Ez a javaslat kiegészíti az 1/2003/EK rendeletet, mivel a nemzeti versenyhatóságok hatékony jogalkalmazókká tétele elősegíti, hogy az említett rendelet által bevezetett decentralizált végrehajtási rendszer nyújtotta lehetőségeket a versenyhatóságok maradéktalanul kihasználják. A javaslat konkretizálja az 1/2003/EK rendelet 35. cikkében meghatározott azon követelményt, miszerint a tagállamoknak úgy kell kijelölniük a nemzeti versenyhatóságokat, hogy a rendelet rendelkezéseit hatékonyan betartsák. A nemzeti versenyhatóságok hatékony döntéshozatali és bírságolási hatáskörének biztosítása egyúttal az 1/2003/EK rendelet 5. cikkében foglalt (az EUMSZ 101. és 102. cikkének alkalmazása során döntéshozatali és bírságolási jogkört biztosító) követelmények maradéktalan betartását és alkalmazását is lehetővé teszi. A nemzeti versenyhatóságok hatékony tényfeltáró hatáskörökkel való felruházásával teljes mértékben érvényesíthető az 1/2003/EK rendelet 22. cikkében előírt azon kötelezettség, amely szerint a versenyhatóságoknak képesnek kell lenniük arra, hogy egy másik tagállam versenyhatósága nevében ténymegállapító intézkedéseket hajtsanak végre. Az „Uniós jog: jobb eredmények elérése a jobb alkalmazás révén” című, 2016. évi közleményében a Bizottság aláhúzta: megalapozott, hatékony és eredményes jogérvényesítési rendszerekre van szükség annak biztosítása érdekében, hogy a tagállamok maradéktalanul alkalmazzák, végrehajtsák és érvényesítsék az uniós jogot. A közleményben a Bizottság kiemeli, hogy továbbra is kihívást jelent az uniós jog érvényesítése, és az általános érdek szolgálatában a végrehajtásra történő összpontosításra hív fel.

Az EU-nak intézkedéseket kell hoznia a feltárt problémák megoldása érdekében, mivel a nemzeti versenyhatóságok olyan szabályokat alkalmaznak, amelyek uniós dimenzióval rendelkeznek. Az egyik tagállam nemzeti versenyhatósága által hozott végrehajtási intézkedések más tagállamokban is hatással lehetnek a versenyre, a vállalkozásokra és a fogyasztókra; például egy nemzeti szintű kartell rendszerint kizárja a más tagállamokból származó versenytársakat. Amennyiben a nemzeti versenyhatóság nem rendelkezik a végrehajtáshoz szükséges eszközökkel (például források hiányában), ez nem csupán az érintett nemzeti versenyhatóság tagállamában, hanem a többi tagállamban is közvetlen negatív következményekkel járhat a fogyasztókra és a vállalkozásokra, valamint a nemzeti versenyhatóság azon képességére nézve, hogy részt vegyen az európai szintű együttműködésben. Y tagállam nem képes orvosolni az X tagállamban működő nemzeti versenyhatóság eszközeinek hiányát, ezért csak az uniós fellépés képes orvosolni ezt a problémát.

A javasolt irányelv oly módon is hozzájárul a nemzeti jogszabályok közelítéséhez, hogy hatálya a nemzeti versenyszabályok alkalmazására terjed ki. A gyakorlatban a legtöbb nemzeti versenyhatóság egyazon ügyben az EUMSZ 101. és 102. cikkével párhuzamosan alkalmazza a nemzeti versenyjogi rendelkezéseket. A javasolt irányelv szükségképpen hatással lesz a nemzeti versenyhatóságok által párhuzamosan alkalmazott nemzeti versenyjogi rendelkezésekre. Amikor egy nemzeti versenyhatóság valamely ügy korai szakaszában vizsgálati intézkedéseket hoz, gyakran nehéz megállapítani, hogy az állítólagos jogsértés gyakorol-e az uniós versenyjog alkalmazását kiváltó hatást a tagállamok közötti kereskedelemre. Ennek megfelelően a nemzeti versenyhatóságnak azt kell feltételeznie, hogy mindkét szabályrendszer alkalmazása szükséges lehet. Ez azt jelenti, hogy amikor a nemzeti versenyhatóság él a javaslat által előírt, a digitális bizonyítékok gyűjtésére vonatkozó hatáskörrel, akkor ezt potenciálisan mind az uniós jog, mind a nemzeti jog alkalmazása érdekében teszi. Ezért nehéz, sőt szinte lehetetlen elkülöníteni a nemzeti jog, valamint az EUMSZ 101. és 102. cikkének ilyen párhuzamos alkalmazását. Amennyiben a nemzeti versenyjogban nem érvényesülnének azonos garanciák és eszközök, amikor azt az EUMSZ 101. és 102. cikkével párhuzamosan alkalmazzák, akkor csorbát szenvedne a jogbiztonság és a versenyfeltételek egyenlősége. Az engedékenységi és vitarendezési eljárások anyagainak védelme továbbá csak akkor lehet hatásos, ha azt nemcsak a nemzeti versenyhatóság előtt az EUMSZ 101. és 102. cikkének alkalmazására vonatkozó eljárások során érvényesítik, hanem az egyenértékű nemzeti jogi rendelkezések ezektől független alkalmazása során is.

Az uniós versenyhatóságok engedékenységi programjai közötti összefüggés

Az engedékenységi programok összefüggnek egymással, mivel a vállalatok rendszeresen nyújtanak be kérelmeket számos uniós joghatósághoz, és szükségük van a határokon átnyúló jogbiztonság garantálására. Az elmúlt évtized tapasztalatai azt mutatják, hogy a tagállamok önállóan nem tudják kielégítően garantálni az ilyen, határokon átnyúló jogbiztonságot. Az engedékenységi programokban mutatkozó eltérések továbbra is eltérő kimenetelekhez vezetnek az engedékenységet kérelmezők számára abban a tekintetben, hogy csökkentik-e számukra a fizetendő bírságot, vagy akár el is engedik azt. Azok a vállalatok, amelyek azt mérlegelik, hogy több joghatóságban is bejelentsék a kartellmagatartást az engedékeny bánásmódért cserébe, nem biztosak abban, hogy ebből profitálni fognak, és ha igen, milyen mértékben. Uniós fellépésre van szükség annak biztosítása érdekében, hogy minden tagállamban rendelkezésre álljon az engedékenységi rendszer, és azt hasonló módon alkalmazzák. A nemzeti jogszabályok megakadályozhatják, hogy a nemzeti versenyhatóságok hatékonyabb jogalkalmazók legyenek Amint az a jogalapról szóló részben kifejtésre került, a nemzeti jog megakadályozhatja, hogy a nemzeti versenyhatóság kellőképpen független legyen, hatékony eszközökkel rendelkezzen a jogsértések felderítésére, és hogy az uniós versenyszabályok megsértése esetén hatékony bírságokat szabjon ki a vállalatokra. E problémák megoldása érdekében uniós szintű intézkedésekre van szükség. A tapasztalat azt mutatja, hogy uniós jogszabályok hiányában nem valószínű, hogy a nemzeti versenyhatóságok megkapják az összes szükséges eszközt A Bizottság széles körben alkalmazott nem kötelező, „puha” eszközöket a nemzeti szintű önkéntes fellépés előmozdítása érdekében, azonban több nemzeti versenyhatóság még mindig nem rendelkezik a hatékony jogalkalmazáshoz szükséges garanciákkal és eszközökkel. Több mint egy évtized elteltével nem valószínű, hogy az 1/2003/EK rendelet decentralizált végrehajtási rendszerének eredményesebb működéséhez és a nemzeti versenyhatóságok hatékonyabb jogalkalmazókká tételéhez szükséges változtatásokra sor kerül. Ez azt jelenti, hogy számos nemzeti versenyhatóságnál továbbra is hiányozni fognak a jogsértések felderítésére és szankcionálására szolgáló egyes kulcsfontosságú eszközök, illetve szűkösek maradnak az erőforrások, ami károsan hat az 1/2003/EK rendelet által létrehozott decentralizált rendszer működésére. Összegezve, a meglévő nemzeti versenypolitikai keretek önmagukban nem teszik lehetővé a nemzeti versenyhatóságok számára, hogy EU-szerte hatékonyabban érvényesítsék az uniós versenyszabályokat. Ezenkívül a Bizottság az uniós versenyjogi szabályok végrehajtása során nem tud a nemzeti versenyhatóságok vizsgálati és szankcionálási eszközeire, erőforrásaira és intézményi szerkezetére vonatkozó uniós követelményeket érvényesíteni mindaddig, amíg ilyen követelmények nem léteznek. Ennek megfelelően csak egy uniós szintű kezdeményezés képes arra, hogy a nemzeti versenyhatóságokat hatékonyabb jogalkalmazókká tegye oly módon, hogy hatékonyabb eszközöket nyújt számukra az uniós versenyszabályok alkalmazásához.

Arányosság

A legtöbb vonatkozásban a javaslat minimumszabályokat határoz meg annak lehetővé tétele érdekében, hogy a nemzeti versenyhatóságok hatékonyan végrehajthassák az uniós versenyszabályokat. Ez biztosítja a megfelelő egyensúlyt a javaslat általános és konkrét célkitűzéseinek elérése között, miközben elkerüli a nemzeti hagyományokba való indokolatlan beavatkozást. A tagállamok továbbra is szigorúbb előírásokról rendelkezhetnek, és szabályaikat a nemzeti sajátosságokhoz igazíthatják. A jövőben is elképzeléseiknek megfelelően alakíthatják ki, szervezhetik meg és finanszírozhatják nemzeti versenyhatóságaikat, feltéve hogy biztosítják ezek hatékony működését. Emellett a javasolt irányelv azon tagállamok döntésének maradéktalan tiszteletben tartását is biztosítja, amelyek a versenyjog érvényesítésének igazságszolgáltatási modelljét választották.

Csak a titkos kartellekben részt vevők számára biztosított engedékenység feltételeinek területén van szükség részletesebb szabályokra annak érdekében, hogy a versenyjog érvényesítésének terén további hozzáadott értéket teremtsünk. A vállalkozások csak akkor fognak információkat szolgáltatni a titkos kartellekről, amelyekben részt vettek, ha kellő jogi garanciákkal rendelkeznek arra vonatkozóan, hogy mentesülnek a bírság alól. A tagállamokban alkalmazandó engedékenységi programok közötti jelentős különbségek jogi bizonytalanságot eredményeznek az esetleges engedékenységet kérelmezők számára, ami gyengítheti arra való hajlandóságukat, hogy kérelmezzék az engedékenységi eljárást. Ha a tagállamok az ezen irányelv hatálya alá tartozó területen eltérő szigorúságú engedékenységi szabályokat hajthatnak végre vagy alkalmazhatnak, az nemcsak azt a célt ássa alá, hogy a potenciális kérelmezők számára ösztönzőket tartsunk fenn annak érdekében, hogy az Unióban a versenyjog érvényesítése a lehető leghatékonyabb legyen, hanem a belső piacon működő vállalkozások számára biztosított egyenlő versenyfeltételeket is veszélybe sodorja. Az irányelvjavaslat által követett e megközelítés – azáltal, hogy részletes szabályokat csak a hatékony végrehajtás előmozdításához leginkább szükséges esetekben határoz meg – a lehető legnagyobb mértékben növeli a nemzeti versenyhatóságok hatékonyságát, miközben csak minimális mértékben avatkozik be a nemzeti sajátosságokba. Az ilyen kalibrált megközelítés nem jelent radikális eltérést, hanem sokkal inkább logikus következménye annak az általános uniós jogi követelménynek, amely szerint az uniós jogszabályok végrehajtását biztosító hatékony eljárásokról és szankciókról a tagállamoknak kell gondoskodniuk. Az Európai Unió Bírósága szerint a nemzeti jognak biztosítania kell az uniós versenyjog maradéktalan érvényesülését. A Bíróság azt is megállapította, hogy a nemzeti versenyhatóságok működésére vonatkozó részletes nemzeti eljárási szabályok nem veszélyeztethetik az 1/2003/EK rendelet céljának elérését, azaz az EUMSZ 101. és 102. cikke e hatóságok általi hatékony alkalmazásának biztosítását.

A jogi aktus típusának megválasztása

Az irányelvre irányuló javaslat célja, hogy fokozza a nemzeti versenyhatóságok hatékonyságát, anélkül azonban, hogy a tagállamok jogi hagyományainak és intézményi sajátosságainak figyelembevételét megakadályozó egyenmegoldást írna elő. Ennek megfelelően leginkább irányelv révén biztosítható a nemzeti sajátosságokba és hagyományokba való indokolatlan beavatkozás nélkül az, hogy a nemzeti versenyhatóságok rendelkezzenek a hatékonyabb jogalkalmazók számára szükséges garanciákkal. A rendelettel ellentétben az irányelv esetében a tagállamok választhatják meg az irányelvben foglalt intézkedések végrehajtásának legmegfelelőbb módját. Ezen túlmenően az irányelv rugalmas módon biztosítja, hogy a nemzeti versenyhatóságok rendelkezzenek a függetlenséghez szükséges garanciákkal, az erőforrásokkal, valamint a végrehajtási és bírságolási hatáskörökkel, miközben lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy – ha úgy kívánják – szigorúbb szabályokat alkalmazzanak.

3.AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI

A jelenleg hatályban lévő jogszabályok utólagos értékelése / célravezetőségi vizsgálata

A Bizottság 2013/2014-ben elvégezte az 1/2003/EK tanácsi rendelet működésének értékelését. Ezen elemzés eredményei alapján az 1/2003/EK tanácsi rendelet tíz évéről szóló 2014-es bizottsági közlemény megállapította, hogy a nemzeti versenyhatóságoknak hatékonyabb jogalkalmazóknak kell lenniük, és számos cselekvési területet jelölt meg a nemzeti versenyhatóságok általi hatékony végrehajtás fokozása, nevezetesen annak biztosítása érdekében, hogy a nemzeti versenyhatóságok: i. kellő mértékben függetlenek legyenek és megfelelő erőforrásokkal rendelkezzenek, ii. hatékony eszközökkel rendelkezzenek, iii. hatékony bírságokat alkalmazhassanak, és iv. hatékony engedékenységi programokat működtessenek. A 2014-es közlemény az 1/2003/EK rendelet öt évéről szóló jelentésre épült, amely szerint a nemzeti versenyhatóságok felhatalmazása az uniós versenyszabályok végrehajtására pozitívan járult hozzá a végrehajtás megerősítéséhez. Ugyanakkor arra a következtetésre jutott, hogy van tere a további fejlődésnek, különösen annak elősegítése révén, hogy a nemzeti versenyhatóságok hatékony végrehajtási hatáskörrel és bírságolási eszközökkel rendelkezzenek.

Konzultáció az érdekelt felekkel