Mindezt szem előtt tartva – amennyiben a tagállamok is úgy akarják, – számos lehetőség van olyan uniós szintű költségvetési eszközök kidolgozására, amelyek hozzájárulhatnak az euróövezet stabilitásához, és egyúttal az EU egészének javát szolgálhatják. Ezeket az eszközöket sikerességük és eredményességük biztosítása, valamint az adófizetők szempontjából megvalósuló hatékonyságuk maximalizálása érdekében a szélesebb uniós keretben meglévő egyéb költségvetési eszközökkel teljes szinergiában kell kialakítani. Előfordulhat továbbá, hogy a jövőben a makrogazdasági stabilizáció támogatásában az Európai Stabilitási Mechanizmus (ESM) vagy jogutódja, az Európai Valutaalap is szerepet vállal, amennyiben részvényesei, az euróövezeti tagállamok úgy kívánják.

A gazdasági és monetáris unió (GMU) és az eurót bevezetett tagállamok gazdasági stabilitása uniós dimenziójú kérdés. Az euróövezeti tagállamok gazdaságai jelentős mértékben összefonódtak egymással. El kell kerülni, hogy a gazdasági sokkok és a jelentős gazdasági visszaesések olyan elmélyültebb és kiterjedtebb stresszhelyzetet idézzenek elő, amely hátrányosan érintené a gazdasági és a társadalmi kohéziót. Az euróövezeti tagállamok ugyanakkor a GMU felépítéséből adódóan – vagyis amiatt, hogy a központosított egységes monetáris politikához decentralizált nemzeti szintű költségvetési politikák társulnak – nem képesek egymagukban kellőképpen enyhíteni a jelentős aszimmetrikus sokkokat. Ki kell bővíteni az olyan eszközök körét, amelyek akkor vehetők igénybe, ha a GMU az egyes tagállamokban keletkező jelentős gazdasági zavarok következtében kritikus problémákkal szembesül. Jóllehet az euróövezeten kívüli tagállamok továbbra is maguk felelnek nemzeti monetáris és árfolyam-politikájukért, azok, amelyek a belátható jövőben bevezetik az eurót és a gazdasági és monetáris unió megvalósítására vonatkozó kötelezettségeik részeként részt vesznek az árfolyam-mechanizmusban (ERM II), valójában már szintén csak korlátozott mértékben folytathatnak árfolyam-politikát és monetáris politikát. Az euróövezetet sújtó pénzügyi válság és az azt követő gazdasági válság kapcsán megmutatkozott, hogy a nemzeti szintű automatikus stabilizátorok és diszkrecionális költségvetési politikai intézkedések hatékonysága még a kevésbé eladósodott, látszólag rendezett államháztartású tagállamokban is erősen korlátozott volt. Ennek nyomán a költségvetési politikákban olyan prociklikus minta alakult ki, amely károsan befolyásolja az államháztartás minőségét és különösen a közberuházásokat. A bekövetkezett események azt is mutatják, hogy súlyos gazdasági körülmények között néha túlzott hangsúlyt kap az egységes monetáris politika által biztosítandó stabilizáció. Ezek a megfigyelések arra engednek következtetni, hogy olyan közös uniós szintű eszköz létrehozására van szükség, amely enyhíti az említett sokkokat azzal a céllal, hogy elkerülhető legyen az euróövezeti tagállamok, sőt az árfolyam-mechanizmusban (ERM II) részt vevő, euróövezeten kívüli tagállamok makrogazdasági teljesítményei közötti különbségek növekedése, ami veszélybe sodorná a gazdasági és társadalmi kohéziót.

Az EUMSZ 175. cikkének harmadik bekezdésén alapuló, a gazdasági, társadalmi és területi kohézió megerősítésére irányuló intézkedés kialakítható oly módon, hogy a szükséges támogathatósági feltételeknek csak a tagállamok egy részhalmaza felel meg, amennyiben e korlátozás objektív okon alapul. A gazdasági, társadalmi és területi kohézió előmozdítása és a gazdasági és monetáris unió létrehozása egyaránt az EUSZ 3. cikkének fő célkitűzései közé tartozik. A monetáris unió jelenlegi felépítése jellegénél fogva nem alkalmas arra, hogy olyan mechanizmussal enyhítse a jelentős aszimmetrikus sokkokat, amely lehetővé teszi a tagállami közberuházási szintek fenntartásának hatékony biztosítását. A nemzeti szintű monetáris politikák és árfolyam-kiigazítási csatornák hiánya korlátozza az euróövezeti tagállamokat sújtó aszimmetrikus sokkok orvoslásához rendelkezésre álló eszközök körét, vagyis az ilyen sokkok kezelése a fennmaradó nemzeti gazdaságpolitikai – strukturális politikai és költségvetési politikai – eszközökre marad, de egyre inkább az egységes monetáris politika feladatává is válik. Jóllehet az euróövezeten kívüli tagállamok továbbra is maguk felelnek nemzeti monetáris és árfolyam-politikájukért, azok, amelyek a belátható jövőben bevezetik az eurót és a gazdasági és monetáris unió megvalósítására vonatkozó kötelezettségeik részeként részt vesznek az árfolyam-mechanizmusban (ERM II), valójában már csak korlátozott mértékben folytathatnak árfolyam-politikát és monetáris politikát.

A javasolt rendelettel létrehozandó EBF eszköz összhangban áll a többi kohéziós politikai eszközzel. Az eszköz kiegészíti az Unió által az Európai Regionális Fejlesztési Alapból, a Kohéziós Alapból, az Európai Szociális Alapból, az Európai Tengerügyi és Halászati Alapból és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból támogatott programokat, amelyek az utóbbi években az összes közberuházás több mint felét tették ki, és erőteljesen hozzájárultak az európai régiók és országok dinamikusabb gazdasági és társadalmi felzárkózásának folyamatához. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy szorosabbá vált az európai szemeszter prioritásai és az Unió által az Európai Regionális Fejlesztési Alapból, a Kohéziós Alapból, az Európai Szociális Alapból, az Európai Tengerügyi és Halászati Alapból és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból támogatott programok közötti kapcsolat is azáltal, hogy a közös rendelkezésekről szóló rendelet előzetes makrogazdasági feltételeket vezetett be. Az EBF eszközből nyújtható támogatásra való jogosultságot szintén hasonló feltételek határozzák meg. Az EBF eszköz emellett kiegészít olyan más uniós szintű eszközöket is, amelyek kifejezetten nemzeti vagy helyi szinten segíthetnek enyhíteni a gazdasági sokkokat, mint például az Európai Unió Szolidaritási Alapja, amely a súlyos katasztrófák sújtotta tagállamoknak/régióknak nyújt pénzügyi támogatást, vagy az Európai Globalizációs Alkalmazkodási Alap, amely a világkereskedelemben bekövetkezett fő strukturális változások miatt vagy a globális gazdasági és pénzügyi válság következtében állásukat vesztőknek biztosít támogatást.

Meg kell jegyezni, hogy a különböző szakpolitikai alternatívák nem zárják ki egymást, sőt, kombinálhatók is egymással. Az előnyben részesített alternatíva jelenleg az európai beruházásstabilizáló funkció (2. alternatíva). Ez az alternatíva jelentős mértékben hozzájárulna a hatásvizsgálati jelentés 4. szakaszában kifejtett célkitűzésekhez. A Bizottság ezt az alternatívát választotta javaslatában. A biztosítási mechanizmus (3. alternatíva) igen hatékony stabilizációs jellemzőkkel bírhat, és megfelelő kialakítása esetén összhangban állhat az országok közötti semlegesség céljával, de megvalósíthatóságának értékeléséhez és politikai elfogadhatóságának növeléséhez további mérlegelésre és egyeztetésekre van szükség. A biztosítási mechanizmus nagyban erősítené a GMU felépítését, és ily módon rendkívüli értéket képviselne. Bár a Bizottság egyelőre nem tesz rá hivatalos javaslatot, célszerű lenne a stabilizáló funkcióval egy csomagban a biztosítási mechanizmust is fontolóra venni, ami túllépne a 2. alternatíván és kiegészítené azt. Ez a csomag jelentős mértékű stabilizációt lehetővé tevő következetes együttest hozna létre. A 4. alternatíva bírhat bizonyos stabilizációs jellemzőkkel, amelyek mértéke nagyban függ méretétől és összetételétől, azonban tartalmának értékeléséhez és politikai elfogadhatóságának növeléséhez további mérlegelésre és egyeztetésekre van szükség.

Az európai beruházásstabilizáló funkció (2. alternatíva) hozzájárulna a kohéziós célkitűzéshez azáltal, hogy finanszírozási támogatást nyújtana a tagállamot sújtó jelentős aszimmetrikus sokk esetén. Ez a támogatás a kiemelt ágazatokban eszközölt közberuházásokra irányulna, és gazdasági feltételekhez, valamint támogathatósági kritériumokhoz kötődne. A támogatás erős ösztönzőt biztosítana a kulcsfontosságú közberuházások védelmére, és ezáltal a megfelelő szinten tartaná a kiadásokat, ami alapvető szerepet tölt be a gazdaság jövőbeni növekedése szempontjából. A program az előző válsághoz képest egészen más eredményekkel járhatna azokban az országokban, ahol akkor a közberuházások jelentős mértékben visszaestek. Ennek az alternatívának a makrogazdasági stabilizációs hatását korlátozza az, hogy a támogatás kölcsön formáját ölti. A jelentős sokkal szembesülő tagállam számára továbbra is kényszerű kompromisszumot jelentene az, hogy az államháztartási hiány rovására támogatja a tevékenységet, vagy inkább féken tartja az államadósság növekedését. A kompromisszum azonban kisebb lenne, mivel a tagállam a piacinál olcsóbb finanszírozási lehetőséget vehetne igénybe. Ráadásul az uniós finanszírozás biztosítása erős jelzést küldhet a piaci résztvevőknek, amelyek katalizátorként hozzájárulhatnak ahhoz, hogy az érintett tagállam továbbra is hozzáférhessen a piachoz, és ne szoruljon végképp pénzügyi kiigazítási programra. Ez az alternatíva összhangban áll azzal a követelménnyel, hogy az eszköz ne biztosítson állandó juttatásokat, mivel a kölcsönök jellegüknél fogva ideiglenes támogatást képeznek, és visszafizetésükre az érintett tagállamot jogszabály kötelezi. Ez a feltétel különösen fontos. A stabilizáló funkció létrehozásának szükségességét és formáját illetően az érdekeltek véleménye egyelőre továbbra is megoszlik, különös tekintettel az országok közötti semlegességgel kapcsolatos aggályokra. A 2. alternatíva ezért politikai szempontból könnyebben megvalósítható lehet, legalábbis a közeljövőben.

A 4. alternatíva külön euróövezeti költségvetés. A közös költségvetés célja elsősorban nem a gazdasági stabilizáció, hanem az európai közjavak biztosítása lenne. A ciklikus bevételek (például társasági adó) és az anticiklikus kiadások (például munkanélküli-járadékok) jelenléte azonban az uniós szintű automatikus stabilizátorok révén a makrogazdasági stabilizációhoz is hozzájárulna. Ez az alternatíva ezenkívül diszkrecionális elemekkel is rendelkezhetne, amelyek tovább támogathatnák a stabilizációs jelleget.

A beruházásstabilizáló program (2. alternatíva) és a biztosítási mechanizmus (3. alternatíva) hatásai a fent megvitatott vonalak mentén elsősorban makrogazdasági jellegűek lennének. A 2. alternatíva (a beruházásstabilizáló eszköz) emellett a közberuházási tevékenység védelme révén az államháztartás összetételét is javítaná. Részben a készségek fenntartásával/javításával is járna, és így társadalmi előnyei is lennének. A 3. alternatíva (a biztosítási mechanizmus) környezeti és társadalmi hatásai meglehetősen közvetett és nehezen értékelhetők. A 4. alternatíva környezeti és társadalmi hatásai valószínűleg kedvezőek lennének, de az alternatíva meghatározása nem kellően részletezett ahhoz, hogy mélyreható értékelést lehessen végezni.

4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK

A javaslatnak lehetnek az uniós költségvetést érintő vonzatai. A javasolt eszköz keretében a Bizottság által a tagállamoknak nyújtható kölcsönök rögzített felső határa 30 milliárd EUR. Amennyiben a tagállam a program keretében nyújtott kölcsönt nem fizeti vissza, ez a kölcsön az uniós költségvetésben függő kötelezettségként jelentkezik. A kamattámogatást egy Stabilizációs Támogatási Alap finanszírozná, amelyet az eurórendszer monetáris jövedelmének az egyes euróövezeti tagállamok nemzeti központi bankjára eső arányán alapuló éves nemzeti hozzájárulásokból töltenének fel. Ugyanez a referenciaérték lenne alkalmazandó az árfolyam-mechanizmusban (ERM II) részt vevő, euróövezeten kívüli tagállamokra is. A nemzeti hozzájárulások külső címzett bevételt képeznének, és nem lennének hatással az uniós költségvetésre.

5.EGYÉB ELEMEK

•Végrehajtási tervek, valamint a nyomon követés, az értékelés és a jelentéstétel szabályai

A jogi aktus annak alkalmazása tekintetében ötévenkénti jelentéstételről és felülvizsgálatról rendelkezik. A Bizottságnak e célból értékelő jelentést kell előterjesztenie, amelyben értékeli többek között a rendelet hatékonyságát, valamint azt, miként járul hozzá a rendelet az euróövezeti tagállamok gazdaságpolitikáinak az Unión belüli kohéziót erősítő jellegéhez, az Unió növekedést és foglalkoztatást célzó stratégiájának megvalósításához, valamint a jogszabály értelmében támogatásban részesülő euróövezeti tagállamok közberuházásaihoz. A jelentés megvizsgálja továbbá, helyénvaló lenne-e makrogazdasági stabilizációs célú biztosítási mechanizmus kialakítása. A jelentést adott esetben a jogi aktus módosítására irányuló javaslat kíséri. A jelentést megkapja az Európai Parlament, a Tanács és az eurócsoport.

Az értékelésekre a 2016. április 13-i intézményközi megállapodás 22. és 23. bekezdésével összhangban kerül sor, amelyben a három intézmény megerősítette, hogy a további intézkedési alternatívákra vonatkozó hatásvizsgálatok alapjául a hatályos jogszabályok és szakpolitikák értékelésének kell szolgálnia. Az értékelések a program gyakorlati hatásaira irányulnak, és a következőkön alapulnak: programmutatók/célok, valamint annak részletes elemzése, hogy a program mennyiben tekinthető relevánsnak, eredményesnek, hatékonynak , mennyiben biztosít elegendő uniós hozzáadott értéket és mennyiben áll összhangban más uniós szakpolitikákkal. Az értékelések bemutatják a levont tanulságokat is azzal a céllal, hogy megállapítsák, hol vannak hiányosságok/problémák, hol lehetne javítani az intézkedéseken vagy azok eredményein, illetve hogyan lehetne maximalizálni hasznosításukat/hatásukat.

•A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes magyarázata

A javasolt rendelet I. része (az 1. és a 2. cikk) az európai beruházásstabilizáló funkció (EBF) létrehozásáról rendelkezik, amely a felülvizsgált költségvetési rendelet [220]. cikke szerinti, a kohézió erősítését szolgáló pénzügyi támogatási eszköz a jelentős aszimmetrikus sokkal szembesülő tagállamokban eszközölt közberuházások támogatására. Meghatározza továbbá, milyen formát ölthet a pénzügyi támogatás: kölcsön, illetve kamattámogatás. Emellett ez a rész hangsúlyozza, hogy a rendeletnek egyaránt vonatkoznia kell az euróövezeti tagállamokra, valamint az árfolyam-mechanizmusban (ERM II) részt vevő, euróövezeten kívüli tagállamokra. Ez a rész rendelkezik továbbá a jogi aktusban használt főbb fogalmak meghatározásáról.

A javasolt rendelet II. része (a 3–5. cikk) tartalmazza azokat a kritériumokat, amelyeket az adott tagállamnak teljesítenie kell ahhoz, hogy EBF-támogatásban részesülhessen. Kétféle kritériumot kell megkülönböztetni.

A javasolt jogi aktus egyrészt tartalmaz támogathatósági kritériumokat, amelyek az EUMSZ 126. cikkének (8) és (11) bekezdésében és az 1466/97/EK rendeletben előírt uniós költségvetési keret, valamint az 1176/2011/EK rendelettel létrehozott makrogazdasági felügyeleti keret szerinti határozatok és ajánlások betartásán alapulnak. Elő kell írni továbbá, hogy amennyiben az adott euróövezeti tagállam makrogazdasági kiigazítási program hatálya alá tartozik, nem részesülhet támogatásból a program keretében, mivel a makrogazdasági kiigazítási program a közberuházásokat támogató finanszírozási igényekre is kiterjed. Ugyanez a rendszer vonatkozna azokra a javasolt jogi aktus hatálya alá tartozó, euróövezeten kívüli tagállamokra is, amelyek fizetésimérleg-támogatásban részesülnek. Végezetül amennyiben a tagállamok hajlandóak kamattámogatás finanszírozásáról szóló kormányközi megállapodást kötni, a támogathatósági kritériumok között elő kell írni azt is, hogy az éves hozzájárulásokat be kell fizetni, mielőtt az adott tagállam a program keretében kamattámogatásban részesülne.

Másodsorban aktiválási kritériumokról kell rendelkezni abból a célból, hogy az EBF-támogatás időben és hatékonyan aktiválható legyen. Ezt az aktiválást a munkanélküliséggel kapcsolatos kettős feltételhez kell kötni, amely egyfelől a nemzeti munkanélküliségi rátának a korábbi átlaghoz viszonyított alakulásán, másfelől a munkanélküliség bizonyos előző évi határértékhez képest történő változásán alapul. Több oka is van annak, hogy az aktiválási kritériumok a munkanélküliségi rátán alapulnak. A munkanélküliségi ráta a konjunktúraciklus kiváló mutatója. Az államháztartási sokkok hatásai emellett jellemzően a növekedési ciklus későbbi szakaszában jelentkeznek, és valójában többé-kevésbé a munkanélküliségi ciklusnak felelnek meg. A munkanélküliségi ráta alkalmazásából adódó eltolódás nem aknázná alá az eszköz stabilizációs céljának megvalósulását sem, hiszen a tagállamoknak előzőleg automatikus stabilizátoraikhoz és szakpolitikáikhoz kellene folyamodniuk. A kettős aktiválási feltétel alkalmazása emellett nagyobb bizonyossággal biztosítaná, hogy az érintett tagállam olyan jelentős aszimmetrikus sokkal szembesül, amely ideiglenes és országspecifikus elemmel rendelkezik. A kettős aktiválási feltétel lehetővé tenné továbbá, hogy a támogatást a gazdasági helyzet jelentős mértékű rosszabbodásakor vegyék igénybe. A kettős feltétel célja, hogy az eszköz olyankor lépjen működésbe, amikor a munkanélküliség növekszik.

Ez a rész rendelkezik továbbá arról, hogy a javasolt rendelet alapján támogatásban részesülő tagállamok kötelesek a támogatást támogatható közberuházásokra, azaz a közös rendelkezésekről szóló rendeletben azonosított szakpolitikai célkitűzéseket szolgáló kormányzati bruttó állóeszköz-felhalmozásra, valamint szociális beruházásokra (oktatás és képzés) fordítani, és kötelesek általánosságban az előző öt év átlagos közberuházási szintjét fenntartani. A második elem tekintetében az értékelés során mérlegelési lehetőséget kell biztosítani a Bizottságnak az olyan helyzetek kezelése érdekében, amikor a közberuházások egy tagállamban nem alakulnak fenntartható módon. Korrekciós mechanizmusról kell továbbá rendelkezni a nem támogatható kiadások elkerülése érdekében, valamint azért, hogy a nem támogatható kölcsönökért ne az Unió viseljen felelősséget. Ez szükségesnek tűnik az Unió pénzügyi érdekeinek védelméhez. Amennyiben egy tagállam ezt a kritériumot nem teljesíti, a Bizottságnak képesnek kell lennie arra, hogy a kölcsönt egészben vagy részben visszafizettesse, és úgy határozzon, hogy az érintett tagállam nem részesülhet kamattámogatásban a kölcsön visszafizetéséhez. Ennek az ellenőrzésnek az eredményét szintén közzé kell tenni.

A javasolt rendelet III. része (a 6–8. cikk) tartalmazza az EBF-támogatás mielőbbi biztosítására vonatkozó eljárást. A Bizottságnak a kérelem beérkezése után ellenőriznie kell a támogathatósági és aktiválási kritériumok teljesülését, és határoznia kell a kölcsön formáját öltő támogatás feltételeiről. Meg kell határozni az olyan elemeket, mint a támogatás összege, átlagos futamideje, árképzése és rendelkezésre állási időszaka. A kedvezményezett tagállamnak továbbá jogosultnak kell lennie arra, hogy a kölcsön visszafizetésekor vagy a kamatok esedékességekor kamattámogatást vegyen igénybe. A javasolt jogi aktus ezen része meghatározza továbbá az EBF-támogatás formáit.

A javasolt rendelet IV. része (a 7–10. cikk) meghatározza mindenekelőtt az eszköz pénzügyi keretét. A kölcsönök tekintetében a Bizottságnak képesnek kell lennie a pénzügyi piacokon történő hitelfelvételre azzal a céllal, hogy a szóban forgó forrásokat továbbkölcsönözze az érintett tagállamnak. A hitelfelvétel felső határát 30 milliárd EUR-ban kell rögzíteni. A kamattámogatások tekintetében e támogatások célja a kölcsön tagállamokra háruló kamatköltségeinek ellentételezése. Az utóbbi finanszírozásához a Bizottságnak képesnek kell lennie a Stabilizációs Támogatási Alap igénybevételére. Ez a rész meghatározza továbbá azokat a képleteket, amelyeket a Bizottságnak az EBF eszköz keretében nyújtott kölcsönök és kamattámogatások összegének megállapításához használnia kell.

Az eszköz hitelkomponense tekintetében meg kell különböztetni azt a képletet, amely a támogatható közberuházások maximális szintjének (Is) meghatározására szolgál, illetve azt, amely a kölcsön formájában nyújtható támogatás összegének (S) kiszámításához használandó. A két képlet összefügg egymással. Az EBF-ből támogatható közberuházások maximális szintjét (Is) automatikusan kell megállapítani olyan képlet szerint, amely magában foglalja az érintett tagállam által benyújtott támogatási kérelmet megelőző öt évre vonatkozóan a támogatható közberuházások GDP-hez viszonyított uniós arányát, valamint az érintett tagállam ugyanezen időszakra vonatkozó GDP-jét. Ezt a maximális összeget a rendelkezésre álló forrásokhoz, azaz a rendeletben meghatározott rögzített felső határhoz is hozzá kell igazítani. A kölcsöntámogatás maximális összegét szintén automatikusan kell meghatározni olyan képlet szerint, amely figyelembe veszi a támogatható közberuházások maximális szintjét, valamint a jelentős aszimmetrikus sokk súlyosságát. A kölcsönt a sokk súlyosságának függvényében szintén ki kell igazítani. Különösen súlyos aszimmetrikus sokk esetén a kölcsön összege a támogatható közberuházások maximális szintjéig (Is) növelhető. Ennek mutatójaként a negyedéves nemzeti munkanélküliségi ráta emelkedése szolgálna. Végezetül annak érdekében, hogy minél több tagállam részesülhessen az eszköz alapján hiteltámogatásban, a kölcsöntámogatást a kölcsönöknek az uniós költségvetésben rendelkezésre álló forrásokhoz történő kalibrálására meghatározott felső határ alatt fennmaradó rendelkezésre álló források 30 százalékára kell korlátozni.

A kamattámogatás összegét automatikusan az ezen eszközből kapott kölcsön tagállamra háruló kamatköltségének rögzített százalékos arányában kell meghatározni.

A javasolt rendelet ezen része végezetül rendelkezik az Európai Stabilitási Mechanizmus (ESM) vagy jogutódja potenciális részvételéről abban az esetben, ha az utóbbi a jövőben önállóan úgy döntene, hogy maga is makrogazdasági stabilizációs célú pénzügyi támogatást nyújt a közberuházások támogatására. E célból a Bizottságnak törekednie kell annak biztosítására, hogy erre a támogatásra az ezen javasolt rendeletben foglaltakkal összhangban álló feltételekkel kerüljön sor. A javaslatban rendelkezni kell a Bizottság felhatalmazásáról olyan, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására, amelyek kiegészítik a javasolt rendeletet a kölcsön különböző elemeire vonatkozó információcsere tekintetében, valamint az ESM-támogatás és az ezen eszköz alapján nyújtott, a kölcsönre és a kamattámogatásra vonatkozó képletek szerint kiszámított támogatás közötti komplementaritást megállapító szabályok tekintetében.