[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 20.3.2007

COM(2007) 124 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

ÖTVENÉVES AZ EURATOM-SZERZŐDÉS {SEC(2007) 347}

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

ÖTVENÉVES AZ EURATOM-SZERZŐDÉS

2007. március 25-én ünnepeljük az Európai Gazdasági Közösség (a későbbi Európai Közösség), illetve az Európai Atomenergia-közösség (közismert nevén az Euratom) létrehozásáról szóló Római Szerződések aláírásának ötvenedik évfordulóját. Ez alkalmat ad arra, hogy majdani feladatainkra készülve visszatekintsünk, és számba vegyük az Euratom legfontosabb „vívmányait”.

1. Bevezetés

Megalapításakor az Európai Atomenergia-közösségnek (a továbbiakban: „Közösség”) az volt a célja, hogy az erőforrások (pénzalapok, tudás, anyagok, szakértők stb.) együttes mozgósításával, a lakosság védelmének biztosításával, valamint más országok és nemzetközi szervezetek bevonásával megteremtse az atomenergia európai fejlesztéséhez szükséges feltételeket. Az előkészítés akkora érdeklődést keltett, hogy a részt vevő országok az Euratom-Szerződésről folytatott tárgyalásokkal párhuzamosan egy jóval ambiciózusabb projektről, a Közös Piac létrehozásáról is megállapodtak.

A kitűzött célok teljesítése érdekében a Közösség számos feladatot kapott. A Szerződés értelmében a Közösség:

- előmozdítja a kutatást, és biztosítja a műszaki ismeretek terjesztését;

- a lakosság és a munkavállalók egészségének védelme érdekében egységes biztonsági előírásokat állapít meg, és gondoskodik azok alkalmazásáról;

- elősegíti a beruházásokat, és – különösen a vállalkozások kezdeményezéseinek támogatásával – biztosítja a Közösségben az atomenergia alkalmazásának fejlesztéséhez szükséges alapvető létesítmények megteremtését;

- gondoskodik a Közösség összes felhasználójának megfelelő érccel és hasadóanyaggal való rendszeres és méltányos ellátásáról;

- megfelelő felügyelet révén biztosítja, hogy a nukleáris anyagokat kizárólag az előírt célokra használják fel;

- gyakorolja a különleges hasadóanyagok tekintetében ráruházott tulajdonjogot;

- a nukleáris anyagok közös piacának megteremtésével kiterjedt felvevőpiacot és a legjobb műszaki létesítményekhez hozzáférést biztosít;

- a többi országgal és a nemzetközi szervezetekkel kiépíti azokat a kapcsolatokat, amelyek előmozdítják az atomenergia békés célú alkalmazásának fejlesztését.

2. AZ EURATOM-SZERZőDÉS VÍVMÁNYAI

2.1. A kutatás és az ismeretterjesztés előmozdítása

Az Euratom-Szerződés 7. cikke bevezette a közösségi jogba a közösségi kutatási programok (keretprogramok) intézményét. Az első ilyen programok ma már messze mögöttünk vannak. Az Euratom 2002-től 2006-ig terjedő időszakra vonatkozó hatodik keretprogramja az atomenergia, illetőleg az ionizáló sugárzást alkalmazó orvosi és ipari alkalmazások területén a felhasználás biztonságossága és az innováció érdekében 1230 millió EUR összegben tett lehetővé beruházásokat az Euratom keretében végzett közösségi kutatás, technológiafejlesztés, nemzetközi együttműködés, ismeretterjesztés és -hasznosítás, illetve képzés céljára.

A program részben a Közös Kutatóközpont (KKK) atomenergiával kapcsolatos tevékenységét is finanszírozta. A kutatóközpontot eredetileg az Euratom-Szerződés hozta létre (8. cikk), és ma már Belgiumban, Hollandiában, Németországban, Olaszországban és Spanyolországban hét helyszínen folytatja az atomenergiával összefüggő, illetve attól független tevékenységét.

Az Euratom-Szerződés ötvenedik születésnapja egybeesik a mintegy 2750 millió EUR költségvetésből gazdálkodó hetedik közösségi keretprogram (2007–2011) nyitányával. Az előirányzott összeg valamivel több mint egyharmada az atommaghasadás területének jut, és részben egy, a közvetett cselekvéseket felölelő programot, részben pedig a KKK cselekvéseit fogja finanszírozni az atommaghasadás elvén működő reaktorok rendszereinek biztonságos hasznosítására és fejlesztésére, a radioaktív hulladékokkal való gazdálkodásra, a sugárvédelemre és a biztosítékok rendszerére koncentrálva. A költségvetés fennmaradó kétharmada a fúziós energia területén végzett kutatást támogatja. A fúziós energiára szánt hatalmas összeget az magyarázza, hogy az Unió a Közösségen keresztül, az Amerikai Egyesült Államokkal, Dél-Koreával, Indiával, Japánnal, Kínával és Oroszországgal karöltve részt vesz az ITER elnevezésű nemzetközi termonukleáris kísérleti reaktor fejlesztésében. Ez a részvétel betetézi az első közösségi kutatási program óta ezen a területen végzett közösségi kutatási tevékenységet, amelynek eredményeképpen, a fúziós energia „megszelídítése” felé tett fontos lépésként már 1978-ban felépült Culhamben a Közös Európai Tórusz (JET).

2.2. A lakosság és a munkavállalók egészségének megóvása alapvető előírások megállapításával

Az egészségvédelem területén jelentős joganyag fejlődött ki, amely a nemzetközi szinten a Nemzetközi Sugárvédelmi Bizottság, a Nemzetközi Atomenergia Ügynökség, az ionizáló sugárzással foglalkozó tudományos bizottság, az Egészségügyi Világszervezet, a Munkaügyi Világszervezet vagy az atomenergiával foglalkozó OECD-ügynökség tevékenységében tetten érhető legkorszerűbb tudományos ismeretekre támaszkodva magas szintű védelmet nyújt.

A 31. cikk alapján létrehozott tudományos szakértői csoport részvételével kidolgozott alapvető sugárvédelmi előírások – több mint húsz különféle jogi aktus, köztük hat irányelv – mára koherens jogszabályrendszerré álltak össze. Az előírások szigorú kötelezettségeket állítanak fel különösen a tevékenységek engedélyezése, az érintett munkavállalók orvosi felügyelete, képzése, tájékoztatása, munkavégzési körülményeinek és munkakörnyezetének ellenőrzése (ideértve a sugárvédelmet is), valamint a lakosság védelme terén azzal a céllal, hogy ellenőrizhető és a lehetőségekhez mérten mérsékelhető legyen a kérdéses tevékenységnek a lakosságra gyakorolt hatása.

Az alapvető előírások minden olyan helyzetet szabályoznak, amelynek következtében a lakosságot és a munkavállalókat ionizáló sugárzás érheti, és nemcsak a legkritikusabb területre, az atomerőművi energiatermelésre vonatkoznak, hanem az ionizáló sugárzás minden egyéb ipari és orvosi alkalmazására is, tekintettel arra, hogy a lakosságot érő mesterséges eredetű radioaktív sugárzás java része az orvosi alkalmazásokból származik. Az alapvető előírások azt is figyelembe veszik, hogy a munkavállalókat és a lakosságot olyan természetes radioaktív sugárzás is érheti, amely szükségessé teheti a hatóságok vagy a munkáltatók beavatkozását.

A Szerződésben már a kezdetektől fogva megjelenik a környezet megóvásának igénye is, a dokumentum tehát ebben a tekintetben akár úttörőnek is tekinthető. Ennek jegyében a tagállamok mindennemű radioaktívhulladék-ártalmatlanítási tervre vonatkozóan kötelesek még az engedélyezés előtt a Bizottság rendelkezésére bocsátani azokat az általános adatokat, amelyek alapján a Bizottság megítélheti, hogy az adott terv megvalósítása milyen hatást fog gyakorolni más tagállamok környezetére. A tagállamok emellett egy külön erre a célra létrehozott rendszer keretében kötelesek folyamatosan mérni a környezeti radioaktivitás szintjét, és az eredményekről beszámolni a Bizottságnak. A Bizottság módszeresen ellenőrzi a rendszerben részt vevő tagállami létesítmények működését és hatékonyságát. A tagállami mérések és a bizottsági ellenőrzés eredményei közreadásra kerülnek.

Az 1986-os csernobili katasztrófát követően közösségi szintű szabályozás született a balesettel érintett területről származó mezőgazdasági termékek behozatalának feltételeiről. A Közösség részt vesz magának a baleset helyszínének a biztonságosabbá tételében azáltal, hogy hozzájárul a védőszarkofág megépítését finanszírozó pénzügyi alaphoz, és a CORE és az ETHOS program révén a térség lakosságát is segíti.

Az esemény által nemzetközi szinten kiváltott egyöntetű reakció másfelől fontos nemzetközi egyezmények elfogadásához vezetett a nukleáris tevékenységek biztonságossága terén. Ezekhez az egyezményekhez a Közösség is csatlakozott. A Közösség megerősítette a radiológiai veszélyhelyzetben és a nukleáris baleset esetén megteendő válaszlépésekre vonatkozó közösségi keretszabályozást: egyértelmű előírásokkal kötelezte a tagállamokat és a létesítmények üzemeltetőit országos, helyi és létesítményi szintű veszélyhelyzeti tervek kidolgozására, illetőleg a lakosság tájékoztatására. Ezzel összefüggésben egy olyan operatív rendszer létrehozására is sor került, amely napi huszonnégy órában tesz lehetővé információcserét (ECURIE).

2.3. Beruházások a közösségi atomenergia-ágazatban

Az Euratom-Szerződés több olyan hatáskörrel is felruházza a Közösséget, amely a tagállami gazdasági szereplők által az atomenergia-ágazatban kezdeményezett beruházásoknak a Közösség szellemében történő előmozdítását, összehangolását és orientálását szolgálja.

Ebből a célból a Bizottság rendszeres időközönként indikatív közösségi programot köteles közzétenni, és abban iránymutatást adni az atomenergia-termelés célkitűzéseiről és az ezek eléréséhez szükséges beruházásokról. A Bizottság 1958 óta négy ilyen programot készített. Az „Európai stratégia az energiaellátás fenntarthatóságáért, versenyképességéért és biztonságáért” című, 2006-ban közzétett bizottsági zöld könyvben megjelölt irányvonalat követő ötödik indikatív program elfogadására 2007. január 10-én került sor annak az átfogó intézkedéscsomagnak a részeként, amely az éghajlatváltozás elleni küzdelmet, az energiaellátás biztonságát és az uniós energiaipar versenyképességét szem előtt tartva új energiapolitikát határoz meg Európa számára.

Másrészről az atomenergia-ágazatban beruházást végrehajtani szándékozó vállalkozások kötelesek e szándékukról tájékoztatni a Bizottságot, amely ennek alapján véleményt nyilvánít a kérdésben. A Bizottsághoz eddig több mint kétszáz ilyen projektről érkezett értesítés, legutóbb Finnországból és Franciaországból, az egyik esetben egy meglévő létesítmény berendezéseinek cseréjéhez, a másik esetben új reaktorok építéséhez kérve a Bizottság véleményét.

A Tanács által 1977-ben bevezetett Euratom-kölcsönök lehetővé tették, hogy a Közösség hozzájáruljon a területén fekvő atomerőművek finanszírozásához. 1977-től 1994-ig nyolcvanhét ilyen kölcsön odaítélésére került sor, ezeket a kedvezményezett tagállamok később maradéktalanul visszafizették. 1994 óta ezek a kölcsönök elsősorban az Európai Unión kívüli atomerőműpark biztonságosságának és hatékonyságának javítását segítik. Ebben a szellemben eddig három kölcsönszerződés született: Bulgáriával, Romániával és Ukrajnával.

Az Euratom-Szerződés révén került a közösségi jogba a közös vállalkozás intézménye is. Ezek a vállalkozások önálló jogi személyek, és olyan konkrét projektek megvalósítását szolgálják, amelyek elsődleges fontosságúak a közösségi atomenergia-ágazat fejlődése szempontjából. 1961 és 1978 között nyolc közös vállalkozás jött létre, a legutolsó a JET megépítésére és hasznosítására. Jelenleg folynak egy új közös vállalkozás létrehozásának előkészületei, amely az Európai Unió ITER-rel kapcsolatos kötelezettségeinek teljesítését lesz hivatott biztosítani. A közös vállalkozás intézménye az innovációt szolgálja. Az Egységes Európai Okmánnyal az EK-Szerződésbe is bekerült, és napjainkban ez adja a szervezeti keretet a Galileo projekt megvalósításához.

2.4. A felhasználók rendszeres és méltányos ellátása

A Közösség feladata gondoskodni arról, hogy valamennyi felhasználó rendszeresen és méltányos feltételekkel jusson ércekhez és hasadóanyagokhoz. Az Euratom-Szerződés második címének VI. fejezete értelmében az ellátási rendszer működtetéséért az Euratom Ellátási Ügynökség felel, amely a nukleáris anyagok keresletének és kínálatának egymásra találását közösségi szinten központilag és kizárólagos jogkörrel biztosító alkusz szerepét tölti be.

Az ügynökség a Bizottság felügyelete alatt működő, pénzügyileg autonóm, önálló jogi személy. Tevékenységét a nukleáris anyagok piacán érdekelt gazdasági szereplőkből létrehozott tanácsadó bizottság segíti. Feladatai ellátása érdekében mindenekelőtt elővételi joga van a tagállamokban kitermelt ércekre, nyersanyagokra és különleges hasadóanyagokra vonatkozóan, és kizárólagos joggal rendelkezik a Közösségből vagy azon kívülről származó ércek, nyersanyagok, illetve különleges hasadóanyagok szállítására vonatkozó szerződések megkötésére. Ennek megfelelően az ilyen szerződések a közösségi jogrendben csak az ügynökség jóváhagyásával érvényesek

Az ügynökség gyakorlati szerepet is játszik: segíti a közösségi vállalatokat a harmadik országok gazdasági szereplőivel folytatott tárgyalásaik során, és referenciaadatokat tesz közzé. Másfelől az 1990-es évek elején a volt szovjet befolyási övezet megnyílása következtében a nukleáris anyagok piacán jelentkező túlkínálat és nyomott árak miatt az ügynökség – a Bíróság támogatását is maga mögött tudva – kénytelen volt megtagadni több olyan szerződés jóváhagyását, amely véleménye szerint nem felelt meg a közösségi ellátási politikának. Ez a politika ugyanis az ellátási források földrajzi diverzifikálására törekszik, nehogy az Unió egyetlen ellátási forrás foglyául essen.

2.5. A nukleáris anyagok békés célú felhasználásának ellenőrzése

Az Euratom biztosítéki rendszere (a Szerződés második címének VII. fejezete) egyrészt annak biztosítására szolgál, hogy az érceket, a nyersanyagokat és a különleges hasadóanyagokat kizárólag a felhasználóik által meghatározott célra használják fel, másrészt pedig annak ellenőrzésére, hogy a tagállamok területén eleget tesznek-e a szállításra vonatkozó rendelkezéseknek és a Közösség által harmadik állammal vagy nemzetközi szervezettel kötött megállapodásban vállalt bármely külön kötelezettségnek. Az ellenőrzés a Bizottság joga és egyben kötelessége, és ennek a kötelességének ötven éve eleget is tesz. Az ellenőrzési jogkör a Közösség területén kitermelt vagy oda behozott minden nukleáris anyagra kiterjed.

A Bizottság őrködött afelett, hogy az üzemeltetők teljesítsék kötelezettségeiket, fakadjanak azok közvetlenül a Szerződésből vagy valamely másodlagos jogforrásból. Ilyen másodlagos jogforrás elfogadására legutóbb 2005-ben került sor, de az Európai Unió bővítése, az atomenergia-iparban és az információs technológiákban bekövetkező műszaki fejlődés, illetőleg a jogszabályi környezet változása miatt a többit is időről időre át kell dolgozni.

Viszonylag gyorsan, már 1960-ban megalakult az ellenőrök testülete, amely 2006-ban már 180 tagot számlált. A Szerződés értelmében az ellenőrök bármely helyiségbe bármikor beléphetnek, minden információhoz hozzáférhetnek, és kérdéseket tehetnek fel minden olyan személynek, aki foglalkozásánál fogva az ellenőrzés alá tartozó anyagokkal, berendezésekkel és létesítményekkel foglalkozik. A Közösségben található létesítményekben rendszeresen kell ellenőrzést végezni.

A Bizottság az elmúlt ötven évben többször is alkalmazta a Szerződésben a jogsértés esetére előírt szankciókat: a 82. cikk szerinti eseti eljáráson keresztül egy alkalommal közvetlenül az érintett tagállammal szemben élt a 141. cikkben előírt jogsértési eljárás lehetőségével, a 83. cikket követve pedig hét ízben figyelmeztetés, egy ízben a vállalkozás feletti irányítás ideiglenes átadása révén az üzemeltetővel szemben lépett fel.

Az 1968. július 1-jén megkötött atomsorompó-szerződés keretében háromoldalú megállapodások születtek egyrészt az atomfegyverrel nem rendelkező tagállamok, az Euratom és a Nemzetközi Atomenergia Ügynökség (NAÜ) között, másrészt pedig külön-külön az atomfegyverrel rendelkező két uniós tagállam és ugyanezen szervezetek között. Ezek a háromoldalú megállapodások lehetővé teszik az Euratom e területen végzett tevékenységének összehangolását a NAÜ-nek az atomsorompó-szerződésben kijelölt feladatköreivel. A szóban forgó egyezményeket 1998-ban kiegészítő jegyzőkönyvek módosították és erősítették meg.

2.6. Nemzetközi kapcsolatok

A Közösség a nagyvilágra nyitott szervezetként jött létre, és feladatai között szerepelt, hogy a többi országgal és a nemzetközi szervezetekkel kiépítse „azokat a kapcsolatokat, amelyek előmozdítják az atomenergia békés célú alkalmazásának fejlesztését” (2. cikk).

Ha történelmi távlatból visszatekintünk az Euratom-Szerződés második címe X. fejezetének alkalmazására, az Euratom-Szerződés egészének alkalmazásában tapasztalható fejlődés tükrében szemügyre vehetjük a Közösség nemzetközi kapcsolatainak alakulását: az első időszak a technológiafejlesztéssel kapcsolatos kutatásoké, ezután a kereskedelmi expanzió következik, majd végül a Közösség hatáskörébe tartozó valamennyi területen – de különösen az innováció, a nukleáris biztonság, a sugárvédelem és a nukleáris biztosítékok terén – előtérbe kerül a nemzetközi együttműködés.

Ennek megfelelően a Közösség számos harmadik országgal írt alá együttműködési megállapodást az atomenergia békés célú felhasználásáról, köztük a legfontosabb beszállítókkal: az Amerikai Egyesült Államokkal, Kanadával, Ausztráliával, Argentínával, Üzbegisztánnal, Ukrajnával, Japánnal és Kazahsztánnal. Oroszországgal jelenleg folynak a tárgyalások előkészületei. Kutatási megállapodás Oroszországgal, Ukrajnával, Kazahsztánnal és az Amerikai Egyesült Államokkal született.

Másrészről a Közösség nemzetközi szinten azzal is kifejezte szilárd elkötelezettségét, hogy szerződő félként részt vett a legfontosabb nemzetközi egyezmények, így a nukleáris anyagok fizikai védelméről szóló egyezmény (1991), a nukleáris biztonságról szóló egyezmény (2000), a kiégett fűtőelemek kezelésének biztonságáról és a radioaktív hulladékok kezelésének biztonságáról szóló közös egyezmény (2006), valamint a nukleáris balesetekről adandó gyors értesítésről szóló egyezmény és a nukleáris baleset vagy radiológiai veszélyhelyzet esetén történő segítségnyújtásról szóló egyezmény (2006) megkötésében.

Az Unión belüli biztonság nagyban múlik a határokon túli biztonságon. A korábbi szovjet érdekterületen fekvő államokkal az atomerőműveik biztonságáról megkezdett párbeszéd intenzív nemzetközi együttműködésben folytatódott, amely jogi és műszaki eszközöket latba vetve a világ nukleáris biztonságának javítását célozza. Ezt az együttműködést az Unión belül az EK-Szerződésen alapuló, egyrészt a közép- és kelet-európai országok, másrészt az újonnan függetlenné vált államok javára (Phare és Tacis) létrehozott műszaki segítségnyújtási és együttműködési programok szolgálják. A volt szovjet tagköztársaságok nukleáris biztonságának növelésében hatalmas szerepet játszó Tacist felváltó új kezdeményezés, a nukleáris biztonsági és védelmi segítségnyújtási eszköz jogalapja már az Euratom lesz.

A Közösség 2003 óta részt vesz a Negyedik Generációs Nemzetközi Fórum ( Generation IV International Forum, GIF ) munkájában, és nemrégiben keretmegállapodást írt alá a negyedik generációs atomenergia-rendszerek kutatásában és fejlesztésében folytatandó nemzetközi együttműködésről ( International Framework Agreement for International Collaboration on Research and Development of Generation IV Nuclear Energy Systems ). Jelenleg is folyamatban van a Közösség csatlakozása az Orosz Föderációra vonatkozó többoldalú nukleáris környezetvédelmi programhoz ( Multilateral Nuclear Environmental Programme in the Russian Federation, MNEPR ).

Végül a Közösség a Bizottságon keresztül különböző szinteken együttműködik az ENSZ, az Európa Tanács és az OECD szakosított ügynökségeivel, mindemellett megőrizve sajátos vonásait. Ezt a három nemzetközi szervezetet a Szerződés külön is nevesíti. A Közösség a kezdetektől fogva, különösen pedig 1975 óta együttműködik a NAÜ-vel. Ezt a viszonyrendszert az új világpolitikai helyzetben még szorosabbra kell fűzni, hiszen napjainkban az atomenergia-termelés egyszerre igényel erőfeszítéseket a biztonság és a védelem területén, valamint a nukleáris anyagok jogellenes felhasználása elleni küzdelemben.

3. Zárszó és kilátások

Az Euratom-Szerződés keretében ötven év alatt elvégzett munka mérlege összességében pozitívnak minősíthető. A Szerződés lehetővé tette, hogy a Közösség fontos lépéseket tegyen ebben a stratégiai ágazatban, elsősorban pedig az Unión belüli energiaellátás területén. Különösen jelentős eredményeket sikerült elérni a kutatásban, az egészségvédelemben, a nukleáris anyagok békés célú felhasználásának ellenőrzésében és a nemzetközi kapcsolatokban.

Az Euratom-Szerződésnek köszönhetően a Közösség a kutatás és az innováció támogatásával hozzájárul a tudományos fejlődéshez. Gondoskodik arról, hogy a lakosság körében magas szintű sugárvédelmi előírások érvényesüljenek, és felkarolja az atomenergia területén jelentkező új kezdeményezéseket. Globális szemléletű ágazati beruházáspolitikát érvényesít. Őrködik a nukleáris anyagok közösségi felhasználóinak rendszeres és méltányos ellátása felett, és szigorúan ellenőrzi, hogy a nukleáris anyagokat valóban békés célra használják-e fel. Az ágazatban nemzetközileg is fontos tényezővé nőtte ki magát.

Az Euratom-Szerződés alapján a Közösség sokat tett nemcsak a nukleáris energiatermelési anyagkörforgás területén, hanem a radioaktív anyagok kutatási és ipari, illetőleg orvosi célú (kutatás, sugárvédelmi szabályok stb.) felhasználásával összefüggésben is. Az Euratom-Szerződés „vívmányai” tehát valamennyi tagállam lakosságának mindennapi életében jelen vannak.

1957 óta az Euratom-Szerződés intézményi és eljárási rendelkezései több ízben is módosultak, igazodva a Közösség, majd az Unió fejlődéséhez, a bővítésekhez. Azt is meg kell említeni ugyanakkor, hogy a Bizottság még ambiciózusabb módosítási javaslatokat is tett. A Közösség mindenesetre az Európai Unió szerves részévé vált, és ma annak első pillérében foglal helyet. A Szerződés hatálybalépése óta ugyanakkor folyamatosan változott az a politikai, gazdasági és technológiai környezet, amelyben előírásait alkalmazni kellett, új szempontok jelentek meg, ami hol segítette, hol hátráltatta a Közösség működését. Ez a magyarázata annak, hogy a Szerződés egyes rendelkezéseinek csak részben sikerült érvényt szerezni. Az 1960 óta tevékeny Euratom Ellátási Ügynökségnek például mindig a helyzethez igazodva kellett alakítania feladat- és hatáskörét.

Ebben a tekintetben a Bizottság a hatásköre által kijelölt keretek között meghatározó szerepet töltött be azzal, hogy 1958. január 1. óta folyamatosan arra törekedett, hogy a Szerződés kínálta eszközök igénybevétele a mindenkori helyzethez igazodva, a szükségletekre és az Unió környezetére figyelemmel történjék. Ebben a Bizottságot több ízben is segítette az Európai Közösségek Bíróságának egy-egy ítélete. A Bizottság a legutóbbi években több alkalommal is különösen markáns álláspontot foglalt el, mint például akkor, amikor a nukleáris tevékenységek biztonságára vonatkozó közösségi keretszabályozás kiteljesítésére tett javaslatot („nukleáris jogalkotási csomag”), amelynek elfogadását máig akadályozza, hogy a Tanácsban nincs meg az előírt minősített többség. Ezen a területen az egységes keretszabályozás szükségessége, amelyet a Bíróság által a C-29/99. sz. ügyben 2002. december 10-én hozott ítélet is megerősített, különösen hangsúlyosan került felszínre az Unió legutóbbi bővítését előkészítő csatlakozási tárgyalások során, itt ugyanis a nukleáris biztonsággal összefüggésben fontos napirendi kérdés volt, hogy az érintett államok a Közösség hathatós pénzügyi támogatásával vállalják több atomreaktor leszerelését.

Az Euratom-Szerződés eredeti rendelkezéseinek időtállósága is mutatja, hogy egyik-másik előírás mennyire korszerű. Még jóval 1957 után is ihletői, sőt előfutárai voltak a közösségi jog más területein bekövetkező fejlődésének, például az EK-Szerződés kutatásra és technológiafejlesztésre vonatkozó rendelkezéseinek (keretprogram, közös vállalkozás stb.). Hasonlóképpen, ha az Euratom-Szerződésben előírt egyetemi jogállású intézmény létrehozása (9. cikk) mindmáig várat is magára, a Bizottság kulcsszerepet játszott az Európai Nukleáris Szakképzési Hálózat ( European Nuclear Education Network, ENEN ) megalakításában. Ma már lehet atomenergetikai mérnök szakon európai mesterdiplomát szerezni ( European Master of Science in Nuclear Engineering ). Az atomenergia területén összegyűlt gazdag tapasztalatok jól fognak jönni akkor, amikor a Bizottság az EK-Szerződés alapján javaslatot tesz majd az Európai Technológiai Intézet megalapításáról rendelkező jogi aktus elfogadására.

Az Euratom-Szerződés alapján 1960 óta végzett helyszíni ellenőrzések készítették elő a terepet más területek közösségi ellenőrzési rendszereinek kialakításához (légi közlekedés, tengerhajózás biztonsága stb.). Ugyanez mondható el azokról a rendelkezésekről, amelyek a környezeti radioaktivitás közösségi szintű folyamatos méréséről, illetőleg a Közösség belső és külső hatásköreinek viszonyáról (101. cikk) rendelkeznek.

1957-ben azt tartották, hogy az újjáépülő Európában, a hidegháború viszonyai között a nukleáris technológiák fejlesztése kulcsfontosságú a tartós béke és jólét feltételeinek megteremtése szempontjából. Különösen erős volt akkoriban az a félelem, hogy a szénbányászat visszaesése és a kőolajfogyasztás növekedése miatt energiahiány következhet be. Erre a félelemre a szuezi válság még egy lapáttal rátett. Az európai államok igyekeztek elérni, hogy minél kevésbé függjenek a külvilágtól a hagyományos energiaforrások tekintetében, és minél kisebb legyen technológiai függőségük a fejlettebb harmadik országokkal szemben. Nem lehet nem észrevenni, hogy ugyanezek az aggodalmak, bár eltérő körülmények között, napjainkban is visszaköszönnek.

A napjainkban az európai energiapolitikával összefüggésben a versenyképesség, az ellátás biztonsága és a környezetvédelmi megfontolások körül folyó vita jó lehetőséget ad arra, hogy elgondolkozzunk az Euratom jövőjéről. Mostanra az atomenergia az Unión belül és kívül egyaránt valósággá vált. A különböző energiaforrások közötti versengés, amelynek tanúi vagyunk, ezt az energiaforrást is új kihívások elé állítja. Az Euratom-Szerződés tartalmazza azokat a legfontosabb rendelkezéseket, amelyek révén az Unió felléphet ebben az ágazatban. Minden tökéletlensége ellenére az Uniónak, a tagállamoknak és a polgároknak egyaránt szükségük van rá

Az Euratom-Szerződés alkalmazása során a jövőben is elsősorban a nukleáris biztonságra és védelemre kell összpontosítani. A legutóbbi bővítések során az uniós atomenergia-ipar komplexebbé vált, és amint arra a 2007. január 10-én elfogadott indikatív program rámutatott, felerősödött a közösségi szintű fellépés szükségessége különösen az egészség- és a környezetvédelem, illetve a nukleáris anyagokkal való visszaélés megelőzése kapcsán. Az Euratom-Szerződésben meglévő eszközök ilyen célú mozgósítása valamennyi tagállamnak javára válik.

Nagyon fontos az is, mi történik a nukleáris létesítmények biztonsága és az ionizáló sugárzás elleni védekezés területén az Európai Unió határain túl. A nemzetközi együttműködésben erre a célra nemsokára igénybe vehetünk majd egy új, kizárólag az Euratom-Szerződésen alapuló eszközt.

A Bizottság hangsúlyozza annak fontosságát, hogy meg kell tartani a technológiai vezető szerepet az atomenergia területén, és támogatja az atomenergia jogi szabályozásának további fejlesztését, ideértve a meglévő és a jövőben építendő létesítmények biztonságát, a nukleáris technológia jogellenes felhasználása elleni küzdelmet, a hulladékkezelést és az erőművek leszerelését is. A Közösségnek tehát továbbra is részt kell vennie az atomenergia-ipar fejlődési irányának meghatározásában és a radioaktivitás valamennyi felhasználási területén hozzá kell járulnia a leghatásosabb sugárvédelmi, biztonsági és védelmi előírások érvényesítéséhez azzal a végső céllal, hogy javítsa az Unió lakosságának életszínvonalát és életminőségét függetlenül attól, melyik tagállam hogyan dönt energiaszükséglete kielégítési módjáról, és hogy a harmadik országokkal és a nemzetközi szervezetekkel együttműködve ugyanerre törekedjen a Közösség határain túl is.