EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2021.4.21. COM(2021) 199 final A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK a 2013/34/EU, a 2014/95/EU és a 2013/50/EU irányelv felülvizsgálatra vonatkozó rendelkezéseiről {SWD(2021) 81 final}



Előszó Ez a jelentés a vállalkozások pénzügyi és nem pénzügyi információinak kötelező közzététele kapcsán a különböző uniós jogszabályokban foglalt felülvizsgálatra vonatkozó rendelkezéseket vizsgálja, különös tekintettel a következőkre: ·2013/34/EU irányelv (számviteli irányelv): o36. cikk (9) bekezdés – A mikrovállalkozások pénzügyi beszámolási rendszere, o3. cikk (13) bekezdés – Az infláció hatása a kkv-k méretére vonatkozó kritériumokra, o48. cikk – Jelentés a nyersanyag-kitermelő vagy a fakitermelő ágazat által a kormányzatok javára fizetett összegekről; ·A 2014/95/EU irányelv (a nem pénzügyi információk közzétételéről szóló, a számviteli irányelvet módosító irányelv): o3. cikk – Egyes közérdeklődésre számot tartó gazdálkodó egységek nem pénzügyi beszámolói; · 2013/50/EU irányelv (az átláthatósági irányelv módosításáról): o5. cikk – Az EU szabályozott piacain jegyzett értékpapírok kibocsátóira vonatkozó közzétételi követelmények. A jelentés adott esetben figyelembe vette a társaságok pénzügyi és nem pénzügyi információkra vonatkozó időszakos nyilvános beszámolását szabályozó jogszabályok bizottsági célravezetőségi vizsgálatának (értékelésének) megállapításait. Ezt a jelentést a célravezetőségi vizsgálat eredményeként készült bizottsági szolgálati munkadokumentum kíséri. A mikrovállalkozások beszámolási rendszere Felülvizsgálatra vonatkozó rendelkezés: 2013/34/EU irányelv (számviteli irányelv) – 36. cikk (9) bekezdés A 2012-ben bevezetett, a mikrovállalkozásokra vonatkozó egyedi beszámolási rendszer lehetővé teszi a beszámolás jelentős egyszerűsítését a mikrovállalkozások uniós meghatározása és a tagállamok számára kínált számos lehetőség alapján. A végrehajtó tagállamok általánosságban kihasználták a számviteli irányelv 2013. évi felülvizsgálatát, és a 2016. pénzügyi évtől kezdődően hajtják végre az egyszerűsítést. Mikrovállalkozások száma A 27 tagú EU-ban 2016-ban 13,5 millió korlátolt felelősségű társaság tartozott a számviteli irányelv hatálya alá. Ezek közül 11,1 millió (82 %) volt mikrovállalkozás az irányelv méretkritériumai alapján. Az 1. ábra a mikrovállalkozások számát mutatja tagállamonként. 1. ábra – Mikrovállalkozások száma az EU-ban 2016-ban (ezer)

Forrás: CEPS, az Orbis Europe alapján – 2016 Megjegyzés: A térkép a mikrovállalkozások számát mutatja az egyes tagállamokban, a számviteli irányelvben foglalt méretkritériumok alkalmazásával. A színkód a számviteli irányelv méretkritériumainak arányában jelzi a nemzeti méretkritériumok eltérését az uniós jogtól. A világosszürke szín a hatás hiányát jelzi. Hat tagállam (Ciprus, Spanyolország, Horvátország, Luxemburg, Málta és Svédország) a vállalati beszámolás szempontjából nem ismeri külön a mikrovállalkozásokat. A mikrovállalkozásokat a rendkívül egyszerűsített mikrorendszer tekintetében elismerő 21 tagállam közül 20 maradéktalanul alkalmazza az irányelv méretkritériumait. Két tagállam (Észtország és Olaszország) az irányelvnél alacsonyabb méretkritériumokat alkalmaz. Ennek eredményeképpen az EU-ban 8,6 millió vállalkozást ismernek el mikrovállalkozásként, tehát az irányelv által elismert összes mikrovállalkozás 78 %-át. Egyszerűsítés és az adminisztratív költségek csökkentése A mikrovállalkozásokra vonatkozó beszámolási rendszerek az egyes tagállamok jogszabályaitól függően eltérő mértékben egyszerűsödtek. A legrosszabb esetben (a mikrovállalkozások besorolásának hiánya, kismértékű egyszerűsítés) a mikrovállalkozásoknak a kisvállalkozásokra vonatkozó beszámolási rendszernek kell megfelelniük. Az uniós jog lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy egyszerűsítsék a kisvállalkozásokra vonatkozó rendszert, és azt többféleképpen is a vállalkozások igényeihez igazítsák. Ebben az esetben a mikrovállalkozások az alábbi lehetőségek közül választhatnak egyet vagy többet: ·rendkívül rövidített mérleg és eredménykimutatás készítése, ·információt gyakorlatilag nem tartalmazó megjegyzések készítése, ·a vezetés beszámolójának mellőzése, ·a könyvvizsgálat mellőzése, ·külön közzétételi rendszer (egyablakos rendszer, csak mérleg) alkalmazása, ·az év végi elhatárolások kiszámításának és megjelenítésének mellőzése. A mikrovállalkozásokat megkülönböztető 22 tagállam eltérő mértékben élt ezekkel a lehetőségekkel. Az Európai Politikai Tanulmányok Központja (CEPS) becslése szerint 13 tagállam meglehetősen egyszerű rendszert hajtott végre (a jogosult vállalkozások 62 %-át érintően), míg 9 tagállam csak korlátozott egyszerűsítést tesz lehetővé (38 %). A mikrorendszer legelterjedtebb jellemzői a megjegyzések számának csökkenése, valamint a mérleg és az eredménykimutatás egyszerűsített tagolása. Öt tagállam kínál egyablakos megoldásokat (pl. egyszeri adóbevallást). A mikrovállalkozásokat csak két tagállam mentesíti az év végi elhatárolások megjelenítése alól. A tapasztalatok szerint a mikrovállalkozások többsége nem tud a rendkívüli mértékben egyszerűsített rendszer létezéséről, vagy ha igen, akkor azt közömbösségénél fogva nem alkalmazza a gyakorlatban. Előfordulhat, hogy a könyvszakértők nem töltötték be szerepüket a szemléletformálásban, illetve az egyszerűsítés elindításában, és ez azt eredményezte, hogy a mikrovállalkozások nem használták ki teljes mértékben az egyszerűsítés előnyeit, mint például a külső könyvszakértők díjainak jelentős mértékű csökkenését. Ennek alapján a becslések szerint az érintett 8,6 millió mikrovállalkozás esetében a jelenlegi rendszeres költségmegtakarítás összege évi 79 millió EUR, 20 millió EUR egyszeri kezdeti költség után. Ha valamennyi tagállam teljes mértékben egyszerűsítené a beszámolást, és ezzel valamennyi vállalat maradéktalanul tisztában lenne, a 11,1 millió mikrovállalkozás becsült költségmegtakarítása elérhetné az évi 1 020 millió EUR-t, 255 millió EUR egyszeri kezdeti költség után. Következtetés

2013 óta a számviteli irányelv nagymértékben védi a mikrovállalkozásokat a túlterheléstől. Ennek oka, hogy e vállalkozások nem kötelezhetők a kisvállalkozásokénál kiterjedtebb beszámolásra. Napjainkban a mikrovállalkozások 78 %-át ismerik el ilyenként az EU-ban. Ennélfogva még egyszerűbb beszámolási rendszer előnyeit használhatják ki. Ezt az tette lehetővé, hogy a tagállamok többsége élt az irányelv által kínált egyszerűsítési lehetőségekkel. Az egyszerűsítés mértéke tagállamonként igen eltérő lehet. Ez részben megmagyarázza, hogy a költségmegtakarítás miért csak teljes potenciálja töredékét érte el. Ami a többit illeti, úgy tűnik, hogy maguk a vállalkozások sincsenek tisztában a változásokkal, vagy ha igen, ellenállnak azoknak. Ez gyengíti az egyszerűsítés hatását. A Bizottság sürgeti azokat a tagállamokat, amelyek ezt még nem tették meg, hogy teljeskörűen ismerjék el az összes uniós mikrovállalkozást, a lehető legnagyobb mértékben egyszerűsítsék a rájuk vonatkozó beszámolási rendszert, és hívják fel a figyelmet az ezzel kapcsolatos lehetőségekre. A kkv-k méretére vonatkozó kritériumok inflációs kiigazítása Felülvizsgálatra vonatkozó rendelkezés: 2013/34/EU irányelv (számviteli irányelv) – 3. cikk (13) bekezdés A számviteli irányelvben szereplő méretkritériumokat az irányelv első, 1978. évi elfogadása óta rendszeresen felülvizsgálják. Az évek során az inflációt tükröző, időnként azt meghaladó felülvizsgálatokra került sor. Az alábbi ábra összefoglalja a helyzet alakulását: 2. ábra – A kkv-k pénzügyi méretkritériumainak alakulása a számviteli irányelvben

Forrás: Európai Bizottság – viszonyítási pont: kis méretre vonatkozó kritériumok (árbevétel/mérlegfőösszeg), bázis = 1,00 (1994) 2013-ban a számviteli irányelv bevezette azt a kötelezettséget, hogy a Bizottság felülvizsgálja és adott esetben módosítsa a méretkritériumokat azáltal, hogy (felhatalmazáson alapuló jogi aktusokban) legalább ötévente meghatározza a vállalkozások kategóriáit (mikro-, kis-, középvállalkozások, nagyvállalatok). Ennek során az uniós jogszabályok célja a meglévő állapot fenntartása, azaz annak elkerülése, hogy az infláció miatt különösen a mikro- és kisvállalkozások a jogalkotói szándék ellenére is a nagyobb vállalkozásokra vonatkozó, nagyobb megterheléssel járó számviteli rendszerek hatálya alá kerüljenek. Földrajzi kiterjedés Az irányelv euróban határozza meg a vállalkozások méretére vonatkozó kritériumokat. Az euróövezet (Ausztria, Belgium, Ciprus, Észtország, Finnország, Franciaország, Görögország, Hollandia, Írország, Lettország, Litvánia, Luxemburg, Málta, Németország, Olaszország, Portugália, Spanyolország, Szlovákia és Szlovénia adja az uniós vállalkozások 74 %-át. Az euróövezeten kívüli tagállamoknak (Bulgária, Csehország, Dánia, Horvátország, Lengyelország, Magyarország, Románia és Svédország) az irányelvben foglalt, euróban kifejezett méretkritériumok nemzeti jogba történő átültetésekor a vállalkozások méretére vonatkozó kritériumokat nemzeti valutájuk árfolyamától függően ki kell igazítaniuk. Az Európai Gazdasági Térséghez (EGT) tartozó országoknak (Norvégiának, Izlandnak és Liechtensteinnek) rendesen szintén mérlegelniük kell a vállalkozások méretére vonatkozó nemzeti kritériumaik kiigazítását. Infláció A 2013. január 1-jétől 2019. december 31-ig tartó 7 éves időszakban a kumulált infláció az euróövezetben 6,4 %-ot, az EU-27-ben pedig 7,5 %-ot ért el . A méretkritériumok kiigazítása Az inflációnak megfelelően 6,4 %-kal kiigazított méretkritériumok a következők (felfelé kerekítés előtt): 3. ábra – A jelenlegi és a 6,4 %-os inflációnak megfelelően kiigazított kkv-küszöbérték a számviteli irányelvben Mérlegfőösszeg Árbevétel Mikrováll. Jelenlegi 350 000 € 700 000 € Kiigazított 372 400 € 744 800 € Kisvállalk. (alsó határ) Jelenlegi 4 000 000 € 8 000 000 € Kiigazított 4 256 000 € 8 512 000 € Kisvállalk. (felső határ) Jelenlegi 6 000 000 € 12 000 000 € Kiigazított 6 384 000 € 12 768 000 € Középváll. / Nagyvállalat Jelenlegi 20 000 000 € 40 000 000 € Kiigazított 21 280 000 € 42 560 000 € Forrás: Európai Bizottság Ebben a szakaszban a kerekítés szükségesnek tűnik a vállalkozásokra vonatkozó működőképes, egyszerű és értelmes méretkritériumok megállapításához. A kerekítés során meg kell tartani a jogalkotó által a mérlegfőösszeg és az árbevétel aránya tekintetében bevezetett 2-es szorzótényezőt. A kerekítést az egyes méretkritériumokhoz igazodóan kell elvégezni annak érdekében, hogy értelmes eredmények szülessenek, amelyek jelentős felkerekítésnél hűen tükrözik az inflációt. A kerekítés tekintetében a következő szabályok alkalmazása javasolt: i. a mikrovállalkozásokra vonatkozó méretkritériumok esetében a következő 25 000, ii. kisvállalkozásoknál a következő 100 000, iii. közép- és nagyvállalatoknál a következő 500 000 EUR-ra.

Az alábbi táblázat bemutatja a 2019. decemberi inflációs kiigazítás alapján kerekítéssel kapott méretkritériumokat, az abszolút értékek és a jelenlegi méretkritériumokhoz viszonyított százalékos növekedés feltüntetésével: 4. ábra – A jelenlegi és a 6,4 %-os inflációnak megfelelően kiigazított, felfelé kerekített kkv-küszöbérték a számviteli irányelvben Mérlegfőösszeg Árbevétel Mikrovállalk. Jelenlegi 350 000 € 700.000 € Kiigazított, kerekített 375 000 € 750.000 € %-os eredmény 7,1% 7.1% Kisvállalk. (alsó határ) Jelenlegi 4 000 000 € 8.000.000 € Kiigazított, kerekített 4 300 000 € 8.600.000 € %-os eredmény 7,5% 7.5% Kisvállalk. (felső határ) Jelenlegi 6 000 000 € 12.000.000 € Kiigazított, kerekített 6 400 000 € 12.800.000 € %-os eredmény 6,7% 6.7% Középváll./Nagyvállalat Jelenlegi 20 000 000 € 40.000.000 € Kiigazított, kerekített 21 500 000 € 43.000.000 € %-os eredmény 7,5% 7.5% Forrás: Európai Bizottság A fentiekből látható módon a kerekítés 6,7–7,5 %-os növekményt eredményezett a méretkritériumokban. Ez kellően közelíti a tervezett inflációs rátát, és minden méretkritérium esetében következetes. Ezért a fenti méretkritériumok megbízható alapot biztosítanak a hatások elemzéséhez. Az euróövezeti hatások elemzése A hatások elemzése a tagállamok kötelezettségeire és azoknak a vállalkozásokra gyakorolt hatására (méret szerinti csoportosítás, költségek) összpontosít az euróövezetben. Az elemzés tagállami bontásban készült az egyes tagállamok jelenlegi nemzeti kritériumaira és kerekítési szabályaira 6,4 %-os inflációt alkalmazva. Az alapul vett feltételezés szerint a rendelkezésre álló mozgástér ellenére valamennyi tagállam kiigazítja méretkritériumait, így adódik a hatások magasabb értékhatára. Az érdemi adatok hiánya miatt a Ciprusra gyakorolt hatás nem volt értékelhető. ·Mikrovállalkozások A mikrorendszer a tagállamok által választható lehetőség. A Bizottság úgy véli, hogy a méretkritériumok kiigazítása nem lenne hatással a mikrovállalkozási kategóriával vagy rendszerrel nem rendelkező euróövezeti tagállamokra (Ciprus, Spanyolország, Luxemburg és Málta). Ami az euróövezet más tagállamait illeti, a mikrovállalkozások méretére vonatkozó kritériumok inflációs kiigazítása esetén mintegy 77 000 vállalkozás (magasabb értékhatár) kerülne át a kisvállalkozások kategóriájából a mikrovállalkozások kategóriájába. A lehetséges költségmegtakarítások összefoglalása az alábbiakban található. ·Kisvállalkozások Az inflációs kiigazítás következtében mintegy 61 000-rel csökkenne a kisvállalkozások száma az euróövezetben, főként amiatt, hogy közülük 77 000 átkerülne a mikrovállalkozások kategóriájába, amit részben ellensúlyozna a kisvállalkozásokhoz átsorolt mintegy 16 000 középvállalkozás. A mikrovállalkozások közé átsorolt mintegy 77 000 kisvállalkozás megközelítőleg 7 millió EUR költségmegtakarítást érne el. A középvállalkozásoknál lehetséges költségmegtakarítások összefoglalása az alábbiakban található. ·Középvállalkozások és nagyvállalatok Az előzőek szerint mintegy 16 000 középvállalkozás és nagyvállalat kerülne át a kisvállalkozási kategóriába, ami összességében e vállalkozások számára mintegy 63 millió EUR megtakarítást eredményezne az éves megfelelési költségekben. Ebben a kategóriában mintegy 4 000 nagyvállalat kerülne át a középvállalkozások közé. A Bizottság úgy véli, hogy ez elhanyagolható hatást gyakorolna e vállalkozások beszámolási rendszerére: esetleg kevesebb megjegyzést kell készíteniük; mentesülhetnek az összevont pénzügyi beszámoló készítésére vonatkozó kötelezettség alól; valószínűleg nem történik változás a nyersanyag-kitermelő ágazatok országonkénti jelentéstételre kötelezett vállalkozásai esetében, és nem változik a közérdeklődésre számot tartó gazdálkodó egységekre alkalmazandó beszámolási rendszer, így a nem pénzügyi beszámolás rendszere sem. A Bizottság jelentéktelennek ítélte a költségmegtakarításokat, ezért nem értékelte azokat. Az alábbi ábra az euróövezetben a sokaságra és a költségekre gyakorolt hatásokat foglalja össze. 5. ábra – A sokaság változása és költségmegtakarítás az euróövezetben, a kiigazított méretkritériumok egyes méretkategóriáiban Méretkategória A sokaság változása – euróövezet

(magasabb értékhatár) Költségmegtakarítás



(magasabb értékhatár)) Mikrovállalkozás +77 390 – Kisvállalkozás –61 613 7 millió EUR Középvállalkozás, nagyvállalat –15 777 63 millió EUR Forrás: Európai Bizottság Dominóhatások az euróövezeten kívüli tagállamokban és az EGT-országokban

Az euróban denominált méretkritériumok emelkedése eltérő kötelezettségeket vonna maga után az euróövezeten kívüli tagállamokra vonatkozó méretkritériumok kiigazítása, illetve annak mellőzése tekintetében. Az inflációs kiigazítás mellett a nemzeti valutában kifejezett nemzeti méretkritériumokat az uniós módosító jogi aktus hatálybalépésének napján megfigyelt euróárfolyamok alapján is ki kellene igazítani. Ezeket a jövőbeli árfolyamokat nem lehet teljes mértékben előre jelezni, az irányelv mindenesetre 5 %-os mozgásteret hagy annak érdekében, hogy a kerekített méretkritériumokat nemzeti valutákban is meg lehessen határozni. E tagállami jogosultságok előre nem látható potenciális hatásokkal járnak, különösen amiatt, hogy a mozgástér és az inflációs ráta erősítheti, de semlegesítheti is egymást. A 2017. július 31-i helyzet hozzávetőleges – az 5 %-os mozgásteret figyelmen kívül hagyó – elemzése azt mutatja, hogy az inflációs kiigazítások az egyes euróövezeten kívüli országokban nagyrészt eltérő eredményekhez vezetnének. A kiigazítások általában nem lennének pontosan arányosak a vonatkozó inflációs rátákkal, mivel csak néhány tagállamnak lenne módja arra, hogy saját inflációjának megfelelő kiigazításokat végezzen. Néhány tagállam azzal a kötelezettséggel szembesülhet, hogy saját inflációja összesített hatását több százalékponttal meghaladó mértékben emelje a méretkritériumokat. A másik véglet esetében egyes tagállamok mellőzhetik bizonyos – különösen a kisvállalkozásokra vonatkozó – méretkritériumok kiigazítását. Következtetés Tekintettel az euróövezetben az elmúlt néhány évben tapasztalt mérsékelt inflációra, a méretkritériumok kiigazítása a jelenlegi körülmények között az euróövezeti vállalkozások számára potenciálisan korlátozott, az euróövezeten kívüli tagállamok vállalkozásai számára pedig bizonytalan eredményekkel járna. A fenti megfontolásokra tekintettel e jelentés időpontjában a kiigazítás kevésbé sürgető. Mindazonáltal a Bizottság fenntartja magának a jogot arra, hogy a számviteli irányelvben biztosított lehetőséggel élve bármikor javaslatot tegyen a méretkritériumok felhatalmazáson alapuló jogi aktusok útján történő inflációs kiigazítására. A nyersanyag-kitermelő vagy a fakitermelő ágazat által a kormányzatok javára fizetett összegekről szóló jelentések (országonkénti jelentéstétel) Felülvizsgálatra vonatkozó rendelkezés: 2013/34/EU irányelv (számviteli irányelv) – 48. cikk A számviteli irányelv 2013-ban bevezetett 10. fejezete értelmében a nyersanyag-kitermelő vagy a fakitermelő ágazatban működő uniós nagyvállalatoknak a 2016. pénzügyi évtől kezdődően évente jelentést kell tenniük a kormányzatok javára fizetett összegekről. A fizetett összegeket projektenként és kormányzatonként kell közzétenni. A kormányzat lehet helyi, regionális vagy nemzeti, és meghatározásánál fogva magában foglal minden állami tulajdonban lévő vállalatot is. A kormányzatok javára fizetett összegek átláthatóságának növelése Ezt a politikát 2014–2017 között minden tagállam végrehajtotta nemzeti jogában. Többségük biztosította, hogy a fakitermelő vagy nyersanyag-kitermelő ágazatban működő vállalkozások az uniós jogszabályok által előírt 2016. pénzügyi évtől, vagy korábban (Egyesült Királyság, Franciaország) megkezdjék az országonkénti jelentéstételt. Három tagállamban a jelentéstétel csak a 2017. pénzügyi évtől kezdődött meg, az érintett vállalkozások száma miatt korlátozott hatással. Súlyos meg nem felelés megállapítására nem került sor, a Bizottság azonban egyes tagállamok esetében jelenleg vizsgál néhány megfelelési kérdést. A VVA tanácsadói csoport megfelelőségi tanulmánya megállapította, hogy a nyersanyag-kitermelő ágazatban sok jelentés készül, ugyanakkor nincs bizonyíték a megfelelés széles körű hiányára. Mindazonáltal a vállalkozó bizonyos esetekben nem tudta beszerezni több vállalat országonkénti jelentését, amit főként a szabályozás közelmúltbeli végrehajtásának, a vállalatok honlapjaihoz vagy a cégnyilvántartáshoz való egyenlőtlen hozzáférésnek, vagy a késedelmes benyújtásnak tulajdonított. A természetes erdők fakitermelése kapcsán a VVA mindössze két adatszolgáltató vállalkozást talált, jóval kevesebbet annál a száz vállalkozásnál, amelyre számított. Ez elsősorban az ágazati sajátosságoknak (egy adott vállalkozás mérete, tevékenysége), valamint az abból adódó problémáknak tudható be, hogy az irányelv korlátozó értelemben határozza meg a természetes erdő fogalmát. Tekintettel arra, hogy a fakitermelő vállalkozások körében nem elterjedt a kormányzatok javára fizetett összegekkel kapcsolatos jelentéstétel, a fakitermelő ágazat átláthatóságának növelését célzó főbb mechanizmusok között az uniós fa- és fatermékpiaci rendelet (EUTR), valamint az erdészeti jogszabályok végrehajtására, az erdészeti irányításra és az erdészeti termékek kereskedelmére (FLEGT) vonatkozó uniós cselekvési terv említhető annak ellenére, hogy sem az EUTR, sem a FLEGT-cselekvési terv nem írja elő a piaci szereplők számára, hogy készítsenek beszámolót átvilágításuk eredményességéről, illetve beszállítóik jogszabálysértéseiről. A jelentések VVA által vizsgált mintájában a legtöbb vállalkozás benyújtotta az előírt információkat. A felmérés több javítandó területet is meghatározott. Ezek az alábbiakban felsorolt területek a jelek szerint inkább a jelentéstételi standardok hiányosságaihoz vagy rugalmasságához, mint a megfeleléshez kapcsolódnak: ·A kormányzatok név szerinti azonosítása – a jelentésekben nem mindig tüntetik fel egyértelműen a kifizetésben részesült kormányzati szerv nevét. Sok vállalkozás csak az országot jelöli meg név szerint, és/vagy azt említi meg, hogy a kedvezményezett kormányzat nemzeti, regionális/helyi, illetve települési szintű. Így a megfelelő kormányzati szerveket nem lehet könnyen beazonosítani és elszámoltatni. ·A projekt meghatározása – a vállalkozások eltérően értelmezhetik annak jogi vonatkozásait, hogy egy projektet egymással „lényegileg összefüggő megállapodások” határoznak meg. Következésképpen az egyes projektekről szóló jelentések vállalatonként eltérőek, ami megnehezíti a több vállalatot érintő projektek teljes és következetes áttekintését. ·Közös vállalkozások – a nyersanyag-kitermelő ágazatban gyakran fordulnak elő közös vállalkozások. A vállalkozások jellemzően más vállalkozásokkal, köztük állami tulajdonú vállalatokkal együttműködve hajtanak végre közös beruházásokat, és folytatnak közös tevékenységet. Általában a vállalkozások egyike felelős az összes vállalkozás tevékenységére vonatkozó nyilvántartás vezetéséért. Mivel az uniós jog nem tartalmaz erre vonatkozó egyértelmű előírásokat, a kifizetésekkel kapcsolatos jelentéstétel többféleképpen történhet: i. a vállalkozásnak a közös vállalkozásban lévő saját részesedésével arányosan, ii. a közös vállalkozás kifizetéseinek 100 %-os arányban a felelős vállalkozás általi jelentésével (ebben az esetben a többi vállalkozás mérlegelheti azt a lehetőséget, hogy nem készít jelentést annak ellenére, hogy erre jogszabály kötelezi), vagy iii. egyéb módon. Emiatt a jelentéstétel eredményei nem hasonlíthatók össze teljes mértékben, vagy hiányoznak. ·Digitális használhatóság – gépi olvashatóság hiányában a felhasználók nehezen tudják hasznosítani a nagy mennyiségben, ismétlődő jelleggel szolgáltatott adatokat. Egyértelmű jelek utalnak arra, hogy az országonkénti jelentéseket elsősorban a civil társadalom használja a tudatosság növelésére, kivonatok vagy infografikák készítésére, vagy arra, hogy a kormányzatok és a vállalkozások elszámoltathatóvá tétele érdekében pontosítást kérjen tőlük. Mivel új keletű politikáról van szó, a legtöbb országban továbbra is korlátozott a közvélemény tájékozottsága a jelentésekről. Egyelőre kevés idő telt el ahhoz, hogy érdemi változások legyenek észlelhetők a kormányzatok elszámoltathatóságában (különösen a kevésbé demokratikus vagy nyitott kormányzatok esetében), vagy az erőforrásokban gazdag országok erőforrás-gazdálkodásában. Az irányelv egyik nem szándékolt hatása, hogy az országonkénti jelentéseket a civil társadalom gyakran használja fel a vállalkozások számonkérésére és felelősségre vonására. Mindenesetre a jelentéstételi követelményeket legalább a civil társadalom eredményesnek ítélte abban, hogy a vállalkozások által a természeti erőforrások kiaknázásáért a kormányzatok részére teljesített kifizetések átláthatóbbá váljanak. A VVA felmérése szerint a nyilvánosság körében nincs általános támogatottsága annak, hogy a jelentésekben szerepeljenek a felülvizsgálatra vonatkozó rendelkezésben javasolt kiegészítő információk, nevezetesen az alkalmazottak átlagos létszáma, az alvállalkozók igénybevétele és az ország által alkalmazott pénzbírságok. A civil társadalom elvben üdvözölné a nagyobb átláthatóságot, azonban az említett információk nem elsődlegesek a számára. A vállalkozások költség-haszon arányokra hivatkozva általában vonakodnak az új jelentéstételi követelmények alkalmazásától. Általában a nemzeti hatóságok sincsenek meggyőződve arról, hogy e többletelemek révén könnyebben teljesíthetők lennének a jelentéstételi követelmények célkitűzései. A Bizottság a nagy multinacionális vállalatok nyilvános országonkénti jelentéstételéről szóló 2016. évi javaslatában szerepeltette az alkalmazottak számát is. Nemzetközi fejlemények, más nemzetközi rendszerek hatásai

Kanada, Svájc, az Egyesült Királyság és az Európai Gazdasági Térség hatékony jogszabályokkal biztosítja az országonkénti jelentéstételt saját nyersanyag-kitermelő ágazatában . Kanada 2015. június 1-jei hatállyal fogadta el az országonkénti jelentéstételre vonatkozó jogszabályt . Az EU a sajátjával egyenértékűnek tekinti a kanadai standardot . Hasonlóképpen a természeti erőforrásokért felelős kanadai miniszter felhatalmazással rendelkezik arra, hogy engedélyezze az adatszolgáltatásra kötelezett szervezetek számára az Unióban és az Európai Gazdasági Térségben Kanadával szemben támasztott követelmények más – egyenértékűnek tekinthető követelményeket alkalmazó – joghatóságban készített jelentések útján történő teljesítését. Így az EU és Kanada egyaránt elkerüli a többszörös jelentéstételt, és ezáltal a vállalkozásokra háruló indokolatlan terheket. Az EU és az Egyesült Királyság egyedülálló abban, hogy nyilvános országonkénti jelentéstételt ír elő a fakitermelő vállalkozások számára. A nyersanyag-kitermelő iparágak átláthatóságára irányuló kezdeményezés (EITI) ezzel párhuzamos magánkezdeményezés, amelynek célja a nyersanyag-kitermelő ágazat elszámoltathatóvá tétele. Az EITI a norvég jog szerint bejegyzett nemzetközi nonprofit szervezet. A természeti erőforrásokból származó bevételekkel kapcsolatos nyitottság növelése és az azokkal való elszámoltatható gazdálkodás javítása érdekében a kormányok, a kőolaj-, földgázkitermelő és bányászati vállalatok, az intézményi befektetők és a civil társadalmi szervezetek képviselőit fogja össze. Végrehajtásában jelenleg 52 ország vesz részt. A tagországok kormányzati felhatalmazásával közzétett EITI-jelentések közlik a kormányzatok által a joghatóságuk alatt működő nyersanyag-kitermelő vállalkozásoktól kapott kifizetéseket. A kezdeményezés keretében készült jelentések nyilvánosak és géppel olvashatók. A kifizetéseket egy-egy országon belül projektenkénti bontásban jelenítik meg, az uniós politikával megegyező módon. Az EITI és az EU-ban előírt országonkénti jelentéstétel kiegészíti egymást. Az EU-ban előírt országonkénti jelentéstétel kezdettől fogva megkövetelte az EITI-követelményeknek megfelelő kifizetéstípusok közzétételét. Ugyanígy bizonyos mértékben az uniós követelmények is befolyásolták az EITI követelményeit, például a projektenkénti jelentéstétel kapcsán. Az EITI valószínűleg bármely országban átfogóbb információkat nyújt az adott országra vonatkozóan, mint az EU-ban előírt országonkénti jelentéstétel. Ennek az az oka, hogy az EITI jelentései egyaránt foglalkoznak az uniós és kanadai iparágak által ellenőrzött tevékenységekkel, valamint azokkal, amelyeket más külföldi és nemzeti vállalkozások – köztük állami tulajdonú vállalatok – ellenőriznek. Az EITI jelentései azonban földrajzilag behatároltak, mivel egy jelentés csak egy országra vonatkozik. Emellett az EITI jelentéseit általában több mint egy évvel az adott évre vonatkozóan készült, az EU-ban előírt országonkénti jelentést követően teszik közzé. Az EITI tagsága a számviteli irányelv elfogadása óta bővült. A kettő között nincs egyértelmű vagy közvetlen összefüggés, ez azonban nem érinti a számviteli irányelv (45) preambulumbekezdésében megfogalmazott célkitűzést, amely szerint az országonkénti jelentéstételnek segítenie kell az erőforrásokban gazdag országok kormányait az EITI elveinek és kritériumainak végrehajtásában. Számos tényező akadályozza – legalábbis egyelőre – hogy az EITI követelményei elsőbbséget élvezzenek az uniós követelményekkel szemben, ami fordítva is igaz. A civil társadalom szereplői és a vállalkozások arra kérik a Bizottságot, hogy folyamatosan erősítse meg az EU amelletti elkötelezettségét, hogy a nemzetközi fórumokon előmozdítsa a nyersanyag-kitermelő ágazat átláthatóságát annak érdekében, hogy nemzetközi partnereit hasonló jelentéstételi követelmények bevezetésére ösztönözze világszerte. A versenyképességre és az energiaellátás biztonságára gyakorolt hatások Az EU mind kőolaj-, mind földgázellátása tekintetében erősen függ néhány országtól. Az uniós vállalkozások erőforrásokban gazdag stratégiai partnerországokban folytatott tevékenységének a jelentéstételi követelmények miatti korlátozása hatással lenne az energiabiztonságra. A VVA nem talált bizonyítékot arra, hogy a nem uniós országbeli versenytársak jelentős versenyelőnyt élveznének azáltal, hogy nem kötelesek beszámolni a kormányzatok javára fizetett összegekről. Nem talált olyan esetet sem, amikor a jelentéstételi követelmények miatt nem uniós országok korlátozták volna az uniós vállalkozások tevékenységét. A vállalkozások azonban továbbra is aggasztónak tartják az egyenlő versenyfeltételek abból adódó hiányát, hogy az amerikai, kínai és egyéb versenytársakra nem vonatkoznak ugyanazok az átláthatósági kötelezettségek. Az ágazatot hosszú távon aggasztják az egyenlő versenyfeltételek hiánya miatti versenyképességi kockázatok. Ezt az állítást alátámasztani látszik egy tudományos vizsgálat , amely megállapítja, hogy az országonkénti jelentést közzétevő vállalkozások jellemzően növelik a fogadó országbeli kormányzatok javára fizetett összegeket, valamint az említett országokban működő és nyilvános közzétételre nem kötelezett versenytársaikhoz képest csökkentik és átcsoportosítják a beruházásaikat. Mindeddig azonban az EU energiaellátását nem érte egyébként kézzelfogható hatás. Az országonkénti jelentéstételre vonatkozó politika csak néhány éve van hatályban. Ez sokkal kevesebb, mint a bányászat, az olajipar stb. általában sokkal hosszabb, a feltárástól és a beruházásoktól a bezárásig tartó ipari ciklusai. Emiatt kockázati szempontból szorosan figyelemmel kell kísérni a helyzetet. A jelentéstételi követelmények kiterjesztése további ipari ágazatokra A civil társadalom számára az országonkénti jelentéstétel további ipari ágazatokra (pl. a távközlésre és az építőiparra) történő kiterjesztése hozzájárulhat a társadalmi és befektetői kockázatok csökkentéséhez, valamint a jogszerűtlenség, a korrupció és a hibás költségvetési gazdálkodás megelőzéséhez és megakadályozásához. A szakértők és a nem kormányzati szervezetek mindazonáltal jellemzően felismerik, hogy nincs működőképes egyenmegoldás, így nem járható út az sem, hogy a nyersanyag-kitermelő ágazatokra vonatkozó országonkénti jelentéstételi standardokat a jogalkotók egy az egyben, például pusztán az irányelv hatályának kiterjesztésével átültessék más ágazatokra. Minden további ágazat esetében egyedi követelményekre lenne szükség. Szem előtt kell tartani továbbá azt is, hogy egy ilyen intézkedés hatékonysága nagymértékben függ a vállalkozás méretétől és az ágazat nemzetközi jellegétől is. Ez azt jelenti, hogy bizonyos ágazatok esetében nem feltétlenül határozható meg az uniós jog megfelelő hatálya, mivel az attól függne, hogy az egyes uniós vállalkozások mennyit fektetnek be külföldön az adott helyi ágazatba, önmagukban elég nagyok-e, és jelentős összegeket fizetnek-e a kormányzatok javára. Ezenkívül bár az országonkénti jelentéstétel célja elsősorban az, hogy elősegítse a természeti és nem megújuló erőforrásai kiaknázásával szembesülő helyi lakosság önrendelkezését, előfordulhat, hogy az ilyen jelentéstétel nem alkalmas hasonló célkitűzések elérésére azokban az ágazatokban, amelyeknek a környezeti és szomszédos tényezők nem lényegi elemei. Könyvvizsgálói ellenőrzés A könyvvizsgálói ellenőrzés nem kötelező beszámolási követelmény. Ennek ellenére egyes nagy multinacionális vállalatok további bizonyosságnyújtás céljából önként igénybe veszik független könyvvizsgálók szolgáltatásait annak érdekében, hogy növeljék jelentéseik hitelességét és megbízhatóságát a felhasználók számára. Kötelező ellenőrzés esetén az érdekelt felek pontosabb meghatározást igényelnének a megbízás típusa, a bizonyosság szintje, az időbeli ütemezés, a jelentés tartalma és a közzététel tekintetében. Hagyományos könyvvizsgálói megbízást feltételezve a VVA becslése vállalatonként évi 450 000–1 500 000 EUR költséget jelez. Egyszerűbb, korlátozott bizonyosságot nyújtó felülvizsgálati megbízás esetén ez 250 000–450 000 EUR közötti összegre csökkenne. Az egyéb típusú – bizonyossági szolgáltatásokkal vagy azok nélkül teljesített – megbízások költségeit a Bizottság nem értékelte. A civil társadalom szereplői felhasználóként nem tekintik kiemelten fontosnak az országonkénti jelentések auditálását annak ellenére, hogy elismerik, hogy az ilyen ellenőrzések növelnék a bizalmat és egységesítenék a standardok alkalmazását. Mindenesetre tévesek lehetnek azok az elvárások, amelyek szerint az auditálás segíthet orvosolni a standardok hiányosságait, például az e jelentésben foglaltakat. A vállalkozások és a szabályozó hatóságok költség-haszon szempontból általában nem támogatják (vagy legalábbis kifogásolják) az auditálást. A multinacionális vállalatokra általánosságban alkalmazandó nyilvános országonkénti jelentéstétel 2016-ban a Bizottság jogalkotási javaslatot terjesztett elő, amely a nagyvállalatok számára előírná, hogy évente készítsenek az elért nyereségre és a megfizetett nyereségadóra vonatkozó információkat tartalmazó országonkénti jelentést minden olyan tagállamra és nem uniós országra vonatkozóan, ahol tevékenységet folytatnak . Ásványok beszerzése (kellő gondosság) Az EU jogszabályt fogadott el az ásványok beszerzésével kapcsolatban a kellő gondosság elvének megfelelő ellátási láncra vonatkozó kötelezettségekről ((EU) 2017/821 rendelet) . Következtetés Az országonkénti jelentéstétel újkeletű beszámolási kötelezettség. A jelentések csak néhány pénzügyi évre vonatkozóan állnak rendelkezésre. Egyes hatékonysági szempontok és az EU energiaellátására gyakorolt hosszú távú hatások alaposabb értékeléséhez hosszabb megfigyelési időszakra lenne szükség. A felülvizsgálat a jelentéstételi standardok számos hiányosságára világít rá. Ezek akadályozzák a jelentésekhez való hozzáférést és azok felhasználását, de nem végzetes hibák. Különösen az e területre vonatkozó jogszabályoknak a fakitermelési ágazatra történő kiterjesztése tekinthető az optimálistól elmaradónak. Összességében a szakpolitikai intézkedés kétségtelenül átláthatóbbá teszi az ágazatot, globális szintű összehangolása azonban továbbra is komoly aggodalomra ad okot az ágazat számára. Ezért tartanák kívánatosnak a civil társadalom és az ágazat szereplői, hogy a szabályozó hatóságok fokozott erőfeszítésekkel törekedjenek a globálisan egyenlő versenyfeltételek elérésére.

Egyes közérdeklődésre számot tartó gazdálkodó egységek által közzéteendő nem pénzügyi információk Felülvizsgálatra vonatkozó rendelkezés: 2014/95/EU irányelv (a nem pénzügyi információk közzétételéről szóló irányelv) – 3. cikk Hatékonyság Az e jelentéshez csatolt bizottsági szolgálati munkadokumentum különböző szempontokból, többek között az irányelv követelményeivel összhangban közzétett információk relevanciája, megbízhatósága és összehasonlíthatósága tekintetében vizsgálta a nem pénzügyi információk közzétételéről szóló irányelv hatékonyságát. A relevancia tekintetében jelentős mennyiségű bizonyíték van arra, hogy számos vállalkozás nem tesz közzé lényeges nem pénzügyi információkat valamennyi fontos fenntarthatósági kérdésről. A vállalatok ugyanakkor jelentős mennyiségű lényegtelen információt tesznek közzé, ami megnehezíti a felhasználók számára a keresett információk megtalálását. Ezek a következtetések a vállalkozás fenntarthatósági kérdésekre gyakorolt hatásával kapcsolatos információk, valamint e kérdéseknek a vállalat fejlődésére, teljesítményére és helyzetére gyakorolt hatásával kapcsolatos információk tekintetében egyaránt helytállóak. A Bizottság szolgálatai által a nem pénzügyi információk közzétételéről szóló irányelv felülvizsgálatának előkészítése céljából 2020-ban szervezett nyilvános konzultáció során a felhasználók mindössze 6 %-a nyilatkozott úgy, hogy nem tapasztal problémát azzal kapcsolatban, hogy a vállalatok nem tesznek közzé minden releváns információt. A taxonómiai rendelet előrelépést hoz a vállalkozási tevékenységeknek az uniós környezetvédelmi célkitűzésekre gyakorolt hatásáról szóló vállalati jelentéstétel terén. A természeti tőkére vonatkozó számvitel és a környezeti lábnyomra vonatkozó módszertan területén tett kezdeményezések szintén relevánsak e tekintetben. A fenntarthatósággal kapcsolatos információkkal összefüggésben problémás a „nem pénzügyi információ” kifejezés használata. Ennek az az oka, hogy a fizikai, átállási vagy reputációs kockázatokkal kapcsolatos információk pénzügyileg akkor is lényegesek lehetnek, ha nem felelnek meg a pénzügyi kimutatásokra alkalmazandó számviteli keretrendszer megjelenítési vagy közzétételi követelményeinek. Az összehasonlíthatóság tekintetében a 2018-ban az uniós vállalati beszámolási keretrendszerre vonatkozó célravezetőségi vizsgálat keretében folytatott nyilvános konzultáció válaszadói azt állították, hogy nehézséget okoz számukra a vállalkozások által közzétett nem pénzügyi információk összehasonlítása. Ez összhangban van a legtöbb jelentés és elemzés következtetéseivel, valamint a különböző érdekelt felek álláspontjával. A 2020. évi nyilvános konzultációban részt vevő felhasználók 84 %-a tartotta jelentős problémának a nem pénzügyi információk korlátozott összehasonlíthatóságát. A fenntarthatósággal kapcsolatos információk tartalma és megjelenítése sem következetes. A meglévő standardok és beszámolási keretrendszerek útján a helyzet nem volt megfelelően kezelhető. A nem pénzügyi információk felhasználói – köztük a befektetők és a civil társadalmi szervezetek – azt is jelezték, hogy a nem pénzügyi információk közzétételére szolgáló helyszínek sokfélesége akadályozhatja az információkhoz való hozzáférést, és erősen befolyásolhatja azok összehasonlíthatóságát. A bizottsági szolgálati munkadokumentumban jelzett módon a digitalizáció a nem pénzügyi információk hozzáférhetőségének és használhatóságának javításában is szerepet játszhat. A 2020. évi nyilvános konzultáció válaszadóinak nagy többsége (82 %) vélte úgy, hogy a vállalatok közös beszámolási standardok alkalmazására való kötelezése megoldaná a jelenlegi nem pénzügyi beszámolással kapcsolatos fő problémákat. A 2020. évi nyilvános konzultációban részt vevő felhasználók 73 %-a tartotta jelentős problémának a vállalati jelentésekben közölt nem pénzügyi információk korlátozott megbízhatóságát. Sok felhasználó szerint ez főként a nem pénzügyi kimutatás tartalmára vonatkozó bizonyossági követelmény hiányának tudható be. Egyes érdekelt felek szerint az információkkal kapcsolatos bizonyosság érdekében olyan beszámolási standardra vagy keretrendszerre van szükség, amely alapján a könyvvizsgáló cégek értékelhetik a társaságok által közölt információkat. Emellett az a 20 tagállamban meglévő lehetőség, hogy egy vállalkozás külön jelentésben tegye közzé a nem pénzügyi kimutatását, a jelek szerint rontja az irányelv hatékonyságát. A nem pénzügyi információk külön jelentésben való közzététele – ahelyett, hogy azokat a vezetőség beszámolójában tennék közzé – azt a feltételezést eredményezheti, hogy a közzétett információk nem lényegesek a vállalkozás pénzügyi teljesítményének értelmezéséhez, azonban ez nem minden esetben igaz. Emellett számos tagállamban több tényező miatt hiányosságok tapasztalhatók a végrehajtásban és a felügyeletben. Ezek közé tartozik a felügyeleti hatóságok e területre vonatkozó jogi felhatalmazásával kapcsolatos bizonytalanság. A felügyeleti hatóságok maguk is rámutatnak arra, hogy egyes közzétételi követelmények rugalmassága megnehezíti az irányelv végrehajthatóságát. A nem pénzügyi információk közzétételéről szóló irányelv az elkészítők szemszögéből sem tekinthető teljes mértékben hatékonynak, hiszen sokuknál merülnek fel felesleges költségek a nem pénzügyi beszámolással kapcsolatban. A nem pénzügyi információk közzétételéről szóló irányelv rugalmassága és részletességének hiánya miatt sok elkészítő szembesül nehézséggel és összetettséggel annak eldöntésekor, hogy milyen információkat közöljön. Amiatt is nyomás nehezedik rájuk, hogy jelentéseiket a különböző, egymást átfedő saját beszámolási keretrendszereiknek és kezdeményezéseiknek megfelelően készítsék el, és a nem pénzügyi információk közzétételéről szóló irányelvben kötelezően előírt információkon túl válaszoljanak az érdekelt felek információkéréseire is. A tevékenység szintje Sok olyan vállalat, amelytől a felhasználóknak nem pénzügyi információkra van szükségük, nem köteles közzétenni ezeket az információkat. A 2020. évi nyilvános konzultáció során megállapítást nyert, hogy a válaszadók többsége támogatja az irányelv hatályának kiterjesztését minden nagyvállalatra (a válaszadók 70 %-a), valamint minden olyan vállalkozásra, amelynek értékpapírjait bevezették az EU szabályozott piacaira (a válaszadók 62 %-a). A hatály tőzsdén nem jegyzett nagyvállalatokra való kiterjesztésének megfontolása többek között arra vezethető vissza, hogy egy vállalkozás társadalomra és környezetre gyakorolt hatását nem az határozza meg, hogy tőzsdén jegyzett vállalkozás-e vagy sem. A hatály valamennyi tőzsdén jegyzett vállalkozásra való kiterjesztése fontosnak tekinthető a befektetővédelem szempontjából amiatt, hogy a fenntarthatósággal kapcsolatos kockázatok egyre meghatározóbbak. Szükséges lehet annak érdekében is, hogy a pénzügyi piaci szereplők a befektetést befogadó társaságok mindegyikétől megkapják azokat az információkat, amelyekre szükségük van ahhoz, hogy teljesíteni tudják a fenntartható finanszírozással kapcsolatos közzétételekről szóló rendelet szerinti saját fenntarthatósági közzétételi követelményeiket, továbbá azért, hogy ne döntsenek a tőzsdén jegyzett kisebb vállalkozások befektetési portfóliókból való kizárása mellett amiatt, hogy azok nem közlik a szükséges információkat. Relevancia Bár a nem pénzügyi információk közzétételéről szóló irányelv eredeti célkitűzései ma is igen relevánsak, az irányelv már nem célravezető. Ez más szakpolitikai és jogalkotási fejleményeknek, a befektetők növekvő információigényének, valamint a nemzetközileg elismert beszámolási keretrendszerek és iránymutatások legutóbbi fejleményeinek tulajdonítható. Globális szinten az ENSZ fenntartható fejlődési céljairól szóló 2015. évi megállapodás és az ENSZ Éghajlatváltozási Keretegyezménye keretében létrejött 2016. évi Párizsi Megállapodás határozottabb politikai lendületet adott a fenntartható gazdaságra való átállásnak, és hozzájárult ahhoz, hogy a vállalkozások és a befektetők egyre inkább tudatában legyenek a fenntarthatósági kérdések stratégiai jelentőségének.

Uniós szinten a fenntartható finanszírozásra vonatkozó 2018. évi cselekvési terv és a 2019. évi európai zöld megállapodás jelentősen megerősítette Európa arra irányuló politikai törekvését, hogy minél gyorsabban egy fenntartható gazdasági és pénzügyi rendszerre álljon át. A fenntartható finanszírozásra vonatkozó cselekvési terv részeként az EU elfogadta a taxonómiai rendeletet és a fenntartható finanszírozással kapcsolatos közzétételekről szóló rendeletet. Mindkét jogszabály fontos következményekkel jár azokra a nem pénzügyi információkra nézve, amelyeket a vállalkozásoknak közzé kell tenniük. Azáltal, hogy a fenntartható finanszírozással kapcsolatos közzétételekre vonatkozó követelményeket állapít meg a pénzügyi piaci szereplők számára, a fenntartható finanszírozással kapcsolatos közzétételekről szóló rendelet közvetlen hatással lesz a befektetést befogadó vállalkozásoktól beszerzendő információkra. A taxonómiai rendelet új követelményeket ír elő, amelyek alapján a nem pénzügyi információk közzétételéről szóló irányelv hatálya alá tartozó vállalkozásoknak információkat kell közzétenniük a taxonómia szerint környezetvédelmi szempontból fenntarthatónak minősülő tevékenységekhez való kapcsolódásukról. Jelentős fejlemények történtek a nemzetközi nem pénzügyi beszámolási keretrendszerekben és iránymutatásokban. 2014 óta nagy számban indultak különböző kezdeményezések, amelyek részben átfedik egymást, és nem mindig állnak összhangban egymással. 2016-ban a Global Reporting Initiative előző generációs iránymutatásaira építve közzétette első standardjait. 2018-ban Sustainability Accounting Standards Board (SASB, fenntarthatósági beszámolási standardokkal foglalkozó testület) 77 ágazati standardot tett közzé a pénzügyi szempontból lényeges, fenntarthatósággal kapcsolatos információk közzétételére vonatkozóan. A G20-ak Pénzügyi Stabilitási Tanácsa által létrehozott, éghajlattal kapcsolatos pénzügyi közzétételekkel foglalkozó munkacsoport (TCFD) 2017-ben tette közzé ajánlásait. Az ajánlások széles körű érdeklődést váltottak ki a piacon. A 2014 óta bekövetkezett további fejlemények közé tartozik öt nemzetközi fenntarthatósági beszámolási kezdeményezés szorosabb együttműködésre irányuló szándéknyilatkozata, a Világgazdasági Fórum közös beszámolási mutatók kidolgozására irányuló kezdeményezése, valamint a Nemzetközi Pénzügyi Beszámolási Standardok Alapítványa által 2020-ban indított nyilvános konzultáció a szervezet munkájának a nem pénzügyi beszámolásra való esetleges kiterjesztéséről. A nyújtott iránymutatás szintje, rendelkezésre bocsátott módszerek Az irányelvnek megfelelően a Bizottság 2017 közepén nem kötelező erejű iránymutatásokat tett közzé annak érdekében, hogy segítse a vállalkozásokat az irányelv végrehajtásában. Általános, nem előíró jellegű útmutatást nyújtanak a vállalkozások számára, és az egyes beszámolási területekre vonatkozó közzétételi példákat is tartalmaznak. Kevés bizonyíték van arra, hogy a Bizottság által az irányelv alapján 2017-ben közzétett, a nem pénzügyi beszámolásra vonatkozó nem kötelező erejű iránymutatások jelentős hatást fejtettek volna ki. Az iránymutatások önkéntes jellegéből adódóan a vállalkozások saját belátásuk szerint szabadon alkalmazhatják azokat. Ez összességében azt jelenti, hogy az iránymutatások önmagukban nem tudják biztosítani az információk vállalkozások közötti összehasonlíthatóságát, sem a felhasználók által fontosnak tartott információk közzétételét. A nem kötelező erejű iránymutatások még fokozhatják is azt az összetettséget, amellyel az elkészítőknek szembe kell nézniük. Ennek kockázata akkor áll fenn, ha az elkészítők a vállalkozások különféle saját nem pénzügyi beszámolási standardjaihoz és keretrendszereihez képest olyan többletteherként érzékelik az iránymutatásokat, amelyek nem csökkentik az egyes standardok és keretrendszerek egyedi figyelembevételére, valamint az érdekelt felek kiegészítő információkéréseinek megválaszolására irányuló kényszert. 2019 júniusában a Bizottság közzétette 2017. évi iránymutatásainak kiegészítését, amely elsősorban az éghajlattal kapcsolatos információk közzétételével és a TCFD ajánlásainak integrálásával foglalkozott. Mivel egyetlen konkrét kérdésre (az éghajlatra) összpontosít, a kiegészítés várhatóan jelentősebb hatással lesz a vállalkozások által közzétett információk összehasonlíthatóságára. Következtetés Az európai zöld megállapodásban a Bizottság bejelentette a nem pénzügyi információk közzétételéről szóló irányelv felülvizsgálatával kapcsolatos szándékát. Felülvizsgált 2020. évi munkaprogramjának megfelelően a Bizottság 2021-ben a nem pénzügyi információk közzétételéről szóló irányelv felülvizsgálatára irányuló javaslatot fogad el. A legfontosabb érintett kérdések közé tartozik a közölt információk korlátozott összehasonlíthatósága és megbízhatósága, az, hogy számos vállalkozás nem közöl a felhasználók számára releváns információkat, valamint az, hogy sok olyan vállalkozás, amelytől a felhasználóknak nem pénzügyi információkra van szükségük, nem közli ezeket az információkat. A vállalatok számára a közös nem pénzügyi beszámolási standardok alapján történő közzétételre vonatkozó kötelezettség előírása döntő fontosságú elem e kérdések kezelésében. Az EU szabályozott piacain jegyzett értékpapírok kibocsátóira vonatkozó közzétételi követelmények Felülvizsgálatra vonatkozó rendelkezés: 2013/50/EU irányelv (átláthatósági irányelv) – 5. cikk Az irányelv hatása a kis- és középméretű kibocsátókra A 2004/109/EK irányelvet módosító 2013/50/EU irányelv (az átláthatósági irányelv) megszüntette a negyedéves pénzügyi információk közzétételének kötelezettségét. Ennek célja a tőzsdén jegyzett vállalkozások adminisztratív terheinek csökkentése, a hosszabb távú befektetések ösztönzése, valamint a kis- és középméretű kibocsátók tőkéhez jutásának javítása volt. Az irányelv abban az esetben teszi lehetővé a tagállamok és a szabályozott piacok számára, hogy negyedéves beszámoló készítését írják elő, ha az arányos a befektetési döntésekhez hozzájáruló tényezőkkel, és nem jelent aránytalan pénzügyi terhet az érintett tagállam kibocsátói számára. Emellett a beszámolási időszak végét követő három hónapig meghosszabbítja a féléves pénzügyi beszámolók közzétételének határidejét annak érdekében, hogy nagyobb rugalmasságot biztosítson, valamint növelje a kis- és középméretű kibocsátók láthatóságát. Néhány év elteltével a piacok a kis- és középméretű kibocsátók szempontjából összességében arányosnak és pontosnak ítélik ezeket az átláthatósági szabályokat. A szereplők szerint a negyedéves beszámolási kötelezettség eltörlésére anélkül enyhíti a tőzsdén jegyzett vállalkozások adminisztratív terheit, hogy hátrányosan érintené a befektetők védelmét. Bizonyított azonban, hogy számos kibocsátó továbbra is közzétesz negyedéves beszámolót – akár önként, akár azért, mert azt saját tagállama vagy szabályozott piaca előírja. Ez azzal a hatással járt, hogy korlátozta a negyedéves beszámolási kötelezettség eltörlésének léptékét, és gyengítette annak hatását. Digitalizáció Az átláthatósági irányelv előírja, hogy minden tagállam alakítson ki tárolási mechanizmust (hivatalosan kijelölt mechanizmus), amely biztosítja a nyilvános hozzáférést a tőzsdén jegyzett vállalkozások által közzétett információkhoz. Az átláthatósági irányelv előkészíti a szabályozott információkhoz egy európai elektronikus hozzáférési pont (EEAP) formájában történő központosított hozzáférést. Bár az EEAP még nem működőképes, az (EU) 2016/1437 rendelet előrelépés az információhoz való hozzáférés e hozzáférési ponttal történő észszerűsítése felé. Az információhoz való hozzáférés mindazonáltal továbbra is széttagolt. A tőkepiaci unióra vonatkozó új cselekvési tervében az Európai Bizottság azt javasolja, hogy a tőkepiaci unió kiteljesítésére egy uniós szintű platform, az európai egységes adathozzáférési pont (ESAP) létrehozásával kerüljön sor. Hasonlóképpen a digitális pénzügyi szolgáltatási stratégia célja egy európai pénzügyi adattér létrehozása, amely az európai adatstratégiára, többek között az adatokhoz való könnyebb hozzáférésre és azok könnyebb felhasználására építve mozdítja elő az adatvezérelt innovációt. Az átláthatósági irányelv 2013. évi módosításait követően a Bizottság 2019-ben felhatalmazáson alapuló rendeletet fogadott el a tőzsdén jegyzett vállalkozások éves pénzügyi beszámolóinak elkészítésére szolgáló egységes európai elektronikus formátum (ESEF) létrehozásáról (ESEF-rendelet). Az ESEF-rendeletet a 2020. pénzügyi évtől kell alkalmazni a vállalkozásokra (az első ESEF-ben elkészített éves pénzügyi beszámolókat 2021-ben teszik közzé). Célja a beszámolás megkönnyítése, valamint az információk felhasználói számára az éves pénzügyi beszámolók könnyebb digitális elemzése és összehasonlíthatósága. Az ESEF a bővíthető hiperszöveges jelölőnyelv (XHTML) formátumot kombinálja a belső adatszerkezettel, az inline bővíthető üzletibeszámoló-nyelvre (iXBRL) építve. Az ESEF-rendelet előírja az ESEF fokozatos fejlesztését. A megjegyzések blokkcímkézése a 2022. pénzügyi évtől válik kötelezővé. Emellett a jogalanyok uniós tagállamban vagy EU-n kívüli országban általánosan elfogadott számviteli elveket alkalmazó beszámolóinak elkészítésekor alkalmazandó rendszertani előírásokkal továbbra is foglalkozni kell. Bár még nem alkalmazták, az ESEF-rendelet számos aggályt vetett fel a beszámolót készítő vállalkozások, a nemzeti szabályozó hatóságok és a felügyeleti szervek számára, különösen az ESEF-nek megfelelő pénzügyi kimutatások könyvvizsgálói ellenőrzését illetően. Annak érdekében, hogy iránymutatást nyújtson a piacnak és biztosítsa a nemzeti könyvvizsgálati gyakorlatok konvergenciáját, az Európai Könyvvizsgálat-felügyeleti Szervek Bizottsága (CEAOB) 2019 novemberében nem kötelező erejű iránymutatásokat tett közzé az ESEF gyakorlati ellenőrzésének módjáról. Emellett az Európai Bizottság 2020 novemberében értelmező közleményt tett közzé. Az átláthatósági irányelv szankciórendszerének alkalmazása A nemzeti szankciórendszerek további harmonizációja és megerősítése érdekében az átláthatósági irányelv 2013. évi módosításai előírják, hogy egyes fő rendelkezések megsértése esetén minden illetékes nemzeti hatóság rendelkezzen minimális szankcionálási hatáskörrel. Ezen belül előírják, hogy a tagállamok állapítsanak meg hatékony, arányos és visszatartó erejű, a természetes és jogi személyekre egyaránt alkalmazandó minimális közigazgatási intézkedéseket és szankciókat (például pénzbírságok kiszabását és a nemzeti versenyhatóság által kiszabott intézkedések és szankciók közzétételét). A tagállamok minden esetben rendelkezhetnek további szankciókról vagy intézkedésekről, valamint magasabb szintű közigazgatási pénzbírságokról. A konzultációk és az elemzés eredményei szerint az átláthatósági irányelv 2013. évi módosításával a tagállami szankciórendszerek egységesebbé váltak. Az átláthatósági szabályok megsértésére vonatkozó hatékony, arányos és visszatartó erejű közigazgatási intézkedéseket ugyanakkor harmonizáltabban is lehetne alkalmazni. Aggályok merültek fel a végrehajtási tevékenységekkel kapcsolatban is, ami veszélyeztetheti az átláthatósági irányelv szankciórendszerének megfelelő alkalmazását. Az átláthatósági irányelv arra kötelezi a tagállamokat, hogy biztosítsanak minimális felügyeleti hatásköröket az illetékes nemzeti hatóságoknak, de nem pontosítja e hatáskörök gyakorlásának módját. Az ESMA jelentős erőfeszítéseket tesz az illetékes nemzeti hatóságok végrehajtási gyakorlatának felügyeleti konvergenciája érdekében. Uniós szemszögből azonban a nemzeti gyakorlatok jellemzően továbbra is heterogének, például az alkalmazási kör meghatározása, a végrehajtási intézkedések, vagy a szankciók közzététele tekintetében. Emellett a minimális harmonizáción alapuló megközelítés miatt a felügyeleti hatáskörök meghatározása is tagállamonként jelentősen eltér. Egyes illetékes nemzeti hatóságok például korlátozott hatáskörrel rendelkeznek a nem pénzügyi beszámolókkal kapcsolatos vizsgálatok lefolytatására, amennyiben azok elkülönülnek a vezetés beszámolójától. Ezzel összefüggésben a Wirecard összeomlása megmutatta, hogy egyes nemzeti gyakorlatok hatékonysága elmaradhat a kívánatostól, egyúttal további lehetséges fejlődési területekre is rávilágított. Konkrétan az ESMA gyorsított szakértői felülvizsgálata hiányosságokat tárt fel a Wirecard-ra vonatkozó németországi pénzügyi beszámolási kötelezettségek érvényre juttatásában, ami – többek között – azt mutatja, hogy egyes nemzeti szabályok esetleg nem elegendőek a nemzeti hatóságok közötti hatékony információcsere és a pénzügyi információk független illetékes hatóságok általi vizsgálata biztosításához. Az átláthatósági irányelv lehetővé teszi, hogy a központi illetékes hatóságtól eltérő, kijelölt illetékes hatóság vizsgálja az információk vonatkozó beszámolási kerettel összhangban történt összeállítását, és jogszabálysértés esetén megfelelő intézkedéseket hozzon. Ugyanakkor az irányelv nem rendelkezik e hatóság függetlenségéről, sem a központi és a másik hatóság felelősségi köreiről. A gyorsított szakértői felülvizsgálatot követően az ESMA megbeszéléseket folytatott az átláthatósági irányelv lehetséges javításáról, és megállapította, hogy a következő intézkedések segíthetik a pénzügyi információs követelmények időben történő és hatékonyabb érvényesítését: i. az átláthatósági irányelvvel foglalkozó nemzeti illetékes hatóságok és egyéb hatóságok közötti együttműködés erősítése; ii. a központi illetékes hatóságok és a felhatalmazott szervezetek/kijelölt hatóságok közötti, a pénzügyi információs követelmények nemzeti szintű érvényesítésével kapcsolatos koordináció előmozdítása; iii. az illetékes nemzeti hatóságok függetlenségének megerősítése; továbbá iv. a pénzügyi és a nem pénzügyi információk összehangolt felügyeletének megerősítése az EU-ban. A Bizottság szorosan figyelemmel kíséri a Wirecard-ügyet, amelynek idővel további tanulságai lehetnek az átláthatósági irányelvvel vagy más területekkel kapcsolatban.