Ajánlás A TANÁCS AJÁNLÁSA Hollandia 2013. évi nemzeti reformprogramjáról és Hollandia 2012-2017-es időszakra vonatkozó stabilitási programjának tanácsi véleményezéséről /* COM/2013/0369 final - 2013/ () */





Ajánlás A TANÁCS AJÁNLÁSA Hollandia 2013. évi nemzeti reformprogramjáról és Hollandia 2012‑2017-es időszakra vonatkozó stabilitási programjának tanácsi véleményezéséről AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 121. cikke (2) bekezdésére és 148. cikke (4) bekezdésére, tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre[1] és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére, tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre[2] és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére, tekintettel az Európai Bizottság ajánlására[3], tekintettel az Európai Parlament állásfoglalásaira[4], tekintettel az Európai Tanács következtetéseire, tekintettel a Foglalkoztatási Bizottság véleményére, a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően, mivel: (1) Az Európai Tanács 2010. március 26-án elfogadta a Bizottság „Európa 2020” elnevezésű, a gazdaságpolitikák fokozott összehangolásán alapuló, a foglalkoztatást és növekedést célzó új stratégia elindításáról szóló javaslatát, amely stratégia azokra a kulcsfontosságú területekre összpontosít, amelyeken intézkedésekre van szükség annak érdekében, hogy javuljanak Európa lehetőségei a fenntartható növekedés és a versenyképesség terén. (2) A Tanács 2010. július 13-án a Bizottság javaslatai alapján elfogadta a tagállamok és az Unió gazdaságpolitikáira vonatkozó átfogó iránymutatásokról szóló ajánlást (2010–2014), 2010. október 21-én pedig elfogadta a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló határozatot[5], melyek együtt alkotják az „integrált iránymutatásokat”. A tagállamok felkérést kaptak, hogy nemzeti gazdaság- és foglalkoztatáspolitikájukban vegyék figyelembe az integrált iránymutatásokat. (3) Az állam-, illetve kormányfők 2012. június 29-én elfogadták a Növekedési és Munkahely-teremtési Paktumot, amely koherens keretet teremt a minden lehetséges ösztönzőt, jogi és szakpolitikai eszközt felhasználó tagállami, uniós és euróövezeti tevékenységek számára. Döntöttek a tagállami szinten megvalósítandó intézkedésekről, és kifejezték teljes körű elkötelezettségüket az Európa 2020 stratégia céljainak megvalósítása és az országspecifikus ajánlások végrehajtása iránt. (4) A Tanács 2012. július 6-án ajánlást fogadott el Hollandia 2012. évi nemzeti reformprogramjáról, valamint véleményezte Hollandia 2011‑2015-ös időszakra vonatkozó, aktualizált stabilitási programját. (5) A Bizottság 2012. november 28-án elfogadta az éves növekedési jelentést[6], amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2013. évi európai szemeszterét. Ugyancsak 2012. november 28-án a Bizottság a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló 1176/2011/EU rendelet alapján elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést[7], amelyben Hollandiát azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor. (6) Az Európai Tanács 2013. március 14-én elfogadta a pénzügyi stabilitás, a költségvetési konszolidáció és a növekedést ösztönző intézkedések biztosítására irányuló prioritásokat. Hangsúlyozta, hogy differenciált és növekedésbarát költségvetési konszolidációt kell végrehajtani, helyre kell állítani a gazdaságnak történő hitelnyújtás rendes feltételeit, ösztönözni kell a növekedést és a versenyképességet, kezelni kell a munkanélküliséget és a válság társadalmi következményeit, valamint korszerűsíteni kell a közigazgatást. (7) A Bizottság 2013. április 10-én az 1176/2011/EU rendelet 5. cikkének megfelelően közzétette a Hollandiára vonatkozó részletes vizsgálat eredményeit[8]. Vizsgálata alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Hollandiában makrogazdasági egyensúlyhiány tapasztalható, de nem túlzott mértékben. (8) Hollandia 2013. április 29-én benyújtotta a 2012‑2017 közötti időszakra vonatkozó 2013. évi stabilitási programját és 2013. évi nemzeti reformprogramját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor. (9) A 2013. évi stabilitási programnak az 1466/97/EK tanácsi rendelet szerinti értékelése alapján a Tanács úgy ítéli meg, hogy Hollandia jelentős mértékű konszolidációs intézkedéseket hajtott végre 2011‑2013 folyamán, de a költségvetési erőfeszítés valószínűleg nem lesz elég a túlzott hiány 2013-ban történő megszüntetéséhez, főként a vártnál rosszabb gazdasági fejlemények fényében. A programban szereplő költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv nagyjából megalapozott. A stabilitási program 2013-ra és 2014-re –0,4 %-os illetve 1,1 %-os reálgazdasági növekedést vetít előre, ami elég közel van a Bizottság 2013. tavaszi előrejelzésében szereplő –0,8 %-hoz, illetve 0,9 %-hoz. A program azt tűzi ki célként, hogy az államháztartási hiány 2014-től fenntartható módon a GDP 3 %-a alá csökkenjen. A program nem hivatkozik kifejezetten a középtávú költségvetési célkitűzésre, ami arra enged következtetni, hogy megerősítik az előző évi stabilitási programban közölt –0,5 %-os középtávú célt. A középtávú költségvetési cél összhangban van a Stabilitási és Növekedési Paktum követelményeivel. Emellett, míg a program 2015-ben a strukturális egyenlegnek az éves minimális strukturális követelménnyel összhangban strukturális értelemben a GDP 0,5 %-át kitevő csökkenését várja, 2016-ban a strukturális egyenleg várhatóan a GDP 0,4 %-ának megfelelő mértékben romlik, majd 2017-ben a GDP 0,1 %-ával javul, és így elmarad a megfelelő kiigazítási pályától. A Bizottság tavaszi előrejelzése alapján 2010‑2013 folyamán a GDP 0,7 %-a körüli éves átlagos költségvetési erőfeszítés összhangban van a Tanács által ajánlott, a GDP 0,75 %-át kitevő strukturális erőfeszítéssel. A költségvetési kiigazítás 2011-ben és 2012-ben elsősorban a kiadási oldalra irányult, 2013-ban azonban nagymértékben a bevételi intézkedésekre támaszkodott. A stabilitási programban tervezett államháztartási hiány összhangban van a túlzott hiány 2014-ben, a túlzotthiány-eljárás keretében a Tanács által 2009 végén meghatározott határidőt követően egy évvel történő megszüntetésével. A Tanács szerint a hatóságok által tervezett költségvetési erőfeszítés nem egyeztethető össze a túlzott hiány 2014-ig történő tényleges megszüntetésével. A stabilitási programban meghatározott lehetséges kiegészítő konszolidációs intézkedéseket átmenetileg visszavonták és egyébként sem lennének elegendőek. Hollandiának további intézkedéseket kell meghatároznia ahhoz, hogy az államháztartási hiányt 2014-ben fenntartható módon a GDP 3 %-ának megfelelő küszöb alá szorítsák. A 2013. évi stabilitási program alapján az adósság GDP-hez viszonyított aránya várhatóan tovább emelkedik 2013-ban a GDP 74 %-ára, majd 2014-ben kismértékben még tovább, a GDP 75 %-ára. Az adósságráta tehát továbbra is jóval meghaladja majd a 60%-os referenciaértéket. A program várakozásai szerint az adósságráta 2015-ben a GDP 71,4 %-ára csökken, majd azután kismértékben tovább csökken, 2017-ben 70,8 %-ot érve el. Az adósságráta 2014 utáni csökkenését mindazonáltal nem támasztják alá kellőképpen szakpolitikai intézkedések. (10) Hollandia jövőbeli növekedési potenciáljának fokozása céljából kiemelt fontosságú, hogy a túlzott hiány fenntartható megszüntetéséhez és a középtávú költségvetési cél rövid távú, illetve középtávú eléréséhez szükséges konszolidáció megőrizze a növekedésfokozó kiadásokat. A kiegyensúlyozott kiigazításhoz elengedhetetlenek különösen az innovációt és a kutatást, beleértve az alapkutatást, az oktatást és képzést elősegítő erőfeszítések. Ez nem csak a gazdaságélénkülést támogatná, de segítene az innovációs és a humántőke megalapozásában, javítaná a versenyképességet és a közép- és hosszú távú növekedési kilátásokat. (11) A legnagyobb kihívást az ingatlanpiac jelenti, ahol az évtizedek során az ingatlanfinanszírozási és ágazati megtakarítási mintákat formáló merevségek és torzító ösztönzők alakultak ki. A háztartások az ingatlantulajdont további bruttó jelzáloghitel-adósságok felhalmozására használták fel, és ez a tendencia nagymértékben tükrözi a régóta fennálló költségvetési ösztönzőket, például a jelzáloghitel-kamatok adóból való teljes levonhatóságát. 2012 áprilisa óta számos intézkedést részben végrehajtottak. Ezek közül néhány az ingatlanfinanszírozás költségvetési kezelésének kiigazítását érinti. A jelzáloghitel-kamatok leírásának korlátozása felé való fokozatos elmozdulás és a törlesztés ösztönzése indokolt, de ennek az intézkedésnek a bevezetése túl lassú ahhoz, hogy jelentős mértékben befolyásolja a törlesztési magatartást. A bérlemények piacát szabályozás és rendkívül jelentős szociálislakás-szegmens korlátozza, ahol a hosszú várólisták is problémát jelentenek. A szociális lakáspiacon a lakbéreknek a jövedelem alapján való, nemrégiben bevezetett kiigazítása a helyes irányba tett lépés, de hatása korlátozott. Így noha a javasolt intézkedések helyes irányba tett lépésnek tekinthetők, a mögöttes problémák kezelésére szolgáló reformok általános üteme lassú, ezért fel kell gyorsítani, ugyanakkor biztosítani kell, hogy a szociális lakhatás továbbra is a hátrányos helyzetű polgárok rendelkezésére álljon, akik nem képesek piaci feltételek mellett lakáshoz jutni, többek között a nagy kereslettel jellemzett helyeken. (12) A nyugdíjrendszer hosszú távú fenntarthatóságát megerősítették azáltal, hogy a törvény szerinti nyugdíjkorhatárt a 2012. évi 65 évről 2023-ra fokozatosan 67 évre emelik. Hollandia ezzel teljes mértékben végrehajtotta a 2012. évi ajánlás azon részét, amely a kötelező nyugdíjkorhatár emelésére és a várható élettartamhoz történő hozzákapcsolására vonatkozott, mind az első, mind a második nyugdíjpillér esetében. A fennmaradó kihívások közé tartozik a költségek és kockázatok nemzedékeken belüli és a nemzedékek közötti megfelelő elosztása. Ezenfelül esedékes a második pilléres nyugdíjalapok irányításának átalakítása az idősödéssel szembeni rugalmasság alátámasztása érdekében. A tartós ápolás-gondozás reformjára vonatkozó tervek végrehajtása segítene visszafogni az idősödéshez kapcsolódó gyorsan növekvő költségeket, és ezáltal hozzájárulna az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságához. E tekintetben fenn kell tartani a tartós ápolás-gondozás minőségének és hozzáférhetőségének megfelelő szintjét. (13) A kormány által javasolt munkaerő-piaci reformok célja a munkaerő-piaci részvétel és a mobilitás növelése. A részvételről szóló törvényben szereplő reform ambiciózus és releváns a munkaerő-piaci részvétel megnövelése szempontjából. A reformokat azonban még nem rögzítették jogszabályban, és a végrehajtásra szánt idő rövidnek tűnik. A munkaerőpiac szélére szorult polgárok – köztük nők, migráns hátterű polgárok, a fogyatékossággal élők és az idősebb korúak ‑ foglalkoztathatóságának javításához további intézkedésekre van szükség. Hollandia bejelentette a munkanélküliségi ellátások rendszerének és viszonylag szigorú foglalkoztatásvédelmi jogszabályainak reformját. Ezek a reformok az azon munkáltatóknak járó mobilitási adójóváírással együtt („mobiliteitsbonus”), akik társadalombiztosítási ellátásokban részesülő legalább 50 éves, vagy fogyatékossággal élő embereket vesznek fel, jól célozzák a munkaerőpiac alacsony részvétellel érintett részét. Ezek az intézkedések azonban, noha helyes irányba mutatnak, csak elfogadásuk után értékelhetők teljes mértékben. Végül, a második keresőket a ledolgozott órák számának növelésétől visszatartó fennmaradó ellenösztönzők megszüntetésének felgyorsítása lehetőséget teremtene a jövőbeli munkaerőhiányok további enyhítésére. (14) Jelentős előrelépés történt az innovációra és a tudomány és a vállalkozói szféra közötti kapcsolatokra vonatkozó 2012. évi ajánlás kapcsán. A „To the Top” elnevezésű vállalkozáspolitika a kutatás, innováció és oktatás (húzóágazatok) területén köz- és magánszféra közötti partnerségekre irányuló ágazati megközelítésével együtt a végrehajtási szakaszban van. Az ágazati innovációs politika mellett fontos a horizontális kutatási és innovációs politika folytatása, és a nem címzett alapkutatásra szánt állami finanszírozás megfelelő szintjének fenntartása. (15) Az európai szemeszterrel összefüggésben a Bizottság elvégezte Hollandia gazdaságpolitikájának átfogó elemzését, értékelte a stabilitási programot és a nemzeti reformprogramot, valamint bemutatta a részletes vizsgálat eredményeit. Figyelembe vette nemcsak a programok Hollandia fenntartható költségvetési, valamint társadalom- és gazdaságpolitikája szempontjából mutatott jelentőségét, hanem azt is, hogy azok megfelelnek-e az uniós szabályoknak és iránymutatásoknak, tekintve, hogy az Európai Unió átfogó gazdasági kormányzását uniós szempontoknak a jövőbeli nemzeti döntésekbe való beépítésével kell megerősíteni. Az alábbi 1–4. ajánlás tükrözi a Bizottság európai szemeszter keretében tett ajánlásait. (16) A Tanács ezen értékelés fényében megvizsgálta Hollandia stabilitási programját, és arról alkotott véleményét[9] különösen az alábbi 1. ajánlás tükrözi. (17) A Bizottság által elvégzett részletes vizsgálat és ezen értékelés fényében a Tanács megvizsgálta Hollandia nemzeti reformprogramját és stabilitási programját. A Tanácsnak a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló 1176/2011/EU rendelet 6. cikke szerinti ajánlásait a 2. ajánlás tükrözi. (18) A Bizottság az európai szemeszter keretében elvégezte a teljes euróövezet gazdaságpolitikájának elemzését is. A Tanács ez alapján specifikus ajánlásokat címzett azokhoz a tagállamokhoz, amelyeknek pénzneme az euró. Hollandiának biztosítania kell ezeknek az ajánlásoknak a maradéktalan és időben történő végrehajtását is, AJÁNLJA, hogy Hollandia a 2013–2014-es időszakban tegyen intézkedéseket a következők érdekében: 1. Kellően konkrét intézkedésekkel alátámasztva szilárdítsa meg és hajtsa végre a 2014-re és az azt követő évekre szóló költségvetési stratégiát annak biztosítása érdekében, hogy a túlzott hiányt 2014-re időben és fenntartható módon kiigazítsa és elérje a túlzotthiány-eljárás keretében kiadott tanácsi ajánlásban meghatározott strukturális kiigazítási erőfeszítést. Őrizze meg a növekedés szempontjából közvetlenül releváns területeket, így az oktatást, az innovációt és a kutatást érintő kiadásokat. A túlzott hiány megszüntetését követően folytassa a strukturális kiigazítási erőfeszítést, amely révén Hollandia 2015-re eléri a középtávú költségvetési célt. 2. Fokozza az ingatlanpiac fokozatos reformja érdekében tett erőfeszítéseit azáltal, hogy felgyorsítja a jelzáloghitel-kamatok leírhatóságának tervezett csökkentését, hogy piacorientáltabb bérlakáspiaci árképzési mechanizmust alakít ki, valamint hogy a szociális lakáspiaci lakbéreket még inkább hozzáigazítja a háztartások jövedelméhez. A szociális lakhatással foglalkozó vállalatok fókuszát helyezze át a leginkább rászoruló háztartások támogatására. 3. A szociális partnerekkel konzultálva módosítsa a második nyugdíjpillért úgy, hogy az biztosítsa a nemzedékeken belüli és a nemzedékek közötti megfelelő költség- és kockázatmegosztást. A törvényes nyugdíjkorhatár fokozatos emelését támassza alá az idősebb munkavállalók foglalkoztathatóságát javító intézkedésekkel. Hajtsa végre a tartós ápolás-gondozás rendszerének tervezett reformját, hogy biztosítsa annak költséghatékonyságát, és a fenntarthatóság biztosítása céljából egészítse ki a költségnövekedés visszafogására irányuló további intézkedésekkel. 4. Hozzon további intézkedéseket különösen a munkaerőpiac szélére szorult emberek munkaerő-piaci részvételének fokozása érdekében. Csökkentse tovább a munkavállalási hajlandóságot visszafogó adóztatást, többek között a második keresők átruházható adójóváírásának gyorsabb kivezetésével. Segítse elő a munkaerő-piaci mozgásokat és számolja fel a rugalmatlanságokat, többek között a foglalkoztatásvédelmi jogszabályokat és a munkanélküliségi ellátások rendszerét érintő reformok felgyorsításával. Kelt Brüsszelben, -án/-én. a Tanács részéről az elnök [1] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. [2] HL L 306., 2011.11.23., 25. o. [3] COM(2013) 369 final. [4] P7_TA(2013)0052 és P7_TA(2013)0053. [5] A Tanács 2013. április 22-i 2013/208/EU tanácsi határozata. [6] COM(2012) 750 final. [7] COM(2012) 751 final. [8] SWD(2013) 121 final. [9] Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (2) bekezdése értelmében.