk esetén járó kártérítéssel kapcsolatos fogyasztói jogokra vonatkozó rendelkezéseket a nemzeti jogszabályokra bízza.

A Bizottság által 2015. május 6-án elfogadott digitális egységes piaci stratégia a digitálistartalom-szolgáltatásra és az áruk internetes értékesítésére vonatkozó harmonizált szabályokkal kapcsolatos jogalkotási kezdeményezést jelentett be. Ez a kezdeményezés i. a digitálistartalom-szolgáltatásra irányuló szerződések egyes vonatkozásairól szóló javaslatból, valamint ii. a termékek internetes és egyéb távértékesítésére irányuló szerződések egyes vonatkozásairól szóló javaslatból áll.

Egy uniós szintű kezdeményezés garantálni fogja továbbá a fogyasztói jogok következetes alkalmazását, ugyanakkor biztosítani fogja, hogy az Unió valamennyi fogyasztója ugyanolyan magas szintű fogyasztóvédelemben részesüljön, Jogbiztonságot fog teremteni a termékeiket más tagállamokban értékesíteni szándékozó vállalkozások számára. A szóban forgó kezdeményezés következetes jogalapot fog biztosítani az összehangolt jogérvényesítési intézkedésekhez, mivel a javasolt irányelv be fog kerülni a fogyasztóvédelmi jogszabályok alkalmazásáért felelős nemzeti hatóságok közötti együttműködésről szóló 2006/2004/EK rendelet mellékletébe. Ezenfelül a jogérvényesítési intézkedéseket jelentősen meg fogják könnyíteni a javasolt egységes és teljes körűen harmonizált szabályok. Így az uniós fogyasztók érdekében szigorúbbá válik az uniós jogszabályok végrehajtása. Ilyen eredmény csak uniós szintű fellépéssel érhető el.

Az 1999/44/EK irányelv előírja, hogy a kereskedő az áru átadásának időpontjában meglévő hibákért legalább az átadástól számított két évig felel. Míg ezt a kétéves időtartamot 23 tagállam vezette be, egy tagállamban ez az időtartam hosszabb, két tagállamban pedig korlátlan. Két másik tagállamban a szavatosságra vonatkozóan nem határoztak meg konkrét időtartamot, ugyanakkor a fogyasztói jogokat az elévülési idő korlátozza (a nemzeti jogszabályokban foglalt azon határidő, amelyen belül a jogok a bíróság előtt érvényesíthetők).

Az 1999/44/EK irányelv előírja a fogyasztók rendelkezésére álló jogorvoslatok sorrendjét. Amennyiben az áru nem felel meg a szerződésnek, a fogyasztó az áru megfelelővé tételéhez első lépésben javítást vagy cserét kérhet. A fogyasztó csak második lépésben kérheti a szerződés felbontását vagy a vételár csökkentését. Ezt a megközelítést 20 tagállam követte, míg a többi tagállam lehetővé tette a fogyasztóknak, hogy a jogorvoslatok közül szabadon választhatnak, vagy átvették ugyan a jogorvoslatok sorrendjét, viszont más jogorvoslatot is biztosítottak, például a fogyasztó egy rövid határidőn belül visszautasíthatta a szerződésnek nem megfelelő árut.

A digitális egységes piaci stratégia a tagállamközi elektronikus kereskedelem fejlődését a digitális egységes piacon gátló összes jelentős akadállyal holisztikus szemlélettel kíván foglalkozni. A javaslatot e holisztikus szemlélet összefüggésében kell vizsgálni. Ez többek között a platformok szerepére, az európai számítási felhőre, a hozzáadottérték-adóval kapcsolatos terhekre és a csomagkézbesítésre irányuló kezdeményezéseket érinti. Ezenkívül kitér a jogérvényesítéssel/jogorvoslattal kapcsolatos kezdeményezésekre; ilyen például az online vitarendezési platform elindítása és a fogyasztóvédelmi jogszabályok alkalmazásáért felelős nemzeti hatóságok közötti együttműködésről szóló, 2004. október 27-i 2006/2004/EK rendelet felülvizsgálata. Az Unión belül teljes körűen harmonizált szerződési jogi szabályok a fogyasztóvédelmi együttműködésért felelős hatóságok összehangolt végrehajtási intézkedéseit is elő fogják segíteni.

Konzultáció a tagállamokkal: 2015 júniusa és októbere között három munkaértekezletet tartottak a tagállamokkal. A releváns kérdések a fogyasztóvédelmi együttműködési bizottság (2015. áprilisi) ülésén a nemzeti végrehajtó hatóságokkal, valamint a fogyasztóügyi hálózat (Consumer Policy Network) (2015. májusi) ülésén a fogyasztóügyért felelős nemzeti hatóságokkal is megvitatásra kerültek.

2015 júniusától augusztusáig vállalkozásokkal folytatott mélyinterjúkra is sor került a külföldi értékesítés során felmerülő, szerződési joggal összefüggő költségeikre vonatkozó adatgyűjtés érdekében.

Az önkéntes szerződésmintához hasonló, kötelező erővel nem bíró eszközzel nem valósulna meg a belső piac létrehozásának és működésének javítására vonatkozó célkitűzés. A kereskedők mindazonáltal kötelesek lennének betartani a fogyasztó tartózkodási helye szerinti ország különböző kötelező nemzeti szabályait, ha az adott ország a szerződésmintánál magasabb szintű fogyasztóvédelmet ír elő, és így a kereskedők számára továbbra is felmerülnének szerződési joggal összefüggő költségek.

A két javaslat fel fogja számolni a tagállamközi internetes kereskedelemmel összefüggésben a fogyasztók és a kereskedők előtt álló, szerződési joggal kapcsolatos akadályokat. Ezen akadályok elhárítása előmozdítja a tagállamközi kereskedelmet: a szerződési joggal kapcsolatos akadályok felszámolásával 122 000-rel több vállalkozás folytatna tagállamközi internetes értékesítést. Az Unión belüli export mintegy 1 milliárd EUR-val növekedne. Az internetes kiskereskedelemben a nagyobb verseny minden tagállamban a kiskereskedelmi árak csökkenését fogja eredményezni, ami uniós szinten átlagosan 0,25 %-os csökkenést jelent. Az árcsökkenés és az egységes jogokból eredő nagyobb fogyasztói bizalom eredményeként növekedni fog a fogyasztói kereslet. A háztartások fogyasztása – amely a fogyasztói jólét mutatója – minden tagállamban nőne, és az emelkedés uniós szinten elérné a 0,23 %-ot, amely 18 milliárd EUR-nak felel meg. További 7,8–13 millió fogyasztó kezdene tagállamközi internetes vásárlásba. Az egyes vásárlók által évente más tagállamban elköltött átlagos összeg is 40 EUR-val növekedne. A kínálat és a kereslet említett növekedése közvetlenül mind az egyes tagállamok, mind az egész EU főbb makrogazdasági mutatóira hatást fog gyakorolni. Az Unió reál GDP-je várhatóan összességében évente 4 milliárd EUR-val fog növekedni.

Az 5. lehetőség segítséget nyújthatna a vállalkozásoknak abban, hogy az EU egész területén kielégítő szintű fogyasztóvédelem mellett értékesítsenek árut, különösen a mintaszerződésekben foglalt szabályoknak az ágazat által egyeztetendő tartalmától, valamint a bizalmi jegy uniós vállalkozások általi használatának és elfogadottságának mértékétől függően. A fogyasztók nagyobb bizalommal vásárolhatnak uniós bizalmi jegyet elnyert külföldi kereskedőktől. A kereskedők azonban továbbra is kötelesek lennének betartani a fogyasztó szokásos tartózkodási helye szerinti ország kötelező nemzeti szabályait, ha azok a mintaszerződésben foglalt szabályoknál magasabb szintű fogyasztóvédelemről rendelkeznek, és így továbbra is felmerülhetnek szerződési joggal összefüggő költségeik.

A 2. lehetőség még jobban ösztönözné a tagállamközi kínálatot, mivel a kereskedők a székhelyük szerinti jog alapján értékesíthetnék a termékeiket külföldre. A fogyasztóknak bizonyos fokú előnyük származhat a nagyobb választékból és az alacsonyabb árakból. Némely esetben még magasabb szintű fogyasztóvédelemben is részesülhetnek a kereskedő székhelye szerinti jog alapján, amennyiben az bizonyos kérdésekben túlmutat a saját nemzeti jogszabályaikon. A kereskedő székhelye szerinti jognak az áruk internetes értékesítésére történő alkalmazása és az 593/2008/EK rendelettől (Róma I.) való, ennek megfelelő eltérés miatt azonban az európai fogyasztók már nem részesülnének magasabb szintű védelemben annál, mint amit a saját nemzeti joguk – az 1999/44/EK irányelv végrehajtásával, az irányelvben meghatározott mértéken túlmenően – a kereskedő székhelye szerinti jogon felül esetlegesen biztosít. Ez kedvezőtlenül befolyásolná a tagállamközi vásárlásokba vetett fogyasztói bizalmat. Ráadásul igen valószínű, hogy egy ilyen változtatás nem korlátozható az uniós kereskedőkre, és következésképpen megszüntetné a harmadik országokból származó kereskedőkkel kötött ügyletek esetében a kötelező fogyasztói szerződési jogi szabályok által nyújtott védelmet.

Az 1. cikk meghatározza az irányelv tárgyát és hatályát azáltal, hogy egyértelműen leszögezi, hogy az irányelv a megfelelésre, a jogorvoslatokra és ezen jogorvoslatok érvényesítésének módozataira bizonyos szabályokat ír elő. A javaslatokat kísérő hatásvizsgálat során a vállalkozások közötti szerződésekkel kapcsolatban nem merült fel probléma, így az irányelv ezekkel a kérdésekkel nem foglalkozik. Ez az irányelv nem vonatkozik a DVD-khez és a CD-khez hasonló árukra, amelyekbe oly módon épül be a digitális tartalom, hogy az áru csak a digitálistartalom-hordozó szerepét tölti be, és nem vonatkozik a távollevők között kötött, szolgáltatásnyújtásra irányuló szerződésekre sem. Vonatkozik viszont az olyan árukra, mint a háztartási készülékek vagy a játékok, amelyek esetében a digitális tartalom oly módon van beágyazva az áruba, hogy annak funkciói az áru fő funkcióihoz képest másodlagosak, és a digitális tartalom az áru szerves részeként működik. Emellett amennyiben egy adásvételi szerződés áru értékesítéséről és szolgáltatásnyújtásról egyaránt szól, ez az irányelv csak az áru értékesítéséről szóló részre vonatkozik.

A fogyasztóvédelem szintje a jelenlegi uniós szinthez képest nőni fog. Ez különösen a bizonyítási teher megfordulására vonatkozó határidő két évre történő meghosszabbítására és annak a szavatossági időhöz való igazítására vonatkozik. E tekintetben valamennyi uniós fogyasztó a nemzeti előírásokhoz képest magasabb szintű fogyasztóvédelemben fog részesülni (kivéve két tagállamot, ahol ez a szint nem változik). Ennek a magasabb fogyasztóvédelmi szintnek köszönhetően a fogyasztók jogaikat könnyebben gyakorolhatják,ami várhatóan jelentősen növeli a fogyasztók bizalmát, és ez a távolság miatt különösen fontos a tagállamközi internetes vásárlások esetében. A fogyasztóvédelem más vonatkozásait illetően – mint például a fogyasztó azon kötelezettsége, hogy az eladót értesítenie kell a hibáról és a fogyasztó azon joga, hogy még enyhe mértékű szerződésszegés esetén is jogosult a szerződést felmondani – a javaslat a legtöbb esetben a jelenlegi nemzeti előírásokhoz viszonyítva magasabb védelmi szintet biztosít, ugyanakkor néhány tagállamban egyes pontok esetében bizonyos további jogosultságok alacsonyabb szintűek lehetnek. Mindazonáltal biztosított lesz a magas szintű fogyasztóvédelem, és erősödik a szabályok végrehajtása. Emellett a fogyasztók nemcsak szélesebb, Unió-szerte a kereskedők által kínált versenyképes árú termékválasztékhoz férhetnek hozzá, hanem – az Európai Bizottság körforgásos gazdaságra vonatkozó csomagjával összhangban – magasabb minőségű és tartósabb termékek előnyeit is élvezhetik.

A vállalkozások számára az új szabályok alkalmazása a fogyasztókkal való kapcsolatuk tekintetében bizonyos kötelezettségeket jelent majd. Ugyanakkor a nemzeti jogszabályok az Unió minimális harmonizációt előíró jogszabályainak eredményeként számos ilyen kötelezettséget – különböző fokban és mértékben – már eddig is tartalmaztak, így azok már ismerősek a vállalkozások számára. A bizonyítási teher megfordulására vonatkozó határidő hat hónapról két évre történő meghosszabbítása például várhatóan nem befolyásolja majd jelentősen a vállalkozásokat, mivel a legfrissebb adatokból az derül ki, hogy a kétéves szavatosság teljes időtartama alatt a vállalkozásoknak gyakorlatilag csak egy csekély része ragaszkodik ahhoz, hogy a fogyasztók bizonyítsák a kereskedő felelősségét , és hogy a bizonyítási teher megfordulása ténylegesen a kétéves szavatosság egész időtartama alatt működik, és ebben a tekintetben a kereskedők magatartása nem változik számottevően a hat hónapos határidőn belül, illetve azt követően.

A jelenleg kizárólag hagyományos kereskedelem keretében értékesítő vállalkozásoknak, különösen a termékértékesítés esetében, nem kell semmiféle átállási költséggel számolniuk. Azok a vállalkozások, amelyek eddig is értékesítettek más tagállambeli fogyasztóknak az interneten keresztül, vagy most kívánnak abba bekapcsolódni, közvetlenül fognak részesülni a teljes körűen harmonizált uniós szabályokból eredő költségmegtakarításban. A jelenleg hagyományos és internetes értékesítést egyaránt folytató vállalkozásoknak a jövőben gyakorlatilag nem kell a különböző rendszerek miatt többletköltséggel számolniuk, mivel az áruk internetes és hagyományos értékesítésére vonatkozó szabályok széttagolódása valószínűleg nem fog előfordulni, illetve feltehetően nem lesz jelentős hatása. Amennyiben ilyen költségek mégis felmerülnek, azok nem lesznek számottevőek, és csak egy rövid átmeneti időszakban fordulnak elő. Kiskereskedelmi vállalkozások képviselői szerint az összes forgalmazási csatornát használó vállalkozások ténylegesen képesek lennének az áruk internetes és hagyományos értékesítési rendszerei között esetlegesen átmenetileg felmerülő eltéréseket kezelni oly módon, hogy valamennyi értékesítésükre a szigorúbb előírásokat alkalmazzák és így egységes üzleti modell szerint működnek.

A vállalkozásoknak viselniük kell az új irányelvnek való megfeleléssel kapcsolatos költségeket, de ezeket meghaladhatják azok az előnyök, amelyeket a termékek és a digitális tartalom exportját Unió-szerte lehetővé tevő, teljes körűen harmonizált szabályokból eredően fognak élvezni. A vállalkozásoknak az új szabályok bevezetését követően általában nem kell majd szerződési feltételeiket a többi tagállam jogszabályaihoz igazítaniuk, függetlenül attól, hogy termékeiket hány tagállamban értékesítik. A kkv-k nem fognak mentesülni az új szabályok alól: a mentességek csökkentenék a fogyasztók bizalmát, amikor ilyen vállalkozástól vásárolnak. Nem indokolt, hogy a fogyasztók alacsonyabb szintű védelemben részesüljenek, ha nagyobb szállítók helyett kkv-któl vásárolnak. A mentesség az Unió-szerte alkalmazandó egységes szabályrendszer által a kkv-k számára nyújtott előnyöket is veszélyeztetné. Épp ellenkezőleg, a kezdeményezés különösen előnyös lesz a kkv-k számára, amelyeket jobban érintik azok a költségek, amelyek a szerződéseik más tagállamok kötelező szabályaihoz való hozzáigazításával kapcsolatosak, és amelyek tevékenysége nagyobb versenytársaikhoz viszonyítva gyakrabban korlátozódik a nemzeti piacra. A tagállamközi kereskedelem fontos módja annak, hogy kiaknázhassák a méretgazdaságosság előnyeit. A kkv-k nehezen találnak ügyfeleket. Ezt az akadályt könnyebben leküzdhetik az interneten, mivel az internetes értékesítés a hagyományos kereskedelemmel összehasonlítva alacsonyabb költségekkel jár.

A 19. cikk más uniós jogszabályok módosításairól rendelkezik. A két jogi eszköz közötti átfedések elkerülése érdekében módosítja az 1999/44/EK irányelvet. A 19. cikk továbbá – az ezen irányelv végrehajtása terén folytatott tagállamközi együttműködés elősegítése érdekében – a 2006/2004/EK rendelet mellékletét kiegészíti az erre az irányelvre utaló hivatkozással. A cikk – a fogyasztók ezen irányelvben megállapított kollektív érdekei védelmének biztosítása érdekében – a fogyasztói érdekek védelme érdekében a jogsértés megszüntetésére irányuló eljárásokról szóló, 2009. április 23-i 2009/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv I. mellékletéhez is fűz erre az irányelvre utaló hivatkozást.

A 15. cikk átláthatósági követelményeket ír elő az eladók által nyújtott jótállás tekintetében, például a jótállási nyilatkozat formájára és tartalmára vonatkozóan. Ezenkívül azt is megállapítja, hogy az eladó a reklámokban, a szerződést megelőző tájékoztatásban és a jótállási nyilatkozatban szereplő feltételek szerint köteles a jótállást biztosítani. Egyértelművé teszi, hogy amennyiben a reklámokban szereplő feltételek eltérnek a jótállási nyilatkozatban foglalt feltételektől, úgy a fogyasztó számára előnyösebb feltételek érvényesek.

A 13. cikk a szerződés felmondására vonatkozó jog gyakorlásának módozatait és következményeit szabályozza. A szerződésnek a szerződésszerűség hiánya miatti felmondására vonatkozó jog a végső jogorvoslat, amely abban az esetben alkalmazandó, ha a hiba egyéb módon nem orvosolható vagy az egyéb jogorvoslatok nem vezettek eredményre. A fogyasztó kisebb hibák esetén is gyakorolhatja ezt a jogát. A cikk előírja, hogy a fogyasztó a szerződés felmondásáról bármilyen formában küldhet értesítést, és a szerződés csak részlegesen szűnik meg abban az esetben, ha a hiba a szerződés alapján leszállított áruknak csak egy részét érinti. Amennyiben viszont a hiba az egész szerződés felmondását indokolhatja, úgy a jogorvoslat nem korlátozódhat részleges megszüntetésre. A 13. cikk szabályozza továbbá az áru visszaszolgáltatását, ami a szerződés felmondásának következménye, és előírja, hogy 14 napon belül az eladónak az áru vételárát a saját költségén kell visszatérítenie, a fogyasztónak pedig a hibás árut az eladó költségén kell visszaküldenie. A 13. cikk végül arról rendelkezik, hogy a fogyasztó bizonyos korlátozott feltételek mellett köteles az áru pénzbeli értékét megfizetni, amennyiben az árut nem lehet visszaküldeni, és az áru értékcsökkenését korlátozott mértékben meg kell térítenie.

A 11. cikk tisztázza, hogy a fogyasztó jogosult választani a javítás és a csere között, kivéve ha az általa választott megoldás a rendelkezésre álló másik lehetőséghez képest aránytalan, lehetetlen vagy jogellenes. Előírja azokat a szempontokat is, amelyek alapján megállapítható, hogy a választott megoldás a másik rendelkezésre álló lehetőséghez képest aránytalan-e.

A 10. cikk előírja, hogy amennyiben az eladó a hibát az áru cseréje révén orvosolja, úgy a kicserélt árut a saját költségén köteles visszavenni. Az eladó a hibás áru visszavételét és az új áru üzembe helyezését elvégezheti saját maga vagy azzal a saját költségén megbízhat harmadik felet. A cikk azt is egyértelművé teszi, hogy a fogyasztó a kicserélt áru cseréjét megelőző használatáért nem köteles fizetni.

A 9. cikk felsorolja a fogyasztót a nem szerződésszerű teljesítés esetén megillető jogorvoslatokat oly módon, hogy teljes körűen harmonizálja a jogorvoslatok gyakorlásának sorrendjét. Első lépésben a fogyasztó jogosult az áru ésszerű határidőn belül, a fogyasztót érő jelentős kényelmetlenség nélkül történő javítására vagy cseréjére. Második lépésben a fogyasztó árengedményre vagy a szerződés felmondására jogosult, amennyiben a hibát javítás vagy csere útján nem orvosolják, vagy nem lehet orvosolni. A cikk azt is előírja, hogy a fogyasztó az áru megfelelőségének helyreállításáig jogosult a teljesítést visszatartani.

A 7. cikk egy további megfelelőségi feltételt tartalmaz az áru esetleges jogi hibája esetére. E szabály szerint az árunak mentesnek kell lennie harmadik felek bármely jogától, ideértve a szellemi tulajdonon alapuló jogokat is.

A 4. cikk meghatározza azokat a megfelelőségi feltételeket, amelyeknek teljesülniük kell ahhoz, hogy az áru a szerződésben foglaltaknak megfeleljen. Az árunak elsődlegesen a szerződés ígéreteinek kell megfelelnie. A 4. cikk azt is egyértelművé teszi, hogy alapszabály szerint az áru megfelelőségét nemcsak a szerződésben foglalt feltételek alapján lehet értékelni, hanem – az adásvételi szerződésben részt vevő mindkét fél jogos érdekeinek védelmében – szubjektív és objektív kritériumok együttes alkalmazásával is. Ezeket a további objektív kritériumokat az 5., 6. és 7. cikk tartalmazza.

A 3. cikk megállapítja, hogy ez az irányelv teljes körű harmonizációt biztosító irányelv. A tagállamok az abban foglalt követelményektől elmaradó vagy azokon túlmutató jogszabályokat nem fogadhatnak el, illetve nem tarthatnak fenn. A 3. és az 1. cikk együttesen annak megállapítására szolgál, hogy a tagállamok az irányelv hatálya alá nem tartozó területeken továbbra is fogadhatnak el jogszabályokat.

(4)Noha az Unióban megvalósuló távértékesítések túlnyomó részét az áruk internetes értékesítése képviseli, a verseny indokolatlan torzulásának elkerülése és valamennyi távértékesítést folytató vállalkozás számára egyenlő versenyfeltételek biztosítása érdekében ennek az irányelvnek minden távértékesítési csatornára vonatkoznia kell, ideértve a telefonon vagy levelezés útján küldött megrendeléseket is.

(3)A digitális egységes piac fejlődésének motorja az elektronikus kereskedelem. A piac növekedési potenciálja azonban még messze nincs teljesen kihasználva. Az Unió versenyképességének megerősítése és a növekedés serkentése érdekében az Uniónak gyorsan kell cselekednie, és arra kell ösztönöznie a gazdasági szereplőket, hogy a digitális egységes piac által kínált lehetőségeket teljes mértékben használják ki. A digitális egységes piacban rejlő lehetőségek csak akkor használhatók ki teljesen, ha minden piaci szereplő zökkenőmentesen hozzá tud férni az áruk internetes értékesítéséhez, és megbízik az elektronikus kereskedelmi ügyletekben. A szerződési jog azon szabályai, amelyek alapján a piaci szereplők az ügyleteiket bonyolítják, azok közé a legfontosabb tényezők közé tartoznak, amelyek meghatározzák az olyan üzleti döntéseket, hogy egy vállalkozás kínáljon-e árut külföldre az interneten keresztül. Ezek a szabályok azt is befolyásolják, hogy a fogyasztók hajlandók-e elfogadni a vásárlás ezen formáját, és bíznak-e abban.

(26)Annak érdekében, hogy a vállalkozások Unió-szerte egységes szabályokra támaszkodhassanak, teljes körűen harmonizálni kell azt az időtartamot, amelyen belül a hibával kapcsolatos bizonyítási teher a fogyasztó javára megfordul. Az első két évben a hiba vélelmezésének érvényesítéséhez a fogyasztónak csak azt kell megállapítania, hogy az áru nem felel meg a szerződésben foglaltaknak anélkül, hogy bizonyítania kellene, hogy a hiba már a megfelelőség megállapítására irányadó időpontban is fennállt. A nem szerződésszerű teljesítés esetén rendelkezésre álló jogorvoslatokkal kapcsolatos jogbiztonság növelése és a digitális egységes piac útjában álló főbb akadályok megszüntetése érdekében meg kell állapítani azt a teljes körűen harmonizált sorrendet, amelyben a jogorvoslatokat érvényesíteni lehet. Mindenekelőtt első jogorvoslatként biztosítani kell a fogyasztónak a javítás és a csere közötti választás lehetőségét, ami hozzájárul a szerződéses kapcsolat és a kölcsönös bizalom fenntartásához. Emellett a fogyasztó számára a csere lehetőségének biztosítása ösztönzi a fenntartható fogyasztást, és növelheti a termékek tartósságát.

(20)Számos fogyasztási cikket üzembe kell helyezni, mielőtt azt a fogyasztó érdemben használni tudja. Így az áruk szakszerűtlen üzembe helyezéséből eredő bármilyen hibát a szerződésszerűség hiányának kell tekinteni, amennyiben az üzembe helyezést az eladó végezte vagy azt az eladó ellenőrzése alatt hajtották végre, illetve amennyiben az árut a fogyasztó helyezte üzembe, a szakszerűtlen üzembe helyezés viszont a nem megfelelő üzembe helyezési utasítások miatt következett be.

(19)Ahhoz, hogy egyértelműen meg lehessen állapítani, hogy a fogyasztó mit várhat el az árutól és az eladó felelőssége mire terjedjen ki, amennyiben nem az elvárásnak megfelelően teljesít, a szerződésszerűség megállapítására vonatkozó szabályok teljes körű harmonizációja alapvető fontosságú. A szubjektív és objektív feltételek együttes alkalmazása az adásvételi szerződésben szereplő mindkét fél jogos érdekét védi. A szerződésszerűséget nemcsak a szerződésben foglalt követelmények – többek között a szerződés szerves részét képező, a szerződést megelőző tájékoztatási kötelezettségek – figyelembevételével kell megállapítani, hanem az olyan objektív követelmények alapján is, amelyek az áruk esetében általában elvárható normákat jelentik, különösen az adott célnak való megfelelés, a csomagolás, az üzembe helyezési utasítások, valamint a szokásos minőség és a teljesítmény tekintetében.

(16)A jogi egyértelműség érdekében az irányelv meghatározza az adásvételi szerződés fogalmát. Ez a fogalommeghatározás fenntartja azt a megközelítést, miszerint az irányelv hatálya azokra a szerződésekre is kiterjed, amelyek esetében az árukat – többek között a fogyasztói igények szerint készülő árukat – a szerződéskötést követően állítják elő vagy gyártják le.

(13)Ez az irányelv nem vonatkozik a DVD-khez és a CD-khez hasonló árukra, amelyekbe oly módon épül be a digitális tartalom, hogy az áru csak a digitálistartalom-hordozó szerepét tölti be. Vonatkozik viszont az olyan árukba beépített digitális tartalomra, mint a háztartási készülékek vagy a játékok, amelyek esetében a digitális tartalom oly módon van beágyazva, hogy annak funkciói az áru fő funkcióihoz képest másodlagosak és a digitális tartalom az áru szerves részeként működik.

(9)A teljes körűen harmonizált fogyasztói szerződési jogi szabályok meg fogják könnyíteni a kereskedők számára, hogy termékeiket más tagállamokban is kínálják. A vállalkozások költségei csökkennek, mivel nem kell majd eltérő kötelező fogyasztóvédelmi szabályokhoz alkalmazkodniuk. A stabil szerződési jogi környezet révén a más tagállamokba irányuló távértékesítéseik során nagyobb jogbiztonságot fognak élvezni.

(28)Amennyiben az eladó a hibát javítás vagy csere útján, a fogyasztót érő jelentős kényelmetlenség nélkül, ésszerű határidőn belül nem orvosolta, úgy a fogyasztó számára biztosítani kell az árengedményhez vagy a szerződés felmondásához való jogot. Bármilyen javítást vagy cserét ésszerű határidőn belül kell elvégezni. A javítás vagy a csere elvégzésére vonatkozó ésszerű határidőt objektíven kell felmérni, figyelembe véve az áru és a hiba jellegét. Amennyiben az eladó ésszerű határidőn belül a hibát nem tudta sikeresen orvosolni, úgy a fogyasztó nem kötelezhető arra, hogy az eladó ugyanezen hiba orvoslására irányuló további próbálkozásait elfogadja.

(29)Figyelembe véve, hogy a fogyasztó azon jogosultsága, hogy a szerződésszerűség hiánya esetén a szerződést felmondhatja, fontos jogorvoslat abban az esetben, ha a javítás vagy a csere nem megoldható vagy az nem vezetett eredményre, a fogyasztónak kisebb hibák esetén is biztosítani kell a szerződés felmondásának jogát. Ez erős ösztönzést jelenthet arra, hogy minden hibát még a kezdeti szakaszban orvosoljanak. Ahhoz, hogy a fogyasztó a szerződés felmondásához való jogát eredményesen érvényesíthesse, olyan esetekben, amikor a fogyasztó több terméket rendelt és ezek egy része a fő termék tartozéka, amelyekhez a fogyasztó a fő termék nélkül nem jutott volna hozzá, és a hiba a fő terméket érinti, a fogyasztónak a tartozékok tekintetében is biztosítani kell a szerződés felmondásához való jogot még akkor is, ha a tartozékok a szerződésnek megfelelnek.

(30)Amennyiben a fogyasztó a szerződésszerűség hiánya miatt mondja fel a szerződést, ez az irányelv kizárólag a felmondáshoz való jog legfontosabb hatásait és gyakorlásának főbb módozatait írja elő, különösen a felek azon kötelezettségét, hogy vissza kell adniuk, amit kaptak. Az eladó tehát köteles fogyasztótól kapott vételárat visszatéríteni, a fogyasztó pedig köteles az árut visszaadni.

(31)A fogyasztónak a szerződés felmondásához való joga eredményes gyakorlásának biztosítása, ugyanakkor a fogyasztó jogalap nélküli gazdagodásának elkerülése érdekében a fogyasztó azon kötelezettségét, hogy meg kell térítenie az áru értékcsökkenését, azokra az esetekre kell korlátozni, amikor ez az értékcsökkenés meghaladja a szokásos használat során bekövetkező értékcsökkenést. A fogyasztót semmilyen esetben sem lehet arra kötelezni, hogy az áru megállapodás szerinti áránál többet fizessen. Olyan esetben, ha az árut annak megsemmisülése vagy károsodása miatt nem lehet visszaküldeni, a fogyasztónak meg kell térítenie a megsemmisült áru pénzben kifejezett értékét. A fogyasztó azonban nem kötelezhető az áru pénzben kifejezett értékének megfizetésére, amennyiben a megsemmisülés vagy a károsodás az áru hibája miatt következett be.

(32)Az eladók számára a jogbiztonság növelése és a tagállamközi vásárlások iránti általános fogyasztói bizalom erősítése érdekében össze kell hangolni azt az időtartamot, amelyen belül az eladó felelőssé tehető bármely olyan hibáért, amely már akkor fennállt, amikor a fogyasztó fizikailag birtokba vette az árut. Figyelembe véve, hogy a tagállamok túlnyomó többsége az 1999/44/EK irányelv végrehajtásakor két éves időtartamot határozott meg, és a gyakorlatban ezt az időtartamot a piaci szereplők ésszerűnek tekintették, ezt az időtartamot fenn kell tartani.

(33)A fogyasztói tájékozottság növelésének biztosítása és a fogyasztók hibás árukkal kapcsolatos jogaira vonatkozó uniós szabályok könnyebb végrehajtása érdekében ennek az irányelvnek össze kell hangolnia azt az időtartamot, amelyen belül a hibával kapcsolatos bizonyítási teher a fogyasztó javára megfordul, azzal az időtartammal, amelyen belül az eladó bármely hibáért felelőssé tehető.

(34)Az átláthatóság biztosítása érdekében a kereskedelmi jótállásra vonatkozóan elő kell írni bizonyos átláthatósági követelményeket. Emellett a jogbiztonság növelése és a fogyasztók félrevezetésének elkerülése érdekében ez az irányelv előírja, hogy amennyiben a reklámokban vagy a szerződést megelőző tájékoztatásban szereplő kereskedelmi jótállási feltételek a fogyasztókra nézve kedvezőbbek, mint a jótállási nyilatkozatban szereplő feltételek, úgy a kedvezőbb feltételek érvényesek.

(35)Figyelembe véve, hogy az eladó az áru bármely olyan hibájáért felelős a fogyasztó felé, amely az eladó vagy egy harmadik fél cselekménye vagy mulasztása miatt következett be, úgy indokolt, hogy az eladó is jogorvoslattal élhessen az ügyleti lánc korábbi szakaszában szereplő felelős személlyel szemben. Ez az irányelv azonban nem érintheti az eladó és az ügyleti láncban szereplő egyéb felek közötti szerződéskötés szabadságát. Az említett jog gyakorlásának részleteit, különösen azt, hogy az ilyen jogorvoslatot kivel szemben és hogyan lehet gyakorolni, a tagállamoknak kell előírniuk.

(36)Azon személyeknek vagy szervezeteknek, amelyek a nemzeti jog értelmében úgy tekinthetők, hogy jogos érdekük fűződik a fogyasztók szerződéses jogainak védelméhez, biztosítani kell, hogy eljárást kezdeményezhessenek olyan bíróság, vagy közigazgatási hatóság előtt, amely hatáskörrel rendelkezik a panaszok elbírálására vagy megfelelő bírósági eljárások kezdeményezésére.

(37)Az ebben az irányelvben foglaltak nem sérthetik a nemzetközi magánjogi szabályok, különösen az 593/2008/EK és az 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletalkalmazását.

(38)Az 1999/44/EK irányelvet módosítani kell annak érdekében, hogy az irányelv hatálya a távollevők között kötött szerződésekre ne terjedjen ki.

(39)Az ezen irányelv végrehajtása terén folytatott, határokon átnyúló együttműködés elősegítése érdekében módosítani kell a 2006/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet, hogy a melléklete kiegészüljön egy erre az irányelvre utaló hivatkozással.

(40)A fogyasztók ezen irányelvben megállapított kollektív érdekei védelmének biztosítása érdekében módosítani kell a 2009/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet, hogy a melléklete kiegészüljön egy erre az irányelvre utaló hivatkozással.

(41)A tagállamoknak és a Bizottságnak a magyarázó dokumentumokról szóló, 2011. szeptember 28-i együttes politikai nyilatkozatával összhangban a tagállamok vállalták, hogy az átültető intézkedéseikről szóló értesítéshez indokolt esetben mellékelnek egy vagy több olyan dokumentumot, amely megmagyarázza az irányelv elemei és az azt átültető nemzeti jogi aktus megfelelő részei közötti kapcsolatot. Ezen irányelv tekintetében a jogalkotó az ilyen dokumentumok megküldését indokoltnak tekinti.

(42)Mivel ennek az irányelvnek a célkitűzéseit – nevezetesen azt, hogy az áruk internetes és egyéb távértékesítését gátló szerződési jogi akadályok következetes megszüntetésével hozzájáruljon a belső piac működéséhez – a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ez inkább az Unió szintjén valósítható meg, az Unió intézkedéseket fogadhat el az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében meghatározott szubszidiaritás elvével összhangban. Az ugyanazon cikkben foglalt arányosság elvével összhangban ez az irányelv nem lépi túl a kitűzött célok eléréséhez szükséges mértéket.

(43)Ez az irányelv tiszteletben tartja az alapvető jogokat, és betartja különösen az Európai Unió Alapjogi Chartája, konkrétan annak 16., 38. és 47. cikke által elismert elveket.

ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:

1. cikk

Tárgy és hatály

(1)Ez az irányelv az eladó és a fogyasztó által távollevők között kötött szerződésekre vonatkozó bizonyos követelményeket, különösen az áruk megfelelőségére, a nem szerződésszerű teljesítés esetén érvényesíthető jogorvoslatokra és a jogorvoslatok érvényesítésének módozataira alkalmazandó szabályokat állapít meg.