[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 7.2.2007

SEC(2007) 138 végleges

Ajánlás

A TANÁCS VÉLEMÉNYE

az 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (3) bekezdésével összhangban Finnország 2006–2010 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programjáról

(előterjesztő: a Bizottság)

INDOKOLÁS

ELőZMÉNYEK

A Stabilitási és Növekedési Paktum, amely 1998. július 1-jén lépett hatályba, a rendezett államháztartás célkitűzésén alapszik, amely az árstabilitás, valamint a munkahelyteremtést elősegítő erőteljes fenntartható növekedés feltételei javításának eszköze. A 2005. évi reform elismerte a Paktum eredményességét a költségvetési fegyelem megszilárdításában, ugyanakkor célul tűzte ki a Paktum hatékonyságának és gazdasági megalapozottságának erősítését, valamint az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának biztosítását.

A költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló 1466/97/EK tanácsi rendelet[1], amely a Stabilitási és Növekedési Paktum része, előírja, hogy a tagállamoknak a Tanács és a Bizottság részére stabilitási vagy konvergenciaprogramokat kell benyújtaniuk (azon tagállamok esetében, amelyek már bevezették a közös valutát, (aktualizált) stabilitási programokat, a közös valutát még be nem vezetett tagállamok esetében pedig (aktualizált) konvergenciaprogramokat), és azokat évente aktualizálniuk kell. Finnország első stabilitási programját 1998 szeptemberében nyújtották be. A Tanács a rendelettel összhangban – a Bizottság ajánlása alapján, valamint a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően – 1998. október 12-én véleményt fogalmazott meg a stabilitási programról. Ugyanezen eljárással összhangban a Bizottság értékeli, a fent említett Gazdasági és Pénzügyi Bizottság pedig megvizsgálja az aktualizált stabilitási és konvergenciaprogramokat, amelyeket a Tanács is megvizsgálhat.

AZ AKTUALIZÁLT PROGRAM ÉRTÉKELÉSÉNEK ELőZMÉNYEI

A Bizottság, miután megvizsgálta Finnország 2006. november 30-án benyújtott legfrissebb aktualizált stabilitási programját, a programról szóló tanácsi véleményre irányuló ajánlást fogadott el (az értékelés fő szempontjai a keretben találhatók).

Az aktualizált stabilitási programban szereplő költségvetési stratégia értékelésére szolgáló feltételek meghatározása céljából a következő bekezdések összefoglalják:

1. az utóbbi tíz év gazdasági és költségvetési teljesítményét

2. az országnak a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ága alapján megítélt helyzetének legfrissebb értékelését (a stabilitási program előző változatáról alkotott tanácsi vélemény összefoglalását), valamint

3. a Bizottság értékelését a 2006. októberi nemzeti reformprogramról.

A közelmúlt gazdasági és költségvetési teljesítménye

Az elmúlt évtizedben a finn gazdaság kitűnően teljesített. Az 1990-es évek elején tapasztalt visszaesést követő konjunkturális javulást a gazdasági szerkezetátalakítás és az IKT-ágazat előtérbe kerülése támogatta, ami magyarázatot ad a termelékenység jelentős javulására is. A gazdaság növekedési üteme átlagban meghaladta az euro-övezetét, az infláció pedig alacsony maradt. A gazdaság gyors bővülését határozott költségvetési konszolidáció kísérte, amelynek segítségével az államháztartás jelentős többletet ért el. A GMU-csatlakozás finisében Finnországnak sikerült kialakítania egy alacsony inflációs környezetet, amelyet a versenyképesség megóvását célzó, stabilitásra törekvő makrogazdasági politikával párosított, és ezzel továbbra is megalapozta a gazdaság jó teljesítményét.

Az előző programról alkotott tanácsi véleményben szereplő értékelés

2006. január 24-én a Tanács véleményt fogadott el a stabilitási program előző, 2005–2009 közötti időszakra vonatkozó változatáról. A Tanács véleménye szerint „általánosságban a költségvetési egyenleg helyzete rendezett, és a költségvetési stratégia jó példája a Paktummal összhangban irányított költségvetési politikának”.

A Bizottság értékelése a 2006. októberi nemzeti reformprogramról

Finnország 2006. október 12-én nyújtotta be a növekedést és a foglalkoztatást szolgáló megújult lisszaboni stratégiával összefüggésben előírt végrehajtási jelentést a nemzeti reformprogramról. Finnország nemzeti reformprogramja a következő kulcsfontosságú kihívásokat/prioritásokat azonosítja: az államháztartás fenntarthatósága, a versenyképesség és a termelékenység javítása; valamint a munkaerőpiac működésének javítása. A Bizottság a program értékelése alapján (amelyet a 2006. decemberi éves értékelő jelentés [2] részeként fogadott el) úgy ítéli meg, hogy Finnország igen jó eredményeket ért el a nemzeti reformprogram végrehajtásában.

Az elért eredmények alapján Finnországot arra ösztönözték, hogy a következő területekre összpontosítson: verseny és termelékenység a szolgáltatásokban; felvételi eljárások a vállalkozásoknál; helyi béralku-rendszerek; valamint a munkaerőpiac szűk keresztmetszetei.

Keret: Az értékelés fő szempontjai Az 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (1) bekezdése (stabilitási programok esetében) és 9. cikkének (1) bekezdése (konvergenciaprogramok esetében) alapján az értékelés a következő szempontokra terjed ki: megalapozottak-e a program alapjául szolgáló gazdasági feltételezések; megfelelő-e a tagállam által benyújtott középtávú költségvetési célkitűzés és a felé vezető kiigazítási pálya; elégségesek-e a kiigazítási pályán maradás érdekében hozott és/vagy javasolt intézkedések ahhoz, hogy a középtávú költségvetési célkitűzés az adott ciklusban megvalósuljon; a középtávú költségvetési célkitűzés felé vezető kiigazítási pálya értékelésekor meg kell vizsgálni, hogy a kedvező gazdasági időszakokban nagyobb erőfeszítéseket tesznek-e a kiigazításra, miközben a kedvezőtlen időszakokban az erőfeszítések korlátozottabbak lehetnek, valamint – az euro-övezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok esetében – hogy a tagállam törekszik-e arra, hogy a középtávú költségvetési célkitűzés megvalósítása érdekében irányadó szinten évente a GDP 0,5 %-ának megfelelő mértékben javítsa a ciklikusan kiigazított, egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül számított egyenleget; a középtávú költségvetési célkitűzés felé vezető kiigazítási pálya meghatározásakor (az azt még el nem ért tagállamok esetében) vagy az attól való átmeneti eltérés engedélyezésekor (az azt elért tagállamok esetében) figyelembe kell venni a hosszú távon közvetlen költségtakarékossági hatásokkal (köztük a potenciális növekedési ráta emelésével) járó, és ezért az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát kimutathatóan befolyásoló főbb strukturális reformok végrehajtását (azzal a feltétellel, hogy a GDP 3 %-ának megfelelő referenciaérték tekintetében megfelelő biztonsági tartalék áll rendelkezésre, és hogy a költségvetés egyenlege a programidőszakon belül várhatóan visszatér a középtávú költségvetési célkitűzéshez), különösen a kötelező, teljes tőkefedezeti pillért tartalmazó többpilléres rendszert bevezető nyugdíjreformokat; a tagállam gazdaságpolitikája összhangban van-e az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokkal. A program makrogazdasági feltételezéseinek megalapozottságát a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése alapján értékelik, felhasználva a potenciális kibocsátás és a ciklikusan kiigazított egyenlegek becslésére közösen megállapított módszertant is. Az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásoknak való megfelelés értékelésénél az államháztartási terület átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokat veszik figyelembe, amely a 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó integrált iránymutatások része. Az értékelés kitér a következőkre is: az adósságráta alakulása és az államháztartás hosszú távú fenntarthatósága, amelyeknek a költségvetési egyenleg felügyelete során megfelelő figyelmet kell szentelni, a 2005. március 20-i, „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának javítása” című tanácsi jelentéssel összhangban. A hosszú távú fenntarthatóság értékelésének szempontjait egy 2006. október 12-i bizottsági közlemény határozza meg[3]; a tagállamok által a növekedést és a foglalkoztatást szolgáló megújult lisszaboni stratégiával összefüggésben benyújtott nemzeti reformprogrammal való összhang mértéke. A 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó átfogó, 2005. június 7-i gazdaságpolitikai iránymutatások fedőlapján az ECOFIN Tanács megállapította, hogy a nemzeti reformprogramoknak összhangban kell lenniük a stabilitási és konvergenciaprogramokkal; a magatartási kódex[4] betartása, amely többek között előírja, hogy a stabilitási és a konvergenciaprogramok szerkezete és adattáblázatai egységesek legyenek. |

- Ajánlás

A TANÁCS VÉLEMÉNYE

az 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet 5. cikkének (3) bekezdésével összhangban Finnország 2006–2010 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programjáról

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre,

tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre[5] és különösen annak 5. cikke (3) bekezdésére,

tekintettel a Bizottság ajánlására,

a Gazdasági és Pénzügyi Bizottsággal folytatott konzultációt követően,

A KÖVETKEZŐ VÉLEMÉNYT FOGALMAZTA MEG:

4. [2007. február 27-én] a Tanács megvizsgálta Finnország 2006–2010 közötti időszakra vonatkozó aktualizált stabilitási programját.

5. A program alapjául szolgáló makrogazdasági forgatókönyv szerint a reál-GDP növekedése a 2006-os 4,5 %-os ciklikus csúcsról átlagosan 2,5 %-ra lassul a programidőszak hátralévő részében. A jelenleg rendelkezésre álló információk fényében úgy tűnik, hogy a forgatókönyv megalapozott, 2006 és 2010 esetében pedig óvatos növekedési feltételezéseken alapul. A program inflációs előrejelzése valószerűnek tűnik.

6. A Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzése és a jelenlegi aktualizált program szerint az államháztartási többlet 2006-ban a GDP 2,9 %-a lesz, szemben a stabilitási program előző változatában foglalt, a GDP 1,6 %-ának megfelelő céllal. Ez a 2005-ös év vártnál jobb teljesítményéből eredő áthozatnak és az államháztartási bevételeket meglepetésszerűen növelő 2006-os gazdasági növekedésnek köszönhető, a kiadások változatlan szintje mellett.

7. A programban szereplő középtávú költségvetési stratégia fő célja, hogy a gazdasági növekedés rendes viszonyai között biztosítsa az államháztartás fenntarthatóságát és a központi költségvetés egyensúlyát. Az államháztartás teljes és elsődleges többlete az előrejelzések szerint enyhén csökkenő tendenciát mutat, 2010-ig mindkettő a GDP 0,5 %-ával csökken. A bevételi arány csökkenését – amelynek oka az adócsökkentési csomag fokozatos bevezetése 2007-ig – nem ellensúlyozza teljesen a kiadási arány csökkenése, amely a költségvetési kiadások korlátozásából és az állami szektor reformjaiból ered. Miközben a költségvetési stratégia a program előző változatához képest nem változott, az egyes évekre vonatkozó költségvetési célokat a GDP mintegy 1 %-ával emelték a 2005-ös év vártnál jobb teljesítményéből eredő áthozat és a kedvezőbb növekedési kilátások miatt.

8. A közös módszertannak megfelelő strukturális egyenleg (tehát a ciklikusan kiigazított, egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül számított egyenleg) a tervek szerint a programidőszak alatt stabil marad, a GDP közel 3 %-át kitevő többlettel. A program középtávú költségvetési célkitűzésként a GDP 2 %-át kitevő strukturális többletet határoz meg, amelyet a programidőszak alatt fent kívánnak tartani. A program előző változata nem határozott meg konkrét középtávú célkitűzést, a tanácsi vélemény azonban a program előző változatának a strukturális többletre vonatkozó előrejelzései alapján a GDP 1,5 %-át kitevő többletet vette alapul. Mivel a középtávú célkitűzés szigorúbb az irányadó minimumértéknél (amely a becslések szerint a GDP mintegy 1,25 %-át kitevő hiány), megvalósítása valószínűleg biztonsági tartalékot nyújt a túlzott hiány felmerülésével szemben. A középtávú célkitűzés a Stabilitási és Növekedési Paktumban és a magatartási kódexben az euro-övezeti és az ERM II-höz csatlakozott tagállamok számára kijelölt sávon belül van, és jelentősen szigorúbb, mint azt a potenciális kibocsátás hosszú távú átlagos növekedése és az adósságráta indokolná. Az előírt minimumszintnél jóval szigorúbb középtávú célkitűzést a programban azzal indokolják, hogy biztosítani kell az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát, továbbá azzal, hogy a népesség elöregedésének hatása Finnországban már korán érezhető.

9. A programban szereplő költségvetési előrejelzésekkel kapcsolatos kockázatok összességében kiegyensúlyozottak. A program makrogazdasági feltételezései és adóbevételre vonatkozó előrejelzései megalapozottnak tűnnek. Az utóbbiakkal kapcsolatos, a növekedés összetevőiből eredő kockázatokat ellensúlyozza, hogy az adórugalmasságra vonatkozó feltételezések konzervatívak. Noha a kiadások visszafogását a központi kormányzat esetében korlátokkal támogatják, a helyi önkormányzatok kiadásainak alakulásával kapcsolatban vannak kockázatok.

10. E kockázatértékelés alapján a programban szereplő költségvetési irányvonal elégségesnek tűnik ahhoz, hogy a programban tervezettek szerint a programidőszak alatt tekintélyes biztonsági tartalékkal megvalósítsák a középtávú célkitűzést.. Ezenkívül a programidőszak alatt bekövetkező normál makrogazdasági ingadozások esetén elegendő biztonsági tartalékot nyújt a GDP 3 %-ában rögzített hiányküszöb átlépésével szemben. A programban szereplő költségvetési irányvonal teljes mértékben összhangban van a Stabilitási és Növekedési Paktummal.

11. A bruttó államadósság a becslések szerint 2006-ban a GDP 39 %-ára csökkent, azaz jóval a Szerződésben meghatározott 60 %-os referenciaérték alatt maradt. A program előrejelzése szerint az adósságráta a programidőszak alatt 5,5 százalékponttal csökken.

12. A finn népesség elöregedése hosszú távon az EU-átlagnál jelentősebb mértékben befolyásolja a költségvetést, noha a nyugdíjreformmal kapcsolatban hozott intézkedések segítségével a GDP-arányos nyugdíjkiadások növekedését az EU átlagához közeli szinten lehet tartani a következő évtizedekben. A tekintélyes strukturális többletet tartalmazó kiinduló költségvetési egyenleg jelentősen enyhíti a népesség elöregedése által okozott hosszú távú költségvetési hatásokat. Az állami nyugdíjalapban felhalmozott jelentős vagyon részben finanszírozni fogja a nyugdíjkiadások növekedését. Magas elsődleges többletek fenntartása a középtávon azonban hozzájárulhatna az államháztartás fenntarthatóságával kapcsolatos kockázatok visszafogásához. Az államháztartás fenntarthatóságát tekintve Finnország összességében alacsony kockázattal szembesül.

13. A stabilitási program a középtávú költségvetési stratégia szempontjából minőségileg értékeli a nemzeti reformprogram 2006. októberi végrehajtási jelentésének általános hatását. A program emellett rendszerezett tájékoztatást ad a nemzeti reformprogramban tervezett fő reformokkal járó közvetlen költségvetési költségekről vagy megtakarításokról, költségvetési előrejelzései pedig kifejezetten figyelembe veszik a nemzeti reformprogramban körvonalazott intézkedések államháztartási hatásait. A stabilitási programnak az államháztartás területére tervezett intézkedései láthatólag összhangban állnak a nemzeti reformprogramban előirányzottakkal. Mindkét program előirányozza a központi kormányzat és a helyi önkormányzatok hatékonyságát javító intézkedések végrehajtását és megerősíti, hogy a központi költségvetés kiadási korlátjait a jelenlegi törvényhozási időszakon túl is alkalmazni kívánják.

14. A programban szereplő költségvetési stratégia nagyjából megfelel a 2005–2008 közötti időszakra vonatkozó, az integrált iránymutatásokban foglalt átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásoknak.

15. Ami a stabilitási és konvergenciaprogramok magatartási kódexében meghatározott adatszolgáltatási követelményeket illeti, a program az előírt és a nem kötelező adatok tekintetében részben hiányos[6].

Az általános következtetés szerint a középtávú költségvetési egyenleg helyzete rendezett, és a költségvetési stratégia jó példája a Paktummal összhangban irányított költségvetési politikának.

A kulcsfontosságú makrogazdasági és költségvetési előrejelzések összehasonlítása

2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 |

Reál-GDP | SP 2006. november | 2,9 | 4,5 | 3,0 | 2,9 | 2,6 | 2,1 |

(%-os változás) | BIZ 2006. november | 2,9 | 4,9 | 3,0 | 2,6 | nincs adat | nincs adat |

SP 2005. november | 2,1 | 3,2 | 2,6 | 2,3 | 2,1 | nincs adat |

HICP-infláció | SP 2006. november | 0,9 | 1,5 | 1,3 | 1,7 | 1,7 | 1,7 |

(%) | BIZ 2006. november | 0,8 | 1,3 | 1,5 | 1,6 | nincs adat | nincs adat |

SP 2005. november | 1,0 | 1,3 | 1,5 | 1,8 | 1,8 | nincs adat |

Kibocsátási rés | SP 2006. november1 | -1,3 | 0,1 | 0,2 | 0,1 | -0,2 | -0,8 |

(a potenciális GDP %-ában) | BIZ 2006. november5 | -1,5 | 0,1 | 0,2 | -0,2 | nincs adat | nincs adat |

SP 2005. november1 | -0,7 | -0,2 | -0,2 | -0,5 | -0,9 | nincs adat |

Államháztartási | SP 2006. november | 2,7 | 2,9 | 2,8 | 2,7 | 2,7 | 2,4 |

egyenleg | BIZ 2006. november | 2,7 | 2,9 | 2,9 | 2,9 | nincs adat | nincs adat |

(a GDP %-ában) | SP 2005. november | 1,8 | 1,6 | 1,6 | 1,5 | 1,5 | nincs adat |

Elsődleges egyenleg | SP 2006. november | 3,9 | 4,5 | 4,3 | 4,2 | 4,1 | 3,7 |

(a GDP %-ában) | BIZ 2006. november | 4,1 | 4,3 | 4,2 | 4,1 | nincs adat | nincs adat |

SP 2005. november | 3,4 | 3,1 | 2,9 | 2,8 | 2,8 | nincs adat |

Ciklikusan kiigazított egyenleg | SP 2006. november1 | 3,3 | 2,9 | 2,7 | 2,7 | 2,8 | 2,8 |

(a GDP %-ában) | BIZ 2006. november | 3,4 | 2,9 | 2,8 | 2,9 | nincs adat | nincs adat |

SP 2005. november1 | 2,1 | 1,7 | 1,7 | 1,7 | 2,0 | nincs adat |

Strukturális egyenleg2 | SP 2006. november3 | 3,3 | 2,9 | 2,7 | 2,7 | 2,8 | 2,8 |

(a GDP %-ában) | BIZ 2006. november4 | 3,4 | 2,9 | 2,8 | 2,9 | nincs adat | nincs adat |

SP 2005. november | 2,1 | 1,7 | 1,7 | 1,7 | 2,0 | nincs adat |

Bruttó államadósság | SP 2006. november | 41,3 | 39,1 | 37,7 | 36,2 | 35,0 | 33,7 |

(a GDP %-ában) | BIZ 2006. november | 41,3 | 38,8 | 37,3 | 35,8 | nincs adat | nincs adat |

SP 2005. november | 42,7 | 41,7 | 41,1 | 40,6 | 40,1 | nincs adat |

Megjegyzések: |

1A Bizottság szolgálatainak számításai a programban megadott információk alapján. |

2Ciklikusan kiigazított egyenleg, az egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélkül (hasonlóan az előző sorokhoz). |

3A programban nem szerepelnek egyszeri vagy egyéb átmeneti intézkedések. |

4A Bizottság szolgálatainak 2006. őszi előrejelzésében nem szerepelnek egyszeri vagy egyéb átmeneti intézkedések. |

5A 2005–2008 közötti időszakra vonatkozóan 3,2 %-os, 3,1 %-os, 3,0 %-os és 2,9 %-os becsült potenciális növekedés alapján. |

Forrás: |

Stabilitási program (SP); a Bizottság szolgálatainak 2006. őszi gazdasági előrejelzései (BIZ); a Bizottság szolgálatainak számításai |

[1] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az e szövegben említett összes dokumentum megtalálható a következő weboldalon:

http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm

[2] A Bizottság közleménye a tavaszi Európai Tanácsnak, „A növekedést és a foglalkoztatást szolgáló, megújult lisszaboni stratégia végrehajtása – A megvalósítás éve”, 2006.12.12., COM(2006) 816.

[3] „Az uniós államháztartások hosszú távú fenntarthatóságáról” szóló bizottsági közlemény a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek, COM(2006) 574, 2006.10.12., és „Az államháztartások hosszú távú fenntarthatósága az Európai Unióban”, Európai Bizottság, Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság (2006), European Economy, 2006/4. szám.

[4] „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának részletes leírása, valamint iránymutatások a stabilitási és konvergencia programok tartalmára és formájára vonatkozóan”, amelyet az ECOFIN-Tanács 2005. október 11-én jóváhagyott.

[5] HL L 209., 1997.8.2., 1. o. Az 1055/2005/EK rendelettel (HL L 174., 2005.7.7., 1. o.) módosított rendelet. Az ebben a szövegben említett dokumentumok az alábbi weboldalon érhetők el:

http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm

[6] 2008–2010 vonatkozásában hiányoznak a külgazdaságra vonatkozó feltételezések.