HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 113/34

A Régiók Bizottsága véleménye – Gyermekszegénység

2012/C 113/07

A RÉGIÓK BIZOTTSÁGA

— ismételten hangsúlyozza a helyi és regionális önkormányzatoknak a gyermekszegénység és a gyermekek kizsákmányolása elleni küzdelemben játszott kiemelkedő szerepét, valamint jelentős felelősségüket a marginalizálódás és a társadalmi kirekesztés megelőzése érdekében végzett munkában; egyetért azzal, hogy a gyermekszegénység többdimenziós jelenség, amely többdimenziós választ igényel, és úgy véli, hogy a gyermekszegénység leküzdéséhez létfontosságú lehet, hogy javulást érjünk el néhány kulcsfontosságú kérdésben, például hogy megállapodás szülessen a minimáljövedelemről és a minőségi minimumkövetelményekről;

— hangsúlyozza a fizetett munka fontosságát, ám egyúttal azt is kijelenti, hogy a munkahely önmagában nem garantálja a szegénységből való kiemelkedést, és hogy további intézkedések szükségesek a munkavállalói szegénység leküzdéséhez;

— hangsúlyozza, hogy minden tagállamnak el kellene ismernie, hogy a gyermekszegénység és a társadalmi kirekesztés fontos akadályok, melyeket fel kell számolniuk annak érdekében, hogy elérhessék az Európa 2020 stratégiában foglalt, a foglalkoztatási aránnyal, a kutatásba, a fejlesztésbe, az energiákba és a fenntartható fejlődésbe történő beruházással kapcsolatos céljaikat;

— aggodalmának ad hangot, amiért a pénzügyi és gazdasági válság, illetve egyes tagállamok erre tett válaszlépései az abszolút szegénységnek, a munkavállalói szegénységnek és a fiatalok munkanélküliségének növekedését eredményezik.

Előadó Doreen HUDDART (UK/ALDE), Newcastle város tanácsának tagja

I. POLITIKAI AJÁNLÁSOK

A RÉGIÓK BIZOTTSÁGA

Általános bevezető megjegyzések

1. támogatja az Európai Bizottság azon szándékát, hogy 2012-ben a gyermekszegénység elleni küzdelemhez és a gyermekjólét elősegítéséhez kapcsolódóan ajánlást tesz közzé, valamint örül a lehetőségnek, hogy jelen előretekintő véleményével hozzájárulhat a szegénység és társadalmi kirekesztés elleni küzdelem európai platformja céljainak a megvalósításához; egyetért az ajánlás részeiként meghatározott három politikaterülettel: megfelelő erőforrások; a szolgáltatásokhoz való hozzáférés; valamint a gyermekek és fiatalok aktív részvétele; megjegyzi, hogy bár az EU állam- és kormányfői határozott politikai kijelentésekben vállalták, hogy a gyermekszegénységet kiemelten kezelik, ez nem minden esetben eredményezett következetesen erőforrásokat, fellépéseket, célkitűzéseket és ellenőrzést az összes uniós tagállamban;

2. ismételten hangsúlyozza a helyi és regionális önkormányzatoknak a gyermekszegénység és a gyermekek kizsákmányolása elleni küzdelemben játszott kiemelkedő szerepét, valamint jelentős felelősségüket a marginalizálódás és a társadalmi kirekesztés megelőzése érdekében végzett munkában; egyetért azzal, hogy a gyermekszegénység többdimenziós jelenség, amely többdimenziós választ igényel, és úgy véli, hogy a gyermekszegénység leküzdéséhez létfontosságú lehet, hogy javulást érjünk el néhány kulcsfontosságú kérdésben, például hogy megállapodás szülessen a minimáljövedelemről és a minőségi minimumkövetelményekről;

3. felhívja a figyelmet arra, hogy a gyermekszegénység nem egy marginális vagy járulékos probléma, amely a gazdasági növekedéssel megszűnik; (1) a 2000–2008 közötti időszakban megvalósuló fokozott növekedés nem befolyásolta jelentősen a gyermekszegénységi szinteket; megjegyzi, hogy a gyermekszegénység szégyenfolt volt az EU társadalma számára a gazdasági válság előtt, és félő, hogy egyes tagállamoknak a válságra adott válaszlépései akaratlanul is növelhetik a gyermekszegénység szintjét; elismeri, hogy léteznek olyan gyermekcsoportok, amelyek nagymértékben ki vannak téve a súlyosabb vagy akár a mélyszegénység kockázatának, hangsúlyozza ugyanakkor, hogy a gyermekek a társadalom olyan csoportját képezik, amely gyakran nagyobb mértékben ki van téve a szegénység kockázatának, mint a lakosság általában;

4. a szegénység egyik definíciója az alábbi: Egyének, családok vagy népességi csoportok akkor tekinthetők szegénységben élőknek, ha nem rendelkeznek azokkal az erőforrásokkal, amelyek révén olyan étrendjük lehet, olyan tevékenységekben vehetnek részt, illetve olyan életkörülményeket és komfortot élvezhetnek, ami a társadalmukban megszokott, vagy legalábbis széles körben elvárt vagy elismert. Forrásaik olyan mértékben alatta vannak az átlagos egyéni vagy családi szintnek, hogy a gyakorlatban kirekesztődnek a szokásos életviteli minták, hagyományok és tevékenységek gyakorlásából; (2)

5. megjegyzi, hogy a szegénység legszélesebb körben használt küszöbértéke a tagállamokban és az Unióban is a „háztartási mediánjövedelem 60 %-a alatti” szint; úgy véli azonban, hogy a humán fejlettségi mutatónak megfelelően (3) több kritériumot kellene használni az abszolút szegénység mérésére, így például a társadalmi befogadást, a szolgáltatásokhoz való hozzáférést, a képzettségi szintet, a születéskor várható élettartamot mérő mutatókat. Üdvözli, hogy az Európa 2020 stratégia jobban rávilágít a szegénységre és a társadalmi kirekesztésre, és egyetért azzal, hogy a szociális dimenziónak központi szerepet kell kapnia a stratégiában. Emlékeztet azonban arra, hogy a szegénység 20 millió gyermeket veszélyeztet az Európai Unióban;

6. hangsúlyozza, hogy a szegénység rendkívül súlyos hatással lehet a gyermekekre és gyermekkori élményeikre, valamint jövőbeli esélyeikre; üdvözli az arra való utalásokat, hogy a gyermekszegénységet „A szegénység és társadalmi kirekesztés elleni küzdelem európai platformja” kiemelt kezdeményezés prioritásaként kell kezelni. Sajnálja azonban, hogy ennek kapcsán csak korlátozott kötelezettségvállalásokat tesznek, és a kezdeményezés nem tartalmaz konkrét célokat a gyermekszegénységgel kapcsolatosan;

7. üdvözli az amellett tett kötelezettségvállalást, hogy 2012 júniusában ajánlást és közleményt tesznek közzé a gyermekszegénységről és a gyermekjólétről; támogatja a gyermekszegénységről és a gyermekjólétről szóló ajánlás javasolt keretét; elismeri, hogy ebben a folyamatban fontos a szegénységben élő gyermekek részvétele, és üdvözli, hogy az aktív részvétel részét képezi ennek a keretnek; ugyanakkor azt ajánlja, hogy a javaslat és a közlemény hangsúlyozza az olyan humanitárius szervezetek értékét, mint az UNICEF, valamint azt a szerepet, amely a helyi és regionális önkormányzatokra hárul olyan szolgáltatások nyújtásában, amelyek biztosítják a gyermekek védelmét a szegénység és az ahhoz társuló anyagi szűkölködés ellen;

8. megjegyzi, hogy a jelenlegi pénzügyi válság társadalmunk legkiszolgáltatottabb helyzetű tagjait sújtotta a leginkább, hogy a válság az adatok tanúsága szerint aránytalanul súlyosan érintette a gyermekeket, különösen pedig a fiatalokat; (4) emlékeztet ezenkívül arra, hogy bizonyos kiszolgáltatott társadalmi csoportokhoz tartozó gyermekek – így az utcagyerekek, illetve az egyedülálló szülők által, nagycsaládban, valamint bevándorló vagy etnikai kisebbséghez tartozó, például roma családban nevelt gyermekek még inkább ki vannak téve a marginalizáció, a szegénység és a társadalmi kirekesztődés kockázatának; rámutat, hogy bár a globalizáció és az országok közötti fokozott együttműködés jelentős előnyökkel járhat az egyének számára, ezek sok esetben egyenlőtlenül oszlanak meg. Törekedni kell arra, hogy senki ne rekesztődhessen ki az előnyök élvezetéből;

9. megjegyzi, hogy az EU-ban az elmúlt néhány évben a gyermekszegénység problémájának megoldására irányuló határozott politikai szándék és az EU állam- és kormányfőinek azt támogató politikai nyilatkozatai nem eredményezték a gyermekszegénység szintjének jelentős csökkenését. Hangsúlyozza, hogy a kérdés megoldása iránti politikai támogatásnak következetesen erőforrásokat, fellépéseket és célkitűzéseket kellene eredményeznie az összes uniós tagállamban;

10. hangsúlyozza a fizetett munka fontosságát, ám egyúttal azt is kijelenti, hogy a munkahely önmagában nem garantálja a szegénységből való kiemelkedést, és hogy további intézkedések szükségesek a munkavállalói szegénység leküzdéséhez; (5)

11. hangsúlyozza, hogy minden tagállamnak el kellene ismernie, hogy a gyermekszegénység és a társadalmi kirekesztés fontos akadályok, melyeket fel kell számolniuk annak érdekében, hogy elérhessék az Európa 2020 stratégiában foglalt, a foglalkoztatási aránnyal, a kutatásba, a fejlesztésbe, az energiákba és a fenntartható fejlődésbe történő beruházással kapcsolatos céljaikat;

12. egyetért azzal, hogy elfogadhatatlan, hogy a 21. században a világ egyik leggazdagabb régiójában 20 millió gyermek éljen szegénységben, vagy legyen kitéve ennek a veszélynek, valamint azzal, hogy (6) a szegénység nem egyszerűen az alacsony jövedelmet és a nélkülözést jelenti, hanem a lehetőségek, a tisztelet, a jó egészségi állapot, az oktatás és a tisztes lakhatás, az alapvető önbecsülés és a társadalmi tevékenységekben való részvétel hiányát is;

13. hangsúlyozza, hogy az ENSZ közgyűlése is elismeri a gyermekek szegénységének sajátos jellegét. Az ENSZ hangsúlyozza azt is, hogy a gyermekszegénység több, mint csupán pénzhiány. A gyermekszegénység kizárólag a gyermekeknek az ENSZ gyermekjogi egyezményében rögzített számos jogától való megfosztásaként értelmezhető. Az egyezmény rögzíti, hogy minden gyermeknek joga van olyan életszínvonalhoz, amely lehetővé teszi kellő testi, szellemi, lelki, erkölcsi és társadalmi fejlődését (27. cikk). A gyermekszegénység az esetek többségében az ENSZ gyermekjogi egyezményében rögzített, az élethez, a védelemhez, a fejlődéshez és a részvételhez való jogoktól való megfosztást is jelent;

14. hangsúlyozza, hogy számos kutatás tanúsága szerint a gyermekes családokra irányuló hatékony újraelosztási politika fontos szerepet tölt be a gyermekszegénység csökkentésében. A szociális transzferek az EU egészében akár 44 %-kal is csökkentik a gyermekszegénységet;

Az Unió politikája

15. hangsúlyozni kívánja, hogy alaposabban meg kell értenünk a gyermekszegénység, (7) a gyermekek kizsákmányolása, a társadalmi kirekesztés és az általánosabb szociális egyenlőtlenségek elleni küzdelembe való befektetésben rejlő előnyöket a költség–haszon szempontjából; megemlíti, hogy az egész társadalom javára válik, ha nagyobb az egyenlőség és kisebb a marginalizáció, a kirekesztés és a szegénység, valamint kiemeli a gyermekekbe és családokba való korai befektetés pénzügyi, gazdasági és társadalmi előnyeit; (8)

16. egyetért a Tanácsnak a gyermekszegénység kezeléséről és a gyermekjólét elősegítéséről szóló, 2011. június 17-i következtetéseivel, melyek a gyermekszegénység elleni küzdelem prioritásként történő kezelését szorgalmazzák; egyetért a szociális védelemmel foglalkozó bizottság 2011. február 15-i véleményével is, amely pedig azt szorgalmazza, hogy a gyermekszegénység elleni küzdelmet minden releváns területen prioritásként kezeljék;

17. egyetért azzal, hogy már jelentős ismeretanyag áll a rendelkezésünkre az Unión belüli gyermekszegénységről, aggodalommal állapítja meg, hogy a gyermekszegénység szintje az uniós tagállamokban 11–33 % között mozog; és források felhasználását javasolja a rendelkezésre álló információk megértéséhez, terjesztéséhez és használatához, valamint a bevált gyakorlatok tagállamok közti cseréjéhez;

18. aggodalmának ad hangot, amiért a pénzügyi és gazdasági válság, illetve egyes tagállamok erre tett válaszlépései az abszolút szegénységnek, a munkavállalói szegénységnek és a fiatalok munkanélküliségének növekedését eredményezik; (9)

19. hangsúlyozza, hogy fontosak az olyan politikák, amelyek a generációról generációra örökített szegénység felszámolását célozzák. Ehhez olyan átfogó politikákra van szükség, amelyek nemcsak a szülők foglalkoztatásának biztosítására szolgáló, hanem közvetlenül a gyermekekre fókuszáló oktatási és szociális intézkedéseket is magukban foglalnak;

20. kéri, hogy az Európai Bizottság és a tagállamok fokozottabb mértékben ismerjék el azt, hogy a szegénység a társadalom egésze számára közös felelősség és kihívás, és nem szabad a szegénységben vagy társadalmi kirekesztésben élők szégyenfoltjának vagy kudarcának tekinteni;

21. ismét arra kéri az Európai Bizottságot, hogy biztosítsa, hogy a strukturális alapok lehetőséget kínáljanak a szociális lakásügy javítására, a társadalmi befogadással kapcsolatos politikákban játszott szerepének megszilárdítása érdekében, illetve hogy erősítse meg, hogy a szociális lakásügy közszolgálati feladatai tagállami szinten határozandók meg;

22. egyetért azzal, hogy a szegénység enyhítéséhez és megelőzéséhez holisztikus és integrált megközelítésre van szükség, amely tekintettel van a különböző csoportok igényeire és a felmerülő sajátos kihívásokra;

Megfelelő források

23. támogatja azt a nézetet, hogy a jövedelmi szegénység a szociális nélkülözésnek egyik leginkább látható jele, amely a gyermekeket a felnőttektől eltérő módon érinti; (10) ez azonban a gyermekszegénységnek csak az egyik olyan tényezője a sok közül, amellyel foglalkozni kell; egyetért azzal, hogy hiányzik a konszenzus a gyermekjogok érvényesüléséhez szükséges minimumkövetelményekre vonatkozóan, illetve szorgalmazza, hogy az Unió a tagállamaival együtt mérje fel, milyen lehetőségei vannak a probléma kezelésére az olyan kulcsterületeken, mint a jövedelemtámogatás, vagy pedig a szolgáltatásokhoz való hozzáférésnek és a gyermekek részvételének az elősegítése;

24. megállapítja, hogy a legalacsonyabb gyermekszegénységi rátával a szociális juttatásokra legtöbbet fordító országok rendelkeznek; egyetért azzal, hogy a tagállamoknak, ahol szükséges, meg kellene fontolniuk a családi pótlék növelését, a generációk közötti szolidaritás jeleként, amely a gyerekkor értékének az elismerése és Európa jövőjébe való befektetés;

25. üdvözli azt a javaslatot, hogy dolgozzanak ki egy keretet annak általános biztosítására, hogy a teljes háztartás (szülők és gyermekek) bevételét figyelembe véve valamennyi gyermekre jusson egy megfelelő minimumjövedelem;

26. olyan, preventív közpolitikák fontosságát hangsúlyozza, amelyek – a gyermekek társadalmi kirekesztésének és szegénységének következményeire történő összpontosítás helyett – ésszerű gyermekjóléti intézkedésekbe ruháznak be, támogatják a gyermekek önállóságra való nevelését, hogy azok később képesek legyenek beilleszkedni a társadalomba és megállják a helyüket a munkaerőpiacon is;

27. emlékeztet a transzferen kívüli források jelentőségére; a szülők munkaerő-piaci részvétele csak abban az esetben segítheti a gyermekek szegénységből való kiemelését, ha ehhez megfelelő jövedelemmel rendelkeznek, és összeegyeztethető egymással a szülők eltérő munkaidő-beosztása; felhívja a tagállamokat, hogy üdvözöljék azt a javaslatot, hogy ajánlás készüljön a megfelelő jövedelemszintekre vonatkozó jogszabályokról és a „tisztességes” munka biztosításáról, (11) és javasolja, hogy ezen ajánlásba integrálják a foglalkoztatás védelmére vonatkozó jogszabályokat; kiemeli ugyanakkor, hogy egyesek nem állnak a munkaerőpiac rendelkezésére és nem munkaképesek, a transzferek kapcsán pedig el kell ismerni ezt;

28. elismeri, hogy a gyermekes családok jövedelemtámogatásának leghatékonyabb módját az általános gyermekellátási juttatások jelentik, és hogy ezeket a legrászorulóbbakra irányuló célzott támogatásokkal kellene összekötni; (12)

29. további felvilágosítást kér a „megfelelő” kifejezéssel kapcsolatban, és arra ösztönzi a tagállamokat és az Európai Bizottságot, hogy állapodjanak meg az uniós követelményekben, vagy vezessenek be egy elfogadott módszertant annak érdekében, hogy meghatározzák az egy gyermek utáni költségeket és definiálják a gyermekszegénység megelőzéséhez és leküzdéséhez megfelelő forrásokat; javasolja, hogy a majdani definíció tartalmazza a következőket: ki számára megfelelő, mennyi időre megfelelő, mihez megfelelő és ki határozza meg, hogy mi a megfelelő; (13)

30. határozottan támogatja azt a javaslatot, hogy különös figyelemre intsék a tagállamokat annak érdekében, hogy amikor azok a juttatási rendszerben a jogosultsági feltételeket szigorítják és szankciókat alkalmaznak, azzal ne a gyermekeket büntessék, és ne vegyék el tőlük a szükséges forrásokat; megjegyzi, hogy ez a megközelítés gyakran hozzájárul a szegénységben élő családok és gyermekek megbélyegzéséhez és ahhoz a felfogáshoz, hogy a szegénységet személyes kudarcok vagy hibák okozzák; megjegyzi, hogy a gazdasági válság következtében számos tagállamban jelentősen megnövekedett a munkanélküliség, stagnál a háztartások jövedelme és növekednek a megélhetési költségek; hangsúlyozza, hogy a tanácsadó szolgálatok fontos szerepet tölthetnek be a háztartások jövedelmének lehető legmagasabbra növelésében, és megjegyzi, hogy egyes tagállamokban ezek a szolgálatok veszélyben lehetnek;

31. egyetért azzal, hogy a gyermekek és a társadalom jóléte érdekében nagyon fontos, hogy a szülők jól össze tudják hangolni a munkát és a családot, mivel mind a jövedelmi szegénység, mind pedig az idő hiánya negatív hatással lehet a gyermekek fejlődésére; továbbá azzal is egyetért, hogy a bizonytalan foglalkoztatás, a társas életet figyelembe nem vevő munkaidő, valamint a rosszul fizetett munka káros hatással lehet a szülők életére és a gyermekek fejlődésére; (14)

A szolgáltatásokhoz való hozzáférés

32. üdvözli, hogy nagy hangsúlyt fektetnek arra, hogy fejlődésük igen fontos szakaszában minden gyermek számára garantálják a minőségi szolgáltatásokhoz való hozzáférést, és megjegyzi, hogy az egészségügyi szolgáltatások, a nevelési és családi támogatás, az oktatás, a lakhatás és a védelem kulcsfontosságú szolgáltatások, amelyeket a leggyakrabban helyi és regionális önkormányzatok nyújtanak;

33. elismeri a kora gyermekkori oktatás-nevelésnek és gyermekgondozásnak, valamint a megfelelő szolgáltatások minőségének jelentőségét; hangsúlyozza, hogy a hatékony, korai beavatkozás és a gyermek- és serdülőkort végigkísérő (és főként a kritikus pillanatokban (15) biztosított) támogatás jelentős, kedvező hatással lehet a gyermekek fejlődésére; megjegyzi, hogy egyes helyi és regionális önkormányzati szolgáltatások, például az óvodák, iskolák, könyvtárak és iskola utáni klubok létfontosságúak a gyermekjólét javításához, számos tagállamban azonban veszélyben forognak a megszorító programok miatt; (16)

34. üdvözli azt a javaslatot, amely az oktatásnak a szegénységi ciklus megelőzésében és megszakításában játszott szerepe erősítésére irányul, megszüntetve az oktatáshoz való hozzáférés pénzügyi akadályait, egyenlő lehetőségeket biztosítva, és előteremtve a szükséges kiegészítő támogatást az esetleges hátrányok kompenzálásához; elismeri az oktatáshoz való egyenlő hozzáférést célzó olyan, minden esetben a helyi és regionális önkormányzatok által biztosított intézkedések jelentőségét, mint például az ingyenes étkeztetés, ingyenes tankönyvek és oktatási anyagok, valamint az iskolai kiránduláson vagy kulturális tevékenységekben való részvétel pénzügyi támogatása az alacsony jövedelmű és szegénység által veszélyeztetett családok gyermekei számára;

35. hangsúlyozza, hogy a gyermekgondozás fontos szerepet tölthet be a gyermekszegénység kezelésében. A gyermekgondozás a gyermekek számára azt jelenti, hogy kapcsolatba kerülhetnek más gyerekekkel és az intézmény dolgozóival, és ez előnyükre válhat. Ezáltal javulhat kognitív, nyelvi, érzelmi és szociális fejlődésük, ennek hatásai pedig hosszú távúak;

36. kiemeli, hogy a szegénység tönkreteheti a gyermekek egészségét; (17) aggodalmát fejezi ki azzal kapcsolatban, hogy az Európai Bizottság az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségekről szóló közleményében nem szentel kellő figyelmet a gyermekek egészségügyi ellátáshoz való hozzáférésének, valamint hogy a politikai prioritások és a kötelezettségvállalás szintje nem elegendőek az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek feloldásához; azt javasolja, hogy az ajánlásban és a közleményben hangsúlyozzák a gyermekek egészsége – beleértve a mentális egészséget is – javításának fontosságát; egyetért azzal, hogy a gyermekekre különös figyelmet kell fordítani az egészségügyi egyenlőtlenségek csökkentését célzó széles körű erőfeszítések során, és hogy biztosítani kell az egészségügyi ellátáshoz való általános hozzáférést a szegények és a társadalomból kirekesztett csoportok, s bennük valamennyi gyermek számára;

37. aggodalommal látja, hogy az olyan környezetvédelmi problémák, mint a szennyezés, a közlekedés, a szennyezett termőföld és a nem biztonságos ivóvíz gyakran aránytalan mértékben érintik a szegénységben élő gyermekeket; üdvözli azt a javaslatot, amely felszólít arra, hogy tegyenek meg mindent annak érdekében, hogy elkerüljük a szegénységben élő és a társadalomból kirekesztett gyermekek „gettósodását”, és elősegítsük a társadalmi keveredést a lakhatás területén; üdvözli azt a javaslatot, hogy a tervezésbe vonják be a gyermekeket, családjukat és közösségeiket is; javasolja, hogy tekintettel a gyermekjogok elsődlegességére, az ajánlásban fontolják meg a gyermekek lakhatásával kapcsolatos minimumkövetelmények bevezetését;

38. egyetért azzal, hogy a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy gyermekek ne szakadjanak el családjuktól azért, mert a családnak nincsenek elegendő forrásai a gyermekek gondozásához, és megállapítja, hogy a megfelelő források garantálása biztosítaná, hogy ne történjen ilyen; figyelmeztet arra, hogy ne fokozzuk a szegénységhez kapcsolódó megbélyegzést azzal, hogy a szegénységet túl szorosan összekapcsoljuk a családon belüli erőszakkal, és hangsúlyozza a helyi és regionális önkormányzatok fontos szerepét a gyermekvédelemben;

Gyermekek és fiatalok aktív részvétele

39. határozottan támogatja, hogy a javasolt ajánlás kiemeli a gyermekek és a fiatalok aktív részvételét; egyetért azzal, hogy a minden gyermekre vonatkozó részvétel akadályokba ütközik, és hogy ez többszörösen érvényes a hátrányos helyzetű gyermekekre, akiket a hagyományos konzultációs módszerekkel esetleg nem lehet megszólítani, ugyanakkor támogatni kell az aktív részvételi hozzáállást a családokon, közösségeken, NGO-kon és a magánszektoron belül, az elkötelezettség erősítése érdekében az egész társadalomban;

40. annak biztosítását javasolja, hogy a gyermekek részt vehessenek a saját életüket befolyásoló döntések meghozatalában és befolyásolásában, az egészségre, a társasági életre és személyes fejlődésre pozitív hatással bíró sport- és szabadidős tevékenységekben, valamint a készségek javítását szolgáló, a kultúrák és a kulturális sokszínűség jelentőségét kiemelő kulturális eseményeken, egy befogadóbb és kevésbé diszkriminatív társadalom megteremtése érdekében;

41. kéri az államokat, valamint a helyi és regionális önkormányzatokat, hogy járuljanak hozzá ahhoz, hogy a gyermekek és fiatalok számára tanulási, fejlődési és szabadidős környezet, valamint változatos lehetőségek álljanak rendelkezésre, amelyek aktív részvételük előfeltételei;

42. egyetért azzal, hogy a gyermekszegénység elleni küzdelem egyik akadálya az, hogy ez a téma és annak a gyermekekre, azok családjaira és a társadalom egészére gyakorolt hatása nem szerepel sem a közfigyelem, sem a politika középpontjában; aggodalmát fejezi ki amiatt, hogy mindezt erősíti a szegénységnek a médiában való korlátozott és egyes esetekben negatív megjelenése, a gyermekjogok csekély ismertsége és támogatása, valamint a hosszú távú perspektíva hiánya és a rövid távú választási előnyök hajszolása (a fiatalok nem szavazók); megjegyzi, hogy számos országban a politikai kultúrának nem része a gyermekekre való külön odafigyelés vagy a gyermek teljes értékű embernek való tekintése;

43. kiemeli a helyi és regionális önkormányzatok annak biztosítása érdekében végzett munkáját, hogy a gyermekeket figyelembe vegyék a döntéshozatali folyamatokban az életüket érintő kérdésekben, sok még azonban a tennivaló annak érdekében, hogy az ENSZ gyermekjogi egyezménye 12. cikkének megfelelően garantáljuk a gyermekek azon jogát, hogy meghallgassák a véleményüket az őket érintő kérdésekben;

Ajánlások

44. ajánlja, hogy „A szegénység és társadalmi kirekesztés ellni küzdelem európai platformja” kiemelt kezdeményezés prioritásai közé vegyenek fel egy a gyermekszegénységhez kapcsolódó konkrét célkitűzést, és hogy fogadjanak el átfogó stratégiát a gyermekszegénység és a társadalmi kirekesztés ellen, amely a nemzeti, regionális és helyi szintet is összefogja, és illeszkedik az Európa 2020 stratégia tágabb keretébe, továbbá alakítsanak ki egy megbízható mutatókon alapuló nyomonkövetési keretet, amely kapcsolódik az UNCRC meglévő jelentéstételi mechanizmusaihoz;

45. emlékeztet annak szükségességére, hogy a tagállamok jelentést tegyenek kifejezetten a gyermekszegénységre vonatkozóan, és javasolja, hogy – olyan diagnosztikai eszközök kifejlesztését követően, melyekkel felmérhető a kockázat mértéke és súlyossági foka, és amelyek használata célszerű volna a helyi és regionális önkormányzatok számára – ezt vegyék fel a tagállamoknak az Európa 2020 stratégiához kapcsolódó jelentéstételi kötelezettségei közé; hangsúlyozza, hogy az RB 2011. április 19-i gyorsfelmérése szerint a jövőbeli regionális programokon belüli kötelező prioritások esetleges bevezetését számos válaszadó pozitív fejleményként látja, amely helyi, regionális és országos szinten is jobban felhívhatja a figyelmet a szegénység és a társadalmi kirekesztés problémájára;

46. javasolja, hogy a strukturális alapok felhasználása során vegyék figyelembe olyan projektek és szolgáltatások fontosságát, amelyek a gyermekszegénység leküzdését és a gyermekek és családtagjaik jólétének elősegítését célozzák, főképp olyan gyermekek vagy fiatalok esetében, akinek helyzetét egyéb tényezők – testi vagy mentális rendellenességek, kizsákmányoltság, szerfüggőség, bevándorló háttér, bűnözés stb. – még kiszolgáltatottabbá teszik; valamint hogy növeljék mindezen gyermekek és családjaik részvételét, és küzdjenek a negatív hozzáállás és a szegénység miatti megbélyegzés ellen;

47. azt ajánlja, hogy a nemzeti és európai szintű politikák helyi szintű végrehajtásában kritikus szerepet betöltő helyi és regionális önkormányzatokat vonják be aktívan a családok támogatására, a szolgáltatások biztosítására, a gyermekek és a fiatalok aktív részvételére vonatkozó döntések és politikák kialakításába;

48. azt ajánlja, hogy a bevált gyakorlatok megosztása céljából az Európai Bizottság kezdeményezzen és folytasson párbeszédet a Régiók Bizottságával, valamint különítsen el eszközöket arra, hogy az RB, olyan szervezetekkel együttműködve, mint a Eurocities és a Eurochild, jelentéseket tehessen közzé a gyermekszegénység ellen fellépő, a tagállamok helyi és regionális önkormányzatai által véghezvitt sikeres projektekről.

Kelt Brüsszelben, 2012. február 15-én. a Régiók Bizottsága elnöke Mercedes BRESSO

(1) Can Higher Employment Levels Bring Lower Poverty in the EU? Regression based simulations of the Europe 2020 target [Csökkenteni fogja-e a magasabb foglalkoztatási szint a szegénységet az Unióban? Az Európa 2020 célkitűzés regresszión alapuló szimulációja], 6068. sz. vitaanyag, Institute for the Study of Labor (Bonn).

(2) Poverty in the United Kingdom [Szegénység az Egyesült Királyságban], Peter Townsend, 1979.

(3) A humán fejlettségi mutató kiszámításához az ország vagy régió egy főre jutó bruttó nemzeti jövedelme mellett figyelembe veszik az oktatásban eltöltött évek várható számát és az átlagos iskolázottságot, valamint a születéskor várható élettartamot.

(4) How the economic and financial crisis is affecting children & young people in Europe [A gazdasági és pénzügyi válság gyermekekre és fiatalokra gyakorolt hatása Európában], EUROCHILD, 2011.

(5) Lásd például: A Living Wage for Newcastle [Létminimum Newcastle-ben], http://www.newcastle.gov.uk/news-story/a-living-wage-newcastle.

(6) Poverty: the facts, 5th Edition [Szegénység: a tények, 5. kiadás], Flaherty, J, Veit-Wilson, J, Dornan, P, Child Poverty Action Group, 2004.

(7) Estimating the cost of child poverty [A gyermekszegénység költségének becslése], Hirsch, D., Joseph Rowntree Alapítvány, 2008.

(8) Lásd például: Early Intervention: Smart Investment, Massive Savings [Korai beavatkozás: Intelligens befektetés, jelentős megtakarítás], Cabinet Office (Egyesült Királyság), 2011.

(9) How the economic and financial crisis is affecting children & young people in Europe [A gazdasági és pénzügyi válság gyermekekre és fiatalokra gyakorolt hatása Európában], EUROCHILD, 2011.

(10) Child poverty – family poverty: Are they one and the same? [Gyermekszegénység – családi szegénység: Ugyanaz a jelenség?], az EUROCHILD politikai álláspontja, 2011.

(11) Lásd például: The low-pay, no-pay cycle: understanding recurrent poverty [Az alacsony bér / nincs bér ciklus: a visszatérő szegénység megértése], Shildrick, T et al, Joseph Rowntree Alapítvány, 2010.

(12) Lásd például: Child benefits in the European Union [Gyermekellátási juttatások az Európai Unióban], J. Bradshaw, Poverty (139), CPAG, 2011.

(13) What do we mean by ‧adequate‧ benefits? [Mit értünk „megfelelő” juttatások alatt?], J. Veit-Wilson, 14. fejezet in: J Strelitz and R Lister (szerk.), Why Money Matters. Family income, poverty and children's lives. [Miért fontos a pénz? Családi jövedelem, szegénység és a gyermekek élete], Save the Children, London, 125–132. o.

(14) Lásd például: Precarious work: risk, choice and poverty traps [Bizonytalan foglalkoztatás: kockázat, választás és szegénységi csapda], R. MacDonald, in: Handbook of Youth and Young Adulthood: New perspectives and agendas [Az ifjúság és a fiatal felnőttkor kézikönyve: Új perspektívák és menetrendek], A. Furlong, 2009.

(15) Understanding youth exclusion: critical moments, social networks and social capital [A fiatalkori kirekesztés megértése: kritikus pillanatok, közösségi hálózatok és szociális tőke], Shildrick, T.A. & MacDonald, R., Youth & Policy, 2008.

(16) Ua.

(17) Lásd például: Health Consequences of Poverty for Children [A szegénység hatása a gyermekek egészségére], Spencer, N., End Child Poverty [Számoljuk fel a gyermekszegénységet!], 2008.