Számos jogalkotási és nem jogalkotási szakpolitikai alternatíva mérlegelése történt meg. A következő alternatívák maradtak fenn mélyreható értékelésre: 1.Alapforgatókönyv: az együttműködésen alapuló alternatíva, amely azon a feltevésen alapul, hogy folytatódik a jelenlegi megközelítés alkalmazása az uniós kiberbiztonsági ipari és technológiai kapacitások építése terén, azaz a kutatás és az innováció, valamint a kapcsolódó együttműködési mechanizmusok a Horizont Európa program keretében kapnak támogatást; 2.1. alternatíva: Kiberbiztonsági kompetenciahálózat, egy Európai Kiberbiztonsági Ipari, Technológiai és Kutatási Kompetenciaközpont szervezettel, amely felhatalmazást kap ipari technológiákat és a kutatás és innováció területére tartozó tevékenységeket támogató intézkedések végrehajtására; 3.2. alternatíva: Kiberbiztonsági kompetenciahálózat egy Európai Kiberbiztonsági Kutatási és Kompetenciaközponttal, amely kizárólag kutatási és innovációs tevékenységekre szorítkozik; A korai szakaszban elvetett alternatívák között a következők szerepeltek: 1. a fellépés teljes mellőzése; 2. hálózat kizárólag a meglévő kompetenciaközpontokból; és 3. egy meglévő ügynökség (ENISA, REA vagy INEA) igénybevétele. Figyelemmel a Bizottság által e kezdeményezés iránt eddig is felvállalt általános elkötelezettségre, valamint tekintettel a tagállamok által betöltendő fontos szerepre, a két részletesen elemzett szakpolitikai alternatíva közötti fő különbség azok hatályában rejlik, amelyet a jogalapjuk is tükröz: a csak az EUMSZ 187. cikkén alapuló jogalany (2. alternatíva) a kutatás és az innováció területére korlátozná a kezdeményezést, és jellemzően magánszereplőktől származó pénzügyi hozzájárulást feltételezne. Másrészt egy kettős jogalapon – az EUMSZ 187. és 173. cikkén nyugvó szervezet (1. alternatíva) tágabb körű megbízatást jelentene, amely többek között a bevezetést és az ipari támogatást is felölelné, és a kibervédelemmel erősebb szinergiákat teremtene. Egyszersmind hangsúlyosabb szerephez juttatná a tagállamokat, az irányításban betöltött szerepüket illetően és a kiberbiztonsági technológia potenciális beszerzőiként egyaránt. Az elemzés tanúsága szerint az 1. alternatíva a legalkalmasabb a kezdeményezés céljainak eléréséhez, és ugyanekkor ez az alternatíva biztosítja a legjelentősebb gazdasági, társadalmi és környezeti hatást, és védi az Unió érdekeit is. Az ezen alternatíva mellett felsorakoztatott legfontosabb érvek többek között: a rugalmasság, amely a közösséggel és a kompetenciaközpontok hálózatával való együttműködés különböző modelljeit teszi lehetővé a meglévő ismeretek és erőforrások felhasználásának optimalizálása érdekében; a köz- és a magánszféra valamennyi érintett ágazatában – többek között a védelmi szektorban – működő érdekelt felek közötti együttműködés strukturálásának lehetősége; egy valódi kiberbiztonsági ipari politika létrehozásának lehetősége azáltal, hogy nemcsak a kutatáshoz és fejlesztéshez, hanem a piaci bevezetéshez kapcsolódó tevékenységek is támogatásban részesülnek. Végül, de nem utolsósorban az 1. alternatíva lehetővé teszi a koherencia növelését is azáltal, hogy a Digitális Európa programból és a Horizont Európa programból származó, kiberbiztonsággal kapcsolatos finanszírozás végrehajtási mechanizmusaként működik, és az Európai Védelmi Alap vonatkozásában erősíti a kiberbiztonság civil és védelmi vetületei közötti szinergiákat.