EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2020.9.24. COM(2020) 593 final 2020/0265(COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a kriptoeszközök piacairól és az (EU) 2019/1937 irányelv módosításáról







(EGT-vonatkozású szöveg) {SEC(2020) 306 final} - {SWD(2020) 380 final} - {SWD(2020) 381 final}



INDOKOLÁS 1.A JAVASLAT HÁTTERE •A javaslat indokai és céljai A javaslat a digitális pénzügyi csomag részét képezi, amely egy arra irányuló intézkedéscsomag, hogy az innováció és a verseny tekintetében még kedvezőbb feltételeket teremtsen a digitális pénzügyi szolgáltatások számára és támogassa azokat, és egyidejűleg a kockázatokat is csökkentse. A javaslat összhangban van a Bizottság azon prioritásaival, amelyek célja egyfelől Európának a digitális kor kihívásaira való felkészítése, másfelől a jövő kihívásaira felkészült, az emberek javát szolgáló gazdaság kiépítése. A digitális pénzügyi csomag új digitális pénzügyi szolgáltatási stratégiát fogalmaz meg az Unió pénzügyi ágazata számára annak biztosítása érdekében, hogy az EU megragadja a digitális forradalomban rejlő lehetőségeket és innovatív európai vállalkozásokon keresztül vezető szerepet vállaljon abban, és ezáltal elérhetővé tegye az európai fogyasztók és vállalkozások számára a digitális pénzügyi szolgáltatások előnyeit. E javaslat mellett a csomag részét képezi még a megosztott főkönyvi technológia (DLT) piaci infrastruktúráira vonatkozó kísérleti rendszerre irányuló javaslat, a digitális működési rezilienciára vonatkozó javaslat, valamint a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó egyes kapcsolódó uniós szabályok pontosítására vagy módosítására irányuló javaslat is. A stratégia egyik kiemelt területe annak biztosítása, hogy a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó uniós szabályozási keret innovációbarát legyen, és ne gördítsen akadályokat az új technológiák alkalmazása elé. Ez a javaslat a megosztott főkönyvi technológiára vonatkozó kísérleti rendszerről szóló javaslattal együtt az első konkrét intézkedést jelenti ezen a területen. A kriptoeszközök a blokklánc-technológia egyik fő pénzügyi alkalmazásai. A Bizottság pénzügyi technológiai cselekvési tervének 2018. márciusi közzététele óta a Bizottság vizsgálja a kriptoeszközök kínálta lehetőségeket és az általuk jelentette veszélyeket. A kriptoeszközök piaci kapitalizációjának 2017-ben bekövetkezett jelentős emelkedését követően Dombrovskis ügyvezető alelnök 2017 decemberében levélben sürgette az Európai Bankhatóságot (EBH) és az Európai Értékpapírpiaci Hatóságot (ESMA), hogy ismételten figyelmeztessék a befektetőket a kockázatokra. A 2018-ban közzétett pénzügyi technológiai cselekvési tervben a Bizottság megbízta az EBH-t és az ESMA-t, hogy vizsgálják meg a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó meglévő uniós szabályozási keret alkalmazhatóságát és alkalmasságát a kriptoeszközök tekintetében. A 2019 januárjában kiadott szakvélemény érvelése szerint míg egyes kriptoeszközök az uniós jogszabályok hatálya alá tartozhatnak, e szabályoknak az érintett eszközök tekintetében való tényleges alkalmazása nem mindig egyértelmű. A szakvélemény megállapította továbbá, hogy a meglévő uniós jogszabályok rendelkezései akadályozhatják a megosztott főkönyvi technológia használatát. Ugyanakkor az EBH és az ESMA hangsúlyozta, hogy – a pénzmosás és a terrorizmus finanszírozása elleni küzdelmet célzó uniós jogszabályokon túl – a legtöbb kriptoeszköz nem tartozik a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó uniós jogszabályok hatálya alá, így azok többek között nem tartoznak a fogyasztó- és befektetővédelemre, valamint a piac integritására vonatkozó rendelkezések hatálya alá, jóllehet velük összefüggésben felmerülnek ezek a kockázatok. Emellett a közelmúltban több tagállam is jogszabályt alkotott a kriptoeszközökkel kapcsolatos kérdésekről, ami viszont a piac széttagoltságához vezet. A kriptoeszközök viszonylag új csoportja, az úgynevezett „stabil kriptopénzek” a közelmúltban jelent meg, és világszerte felkeltette a közvélemény és a szabályozók figyelmét. Bár a kriptoeszközök piaca továbbra is szerény méretű, és jelenleg nem jelent veszélyt a pénzügyi stabilitásra, ez a „globális stabil kriptopénzek” megjelenésével változhat, mivel ezek szélesebb körű alkalmazásra törekszenek azáltal, hogy az értékük stabilizálását célzó elemeket foglalnak magukban, és kihasználják az ezen eszközöket népszerűsítő vállalkozásokból eredő hálózati hatásokat. E fejleményekre tekintettel és a Bizottság szélesebb körű digitális menetrendjének részeként Ursula von der Leyen elnök hangsúlyozta, hogy „a kriptovalutákkal kapcsolatban a tagállamokkal közös megközelítésre van szükség annak érdekében, hogy megértsük, hogyan lehet a lehető legjobban kihasználni az általuk teremtett lehetőségeket, és kezelni az általuk esetlegesen jelentett új kockázatokat”. Elismerve az általuk esetlegesen jelentett kockázatokat, a Bizottság és a Tanács 2019 decemberében közösen azt is kijelentették, hogy „elkötelezettek egy olyan keret kialakítása mellett, amely kihasználja a kriptoeszközökben rejlő esetleges lehetőségeket”. Az Európai Parlament pedig a közelmúltban a digitális pénzügyi szolgáltatásokról szóló jelentés elkészítésébe kezdett, amely különös hangsúlyt helyez a kriptoeszközökre. Ezen szempontok mindegyikének való megfelelés és egy olyan uniós keret létrehozása érdekében, amely egyrészt lehetővé teszi a kriptoeszközök piacának létrejöttét, másrészt a hagyományos pénzügyi eszközök tokenizálását és a megosztott főkönyvi technológia szélesebb körű használatát a pénzügyi szolgáltatások területén, e rendeletet további jogalkotási javaslatok kísérik: a Bizottság annak pontosítását is javasolja, hogy a „pénzügyi eszközök” jelenlegi meghatározása – amely meghatározza a pénzügyi eszközök piacairól szóló irányelv (MiFID II) hatályát – foglalja magában a megosztott főkönyvi technológián alapuló pénzügyi eszközöket, továbbá ezen eszközök vonatkozásában a megosztott főkönyvi technológián alapuló piaci infrastruktúrák kísérleti rendszerére is javaslatot tesz. A kísérleti rendszer lehetővé teszi a biztonságos környezetben történő kísérletezést, és bizonyítékkal szolgál az esetleges további módosításokhoz. Ez a javaslat, amely a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó hatályos uniós szabályozási kereten kívüli kriptoeszközökre, valamint az elektronikuspénz-tokenekre vonatkozik, négy általános és egymással összefüggő célkitűzéssel rendelkezik. Az első célkitűzés a jogbiztonságra vonatkozik. Ahhoz, hogy az uniós kriptoeszköz-piacok fejlődhessenek, szilárd jogi keretre van szükség, amely egyértelműen meghatározza minden olyan kriptoeszköz jogi kezelését, amely nem tartozik a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó hatályos jogszabályok hatálya alá. A második célkitűzés az innováció támogatása. A kriptoeszközök fejlődésének és a megosztott főkönyvi technológia szélesebb körű használatának előmozdítása érdekében biztonságos és arányos keretet kell létrehozni az innováció és a tisztességes verseny támogatására. A harmadik célkitűzés a fogyasztó- és befektetővédelem, valamint a piaci integritás megfelelő szintjének megteremtése, tekintettel arra, hogy a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó meglévő jogszabályok hatálya alá nem tartozó kriptoeszközök számos olyan kockázatot hordoznak, mint az ismertebb pénzügyi eszközök. A negyedik cél a pénzügyi stabilitás biztosítása. A kriptoeszközök folyamatosan fejlődnek. Míg egyes kriptoeszközök alkalmazási köre és felhasználása meglehetősen korlátozott, mások – például a „stabil kriptopénzek” újonnan megjelenő kategóriája – széles körben elfogadottá és akár rendszerszintűvé is válhatnak. Ez a javaslat biztosítékokat tartalmaz a pénzügyi stabilitást és a rendezett monetáris politikát érintő olyan potenciális kockázatok kezelésére, amelyek a „stabil kriptopénzek” térnyeréséből eredhetnek. •Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel A javaslat a kriptoeszközökre és a megosztott főkönyvi technológiára (DLT) vonatkozó tágabb keret részét képezi. Olyan javaslatok kísérik, amelyek biztosítják, hogy a meglévő jogszabályok ne akadályozzák az új technológiák elterjedését, ugyanakkor továbbra is biztosítsák a vonatkozó szabályozási célkitűzések elérését. A javaslat a piac kiterjedt és hosszú időre visszatekintő monitoringjára és a nemzetközi szakpolitikai munkában való részvételre épül, melynek meghatározó fórumai a Pénzügyi Stabilitási Tanács, a Pénzügyi Akció Munkacsoport és a G7-csoport. A 2018 márciusában közzétett pénzügyi technológiai cselekvési terv részeként a Bizottság megbízta az európai felügyeleti hatóságokat, hogy adjanak szakvéleményt a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó meglévő uniós szabályozási keret alkalmazhatóságáról és alkalmasságáról a kriptoeszközök tekintetében. Ez a javaslat az EBH-tól és az ESMA-tól kapott szakvélemény figyelembevételével készült. •Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival Amint azt von der Leyen elnök a politikai iránymutatásában kijelentette, és az Európa digitális jövőjének megtervezéséről szóló közlemény meghatározta, Európa számára létfontosságú, hogy a digitális kor minden előnyét kihasználja, és biztonságos és etikus keretek között megerősítse iparát és innovációs kapacitását. Emellett a Dombrovskis ügyvezető alelnöknek küldött megbízólevél a tagállamokkal közös megközelítést szorgalmaz a kriptovalutákkal kapcsolatban annak biztosítása érdekében, hogy Európa a lehető legjobban ki tudja használni az általuk teremtett lehetőségeket, és kezelni tudja az általuk jelentett potenciális új kockázatokat. Ez a javaslat szorosan kapcsolódik a blokklánc-technológiára vonatkozó szélesebb körű bizottsági politikákhoz, mivel a blokklánc-technológiák fő alkalmazásaként a kriptoeszközök elválaszthatatlanul kapcsolódnak a blokklánc-technológia Európa egészére kiterjedő előmozdításához. A javaslat a blokklánc- és a megosztott főkönyvi technológia átfogó megközelítését támogatja, amelynek célja, hogy Európát a blokklánc-innováció és -elterjedés élvonalába helyezze. Az e területen végzett szakpolitikai munka részét képezte az Uniós Blokklánc Megfigyelőközpont és Fórum, valamint a valamennyi tagállamot politikai szinten egyesítő Európai Blokkláncpartnerség létrehozása, csakúgy mint a Megbízható Blokkláncalkalmazások Nemzetközi Szövetségével tervezett köz- és magánszféra közötti partnerségek. A javaslat összhangban van a tőkepiaci unió létrehozására irányuló uniós szakpolitikákkal is. Mindenekelőtt reagál a magas szintű fórum végleges jelentésére, amely hangsúlyozta a kriptoeszközökben rejlő kihasználatlan potenciált, és felszólította a Bizottságot a jogbiztonság megteremtésére és a kriptoeszközök használatára vonatkozó világos szabályok kialakítására. A javaslat összhangban van a 2020. március 10-én elfogadott kkv-stratégiával, amely a megosztott főkönyvi technológiát és a kriptoeszközöket is olyan innovációként mutatja be, amely lehetővé teszi a kkv-k számára, hogy közvetlen kapcsolatba kerüljenek a befektetőkkel. Végül, a javaslat teljes mértékben összhangban van a biztonsági unióra vonatkozó stratégiában szereplő azon ajánlással, miszerint ki kell dolgozni a kriptoeszközökre vonatkozó jogi keretet, tekintettel arra, hogy ezek az új technológiák egyre nagyobb hatással vannak a pénzügyi eszközök kibocsátásának, forgalmának, megosztásának és hozzáférésének módjára.

2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG •Jogalap A javaslat alapja az EUMSZ 114. cikke, amely hatáskört biztosít az európai intézmények számára arra, hogy a tagállamok jogszabályainak közelítésére vonatkozó megfelelő rendelkezéseket fogadjanak el, amelyek célja a belső piac megteremtése és működése. A javaslat célja, hogy az alkalmazandó szabályok teljes körű harmonizációja révén megszüntesse a vállalkozások letelepedése előtt álló akadályokat és javítsa a pénzügyi szolgáltatások belső piacának működését. Napjainkban a kriptoeszköz-kibocsátók és -szolgáltatók nem tudják teljes mértékben kihasználni a belső piac előnyeit, egyrészt a kriptoeszközök szabályozói kezelésével kapcsolatos jogbiztonság hiánya, másrészt a célzott és koherens uniós szintű szabályozási és felügyeleti rendszer hiánya miatt. Miközben néhány tagállam már bevezetett egyedi szabályozási rendszert egyes kriptoeszköz-szolgáltatókra vagy tevékenységük egyes részeire vonatkozóan, a legtöbb tagállamban szabályozási rendszeren kívül működnek. Emellett egyre több tagállam mérlegeli egyedi nemzeti szabályozási keretek bevezetését kifejezetten a kriptoeszközökre és a kriptoeszköz-szolgáltatókra vonatkozóan. A kriptoeszközökre és a kriptoeszköz-szolgáltatásokra vonatkozó eltérő keretek, szabályok és értelmezések Unió-szerte akadályozzák a szolgáltatókat abban, hogy uniós szintűre bővítsék tevékenységüket. Ez azt jelenti, hogy a jellegüknél fogva határokon átnyúló termékeket és szolgáltatásokat nyújtó szolgáltatók kénytelenek megismerkedni több tagállam jogszabályaival, több nemzeti engedélyt kell beszerezniük, illetve több helyen kell nyilvántartásba vetetniük magukat, és gyakran eltérő nemzeti jogszabályoknak kell megfelelniük, amihez olykor az egész Unióban ki kell igazítaniuk üzleti modelljüket. Ez magas költségeket, összetett jogi helyzeteket és bizonytalanságot eredményez a kriptoeszközök területén működő szolgáltatók számára, korlátozva a kriptoeszközökkel kapcsolatos tevékenységek fejlesztési és bővítési lehetőségeit az Unióban. Emellett a kriptoeszköz-szolgáltatókra vonatkozó szabályozás hiánya számos tagállamban korlátozza a finanszírozás hozzáférhetőségét és olykor még a szükséges pénzügyi szolgáltatásokhoz – például a banki szolgáltatásokhoz – való szélesebb körű hozzáférést is, ami a kriptoeszközökkel és ebből kifolyólag a kriptoeszköz-szolgáltatókkal kapcsolatos szabályozási bizonytalanságra vezethető vissza. Az eltérő szabályozási megoldások a földrajzi helyüktől függően egyenlőtlen versenyfeltételeket is teremtenek a kriptoeszköz-szolgáltatók között, ami további akadályokat gördít a belső piac zavartalan működése elé. Mindez tovább súlyosbítja a jogbiztonság hiányát, ami a közös uniós keret hiányával együtt jelentős kockázatoknak teszi ki a fogyasztókat és a befektetőket. Közös uniós keret bevezetésével egységes működési feltételeket lehet teremteni az Unión belül a vállalkozások számára, amivel pedig át lehet hidalni a nemzeti keretek közötti különbségeket, amelyek a piac széttagoltságához vezetnek, egyúttal csökkenteni lehet az összetettséget és mérsékelni lehet az e területen működő vállalkozásokat terhelő költségeket. A közös uniós keret továbbá teljes körű hozzáférést biztosít a vállalkozások számára a belső piachoz, és biztosítja a kriptoeszközpiacon az innováció előmozdításához szükséges jogbiztonságot. Az uniós keret egyúttal garantálja a piac integritását, megfelelő szintű védelmet nyújt a fogyasztóknak és befektetőknek, egyértelmű helyzetet teremt a jogaikat illetően és biztosítja a pénzügyi stabilitást. •Szubszidiaritás A tagállamok eltérő megközelítései megnehezítik a kriptoeszközökkel kapcsolatos határokon átnyúló szolgáltatásnyújtást. Az eltérő nemzeti megközelítések sokasodása az egységes piacon belüli egyenlő versenyfeltételeket is veszélyezteti a fogyasztó- és befektetővédelem, a piac integritása és a verseny tekintetében. Továbbá, jóllehet a kriptoeszközökre egyedi szabályozási rendszereket bevezető tagállamokban bizonyos kockázatokat mérsékeltek, más tagállamokban a fogyasztók, a befektetők és a piaci szereplők védtelenül maradnak a kriptoeszközök által jelentett legjelentősebb kockázatokkal – pl. csalásokkal, kibertámadásokkal és piaci manipulációval – szemben. Az uniós szintű fellépés – mint amilyen ez a rendeletjavaslat is – olyan környezetet teremtene, amelyben kifejlődhetne a kriptoeszközök és a kriptoeszköz-szolgáltatók nagyobb, határokon átnyúló piaca, ezáltal teljes mértékben kiaknázva a belső piac előnyeit. Egy uniós keret jelentősen csökkentené az összetettséget, valamint a pénzügyi és adminisztratív terhet, amellyel az érdekelt felek mindnyájan – többek között a szolgáltatók, a kibocsátók, a fogyasztók és a befektetők – szembesülnek. A szolgáltatókra vonatkozó működési követelmények, valamint a kibocsátókra vonatkozó közzétételi követelmények harmonizálása szintén egyértelmű előnyökkel járna a fogyasztó- és befektetővédelem, valamint a pénzügyi stabilitás tekintetében. •Arányosság Az arányosság elvének megfelelően az Unió intézkedése sem tartalmilag, sem formailag nem terjedhet túl azon, ami a Szerződések célkitűzéseinek eléréséhez szükséges. A javasolt szabályok nem lépik túl a javaslat célkitűzéseinek eléréséhez szükséges mértéket. A javaslat csak azokra a szempontokra terjed ki, amelyeket a tagállamok önmagukban nem tudnak megvalósítani, és ahol az adminisztratív terhek és költségek arányban állnak az elérendő konkrét és általános célkitűzésekkel. A javasolt rendelet kialakításánál fogva biztosítja az arányosságot, és a kapcsolódó kockázatoknak megfelelően egyértelműen különbséget tesz az egyes szolgáltatástípusok és tevékenységek között annak érdekében, hogy a felmerülő adminisztratív teher arányos legyen az érintett kockázatokkal. Az e rendeletben meghatározott követelmények konkrétan arányosak a piac eddigi relatíve kis méretéből adódóan korlátozott kapcsolódó kockázatokkal. A javaslat ugyanakkor szigorúbb követelményeket ír elő a „stabil kriptopénzekre” vonatkozóan, amelyek elterjedtségüket tekintve nagyobb valószínűséggel növekednek gyorsan, és nagyobb kockázatot jelenthetnek a befektetők, a szerződő felek és a pénzügyi rendszer számára. •A jogi aktus típusának megválasztása Az EUMSZ 114. cikke rendeletek és irányelvek formájában teszi lehetővé jogi aktusok elfogadását. E javaslat esetében az egységes piacon belül közvetlenül alkalmazandó egységes szabályrendszert meghatározó rendeletre esett a választás. A javasolt rendelet harmonizált követelményeket állapít meg azon kibocsátókkal szemben, amelyek kriptoeszközöket kívánnak kínálni az egész Unióban, valamint azon kriptoeszköz-szolgáltatókkal szemben, amelyek arra vonatkozó engedélyért kívánnak folyamodni, hogy szolgáltatásaikat az egységes piacon nyújthassák. Ezekre a kibocsátókra és szolgáltatókra nem vonatkozhatnak külön nemzeti szabályok. Ezért célszerűbb a rendelet, mint egy irányelv. 3.AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI •A jelenleg hatályban lévő jogszabályok utólagos értékelése / célravezetőségi vizsgálata Nem alkalmazandó •Konzultáció az érdekelt felekkel

A Bizottság e javaslat előkészítési folyamata során konzultált az érdekelt felekkel. Konkrétabban: i.A Bizottság célzott nyilvános konzultációt tartott (2019. december 19. – 2020. március 19.). ii.A Bizottság konzultációt folytatott a nyilvánossággal a bevezető hatásvizsgálatról (2019. december 19. – 2020. január 16.). iii.A Bizottság szolgálatai két alkalommal konzultációt folytattak a Bizottság banki, fizetési és biztosítási szakértői csoportjában a tagállami szakértőkkel (2020. május 18. és 2020. július 16.). iv.A Bizottság szolgálatai a 2020. évi „Digitális pénzügyi tájékoztatás” rendezvénysorozat részeként külön webináriumot (2020. május 19.) tartottak a kriptoeszközökre vonatkozó uniós keretről. A nyilvános konzultáció célja az volt, hogy adatokkal szolgáljon a Bizottság számára a kriptoeszközök esetleges uniós keretének kidolgozásával kapcsolatban. A konzultáció egyaránt kiterjedt a hatályos uniós pénzügyi szolgáltatási jogszabályok alá nem tartozó és azok hatálya alá tartozó (például átruházható értékpapírnak vagy elektronikus pénznek minősülő) kriptoeszközökkel kapcsolatos kérdésekre, az úgynevezett „stabil kriptopénzekre” vonatkozó konkrét kérdésekre, és a DLT pénzügyi szolgáltatások terén való alkalmazására vonatkozó általánosabb kérdésekre. A legtöbb válaszadó hangsúlyozta, hogy a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó uniós jogszabályok által jelenleg nem szabályozott kriptoeszközökre – többek között a nem szabályozott „stabil kriptopénzekre” – vonatkozó egyedi rendszer létrehozása előnyös lenne egy fenntartható, uniós kriptoeszköz-ökoszisztéma létrehozása szempontjából. A válaszadók többsége megerősítette, hogy jogbiztonságra és a nemzeti jogszabályok közötti harmonizációra van szükség, és számos érdekelt támogatta a kriptoeszköz-szolgáltatókra vonatkozóan kilátásba helyezett azon követelmények nagy részét, amelyek példaként szerepeltek a konzultációban. A Bizottság banki, fizetési és biztosítási szakértői csoportjában (EGBPI) részt vevő tagállami képviselők általános támogatásukat fejezték ki a nem szabályozott kriptoeszközökre vonatkozó, megfelelő egyedi szabályozási keret létrehozása céljából választott megközelítés iránt. A tagállami szakértők kiemelték, hogy el kell kerülni a szabályozási arbitrázst, a szabályok kriptoeszköz-kibocsátók általi kijátszását, és biztosítani kell, hogy a fizetési műveletekre és az elektronikus pénzre vonatkozó hatályos jogszabályok valamennyi szabálya megjelenjen az ún. „stabil kriptopénzekre” vonatkozó egyedi szabályozási rendszerben is. A szakértők megemlítették azt is, hogy a „stabil kriptopénzekre” vonatkozóan visszaváltási jogot kell biztosítani, ugyanakkor a felügyelettel kapcsolatban eltérő vélemények hangzottak el az előnyben részesített megoldásról. Különböző tájékoztató rendezvények részeként a Bizottság a kriptoeszközökkel foglalkozó webináriumot szervezett. A webináriumon érdekelt felek és hatóságok szakértőinek széles köre vett részt, akik az ágazat oldaláról további információkkal szolgáltak a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó jogszabályokkal való kölcsönhatásról. A javaslat az érdekelt felekkel és az uniós hatóságokkal folytatott egyeztetések keretében kapott visszajelzésekre is épít, és integrálja azokat. Az érdekelt felek többsége – köztük a kriptoeszköz-szolgáltatók – általában véve támogatók voltak, és ismételten hangsúlyozták, hogy a további fejlődés érdekében az ágazat a jogbiztonság mielőbbi megteremtését szorgalmazza. •Szakértői vélemények beszerzése és felhasználása E javaslat előkészítése során a Bizottság az elismert forrásokból – többek között az EBH és az ESMA két jelentéséből – gyűjtött minőségi és mennyiségi bizonyítékokra támaszkodott. Ezt kiegészítették a felügyeleti hatóságoktól, a nemzetközi standardalkotó testületektől és vezető kutatóintézetektől származó, nyilvánosan elérhető jelentések, valamint a globális pénzügyi ágazat meghatározott érdekelt feleitől származó mennyiségi és minőségi információk. •Hatásvizsgálat Ezt a javaslatot a Szabályozói Ellenőrzési Testületnek (RSB) 2020. április 29-én benyújtott és általa 2020. május 29-én jóváhagyott hatásvizsgálat kíséri. A Testület javításokat javasolt egyes területeken a következők érdekében: i. a kezdeményezés igazodjon a folyamatban lévő uniós és nemzetközi szabályozási erőfeszítésekhez; ii. egyértelműbb legyen, hogy a kezdeményezés hogyan csökkenteni a csalás, feltörés és piaci visszaélés kockázatát, és legyen kifejtve, hogy miként valósul meg a pénzmosás elleni küzdelemről szóló jogi szabályozás elkövetkező felülvizsgálatával való koherencia; valamint iii. legyenek jobban kifejtve a „stabil kriptopénzekhez” kapcsolódó pénzügyi stabilitási aggályok, és legyen egyértelmű, hogy a felügyeleti szervek hogyan fogják biztosítani a befektető- és fogyasztóvédelmet. A hatásvizsgálatot ennek megfelelően módosították, melynek során a Szabályozói Ellenőrzési Testület részletesebb észrevételeit is figyelembe vették. Elsőként a Bizottság két szakpolitikai alternatívát vizsgált meg a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó meglévő uniós jogszabályok hatálya alá nem tartozó kriptoeszközökre vonatkozó kriptoeszköz-keret kidolgozására (mely keret nem terjed ki a „stabil kriptopénzekre”, amelyekre vonatkozóan más szakpolitikai alternatívát mérlegeltek – lásd lent): ·1. szakpolitikai alternatíva: választható rendszer a szabályozatlan kriptoeszközök esetében Az 1. szakpolitikai alternatíva értelmében az uniós rendszerhez való csatlakozást választó kibocsátók és szolgáltatók uniós passzportálás révén határokon átnyúlóan bővíthetnék tevékenységüket. Azok a szolgáltatók, amelyek úgy döntenek, hogy nem csatlakoznak a rendszerhez, továbbra is szabályozatlanok maradnának, vagy a nemzeti egyedi rendszerek hatálya alá tartoznának és nem kapnák meg az uniós passzportálás szerinti engedélyt. ·2. szakpolitikai alternatíva: teljes körű harmonizáció A 2. szakpolitikai alternatíva szerint az összes kibocsátó (a kis kibocsátók kivételével) és szolgáltató az uniós jog hatálya alá tartozna, és élveznék az uniós passzportálás előnyeit. A kriptoeszközökre vonatkozó nemzeti egyedi rendszerek a továbbiakban nem lennének alkalmazandók. Míg az 1. szakpolitikai alternatíva kevesebb teherrel járna azon kisebb kibocsátók és szolgáltatók számára, amelyek úgy dönthetnek, hogy nem vesznek részt a rendszerben, a 2. szakpolitikai alternatíva magasabb szintű jogbiztonságot, befektetővédelmet, piaci integritást és pénzügyi stabilitást biztosítana, és csökkentené a piac széttagoltságát az egységes piacon. A teljes körű harmonizáció a választható rendszerhez képest koherensebb megközelítést jelent, így a 2. szakpolitikai alternatíva volt az előnyben részesített lehetőség.

Emellett a Bizottság külön vizsgálta az ún. „stabil kriptopénzekre” vonatkozó azon szakpolitikai alternatívákat, amelyekben ezek a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó meglévő uniós jogszabályok hatálya alá nem tartozó kriptoeszközöknek minősülnének. ·1. szakpolitikai alternatíva: egyedi szabályozási rendszer, amelynek célja a „stabil kriptopénzek” és a „globális stabil kriptopénzek” jelentette kockázatok kezelése Szigorú kockázatalapú megközelítést követve és azon ajánlásokra építve, amelyeken például az FSB jelenleg is dolgozik, ez az alternatíva úgy kezelné a pénzügyi stabilitásnak a „stabil kriptopénzek” által okozott sebezhetőségét, hogy közben lehetővé tenné a „stabil kriptopénzekre” épülő más típusú üzleti modellek kialakítását. A rendszer részeként egyedi közzétételi követelmények vonatkoznának a „stabil kriptopénzek” kibocsátóira, továbbá követelményeket fogalmaznának meg a „stabil kriptopénz” fedezetéül szolgáló tartalékra. ·2. szakpolitikai alternatíva: a „stabil kriptopénzek” kibocsátóinak az elektronikus pénzről szóló irányelv alapján történő szabályozása A törvényes fizetőeszköznek minősülő egyetlen pénznem által fedezett „stabil kriptopénzek” közel állnak az elektronikus pénznek az elektronikus pénzről szóló irányelv szerinti meghatározásához. Számos „stabil kriptopénz” célja fizetési eszköz létrehozása, és ha eszköztartalékkal vannak alátámasztva, egyes „stabil kriptopénzek” hiteles csere- és értéktárolási eszközzé válhatnak. Ebben a megközelítésben a „stabil kriptopénzeknek” valóban vannak az elektronikus pénzzel közös jellemzőik. Ez az alternatíva azonban szükségessé tenné, hogy a „stabil kriptopénzek” kibocsátói megfeleljenek a hatályos jogszabályoknak, amelyek nem feltétlenül felelnek meg a célnak. Bár az elektronikus pénzről szóló irányelv és kibővítve a pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló irányelv hatálya a „stabil kriptopénzek” egyes kibocsátóira is kiterjedhetne, nem feltétlenül csökkentené megfelelően a fogyasztóvédelemmel kapcsolatos legjelentősebb kockázatokat, így például a pénztárcaszolgáltatók által jelentett kockázatokat. Emellett az elektronikus pénzről szóló irányelv nem határoz meg konkrét rendelkezéseket olyan jogalanyokra vonatkozóan, amelyek rendszerszintűek lennének, pedig a „globális stabil kriptopénzek” potenciálisan ilyenné válhatnak. ·3. szakpolitikai alternatíva: a „stabil kriptopénzek” Unión belüli használatának korlátozására irányuló intézkedések A 3. szakpolitikai alternatíva a „stabil kriptopénzek” kibocsátásának és az ilyen típusú kriptoeszközökkel kapcsolatos szolgáltatások nyújtásának korlátozása lenne. Ez a megközelítés indokolt lehet, mivel a „stabil kriptopénzek” jelentette kockázatok, és különösen azok, amelyek globális léptéket érhetnek el (ideértve a pénzügyi stabilitást, a monetáris politikát és a monetáris szuverenitást érintő kockázatokat) meghaladnák az uniós fogyasztók számára a gyors, olcsó, hatékony és inkluzív fizetési módok tekintetében kínált előnyöket. A 3. szakpolitikai alternatíva azonban nem csupán a már működő „stabil kriptopénzek” számára jelente költségeket, hanem akadályozná a kriptoeszközök ezen új típusához kapcsolódó előnyök kihasználását is. A 3. szakpolitikai alternatíva nem lenne összhangban a pénzügyi szektor tekintetében az innováció előmozdítására vonatkozóan uniós szinten meghatározott célkitűzésekkel. Ezen túlmenően a 3. szakpolitikai alternatíva nem feltétlenül kezelne bizonyos pénzügyi stabilitási kockázatokat, amennyiben az uniós fogyasztók széles körben használnák a harmadik országokban kibocsátott „stabil kriptopénzeket”. A Bizottság úgy vélte, hogy a „stabil kriptopénzekre” vonatkozóan az előnyben részesített megoldás az 1. szakpolitikai alternatíva a 2. szakpolitikai alternatívával kombinálva, mellyel elkerülhető a szabályozási arbitrázs az elektronikus pénztől nem megkülönböztethető „stabil kriptopénzek” és a megosztott főkönyv alapján kibocsátott elektronikus pénz kezelése között. A pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó hatályos uniós jogszabályok által nem szabályozott egyéb típusú kriptoeszközökre vonatkozó 2. szakpolitikai alternatívával (a fent ismertetett teljes körű harmonizáció) együtt ezek átfogó és holisztikus uniós keretet hoznának létre a „stabil kriptopénzekre” vonatkozóan, amely képes lenne mérsékelni a Pénzügyi Stabilitási Tanács által azonosított kockázatokat, és különösen a pénzügyi stabilitási kockázatokat. A „stabil kriptopénzek” szerkezete összetett, és számos, egymástól kölcsönösen függő funkciót és jogalanyt foglalnak magukban. Az 1. szakpolitikai alternatíva szerinti szabályozási megközelítés (a mindeddig szabályozatlan kriptoeszközökre vonatkozó 2. szakpolitikai alternatívával kombinálva) kiterjedne a „stabil kriptopénzek” struktúráiban általában jelen lévő különböző funkciókra (irányító szerv, eszközkezelés, fizetési és ügyfél-interfész funkciók) és kiterjedne a szervezetek közötti azon kölcsönhatásokra is, amelyek növelhetik a pénzügyi stabilitást érintő kockázatot. •Célravezető szabályozás és egyszerűsítés Ez a rendelet kötelezővé teszi a kriptoeszközök kibocsátói számára, hogy kötelező közzétételi követelményeknek megfelelő tájékoztató dokumentumot (úgynevezett alapdokumentumot) tegyenek közzé. Adminisztratív terhek generálásának elkerülése érdekében a kis- és középvállalkozások (kkv-k) mentesülnek az ilyen tájékoztatók közzététele alól, amennyiben az ajánlatban szereplő kriptoeszközök teljes ellenértéke 12 hónapos időszak alatt nem éri el az 1 000 000 EUR-t. A „stabil kriptopénzek” kibocsátóinak nem kell majd az illetékes nemzeti hatóság engedélyét kérniük, ha a „stabil kriptopénzek” kinnlevő összege nem éri el az 5 000 000 EUR-t. Továbbá a kriptoeszköz-szolgáltatókra vonatkozó követelmények arányosak a nyújtott szolgáltatások jelentette kockázatokkal. •Alapjogok Az EU elkötelezett az alapjogok magas szintű védelme iránt és számos emberi jogi egyezmény aláírója. Ebben az összefüggésben a javaslat valószínűleg nem gyakorol közvetlen hatást az említett jogokra, amelyeket az emberi jogokról szóló legfontosabb ENSZ-egyezmények, az uniós Szerződések elválaszthatatlan részét képező uniós Alapjogi Charta és az emberi jogok európai egyezménye (EJEB) tartalmaz. 4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK A javaslat költségekkel és adminisztratív terhekkel jár az illetékes nemzeti hatóságok, az EBH és az ESMA számára. E költségek nagyságrendje és eloszlása a kriptoeszköz-kibocsátókkal és -szolgáltatókkal szemben megfogalmazott pontos követelményektől függ majd, és felügyeleti és nyomonkövetési feladatokhoz kapcsolódik. Az egyes tagállamok esetében becsült felügyeleti költségek (beleértve a személyzetet, a képzést, az informatikai infrastruktúrát és a célzott vizsgálati eszközöket) évi 350 000 EUR-tól 500 000 EUR-ig terjedhetnek, az egyszeri költségek pedig a becslések szerint 140 000 EUR-t tesznek ki. Ezt azonban részben ellensúlyoznák a nemzeti illetékes hatóságok által a kriptoeszköz-szolgáltatókra és kibocsátókra kivetett felügyeleti díjak. Az EBH-nál idővel összesen 18 teljes munkaidős alkalmazottra (FTE) lesz szükség a jelentős eszközalapú tokenek vagy elektronikuspénz-tokenek kibocsátóinak felügyeletéhez. Az EBH-nál emellett további informatikai költségek, a helyszíni vizsgálatok kiküldetési költségei és fordítási költségek is fel fognak merülni. Mindezeket a költségeket azonban teljes mértékben fedeznék a jelentős eszközalapú tokenek kibocsátóitól és a jelentős elektronikuspénz-tokenek kibocsátóitól beszedett díjak. Az ESMA esetében a kriptoeszköz-szolgáltatók nyilvántartásának létrehozásával és a nemzeti illetékes hatóságoktól és az EBH-tól származó információknak az e nyilvántartásban való vezetésével kapcsolatban felmerülő költségek a becslések szerint az ESMA működési költségvetéséből fedezhetők. E javaslat pénzügyi és költségvetési vonzatait az ehhez a javaslathoz csatolt pénzügyi kimutatás ismerteti részletesen. 5.EGYÉB ELEMEK •Végrehajtási tervek, valamint a nyomon követés, az értékelés és a jelentéstétel szabályai

Egy megbízható nyomonkövetési és értékelési mechanizmus kialakítása alapvető fontosságú ahhoz, hogy a meghozott szabályozási intézkedések hatékonyan elérjék célkitűzéseiket. A Bizottság ezért egy programot dolgozott ki a rendelet kimeneteinek és hatásainak nyomon követésére. A Bizottság feladata lesz az előnyben részesített szakpolitikai alternatívák hatásainak nyomon követése a hatásvizsgálatban (64–65. o.) szereplő mutatók nem kimerítő listája alapján. A Bizottság feladata lesz továbbá e rendelet hatásának értékelése, továbbá (a javaslat 122. cikke értelmében) a Bizottságnak jelentést kell majd készítenie a Tanács és a Parlament számára. •A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes magyarázata E javaslat célja, hogy jogbiztonságot teremtsen a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó meglévő uniós jogszabályok hatálya alá nem tartozó kriptoeszközök tekintetében, és uniós szinten egységes szabályokat állapítson meg a kriptoeszköz-szolgáltatókra és -kibocsátókra vonatkozóan. A javasolt rendelet a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó meglévő uniós jogszabályok hatálya alá nem tartozó kriptoeszközökre alkalmazandó meglévő nemzeti keretek helyébe lép, és külön szabályokat állapít meg az úgynevezett „stabil kriptopénzekre”, ideértve azokat is, amelyek elektronikus pénznek minősülnek. A javasolt rendelet kilenc címből áll. Az I. cím meghatározza a tárgyat, a hatályt és a fogalommeghatározásokat. Az 1. cikk megállapítja, hogy a rendelet a kriptoeszköz-szolgáltatókra és -kibocsátókra alkalmazandó, és egységes átláthatósági és közzétételi követelményeket állapít meg a kriptoeszközök kibocsátására, valamint a kriptoeszköz-szolgáltatók működésére, szervezetére és irányítására vonatkozóan, valamint fogyasztóvédelmi szabályokat és intézkedéseket állapít meg a piaci visszaélések megelőzése érdekében. A 2. cikk a rendelet hatályát azokra a kriptoeszközökre korlátozza, amelyek a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó uniós jogszabályok értelmében nem minősülnek pénzügyi eszköznek, betétnek vagy strukturált betétnek. A 3. cikk meghatározza az e rendelet alkalmazásában használt kifejezéseket és fogalommeghatározásokat, ideértve a „kriptoeszköz”, a „kriptoeszköz-kibocsátó”, az „eszközalapú token” (melyre gyakran „stabil kriptopénzként” hivatkoznak), az „elektronikuspénz-token” (melyre gyakran „stabil kriptopénzként” hivatkoznak), a „kriptoeszköz-szolgáltató”, a „felhasználói token” és más fogalmakat. A 3. cikk meghatározza a különböző kriptoeszköz-szolgáltatásokat is. Fontos megemlíteni, hogy a Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadhat el a fogalommeghatározások egyes technikai elemeinek meghatározása céljából, hogy hozzáigazítsa azokat a piaci és technológiai fejlődéshez. A II. cím az eszközalapú tokenektől és az elektronikuspénz-tokenektől eltérő kriptoeszközök nyilvános kibocsátását és ezen eszközök forgalmazását szabályozza. A javaslat értelmében a kibocsátó akkor jogosult ilyen kriptoeszközökre vonatkozó nyilvános ajánlatot tenni az Unióban a nyilvánosság számára, vagy akkor kérelmezheti ilyen kriptoeszközök kereskedési platformra történő bevezetését, amennyiben megfelel a 4. cikkben foglalt követelményeknek, így például annak, hogy a kibocsátót jogi személyként be kell jegyezni, vagy az 5. cikkel összhangban (az I. melléklettel együtt) eleget tettek a kriptoeszköz-alapdokumentum elkészítésére vonatkozó kötelezettségnek, továbbá az illetékes hatóságokat értesítették (7. cikk) a kriptoeszköz-alapdokumentumról és annak közzétételéről (8. cikk). A kriptoeszköz kibocsátója az alapdokumentum közzétételét követően kínálhatja kriptoeszközeit az Unióban, vagy kérelmezheti az ilyen kriptoeszközök kereskedési platformra történő bevezetését (10. cikk). A 4. cikk bizonyos mentességeket is tartalmaz az alapdokumentum közzététele alól, például a kriptoeszközökre vonatkozó kisebb (tizenkét hónapos időszakon belül 1 millió EUR alatti) ajánlatok és a tájékoztatóról szóló rendeletben ((EU) 2017/1129 rendelet) meghatározott minősített befektetőket célzó ajánlatok esetében. A javaslat 5. cikke és I. melléklete meghatározza a kriptoeszközök nyilvános kibocsátását vagy a kriptoeszközöknek a kriptoeszköz-kereskedési platformra történő bevezetését kísérő kriptoeszköz-alapdokumentumra vonatkozó tájékoztatási követelményeket, míg a 6. cikk az eszközalapú tokenektől vagy elektronikuspénz-tokenektől eltérő kriptoeszközök kibocsátói által előállított marketinganyagokra vonatkozóan ír elő bizonyos követelményeket. A kriptoeszköz-alapdokumentum nem képezi az illetékes nemzeti hatóságok előzetes jóváhagyási eljárásának tárgyát (7. cikk). Az alapdokumentumról értesíteni kell az illetékes nemzeti illetékes hatóság hatóságot, és az értesítés részeként külön meg kell vizsgálni, hogy a szóban forgó kriptoeszköz pénzügyi eszköznek minősül-e a pénzügyi eszközök piacairól szóló irányelv (2014/65/EU irányelv) értelmében. A kriptoeszköz-alapdokumentumról szóló értesítést követően az illetékes hatóságok felfüggeszthetik vagy megtilthatják az ajánlattételt, előírhatják, hogy további információkat kell feltüntetni a kriptoeszköz-alapdokumentumban, vagy nyilvánosságra hozhatják azt a tényt, hogy a kibocsátó nem felel meg a rendeletnek (7. cikk). A II. cím konkrét rendelkezéseket tartalmaz továbbá a kriptoeszközökre vonatkozó, időben korlátozott ajánlatokról (9. cikk), az eredeti kriptoeszköz-alapdokumentum módosításáról (11. cikk), a kriptoeszköz-vásárlók elállási jogáról (12. cikk), a kriptoeszköz-kibocsátók összességére vonatkozóan előírt kötelezettségekről (13. cikk), valamint a kibocsátóknak a kriptoeszköz-alapdokumentumhoz kapcsolódó felelősségéről (14. cikk). A III. cím 1. fejezete ismerteti az eszközalapú tokenek kibocsátóira vonatkozó engedélyezési eljárást, valamint a kriptoeszköz-alapdokumentumuk illetékes nemzeti hatóságok általi jóváhagyási eljárását (16–19. cikk és az I. és II. melléklet). Az Unióban való működés engedélyezéséhez az eszközalapú tokenek kibocsátóit az Unióban székhellyel rendelkező jogi személyként kell bejegyezni (15. cikk). A 15. cikk azt is megállapítja, hogy az Unióban nem lehet eszközalapú tokenre vonatkozó nyilvános ajánlatot tenni vagy azzal kriptoeszköz-kereskedési platformon kereskedni, ha a kibocsátó nem rendelkezik engedéllyel az Unióban, és nem tesz közzé az illetékes hatósága által jóváhagyott kriptoeszköz-alapdokumentumot. A 15. cikk mentességeket is tartalmaz a kisvolumenű eszközalapú tokenekre, valamint a kizárólag minősített befektetők által forgalmazott, értékesített és birtokolt eszközalapú tokenekre vonatkozóan. Az engedély visszavonását a 20. cikk részletezi, a 21. cikk pedig meghatározza a kriptoeszköz-alapdokumentum módosítására vonatkozó eljárást. A III. cím 2. fejezete meghatározza az eszközalapú tokenek kibocsátóinak kötelezettségeit. A javaslat értelmében becsületesen, tisztességesen és szakszerűen kell eljárniuk (23. cikk). A tervezet megállapítja a kriptoeszköz-alapdokumentum és az esetleges marketingközlemények közzétételének szabályait (24. cikk), valamint az e közleményekre vonatkozó követelményeket (25. cikk). Ezenkívül a kibocsátóknak folyamatos tájékoztatási kötelezettségük van (26. cikk), és panaszkezelési eljárást kell kialakítaniuk (27. cikk). A kibocsátóknak más követelményeknek is meg kell felelniük, így például az összeférhetetlenségre (28. cikk), az illetékes hatóságnak a vezető testületet érintő változásokról történő értesítésére (29. cikk), az irányítási rendszerre (30. cikk), a szavatolótőkére (31. cikk), az eszközalapú tokenek fedezetéül szolgáló eszköztartalékra (32. cikk) és a tartalékeszközök letéti követelményire vonatkozó szabályoknak. A 34. cikk értelmében a kibocsátó a tartalékeszközöket csak biztonságos, alacsony kockázatú eszközökbe fektetheti be. Ezenfelül a 35. cikk által előírtak szerint az eszközalapú tokenek kibocsátóinak közzé kell tenniük az eszközalapú tokenekhez kapcsolódó jogokat, beleértve a kibocsátóval vagy az eszköztartalékkal szembeni bármely közvetlen követelést. Amennyiben az eszközalapú token kibocsátója nem kínál közvetlen visszaváltási jogokat vagy követeléseket a kibocsátóval vagy a tartalékeszközökkel szemben az eszközalapú tokenek összes birtokosa számára, a 35. cikk minimumjogokat biztosít az eszközalapú tokenek birtokosai számára. A 36. cikk megakadályozza, hogy az eszközalapú tokenek kibocsátói és a kriptoeszköz-szolgáltatók kibocsátói kamatot fizessenek az eszközalapú tokenek birtokosai számára. A III. cím 4. fejezete meghatározza az eszközalapú tokenek kibocsátóiban történő részesedésszerzésre vonatkozó szabályokat. A 37. cikk részletezi a részesedésszerzési szándék értékelését, míg a 38. cikk meghatározza ezen értékelés tartalmát. A III. cím 5. fejezetének 39. cikke meghatározza azokat a kritériumokat, amelyeket az EBH alkalmaz annak eldöntésekor, hogy egy eszközalapú token jelentősnek minősül-e. E kritériumok a következők: az eszközalapú tokenek promóterei vevőkörének mérete, az eszközalapú tokenek értéke vagy piaci kapitalizációja, az ügyletek száma és értéke, az eszköztartalék nagysága, a kibocsátók határokon átnyúló tevékenységeinek jelentősége és a pénzügyi rendszerrel való összekapcsoltságuk. A 39. cikk továbbá felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el azon körülmények és küszöbértékek további pontosítása érdekében, amelyek fennállása esetén, illetve amelyek felett az eszközalapú tokenek kibocsátója jelentősnek minősül. A 39. cikk meghatároz néhány alsó küszöbértéket, amelyeket a felhatalmazáson alapuló jogi aktusnak mindenképpen tiszteletben kell tartania. A 40. cikk annak a lehetőségét részletezi, hogy az eszközalapú token kibocsátója miként minősülhet saját kezdeményezésére jelentősnek az engedélyezés kérelmezésekor. A 41. cikk a jelentős eszközalapú tokenek kibocsátóira vonatkozó további kötelezettségeket sorol fel, többek között a kiegészítő szavatolótőke-követelményre, a likviditáskezelésre és az interoperabilitásra vonatkozóan. A III. cím 6. fejezetének 42. cikke arra kötelezi a kibocsátót, hogy rendelkezzen a tevékenységeinek szabályos megszüntetésére vonatkozó eljárással. A IV. cím 1. fejezete ismerteti az elektronikuspénz-tokenek kibocsátóinak engedélyezési eljárását. A 43. cikk rendelkezése szerint elektronikuspénz-tokenekre vonatkozó nyilvános ajánlatot csak akkor lehet tenni az Unióban, illetve elektronikuspénz-tokent kriptoeszköz-kereskedési platformra csak akkor lehet bevezetni, ha a kibocsátó hitelintézetként vagy a 2009/110/EK irányelv 2. cikkének 1. pontja szerinti „elektronikuspénz-kibocsátó intézményként” engedélyezett. A 43. cikk azt is kimondja, hogy az „elektronikuspénz-tokeneket” a 2009/110/EK irányelv alkalmazásában elektronikus pénznek kell tekinteni. A 44. cikk meghatározza, hogy az elektronikuspénz-tokenek birtokosai számára a kibocsátóval szembeni követelést miként kell biztosítani: az elektronikuspénz-tokeneket névértéken és a pénzeszközök átvételekor kell kibocsátani, és az elektronikuspénz-token birtokosának kérésére a tokeneket a kibocsátónak bármikor névértéken vissza kell váltania. A 45. cikk megakadályozza, hogy az elektronikuspénz-tokenek kibocsátói és a kriptoeszköz-szolgáltatók kibocsátói kamatot fizessenek az elektronikuspénz-tokenek birtokosai számára. A 46. cikk és a III. melléklet az elektronikuspénz-tokenek kibocsátását kísérő kriptoeszköz-alapdokumentumra vonatkozó követelményeket határozza meg. Az alapdokumentumnak tartalmaznia kell többek között a következőket: a kibocsátó leírása, a kibocsátó projektjének részletes leírása, annak feltüntetése, hogy elektronikuspénz-tokenekre vonatkozó nyilvános ajánlattételről vagy azok kereskedési platformra történő bevezetéséről van-e szó, valamint információ az elektronikus pénz kibocsátójával, az elektronikuspénz-tokenekkel és bármely lehetséges projekt végrehajtásával kapcsolatos kockázatokról. A 47. cikk az elektronikuspénz-tokenekre vonatkozó kriptoeszköz-alapdokumentumhoz kapcsolódó felelősségről rendelkezik. A 48. cikk követelményeket állapít meg az elektronikuspénz-tokenekre vonatkozó ajánlathoz kapcsolódó esetleges marketingközleményekre vonatkozóan, a 49. cikk pedig kimondja, hogy a kibocsátó által az elektronikuspénz-tokenért cserébe kapott pénzeszközöket az elektronikuspénz-token alapjául szolgáló pénznemben denominált eszközökbe kell befektetni. A IV. cím 2. fejezetének 50. cikke értelmében az EBH az elektronikuspénz-tokeneket a 39. cikkben felsorolt kritériumok alapján minősíti jelentősnek. Az 51. cikk annak a lehetőségét részletezi, hogy az elektronikuspénz-token kibocsátója miként minősülhet saját kezdeményezésére jelentősnek az engedélyezés kérelmezésekor. Az 52. cikk a jelentős elektronikuspénz-tokenek kibocsátóira vonatkozó további kötelezettségeket tartalmaz. A jelentős elektronkikuspénz-tokenek kibocsátóinak a tartalékeszközök letéti kezeléséről szóló 33. cikket és az ezen eszközök befektetéséről szóló 34. cikket kell alkalmazniuk a 2009/110/EK irányelv 7. cikke helyett, alkalmazniuk kell a javadalmazásról, az interoperabilitásról és a likviditáskezelésről szóló 41. cikk (1), (2) és (3) bekezdését, továbbá a 2009/110/EK irányelv 5. cikke helyett a 41. cikk (4) bekezdését kell alkalmazniuk és alkalmazniuk kell a tevékenységeik rendezett felszámolásáról szóló 42. cikket. Az V. cím a kriptoeszköz-szolgáltatók engedélyezésére és működési feltételeire vonatkozó rendelkezéseket tartalmaz. Az 1. fejezet meghatározza az engedélyezésre vonatkozó rendelkezéseket (53. cikk), részletezve az engedélyezési kérelem tartalmát (54. cikk), a kérelem értékelését (55. cikk), valamint az illetékes hatóságoknak az engedély visszavonására biztosított jogokat (56. cikk). A fejezet továbbá felhatalmazást ad az ESMA-nak arra, hogy létrehozza az összes kriptoeszköz-szolgáltatót tartalmazó nyilvántartást (57. cikk), amely az illetékes hatóságok által a kriptoeszköz-alapdokumentumokkal kapcsolatban rendelkezésre bocsátott információkat is tartalmazza. A kriptoeszköz-szolgáltatások határokon átnyúló nyújtása tekintetében az 58. cikk meghatározza, hogy a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságának miként kell továbbítania a kriptoeszközökkel összefüggő határokon átnyúló tevékenységekre vonatkozó információkat a fogadó tagállam illetékes hatósága számára. A 2. fejezet olyan követelményeket ír elő valamennyi kriptoeszköz-szolgáltató számára, mint például a becsületes, tisztességes és szakszerű magatartásra vonatkozó kötelezettség (59. cikk), a prudenciális biztosítékok (60. cikk és IV. melléklet), a szervezeti követelmények (61. cikk), az ügyfelek kriptoeszközeinek és pénzeszközeinek letéti őrzésére vonatkozó szabályok (63. cikk), a panaszkezelési eljárás létrehozására vonatkozó kötelezettség (64. cikk), az összeférhetetlenségre vonatkozó szabályok (65. cikk) és a kiszervezésre vonatkozó szabályok (66. cikk). Az V. cím 3. fejezete bizonyos szolgáltatásokra vonatkozó követelményeket határoz meg. Ilyen szolgáltatások a következők: a kriptoeszközök letéti kezelése (67. cikk), a kriptoeszközök kereskedési platformjai (68. cikk), a kriptoeszközök fiat valutákra vagy más kriptoeszközre történő átváltása (69. cikk), a megbízások végrehajtása (70. cikk), a kriptoeszközök elhelyezése (71. cikk), megbízások harmadik személy nevében történő fogadása és továbbítása (72. cikk), valamint a kriptoeszközökkel kapcsolatos tanácsadás (73. cikk). A 4. fejezet meghatározza a kriptoeszköz-szolgáltatókban történő részesedésszerzés szabályait. A VI. cím tilalmakat és követelményeket ír elő a kriptoeszközökkel kapcsolatos piaci visszaélések megelőzése érdekében. A 76. cikk meghatározza a piaci visszaélésre vonatkozó szabályok hatályát. A 77. cikk meghatározza a bennfentes információ fogalmát, és úgy rendelkezik, hogy annak a kibocsátónak, amelynek kriptoeszközeit bevezették a kriptoeszköz-kereskedési platformra, közzé kell tennie a bennfentes információkat. A cím további rendelkezései megtiltják a bennfentes kereskedést (78. cikk), a bennfentes információk jogosulatlan közzétételét (79. cikk) és a piaci manipulációt (80. cikk). A VII. cím részletesen ismerteti az illetékes nemzeti hatóságok, az EBH és az ESMA hatásköreit. A VII. cím 1. fejezete arra kötelezi a tagállamokat, hogy e rendelet alkalmazásában jelöljenek ki egy vagy több illetékes hatóságot, köztük egy egyedüli kapcsolattartó pontként kijelölt illetékes hatóságot (81. cikk). Az 1. fejezet továbbá részletes rendelkezéseket tartalmaz az illetékes nemzeti hatóságok hatásköréről (82. cikk), az illetékes hatóságok közötti együttműködésről (83. cikk), valamint az EBH-val és az ESMA-val (84. cikk) vagy más hatóságokkal (85. cikk) folytatott együttműködésről. A fejezet részletezi továbbá a tagállamok értesítési kötelezettségeit (86. cikk), a szakmai titoktartásra (87. cikk), az adatvédelemre (88. cikk) és a fogadó tagállamok illetékes nemzeti hatóságai által hozható óvintézkedésekre (89. cikk) vonatkozó szabályokat. A 90. cikk meghatározza a harmadik országokkal való együttműködésre vonatkozó szabályokat, 91. cikk pedig az illetékes hatóságok általi panaszkezelést szabályozza. A VII. cím 2. fejezete részletezi az illetékes hatóságok által kiszabható közigazgatási szankciókat és intézkedéseket (92. cikk), a felügyeleti és szankcionálási hatáskörük gyakorlását (93. cikk), a jogorvoslati jogot (94. cikk), a határozatok közzétételét (95. cikk), a szankciók bejelentését az EBH-nak és az ESMA-nak (96. cikk), valamint a jogsértések bejelentését és az ilyen jogsértéseket bejelentő személyek védelmét (97. cikk). A VII. cím 3. fejezete részletes rendelkezéseket határoz meg az EBH-nak a jelentős eszközalapú tokenek és a jelentős elektronikuspénz-tokenek kibocsátóinak felügyeletével kapcsolatos hatásköreiről, ideértve a felügyeleti feladatokat (98. cikk), a 99. cikk pedig a jelentős eszközalapú tokenek kibocsátóival foglalkozó felügyeleti kollégiumokra vonatkozó szabályokat állapítja meg. A kollégium többek között a következőkből áll: annak a székhely szerinti tagállamnak az illetékes hatósága, amelyben az eszközalapú token kibocsátóját engedélyezték, az EBH, az ESMA, a legrelevánsabb kriptoeszköz-kereskedési platformok felügyeletét ellátó illetékes hatóságok, letétkezelők, hitelintézetek stb., amelyek a jelentős eszközalapú tokennel kapcsolatos szolgáltatásokat nyújtanak, valamint az EKB. Amennyiben a jelentős eszközalapú token kibocsátója olyan tagállamban letelepedett, amelynek pénzneme nem az euró, vagy amennyiben a tartalékeszközök között az eurótól eltérő pénznemű eszköz szerepel, az adott tagállam nemzeti központi bankja is tagja a kollégiumnak. A kollégiumhoz nem tartozó illetékes hatóságok bekérhetik a kollégiumtól a felügyeleti feladataik ellátásához szükséges valamennyi információt. A 99. cikk azt is leírja, miként kell az EBH-nak az ESMA-val és a Központi Bankok Európai Rendszerével együttműködve szabályozási standardtervezeteket kidolgoznia a legrelevánsabb kereskedési platformok és letétkezelők meghatározása, valamint a kollégium gyakorlati működésének szabályozása céljából.

A 100. cikk nem kötelező erejű vélemények kibocsátására vonatkozó hatáskörrel ruházza fel a kollégiumot. Ezek a vélemények vonatkozhatnak a kibocsátóval szembeni magasabb összegű szavatolótőke-követelmény előírására, a kriptoeszköz-alapdokumentum módosítására, az engedély tervezett visszavonására, a harmadik országbeli felügyeleti hatósággal tervezett információcserére vonatkozó megállapodásra stb. Az illetékes hatóságoknak vagy az EBH-nak kellően figyelembe kell vennie a kollégium véleményét, és amennyiben nem értenek egyet a véleménnyel, beleértve az esetleges ajánlásokat is, végső döntésüknek tartalmaznia kell a véleménytől vagy az ajánlásoktól való bármely jelentős eltérés magyarázatát. A 101. cikk meghatározza a jelentős elektronikuspénz-tokenek kibocsátóival foglalkozó felügyeleti kollégiumokra vonatkozó szabályokat, amelyek ugyanúgy működnek, mint az eszközalapú tokenek kollégiumai (a további résztvevők közé tartoznak a jelentős elektronikuspénz-tokenek tekintetében pénzforgalmi szolgáltatásokat nyújtó legrelevánsabb pénzforgalmi intézmények illetékes hatóságai). A 102. cikk pedig az ilyen kollégiumok nem kötelező erejű véleményeinek kibocsátására vonatkozó hatásköröket határozza meg. A 4. fejezet meghatározza az EBH-nak a jelentős eszközalapú tokenek kibocsátóival és a jelentős elektronikuspénz-tokenek kibocsátóival kapcsolatos hatásköreit. Titoktartási kötelezettség (103. cikk), információkérés (104. cikk), általános vizsgálati hatáskörök (105. cikk), helyszíni vizsgálatok (106. cikk), információcsere (107. cikk), információcseréről szóló megállapodás harmadik országokkal (108. cikk), harmadik országokból származó információk közlése (109. cikk) és együttműködés más hatóságokkal (110. cikk). A 111. cikk az üzleti titoktartási kötelezettségről, a 112. cikk az EBH felügyeleti intézkedéseiről rendelkezik. A 113. cikk a közigazgatási szankciókat és egyéb intézkedéseket, mindenekelőtt a pénzbírságokat részletezi, míg az azt követő cikkek a kényszerítő bírságokat (114. cikk), a pénzbírságokkal kapcsolatos közzétételeket, a pénzbírságok jellegét és végrehajtását (115. cikk), valamint a felügyeleti intézkedések meghozatalára és a pénzbírságok kivetésére vonatkozó eljárási szabályokat (116. cikk) határozzák meg. A 117. cikk és a 118. cikk az érintett személyek meghallgatására vonatkozó követelményeket, és az Európai Unió Bíróságának az EBH határozatira vonatkozó korlátlan felülvizsgálati jogkörét állapítja meg. A 119. cikk értelmében az EBH számára lehetővé kell tenni, hogy a rendeletnek megfelelően elfogadott felhatalmazáson alapuló jogi aktus alapján díjakat számítson fel a jelentős eszközalapú tokenek kibocsátóinak és a jelentős elektronikuspénz-tokenek kibocsátóinak. A 120. cikk felhatalmazza az EBH-t, hogy meghatározott felügyeleti feladatokat átruházzon az illetékes hatóságokra, amennyiben ez a jelentős eszközalapú token kibocsátójának vagy a jelentős elektronikuspénz-token kibocsátójának megfelelő felügyelete érdekében szükséges. A VIII. cím rendelkezik a felhatalmazáson alapuló bizottsági jogi aktusok elfogadására vonatkozó felhatalmazás gyakorlásáról. A rendeletjavaslat felhatalmazást ad a Bizottságnak felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására, a rendeletben meghatározott bizonyos részletek, követelmények és intézkedések pontosítása céljából (121. cikk). A IX. cím tartalmazza az átmeneti és záró rendelkezéseket, beleértve a Bizottság azon kötelezettségét, hogy jelentést kell készítenie a rendelet hatásának értékeléséről (122. cikk). A 123. cikkben meghatározott átmeneti rendelkezések között szerepel az e rendelet hatálybalépése előtt kibocsátott kriptoeszközökre vonatkozó szerzett jogi záradék, az eszközalapú tokenek és az elektronikuspénz-tokenek kivételével. A 124. cikk e rendelet hozzáadásával módosítja az uniós jog megsértését bejelentő személyek védelméről szóló irányelvet ((EU) 2019/1937 irányelv), a 125. cikk pedig kimondja, hogy ezt a módosítást e rendelet hatálybalépésétől számított 12 hónap elteltével át kell ültetni a nemzeti jogba. A 126. cikk értelmében e rendelet alkalmazását a hatálybalépésétől számított 18 hónap elteltével kell megkezdeni, kivéve az elektronikuspénz-tokenekre és az eszközalapú tokenekre vonatkozó rendelkezéseket, amelyek e rendelet hatálybalépésének napjától alkalmazandók. 2020/0265 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a kriptoeszközök piacairól és az (EU) 2019/1937 irányelv módosításáról (EGT-vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 114. cikkére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően, tekintettel az Európai Központi Bank véleményére, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére, rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1)A digitális pénzügyi szolgáltatási stratégiáról szóló bizottsági közlemény biztosítani kívánja, hogy az Unió pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó jogszabályai megfeleljenek a digitális kor követelményeinek, és – többek között az innovatív technológiák használatának lehetővé tételével – hozzájáruljanak a jövőorientált, emberközpontú gazdasághoz. Az Unió kinyilvánította és megerősítette azon szakpolitikai célját, hogy a pénzügyi ágazatban fejlessze a transzformatív technológiákat és előmozdítsa azok elterjedését, ideértve a blokklánc-technológiát és a megosztott főkönyvi technológiát (DLT). (2)A megosztott főkönyvi technológia pénzügyi alkalmazása terén a kriptoeszközök jelentik az egyik fő lehetőséget. A kriptoeszközök olyan, digitális érték- vagy jogmegjelenítők, amelyek használata jelentős előnyökkel járhat mind a piaci szereplők, mind a fogyasztók számára. Kibocsátásuk könnyíti a tőkebevonást és növeli a versenyt, vagyis olcsóbbá, tehermentesebbé és inkluzívabbá teheti a kis- és középvállalkozások (kkv-k) finanszírozását. A virtuális érmék (tokenek) fizetési eszközként való használata a közvetítők számának korlátozásával olcsóbbá, gyorsabbá és hatékonyabbá teheti a pénzforgalmat, különösen nemzetközi viszonylatban.

(3)Egyes kriptoeszközök a 2014/65/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 15. pontja szerinti pénzügyi eszköznek minősülnek. A kriptoeszközök többsége azonban nem tartozik a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó uniós jogszabályok hatálya alá. A kriptoeszközökhöz kapcsolódó szolgáltatások – többek között a kriptoeszköz-kereskedési platformok működtetése, a kriptoeszközök átváltása fiat valutára vagy más kriptoeszközökre, illetve a kriptoeszközökre vonatkozó letétkezelés – jelenleg szabályozatlanok. E szabályozatlanság miatt a kriptoeszközök birtokosai kockázatokkal szembesülnek, különösen a fogyasztóvédelmi szabályok hatályán kívül eső területeken. A szabályozatlanság jelentős – például piacbefolyásolással kapcsolatos – kockázatokat teremthet a kriptoeszközök másodlagos piacának integritására nézve is. E kockázatok kezelése érdekében egyes tagállamok egyedi szabályokat vezettek be azon kriptoeszközök összessége – vagy egy adott csoportja – tekintetében, amelyek nem tartoznak a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó uniós jogszabályok hatálya alá. E területen más tagállamok is fontolgatják a jogszabályalkotást. (4)A kriptoeszközökre vonatkozó átfogó uniós keret hiányában a felhasználók bizalmatlanokká válhatnak ezen eszközökkel szemben, ami akadályozhatja ezen eszközök piacának fejlődését, és elszalasztott lehetőségekhez vezethet az innovatív digitális szolgáltatások, az alternatív készpénz-helyettesítő fizetési eszközök vagy az uniós vállalkozások új finanszírozási forrásai tekintetében. Továbbá a kriptoeszközöket használó vállalatok sem élvezhetnek jogbiztonságot a tekintetben, hogy kriptoeszközeiket hogyan fogják kezelni a különböző tagállamokban, ami csökkenteni fogja hajlandóságukat a kriptoeszközök digitális innováció céljából történő felhasználására. A kriptoeszközökre vonatkozó átfogó uniós keret hiánya egyben az egységes szabályozás hiányához is vezet, és ezáltal torzítja a versenyt az egységes piacon, megnehezíti a kriptoeszköz-szolgáltatók tevékenységének határon átnyúló bővítését, és szabályozási arbitrázshoz vezet. A kriptoeszközpiac a jelenlegi szerény méreténél fogva egyelőre nem jelent veszélyt a pénzügyi stabilitásra. A fogyasztók körében azonban egyre inkább népszerűvé válhatnak azon kriptoeszközök, amelyek értéke az árfolyam stabilitásának biztosítása érdekében konkrét eszközhöz vagy eszközkosárhoz van kötve. Egy ilyen fejlemény további kihívásokat támaszthat a pénzügyi stabilitás, a monetáris transzmissziós mechanizmus vagy a monetáris szuverenitás tekintetében. (5)Ezért egy uniós szintű, célzott és harmonizált keret létrehozásával meg kell állapítani a kriptoeszközökre, továbbá a kapcsolódó tevékenységekre és szolgáltatásokra vonatkozó egyedi szabályokat, és pontosítani kell az alkalmazandó jogi keretet. E harmonizált keretnek ki kell terjednie a kriptoeszközökhöz kapcsolódó szolgáltatásokra is, amennyiben ezek a szolgáltatások még nem tartoznak a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó uniós jogszabályok hatálya alá. E keretnek támogatnia kell az innovációt és a tisztességes versenyt, ugyanakkor magas szintű fogyasztóvédelmet és piaci integritást kell biztosítania a kriptoeszközpiacokon. A keretnek egyértelműen lehetővé kell tennie a kriptoeszköz-szolgáltatók tevékenységének határon átnyúló bővítését, továbbá működésük zavartalanságának biztosítása érdekében meg kell könnyítenie a banki szolgáltatásokhoz való hozzáférésüket. Biztosítania kell továbbá a pénzügyi stabilitást, és kezelnie kell az azon kriptoeszközökből eredő monetáris politikai kockázatokat, amelyek árfolyama a stabilitás érdekében referencia-pénznemhez, referenciaeszközhöz vagy e referenciák kosarához van rögzítve. A kriptoeszközök piacaira vonatkozó uniós keret a kriptoeszközökre vonatkozó nyilvános ajánlattételeknek vagy a kriptoeszközökhöz kapcsolódó szolgáltatásoknak a szabályozásával növelheti a fogyasztók védelmét, a piac integritását és a pénzügyi stabilitást, de nem szabályozhatja a mögöttes technológiát, és lehetővé kell tennie mind az engedélyhez kötött, mind az engedélyhez nem kötött megosztott főkönyvek használatát. (6)A pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó uniós jogszabályok nem részesíthetnek előnyben egy konkrét technológiát. A 2014/65/EU irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 15. pontja szerinti „pénzügyi eszköznek” minősülő kriptoeszközöknek ezért továbbra is a meglévő általános uniós jogszabályok, többek között a 2014/65/EU irányelv hatálya alá kell tartozniuk, függetlenül a kibocsátásukhoz vagy átruházásukhoz használt technológiától. (7)A monetáris hatósági minőségükben eljáró központi bankok vagy más hatóságok által kibocsátott kriptoeszközöket, továbbá az ilyen központi bankok vagy más hatóságok által nyújtott, kriptoeszközökhöz kapcsolódó szolgáltatásokat célszerű kivenni a kriptoeszközökre vonatkozó uniós keret hatálya alól. (8)A kriptoeszközök területén minden elfogadott jogszabálynak konkrétnak és időtállónak kell lennie, és képesnek kell lennie arra, hogy lépést tartson az innovációval és a technológiai fejlődéssel. Ezért a „kriptoeszközök” és a „megosztott főkönyvi technológia” fogalmát a lehető legtágabban kell meghatározni, hogy minden olyan kriptoeszköztípust magában foglaljon, amely jelenleg nem tartozik a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó uniós jogszabályok hatálya alá. E jogszabályoknak hozzá kell járulniuk a pénzmosás és a terrorizmusfinanszírozás elleni küzdelemhez is. A „kriptoeszközök” fogalommeghatározásának ezért meg kell felelnie a Pénzügyi Akció Munkacsoport (FATF) ajánlásaiban meghatározott „virtuális eszközök” fogalommeghatározásának. Ugyanezen okból a kriptoeszköz-szolgáltatások jegyzékének magában kell foglalnia azokat a virtuáliseszköz-szolgáltatásokat is, amelyek pénzmosási aggályokat vethetnek fel, és amelyeket a FATF ilyenként azonosított. (9)A kriptoeszközöket három alkategóriába kell sorolni, és ezen alkategóriáknak sajátos követelményeknek kell megfelelniük. Az első kategóriába az a kriptoeszköz-típus tartozik, amely a DLT-n elérhető áruhoz vagy szolgáltatáshoz való digitális hozzáférés biztosítására szolgál, és amelyet kizárólag a szóban forgó token kibocsátója fogad el („felhasználói token”). Az ilyen „felhasználói tokenek” a digitális platform és a digitális szolgáltatások működéséhez kapcsolódó nem pénzügyi célokat szolgálnak, és a kriptoeszközök sajátos típusának tekintendők. A kriptoeszközök második alkategóriáját az „eszközalapú tokenek” alkotják. Az ilyen eszközalapú tokenek értéke – a stabilitás érdekében – törvényes fizetőeszköznek minősülő referenciapénznemhez, egy vagy több referenciaáruhoz, egy vagy több referencia-kriptoeszközhöz vagy ilyen referenciaeszközök kosarához van rögzítve. Az eszközalapú tokenek értékük stabilitása révén fizetési eszközként – áruk és szolgáltatások vásárlására –, illetve értéktárolóként is szolgálnak birtokosaik számára. A kriptoeszközök harmadik alkategóriájába azok a kriptoeszközök tartoznak, amelyek elsősorban fizetési eszközként szolgálnak, és értékük a stabilitás érdekében egyetlen referencia-fiatvalutához van rögzítve. Az ilyen kriptoeszközök funkciója nagyon hasonlít a 2009/110/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 2. cikkének (2) bekezdése szerinti elektronikus pénz funkciójára. Az elektronikus pénzhez hasonlóan az ilyen kriptoeszközök is az érmék és bankjegyek elektronikus helyettesítői, és fizetésre szolgálnak. Ezeket a kriptoeszközöket „elektronikuspénz-tokenként” vagy „e-pénz-tokenként” határozzák meg. (10)A hasonlóságok ellenére az elektronikus pénz és az egyetlen referencia-fiatvalutához rögzített kriptoeszközök néhány fontos szempontból eltérnek egymástól. A 2009/110/EK irányelv 2. cikkének 2. pontja szerinti elektronikus pénz birtokosai minden esetben követelhetik az elektronikuspénz-kibocsátó intézménnyel szemben, illetve szerződéses joguk van arra, hogy elektronikus pénzüket bármikor névértéken visszaváltsák a törvényes fizetőeszköznek minősülő fiat valutára. Ezzel szemben a törvényes fizetőeszköznek minősülő egyetlen referencia-fiatvalutához rögzített kriptoeszközök birtokosai nem követelhetik ezt az ilyen eszközök kibocsátóival szemben, és előfordulhat, hogy az ilyen kriptoeszközök nem tartoznak a 2009/110/EK irányelv hatálya alá. Más, egyetlen referencia-fiatvalutához rögzített kriptoeszközök esetében nem biztosított a referencia-pénznemben névértéken történő visszaváltás lehetősége, vagy a visszaváltási időszak időben korlátozott. E kriptoeszközök felhasználóinak bizalmát megingathatja, hogy az ilyen kriptoeszközök birtokosai nem rendelkeznek követeléssel a kibocsátókkal szemben, vagy a követelés összege a kriptoeszközök referencia-pénznemében nem egyezik a névértékkel. A 2009/110/EK irányelvben megállapított szabályok kijátszásának elkerülése érdekében az „e-pénz-token” fogalmát a lehető legtágabban kell meghatározni, hogy magában foglalja a törvényes fizetőeszköznek minősülő egyetlen referencia-fiatvalutához rögzített kriptoeszközök minden típusát. A szabályozási arbitrázs elkerülése érdekében az e-pénz-tokenek kibocsátását szigorú feltételekhez kell kötni, ideértve azt is, hogy e-pénz-tokent csak az 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet szerinti hitelintézet vagy a 2009/110/EK irányelv alapján engedélyezett elektronikuspénz-kibocsátó intézmény bocsáthasson ki. Ugyanezen okból az ilyen e-pénz-tokenek kibocsátóinak biztosítaniuk kell, hogy a tokenek felhasználói bármikor követelhessék e tokenek névértéken történő, referencia-pénznemre való visszaváltását. Az e-pénz-tokenek is kriptoeszközök, vagyis a fogyasztóvédelem és a piaci integritás tekintetében új, kriptoeszköz-specifikus kihívásokat is teremthetnek, amelyek kezelése érdekében az e rendeletben megállapított vonatkozó szabályoknak rájuk is vonatkozniuk kell. (11)A kriptoeszközök különböző kockázatai és lehetőségei miatt meg kell állapítani a kriptoeszköz-kibocsátókra vonatkozó szabályokat, kibocsátónak tekintve minden olyan jogi személyt, amely nyilvános ajánlattétel keretében bármely típusú kriptoeszközt kínál, vagy ilyen kriptoeszközt be kíván vezetni valamely kriptoeszköz-kereskedési platformra. (12)Külön szabályokat kell megállapítani a kriptoeszközökhöz kapcsolódó szolgáltatásokat nyújtó szervezetekre vonatkozóan. E szolgáltatások első kategóriájába a kriptoeszköz-kereskedési platform működtetésének biztosítása, saját számlás kereskedés révén a kriptoeszközök törvényes fizetőeszköznek minősülő fiat valutára vagy más kriptoeszközre váltása, valamint a kriptoeszközökre vonatkozó, harmadik személy nevében történő letétkezelés és adminisztráció biztosítása, illetve az ilyen eszközökhöz való hozzáférési eszközök kontrolljának biztosítása tartozik. E szolgáltatások második kategóriájába a kriptoeszközök elhelyezése, a kriptoeszközökre vonatkozó megbízások fogadása vagy továbbítása, a kriptoeszközökre vonatkozó megbízások végrehajtása harmadik személy nevében, valamint a kriptoeszközökre vonatkozó tanácsadás tartozik. Minden olyan személy, aki szakmai alapon ilyen kriptoeszköz-szolgáltatást nyújt, „kriptoeszköz-szolgáltatónak” tekintendő. (13)Annak biztosítása érdekében, hogy az illetékes hatóságok mindig megfelelően nyomon kövessék és felügyeljék az eszközalapú tokenektől és az e-pénz-tokenektől eltérő kriptoeszközökre vonatkozó unióbeli nyilvános ajánlattételeket vagy az ilyen kriptoeszközök kriptoeszköz-kereskedési platformra történő bevezetését, elő kell írni, hogy kriptoeszköz-kibocsátó csak jogi személy lehessen. (14)A fogyasztók védelmének biztosítása érdekében a kriptoeszközök leendő vevőit tájékoztatni kell az általuk megvásárolni kívánt kriptoeszközök jellemzőiről, funkcióiról és kockázatairól. A kriptoeszközökre vonatkozó nyilvános ajánlattétel unióbeli közzétételekor vagy a kriptoeszközök kriptoeszköz-kereskedési platformra történő bevezetésének a kérelmezésekor a kriptoeszköz-kibocsátóknak készíteniük kell egy kötelező közzétételeket tartalmazó tájékoztató dokumentumot (a továbbiakban: kriptoeszköz-alapdokumentum), amelyet meg kell küldeniük illetékes hatóságuknak, és közzé kell tenniük. A kriptoeszköz-alapdokumentumnak általános információkat kell tartalmaznia a kibocsátóról, a bevont tőkével végrehajtandó projektről, a kriptoeszközökre vonatkozó nyilvános ajánlattételről vagy a kriptoeszközök kriptoeszköz-kereskedési platformra történő bevezetéséről, a kriptoeszközhöz kapcsolódó jogokról és kötelezettségekről, a mögöttes technológiáról és a kapcsolódó kockázatokról. A kriptoeszközök birtokosaival szembeni tisztességes és megkülönböztetésmentes bánásmód biztosítása érdekében a kriptoeszköz-alapdokumentumban és adott esetben a nyilvános ajánlattételhez kapcsolódó marketingközleményekben szereplő információnak valósnak, egyértelműnek és nem félrevezetőnek kell lennie. (15)Az arányosság biztosítása érdekében a kriptoeszköz-alapdokumentum elkészítésére és közzétételére vonatkozó követelmények hatálya alól célszerű kivenni az ingyenesen felkínált – az eszközalapú tokenektől és az e-pénz-tokenektől eltérő – kriptoeszközökre vonatkozó ajánlattételeket, illetve a kizárólag az (EU) 2017/1129 európai parlamenti és tanácsi rendelet 2. cikkének e) pontjában meghatározott minősített befektetőknek felkínált és csak általuk tartható kriptoeszközökre vonatkozó ajánlattételeket, továbbá a – tagállamonként – csekély számú személynek felkínált kriptoeszközökre, valamint az egyedi és más kriptoeszközzel nem helyettesíthető kriptoeszközökre vonatkozó ajánlattételeket. (16)A kis- és középvállalkozásokra és az induló innovatív vállalkozásokra nem szabad túlzott adminisztratív terheket róni. Ezért a kriptoeszköz-alapdokumentum elkészítésére vonatkozó kötelezettség alól mentesíteni kell azon kriptoeszközökre vonatkozó unióbeli nyilvános ajánlattételeket, amelyek bármely 12 hónapos időszakban nem haladják meg a megfelelő összesített küszöbértéket. Ugyanakkor az EU horizontális fogyasztóvédelmi jogszabályai, például a 2011/83/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv, a 2005/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv vagy a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5-i 93/13/EGK tanácsi irányelv, és a bennük foglalt tájékoztatási kötelezettségek, továbbra is alkalmazandók a kriptoeszközökre vonatkozó nyilvános ajánlattételekre, amennyiben azok vállalkozások és fogyasztók közötti kapcsolatokat érintenek. (17)Ha a nyilvános ajánlattétel olyan szolgáltatásra vonatkozó felhasználói tokeneket érint, amely még nem vehető igénybe, a kriptoeszköz-alapdokumentumban leírt nyilvános ajánlattétel időtartama nem haladhatja meg a tizenkét hónapot. A nyilvános ajánlattétel időtartamának e korlátozása független attól, hogy a termék vagy szolgáltatás mikor válik ténylegesen működőképessé és a felhasználói token birtokosa által igénybe vehetővé a nyilvános ajánlattétel lejárta után. (18)A felügyelet lehetővé tétele érdekében a kriptoeszköz-kibocsátóknak a kriptoeszközökre vonatkozó unióbeli nyilvános ajánlattételt vagy a kriptoeszközök kriptoeszköz-kereskedési platformra történő bevezetését megelőzően meg kell küldeniük a kriptoeszköz-alapdokumentumukat és adott esetben marketingközleményeiket azon tagállam illetékes hatóságának, amelyben bejegyzett székhelyük vagy fióktelepük található. A harmadik országban székhellyel rendelkező kibocsátóknak a kriptoeszköz-alapdokumentumukat és adott esetben a marketingközleményüket a kriptoeszközökre vonatkozó ajánlattétellel vagy kriptoeszköz-kereskedési platformra történő bevezetéssel elsődlegesen megcélzott tagállam illetékes hatóságának kell megküldeniük. (19)Az indokolatlan adminisztratív terheket el kell kerülni. Az illetékes hatóságok ezért nem kötelezhetők arra, hogy a kriptoeszköz-alapdokumentumot annak közzététele előtt jóváhagyják. Az illetékes hatóságoknak azonban hatáskörrel kell rendelkezniük arra, hogy a közzétételt követően további információk szerepeltetését írják elő a kriptoeszköz-alapdokumentumban és adott esetben a marketingközleményekben. (20)Az illetékes hatóságok számára lehetővé kell tenni, hogy felfüggesszék vagy megtiltsák az ilyen kriptoeszközökre vonatkozó nyilvános ajánlattételt vagy a kriptoeszköz-kereskedési platformra történő bevezetést, amennyiben e nyilvános ajánlattétel vagy bevezetés nem felel meg az alkalmazandó követelményeknek. Az illetékes hatóságoknak hatáskörrel kell rendelkezniük arra is, hogy honlapjukon vagy sajtóközleményben figyelmeztetést tegyenek közzé, ha a kibocsátó nem felel meg az említett követelményeknek. (21)Az illetékes hatóságnak megküldött kriptoeszköz-alapdokumentumokat és adott esetben marketingközleményeket közzé kell tenni, és ezt követően a kriptoeszköz-kibocsátók számára lehetővé kell tenni a kriptoeszközeikre vonatkozó ajánlattételeknek az Unió egészében való közzétételét és a kriptoeszközök kriptoeszköz-kereskedési platformra történő bevezetésének kérelmezését. (22)A fogyasztók védelmének további biztosítása érdekében azoknak a fogyasztóknak, akik az eszközalapú tokenektől és az e-pénz-tokenektől eltérő kriptoeszközeiket közvetlenül a kibocsátótól vagy a kibocsátó nevében kriptoeszközöket elhelyező kriptoeszköz-szolgáltatótól szerzik be, a beszerzést követően egy meghatározott ideig elállási jogot kell biztosítani. A kibocsátó által határidőhöz kötött, kriptoeszközre vonatkozó nyilvános ajánlattételek zökkenőmentes lebonyolításának biztosítása érdekében, a fogyasztó a jegyzési időszak lejártát követően nem gyakorolhatja ezt az elállási jogot. Az elállási jog nem alkalmazandó továbbá az eszközalapú tokenektől és az e-pénz-tokenektől eltérő kriptoeszközök kriptoeszköz-kereskedési platformra történő bevezetésekor sem, mivel az ilyen kriptoeszközök ára a kriptoeszköz-piacok ingadozásaitól függ.

(23)Az eszközalapú tokenektől és az e-pénz-tokenektől eltérő kriptoeszközök kibocsátóinak – még akkor is, ha mentesek a kriptoeszköz-alapdokumentum közzétételére vonatkozó kötelezettség alól – becsületesen, tisztességesen és szakszerűen kell eljárniuk, a kriptoeszköz-birtokosokkal tisztességesen, világosan és valósághűen kell kommunikálniuk, valamint azonosítaniuk kell, meg kell előzniük, kezelniük kell és közzé kell tenniük az összeférhetetlenségeket, továbbá hatékony igazgatási megoldásokkal kell rendelkezniük annak biztosítása érdekében, hogy rendszereik és biztonsági protokolljaik megfeleljenek az uniós előírásoknak. Az illetékes hatóságok felügyeleti feladatainak támogatása érdekében az Európai Értékpapírpiaci Hatóságot (ESMA) fel kell hatalmazni arra, hogy az említett uniós standardok további pontosítása céljából az Európai Bankhatósággal (EBH) szoros együttműködésben iránymutatásokat tegyen közzé az említett rendszerekről és biztonsági protokollokról. (24)A kriptoeszközök birtokosainak további védelme érdekében indokolt, hogy a kriptoeszköz-kibocsátók és vezető testületük tagjai polgári jogi felelősséget viseljenek a kriptoeszköz-alapdokumentumban a nyilvánosság számára nyújtott információkért. (25)Az eszközalapú tokenek értéke a stabilitás érdekében több referencia-fiatpénzhez, egy vagy több referenciaáruhoz, egy vagy több más referencia-kriptoeszközhöz vagy ilyen referencia-eszközök kosarához van rögzítve. Emiatt ezek az eszközök értékátadási vagy fizetési eszközként jelentősen elterjedhetnek a felhasználók körében, vagyis a többi kriptoeszközhöz képest nagyobb kockázatot jelentenek a fogyasztóvédelem és a piac integritása szempontjából. Kibocsátóikra ezért szigorúbb követelményeknek kell vonatkozniuk, mint az egyéb kriptoeszközök kibocsátóira. (26)Az úgynevezett algoritmikus „stabil kriptopénzek”, amelyek értékük stabilitását protokollok útján érik el – kínálatuknak a kereslet változására reagáló növekedésével vagy csökkenésével –, nem minősülhetnek eszközalapú tokennek, ha értékük nincs a stabilitás érdekében egy vagy több más referenciaeszközhöz rögzítve. (27)Az eszközalapú tokenekre vonatkozó nyilvános ajánlattételek megfelelő felügyelete és nyomon követése érdekében az eszközalapú tokenek kibocsátóinak bejegyzett székhellyel kell rendelkezniük az Unióban. (28)Indokolt, hogy az eszközalapú tokenekre vonatkozó unióbeli nyilvános ajánlattételekre vagy az ilyen kriptoeszközök kriptoeszköz-kereskedési platformra történő bevezetésére csak akkor kerülhessen sor, ha az illetékes hatóság engedélyezte az ilyen kriptoeszközök kibocsátóját, és az ilyen kriptoeszközök tekintetében jóváhagyta a kriptoeszköz-alapdokumentumot. Az engedélyezési követelmény azonban nem alkalmazandó, ha az eszközalapú tokeneket csak minősített befektetőknek kínálják, vagy ha az eszközalapú tokenekre vonatkozó nyilvános ajánlattétel nem ér el egy bizonyos küszöbértéket. Célszerű, hogy a 2013/36/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv alapján engedélyezett hitelintézeteknek ne kelljen e rendelet alapján is engedélyt kérniük az eszközalapú tokenek kibocsátásához. Az eszközalapú tokenek kibocsátóját azonban ilyen esetben is kötelezni kell arra, hogy az eszközalapú tokenek vevőinek az eszközök jellemzőiről és kockázatairól való tájékoztatása érdekében készítse el a kriptoeszköz-alapdokumentumot, és azt közzététel előtt küldje meg az érintett illetékes hatóságnak. (29)Az illetékes hatóságnak meg kell tagadnia az engedélyezést, ha az eszközalapú tokenek leendő kibocsátójának üzleti modellje komoly fenyegetést jelenthet a pénzügyi stabilitásra, a monetáris transzmissziós mechanizmusra vagy a monetáris szuverenitásra. Az illetékes hatóságnak az engedély megadása vagy az engedélykérelem elutasítása előtt konzultálnia kell az EBH-val és az ESMA-val, valamint – amennyiben az eszközalapú tokenek uniós referencia-pénznemhez vannak rögzítve – az Európai Központi Bankkal (EKB) és az adott pénznemet kibocsátó nemzeti központi bankkal. Célszerű, hogy az EBH, az ESMA, továbbá adott esetben az EKB és a nemzeti központi bankok nem kötelező véleményt adjanak az illetékes hatóságnak a leendő kibocsátó kérelméről. Célszerű, hogy az illetékes hatóság az eszközalapú tokenek leendő kibocsátójának engedélyezésekor hagyja jóvá az adott szervezet által készített, kriptoeszköz-alapdokumentumot is. Az illetékes hatóság által kiadott engedélynek az Unió egészében érvényesnek kell lennie, és lehetővé kell tennie, hogy az engedély jogosultja az egységes piacon eszközalapú tokenekre vonatkozó ajánlattételeket tegyen közzé, és az ilyen kriptoeszközök kriptoeszköz-kereskedési platformra történő bevezetését kérelmezze. Hasonlóképpen, a kriptoeszköz-alapdokumentumnak is az egész Unióban érvényesnek kell lennie anélkül, hogy a tagállamok azt kiegészítő követelményeket írhatnának elő. (30)A fogyasztók védelmének biztosítása érdekében az eszközalapú tokenek kibocsátóinak mindig valós, egyértelmű és nem félrevezető tájékoztatást kell nyújtaniuk az eszközalapú tokenek birtokosai számára. Az eszközalapú tokenek esetében a kriptoeszköz-alapdokumentumnak információkat kell tartalmaznia a stabilizációs mechanizmusról, a tartalékeszközökre vonatkozó befektetési politikáról, a tartalékeszközökre vonatkozó letétkezelési megállapodásokról, valamint a birtokosok jogairól. Ha az eszközalapú tokenek kibocsátói nem kínálnak a tartalékeszközökre vonatkozó közvetlen követelést vagy visszaváltási jogot az eszközalapú tokenek minden birtokosának, akkor a kriptoeszköz-alapdokumentumnak e tekintetben világos és egyértelmű figyelmeztetést kell tartalmaznia. Az eszközalapú tokenek kibocsátóinak marketingközleményeikben is fel kell tüntetniük az erre vonatkozó nyilatkozatot, ha nem kínálnak ilyen közvetlen jogokat az eszközalapú tokenek minden birtokosa számára. (31)Az eszközalapú tokenek kibocsátóinak a kriptoeszköz-alapdokumentumban foglalt információk mellett folyamatos tájékoztatást is nyújtaniuk kell az ilyen tokenek birtokosainak. Honlapjukon legalább havonta közzé kell tenniük különösen a forgalomban lévő eszközalapú tokenek összegét, valamint a tartalékeszközök értékét és összetételét. Az eszközalapú tokenek kibocsátóinak közzé kell tenniük továbbá minden olyan eseményt, amely valószínűleg jelentős hatással lesz az eszközalapú tokenek értékére vagy a tartalékeszközökre, függetlenül attól, hogy a szóban forgó kriptoeszközöket bevezették-e valamely kriptoeszköz-kereskedési platformra. (32)A fogyasztók védelmének biztosítása érdekében az eszközalapú tokenek kibocsátóinak mindig becsületesen, tisztességesen, szakszerűen és az eszközalapú tokenek birtokosainak legfőbb érdekét szem előtt tartva kell eljárniuk. Az eszközalapú tokenek kibocsátóinak egyértelmű eljárást kell bevezetniük a kriptoeszközök birtokosaitól kapott panaszok kezelésére is. (33)Az eszközalapú tokenek kibocsátóinak politikával kell rendelkezniük az olyan összeférhetetlenségek azonosítása, kezelése és potenciális közzététele tekintetében, amelyek vezetőikkel, részvényeseikkel, ügyfeleikkel vagy harmadik személy szolgáltatókkal fennálló kapcsolataikból eredhetnek. (34)Az eszközalapú tokenek kibocsátóinak megbízható irányítási rendszerrel és benne egy olyan, egyértelmű szervezeti felépítéssel kell rendelkezniük, amelynek jól meghatározott, átlátható és következetes felelősségi körei és hatékony eljárásai révén képesek az őket érintő vagy esetlegesen érintő kockázatok azonosítására, kezelésére, nyomon követésére és jelentésére. Az ilyen kibocsátók vezető testületének és részvényeseinek kellően jó hírnévvel és elegendő szakértelemmel kell rendelkezniük, továbbá a pénzmosás és a terrorizmusfinanszírozás elleni küzdelem szempontjából szakmailag alkalmasnak és üzletileg megbízhatónak kell lenniük. Az eszközalapú tokenek kibocsátóinak emellett a tevékenységük mértékével arányos erőforrásokat kell alkalmazniuk, és mindig biztosítaniuk kell tevékenységük folyamatosságát és szabályszerűségét. E célból olyan üzletmenet-folytonossági politikát kell kialakítaniuk, amely rendszereik és eljárásaik működésének zavara esetén biztosítja alapvető pénzforgalmi tevékenységeik végrehajtását. Az eszközalapú tokenek kibocsátóinak erős belsőkontroll- és kockázatértékelési mechanizmussal, valamint a kapott információk integritását és bizalmas jellegét garantáló rendszerrel is rendelkezniük kell. (35)Az eszközalapú tokenek kibocsátói általában központi szereplői az ilyen kriptoeszközök kibocsátását, átruházását és a birtokosok részére történő forgalmazását végző szervezetek hálózatának. Az eszközalapú tokenek kibocsátói számára ezért elő kell írni, hogy megfelelő szerződéses megállapodásokat kössenek és tartsanak fenn azokkal a harmadik személy szervezetekkel, amelyek a stabilizációs mechanizmus működtetését, a tokenek értékét fedező tartalékeszközök befektetését, a tartalékeszközökre vonatkozó letétkezelést és adott esetben az eszközalapú tokenek nyilvános értékesítését végzik. (36)A tágabb pénzügyi rendszer pénzügyi stabilitását fenyegető kockázatok kezelése érdekében az eszközalapú tokenek kibocsátói számára tőkekövetelményeket kell előírni. E tőkekövetelményeket célszerű az eszközalapú tokenek értékét fedező eszköztartalék százalékos arányaként kiszámítani, ezzel biztosítva arányosságukat az eszközalapú tokenek kibocsátásának nagyságához képest. Az illetékes hatóságok számára azonban lehetővé kell tenni, hogy növeljék vagy csökkentsék az előírt szavatolótőke-követelmények összegét, amihez többek között a kibocsátó kockázatértékelési mechanizmusának értékelését, az eszközalapú tokeneket fedező tartalékban lévő eszközök minőségét és volatilitását, vagy az eszközalapú tokenek összesített értékét és számát vehetik figyelembe. (37)Az eszközalapú tokenek értékének stabilitása érdekében indokolt, hogy kibocsátóik e kriptoeszközök fedezetére képezzenek és folyamatosan tartsanak fenn egy eszköztartalékot. Az eszközalapú tokenek kibocsátóinak biztosítaniuk kell az ilyen eszköztartalékok prudens kezelését és különösen azt, hogy az eszközalapú tokenek létrehozása és megsemmisítése mindig maga után vonja a tartalékeszközök megfelelő növekedését vagy csökkenését, anélkül, hogy ez kedvezőtlen hatást gyakorolna a tartalékeszközök piacára. Az eszközfedezetű kriptoeszközök kibocsátóinak ezért részletes politikákat kell kidolgozniuk és fenntartaniuk, azokban ismertetve többek között a tartalékeszközök összetételét, az eszközök allokációját, a tartalékeszközök jelentette kockázatok átfogó értékelését, az eszközalapú tokenek létrehozására és megsemmisítésére vonatkozó eljárást, az eszközalapú tokenek vételére és visszaváltására vonatkozó eljárást a tartalékeszközök viszonylatában, valamint – amennyiben a tartalékeszközöket befektetik – a kibocsátó által követett befektetési politikát. (38)Az eszközalapú tokenekkel kapcsolatos veszteségek kockázatának megelőzése és ezen eszközök értékének megőrzése érdekében az eszközalapú tokenek kibocsátóinak megfelelő letétkezelési szabályzatot kell alkalmazniuk a tartalékeszközökre. E politikának biztosítania kell, hogy a tartalékeszközök mindenkor teljesen elkülönüljenek a kibocsátó saját eszközeitől, ne legyenek megterhelve vagy fedezetként elzálogosítva, és azonnal hozzáférhetők legyenek az eszközalapú tokenek kibocsátója számára. A tartalékeszközökre vonatkozó letétkezelést azok jellegétől függően vagy az 575/2013/EU rendelet szerinti hitelintézetre vagy engedélyezett kriptoeszköz-szolgáltatóra kell bízni. Az eszközalapú tokenek tartalékeszközeire vonatkozó letétkezeléssel megbízott hitelintézeteknek vagy kriptoeszköz-szolgáltatóknak felelősséget kell vállalniuk a kibocsátóval vagy az eszközalapú tokenek birtokosaival szemben a tartalékeszközökben bekövetkező veszteségért, kivéve, ha bizonyítják, hogy az olyan külső esemény miatt következett be, amelyre nem volt érdemleges befolyásuk. (39)Az eszközalapú tokenek birtokosait meg kell védeni a tokenek értékét fedező eszközök értékcsökkenésével szemben, és ezért az eszközalapú tokenek kibocsátóinak a tartalékeszközöket biztonságos, alacsony kockázatú eszközökbe kell fektetniük, minimális piaci és hitelkockázat mellett. Mivel az eszközalapú tokenek fizetési eszközként használhatók, a tartalékeszközök befektetéséből származó nyereségeket vagy veszteségeket az eszközalapú tokenek kibocsátójának kell viselnie. (40)Egyes eszközalapú tokenek esetében minden birtokos rendelkezik bizonyos jogokkal, például visszaváltási joggal, illetve a tartalékeszközökre vonatkozó vagy a kibocsátóval szembeni követeléssel, más eszközalapú tokenek esetében azonban előfordulhat, hogy nem minden birtokos rendelkezik ilyen jogokkal, vagy a visszaváltási jog bizonyos birtokosokra korlátozódik. Az eszközalapú tokenekre vonatkozó szabályoknak elég rugalmasnak kell lenniük ahhoz, hogy valamennyi ilyen helyzetet lefedjék. Az eszközalapú tokenek kibocsátójának ezért tájékoztatnia kell azok birtokosait arról, hogy rendelkeznek-e a kibocsátóval szembeni közvetlen követeléssel vagy visszaváltási jogokkal. Ha az eszközalapú tokenek kibocsátói minden birtokosnak közvetlen jogokat biztosítanak akár a kibocsátó, akár a tartalékeszközök vonatkozásában, akkor pontosan meg kell határozniuk, hogy e jogok mely feltételek mellett gyakorolhatók. Ha az eszközalapú tokenek kibocsátói a kibocsátóra vagy a tartalékeszközökre vonatkozó e közvetlen jogokat csak az eszközalapú tokenek korlátozott számú birtokosának biztosítják, bizonyos minimumjogokat akkor is biztosítaniuk kell az eszközalapú tokenek minden birtokosának. Az eszközalapú tokenek kibocsátóinak biztosítaniuk kell e tokenek likviditását, és ezért megfelelő likviditási megállapodásokat kell kötniük és fenntartaniuk azokkal a kriptoeszköz-szolgáltatókkal, amelyek az eszközalapú tokenek fiat valutában történő vételére és eladására vonatkozó kötelező érvényű jegyzések rendszeres közzétételéért felelősek. Ha az eszközalapú tokenek értéke jelentősen eltér a tartalékeszközök értékétől, az eszközalapú tokenek birtokosai számára jogot kell biztosítani arra, hogy közvetlenül a kibocsátótól kérhessék eszközalapú tokenjeik tartalékeszközökre való visszaváltását. Az eszközalapú tokenek kibocsátóinak tevékenységük önkéntes beszüntetésekor vagy rendezett felszámolásuk esetén szerződéses megállapodásokkal kell biztosítaniuk, hogy az eszközalapú tokenek birtokosai hozzájussanak a tartalékeszközökből származó bevételekhez. (41)Annak biztosítása érdekében, hogy az eszközalapú tokeneket elsősorban csereeszközként, vagyis ne értéktárolóként használják, az eszközalapú tokenek kibocsátói és a kriptoeszköz-szolgáltatók nem adhatnak kamatot az eszközalapú tokenek felhasználóinak arra az időre, amíg azok a szóban forgó tokeneket birtokolják. Egyes eszközalapú tokeneket és e-pénz-tokeneket célszerű jelentősnek minősíteni a promótereik és részvényeseik potenciálisan nagy ügyfélköre, potenciálisan magas piaci kapitalizációjuk, az értéküket fedező eszköztartalék potenciális mérete, az ügyletek potenciálisan nagy száma, a pénzügyi rendszerrel való potenciális összekapcsoltság vagy a potenciálisan határokon átnyúló használatuk miatt. A jelentős eszközalapú tokenekre vagy jelentős e-pénz-tokenekre – amelyeket sok birtokos használhat, és amelyek a pénzügyi stabilitás, a monetáris transzmissziós mechanizmus vagy a monetáris szuverenitás tekintetében különleges kihívásokat támaszthatnak – szigorúbb követelményeknek kell vonatkozniuk, mint a többi eszközalapú tokenre vagy e-pénz-tokenre. (42)A jelentős eszközalapú tokenek nagy léptékük miatt nagyobb kockázatot jelenthetnek a pénzügyi stabilitásra, mint a korlátozottabb kibocsátású egyéb kriptoeszközök és eszközalapú tokenek. Kibocsátóikra ezért szigorúbb követelményeknek kell vonatkozniuk, mint az egyéb kriptoeszközök vagy a korlátozottabb kibocsátású eszközalapú tokenek kibocsátóira. Konkrétan, magasabb tőkekövetelményeknek és interoperabilitási követelményeknek kell megfelelniük, és likviditáskezelési politikát kell kialakítaniuk.

(43)Az eszközalapú tokenek kibocsátóinak ki kell dolgozniuk egy rendezett felszámolási tervet annak érdekében, hogy tevékenységük beszüntetése vagy a nemzeti fizetésképtelenségi jogszabályoknak megfelelő rendezett felszámolása esetén ne csorbuljanak az eszközalapú tokenek birtokosainak jogai. (44)Ha e rendelet másként nem rendelkezik, az e-pénz-tokenek kibocsátóinak a 2013/36/EU irányelv szerint engedélyezett hitelintézetnek vagy a 2009/110/EK irányelv szerint engedélyezett elektronikuspénz-kibocsátó intézménynek kell lenniük, és meg kell felelniük a 2009/110/EK irányelv vonatkozó működési követelményeinek. Az e-pénz-tokenek kibocsátóinak kriptoeszköz-alapdokumentumot kell készíteniük, és azt meg kell küldeniük az illetékes hatóságnak. Célszerű, hogy az e-pénz tokenek kibocsátójára ne vonatkozzanak az engedélyezési követelmények, ha az e-pénz-tokenek kibocsátása nem ér el egy bizonyos küszöbértéket, vagy ha azok birtokosai csak minősített befektetők lehetnek. E kibocsátóknak azonban mindig el kell készíteniük a kriptoeszköz-alapdokumentumot, és azt meg kell küldeniük az illetékes hatóságnak. (45)Indokolt, hogy az e-pénz-tokenek birtokosai követeléssel rendelkezzenek az érintett e-pénz-tokenek kibocsátójával szemben. Indokolt továbbá, hogy az e-pénz-tokenek birtokosai e-pénz-tokenjeiket bármikor visszaválthassák a referencia-fiatvalutára. Az e-pénz-tokenek kibocsátói számára lehetővé kell tenni, hogy díjat számíthassanak fel akkor, ha az e-pénz-tokenek birtokosai tokenjeik referencia-fiatvalutára való visszaváltását kérik. E díjnak arányosnak kell lennie az elektronikuspénz-tokenek kibocsátója által viselt tényleges költségekkel. (46)Elő kell írni, hogy az e-pénz-tokenek kibocsátói és a kriptoeszköz-szolgáltatók ne fizethessenek kamatot az e-pénz-tokenek birtokosai számára azon időszakban, amelyben e birtokosok az e-pénz-tokeneket birtokolják. (47)Az e-pénz-tokenek kibocsátója által készített kriptoeszköz-alapdokumentumnak tartalmaznia kell minden olyan lényeges információt, amelyet a potenciális vevőknek az adott kibocsátóval, az e-pénz-tokenekre vonatkozó ajánlattétellel vagy a kriptoeszköz-kereskedési platformra történő bevezetéssel kapcsolatban ismerniük kell ahhoz, hogy megalapozott döntést hozhassanak a vásárlásról, és megértsék az e-pénz-tokenek kibocsátásával kapcsolatos kockázatokat. A kriptoeszköz-alapdokumentumnak azt is egyértelműen jeleznie kell, hogy az e-pénz-tokenek birtokosai követeléssel rendelkeznek a tekintetben – joguk van arra –, hogy e-pénz-tokenjeiket bármikor névértéken visszaváltsák a referencia-fiatvalutára. (48)Ha az e-pénz-tokenek kibocsátója az e-pénz-tokenekért kapott pénzeszközöket befekteti, azokat a devizakockázatok elkerülése érdekében az e-pénz-tokenek referencia-pénznemében denominált eszközökbe kell befektetnie. (49)A jelentős e-pénz-tokenek nagyobb kockázatot jelenthetnek a pénzügyi stabilitásra, mint a nem jelentős e-pénz-tokenek és a hagyományos elektronikus pénz. Kibocsátóikra ezért kiegészítő követelményeknek kell vonatkozniuk. Konkrétan, az említett kibocsátóknak az e-pénz-tokenek egyéb kibocsátóinál magasabb tőkekövetelményeknek és interoperabilitási követelményeknek kell megfelelniük, és likviditáskezelési politikát kell kialakítaniuk. Az e-pénz-tokenek kibocsátóinak meg kell felelniük az eszközalapú tokenek kibocsátóira vonatkozó bizonyos követelményeknek is, például a tartalékeszközökre vonatkozó letétkezelési követelményeknek, a tartalékeszközökre vonatkozó befektetési szabályoknak és a rendezett felszámolási terv kidolgozására vonatkozó követelménynek. (50)Célszerű, hogy kriptoeszköz-szolgáltatásokat csak olyan jogi személyek nyújthassanak, amelyek bejegyzett székhelye valamely tagállamban van, és amelyeket a bejegyzett székhelyük szerinti tagállam illetékes hatósága kriptoeszköz-szolgáltatóként engedélyezett. (51)A rendelet nem érintheti az Unióban letelepedett személyek azon lehetőségét, hogy saját kezdeményezésükre harmadik országbeli vállalkozás kriptoeszköz-szolgáltatásait vegyék igénybe. Ha egy harmadik országbeli vállalkozás az Unióban letelepedett személy kezdeményezésére nyújt kriptoeszköz-szolgáltatást, az nem minősülhet az Unióban nyújtott szolgáltatásnak. Ha egy harmadik országbeli vállalkozás az Unióban ügyfeleket vagy potenciális ügyfeleket keres, illetve az Unióban kriptoeszköz-szolgáltatásokat vagy -tevékenységeket promotál vagy hirdet, az nem minősülhet az ügyfél saját kezdeményezésére biztosított szolgáltatásnak. Ilyen esetben a harmadik országbeli vállalkozásnak kriptoeszköz-szolgáltatóként engedélyeztetnie kell magát. (52)A kriptoeszköz-szolgáltatók jelenlegi viszonylag kis méretére tekintettel az ilyen szolgáltatók engedélyezésére és felügyeletére vonatkozó hatáskört az illetékes nemzeti hatóságokra kell ruházni. Az engedély megadására, visszavonására, illetve az engedélyezés elutasítására vonatkozó hatáskört azon tagállam illetékes hatóságára kell ruházni, amelyben a szervezet bejegyzett székhelye található. Az engedélyben fel kell tüntetni azokat a kriptoeszköz-szolgáltatásokat, amelyekre a kriptoeszköz-szolgáltató engedéllyel rendelkezik, és az engedélynek az Unió egészében érvényesnek kell lennie. (53)A kriptoeszköz-szolgáltatások kriptoeszköz-birtokosok előtti átláthatóságának a növelése céljából az ESMA-nak létre kell hoznia a kriptoeszköz-szolgáltatók nyilvántartását, amelynek az említett szolgáltatások unióbeli nyújtására engedélyezett szervezetekről kell információkat tartalmaznia. A nyilvántartásnak tartalmaznia kell a kriptoeszköz-kibocsátók által az illetékes hatóságoknak megküldött és közzétett kriptoeszköz-alapdokumentumokat is. (54)A pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó uniós jogszabályok hatálya alá tartozó egyes vállalkozások számára lehetővé kell tenni, hogy előzetes engedély nélkül nyújtsanak kriptoeszköz-szolgáltatásokat. Célszerű, hogy a 2013/36/EU irányelv alapján engedélyezett hitelintézeteknek ne kelljen újabb engedélyt kérniük a kriptoeszköz-szolgáltatások nyújtásához. Célszerű továbbá a 2014/65/EU irányelv alapján engedélyezett befektetési vállalkozások számára is lehetővé tenni, hogy újabb engedély kérelmezése nélkül nyújthassanak kriptoeszköz-szolgáltatásokat az Unióban, ha az általuk nyújtani kívánt kriptoeszköz-szolgáltatások hasonlóak az említett irányelv alapján általuk nyújtott befektetési szolgáltatásokhoz. (55)A fogyasztók védelmének, a piac integritásának és a pénzügyi stabilitásnak a biztosítása érdekében a kriptoeszköz-szolgáltatóknak mindig becsületesen, tisztességesen, szakszerűen és ügyfeleik legfőbb érdekét szem előtt tartva kell eljárniuk. A kriptoeszköz-szolgáltatásokat a 2002/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv szerinti „pénzügyi szolgáltatásoknak” kell tekinteni. Távértékesítéssel történő forgalmazás esetén a kriptoeszköz-szolgáltatók és a fogyasztók közötti szerződéseknek az említett irányelv hatálya alá kell tartozniuk. A kriptoeszköz-szolgáltatóknak valós, egyértelmű és nem félrevezető tájékoztatást kell nyújtaniuk ügyfeleik számára, akiket figyelmeztetniük kell a kriptoeszközökkel kapcsolatos kockázatokra. A kriptoeszköz-szolgáltatóknak nyilvánosságra kell hozniuk árképzési politikájukat, panaszkezelési eljárást kell kialakítaniuk, és megbízható politikával kell rendelkezniük az összeférhetetlenségek azonosítása, megelőzése, kezelése és közzététele tekintetében. (56)A fogyasztók védelmének biztosítása érdekében a kriptoeszköz-szolgáltatóknak meg kell felelniük bizonyos prudenciális követelményeknek. E prudenciális követelményeket az általuk nyújtott szolgáltatások típusától függően rögzített összegként vagy az előző évi állandó általános költségeik arányában kell meghatározni. (57)A kriptoeszköz-szolgáltatókra szigorú szervezeti követelményeknek kell vonatkozniuk. Vezetőiknek és fő részvényeseiknek a pénzmosás és a terrorizmusfinanszírozás elleni küzdelem szempontjából szakmailag alkalmasnak és üzletileg megbízhatónak kell lenniük. A kriptoeszköz-szolgáltatóknak megfelelő készségekkel, tudással és szakértelemmel rendelkező vezetést és személyzetet kell alkalmazniuk, és minden észszerű lépést meg kell tenniük feladataik ellátása érdekében, többek között ki kell dolgozniuk egy üzletmenet-folytonossági tervet is. Megbízható belsőkontroll- és kockázatértékelési mechanizmussal, valamint a kapott információk integritását és bizalmas jellegét garantáló megfelelő re