Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – Tisztességes minimálbérek Európában

(feltáró vélemény az Európai Parlament/a Tanács felkérésére)

(2020/C 429/22)

Előadók: Stefano MALLIA és Oliver RÖPKE

Felkérés: Európai Parlament, 2020.1.30. Jogalap: az Európai Unió működéséről szóló szerződés 304. cikkének (1) bekezdése Illetékes szekció: „Foglalkoztatás- és szociálpolitika, uniós polgárság” szekció Elfogadás a szekcióülésen: 2020.7.9. Elfogadás a plenáris ülésen: 2020.9.18. Plenáris ülés száma: 554. A szavazás eredménye: (mellette/ellene/tartózkodott) 209/0/8

1. Következtetések és ajánlások

1.1. A Covid19-világjárvány súlyosan érintette Európát. Az Európai Unió és tagállamai történelmi mértékű – az emberekre és a vállalkozásokra nézve drámai következményekkel járó – gazdasági recesszióval néznek szembe. Összehangolt és határozott rövid és középtávú szakpolitikákra van szükség a foglalkoztatás és a jövedelmek megvédése, valamint a gazdasági tevékenységek gyors és fenntartható újraindításának, a versenyképességnek és a jól működő társadalmi és gazdasági modellnek a biztosítása érdekében. A megoldás egyik elemeként méltányos béreket biztosító minőségi munkahelyekre van szükség – ebbe az is beletartozik, hogy egész Európában tisztességes minimálbéreket kell biztosítani. Emellett a gazdasági tényezőket, többek között a termelékenységet és a vállalkozások fenntarthatóságát is figyelembe kell venni. A hatékony civil párbeszéd kulcsfontosságú a sikeres kimenetel biztosítása és a polgárok bizalmának fenntartása szempontjából. A határozott és hatékony szociális párbeszéd és kollektív tárgyalás ugyancsak elengedhetetlen ahhoz, hogy kezelni lehessen a gazdasági és munkaerőpiaci kihívásokat és biztosítani lehessen a helyreállítást.

1.2. E feltáró vélemény kidolgozását az Európai Bizottság méltányos minimálbérekre irányuló, küszöbönálló jogalkotási kezdeményezésére való tekintettel az Európai Parlament kérte. Az EGSZB keretében létrehozott Munkavállalók csoportja és Sokféleség Európája csoport támogatja azt az elképzelést, hogy az EU-ban minden munkavállalót méltányos minimálbérek védjenek, amelyek a munkahelyüktől függetlenül tisztességes életszínvonalat tesznek lehetővé. Ez az alapvető jogok közé tartozik. A Munkaadók csoportja azon a véleményen van, hogy a minimálbéreket nemzeti szinten, a vonatkozó nemzeti rendszerek sajátosságaival összhangban kell meghatározni.

1.3. A jogszabályban meghatározott minimálbérek mértékét tekintve továbbra is jelentős különbségek vannak a tagállamok között, ami az eltérő szintű gazdasági és társadalmi fejlettséget tükrözi, néhány országban pedig a minimálbérek lényegesen elmaradnak a „szegénységi bérküszöbtől”. Az EGSZB korábban már hangot adott azon meggyőződésének, hogy további erőfeszítéseket kell tenni a tagállamokban a bérek konvergenciájával és a minimálbérek megállapításával kapcsolatban, miközben azt is hangsúlyozta, hogy a nemzeti gyakorlatokhoz igazodva teljes mértékben tiszteletben kell tartani a nemzeti szociális partnerek bérmegállapítási folyamatokban élvezett hatáskörét és autonómiáját ( 1 ) . Ennek során a kollektív tárgyalást erősítésére is törekedni kell, ami általánosságban szintén hozzájárulna a méltányosabb bérekhez.

1.4. A bérek, ezen belül a minimálbérek az Európai Unió szociális piacgazdasági modelljének fontos szempontjai. A tisztességes minimálbérek valamennyi tagállamban való biztosítása elősegítené számos uniós célkitűzés elérését, ideértve a bérek felzárkóztatását, a gazdasági és társadalmi kohézió javítását, a nemek közötti bérszakadék megszüntetését, az élet- és munkakörülmények általános javítását és az egységes piacon az egyenlő versenyfeltételek biztosítását is. A bérek az elvégzett munkáért járó fizetést jelentik, és azon tényezők közé tartoznak, amelyek kölcsönös előnyöket biztosítanak a vállalatok és munkavállalók számára. Összefüggenek az országban, régióban vagy ágazatban tapasztalható gazdasági helyzettel. A változások befolyásolhatják a foglalkoztatást, a versenyképességet és makrogazdasági keresletet.

1.5. A minimálbéreknek a különböző országokban alkalmazott bérelosztáshoz képest arányosnak kell lenniük, a szintjüknek pedig a reálárakhoz viszonyítva is megfelelőnek kell lenniük, hogy lehetővé tegyék a tisztességes életszínvonalat, miközben biztosítják azon vállalatok fenntarthatóságát, amelyek jó minőségű munkahelyeket kínálnak.

1.6. Az EGSZB továbbra is aggódik amiatt, hogy általában véve a szegénység és a dolgozói szegénység még mindig jelentős problémát jelent számos tagállamban. Ezen aggályok kezeléséhez uniós és nemzeti szinten egyaránt átfogó megközelítésre van szükség. Többek között támogatni kell az olyan hatékony aktív befogadási rendszereket, amelyekhez alapvető és támogató szociális szolgáltatások társulnak. Jól működő munkaerőpiacokra, állami foglalkoztatási szolgálatokra és aktív munkaerőpiaci politikákra szintén szükség van. Az EGSZB továbbá fokozatos megközelítést javasolt a munkanélküliségi biztosításra vonatkozó közös uniós minimumszabályokkal kapcsolatban ( 2 ) . Az EGSZB korábban már szorgalmazta a tisztességes minimumjövedelem kötelező érvényű európai keretének bevezetését ( 3 ) . Míg a Munkavállalók csoportja és a Sokféleség Európája csoport támogatta a véleményt, a Munkaadók csoportja nem értett egyet a vélemény azon elképzelésével, hogy európai szinten egy kötelező jogi eszközt kellene bevezetni a minimumjövedelemre.

1.7. Az Európai Bizottság kifejezte azon szándékát, hogy olyan jogi eszközre tegyen javaslatot, amely biztosítaná, hogy az Európai Unióban minden munkavállaló tisztes minimálbérben részesüljön. A Munkavállalók csoportja és a Sokféleség Európája csoport számára ez az európai bizottsági kezdeményezés a szociális jogok európai pillére hatodik elve végrehajtásának egyik kulcselemét jelenti. Az Európai Bizottság tisztázta, hogy nem áll szándékában egységes „európai minimálbért” bevezetni, Unió-szerte közvetlenül harmonizálni a minimálbérek szintjét, illetve jogszabályban meghatározott minimálbéreket bevezetni azokban a tagállamokban, ahol a kollektív tárgyalások nagyon elterjedtek, és ahol a béreket kizárólag kollektív szerződések útján határozzák meg. Azt is kiemelte, hogy teljes mértékben tiszteletben fogja tartani az egyes országok nemzeti hatásköreit, nemzeti hagyományait és sajátosságait, valamint a szociális partnerek szerződési szabadságát és autonómiáját, és hogy egyetlen intézkedés sem fogja aláásni a jól működő kollektív tárgyalási rendszereket.

1.8. A konzultáció második szakaszában az európai szociális partnerek részére készült, a méltányos minimálbérekkel kapcsolatos kihívások kezelésére szolgáló lehetséges intézkedésekről szóló dokumentumában az Európai Bizottság kifejtette, hogy véleménye szerint az EUMSZ 153. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján uniós szinten van mozgástér jogalkotási és nem jogalkotási intézkedéseket hozni a szubszidiaritás és az arányosság elvének határain és az EUMSZ 153. cikkének (5) bekezdése által szabott korlátokon belül. Szóba jöhető jogi eszközként egy irányelvet és egy ajánlást említ. Az EGSZB-ben azonban eltérő vélemények alakultak ki arról, hogy egy 153. cikken alapuló uniós jogalkotási kezdeményezés, különösen egy irányelv legitim eszköz lenne-e. Az EGSZB emellett megjegyzi, hogy az EUMSZ 155. cikke alapján az európai szociális partnereknek lehetőségük van tárgyalásokat folytatni és megállapodásokat kötni.

1.9. Az EGSZB ezért elismeri, hogy ezen a területen aggodalmak merültek fel az esetleges uniós fellépéssel kapcsolatban. A főbb aggályok közé tartozik az is, hogy az EU hatásköre nem terjed ki arra, hogy fizetésekkel, így a fizetési szintekkel kapcsolatban eljárjon, és hogy az ilyen fellépés összeütközésbe kerülne a szociális partnerek autonómiájával és aláásná a kollektív tárgyalási rendszereket, különösen azokban a tagállamokban, ahol a minimálbérküszöböt kollektív tárgyalások útján határozzák meg. Ezenkívül eltérő vélemények alakultak ki az uniós fellépés hozzáadott értékét illetően, magán az EGSZB-n belül is: míg a tagok többsége úgy véli, hogy egy ilyen fellépés hozzáadott értéket nyújthat, addig mások nem értenek egyet ezzel.

1.10. A Munkavállalók csoportja és a Sokféleség Európája csoport úgy véli, hogy fellépésre van szükség, mivel az EU-ban vannak olyan munkavállalók, különösen a kiszolgáltatott helyzetű munkavállalók, akik ki vannak zárva a jogszabályban meghatározott minimálbérekből, és/vagy olyan helyzetek, melyekben a minimálbér szintje nem elegendő a tisztességes életszínvonal biztosításához. Ennélfogva a „tisztességes megélhetés” meghatározása érdekében üdvös lenne közös uniós küszöbértékekről megegyezni. A Munkaadók csoportja úgy véli, hogy a küszöbérték kérdésével nem uniós fellépés útján kellene foglalkozni, mivel az EU hatásköre nem terjed ki a fizetési szintekre.

1.11. Az EGSZB nem becsüli alá a szóban forgó kérdés összetettségét. Fontos, hogy minden uniós fellépés pontos elemzésen és a tagállamokban uralkodó helyzet és az érzékeny pontok megértésén alapuljon, továbbá teljes mértékben tiszteletben tartsa a szociális partnerek szerepét és autonómiáját, valamint a munkaügyi kapcsolatok különböző modelljeit. Ugyancsak elengedhetetlen, hogy az uniós kezdeményezés mindenképpen megőrizze azoknak a tagállamoknak a modelljeit, ahol a szociális partnerek nem tartják szükségesnek a jogszabályban meghatározott minimálbéreket.

1.12. A nemzeti szinten hozott döntésnek megfelelően a szociális partnerek – az autonómiájukat teljes mértékben tiszteletben tartva és az általuk választott szinten – vannak a legjobb helyzetben a minimálbérek meghatározásához. Ami a jogszabályban meghatározott minimálbér megállapítására szolgáló rendszereket illeti, fontos időben, megfelelő konzultációt folytatni a szociális partnerekkel annak biztosítása érdekében, hogy mindkét oldal igényeit figyelembe vegyék. Az EGSZB sajnálja, hogy néhány tagállamban a szociális partnereket nem vonják be kellően a jogszabályban előírt minimálbérek megállapítására szolgáló rendszerekbe, illetve a kiigazítási mechanizmusokba, illetve nem konzultálnak velük megfelelően ezek keretében. Az EGSZB üdvözli, hogy az Európai Bizottság elismerte, van helye az olyan uniós fellépésnek, amelynek célja a kollektív tárgyalás szerepének előmozdítása a minimálbérek megfelelőségének és hatókörének támogatásában. A minimálbérekkel kapcsolatos uniós fellépés tartalmazhatna kollektív tárgyalást támogató intézkedéseket, tiszteletben tartva ugyanakkor a munkaügyi kapcsolatok különböző nemzeti rendszereit. Ez egybevág az EGSZB korábbi ajánlásaival, amelyek a kollektív tárgyalás és a szociális párbeszéd megerősítését, valamint a szociális partnerek kapacitásépítésének támogatását szorgalmazták. A kollektív tárgyalást Unió-szerte közbeszerzési szerződésekkel is lehetne támogatni.

2. Előzmények és háttér

2.1. Az Európai Parlament az Európai Bizottság méltányos minimálbérekre irányuló közelgő jogalkotási kezdeményezése fényében kérte ezt a feltáró véleményt. A 2020 júliusában kezdődő német elnökség is jelezte, hogy a minimálbérek a prioritásai között lesznek. Az EGSZB üdvözli a lehetőséget, hogy továbbra is hozzájárulhat az arról folyó vitához, hogy európai szinten mit lehetne tenni, figyelembe véve a tagállamok eltérő realitásait és az uniós és nemzeti szint közötti hatáskörmegosztást.

2.2. A Covid19-világjárvány nemzedékek óta a legnagyobb egészségügyi, szociális és gazdasági veszélyhelyzetet jelenti. A sürgősen meghozott intézkedéseken túl rövid és középtávon átfogó, összehangolt és határozott politikai fellépésre van szükség, hogy elkerüljük a társadalmat, gazdaságot és a munka világát érő tartós negatív hatásokat.

2.3. Az EU és tagállamai történelmi mértékű gazdasági recesszióval néznek szembe. Az Európai Bizottság tavaszi gazdasági előrejelzése szerint az EU teljes GDP-je 7,5 %-kal eshet vissza 2020-ban, 2021-ben pedig 6 %-kal növekedhet, bár a tagállamok között nagy eltérések lesznek ( 4 ) . A vállalkozásoknak, különösen a kkv-knak és a mikrovállalkozásoknak eddig példa nélküli gazdasági következményekkel kell szembenézniük, és nehéz döntéseket kell hozniuk a túléléshez, többek között a munkatársaik megtartásáról vagy elbocsátásáról. Sok gazdasági ágazatot keményen sújtottak a karanténintézkedések, sok vállalat pedig a csőd fenyegető veszélyétől tart, például a szolgáltatási szektorban, a szállodaiparban, az éttermekben és vendéglátásban, valamint a kulturális ágazatban.

2.4. Súlyos csapást szenvedtek közszolgáltatások is, különösen az egészségügyi ellátási és a szociális védelmi rendszerek, amelyekre nagy nyomás nehezedik a rászorulók ellátása terén. Határozott állami fellépés és támogatás nélkül a Covid19-világjárvány a munkanélküliség növekedéséhez, alulfoglalkoztatottsághoz és szegénységhez is vezethet. Az Eurofound Covid19-felmérésében megkérdezettek több mint egynegyede arról számolt be, hogy vagy átmenetileg (23 %) vagy pedig tartósan (5 %) elveszítette a munkahelyét ( 5 ) . Az Európai Bizottság előrejelzése ( 6 ) szerint az uniós munkanélküliségi ráta 2020-ban 6,7 %-ról 9 %-ra emelkedhet, majd 2021-ben 8 %-ra eshet vissza; itt is különbségek vannak a tagállamok között.

2.5. A Covid19-válság könyörtelenül rámutatott az önfoglalkoztatók és az atipikus és bizonytalan foglalkoztatási formákban alkalmazott munkavállalók különös sebezhetőségére is, akik túl gyakran szembesülnek azzal, hogy kirekesztődnek a szociális védelem biztonsági hálójából, amely tompítaná a jövedelem kiesését vagy a munkahely elvesztését. Az alapvető szolgáltatásokban dolgozó munkavállalókat nyilvánosan megdicsérték a társadalomért végzett munkájukért, amit gyakran nagy személyes kockázatvállalás árán láttak el. A – például az egészségügyi ellátásban és a szociális szolgáltatásokban, a kiskereskedelemben és a kézbesítési szolgáltatások terén végzett – munkájuk fontos a társadalom egésze számára, azonban gyakran alulértékelt, és azt jobban meg kell becsülni.

2.6. A nőknek, a migráns munkavállalóknak és az etnikai kisebbségekhez tartozó munkavállalóknak – akik aránytalanul nagy mértékben képviseltetik magukat ezen alapvető szolgáltatások némelyikében – nagyobb figyelmet kell szentelni annak biztosítása érdekében, hogy a munkavállalói jogok teljes köre megillesse őket, továbbá a szociális háló jobb védelmére is rászorulhatnak. A 25 év alatti fiatalokat különösen súlyosan érintette a munkahelyek elvesztése (beleértve a tanulószerződéses gyakorlati képzési rendszereket is), valamint a tanulmányaik és képzésük megszakadása. A munkaerőpiacra való belépésük előtt most még nagyobb akadályok állnak, akárcsak a többi kiszolgáltatott csoport, például a fogyatékossággal élők és más megkülönböztetéstől szenvedők esetében, akik már eddig is hátrányos helyzetben voltak a munkaerőpiachoz való hozzáférés terén.

2.7. Európa nem engedheti meg, hogy egy újabb évtizedet elvesztegessen. Rövid távon a vállalkozások megvédésére és a munkahelyek megőrzésére kell helyezni a hangsúlyt. Le kell vonni a tanulságokat a 2008-as gazdasági és pénzügyi válságra adott válaszokból, amelynek jelentős és tartós következményei voltak az EU és a polgárai számára. Intézkedéseket kell hozni a foglalkoztatás és a jövedelmek megvédése érdekében, valamint hogy lehetővé tegyék a gazdasági tevékenység biztonságos és gyors újraindítását a fenntartható növekedés, a stabilabb fellendülést, valamint az igazságosabb, termelékeny és jól működő társadalmi és gazdasági modell biztosítása céljából. A civil párbeszéd, valamint az összes érdekelt fél tényleges bevonása elengedhetetlen ahhoz, hogy hatékony választ adjunk a Covid19-válságra, és fenntartsuk a polgárok bizalmát.

2.8. A megoldás részét kell képezniük a jó minőségű munkahelyek létrehozásának és a méltányos bérek – ezen belül is a minimálbérek – biztosításának, amelyek minden munkavállaló számára tisztességes életszínvonalat tesznek lehetővé, és figyelembe veszik a gazdasági tényezőket, köztük a termelékenységet. A kollektív tárgyalás és a szociális párbeszéd alapvető szerepet játszik ezekben a törekvésekben, ezért a munkaügyi kapcsolatok nemzeti rendszerének minden szinten megfelelően meg kell erősíteni és/vagy támogatni kell őket.

A szociális jogok európai pillére és a tisztességes bérek és a kollektív tárgyalás melletti megújított kötelezettségvállalás az EU-ban

2.9. A szociális jogok európai pillérét (a szociális pillér) a 2017. novemberi göteborgi csúcstalálkozón hirdették ki, és ezzel az Európai Parlament, a Tanács és az Európai Bizottság megerősítette, hogy elkötelezettek a mindenki javát szolgáló, igazságosabb és egyenlőbb Európa érdekében végzett munka iránt. A pillérnek irányt kell mutatnia a jobb élet- és munkakörülmények felé haladó megújult felzárkózás és a gazdasági, munkaerőpiaci és szociálpolitikai reformok számára.

2.10. Az EGSZB következetesen hangsúlyozta, hogy a pillér alapelveit konkrét intézkedésekkel át kell ültetni a gyakorlatba. A versenyképesség és a termelékenység javításán túl a konvergencia fő célja a szociális pillér 6. alapelvével összhangban a jó minőségű munkahelyek előmozdítása és a megfelelő minimálbérek biztosítása, amelyek a nemzeti gazdasági és szociális körülmények fényében tisztességes életszínvonalat biztosítanak a munkavállalóknak és családjaiknak, és amelyeket átlátható és kiszámítható módon állapítanak meg a nemzeti gyakorlatoknak megfelelően és tiszteletben tartva a szociális partnerek autonómiáját ( 7 )

3. Általános megjegyzések

3.1. Általános észrevételek

3.1.1. Az Európai Bizottság 2019–2024-es mandátumidőszakára szóló politikai iránymutatásában ( 8 ) Ursula von der Leyen elnök kijelenti, hogy egy olyan jogi eszközre kíván javaslatot tenni, amely „biztosítja, hogy az Unióban minden munkavállaló tisztességes minimálbért kapjon. 2020. január 14-én az Európai Bizottság az EUMSZ 154. cikke alapján elindította a szociális partnerekkel folytatandó konzultáció első szakaszát, amelyben a tisztességes minimálbérekkel kapcsolatos kihívások kezelésére szolgáló lehetséges intézkedéseket vitatták meg. A konzultáció június 3-án közzétett második szakaszában az Európai Bizottság felvázolja az uniós fellépés szükségességét, és tisztázza annak célkitűzését, hogy folytassa a lehetséges jogi eszközzel, azaz egy irányelvvel vagy ajánlással kapcsolatos munkát.

3.1.2. Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság korábban már hangot adott azon meggyőződésének, hogy további erőfeszítéseket kell tenni a tagállamokban a bérek konvergenciájával és a minimálbérek megállapításával kapcsolatban, miközben azt is hangsúlyozta, hogy a nemzeti gyakorlatokhoz igazodva teljes mértékben tiszteletben kell tartani a nemzeti szociális partnerek bérmegállapítási folyamatokban élvezett hatáskörét és autonómiáját ( 9 ) . Annak biztosítására kellene törekedni, hogy a minimálbérek minden uniós tagállamban minden munkavállaló számára – a gazdasági tényezők figyelembevétele mellett – tisztességes életszínvonalat biztosítsanak. Ez hozzájárulna a polgárok élet- és munkakörülményeinek javítására irányuló uniós célkitűzéshez és az Európai Bizottság ambiciózusabb Unióra irányuló törekvéseihez.

3.1.3. Az EGSZB hangot adott amiatti aggodalmának is, hogy néhány tagállamban a szociális párbeszédnek nincs tényleges hatóköre, ezért kijelentette, hogy a munkaügyi kapcsolatok nemzeti rendszereivel összhangban minden szinten elő kell mozdítani a szociális párbeszédet és a kollektív tárgyalásokat.

3.2. Tágabb összefüggések

3.2.1. A gazdasági és szociális felzárkózásra és a szegénység elleni küzdelemre hatást fontos átfogóbb megfontolások is hatást gyakorolnak, például a munkaerőpiac működésének eredményessége, a közszolgáltatások és az aktív munkaerő-piaci intézkedések működése, valamint az adózás, a társadalombiztosítás (ezen belül a munkanélküliségi ellátás), a jóléti, oktatási és képzési rendszerek, továbbá az egységes piac működése.

3.2.2. A bérek összefüggenek az országban, régióban vagy ágazatban tapasztalható gazdasági helyzettel. A változások befolyásolhatják a foglalkoztatást, a versenyképességet és makrogazdasági keresletet. A termelékenység a munkaerőpiac működése és a foglalkoztatási kilátások szempontjából bír jelentőséggel, különös tekintettel az alacsony képzettségű munkavállalókra és a munkaerőpiacra újonnan belépőkre, valamint a minimálbért kapó munkavállalók szakmai továbblépési lehetőségeire. Minden munkavállalónak, köztük a legalacsonyabb fizetéssel rendelkezőknek is részesülniük kell a termelékenység fejlődéséből és a növekedésből. Ugyanakkor ha egy munkavállaló foglalkoztatásának teljes költsége növekszik, a termelékenység növelése is nagyon fontos az uniós gazdaság versenyképességének javításához. Az adók és nem bérjellegű munkaerőköltségek, köztük a munkáltatók és munkavállalók társadalombiztosítási hozzájárulásai néha nagy különbségeket okozhatnak a bruttó és nettó bérek között, és befolyásolják a munkavállalók által hazavitt fizetést és a munkáltatók költségeit is.

3.2.3. A minimálbérek a teljes bérszerkezetre is tovagyűrűző hatást gyakorolnak. További fontos mérlegelendő tényezők a minimálbér szintjén fizetett munkavállalók százalékos aránya, a bérfejlődés trendjei, az árszint és a vásárlóerő, valamint a minimálbér szintje a bérek általános eloszlásához viszonyítva az országban. A minimálbéreknek a különböző országokban alkalmazott bérelosztáshoz képest arányosnak kell lenniük, a szintjüknek pedig a reálárakhoz viszonyítva is megfelelőnek kell lenniük, hogy lehetővé tegyék a tisztességes életszínvonalat, miközben biztosítják azon vállalatok fenntarthatóságát, amelyek jó minőségű munkahelyeket kínálnak. 2010 óta a nemzeti bruttó minimálbérek vásárlóerő-egységben mérve felzárkózást mutattak az EU-ban, mivel különösen a közép- és kelet-európai országok elkezdték közelíteni az uniós átlagot ( 10 ) . A különbségek azonban még mindig jelentősek, a felzárkózás üteme pedig lelassult az elmúlt években ( 11 )

3.3. Európában tisztességes minimálbérekre van szükség

3.3.1. A méltányos és igazságos munkafeltételekhez és javadalmazáshoz való jog nemzetközi jogi és európai emberi jogi okmányokban rögzített alapvető jog. A bérek, ezen belül a minimálbérek az Európai Unió szociális piacgazdasági modelljének fontos szempontjai. Az elvégzett munkáért járó fizetést képviselik, és azon tényezők közé tartoznak, amelyek a jól működő munkaerőpiacok részeként kölcsönös előnyöket biztosítanak a vállalatok és munkavállalók számára, és gyakran kulcsfontosságú elemei a kollektív tárgyalásnak.

3.3.2. A minimálbéreknek más funkciói is vannak, pl. védik a munkavállalókat az aránytalanul alacsony fizetéssel és a dolgozói szegénységgel szemben ( 12 ) . Miközben a minőségi foglalkoztatás továbbra is az egyik legjobb kiút a szegénységből, jelenleg a munkahely önmagában nem nyújt garanciát a szegénység ellen, különösen azoknál az embereknél, akik nem teljes munkaidőben dolgoznak. Az Unióban körülbelül minden tizedik munkavállaló a nemzeti szinten törvényben előírt minimálbér „körüli” vagy az alatti összeget keres ( 13 ) . 2018-ban a 18 éves vagy idősebb foglalkoztatottak körében tízből egy ember volt kitéve a szegénység kockázatának, nyolc tagállamban pedig a munkavállalók reálértéken kevesebbet kerestek, mint 2008-ban a válság kezdetén. Ráadásul az elmúlt 10 évben a tagállamok többségében nőtt a szegénység kockázatának kitett foglalkoztatott emberek aránya, míg néhány tagállamban állandó maradt, illetve csökkent ez az arány. Néhány országban a minimálbér jelenlegi szintje nem alkalmas arra, hogy önmagában a foglalkoztatáson keresztül kiemelje a munkavállalókat a szegénységből ( 14 )

3.3.3. Konszenzus van arról, hogy az Európai Uniónak és a tagállamoknak többet kell tenniük a szegénység, ezen belül a dolgozói szegénység ellen. A méltányos minimálbérekről szóló konzultációs dokumentumban az Európai Bizottság elismeri, hogy a méltányos minimálbérek fontos szerepet játszhatnak a szegénység csökkentésében a szegénységben élő munkavállalók körében. Az EGSZB úgy véli, hogy a dolgozói szegénység csökkentésének leghatékonyabb módja a méltányos minimálbér és a személyközpontú, integrált, aktív integrációs intézkedések, amelyek az Európai Bizottság 2008. évi ajánlásaival összhangban előmozdítják a megfelelő minimumjövedelemhez, a foglalkoztatási szolgálatokhoz és a jó minőségű munkahelyekhez, valamint az alapvető és támogató szociális szolgáltatásokhoz való hozzáférést.

3.3.4. Különböző okok vezethetnek a dolgozói szegénységhez, az Eurofound ( 15 ) pedig azt a következtetést vonta le, hogy a minimálbér ugyan a szegénységben élő munkavállalók szociális védelmét szolgáló modellek egyik alappillére, azonban a minimálbér és a dolgozói szegénység közötti kapcsolat igen összetett. Az egyik fontos figyelembe veendő tényező a háztartás összetétele: miközben egyes országokban a minimálbér folyósítása elégséges lehet ahhoz, hogy egy felnőttnek védelmet nyújtson a szegénység kockázatával szemben, egynél több személy támogatásához gyakran nem elég, ha nincs más kereső a háztartásban.

3.3.5. A megélhetési költségek szintje is olyan kulcsfontosságú elem lehet, amely szegénységbe taszítja a háztartásokat, és adott esetben nemzeti szinten figyelembe kell venni annak meghatározásakor, hogy megfelelőek-e a minimálbérek. A háztartás összetételétől függően a munkahelyi ellátások, jóléti ellátások, szociális transzferek és a családi támogatások is fontos szerepet játszhatnak a dolgozói szegénység enyhítésében vagy megelőzésében.

3.3.6. Sok kormány emellett a jövedelemadó és a társadalombiztosítási hozzájárulások csökkentését választotta, hogy így növelje a törvényben előírt minimálbért keresők és más alacsony keresetűek nettó jövedelmét. Ennek azonban szélesebb politikai következményei lehetnek, többek között a közegészségügyi és jóléti rendszerek és általában a közszolgáltatások gyengülése. Az Eurofound jelentése azt is feltárja, hogy e közvetlen intézkedéseken túl milyen közvetett intézkedésekkel lehet fellépni a dolgozói szegénységgel szemben ( 16 ) ; ezek hatását azonban nem volt könnyű felmérni, és részletesebb értékelésre van szükség.

3.3.7. Általánosabban szemlélve a kérdést a szegénység elleni küzdelemmel kapcsolatban az EGSZB korábban már szorgalmazta a tisztességes minimumjövedelem kötelező érvényű európai keretének bevezetését, amely lehetővé teszi a tagállamok minimumjövedelmi rendszereinek kiterjesztését, támogatását és „tisztességessé” (megfelelővé) tételét, ami fontos első válaszlépés lenne Európa részéről a szegénység súlyos és állandó európai problémájára ( 17 ) . Míg a Munkavállalók csoportja és a Sokféleség Európája csoport támogatta a véleményt, a Munkaadók csoportja nem értett egyet a vélemény azon elképzelésével, hogy európai szinten egy kötelező jogi eszközt kellene bevezetni a minimumjövedelemre, és ehelyett a nyitott koordinációs módszert részesítette előnyben ( 18 ) . Az EGSZB egy fokozatos megközelítést is javasolt a tagállamok munkanélküliségi biztosítási rendszerei terén bevezetendő közös minimumszabályokról, hogy megfelelő biztonsági hálót nyújtsanak a munkahelyüket elvesztő munkavállalóknak, és védelmet biztosítsanak a szegénységgel szemben ( 19 ) . Ez automatikus stabilizátorként is működne, és előmozdítaná a felzárkózást az EU-ban.

3.3.8. Ugyanakkor egy átfogó megközelítésre is szükség van, amely egyebek mellett kiterjed a hatékony minimumjövedelem-rendszerekre, a társadalombiztosítás megfelelő reformjaira és a közszolgáltatásokba történő befektetések növelésére. Alapvetően ahhoz, hogy kiemeljük az embereket a szegénységből, hasznos lehet vitát folytatni arról, hogyan teljesítsük az uniós szintű szegénységi küszöböt (az uniós szintű AROP-mutatót ( 20 ) ), összekapcsolva azt a nemzeti referencia-költségvetésekkel, amelyek kiszámítják a szükséges áruk és szolgáltatások költségét (beleértve a felhasznált különböző módszertanokat). Figyelembe kell venniük a szociális újraelosztás, az adózás és az életszínvonal tényezőit minden uniós tagállamban ( 21 ) , és segítséget kell nyújtaniuk abban, hogy a szegénység többdimenziós realitásainak kontextusában helyezzük el a szegénységi arány küszöbértékét.

3.3.9. A minimálbért keresők körében a nők szinte minden tagállamban felülreprezentáltak ( 22 ) . Bizonyított, hogy a méltányos minimálbérnek a béreloszlás alsó tartományában a nemek közötti bérszakadékra is pozitív hatása lehet, ha ahhoz olyan szakpolitikai intézkedések társulnak, amelyek kezelik a munkaerőpiacon és a társadalomban tapasztalható, nemek közötti strukturális egyenlőtlenségeket. Hasonlóképpen más hátrányos helyzetű csoportok, például a migráns munkavállalók, fogyatékossággal élő emberek és etnikai kisebbségek is jelentős előnyre tennének szert a tisztességes minimálbérből. Ráadásul a fogyatékossággal élő munkavállalók foglalkoztatási szintjének javítása érdekében az illetékes közigazgatási szerveknek bértámogatást vagy adókedvezményt kellene nyújtaniuk a munkáltatóknak, hogy fedezzék e munkavállalók foglalkoztatásához kapcsolódó többletköltségeket.

3.3.10. Végezetül pedig a tisztességes európai bérekkel összefüggésben az EGSZB azt is hangsúlyozza, hogy a jól működő kollektív tárgyalási rendszerek, különösen az ágazati kollektív tárgyalás döntő szerepet játszik abban, hogy igazságos és megfelelő béreket biztosítsanak a bérstruktúra egészében, beleértve a kötelező minimálbéreket is ott, ahol vannak ilyenek. Ahhoz is szükségesek, hogy előmozdítsák a bérfelzárkózást az országok között és azokon belül, valamint hogy biztosítsák a szociális és gazdasági megfontolásokat kiegyensúlyozottan figyelembe vevő megközelítést.

3.4. Az uniós szintű fellépés szükségessége és megvalósíthatósága

3.4.1. A szociális partnerekkel folytatott konzultáció első szakaszában az Európai Bizottság felvázolja, hogy az uniós fellépés milyen szempontból jelenthet hozzáadott értéket: hozzájárulás a tisztességes minimálbérek biztosításához, a tagállamoknak nyújtott segítség a munkafeltételeket illető felzárkóztatásban, egyenlő versenyfeltételek biztosítása az egységes piacon, valamint az alacsony keresetűek vásárlóerejének növelése.

3.4.2. A szociális partnerekkel folytatott konzultáció második szakaszában az Európai Bizottság tisztázza az uniós fellépés céljait és a lehetséges kezdeményezés szakpolitikai célkitűzéseit ( 23 ) . Az Európai Bizottság szerint egy ilyen kezdeményezés általános célkitűzése annak biztosítása lenne, hogy az EU-ban minden munkavállalót méltányos minimálbérek védjenek, amelyek a munkahelytől függetlenül tisztességes életszínvonalat tesznek lehetővé, továbbá hogy a minimálbért megfelelő szinten rögzítsenek, miközben biztosítják a foglalkoztatáshoz való hozzáférést, és figyelembe veszik a munkahelyteremtésre és a versenyképességre gyakorolt hatásokat. Az EGSZB-tagok többsége üdvözli az Európai Bizottság által kijelölt célkitűzéseket, és úgy véli, hogy azokkal a méltányos minimálbérekre irányuló uniós fellépés keretében kell foglalkozni. A kisebbség azonban úgy véli, hogy az ezen célkitűzések némelyike tekintetében nem lenne helyénvaló az uniós fellépés.

3.4.3. Az Európai Bizottság hangsúlyozta, hogy nem áll szándékában egységes „európai minimálbért” bevezetni, illetve Unió-szerte közvetlenül harmonizálni a minimálbér szintjét, és kiemelte, hogy teljes mértékben tiszteletben fogja tartani az egyes országok nemzeti hatásköreit, hagyományait és sajátosságait, valamint a szociális partnerek szerződési szabadságát.

3.4.4. Míg a tagállamok többségében van jogszabályban előírt vagy országos minimálbér, jelentős eltérések vannak a jogszabályban meghatározott/országos minimálbérek szintje között a különböző tagállamokban, ami a gazdasági és társadalmi fejlettség eltérő szintjeit tükrözi. 2020. januárban a jogszabályban meghatározott havi minimálbérek 312 EUR és 2 142 EUR között mozogtak a tagállamokban. A havi minimálbér általában 600 EUR alatt van keleten, az EU északnyugati részén pedig meghaladja az 1 500 EUR-t ( 24 ) . A szociális partnerekkel folytatott konzultáció második szakaszáról szóló dokumentumában az Európai Bizottság megjegyzi, hogy a tagállamok többségében javult a minimálbér megfelelősége ( 25 ) . Egyenlőtlenségek azonban továbbra is vannak, és sok tagállamban a jogszabályban meghatározott minimálbér a teljes munkaidős bruttó mediánbér 50 %-a vagy az alatt van ( 26 ) , továbbá lényegesen elmarad a „szegénységi bérküszöbtől”, ami a mediánbér 60 %-a, és így önmagában nem tudja kiemelni a munkavállalókat a szegénységből.

3.4.5. A minimálbéreknek tisztességes életszínvonalat kell biztosítaniuk. A Munkavállalók csoportja és a Sokféleség Európája csoport úgy véli, hogy a minimálbér szintje számos tagállamban még mindig nem megfelelő, és a jogszabályban meghatározott nettó referencia-minimálbért jelentősen a szegénységi küszöb felett kell rögzíteni – amelyet uniós szinten a szociális transzferek után a nemzeti rendelkezésre álló medián ekvivalens háztartási jövedelem 60 %-ában kifejezett AROP-mutatót használva határoztak meg –, és annak méltányosnak kell lennie az általános munkaerőpiaci bérekhez viszonyítva. Egy ilyen referenciamutató megfelelő ellátási színvonalat biztosítana, és megakadályozná, hogy a munkavállalók olyan bizonytalan munkaviszonyba kényszerüljenek, amelyhez a minimumjövedelem-rendszerekhez kapcsolódó kedvezőtlen feltételek társulnak. A szegénység ellen védettséget nyújtó minimálbérek felé való elmozdulás révén az alacsonyabb bérszínvonalú szegmensben végrehajtott béremelés a kormányok rendelkezésére álló adóalapot is bővítené, elősegítve a megfelelő szociális védelmi rendszerek finanszírozását. A Munkaadók csoportja azonban úgy véli, hogy e kérdéssel nem uniós fellépés útján kellene foglalkozni, mivel az EU hatásköre – a Bíróság ítélkezési gyakorlatával összhangban – nem terjed ki a fizetésekre és különösen a fizetési szintekre. Az utóbbi véleményt hangoztatók szerint legfeljebb vitát és eszmecserét lehetne folytatni a nyitott koordinációs módszer vagy az európai szemeszter keretében, megvizsgálva azt, hogyan lehet biztosítani a megfelelő ellátási színvonalat és a megfelelő minimumjövedelem-rendszereket, és hogy ez a foglalkoztatás mellett hogyan tudja támogatni a megfelelő szociális védelmi rendszerek finanszírozását.

3.4.6. Az EGSZB elismeri az e területen az esetleges uniós fellépéssel kapcsolatban felmerült különböző aggodalmakat. Nagyon eltérőek különösen az EU hatáskörével kapcsolatos vélemények. Egyesek azzal érvelnek, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 153. cikkének (5) bekezdése kizárja a „fizetéseket” az Unió jogalkotási hatásköréből, és ezért nincs helye az uniós szintű fellépésnek. Mások viszont, köztük az Európai Bizottság is, azt a véleményt képviselik, hogy van lehetőség az uniós szintű fellépésre, és a 153. cikk (5) bekezdése nem zárja ezt ki.

3.4.7. Különösen azokban a tagállamokban, ahol a bérminimumot kizárólag vagy túlnyomórészt kollektív tárgyalások útján határozzák meg, azzal kapcsolatban is felmerülnek félelmek, hogy az uniós szintű fellépés beavatkozna a szociális partnerek autonómiájába. Ezért elengedhetetlen, hogy az uniós kezdeményezés mindenképpen megőrizze azoknak a tagállamoknak a modelljeit, ahol a szociális partnerek nem tartják szükségesnek a jogszabályban meghatározott minimálbéreket. Hasonlóképpen a kollektív tárgyalásokat, különösen az ágazati tárgyalásokat előmozdító intézkedéseknek is teljes mértékben tiszteletben kell tartaniuk a különböző nemzeti munkaügyi kapcsolati rendszereket, és nem erőltethetnek egyenmegoldásokat.

3.4.8. Szintén aggályosnak tartják, hogy a kötelező európai minimálbér-politika negatív hatást gyakorolhat a foglalkoztatásra, különösen a fiatalok és az alacsony képzettségű munkavállalók esetében, és súlyosbíthatja a szabályszegés mértékét, ami az informális szektor felé terelhet sok alacsony keresetű munkavállalót ( 27 ) . Ez ellen azonban fel lehet lépni, ha a minimálbért megfelelő szinten határozzák meg, azaz ha a minimálbér a foglalkoztatás aláásása nélkül támogatja a munkavállalók keresetét, továbbá ha országspecifikus tényezőktől, köztük a munkáltatók reakciójától, a termék- és munkaerőpiacokon folyó verseny mértékétől, valamint a minimálbér és más politikák, különösen az adók és az ellátások közötti kölcsönhatástól függ ( 28 ) . Konkrét példák is vannak arra egyes tagállamokban, hogy a minimálbérek bevezetése nem volt káros hatással a munkahelyteremtésre, és hogy még a minimálbér jelentős megemelésének is pozitív makrogazdasági hatása volt, beleértve a munkahelyek számának növekedését is ( 29 )

3.4.9. Az EGSZB teljes egészében látja az ebben a vitában felmerült kérdések összetettségét, és elismeri, hogy a minimálbér nem csodafegyver, amely minden problémát megold. Azonban egy közös uniós megközelítés, amely egyértelmű szakpolitikai célkitűzéseket ír elő a tagállamoknak, amelyeket különböző eszközökkel el kell érniük, és egy jól működő kollektív tárgyalási rendszer keretében biztosítja a szociális partnerek bevonását, biztosíthatja a méltányos javadalmazáshoz és az egyesülési szabadsághoz fűződő munkavállalói jogok, valamint a munkaadók termelékenységi és versenyképességi igényeinek védelmét. Átfogóbb intézkedésekkel összekapcsolva ez a megközelítés hozzájárulhat a felzárkózáshoz és a társadalmi haladáshoz is az egész Unióban, csökkentve a tagállamok között a jövedelmi és bérkülönbségeket és a dolgozói szegénységet, valamint megteremtve az egyenlő versenyfeltételeket az egységes piacon.

3.4.10. A méltányos minimálbérekkel kapcsolatban indított európai kezdeményezést, amely kiterjed a bérmegállapítást szolgáló jó működő kollektív tárgyalás előmozdítására és támogatására is, pontos elemzés alapján és a tagállamokban uralkodó helyzet megértése után kell kialakítani, és annak teljes mértékben tiszteletben kell tartania a szociális partnerek szerepét és autonómiáját, valamint a munkaügyi kapcsolatok különböző modelljeit.

4. A jogszabályban meghatározott minimálbérekre irányuló európai jogalkotási kezdeményezés felé tett lépések, beleértve a szociális partnerek részvételének támogatását és előmozdítását

4.1. A minimálbérek koncepciója

4.1.1. A béreket számos különböző tényező befolyásolja, például az ágazat és az iparág, azok globális versennyel szembeni kitettsége, a megélhetési költségek, a piaci kínálat és kereslet, a teljesítőképesség, béreloszlás, a kollektív bérszintek, az egyéni kompetencia és teljesítmény, valamint a bérmeghatározás és -értékelés módjának figyelembevétele. A bérek az elvégzett munkát ellentételezik az alkalmazandó jogszabályokkal, kollektív szerződésekkel és az uralkodó gyakorlattal összhangban. Úgy tekinthető, hogy a teljes bér különböző elemeket foglal magában attól függően, hogy a tagállamokban, régiókban vagy a különböző kollektív szerződések szerint hogyan határozzák meg.

4.1.2. Az ILO fogalommeghatározása szerint a minimálbér „annak a javadalmazásnak a legalacsonyabb összege, amelyet a munkáltató köteles megfizetni a bérből élőnek egy adott időszak alatt elvégzett munkáért, és amelyet kollektív megállapodással vagy egyéni szerződéssel nem lehet csökkenteni” ( 30 ) . A legkisebb munkabérek megállapítására vonatkozó eljárásról szóló, 131. számú ILO-egyezmény ( 31 ) szerint a méltányos minimálbér meghatározásakor figyelembe veszik a munkavállalók és családjaik igényeit, beleértve az általános bérszínvonalat és a megélhetési költségeket is az adott országban, valamint a gazdasági tényezők, köztük a termelékenység és a foglalkoztatás között. Az egyezmény azt is előírja, hogy a minimálbér meghatározása során biztosítani kell a szociális partnerekkel folytatott teljes körű konzultációt. Abban a tíz uniós tagállamban ( 32 ) , amely ratifikálta az egyezményt, mindenhol van jogszabályban előírt minimálbérrendszer.

4.1.3. A jogszabályban előírt minimálbérek eredményessége számos tényezőtől függ, amelyek eltérő mértékben érvényesülnek a nemzeti környezettől, például attól függően, hogy a minimálbér a munkavállalók mekkora körére terjed ki; hogy a minimálbéreket megfelelő szinten rögzítették és korrigálták-e, amely fedezi a munkavállalók és családjaik igényeit, miközben figyelembe veszi a gazdasági tényezőket, például a termelékenységet; valamint hogy a munkáltatók eleget tesznek-e a minimálbérre vonatkozó szabályozásnak ( 33 ) . Az eredményesség attól is függ, hogy támogatják-e a szociális partnerek bevonását, és létezik-e hatékony kollektív tárgyalási rendszer, amely kiegészíti a jogszabályban előírt minimálbér megállapítását. Az uniós fellépésnek egyebek mellett támogatnia kell a szükséges javításokat.

4.1.4. Azokban a tagállamokban, ahol a szociális partnerek felelnek a bérküszöb megállapításáért, igen változó azon munkavállalók aránya, akik hivatalosan nem tartoznak ilyen megállapodások hatálya alá: Ausztriában 2 %, Svédországban, Finnországban és Olaszországban közel 10 %, Dániában pedig mintegy 20 %. Szem előtt kell tartani, hogy Svédországban és Dániában a minimálbér által hivatalosan nem érintett munkavállalók többsége vagy jól fizetett, jóval a kollektív megállapodásokban rögzített bérküszöb felett kereső szellemi munkavállaló, vagy pedig munkát vállaló diák, illetve a munkaerőpiacra belépő fiatal munkavállaló. A munkáltatók a valóságban – anélkül, hogy erre kötelesek lennének – gyakran ágazati alapú minimálbért adnak azoknak a munkavállalóknak, akikre hivatalosan nem vonatkozik minimálbér. Olaszországban azonban azok, akikre nem vonatkozik minimálbér, vagy be nem jelentett munkavállalók, vagy alkalmi munka keretében, egyénileg meghatározott feltételek alapján dolgozó önálló munkavállalók, főként fiatal munkavállalók.

4.1.5. Az Európai Bizottság, a Tanács és az európai szociális partnerek mind hangsúlyozták a szociális párbeszéd előmozdításának és a szociális partnerek autonómiája tiszteletben tartásának fontosságát, és a tagállamokat is felkérték arra, hogy támogassák a nemzeti szinten folyó szociális párbeszéd javítását és működését ( 34 ) . Fontos, hogy a minimálbérre vonatkozó esetleges kezdeményezés ne gyengítse a tagállamok kollektív tárgyalási rendszereit, például azáltal, hogy csökkenti a szociális partnerek bérek feletti ellenőrzését.

4.2. Nemzeti bérmegállapítási rendszerek/intézmények az Európai Unióban

4.2.1. A minimálbér megállapítására szolgáló rendszerek és a szociális partnerek szerepe és kapacitása jelentősen eltér a tagállamok között a nemzeti hagyományok különbözősége, valamint az eltérő gazdasági és társadalmi tényezők és az ország politikai és alkotmányos kerete miatt.

4.2.2. Néhány tagállam a jogszabályban rögzített minimálbér mellett döntött, ahol a béreknek meg kell felelniük egy törvényben meghatározott minimális összegnek. Ezekben az országokban lehetnek a szociális partnerek által megállapított (magasabb) ágazati és ágazatközi minimálbérek. Más országokban, ahol nincsenek jogszabályban rögzített minimálbérek, a béreket kizárólag vagy túlnyomórészt a szociális partnerek határozzák meg a nemzeti, ágazati és/vagy vállalati szinten létrejött kollektív szerződések részeként.

4.2.3. A minimálbért jogszabályban előíró tagállamokban e jogszabály hatálya jellemzően kiterjed a munkavállalók többségére, bizonyos esetekben azonban egyes kategóriák kizárhatók, ami azt jelenti, hogy ezek a munkavállalók a törvényben előírt minimum alatt keresnek. Emellett 11 tagállamban ( 35 ) bizonyos munkavállalói csoportokra különleges bérszint alkalmazandó. Ezek a bérek főként a fiatalabb vagy kevésbé tapasztalt emberekre és/vagy gyakornokokra vonatkoznak, de alkalmazhatók lehetnek egyebek mellett a képzetlen munkavállalókra és a fogyatékossággal élő személyekre is. Egyes országok a munkavállalók készségei alapján magasabb bért is előírnak ( 36 ) . Ahogy arra az Európai Bizottság is rámutatott, ha ezek a rendszerek nem mindenkire terjednek ki, annak negatív következményei lehetnek ezekre a munkavállalókra és a gazdaság egészére. Értékelni kell ezeknek a kivételeknek a következményeit, ahogy a munkavállalók szélesebb körének bevonását is, hogy meg tudjuk érteni a különböző nemzeti megközelítéseket, valamint a kizárások lehetséges okait és a következményeket.

4.2.4. Azokban az országokban, ahol nincsenek jogszabályban előírt minimálbérek, a minimálbér csak a kollektív szerződések hatálya alá tartozó munkavállalókra érvényes. Bár ezeknek az országoknak a többségében nagyon magas (80 % feletti) a kollektív tárgyalások hatóköre, néhány esetben azonban bizonyos munkavállalókra nem érvényes a minimálbér ( 37 )

4.2.5. A jogszabályban rögzített minimálbérek „méltányosságának” értékelésekor az egyik döntő elem a megfelelőség, valamint az, hogy a minimálbérek tisztességes életszínvonalat biztosítanak-e a munkavállalóknak és családjaiknak. Figyelembe kell venni azt is, hogy a minimálbér szintje hogyan viszonyul a bérek általános megoszlásához az adott országban. A Munkavállalók csoportja és a Sokféleség Európája csoport úgy véli, hogy a „tisztességes életszínvonal” biztosításához üdvös lenne közös uniós kritériumokat meghatározni az alsó küszöbértéket illetően. E küszöbértékek megállapítására különféle lehetőségek vannak: például a puszta megélhetésnél többet biztosító referencia-árukosár használata és/vagy e küszöbértékeknek a teljes munkaidős mediánbér vagy a teljes munkaidős bruttó átlagbér százalékában való meghatározása. Indokolt további vitát folytatni arról, hogy milyenek lehetnének ezek a küszöbértékek, és azokat hogyan lehetne fokozatosan elérni. A Munkaadók csoportja úgy véli, hogy a küszöbérték kérdésével nem uniós fellépés útján kellene foglalkozni, mivel a Bíróság ítélkezési gyakorlatával ( 38 ) összhangban az EU hatásköre nem terjed ki a fizetési szintekre. Fontos biztosítani, hogy a jogszabályban előírt minimálbérek felülvizsgálatakor figyelembe vegyék azok megfelelőségét és a felülvizsgálat rendszerességét, és egyértelmű eljárást alakítsanak ki, amely teljes körűem bevonja a szociális partnereket.

4.2.6. Az Európa Tanács Szociális Jogok Európai Bizottságának (ECSR) joggyakorlata szerint „a »tisztességes életszínvonal« fogalma túlmutat a pusztán anyagi alapvető szükségleteken, például az élelmiszereken, a ruházkodáson és a lakhatáson, és magában foglalja a kulturális, oktatási és társadalmi tevékenységekben való részvételhez szükséges erőforrásokat is”. Legutóbbi következtetéseiben ( 39 ) az EGSZB megállapította, hogy a különböző tagállamokban a minimálbérek szintje nem biztosítja a tisztességes életszínvonalat a munkavállalók és családjaik számára.

4.2.7. Jelenleg több tagállam is megengedi a munkáltatóknak, hogy levonjanak a minimálbérből (pl. a károkért vagy felszerelések beszerzéséért), illetve hogy a bér kiszámítása során figyelembe vegyék a többletfizetéseket (pl. túlóra, bónuszok). Az ECSR, valamint az ENSZ és az ILO szintjén működő felügyeleti szervek úgy ítélték meg, hogy néhány tagállamban ez nem tette lehetővé a munkavállalók tisztességes javadalmazáshoz való jogának gyakorlását.

4.3. A szociális partnerek szerepe a jogszabályban meghatározott minimálbér megállapításában

4.3.1. Nagy különbségek vannak abban, hogy a szociális partnerek milyen szerepet játszanak a jogszabályban előírt minimálbér meghatározásában. Néhány országban a kormányok sajnos egyoldalú döntéseket hoztak a minimálbérekről a szociális partnerek megfelelő bevonása vagy megkérdezése nélkül.

4.3.2. A szociális partnerekkel kellő időben folytatott megfelelő konzultációt lehetővé tevő mechanizmusok segítenek biztosítani azt, hogy figyelembe vegyék a különféle gazdasági és munkaerőpiaci helyzeteket. Segíthetnek abban is, hogy az érintett nemzeti hatóságok és szociális partnerek megállapodásra jussanak, és egy kiegyensúlyozott megoldás jöjjön létre, amely figyelembe veszi a munkáltatók és munkavállalók igényeit.

4.3.3. A jogszabályban előírt minimálbérek kiigazítására vonatkozó átlátható, egyértelmű és állandó kritériumok, amelyek a gazdasági tényezők figyelembevétele mellett biztosítják a minimálbérek megfelelőségét, segítenek érthetőbbé és kiszámíthatóbbá tenni a helyzetet a munkáltatók, a munkavállalók és képviselőik számára. Sajnos néhány tagállamban hiányoznak ezek a struktúrák.

4.3.4. A szociális partnereket megfelelő módon, a munkaügyi kapcsolatok mindkét felének igényeit figyelembe véve kell bevonni a jogszabályban előírt minimálbérről folyó konzultációkba, beleértve a megfelelő szint meghatározására alkalmas kritériumok azonosítását és az esetleges kiigazítások értékelését is. Emellett az EU és a tagállamok által a nemzeti szintű szociális partnerek kapacitásépítése számára nyújtott támogatás elősegítheti, hogy részt vegyenek a kollektív tárgyalásokban, adott esetben a bérek meghatározásában, valamint a jogszabályban előírt minimálbérekről szóló vitákban.

4.4. A kollektív tárgyalás szerepe a minimálbér meghatározásában

4.4.1. A szociális partnerek által letárgyalt bérek a felek közötti kiegyensúlyozott megállapodáson alapulnak, ami fontos annak biztosításához, hogy a bérek mindkét fél számára méltányosak legyenek. Azon hat ország közül, ahol a bérminimumot ágazati kollektív tárgyalás útján határozzák meg, öt ország ott van azon országok között, ahol a kollektív tárgyalások hatóköre a legnagyobb.

4.4.2. Az EGSZB üdvözli, hogy az Európai Bizottság kezdeményezése „nem kívánja bevezetni a jogszabályban meghatározott minimálbért azokban az országokban, ahol a kollektív tárgyalások nagyon elterjedtek, és ahol a bérmegállapítást kizárólag ezen a módon szervezik meg” ( 40 ) . Ez az elképzelés tükrözi azt a tényt, hogy a nemzeti szinten hozott döntésnek megfelelően a szociális partnerek vannak a legjobb helyzetben ahhoz, hogy – az autonómiájukat teljes mértékben tiszteletben tartva és az általuk választott szinten – kialakítsák és irányítsák a bérmegállapítási politikákat és mechanizmusokat.

4.4.3. A kollektív tárgyalás kiemelt jelentőséggel bír a bérszínvonal meghatározásában számos olyan országban is, ahol van jogszabályban előírt minimálbér, és az ott elért megállapodások gyakran javítják a kormányzat által meghatározott bérszintet.

4.5. A kollektív tárgyalás támogatásának és előmozdításának szükségessége a tagállamokban

4.5.1. A jogszabályban előírt minimálbérek hatása és nagyságrendje attól függ, hogy ezek milyen kölcsönhatásban vannak más politikákkal és a munkaerőpiaci intézményekkel. Az egyik ilyen kölcsönhatás a minimálbér és a kollektív tárgyalás között áll fenn. A különböző országokban a kollektív tárgyalások relatív erőssége az egyik legfontosabb olyan tényező, amely meghatározza a begyűrűző hatások létrejöttét és mértékét ( 41 )

4.5.2. A jól működő kollektív tárgyalási rendszerekhez magasabb foglalkoztatás és alacsonyabb munkanélküliség társul minden munkavállaló esetében. A tárgyaló egységek közötti egyeztetés segít a szociális partnereknek abban, hogy figyelembe vegyék az üzleti ciklus helyzetét és a bérmegállapodások által a versenyképességre kifejtett makrogazdasági hatásokat ( 42 )

4.5.3. Az egyesülési szabadság, a szervezkedési jog és a kollektív tárgyalási jog nemzetközi jogi és európai emberi jogi okmányokban rögzített alapvető jogok. Minden tagállam ratifikálta a Nemzetközi Munkaügyi Szervezetnek (ILO) az egyesülési szabadságról és a szervezkedési jog védelméről szóló (87. sz.) egyezményét és a szervezkedési jog és a kollektív tárgyalási jog elveinek alkalmazásáról szóló (98. sz.) egyezményét. A kollektív tárgyalások elterjedtsége és hatóköre tagállamonként jelentősen eltér (Litvániában csak 7 %, míg Ausztriában 98 %). 2000 óta 22 tagállamban csökkent a kollektív tárgyalások hatóköre, és a becslések szerint most legalább 3,3 millióval kevesebb munkavállalóra vonatkoznak kollektív szerződések.

4.5.4. Az OECD jelentése szerint a kollektív tárgyalások a régi kihívásokkal szembesülnek (például a kollektív tárgyalások visszaszorulása és a szakszervezeti tagság csökkenése), de új kihívások is előállnak, mint például az atipikus foglalkoztatási formákban (pl. határozott idejű, részidős foglalkoztatás és önfoglalkoztatás) alkalmazott munkavállalók egyre nagyobb száma, akik adott esetben nem támaszkodhatnak kollektív tárgyalásra ( 43 ) . A gazdasági és szociális válság kirobbanása óta szinten minden tagállamban visszaesett a kollektív tárgyalás hatóköre ( 44 ) , mivel sok országban jelentős változásokat váltott ki a bértárgyalási rendszerekben, máshol pedig még inkább teret engedett a már megkezdődött decentralizációnak. Ez a nemzeti körülményeknek, néhány esetben pedig a közpénzből történő megmentés feltételeként bevezetett uniós intézkedéseknek volt betudható.

4.5.5. Az EGSZB gyakran felhívta a figyelmet az új és rugalmas munkavégzési formák által okozott kihívásokra, nevezetesen arra, hogy sok munkavállaló kirekesztődhet a kollektív tárgyalási struktúrákból és a szakszervezeti képviseletből. Az EGSZB hangsúlyozta azt is, hogy szükség van a szociális párbeszéd és a kollektív tárgyalás szerepének megerősítésére, akár a kapacitásépítésre nyújtott uniós támogatáson, a nemzeti szintű támogató keretrendszeren, a munkaügyi kapcsolatok két felének szervezeti erejének biztosításán és a jól működő kollektív tárgyalási rendszerek garantálásán keresztül is ( 45 )

4.5.6. Az egyesülési szabadságot és a szervezkedési jogot is tiszteletben kell tartani és támogatni kell. Fontos, hogy nemzeti és uniós szinten viták folyjanak arról, hogy miként lehet biztosítani, hogy a munkavállalók hozzáférjenek a szakszervezeti képviselethez, és gyakorolni tudják a kollektív szervezkedéshez és fellépéshez való jogot.

4.5.7. Az EGSZB üdvözli, hogy az Európai Bizottság elismerte, van helye az olyan uniós fellépésnek, amelynek célja a kollektív tárgyalás szerepének előmozdítása a minimálbérek megfelelőségének és hatókörének támogatásában. A minimálbérekkel kapcsolatos uniós fellépés tartalmazhatna kollektív tárgyalást támogató intézkedéseket, tiszteletben tartva ugyanakkor a munkaügyi kapcsolatok különböző nemzeti rendszereit. Ez egybevág az EGSZB korábbi ajánlásaival, amelyek a kollektív tárgyalás és a szociális párbeszéd megerősítését szorgalmazták.

5. Az érdekelt felek észrevételei: virtuális országlátogatások és nyilvános meghallgatás

5.1. A látogatások áttekintése/háttere

5.1.1. A vélemény kidolgozása során fontos volt az EGSZB számára, hogy nemzeti és európai szinten is megismerje az érintett érdekelt felek véleményét. Ennek érdekében számos országlátogatást, valamint uniós szintű szereplők részvételével egy nyilvános meghallgatást is terveztek. Az országlátogatásokra öt tagállamot (Németország, Lengyelország, Románia, Spanyolország és Svédország) választottak ki az uniós tagállamok minimálbéreket megállapító intézményeire vonatkozó, az Európai Bizottság által a szociális partnerekkel való konzultáció első szakaszában meghatározott kritériumok alapján. Eszmecseréket terveztek a kormány, a nemzeti bérmegállapító testületek, a nemzeti szociális partnerek és a szegénység ellen küzdő szervezetek képviselőivel. A Covid19-világjárvány kitörése miatt nem kerülhetett sor a látogatásokra, amelyek helyett félig strukturált kérdőíveket küldtek szét, valamint nyomonkövetési videokonferenciákat tartottak az érintett érdekelt felekkel.

5.2. A videokonferenciák összefoglalója

5.2.1. A minimálbérekre vonatkozó uniós jogi kezdeményezéssel kapcsolatos legsúlyosabb aggályokat és kifogásokat a svéd képviselők vetették fel, akik általánosan egyetértettek abban, hogy az EU hatásköre nem terjed ki arra, hogy intézkedéseket hozzon a bérek tekintetében. A svéd szociális partnerek közös félelme, hogy az uniós kezdeményezés beleavatkozna többek között a nemzeti bértárgyalási hagyományokba és sértené a szociális partnerek autonómiáját. Inkább nem kötelező erejű, a szociális párbeszéd és a kollektív tárgyalás előmozdítására irányuló kezdeményezéseket javasolnának, kiemelve ugyanakkor, hogy a nemzeti rendszerek évtizedek alatt alakultak ki és nem ültethetők át egyik országból a másikba. Svédországban a kollektív tárgyalások hatóköre 90 %-os, és a munkavállalók kevesebb mint 1 %-ának fizetése nem éri el a mediánjövedelem 60 %-át ( 46 ) . A svéd kormány képviselője támogatta a szociális partnerek álláspontját, és kijelentette, hogy az EU fontos szerepet játszik a foglalkoztatás fokozásának és a szociális mutatók javításának elősegítésében. Az Unió kohéziója és a belső piac érdekében fontos kezelni a szociális kihívásokat. Ugyanakkor a jogilag kötelező erejű kezdeményezést, ideértve az irányelvet is, nem tekintették megfelelő előrelépésnek, és leszögezték, hogy az uniós kezdeményezés nem vezethet ahhoz, hogy a tagállamokat általánosan alkalmazandó kollektív szerződések vagy jogszabályban meghatározott minimálbér bevezetésére kötelezzék.

5.2.2. A másik négy országban a szakszervezetek és a civil társadalmi szervezetek támogatják az uniós szintű fellépést, sőt néhányan azt is megemlítették, hogy ez keretirányelv formáját is ölthetné. Az ilyen kezdeményezés támogatására felhozott érvek között szerepel, hogy lehetőség lenne a nemzetközi bérpolitikák összehangolására, a szociális dömping elleni küzdelemre, a bérek közelítésének előmozdítására, a dolgozói szegénység csökkentésére, a kollektív szerződések hatálya alá nem tartozó munkavállalók védelmének biztosítására, a munkavállalók kiszolgáltatott csoportjai, például a migránsok kizsákmányolásának elkerülésére és a nemek közötti bérszakadék csökkentésének elősegítésére. Néhány képviselő arra is utalt, hogy lehetőség lenne bevezetni a minimálbérek megfelelőségét biztosító, alsó küszöbértékekre vonatkozó közös uniós kritériumokat, például olyan árukat és kulcsfontosságú szolgáltatásokat tartalmazó referenciakosarat lehetne használni, amelyekre mindenkinek szüksége van. Számos képviselő azt is megemlítette, hogy egyéb intézkedések is kísérjék a minimálbérekkel kapcsolatos uniós kezdeményezést, ideértve különösen a megfelelő minimáljövedelemről szóló irányelvet és a szociális párbeszéd szerepének és a szakszervezetek képviseletének megerősítésére irányuló kezdeményezést.

5.2.3. Három országban ( 47 ) a munkáltatói szervezetek aggodalmukat vagy ellenvetésüket fejezték ki a kötelező intézkedések kapcsán. Néhányan kifejezetten azt állították, hogy az EUMSZ 153. cikkének megfelelően az EU semmilyen hatáskörrel nem rendelkezik a béreket illetően, és hogy a vitának arra kellene összpontosulnia, hogy miként lehetne előmozdítani az európai szemeszter folyamatát. A munkáltatói szervezetek azon az alapon ellenezték a jogi kezdeményezést, hogy az beavatkozna a nemzeti bérmegállapítási rendszerekbe, valamint kedvezőtlen hatással járna a tagállamok versenyképességére, a foglalkoztatásra és a munkanélküliek munkaerőpiaci integrációjára. Továbbá arra is rámutattak, hogy a minimálbérről folytatott vitákat nem lehet a munkaerőpiacot érintő átfogóbb kérdésektől, többek között a szociális biztonsági rendszerektől különválasztani. Néhány országban a munkáltatók képviselői aggodalmukat fejezték ki amiatt, hogy a jogszabályban meghatározott minimálbér emelése a kormányok politikai döntésein alapulna, a gazdasági tényezők figyelembevétele nélkül. Az egyik országban azt is megemlítették, hogy az országspecifikus ajánlások szerint a minimálbér-emelés kedvezőtlen hatással járna a versenyképességre nézve. Az egyik országban lehetséges eszközként egy nem kötelező erejű ajánlást említettek, és megjegyezték, hogy a kollektív tárgyalás megerősítése a tagállamok hatáskörébe tartozik, ehhez viszont uniós szintű támogatásra van szükség, különösen a szociális partnerek kapacitásépítéséhez.

5.2.4. A kormányzati képviselők nem fejtették ki olyan közvetlenül az álláspontjukat, ahogy azt a szociális partnerek és a civil társadalmi szervezetek tették. Míg néhányan anélkül üdvözölték egy keretkezdeményezés előmozdítását, hogy azt minősítették volna (Németország), mások egy keretirányelv elfogadását támogatták (Spanyolország). Ami a következő lépéseket illeti, a német képviselők megerősítették, hogy a német elnökség 2020 második felében támogatni kívánja a már elindult folyamatot.

5.3. Nyilvános meghallgatás

5.3.1. Június 25-én nyilvános online meghallgatást tartottak a következők részvételével: Nicolas Schmit, a foglalkoztatásért és a szociális jogokért felelős biztos, „Az egyenlőtlenségek csökkentése, különös tekintettel az dolgozói szegénységre” című jelentéstervezet európai parlamenti előadója, a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság koordinátorai az ENP és az S&D képviselőcsoport részéről, az ESZSZ és az Európai Vállalkozói Szövetség, valamint a Szociális Platform. Az Európai Bizottság megismételte, hogy méltányos európai minimálbérekre vonatkozó jogi eszközt kíván előterjeszteni, amely tiszteletben tartja a szociális partnerek autonómiáját és a nemzeti kollektív tárgyalási rendszereket, valamint nem avatkozik bele a jól működő kollektív tárgyalási rendszerekbe. Azt is elismerte, hogy a méltányos minimálbérek témája bonyolult és ellentmondásos. Politikai konszenzus alakult ki a három európai parlamenti képviselő között arról, hogy uniós fellépésre van szükség az európai munkavállalók tisztességes életszínvonalának és a dolgozói szegénység kezelésének biztosítására irányuló munka folytatása érdekében. Az európai szociális partnerek épp ez idő alatt válaszoltak az Európai Bizottság által indított konzultáció második szakaszára, de láthatólag eltérő véleményt képviselnek az uniós fellépés szükségességét, megvalósíthatóságát és jogalapját illetően. A Szociális Platform kiemelte a megfelelő minimumjövedelmek és minimálbérek biztosításának fontosságát, továbbá hangsúlyozta, hogy a minimálbérnek meg kell haladnia a minimumjövedelmet.

6. Az uniós szintű fellépés hatóköre

6.1. Az uniós vívmányok

6.1.1. Az EGSZB megjegyzi, hogy uniós és nemzetközi jogi eszközök széles köre fekteti le és támogatja a „méltányos” javadalmazás koncepcióját, amely „tisztességes életszínvonalat” biztosít a munkavállalók és családjuk számára ( 48 ) . Az EGSZB megjegyzi, hogy egy „méltányos minimálbérekre” irányuló uniós jogalkotási kezdeményezést kellene javasolni az EUMSZ szociálpolitikával foglalkozó címe alapján. Ezt össze kell kapcsolni a Szerződés 3. cikkében rögzített uniós célokkal: a rendkívül versenyképes szociális piacgazdaság előmozdításával, amely törekszik a teljes foglalkoztatottságra, a társadalmi haladásra, polgárai jóllétére és Európa fenntartható fejlődésére.

6.1.2. Az EGSZB azt is elismeri, hogy minimálbérekre irányuló uniós kezdeményezéssel kapcsolatos jogi helyzet rendkívül összetett. Az Unió az EUMSZ 151. cikke és 153. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján jogi eszközöket fogadhat el a munkafeltételekről. A Szerződés úgy rendelkezik, hogy a 153. cikk nem alkalmazandó a „fizetésre”. Másrészről az uniós ítélkezési gyakorlatban és a meglévő irányelvekben a fizetés kérdését az egyik legfontosabb munkafeltételnek tekintik. Láthatóan eltérő vélemények alakultak ki erről a kérdésről, az EGSZB pedig elismeri, hogy az Európai Bizottságnak kiegyensúlyozott és óvatos megközelítést kell alkalmaznia.

6.1.3. Az EUMSZ szociálpolitikával foglalkozó címe alá tartozó 155. cikk értelmében az európai szociális partnereknek is van hatáskörük arra, hogy megállapodásokat kössenek.

6.2. A méltányos minimálbérekre irányuló lehetséges uniós jogalkotási kezdeményezés: irányelv vagy tanácsi ajánlás

6.2.1. A minimálbéreket illetően a szociális pillér kötelezettségvállalásainak teljesítésével kapcsolatos felelősség elsősorban az egyes tagállamokra hárul. Az Európai Bizottság kimutatta, hogy a méltányos minimálbérekkel kapcsolatban uniós fellépésre van szükség, és kijelölte annak lehetséges irányait. Míg az EGSZB tagjainak többsége úgy véli, hogy egy ilyen fellépés hozzáadott értéket nyújthatnak, addig mások nem értenek egyet ezzel. Minden uniós szintű fellépésnek teljes mértékben tiszteletben kell tartania a szociális partnerek autonómiáját és az uniós és nemzeti szint közötti hatáskörmegosztást.

6.2.2. A szociális partnerekkel folytatott konzultáció második szakaszáról szóló dokumentumában az Európai Bizottság jelzi, hogy az alkalmazandó uniós eszközként az irányelvet és a tanácsi ajánlást vizsgálják. Az EGSZB-ben eltérő vélemények alakultak ki arról, hogy egy 153. cikken alapuló uniós jogalkotási kezdeményezés, különösen egy irányelv legitim eszköz lenne-e, hiszen az EUMSZ 153. cikkének (5) bekezdése szerint az említett cikk rendelkezései nem alkalmazandók a fizetésre. A szociális partnerekkel folytatott konzultációt követően, valamint a szociális partnerek közötti tárgyalások hiányában az Európai Bizottság bármilyen eszköz alkalmazását is mérlegelje a méltányos minimálbérekre irányuló kezdeményezés céljából, annak biztosítását kell célul kitűzni, hogy a jogszabályban előírt minimálbérek – amennyiben léteznek – az adott országra jellemző bérmegoszláshoz mérten méltányosak legyenek, és biztosítsák a munkavállalók méltányos javadalmazáshoz való jogának tiszteletben tartását, legalább tisztességes életszínvonalat garantálva ezzel a munkavállalóknak és családjaiknak. A fontos gazdasági szempontokat, például a termelékenységet is figyelembe kell venni.

6.2.3. Az Európai Bizottság szerint jogalkotási és nem jogalkotási eszközök elfogadására egyaránt lehetőség van. Véleménye szerint a „munkafeltételekkel” kapcsolatos irányelv a tagállamokra bízná annak eldöntését, hogy hogyan hajtsák végre a betartandó minimumkövetelményeket és eljárási kötelezettségeket. Az Európai Bizottság azt is jelezte, hogy ha tanácsi ajánlást javasolnának, akkor annak végrehajtását egy külön erre a célra létrehozott teljesítményértékelési kereten keresztül lehetne nyomon követni, amelyet integrálnak az európai szemeszterbe. Ebben a keretben meg lehetne vitatni és nyomon lehetne követni egyebek mellett a hatékony törvényi bérmegállapítási rendszerek mechanizmusaira vonatkozó elveket, a szociális partnerek részvételét és a megfelelőséget.

6.3. A közbeszerzés felhasználása

6.3.1. A közbeszerzés egy olyan eszköz, amelyen keresztül az állami intézmények uniós és nemzeti szinten előmozdíthatják a méltányos béreket, a tisztességes munkakörülményeket és a kollektív tárgyalást, miközben gazdaságos, jó minőségű szolgáltatásnyújtásra és közérdekű célkitűzésekre törekednek. Erre az ILO a munkaügyi záradékokról (állami szerződések) szóló egyezményével összhangban úgy nyílik lehetőség, hogy a meglévő uniós közbeszerzési jogszabályokban jobban alkalmazzák a szociális kritériumokat.

6.3.2. A kollektív tárgyalás uniós szintű támogatásának hatékony kiegészítő módja lenne még az is, ha kollektív tárgyalásra vonatkozó záradékokat vezetnének be az uniós közbeszerzési szabályokba, amelyek minden közbeszerzési szerződés odaítélési feltételeként megkövetelnék a kollektív tárgyaláshoz és szerződéshez való jog tiszteletben tartását.

6.4. Jobb adatgyűjtés

6.4.1. Számos olyan terület van, ahol az EU támogatni tudja a tagállamokat azzal, hogy adatokat gyűjt, és a szociális partnerekkel egyeztetve segítséget nyújt a jogszabályban meghatározott minimálbérek alakulásával kapcsolatos mutatók és végrehajtási eszközök kidolgozásában.

Kelt Brüsszelben, 2020. szeptember 18-án. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Luca JAHIER

(1) HL C 125., 2017.4.21., 10. o.

(2) HL C 97., 2020.3.24., 32. o.

(3) HL C 190., 2019.6.5., 1. o.

(4) 2020. tavaszi gazdasági előrejelzés: Mély és egyenetlen recesszió, bizonytalan fellendülés.

(5) Eurofound (2020), Élet, munka és a Covid19: Első megállapítások – 2020. április, Dublin.

(6) Lásd az 5. lábjegyzetet.

(7) 6. alapelv – A szociális jogok európai pillére.

(8) Ambiciózusabb Unió – Politikai iránymutatás a hivatalba lépő következő Európai Bizottság számára (2019–2024).

(9) Lásd az 1. lábjegyzetet.

(10) Eurofound: Minimálbérek 2019-ben – Éves áttekintés (2019).

(11) B. Galgóczi és J. Drahokoupil, Galgóczi: Condemned to be left behind? Can Central and Eastern Europe emerge from its low-wage model?, ETUI, 2017.

(12) A minimálbért kapó munkavállalók – például a háztartás összetételétől függően – más szociális védelmi rendszerekből is ellátásra szorulhatnak, illetve munkahelyi ellátásokban és/vagy adókedvezményben vagy adójóváírásban részesülhetnek, hogy elfogadható életszínvonalat érjenek el.

(13) Eurofound (2019): Minimálbérek 2019-ben – Éves áttekintés.

(14) Statutory Minimum Wages in the EU: Institutional Settings and Macroeconomic Implications, az IZA 124. sz. szakpolitikai dokumentuma, 2017. február.

(15) Eurofound (2017): Dolgozói szegénység az EU-ban.

(16) Öt kategóriát állapítottak meg a közvetett intézkedésekre, amelyek segíthetnek a dolgozói szegénység kezelésében: megfizethető gyermekgondozás biztosítása; rugalmas munkaidő-szabályozás; a munkahelyi előrelépést előmozdító vagy az emberek készségeit fejlesztő intézkedések; az alacsony keresetűek életszínvonalának javításában segítő intézkedések; inkluzív munkakörnyezetet teremtő intézkedések, hogy javítsák a migránsok, a fogyatékossággal élők vagy a hátrányos helyzetű munkavállalók egyéb csoportjainak lehetőségeit (lásd a 41. oldalt).

(17) HL C 190., 2019.6.5., 1. o. (Ez a vélemény nem nyerte el a Munkaadók csoportjának támogatását, lásd az EGSZB véleményéhez csatolt ellenvéleményt).

(18) Lásd az EGSZB véleményéhez csatolt ellenvéleményt (HL C 190., 2019.6.5., 1. o.).

(19) Lásd a 2. lábjegyzetet.

(20) A szociális transzferek után a nemzeti rendelkezésre álló medián ekvivalens jövedelem 60 %-ában meghatározva.

(21) Ez összhangban van a minimumjövedelemről szóló európai keretirányelvről szóló 2019-es EGSZB-véleménnyel (HL C 190., 2019.6.5., 1. o.). Lásd a 13. lábjegyzetet.

(22) Eurofound (2019): Minimálbérek 2019-ben – Éves áttekintés.

(23) Az EUMSZ 154. cikke szerinti konzultáció a szociális partnerekkel a méltányos minimálbérekkel kapcsolatos kihívások kezelésére irányuló lehetséges fellépésről (második szakasz).

(24) Minimálbér-különbségek Európában, Eurostat, 2020.02.03. https://ec.europa.eu/eurostat/web/products-eurostat-news/-/DDN-20200203-2.

(25) Az Európai Bizottság szociális partnerekkel folytatott konzultáció második szakaszáról szóló dokumentuma.

(26) A szociális partnerekkel folytatott konzultáció első szakaszában szerzett információk – 2. oldal, ahol megemlítik az Eurostat jövedelemszerkezeti felmérését és a jövedelmekre és életkörülményekre vonatkozó közösségi statisztika (EU-SILC) felmérését (6. és 7. lábjegyzet).

(27) Eurofound (2019): Felzárkózás a foglalkoztatásban és a társadalmi-gazdasági tényezőkben.

(28) Good Jobs for All in a Changing World of Work, The OECD Jobs Strategy (Megfelelő munkahelyek mindenki számára a munka változó világában – az OECD foglakoztatáspolitikai stratégiája).

(29) Dube, The impact of minimum wages – review of the international evidence, 2019, London: Őfelsége Kincstára: https://www.gov.uk/government/publications/impacts-of-minimum-wages-review-of-the-international-evidence; A.oGodøy, M.oReich, Minimum Wage Effects in Low-Wage Areas, az IRLE 106-19. sz. munkadokumentuma, 2019. június.

(30) Az ILO egyezmények és ajánlások alkalmazásával foglalkozó szakértői bizottsága (2014): Általános felmérés a minimálbér-rendszerekről, 68. bekezdés.

(31) A legkisebb munkabérek megállapítására vonatkozó eljárásról szóló, 1970. évi 131. számú egyezmény: https://www.ilo.org/dyn/normlex/en/f?p=NORMLEXPUB:12100:0::NO::P12100_ILO_CODE:C131.

(32) Bulgária, Franciaország, Lettország, Litvánia, Málta, Hollandia, Portugália, Románia, Szlovénia és Spanyolország.

(33) Az ILO minimálbérre vonatkozó szakpolitikai iránymutatása.

(34) Lásd: a Tanács következtetései: Intenzívebb szociális párbeszéd: új kezdet http://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-10449-2016-INIT/hu/pdf.; a Tanács elnöksége, az Európai Bizottság és a szociális partnerek négyoldalú nyilatkozata: https://ec.europa.eu/social/main.jsp?langId=hu&catId=89&newsId=2562.

(35) Belgium, Franciaország, Magyarország, Írország, Litvánia, Luxemburg, Málta, Hollandia, Portugália, Románia és Spanyolország.

(36) Lásd a 22. lábjegyzetet.

(37) Lásd a 22. lábjegyzetet.

(38) A Bíróság C-268/06. sz., Impact-ügyben hozott ítélete.

(39) https://www.coe.int/en/web/european-social-charter/-/protection-of-workers-rights-in-europe-shortcomings-found-but-also-positive-developments-in-certain-areas.

(40) https://ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/en/fs_20_51

(41) Grimshaw, D., Bosch, G. és Rubery, J. (2013), „Minimum wages and collective bargaining: what types of pay bargaining can foster positive pay equity outcomes?” (Minimálbérek és kollektív tárgyalás: milyen típusú bértárgyalások járulhatnak hozzá az igazságos bérekkel kapcsolatos pozitív eredményekhez?), British Journal of Industrial Relations, D OI 10.1111 / bji r.12021 British Journal of Industrial Relations, D OI 10.1111 / bji r.12021.

(42) OECD: Negotiating our way up: Collective bargaining in a changing world of work (Tárgyalás a felemelkedésünkről: Kollektív tárgyalás a munka változó világában).

(43) Lásd a 42. lábjegyzetet.

(44) Eurofound: Fejlemények a kollektív tárgyalás útján elfogadott bérek terén 2000 és 2017 között – 1. melléklet, https://www.eurofound.europa.eu/sites/default/files/ef_publication/field_ef_document/ef18049en.pdf.

(45) HL C 303., 2016.8.19., 54. o.; HL C 434., 2017.12.15., 30. o.; HL C 13., 2016.1.15., 161. o.; HL C 125., 2017.4.21., 10. o.

(46) Az EAPN SE elnevezésű, szegénység ellen küzdő civil társadalmi szervezet írásban benyújtott észrevétele szerint fontos, hogy az EU törekedjen arra, hogy minden tagállamban létrehozzanak egy a minimálbérek szabályozására szolgáló rendszert, de ugyanennyire fontos az is, hogy tiszteletben tartsa azokat az országokat, amelyek a minimálbérek szabályozására kollektív tárgyalási rendszerekkel rendelkeznek.

(47) A CEOE spanyol munkáltatói szervezet nem tudott részt venni az országgal folytatott videokonferencián, de írásbeli észrevételében ugyanezen véleményének adott hangot.

(48) 1989. évi Közösségi charta a munkavállalók alapvető szociális jogairól: http://aei.pitt.edu/4629/1/4629.pdf; az Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozata 23. cikkének (3) bekezdése: https://www.ohchr.org/EN/UDHR/Documents/UDHR_Translations/hng.pdf; a Gazdasági, Szociális és Kulturális Jogok Nemzetközi Egyezségokmányának 7. cikke: http://www.menszt.hu/hu/egyeb/egyezsegokmany-i; az Európa Tanács 1961. évi Európai Szociális Chartája 4. cikkének (1) bekezdése; az ENSZ fenntartható fejlődési céljai, nevezetesen az 1., 8. és 10. cél; az ILO bérek védelméről szóló, 1949. évi (95. sz.) egyezménye; az Európai Szociális Charta 4. cikkének (5) bekezdése; az ILO munkavállalói követelések védelméről (munkáltató fizetésképtelensége) szóló, 1992. évi (173. sz.) egyezménye; a felülvizsgált Európai Szociális Charta (RESC 1996) 25. cikke: https://www.coe.int/en/web/conventions/full-list/-/conventions/rms/090000168007cf93.