Brüsszel, 21.4.2004

COM(2004) 273 végleges

2004/0097 (COD)

Javaslat

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE

a viszontbiztosításról és a 73/239/EGK, a 92/49/EGK tanácsi irányelvek és a 98/78/EK és 2002/83/EK irányelvek módosításáról

{SEC(2004)443}

(előterjesztő: a Bizottság)

INDOKLÁS

1. ÁLTALÁNOS MEGJEGYZÉSEK [1]

Az egységes pénzügyi piac az EU-ban kulcsfontosságú tényező lesz az európai gazdaság versenyképességének előmozdításában és a társaságok tőkeköltségének mérséklésében. Az integrált piac, amely kellően szabályozott és prudenciálisan egészséges, komoly hozadékokat ad majd a fogyasztók és más piaci szereplők számára, az intézményi fizetésképtelenséggel szembeni megnövekedett biztonságon keresztül. Az eszköz ennek az integrált piacnak az elérésére a pénzügyi szolgáltatások cselekvési terve. A pénzügyi szolgáltatások cselekvési terve javaslatot jelent be a viszontbiztosítás felügyeletével kapcsolatos irányelvre 2004 elején.

A viszontbiztosítás strukturált kockázatátadás egy biztosítási vállalkozás és egy viszontbiztosító társaság között. A viszontbiztosítás a következő funkciókat látja el a biztosítótársaság számára: a biztosítástechnikai kockázatok csökkentése, a biztosítástechnikai kockázatok végleges átvitele a viszontbiztosítóra, a biztosítási portfolió homogeneitásának növelése, a biztosítástechnikai eredmények volatilitásának csökkentése, tőke/ saját forrás helyettesítője, tőkeellátás finanszírozási célokra és szolgáltatásnyújtás biztosítása.

A közvetlen biztosítási üzlettel való nyilvánvaló kapcsolata ellenére vannak bizonyos sajátos jellegzetességei a viszontbiztosításnak, amelyeket fontos lehet kiemelni. Nincs közvetlen szerződéses kapcsolat a viszontbiztosító és az eredeti biztosított között, és a kötvénytulajdonosok általában nem rendelkeznek elsőbbséggel a viszontbiztosító eszközeire követeléseik fedezése szempontjából. Továbbá a viszontbiztosítás szakmabeli felek közötti üzleti tevékenység. A viszontbiztosítási üzlet nemzetközibb és földrajzi szempontból, illetve a biztosítási vonalak szempontjából magasabb fokon diverzifikált, mint a közvetlen biztosítási üzlet.

A viszontbiztosítási ágazat kulcsfontosságú szerepet játszik a gazdaságban, mivel nagybani fedezetet biztosít a biztosítótársaságok által ügyfeleik nevében vállalt kockázatokra. Miközben az átlagos engedményezési szint az EU-ban meglehetősen alacsony (vagyis az összes biztosítási díj mintegy 10 %-a van viszontbiztosítva), az engedményezési szint egyes tevékenységeknél viszonylag magas (vagyis a nem-életbiztosítási díjak 18 %-a viszontbiztosításra kerül, míg ez átlagosan 3 % az életbiztosítási díjaknál. A biztosítók biztosítása mellett a viszontbiztosítók jelentős pénzügyi közvetítők és intézményi befektetők is, és a viszontbiztosítók pénzügyi eszközei a globális értékpapírpiac 1 %-át képviselték 2001-ben[2]. Ennek megfelelően a viszontbiztosítási ágazat stabilitása nemcsak általában a biztosítási ágazat stabilitása szempontjából létfontosságú, de fontos következményei vannak a pénzügyi rendszer egészére is.

A viszontbiztosítók körében nemrégiben előfordult pénzügyi károk ráirányították a figyelmet az ágazat által viselt kockázat szintjére és jellegére. A viszontbiztosítók két kockázatot viselnek azokon kívül, amelyeket az elsődleges biztosítók viselnek. Először, rendszerint nagyobb volatilitásnak vannak kitéve pénzügyi eredményeiknél, mert ők védelmezik az elsődleges piacot a csúcsterhelésekkel szemben, amilyenek például a katasztrófa-kockázatok. Ennek a kockázatnak a következményeként viszonylag magas szintű tőkésítést kell fenntartaniuk. Másodszor, felszólíthatják őket gyengélkedő leányvállalatok megsegítésére, mivel gyakran a csúcson lévő, a kereskedést végző társaságot jelentik egy csoport struktúrájában. Ezeknek a többletkockázatoknak az ellenére a viszontbiztosítók globális piacon tevékenykednek, ahol tevékenységeikre gyakran nem vonatkozik prudenciális felügyelet, vagy a rendszer enyhébb, mint az, amelyik az elsődleges biztosítókra vonatkozik. Ráadásul nincs globális keret a viszontbiztosítás felügyeletére sem. Ez a helyzet felvetett bizonyos aggályokat a viszontbiztosítási iparág potenciális kockázataival kapcsolatban. Másfelől a viszontbiztosítók a jelentős földrajzi és ágazati diverzifikációs hatásokból nagyobb mértékben tudnak hasznot húzni, mint a közvetlen társaságok.

A viszontbiztosítás nagyon nemzetközi iparág, amelyben korlátozott számú nagy társaság van. 2002-ben a 40 legnagyobb viszontbiztosítási csoport teljes viszontbiztosítási díjbevétele 138 601 200 000 USD volt, amiből 58 544 000 000 USD származott EU viszontbiztosítóktól[3]. Az EU-ban Németország van domináns pozícióban, olyan társaságokkal, mint a Munich Re, a Hannover Re és az Allianz Re A Lloyd’s a legnagyobb viszontbiztosítási kötelezettségvállaló, és a SCOR, az Axa Re-vel együtt a legnagyobb francia viszontbiztosítók.

1) A viszontbiztosítási felügyelet európai jogi keretének szükségessége

Jelenleg nincsenek összehangolt szabályok a viszontbiztosítás felügyeletére az EU-ban. Az, hogy hiányzik az uniós szabályozási keret a viszontbiztosításra, jelentős különbségeket eredményezett a viszontbiztosítási vállalkozások felügyeletének szintjében az EU-ban. A különböző nemzeti szabályok bizonytalanságot teremtettek a közvetlen biztosítótársaságok (és kötvénytulajdonosaik) számára, akadályokat állítottak a belső piacon folyó kereskedelem elé, igazgatási terhet és költségeket jelentettek, valamint gyengítették az EU pozícióját a nemzetközi kereskedelmi tárgyalásokon.

Bizonytalanság a közvetlen biztosítási vállalkozások (és kötvénytulajdonosaik) számára A különféle viszontbiztosítási felügyeleti rendszerek az EU-ban növekvő nehézségeket eredményeztek a közvetlen biztosítással foglalkozó vállalkozásoknak viszontbiztosítóik prudens és költséghatékony kiválasztásában. A viszontbiztosítók kiválasztása döntő fontosságú egy biztosítótársaság számára, és kihatással lehet a társaságnak arra való képességére, hogy kötvénytulajdonosai követeléseit kifizesse.

A kereskedelem akadályai: Egyes EU-országok olyan rendszereket alkalmaznak, ahol a viszontbiztosító eszközeit zálogjoggal kell megterhelni (biztosítékkal kell fedezni) a fennálló követelésekre képzett tartalékokat fedezése érdekében. Ez nehezebbé teszi az optimális befektetéskezelést, és így magasabb működési költségeket eredményez a viszontbiztosítási vállalkozások számára. Ez valójában növelhetné azt az árat, amelyet a viszontbiztosító számít fel a kockázatoknak a közvetlen biztosítással foglalkozó társaságoktól való átvételéért. A viszontbiztosító társaságok dönthetnek úgy is, hogy nem tevékenykednek olyan piacon, ahol biztosítékok nyújtását követelik meg, és következésképpen a viszontbiztosítási védelem hozzáférhetősége korlátozottabb lesz.

Adminisztrációs teher: Az EU-ban a Comité Européen des Assurances (CEA) és az OECD adminisztrációs akadályokat azonosítottak be a határokon átnyúló viszontbiztosítási szolgáltatások számára. A kölcsönös elismerés hiánya az EU viszontbiztosítást felügyelő hatóságai között bizonyos esetekben azt jelenti, hogy a viszontbiztosítási vállalkozásokra más felügyeleti szabályok vonatkoznak számos tagállamban. A viszontbiztosító társaságok számára ez jelentős párhuzamos munkát és megnövekedett adminisztrációs terheket jelenthet. A terhes adminisztrációs intézkedések példái a többszörös egyeztetés és a megfelelő ellenőrzések a csoport legfelső vezetésében, a mérlegek könyvvizsgálói megerősítésének kettős követelménye, valamint az a kötelezettség, hogy a fiókvállalatoknak a helyi GAAP (általános elfogadott számviteli elvek) szerinti pénzügyi kimutatásokat kell kiadniuk az egész csoport számára.

Nemzetközi kereskedelmi tárgyalások Van olyan érvelés, hogy az összehangolt EU-rendszer hiánya megnehezíti a kölcsönös elismerésről szóló nemzetközi egyezményeket. Az ilyen egyezmények hiánya azt jelenti, hogy az európai viszontbiztosítók fontos akadályokkal találják magukat szembe a külföldi piacokra való belépésnél, amilyen a biztosíték nyújtásának követelménye az azon a külföldi piacon vállalt kötelezettségeik értékeire, ahol a viszontbiztosító üzleti tevékenységet kíván folytatni.

Ha nem történnek lépések EU-szinten, fennáll a kockázata annak, hogy a viszontbiztosítási szolgáltatások belső piaca továbbra is az optimálisnál gyengébben működik, ami kárt okozna az EU viszontbiztosítási iparágának. A tárgyalások hatmadik piacokkal a kölcsönös elismerésről szóló egyezményekről jelentősen nehezebbek lennének.

Nemzetközileg jelentős figyelem fordul az utóbbi években a viszontbiztosítás felügyelete felé. A G7 és az IMF aggodalmukat fejezték ki, hogy a viszontbiztosítás szabályozásának hiánya akadályozhatja a nemzetközi pénzügyi stabilitást. Valóban, a Pénzügyi Szektor Értékelési Programja során ( Financial Sector Assessment Programme , FSAP) nemrégiben a tagállamokban végzett elemzések ismét megerősítették a jogi szabályozás szükségességét ezen a területen. Az FSF ( Financial Stability Forum – Pénzügyi Stabilitási Fórum) ismételten kifejezte aggodalmait a viszontbiztosítási piac átláthatóságával kapcsolatban, és ezért létrehozott egy munkacsoportot, hogy foglalkozzon ezzel a problémával. Az OECD-nél folyamatban lévő munka van a viszontbiztosítás területén, különösen a viszontbiztosító társaságokkal kapcsolatos információknak a felügyeletek közötti cseréjét illetően. Az IAIS ( International Association of Insurance Supervisors – a Biztosítási Felügyeletek Nemzetközi Szövetsége) által a viszontbiztosításokkal kapcsolatos munkát szorosan koordinálják az EU gyorsított eljárási projektjével. Egy sor elvet már elfogadtak a viszontbiztosítók felügyeletével kapcsolatos minimum-követelményekhez, valamint a viszontbiztosítás felügyeletének szabványához.

2) Az irányelv megközelítési módja

A viszontbiztosítási felügyeleti munka korai szakaszában a Bizottság hivatalai három vezérelvet határoztak meg egy jövőbeli uniós viszontbiztosítási felügyeleti rendszer számára:

- A rendszernek józan és körültekintő rendszert kell létrehoznia a biztosítási kötvények tulajdonosai érdekében. Erős és jól ellenőrzött viszontbiztosítók hozzájárulnak az erősebb belső piachoz és a nemzetközi pénzügyi stabilitáshoz.

- A rendszernek a tagállamok jogszabályainak lényegi koordinálására és a felügyelet kölcsönös elismerésére kell építenie abban a tagállamban, ahol a viszontbiztosítási vállalkozás engedéllyel rendelkezik. Amint saját tagállamában az engedélyt megkapta, a viszontbiztosítási vállalkozás automatikusan folytathatna viszontbiztosítási tevékenységet az Európai Közösségben bárhol, a letelepedés szabadságának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának megfelelően. További felügyeletet vagy ellenőrzéseket a fogadó tagállamok felügyeleteinek nem kellene elvégezniük. Ez a megközelítési mód sok éven keresztül megmutatta alkalmasságát a közvetlen biztosítás területén, ahol azt a harmadik biztosítási irányelv[4] vezette be.

- A viszontbiztosítási felügyelet összehangolt rendszerének bevezetése elvezetne azoknak a rendszereknek az eltörléséhez, ahol eszközöket zálogjoggal kell megterhelni a fennálló követelésekre képzett tartalékok fedezeteként.

Kiterjedt konzultációkat követően a Bizottság úgy döntött, hogy javaslatot tesz egy irányelvre, amelynek jellemzői a következők:

- a felügyelet megközelítési módja az összehangoláson és a kölcsönös elismerésen alapul

- gyorsított eljárás, egy olyan irányelvhez, amely elsődlegesen a jelenlegi közvetlen felügyelet szabályain alapul

- kötelező engedélyezési rendszer

- a szavatoló tőkével szembeni követelmények hasonlóak a közvetlen biztosításéihoz, azzal a lehetőséggel azonban, hogy ezt az arányt komitológia révén 50%-ra növelhetik a nem-életbiztosításban, ha az tárgyszerűen indokolt.

Az EU felügyeleti hozzáállásnak az összehangolt jogszabályok on kell alapulni, amelyek biztosítják a kölcsönös elismerést a tagállamok között . Bizottság úgy véli, hogy a biztosítás és a viszontbiztosítás felügyelete közérdek, és közigazgatási szabályozást igényel. Más rendszerek (például az önkéntes közzétételen alapuló megközelítési módok) nem biztosítanák a kellő bizalmat a felügyeleti rendszer iránt. A kézzelfogható szankciók hiánya egy ilyen, közzétételen alapuló megközelítésben a rendszert kevésbé hatékonnyá teheti, amikor a viszontbiztosítási vállalkozások potenciális problémáival foglalkozik.

A Bizottság úgy véli, hogy szükség van a gyakorlati cselekvésre ahhoz, hogy kézzelfogható eredményeket lehessen elérni rövid- és középtávon. Egy ilyen „gyorsított eljárási” megoldás kiindulópontjául a jelenlegi közvetlen felügyeleti szabályok és üzleti gyakorlat szolgálna, szükség szerinti kiigazításokkal. A „Tőkemegfelelés II.” hosszú távú projekt a közvetlen biztosításban azonban hatással lesz a viszontbiztosításra, és ez a munka meglehetősen nagy mértékben építhetne a gyorsított eljárás projektje során elért eredményekre.

A javasolt irányelv megköveteli, hogy a viszontbiztosítási vállalkozások – a közvetlen biztosítási társaságokhoz hasonlóan – engedéllyel rendelkezzenek ahhoz, hogy viszontbiztosítási tevékenységet folytassanak . Az engedélyezési rendszer hatékonysága már bebizonyosodott, széleskörű alkalmazásával a pénzügyi szektorban. Egy ilyen rendszer világos felhatalmazást ad a felügyeleteknek, beleértve azt, hogy az alkalmatlan társaságokat eltávolíthatják a viszontbiztosítási piacról. Egy engedélyezési rendszer továbbá gondoskodna arról, hogy valamennyi viszontbiztosítási jogalanyt következetesen kezeljenek az EU-ban, ami nem lenne így, ha egy úgynevezett „útlevél” megoldást választanának (amelyben a társaság maga döntheti el, hogy kér-e útlevelet). Ráadásul ez a rendszer növeli a hazai tagállam felügyeleti hatóságainak felelősségét, mivel ezek válnak az egyetlen illetékes hatósággá a viszontbiztosítási vállalkozás prudenciális felügyeletére a Közösségen belül. A rendszer fokozott együttműködést követel meg a tagállamok illetékes hatóságai között.

A biztosítás és a viszontbiztosítás összefüggő tevékenységek, és következésképpen a szavatoló tőkével szembeni követelmények nek a két tevékenységre hasonlóaknak kell lenniük. A javasolt irányelv ezért az életbiztosítás viszontbiztosítására olyan szavatolótőke-követelményeket tartalmaz, amelyek azonosak az életbiztosításéival. A nem-életbiztosítás számára a kiindulópont az, hogy hasonló szabályokat kell alkalmazni. A nem-életbiztosítás viszontbiztosítására azonban az irányelv tartalmazza a megnövelt szavatolótőke-követelmény lehetőségét, egy komitológiai határozatot követően. A Bizottság úgy véli, hogy ez a „feljebbsorolási” lehetőség bizonyos viszontbiztosítási osztályoknál vagy bizonyos típusú viszontbiztosítáési szerzőpdéseknél (50%-ig) lényeges része a javasolt irányelvnek. Ez fontos eszközt biztosít a szavatoló tőkével szembeni követelmények finomhangolásához, hogy azok jobban illeszkedjenek a viszontbiztosítási tevékenység jellegéhez. A komitológiai opció felhasználására csak részletes elemzés és az érdekelt felekkel folytatott kiterjedt konzultációk után kerül sor. Annak érdekében, hogy gondoskodjon a viszontbiztosítási vállalkozások és a biztosítási vállalkozások egyenlő esélyeiről a viszontbiztosítási tevékenységek végzésére, a javaslat foglalkozik a 73/239/EGK nem-életbiztosítási irányelv és a 2002/83/EK életbiztosítási irányelv későbbi adaptálásával is. Ennek megfelelően azokra a biztosítási vállalkozásokra, amelyek viszontbiztosítással elfogadványok formájában foglalkoznak, a viszontbiztosítási irányelv ugyanazon rendelkezéseinek kell vonatkoznia a megkövetelt szavatoló tőke szempontjából, amikor a viszontbiztosítási tevékenységeik volumene teljes üzleti tevékenységük jelentős részét képviseli (57. cikk (5) bekezdés és 59. cikk (8) bekezdés). Ezek a rendelkezések csak akkor alkalmazhatóak, ha a nem-életbiztosítás viszontbiztosítási tevékenységeiben megkövetelt szavatoló tőkét kiigazító határozatot a Bizottság elfogadta.

2. AZ ÉRINTETTEKKEL ÉS ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS HATÁSFELMÉRÉS

a) Az érintettekkel és az érdekelt felekkel folytatott konzultációk

Az érintettekkel rendszeresen voltak konzultációk a projekt során, és ők nagyon fontos inputtal látták el a Bizottságot. A projekt elején egy nagy meghallgatást szerveztek több mint 100 résztvevővel, azt követően pedig minden résztvevőt (valamint más érdekelt feleket is) felvettek egy levelezési listára, amelyen keresztül megkapták a projekt keretében készült összes dokumentumokat, vagy egy üzenetet, amely jelezte, hogy új dokumentumok kerültek fel a Bizottságnak a viszontbiztosítással kapcsolatos webhelyére. Egy, a viszontbiztosítás felügyeletéről szóló tanulmány megjelentetésére is sor került.[5]

A projektet az érdekelt felek az ágazatok és szakmák széles köréből kísérték figyelemmel. Azok az ágazatok, amelyekkel konzultációk folytak, lényegében a következők voltak: biztosítás (kereskedelmi társaságok, kölcsönös biztosítók, szövetkezetek stb.), biztosítási egyesületek (az EU szintjén, valamint nemzeti szinten), biztosítási közvetítők (brókerek stb.), számviteli egyesületek, aktuáriusi egyesületek, általában az iparág (UNICE), elemzők, kockázatkezelők/ céges kockázatbiztosítók, KKV-szervezet (BEUC), tanácsadó cégek, bankok, ügyvédi irodák, minősítő intézetek.

A Bizottság jelentős mértékben profitált az érintettek és az érdekelt felek által adott inputból, különösen, hogy a projekt számos nagyon nehéz technikai ügyet vetett fel. A véleményezésre kiküldött dokumentumok szabályozási problémákkal, valamint részletes ügyekkel is foglalkoztak.

Kapott észrevételek a viszontbiztosítási projekt célkitűzéseivel kapcsolatban

A véleményezők általában nagyon támogatták a projekt mindhárom fő célkitűzését. Néhány tagállam vetett fel megjegyzéseket azzal a ténnyel kapcsolatban, hogy a nemzeti jogszabályok lényegi koordinálása és a kölcsönös elismerés lehetetlenné tenné a további ellenőrzéseket vagy követelményeket a fogadó államok részéről. Különösen azok a tagállamok, amelyek újabban biztosítékolást követelnek meg, nyilvánvalóan ellenvetéseknek adtak hangot a függő károk biztosítástechnikai tartalékainak fedezésére az eszközök zálogjoggal való megterhelésével járó rendszerek eltörlésével kapcsolatban. Más érintettek azonban egyhangúan támogatták a célkitűzést, ahogyan azt a Bizottság hivatalai megfogalmazták. Egyes tagállamok észrevételezték az életbiztosítási és a nem-életbiztosítási területek biztosítékainak különbözőségét.

Megjegyzések a fő szabályozási problémákról

A viszontbiztosítás felügyeleti keretének mnegközelítési módja

A legtöbb véleményező kedvezően ítélte meg a viszontbiztosítás felügyeleti megközelítési módját. Egyes társaságok az önkéntes megoldás mellett érveltek, de a társaságok és egyesületek többsége kijelentette, hogy csak a felügyeleti megoldás adhatna minőségi többletet az uniós viszontbiztosításnak. A status quo alternatívája nem kapott támogatást a fő érintettek egyikétől sem.

A tagállamok a gyorsított eljárás szerinti megközelítési mód mellett érveltek, és egyértelműen ez volt az álláspontja a Biztosítási Bizottságnak is. Más érintettek szintén nagyon támogatták a gyorsított eljárás megoldását, amely a jelenlegi közvetlen felügyeleti szabályokon alapul. A biztosítástechnikai szakértők (mint az aktuáriusok és a számviteli szakemberek) rámutattak azonban, hogy a betervezett korlátozott időkeret (2004) lecsökkentené a lehetséges megoldások számát, ezáltal egyes módszerek bevezetését elhalasztaná mindaddig, amíg a Tőkemegfelelés II. projekt véglegesítésre nem kerül.

Tőkemegfelelési követelmények a nem-életbiztosítás számára Az érintettek reakciói a tőkemegfelelési követelmények szintjével kapcsolatban számosak és erőteljesek voltak. Nagy számú találkozóra került sor az érdekelt felekkel, különösen a biztosítási iparágból, a céges viszontbiztosítási iparágból, kockázatkezelőkkel, aktuáriusokkal, tanácsadókkal és számviteli szakemberekkel. Általában az iparági képviselők és a biztosítási tanácsadók azzal érveltek, hogy a viszontbiztosítás olyan tevékenység, amely a közvetlen biztosításhoz közel áll, és ezért ugyanazokat a szavatolótőke-követelményeket kell rá alkalmazni. Néhány biztosítási felügyelet azonban azt a határozott álláspontot foglalta el, hogy a viszontbiztosítás volatilisabb és nehezebben felügyelhető, következésképpen pedig egy valamivel magasabb követelmény lenne helyénvaló. A Bizottság figyelembe vette a különböző elhangzott nézeteket, amikor az irányelv tervezetében szereplő szavatolótőke-követelményeket meghatározta. (37. és 40. cikkek)

Szavatolótőke-követelmények az életbiztosítás számára Ez a kérdés is sok vita tárgyát képezte, mind a tényleges követelményeket, mind a számítási módszereket illetően. A Bizottság hivatalai valójában többféle megoldással kapcsolatban folytattak konzultációkat. Figyelembe véve a kapott megjegyzéseket, a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a közvetlen biztosítással azonos megközelítés (a közvetlen életbiztosítás szabályainak alkalmazása az életbiztosítás viszontbiztosítására, a közvetlen nem-életbiztosítás szabályaié a nem-életbiztosítás viszontbiztosítására) részesítendő előnyben (38 – 40. cikkek).

Megjegyzések a részletes jogi problémákról

2003 során több konzultációra került sor a részletes jogi problémákról is. A jelenlegi javaslatot az érdekelt felektől – különösen a biztosítási iparágtól és az aktuáriusi szakmától – kapott megjegyzések figyelembevételével készítették el. Néhány beadvány nagyon részletes volt, és nagyon hasznos inputot biztosított a Bizottság hivatalainak munkájához.

b) Hatásfelmérés

Kibővített hatásfelmérés elvégzésére került sor annak megállapítására, hogy van-e igény EU-szinten történő cselekvésre, és amennyiben a válasz igenlő, milyen cselekvésre van szükség.

A hatásfelmérés általános egyetértést mutat az ilyen cselekvés iránti igényre, ahhoz, hogy az ennek az indoklásnak az 1. szakaszában említett célkitűzéseket el kell érni.

Tekintetbe véve a megvizsgált különböző szabályozási módozatokat ezeknek a célkitűzéseknek az elérésére, három fő lehetőség képezte megfontolás tárgyát:

1. Status quo, vagyis nem történik változás a jelenlegi helyzetben.

2. A piaci mechanizmus megoldása / a viszontbiztosítási információk önkéntes felfedése, vagy pedig ajánlás a közvetett felügyeleti gyakorlatra.

3. Felügyeleti megoldások.

Ahogyan korábban a 2. szakaszban szerepel, a tagállamok és az iparági szervezetek többsége úgy véli, hogy szükség van a felügyeleti cselekvésre a területen. Az 1. lehetőség lényegében egyetlen hozzászólótól sem kapott támogatást. A 2. lehetőségről szintén az volt a vélemény, hogy nem biztosít kellő bizalmat a felügyeleti rendszer iránt. A kézzelfogható szankciók hiánya egy ilyen, közzétételen alapuló megközelítésben a rendszert kevésbé hatékonnyá teheti, amikor a viszontbiztosítási vállalkozások potenciális roblémáival foglalkozik.

Ami a 3. lehetőséget illeti (felügyeleti megközelítés), két módozatot vizsgáltak meg:

1. Az önkéntes útlevél-rendszert az olyan társaságok számára, amelyek csatlakozni kívánnak a rendszerhez.

2. Az kötelező engedélyezési rendszer.

A tagállamokkal, a biztosítási iparággal és más érdekelt felekkel folytatott széleskörű konzultációk után a Bizottság úgy döntött, hogy engedélyezési rendszert javasol. Az engedélyezési rendszer megfelel annak a megközelítési módnak, amelyet az EU annak érdekében alkalmazott, hogy megvalósítsa a belső piacot a pénzügyi szektorban általában, és a biztosításban különösen (egyetlen engedély és a saját ország ellenőrzése a prudenciális kérdések felett). Ez a rendszer megmutatta a hatékonyságát, amióta a harmadik biztosítási irányelv azt 1994-ben létrehozta. Gondoskodik a viszontbiztosítási vállalkozások pénzügyi megbízhatóságáról és ezáltal a biztosítási piacok stabilitásáról, hiszen minden közösségi viszontbiztosítási vállalkozásra vonatkozik, nem pedig csak azokra, amelyek európai szemléletűek. Az engedélyezési rendszer továbbá több koordinációhoz vezetne abban, ahogyan a tagállamok az összes viszontbiztosítót kezelik, és ez felel meg a legjobban annak a célkitűzésnek, hogy valódi belső piac alakuljon ki a viszontbiztosításban. Végül az olyan felügyeleti rendszer bevezetése, amelyben minden viszontbiztosítási vállalkozás felügyeletét illetékes közigazgatási szervek végzik, szintén megfelel a folyamatban lévő viszontbiztosítási felügyeleti projekttel, amelyet az IAIS valósít meg, amelynek minden tagállam és az Európai Bizottság a tagjai.

A kiterjesztett hatásfelmérést elvégezték a viszontbiztosítási vállalkozásokkal szembeni számszerű szavatolótőke-követelmények tekintetében is. Két fő lehetséges megközelítési módot tárgyaltak meg:

1. azok a módozatok, amelyeknél a szavatolótőke-követelmények a viszontbiztosítási vállalkozások számára közel állnak a közvetlen biztosítással szemben megköveteltekhez

2. azok a módozatok, amelyeknél a szavatolótőke-követelmények a viszontbiztosítási vállalkozások számára magasabbak, mint amit a közvetlen biztosítással szemben megkövetelnek.

A Bizottság végül úgy döntött, hogy olyan rendszert állít fel, amely a szavatoló tőkével szemben a meglévő biztosítási irányelvekben meghatározott követelményekre épül. Annak érdekében azonban, hogy figyelembe vegyék a viszontbiztosítási szerződések néhány típusának vagy a nem-életbiztosítás egyes ágainak sajátosságait, a javaslat megadja azt a lehetőséget, hogy a megkövetelt szavatoló tőke akár 50 %-kal megnövelhető a felelősségbiztosításon kívül minden osztályra. Ezt a megnövelést a Bizottságnak kell elvégeznie, amikor végrehajtási hatáskörének gyakorlása során, miután konzultált a Biztosítási Bizottsággal.

3. A JAVASLAT JOGI ALAPJA

Ez a javaslat a Szerződés 49. cikkének (2) bekezdésén és 55. cikkén alapul, amelyek a jogi alapot képezik arra, hogy a belső piac megvalósítását célzó közösségi intézkedéseket lehessen elfogadni a szolgáltatási szektorban. A választott eszköz az irányelv, mivel ez tűnik a legalkalmasabbnak a kitűzött célok elérésére. Ráadásul az Európai Unió jogalkotási cselekvése a belső piac elérése érdekében a biztosítás területén a Szerződés ezen rendelkezésein alapuló irányelvek révén történt. Végül, ennek az irányelvnek a rendelkezései nem haladják meg azt, ami a kitűzött célok elérséhez szükséges.

4. MEGJEGYZÉS AZ EGYES CIKKEKHEZ

Ez a javaslat olyan felügyeleti rendszert hoz létre a viszontbiztosítás számára, amely a biztosítás meglévő jogi keretével konzisztens. Azon a megközelítési módon alapul, amelyet a jelenleg meglévő biztosítási irányelvek követtek. A 73/239/EGK, a 92/49/EGK és a 2002/83/EK irányelvek egyes, ebben az irányelvben reprodukált rendelkezései hosszúak; ez különösen igaz a viszontbiztosítási vállalkozások engedélyezési feltételeivel, a befolyásoló részesedésekkel, a szakmai titoktartással és a szavatoló tőkével kapcsolatos rendelkezésekre. Ez gyakran összetett rendelkezéseket eredményez, amelyek bemutatása talán nincs összhangban a jelenlegi, a közösségi jogszabályokat felvázoló iránymutatásokkal. Az értelmezéshez nem szükséges, hogy egyetlen cikk a rögzített szabályok egy teljes aspektusát lefedje egy jogszabályban. Ezért ennek a javaslatnak a rendelkezései cikkekre vannak felbontva, amelyek szükség szerint címekre, fejezetekre és szakaszokra tagolódnak, a megértés megkönnyítése és a pontosság érdekében.

1. cikk: Az irányelv célja – Alkalmazási kör

Ennek az irányelvnek az a célja, hogy meghatározza a jogi keretet a viszontbiztosítási tevékenységek prudenciális felügyelete számára a Közösségben. Ahogyan az korábban megállapítást nyert, jelenleg nincsenek a viszontbiztosítás felügyeletével foglalkozó közösségi jogszabályok. Ennek eredményeként azok a viszontbiztosítási vállalkozások, amelyek csak viszontbiztosítási tevékenységet végeznek (szakosodott viszontbiztosítók) nem tartoznak egyik konkrét közösségi rendelkezés hatálya alá sem.

Az irányelv így egy rést tölt majd ki a biztosításfelügyelet közösségi rendszerében. A viszontbiztosításra egy olyan felügyelet rendszert alkalmaz majd, amely a közvetlen biztosításra alkalmazandókkal azonos elveken alapul, nevezetesen az egyetlen engedélyen és a viszontbiztosítási vállalkozásnak a saját tagállama illetékes hatóságai által történő prudenciális felügyeletén.

Ez az irányelv vonatkozik azokra a viszontbiztosítási vállalkozásokra, amelyek tevékenységvégzésének központja a Közösségben van, és amelyek csak viszontbiztosítási tevékenységet folytatnak (szakosodott viszontbiztosítók). Az irányelv nem vonatkozik azokra a biztosítási vállalkozásokra, amelyek már a nem-életbiztosítási és az életbiztosítási irányelvek hatálya alá tartoznak[6], mivel az ő viszontbiztosítási tevékenységükre ezek az irányelvek vonatkoznak. Ezenkívül azok a biztosítási vállalkozások és testületek, amelyek a fenti irányelvek alkalmazási köréből ki vannak zárva, ki vannak zárva a jelen irányelv alkalmazási köréből is. Ennek az irányelvnek a megkövetelt szavatoló tőke számításával kapcsolatos rendelkezései azonban (35-39. cikkek) alkalmazhatóak lehetnek a nem-életbiztosítási és az életbiztosítási irányelvek hatálya alá tartozó biztosítási vállalkozásokra, viszontbiztosítási elfogadványaik terkintetében (ld. 57. cikk (5) bekezdés és 59. cikk (8) bekezdés).

Annak a nagyon sajátos helyzetnek a figyelembevétele érdekében, amely egy tagállamban akkor merülhet fel, amikor nincs lehetőség viszontbiztosítási fedezet megszerzésére a kereskedelmi piacon, a javaslat nem vonatkozik a tagállam, mint végső viszontbiztosító által, közérdekből kifolyólag nyújtott viszontbiztosítási fedezetre. Ez a rendelkezés nem mentesíti azonban a tagállamot az alól, hogy be kell tartania a versenyjogi szabályokra és az állami támogatásra vonatkozó közösségi rendelkezéseket. Erre példa az a helyzet, amely a légibiztosítási ágazatban alakult ki a 2001. szeptember 11-i támadások után, amikor a viszontbiztosítási piac nem tudta megadni a viszontbiztosítási fedezetet egyes kockázatokra. A tagállamoknak kellett ezt a viszontbiztosítási fedezetet biztosítaniuk. A kialakult rendszerek megvizsgálásra kerültek az uniós jog, és különösen az állami támogatás szabályai szempontjából, mielőtt engedélyezésre kerültek.

2. cikk: Fogalommeghatározások

A 2. cikk fogalom-meghatározásokat tartalmaz a javaslatban felhasznált lényeges koncepciókról, jelentésük tisztázása és ezáltal a jobb megértésükhöz való hozzájárulás érdekében. Ezeknek a koncepcióknak a többségét a Közösség más, a biztosításra vonatkozó jogszabályaiban, mint például az életbiztosításról szóló 2002/83/EK, nem-életbiztosításról szóló 73/239/EGK és 92/49/EGK, a biztosítási csoporton belüli biztosítási vállalkozások kiegészítő felügyeletéről szóló 98/78/EK irányelvekben már alkalmazták.

A „céges viszontbiztosítási vállalkozás” fogalom-meghatározása azért szerepel, hogy utaljon az olyan viszontbiztosítási vállalkozásokra, amelyek egy vagy több ipari vagy kereskedelmi cég vagy egy – nem biztosítási vállalkozást vagy viszontbiztosítási vállalkozást jelentő – pénzügyi vállalkozás vagy egy biztosítási vagy viszontbiztosítási csoport tulajdonában vannak. Az ilyen vállalkozások célkitűzése az, hogy viszontbiztosítási fedezetet biztosítsanak, kizárólag annak a vállalkozásnak vagy vállalkozáscsoportnak a kockázataira, amelyhez a céges viszontbiztosító tartozik, vagy egy olyan vállalkozásnak vagy vállalkozáscsoportnak, amelynek a viszontbiztosítási cég tartozik. Erre a fogalom-meghatározásra szükség van, mivel a javaslat sajátos rendszert í elő az ilyen vállalkozások számára a 40. cikkben megkövetelt minimális biztonsági tőke tekintetében ahhoz, hogy viszontbiztosítási tevékenységet folytathassanak.

3-14. cikkek A viszontbiztosítási tevékenység felvételével kapcsolatos rendelkezések

Az irányelvre vonatkozó javaslat a jelenlegi biztosítási irányelvek megközelítési módját követi a viszontbiztosítási tevékenységek felvételének tekintetében a Közösségben. A javaslat meghatározza az egységes engedély és a viszontbiztosítási vállalkozások prudenciális felügyeleténél a saját ország által gyakorolt ellenőrzés elveit. Ez a viszontbiztosítási vállalkozások felügyeletével kapcsolatos lényegi aspektusok koordinációjának köszönhetően lehetséges, ami lehetővé teszi a tagállamok engedélyeinek és prudenciális felügyelet rendszereinek kölcsönös elismerését.

Ennek megfelelően a viszontbiztosítási vállalkozásnak előzetes hivatalos engedélyt kell kapnia, amelyet saját tagállamának illetékes hatóságai adnak meg. A javaslat rögzíti a hivatalos engedély megszerzéséhez minimálisan szükséges feltételeket. A viszontbiztosítási vállalkozásnak meghatározott jogi formával kell rendelkeznie, be kell nyújtania egy működési tervezetet, amely megadja a lényeges információkat az üzleti tervről, rendelkeznie kell a minimális biztonsági tőkével, amelyet a 40. cikk előír. Az irányelv azt is megköveteli, hogy a viszontbiztosítási vállalkozást ténylegesen olyan vezetők működtessék, akik megfelelő biztosítástechnikai képzettséggel vagy tapasztalattal rendelkeznek. A viszontbiztosítási vállalkozásnak tevékenységét a viszontbiztosítási tevékenységre és a kapcsolódó műveletekre kell korlátoznia. Ez a követelmény lehetővé teszi egy viszontbiztosítási vállalkozás számára, hogy olyan tevékenységeket végezzen, amilyen például a statisztikai vagy aktuáriusi tanácsadás, a kockázatelemzés vagy a kutatás ügyfelei számára. Magában foglalhat holdingtársasági funkciót és a pénzügyi szektor tevékenységeivel kapcsolatos tevékenységeket is, a 2002/87/EK irányelv 2. cikkének 8) pontja értelmezésében. Az utóbbi tevékenységek mindenesetre a 98/78/EK és a 2002/87/EK irányelvekben (az 5-11. cikkekben) meghatározott, a biztosítási és a viszontbiztosítási csoportok és pénzügyi konglomerátumok kiegészítő felügyeletére vonatkozó rendelkezések hatálya alá tartoznak.

Továbbá, mielőtt az engedélyt kiadják, az illetékes hatóságokat tájékoztatni kell a viszontbiztosítási vállalkozás befolyásoló részesedéssel rendelkező tagjainak vagy részvényeseinek személyéről. Ennek a rendelkezésnek a célja az, hogy az illetékes hatóságok fel tudják mérni a részvényesek megfelelőségét, annak érdekében, hogy gondoskodjanak a viszontbiztosítási vállalkozás józan és körültekintő működtetéséről. Amennyiben ezekkel a minősítésekkel nincsenek megelégedve, nem szabad megadniuk az engedélyt. Ugyanilyen módon, amikor szoros kapcsolatok léteznek a viszontbiztosítási vállalkozás és más természetes vagy jogi személyek között, az engedélyezést vissza kell utasítani, amikor ezek a kapcsolatok nem teszik lehetővé az illetékes hatóságok számára, hogy hatékonyan gyakorolhassák felügyeleti funkcióikat. Ezek a követelmények egy prudenciális célkitűzést követnek, nevezetesen annak biztosítása, hogy mind a gazdálkodás józan legyen, mind pedig a viszontbiztosítási tevékenység felügyelete hathatós legyen. Más célkitűzések, amelyek olyan megfontolásokon alapulnak, mint az ország ipar- vagy gazdaságpolitikája, vagy a piaci szükségletek, nem tartoznak ezeknek a rendelkezéseknek a hatálya alá, és figyelmen kívül kell ezeket hagyni az engedély iránti kérelem elbírálásakor, mivel összeegyeztethetetlenek lennének a Szerződés elveivel (7., 9., 10. és 12. cikkek).

Az engedély iránti kérelmet hat hónapon belül el kell bírálni azt követően, hogy azt a viszontbiztosítási vállalkozás benyújtotta. Az engedély megtagadását, ugyanúgy, mint a visszavonását meg kell indokolni, a visszautasítás pontos okának megadásával. A viszontbiztosítási vállalkozásnak jogában áll, hogy bírósághoz forduljon a határozat jogi felülbírálása érdekében (13. cikk).

A megadott engedély az egész Közösség területén érvényes. Lehetővé teszi a viszontbiztosítási vállalkozás számára, hogy üzleti tevékenységet folytasson bárhol a Közösségben, a letelepedés szabadságának és a szabad szolgálgáltatásnyújtásnak megfelelően, minden további formalitás nélkül (4. cikk).

15-31. cikkek A viszontbiztosítási tevékenységet szabályozó feltételek A prudenciális felügyelet elvei és módszerei

A felügyeleti rendszer, amely a viszontbiztosítási vállalkozás saját tagállamának illetékes hatóságai által megadott és az egész Közösségben mindenütt érvényes egységes engedélyen alapul, azt igényli, hogy a felügyeleti hatáskörök azokhoz az illetékes hatóságokhoz kerüljenek, amelyek az engedélyt megadták, hogy garantálni lehessen a viszontbiztosítási vállalkozás üzletmenetét szabályozü feltételeknek való teljes megfelelést, akár a letelepedésről, akár a szolgáltatásnyújtás szabadságáról van is szó.

Ennek a javaslatnak a 15. cikke kimondja a saját tagállam illetékes hatóságainak kizárólagos illetékességét a viszontbiztosítási vállalkozás pénzügyi felügyelete tekintetében, beleértve az általa tevékenységeket, akár fiókirodákon keresztül, akár a szolgáltatásnyújtás szabadsága révén végzi azokat.

A saját tagállam kizárólagos illetékessége miatt a viszontbiztosítási vállalkozás összes pénzügyi aspektusának vonatkozásában, a viszontbiztosítási vállalkozás illetékes hatóságai nem utasíthatják el az adott viszontbiztosítási vállalkozás által egy, ennek az irányelvnek a hatálya alá tartozó[7] közösségi viszontbiztosítási vállalkozással kötött visszaengedményezési szerződést olyan okok miatt, amelyek közvetlenül kapcsolódnak annak a viszontbiztosítási (vagy biztosítási) társaságnak a pénzügyi megbízhatóságához. Ezeknek a viszontbiztosítási vállalkozásoknak az ilyen közvetett felügyelete beavatkozást jelentene az ezen vállalkozások illetékes hatóságainak felügyeleti hatáskörébe, és megkérdőjelezné a kölcsönös elismerés alapelvét, amelyben az ebben a javaslatban meghatározott jogi keret gyökerezik.

A viszontbiztosítási vállalkozásnak rendezett igazgatási és számviteli eljárásokkal, valamint megfelelő belső ellenőrzési mechanizmusokkal kell rendelkeznie. Ez szükséges annak biztosításáta, hogy a tevékenységeket rendben és pénzügyileg stabil módon végezzék. A saját tagállamnak kell megállapítania azokat a feltételeket, amelyek gondoskodnak arról hogy ez a követelmény teljesüljön.

A 16. cikk kimondja, hogy a tagállam illetékes hatóságainak joguk van helyszíni vizsgálatot folytatni a viszontbiztosítási vállalkozás fiókirodáinál a több tagállamban. Rögzíti az eljárást az ilyen ellenőrzés elvégzéséhez. Ez a rendelkezés hasonló azokhoz, amelyek a nem-életbiztosítás és az életbiztosítás irányelvekben szerepelnek[8].

Annak biztosítására, hogy a viszontbiztosítási vállalkozás felett gyakorolt felügyelet hatékony legyen, az illetékes hatóságoknak megfelelelő hatáskörrel kell rendelkezniük ahhoz, hogy részletes vizsgálódásokat folytathassanak a viszontbiztosítási vállalkozással kapcsolatban, kérhessék dokumentumok beadását, vagy intézkedések, mint például szankciókat foganatosíthassanak a viszontbiztosítási vállalkozással, vagy igazgatóival vagy ügyvezetőivel szemben (17. cikk).

A 19-23. cikkek rögzítik a konkrét rendelkezéseket a viszontbiztosítási vállalkozásban lévő befolyásoló részesedések felügyeletével kapcsolatban. A céljuk annak biztosítása, hogy az illetékes szerveknek tisztában legyenek a viszontbiztosítási vállalkozás tulajdonosi struktúrájával. Ez a rendelkezés abból következik, hogy az engedély iránti kérelem elbírálásakor, amelyet a 12. cikk határoz meg, felülvizsgálják a befolyásoló részvényeseket. Ez a rendszer ugyanaz, mint a biztosítási és viszontbiztosítási szolgáltatásokra már alkalmazott rendszer.

A 24-30. cikkek rendelkeznek az illetékes hatóságoknál tárolt információk bizalmasságáról. Minden olyan személyt, aki az illetékes hatóságok számára dolgozik vagy dolgozott, beleértve a könyvvizsgálókat és az illetékes hatóság nevében eljáró szakértőket, kötelezni kell a szakmai titoktartásra. Ennek az információnak a bizalmas jellege nem akadályozza meg az illetékes hatóságokat abban, hogy a viszontbiztosítási vállalkozások felügyeletével kapcsolatban információkat cseréljenek, mivel az a viszontbiztosítási vállalkozás megfelelő felügyeletéről való gondoskodást célozza. Mindenesetre a kicserélt információkra is vonatkozik a bizalmassági követelmény, és azok csak azoknak az illetékes hatóságoknak a kifejezett hozzájárulásával fedhetők fel, amelyek azokat az információkat továbbították.

A 28-30. cikkek is azokat a feltételeket és körülményeket határozzák meg, amelyek szerint ezeket az információkat a viszontbiztosítási felügyeleti hatóságokon kívüli hatóságok tudomására lehet hozni. A meghatározott rendszer ugyanaz, mint amely a biztosítási vállalkozásokra alkalmazandó[9].

A 31. cikk előírja a könyvvizsgálók kötelezettségét arra, hogy azonnal jelentést tegyenek a saját tagállam illetékes hatóságának minden olyan, a viszontbiztosítási vállalkozással kapcsolatos tényről vagy döntésről, amely hatással van a viszontbiztosítási tevékenység folytatását szabályozó feltételekre, és amelyet feladataik teljesítése során felfedeznek a viszontbiztosítási vállalkozásnál, vagy bármely más vállalkozásnál, amely szoros kapcsolatban van a viszontbiztosítási vállalkozással. Az irányelv a biztosítási vállalkozásoknál már alkalmazott rendszert követi.[10]

32-34. cikkek A biztosítástechnikai tartalékokkal kapcsolatos szabályok

A biztosítástechnikai tartalékok a biztosítástechnika fundamentális részét képezik. Valójában ezeknek kell képessé tenniük a biztosítási vagy viszontbiztosítási vállalkozást arra, hogy teljesítse a biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződésekből eredő kötelezettségeit. Ez okból kifolyólag az, hogy egy biztosítási (vagy viszontbiztosítási) vállalkozástól megkövetelik, hogy megfelelő biztosítástechnikai tartalékokat képezzen, a biztosítás és a viszontbiztosítás alapvető elve. A saját tagállam által megadott egységes engedély rendszerében a saját tagállam illetékes hatóságainak kell megkövetelniük a biztosítási/ viszontbiztosítási vállalkozástól, hogy megfelelő biztosítástechnikai tartalékokat képezzen a vállalkozás üzleti tevékenységének egészére, beleértve azokat a tevékenységeket, amelyeket a letelepedés szabadsága és a Közösségen belüli szabad szolgáltatásnyújtás alapján végez. Emellett a saját tagállamnak ellenőriznie kell az ennek a követelménynek való megfelelést, és rendelkezésére kell állnia a megfelelő eszközöknek is ahhoz, hogy erről a megfelelésről gondoskodni tudjon.

A 32. cikk rögzíti a saját ország által gyakorolt ellenőrzés elvét a viszontbiztosítási vállalkozások biztosítástechnikai tartalékainak meghatározására és kiszámítására. Az ilyen biztosítástechnikai tartalékok összegét a biztosítási vállalkozások éves beszámolóiról és összevont (konszolidált) beszámolóiról szóló 91/674/EGK irányelvben[11] meghatározott szabályokkal összhangban kell megállapítani. A javaslat azt is előírja, hogy az életbiztosítást viszontbiztosító tevékenységek tekintetében a saját tagállam meghatározhat konkrétabb szabályokat is a biztosítástechnikai tartalékok kiszámítására, az életbiztosításról szóló 2002/83/EK irányelv 20. cikkében rögzített elvekkel összhangban. Ez a rendelkezés meghatározza az életbiztosítás tevékenységek biztosítástechnikai tartalékainak megállapításánál követendő aktuáriusi elveket.

A saját tagállamnak meg kell követelnie azt is, hogy saját viszontbiztosítási vállalkozások létrehozzanak egy kiegyenlítési tartalékot a hitelezés viszontbiztosítási tevékenységeire való tekintettel (33. cikk). Az ilyen tartalék összegét a 73/239/EGK irányelvben előírt szabályokkal összhangban kell kiszámítani, különös tekintettel a mellékletre, amely négy, egyenértékűnek tekintett módszert ismertet. A saját tagállam mentességet adhat a kiegyenlítési tartalék létrehozása alól az olyan viszontbiztosítási vállalkozások számára, amelyeknél a hitelezés viszontbiztosítása nem képvisel jelentős részt a tevékenységükben.

A saját tagállam megkövetelheti azt is, hogy saját viszontbiztosítási vállalkozásai hozzanak létre egy kiegyenlítési tartalékot a hitelezés viszontbiztosításán kívüli kockázati osztályok számára, az adott saját tagállam által meghatározott szabályok követésével. Ez egybevág a biztosítással kapcsolatos meglévő szabályozással, különösen a biztosítási vállalkozások éves beszámolójáról szóló 73/239/EGK, valamint 91/674/EGK irányelvekkel.

Amikor felügyeleti rendszer bevezetésére kerül sor olyan viszontbiztosítási vállalkozásokra vonatkozóan, amelyek eddig nem tartoztak a Közösség jogi keretének hatálya alá, az eredmény az, hogy megszűnik a viszontbiztosítási vállalkozás meg nem szolgált díjbevételeinek és a fennálló követelésekre képzett tartalékainak fedezésére használt eszközök zálogjoggal való megterhelésének követelménye, amikor azt egy ennek az irányelvnek megfelelően engedélyezett viszontbiztosítási vállalkozás, vagy egy a 73/239/EGK irányelvnek (nem-életbiztosítás) vagy a 2002/83/EK irányelvnek (életbiztosítás) megfelelően engedélyezett biztosítási vállalkozás viszontbiztosítja. A tagállam azonban illetékes marad arra, hogy a saját viszontbiztosítási vállalkozásainál a fenti biztosítástechnikai tartalékok tartalékok fedezésére használt eszközökre zálogjogot vessen ki, amikor azok viszontbiztosítása nem a Közösséghez tartozó viszontbiztosítási vállalkozás által történik, mivel ez utóbbiak nem tartoznak ennek az irányelvnek az egységes engedélyezési és kölcsönös elismerési rendszerének hatálya alá.

A 34. cikk minőségi megközelítési módot javasol a befektetési szabályoknál. A viszontbiztosítási tevékenység sajátosságai az ilyen megközelítési módot előnyben részesítendővé teszik, a mennyiségi szemléletű módszerrel szemben, amelyet a közvetlen biztosítás területén használnak. A cikk megállapítja, hogy az eszközöknek figyelembe kell venniük a viszontbiztosítási jogalany által végzett tevékenység típusát, a várható kifizetési igények összegét és időtartamát, annak érdekében, hogy biztosítsa a befektetések elégségességét, likviditását, minőségét, jövedelmezőségét és lejárati egyezőségét. A nem-életbiztosítás viszontbiztosítás esetében a lejárati egyezőséget az üzleti gyakorlatra és a bennefoglalt komplexitásra is figyelemmel kell szemlélni, a kötelezettségi pénzáramlások időtartamának meghatározásához. A befektetéseknek továbbá diverzifikáltaknak és megfelelően szórtnak kell lenniük ahhoz, hogy a változó gazdasági körülményekre való reagálást lehetővé tegyék.

35-41. cikkek Szavatoló tőke a viszontbiztosítási vállalkozásoknál

A szavatoló tőke fontos eleme a prudenciális felülvizsgálatnak. Ez a javaslat meghatározza a szavatolótőke-követelményeket a viszontbiztosítási vállalkozások számára, amelyek a biztosíti vállalkozásokra vonatkozó jelenlegi szabályokon alapulnak. Ahogyan arra az előbbiekben rámutattunk, a biztosítás és a viszontbiztosítás összefüggő tevékenységek, és következésképpen a szavatoló tőkével szembeni követelményeknek a két tevékenységre hasonlóaknak kell lenniük.

A nem-életbiztosításra való tekintettel a javaslat a nem-életbiztosításról szóló 73/239/EGK irányelvben meghatározott követelményeket alkalmazza (37. cikk). A viszontbiztosítási szerződések néhány típusának vagy a nem-életbiztosítás egyes ágainak sajátosságai miatt azonban, a javaslat tartalmazza azt a lehetőséget, hogy a megkövetelt szavatoló tőke megnövelhető. Már a nem-életbiztosításról szóló irányelv előír egy 50 %-os emelést a felelősségbiztosításokra, mert azok különösen ingadozó kockázati jellemzőket mutatnak. A javaslat a szavatoló tőke 50 %-kal történő megemelését teszi lehetővé a tevékenység konkrét típusaira vagy osztályaira való tekintettel, a felelősségbiztosítási osztályokon kívül. A szavatoló tőke kiigazítását a Bizottságnak kell elvégeznie, miután konzultált a Biztosítási Bizottsággal, a Szerződés által ráruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlásával. Ezeket az intézkedéseket az 1999/648/EK határozat 5. cikkében előírt szabályozási eljárást követve kell elfogadni (55. cikk). A szavatoló tőke megemelését csak akkor használják majd, miután részletes elemzést végeztek és kiterjedt konzultációkat folytattak az érdekelt felekkel.

Annak érdekében, hogy gondoskodjon a viszontbiztosítási vállalkozások és a viszontbiztosítási tevékenységeket végző biztosítási vállalkozások egyenlő esélyeiről, a javaslat foglalkozik a 73/239/EGK nem-életbiztosítási irányelv és a 2002/83/EK életbiztosítási irányelv későbbi adaptálásával is. Ennek megfelelően azokra a biztosítási vállalkozásokra, amelyek viszontbiztosítással elfogadványok formájában foglalkoznak, a viszontbiztosítási irányelv ugyanazon rendelkezéseinek kell vonatkoznia a megkövetelt szavatoló tőke szempontjából, amikor a viszontbiztosítási tevékenységeik volumene teljes üzleti tevékenységük jelentős részét képviseli (57. cikk (5) bekezdés és 59. cikk (8) bekezdés). Ezek a rendelkezések csak akkor alkalmazhatóak, ha a nem-életbiztosítás viszontbiztosítási tevékenységeiben megkövetelt szavatoló tőkét kiigazító határozatot a Bizottság elfogadta (43. cikk).

Ami az életbiztosítást illeti, a megkövetelt szavatoló tőkét a 2002/83/EK életbiztosítási irányelvben meghatározott szabályokkal összhangban kell kiszámítani (38. cikk).

Amikor a viszontbiztosítási vállalkozás párhuzamosan folytat életbiztosítási és nem-életbiztosítási tevékenységet, a megkövetelt szavatoló tőkének a megkövetelt szavatoló tőkék teljes összegét fedeznie kell, mind a nem-életbiztosítás és az életbiztosítás viszontbiztosítási tevékenységeire (39. cikk).

A rendelkezésre álló szavatoló tőkét a 36. cikkben felsorolt eszközöknek kell képviselniük. Azok az eszközök megengedettek, amelyeket a nem-életbiztosítási és az életbiztosítási irányelvek már engedélyeztek a szavatoló tőke képviseletére.

A 40. cikk utal a viszontbiztosítási tevékenységek végzéséhez szükséges minimális szavatoló tőkére. A biztonsági tőke arra a minimális tőkekövetelményre utal, amellyel egy viszontbiztosítási vállalkozásnak folyamatosan rendelkeznie kell ahhoz, hogy viszontbiztosítási tevékenységet folytasson, a megfelelő pénzügyi megbízhatósággal. A javaslat rögzíti a biztonsági tőke összegét, amely nem lehet kevesebb 3 millió EUR-nál. A céges viszontbiztosítási vállalkozásokra való tekintettel azonban a saját tagállam a biztonsági tőkét megállapíthatja 1 millió EUR-ban. Ez a rendelkezés a céges viszontbiztosítási vállalkozások sajátos jellegzetességeinek figyelembevételére irányul, különös tekintettel arra a tényre, hogy ezek rendszerint közép- vagy kisméretű vállalkozások, és tevékenységük kizárólag arra irányul, hogy azoknak a vállalkozásoknak a kockázatait fedezzék, amelyekhez a céges viszontbiztosító tartozik.

42-44. cikkek Nehézségekkel küzdő viszontbiztosítási vállalkozások – Az engedély visszavonása

A viszontbiztosítási vállalkozás illetékes hatóságainak megfelelő hatáskörrel kell rendelkezniük ahhoz, hogy fellépjenek az olyan viszontbiztosítási vállalkozással szemben, ahol romlik a pénzügyi helyzet, például, amikor nem hoz létre megfelelő biztosítástechnikai tartalékokat, vagy a szavatoló tőke nem éri el a megkövetelt szintet. Az ilyen esetekben az illetékes hatóságoknak rendelkezniük kell hatáskörrel arra, hogy pénzügyi tervet, megújulási tervet, pénzügyi helyreállítási tervet kérjenek, vagy megtiltsák a viszontbiztosítási vállalkozás eszközeinek elidegenítését.

Hasonlóképpen lényegbevágó annak előírása, hogy a viszontbiztosítási vállalkozásnak megadott engedély visszavonható bizonyos, konkrét esetekben (vagyis, ha az engedélyezés feltételeit nem teljesíti, az üzletviteli feltételeket és szabályozásokat nem tartja be, stb.).

Az ebben a javaslatban meghatározott szabályok azonosak azokkal, amelyeket már alkalmaznak a biztosítási vállalkozásokra.

45-46. cikkek A letelepedés szabadságának és a szabad szolgáltatásnyújtásnak a révén folytatott viszontbiztosítási tevékenységek

A saját tagállama illetékes hatóságai által megfelelőképpen engedélyezett viszontbiztosítási vállalkozás jogosult arra, hogy viszontbiztosítási tevékenységét az egész Közösségben gyakorolja, akár a letelepedési jog, akár a szolgáltatások nyújtásának szabadsága révén (4. cikk (1) bekezdése).

A 45. cikk határozza meg a rendelkezéseket arra az esetre, amikor a viszontbiztosítási vállalkozás, amely a letelepedés szabadságának vagy a szabad szolgáltatásnyújtásnak az alapján cselekszik, nem tartja be a fogadó tagállamban alkalmazandó jogi előírásokat. A javasolt rendszer, amelyet szintén a biztosítási irányelvekben meghatározott rendszer sugallt, a saját és a fogadó tagállam illetékes hatóságai közötti együttműködésben gyökerezik.

A 46. cikk kimondja az egyenlő bánásmód elvét minden viszontbiztosított hitelezőre abban az esetben, ha a viszontbiztosítási vállalkozás felszámolásra kerül, mindenféle megkülönböztetés nélkül a viszontbiztosítási szerződések megkötésének módját, vagyis a letelepedés szabadságát vagy a szabad szolgáltatásnyújtást illetően. Ez a rendelkezés azonban nem vezeti be a felszámolással kapcsolatos nemzeti szabályok koordinálását. Ilyen koordinációt a biztosítási vállalkozás tekintetében már megvalósított a 2001/17/EK irányelv (a biztosítási felszámolásról szóló irányelv) [12]. A biztosítási felszámolásról szóló irányelvet esetleg szintén adaptálni kell majd, gondos megvizsgálást követően, egy későbbi szakaszban, hogy alkalmazási körébe bekerüljenek a viszontbiztosítási vállalkozások.

47-50. cikkek Harmadik országok viszontbiztosítási vállalkozásai

Azokra a viszontbiztosítási vállalkozásokra, amelyek tevékenységvégzésének központja egy harmadik országban van és amelyek egy tagállamban viszontbiztosítási tevékenységet végeznek, nem alkalmazható olyan bánásmód, amely nagyobb kedvezményt biztosít, mint amit azoknak a viszontbiztosítási vállalkozásoknak a számára biztosítanak, amelyek tevékenységvégzésének központja abban a tagállamban van (47. cikk).

A 48. cikk előírja annak lehetőségét, hogy harmadik országokkal megállapodásokat kössenek a viszontbiztosítási vállalkozások felügyeletével kapcsolatban. Ezeknek a nemzetközi megállapodásoknak a célja különösen az EU és az érintett harmadik országok illetékes hatóságai közötti információcsere a viszontbiztosítási vállalkozások tárgyában, valamint az, hogy gondoskodjanak a viszontbiztosítással kapcsolatos felügyeleti szabályok és módszerek kölcsönös elismeréséről az EU és a harmadik országok között. Ez a rendelkezés nagy jelentőséggel bírhat abban, hogy foglalkozzanak a viszontbiztosítással kapcsolatos szabályozási korlátokkal, amelyek gátolják a közösségi viszontbiztosítási vállalkozások belépését harmadik országokba.

51-54. cikkek: A meglévő viszontbiztosítási vállalkozások szerzett jogai – Viszontbiztosítási vállalkozások tevékenységének megszűnése

Az a viszontbiztosítási vállalkozás, amelynek jogában állt vagy engedélyezték számára, hogy viszontbiztosítási tevékenységet folytasson a saját tagállam előírásainak megfelelően ennek az irányelvnek a végrehajtási időpontját megelőzően, folytathatja tevékenységét anélkül, hogy engedélyt kérne. A viszontbiztosítási vállalkozás azonban az irányelv rendelkezéseinek a hatálya alatt lesz, különösen a viszontbiztosítási vállalkozás pénzügyi megbízhatóságára vonatkozó követelmények (biztosítástechnikai tartalékok, szavatoló tőke és biztonsági tőke), a szakmai alkalmasság és a vezetők jó hírneve vagy a befolyásoló részvényesek alkalmassága vonatkozásában. Az irányelv lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy egy kétéves átmeneti időszakot adjanak annak elkerülésére, hogy a meglévő viszontbiztosítási vállalkozások pénzügyi nehézségekbe kerüljenek a követelményeknek való megfelelésre tett erőfeszítéseik miatt (51. cikk).

Másfelől az irányelv nem vonatkozik az olyan viszontbiztosítási vállalkozásokra, amelyek az irányelv végrehajtásának időpontjában beszüntették új viszontbiztosítási szerződések kötését és kizártólag meglévő portfoliójuk kezelésével foglalkoznak, hogy tevékenységüket beszüntessék. Mivel azonban ezek a vállalkozások nem kerülnek az egységes engedélyezési rendszer hatálya alá, amelyet ez az irányelv rögzít, lényegbevágó, hogy az átláthatóság és a jogbiztonság érdekében a tagállamok elkészítsék az érintett viszontbiztosítási vállalkozások jegyzékét, és azt minden tagállammal közöljék (52. cikk).

Végül az 53. cikk biztosítja a viszontbiztosítási vállalkozás számára a jogot arra, hogy bármely, vele kapcsolatban illetékes hatóságok által hozott határozat bírósági felülvizsgálatát kérje, amikor az ennek az irányelvnek a végrehajtása során nemzeti szabályait alkalmazza.

55-56. cikkek: A Bizottság végrehajtási hatásköre az irányelv technikai kiigazításaival kapcsolatban.

A javaslat rögzíti azt a lehetőséget, hogy az irányelv konkrét szabályaiban technikai kiigazításokat lehessen elvégezni. Az irányelv a Bizottságnak juttat végrehajtási hatáskört az 56. cikkben kifejezetten felsorolt rendelkezésekkel kapcsolatban. A végrehajtási hatáskörök gyakorlása során a Bizottságot segíti a Biztosítási Bizottság, amelyet a 91/675/EGK irányelv hozott létre. Az ennek a határozatnak a végrehajtásához szükséges intézkedések a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló 1999/648/EGK tanácsi határozat 5. cikkének (6) bekezdésében megállapított eljárás hatálya alá tartoznak.

A végrehajtási hatásköröket különösen arra kell felhasználni, hogy a megkövetelt szavatoló tőkét növelni kell bizonyos típusok vagy szerződések vagy tevékenységek esetében a felelősségbiztosításon kívüli tevékenységi osztályokban (37. cikk (3) és (4) bekezdései).

57-60. cikkek: Technikai módosítások a nem-életbiztosítási, az életbiztosítási és a biztosítói csoportok irányelvekben

A közösségi szabályozási keret bevezetése a viszontbiztosításra kihatással van a biztosításról szóló meglévő irányelvekre (nem-életbiztosítás, életbiztosítás és biztosítói csoportok)[13]. Amennyiben a jelen javaslat elfogadásával kiegészül ez a jogszabályi keret a biztosítási ágazat számára, szükségesnek tűnik annak figyelembevétele a konzisztens szabályozási keretről történő gondoskodás érdekében. Ennek megfelelően a meglévő biztosítási irányelveket adaptálni kell. Ez a helyzet például a viszontbiztosítási vállalkozás közvetett felügyeletével, amelyet annak a biztosítási vállalkozásnak az illetékes hatóságai végeznek el, amely a viszontbiztosítási szerződést az ennek az irányelvnek a hatálya alá tartozó közösségi viszontbiztosítóval megkötötte[14]. A biztosítási vállalkozás illetékes hatósága nem utasíthatja vissza az ilyen viszontbiztosítási szerződést olyan okok miatt, amelyek közvetlenül összefüggenek annak a viszontbiztosítónak a pénzügyi megbízhatóságával.

A javaslat előírja azt is, hogy megszűnik a biztosítási vállalkozás meg nem szolgált díjbevételeinek és a fennálló követelésekre képzett tartalékainak fedezésére használt eszközök zálogjoggal való megterhelésének követelménye, amikor azt egy ennek az irányelvnek megfelelően engedélyezett viszontbiztosítási vállalkozás, vagy egy a 73/239/EGK irányelvnek (nem-életbiztosítás) vagy a 2002/83/EK irányelvnek (életbiztosítás) megfelelően engedélyezett biztosítási vállalkozás viszontbiztosítja.

Ezeket az adaptálásokat az a cél is serkenti, hogy a viszontbiztosítást elfogadó közvetlen biztosítási vállalkozásokra azok a tőkemegfelelési követelmények vonatkozzanak, amelyek a viszontbiztosítási vállalkozások számára érvényesülnének, és hogy egyenlők legyenek az esélyek a fogadó viszontbiztosítási tevékenységet folytató különböző vállalkozások számára.

A biztosítói csoportokról szóló 98/78/EK irányelvet is adaptálni kell annak a ténynek a figyelembevétele érdekében, hogy az EU viszontbiztosítási vállalkozásainak is a felügyelet hatálya alá kell tartozniuk[15]. A pénzügyi konglomerátumokról szóló 2002/87/EK irányelv[16] későbbi adaptálása is szükséges lesz.

Továbbá a 2001/17/EK irányelvet esetleg szintén adaptálni kell majd, hogy alkalmazási körébe bekerüljenek a viszontbiztosítási vállalkozások, mert azok még nem tartoznak a biztosítási felszámolásról szóló irányelv hatálya alá. További munkára van szükség ebben a vonatkozásban annak érdekében, hogy beazonosításra kerüljenek azok a problémák, amelyeket meg kell fontolni a megfelelő adaptációk elvégzése érdekében.

2004/0097 (COD)

Javaslat

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE

a viszontbiztosításról és a 73/239/EGK, a 92/49/EGK tanácsi irányelvek és a 98/78/EK és 2002/83/EK irányelvek módosításáról

(EGT vonatkozású szöveg)

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

Tekintettel az Európai Közösséget létrehozó Szerződésre, és különösen annak 47. cikkének (2) bekezdésére és 55. cikkére,

tekintettel a Bizottság javaslatára[17],

tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[18],

tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére[19],

A Szerződés 251. cikkében lefektetett eljárással összhangban járva el[20],

mivel:

(1) Az életbiztosítás körén kívül eső közvetlen biztosítási tevékenység megkezdésére és gyakorlására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról szóló 1973. július 24-i 73/239/EGK tanácsi irányelv[21], az életbiztosítás körén kívül eső közvetlen biztosítási tevékenységekre vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések összehangolásáról, valamint a 73/239/EGK és 88/357/EGK irányelv módosításáról szóló 1992. június 18-i 92/49/EGK tanácsi irányelv[22] és az életbiztosításról szóló 2002. november 5-i 2002/83/EGK európai parlamenti és tanácsi irányelv[23] meghatározták a közvetlen biztosítás megkezdésével és folytatásával kapcsolatos rendelkezéseket a Közösségben.

(2) Azok az irányelvek biztosítják a jogi keretet a biztosítási vállalkozások számára ahhoz, hogy biztosítási tevékenységet folytassanak a belső piacon, mind a letelepedés joga, mind a szolgáltatásnyújtás szabadsága szempontjából, annak érdekében, hogy megkönnyítsék a Közösségben székhellyel rendelkező biztosítási vállalkozások számára, hogy a Közösségen belüli kötelezettségvállalásokat fedezzenek, és lehetővé tegyék a kötvénytulajdonosok számára, hogy ne csak a saját országukban letelepedett biztosítókhoz, hanem olyan biztosítókhoz is fordulhassanak, amelyeknek tevékenységvégzésének központja a Közösségben van és más tagállamokban letelepedettek.

(3) Az azokban az irányelvekben meghatározott rendszer a közvetlen biztosítási vállalkozásokra vonatkozik, teljes tevékenységüket illetően, mind a közvetlen biztosítási tevékenységekre, mind az elfogadványokkal végzett viszontbiztosítási tevékenységekre; a szakosodott viszontbiztosítási vállalkozások által végzett viszontbiztosítási tevékenységek azonban sem ennek a rendszernek a hatálya alá, sem bármely más, a közösségi jog által biztosított rendszer hatálya alá nem tartoznak.

(4) A viszontbiztosítás jelentős pénzügyi tevékenység, azáltal, hogy megkönnyíti a kockázatok szélesebb körben, világméretekben történő megosztását, lehetővé teszi a közvetlen biztosítási vállalkozások számára, hogy nagyobb szerződéskötési kapacitással rendelkezzenek a biztosítási tevékenység folytatására és biztosítási fedezetet tudjanak nyújtani, és tőkeköltségeiket is csökkenthessék; továbbá a viszontbiztosítás alapvető szerepet játszik a pénzügyi stabilitásban, mivel lényeges elem a pénzügyi megbízhatóságról és a közvetlen biztosítási piacok, valamint a pénzügyi rendszer stabilitásáról való gondoskodásban, jelentős pénzügyi közvetítőként és intézményi befektetőként játszott szerepe miatt.

(5) A viszontbiztosítás és a visszaengedményezés területén a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó korlátozások megszüntetéséről szóló 1964. február 25-i 64/225/EGK tanácsi irányelv[24] megszüntette a letelepedés jogával és a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó, a viszontbiztosítási szolgáltató nemzeti hovatartozásával vagy illetőségével kapcsolatos korlátozásokat. Nem távolította azonban el azokat a korlátozásokat, amelyeket a nemzeti rendelkezések közötti eltérések okoztak a viszontbiztosítás prudenciális szabályozásának tekintetében. Ez a helyzet jelentős különbségeket eredményezett a viszontbiztosítási vállalkozások felügyeletének szintjében a Közösségben, ami gátakat állított a viszontbiztosítási tevékenység végzése számára, mint például a viszontbiztosítási vállalkozás azon kötelezettsége, hogy zálogjoggal terhelje meg eszközeit a közvetlen viszontbiztosítási vállalkozás biztosítástechnikai tartalékainak rá eső részének fedezése érdekében, valamint az, hogy a viszontbiztosítási vállalkozásoknak meg kell felelniük különböző felügyeleti szabályoknak a különböző tagállamokban, amelyekben üzleti tevékenységet folytatnak, vagy az, hogy a viszontbiztosítási vállalkozás különféle aspektusai felett közvetett felügyeletet gyakorolnak a közvetlen biztosító illetékes hatóságai.

(6) A Pénzügyi Szolgáltatások Cselekvési Terve a viszontbiztosítást olyan ágazatként jelölte meg, amelynek közösségi szintű cselekvésre van szüksége annak érdekében, hogy a pénzügyi szolgáltatások belső piaca megvalósulhasson. Emellett jelentős pénzügyi fórumok, mint például a Nemzetközi Valutaalap és a Biztosításfelügyeletek Nemzetközi Szövetsége (IAIS) felhívták a figyelmet a viszontbiztosítás közösségi szinten összehangolt felügyeleti szabályainak hiányára, ami fontos, kitöltendő rést jelent a pénzügyi szolgáltatások szabályozási keretében.

(7) Ez az irányelv azt célozza, hogy egy prudenciális szabályozási keretet hozzon létre a viszontbiztosítási tevékenységek számára a Közösségben. Részét képezi a közösségi jogszabályanyagnak a biztosítás területén, amely a biztosítási ágazat belső piacának létrehozását szolgálja.

(8) Ez az irányelv konzisztens a prudenciális viszontbiztosítási szabályok kapcsán, különösen a Biztosításfelügyeletek Nemzetközi Szövetsége (IAIAS) által végzett jelentős nemzetközi munkákkal.

(9) Ez az irányelv követi a közvetlen biztosításokkal kapcsolatban elfogadott közösségi jogszabályokat, az engedélyezések és a prudenciális ellenőrzési rendszerek kölcsönös elismerésének biztosításához lényeges, szükséges és elégséges összehangolás elvégzésével, ezáltal lehetővé teszi, hogy egy egységes engedélyt adjanak ki, amely az egész Közösségben érvényes, és a saját tagállam által gyakorolt felügyelet elvét alkalmazhassák.

(10) Ennek eredményeként a viszontbiztosítási üzleti tevékenység megkezdése és folytatása egy egységes hivatalos engedély megadásához kötődik, amelyet annak a tagállamnak az illetékes hatóságai adnak ki, amelyben a viszontbiztosítási vállalkozás tevékenységvégzésének központja van. Az ilyen engedély képessé teszi a vállalkozást arra, hogy a Közösségben bárhol üzleti tevékenységet folytasson, a letelepedés joga vagy a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján. A fiókiroda vagy a szolgáltatásnyújtás tagállama attól a viszontbiztosítási vállalkozástól, amely ott viszontbiztosítási üzleti tevékenységet kíván folytatni, és amely saját tagállamában már megkapta az engedélyt, nem követelheti meg, hogy új engedélyért folyamodjon. Emellett az a viszontbiztosítási vállalkozás, amely már megkapta az engedélyt saját tagállamában, nem kerül kiegészítő felügyelet vagy ellenőrzések hatálya alá pénzügyi megbízhatóságával kapcsolatban egy olyan biztosítási vállalkozás illetékes hatóságai részéről, amelyet az a viszontbiztosítási vállalkozás viszontbiztosít. Ezen kívül a tagállamok nem követelhetik meg egy, a Közösségben engedéllyel rendelkező viszontbiztosítási vállalkozástól, hogy eszközökben biztosítékot tegyenek le az engedményezett biztosítástechnikai tartalékai ráeső részének fedezésére. Az ilyen engedélyek megadásának vagy visszavonásának feltételeit definiálni kell. Az illetékes hatóságok nem engedélyezhetnek, vagy tarthatják fenn az engedélyezést egy olyan viszontbiztosítási vállalkozás esetében, amely nem teljesíti az ebben az irányelvben meghatározott feltételeket.

(11) Ezt az irányelvet kell alkalmazni azokra a viszontbiztosítási vállalkozásokra, amelyek kizárólag viszontbiztosítási üzleti tevékenységet folytatnak és nem foglalkoznak a közvetlen biztosítás üzleti tevékenységeivel; alkalmazandó az úgynevezett „céges” viszontbiztosítási vállalkozásokra is, amelyeket olyan ipari, kereskedelmi vagy pénzügyi cégek hoznak létre, amelyek nem tartoznak azok közé a vállalkozások közé, amelyekre a biztosítói csoportokhoz tartozó biztosítási vállalkozások kiegészítő felügyeletéről szóló 98/78/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[25] alkalmazandó, amelyeknek az a céljuk, hogy viszontbiztosítási fedezetet biztosítsanak azoknak a cégeknek a kockázataival szemben, amelyekhez tartoznak.

(12) Ez az irányelv nem alkalmazható viszont azokra a biztosítási vállalkozásokra, amelyek már a 73/239/EGK és a 2002/83/EK irányelvek hatálya alá tartoznak, de annak érdekében, hogy a viszontbiztosítási üzleti tevékenységet is végző biztosítási vállalkozások pénzügyi megbízhatóságáról és arról is gondoskodjanak, hogy ezeknek a tevékenységeknek a konkrét jellegzetességeit kellően figyelembe vegyék az ilyen biztosítási vállalkozások tőkekövetelményében, a viszontbiztosítási vállalkozások szavatoló tőkéjével kapcsolatos, ebben az irányelvben szereplő rendelkezéseket ezeknek a biztosítási vállalkozásoknak a viszontbiztosítási üzleti tevékenységére is alkalmazni kell, ha viszontbiztosítási tevékenységeik volumene a teljes üzleti tevékenység jelentős részét képviseli.

(13) Ennek az irányelvnek kell tisztáznia az illetékes hatóságokra bízott felügyelet hatásköreit és eszközeit. A viszontbiztosítási vállalkozás saját tagállamának illetékes hatóságainak kell felelniük azért, hogy a viszontbiztosítási vállalkozások pénzügyi egészségességét ellenőrizzék, beleértve tőkemegfelelési státuszukat, a megfelelő biztosítástechnikai tartalékok megképzését és ezeknek a tartalékoknak minőségi eszközökkel való fedezését.

(14) A tagállamok illetékes hatóságainak rendelkezésére kell állnia olyan felügyeleti eszközöknek, amelyek ahhoz szükségesek, hogy gondoskodni tudjanak a viszontbiztosítási vállalkozások üzleti tevékenységének megfelelő végzéséről az egész Közösségben, akár a letelepedési jog, akár a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján végzik azt. Ezen belül képesnek kell leniiük arra, hogy megfelelő óvintézkedéseket tegyenek, vagy szankciókat szabjanak ki, amelyek a szabálytalanságok vagy a viszontbiztosítási felügyelet rendelkezéseinek megsértésének megakadályozását célozzák.

(15) Rendelkezni kell az illetékes hatóságok és az olyan hatóságok és testületek közötti közötti információcseréről, amelyek funkciójukból adódóan segítik a pénzügyi rendszer stabilitásának megerősítését. A továbbított információk bizalmas jellegének megőrzése érdekében a címzettek jegyzékének szigorú korlátok között kell maradnia. Ezért meg kell határozni azokat a feltételeket, amelyek szerint a fent említett információcsere engedélyezett, továbbá olyankor, amikor kikötés, hogy az információt csak az illetékes hatóságok engedélyével lehet felfedni, ezek beleegyezésüket szükség szerint szigorú feltételeknek való megfeleléshez köthetik. Ilyen szempontból, és figyelembe véve a viszontbiztosítási vállalkozások megfelelő felügyeletét az illetékes hatóság részéről, az irányelvnek elő kell írnia azokat a szabályokat, amelyek a tagállamok számára lehetővé teszik információcserére vonatkozó egyezmények megkötését harmadik országokkal, feltéve, hogy a felfedett információ a szakmai titoktartás megfelelő garanciáinak hatálya alá kerül.

(16) A viszontbiztosítási vállalkozások prudenciális felügyeletének megerősítése céljából ki kell kötni, hogy a könyvvizsgálónak kötelessége haladéktalanul jelenteni az illetékes hatóságoknak, ha ennek az irányelvnek a rendelkezései szerint, feladatainak elvégzése során olyan tények jutnak a tudomására , amelyek komoly hatást gyakorolhatnak egy viszontbiztosítási vállalkozás pénzügyi helyzetére vagy igazgatási és számviteli szervezetére. Erre a célra való tekintettel kívánatos, hogy a tagállamok rendelkezzenek arról, hogy ez a kötelezettség minden olyan körülmény esetén érvényes, amikor ilyen tények egy könyvvizsgálónak feladatainak végzése során tudomására jutnak egy olyan vállalkozásnál, amely szoros kapcsolatban van a viszontbiztosítási vállalkozással. A könyvvizsgálóknak az a kötelezettsége, hogy szükség szerint közöljenek az illetékes hatóságokkal bizonyos tényeket és határozatokat egy olyan viszontbiztosítási vállalkozással kapcsolatban, amelyeket egy nem-viszontbiztosítási vállalkozásnál végzett feladataik teljesítése során fedeznek fel, önmagában nem változtatja meg sem az annál a vállalkozásnál végzett feladataik jellegét, sem azt a módot, ahogyan feladataikat teljesíteniük kell annál a vállalatnál.

(17) Rendelkezni kell ennek az irányelvnek a meglévő viszontbiztosítási vállalkozásokra való alkalmazásáról, amelyek már engedélyt kaptak vagy jogosultsággal rendelkeztek viszontbiztosítási üzleti tevékenység folytatására, a tagállamok rendelkezéseivel összhangban, az irányelv alkalmazását megelőzően.

(18) Annak érdekében, hogy a viszontbiztosítási vállalkozás kötelezettségvállalásait teljesíteni tudja, a saját tagállamnak meg kell követelnie a viszontbiztosítási vállalkozástól, hogy megfelelő biztosítástechnikai tartalékokat hozzanak létre. Az ilyen biztosítástechnikai tartalékok összegét a biztosítási vállalkozások éves beszámolóiról és összevont (konszolidált) beszámolóiról szóló, 1991. december 19-i 91/674/EGK irányelvnek[26] megfelelően kell megállapítani, és – az életbiztosítási viszontbiztosítási tevékenységek vonatkozásában – a saját tagállamoknak is meg kell engedni, hogy a 2002/83/EK irányelvvel összhangban konkrétabb szabályokat határozzanak meg.

(19) Attól a viszontbiztosítási vállalkozástól, amely hitelbiztosítással kapcsolatos viszontbiztosítási üzleti tevékenységet folytat, amelynek hitelbiztosítási üzleti tevékenysége több annál, hogy teljes üzleti tevékenységében csak kis arányt jelentsen, meg kell követelni, hogy hozzon létre egy kiegyenlítési tartalékot, amely nem képezi részét a szavatoló tőkének; ezt a tartalékot a 73/239/EGK irányelvben meghatározott, egymással egyenértékűnek elismert módszerek egyike szerint kell kiszámítanił továbbá ennek az irányelvnek meg kell engednie a saját tagállamnak, hogy azoktól a viszontbiztosítási vállalkozásoktól is megkövetelje kiegyenlítési tartalékok létrehozását a hitelbiztosítás viszontbiztosításán kívüli kockázati osztályokra, amelyek tevékenységvégzésének központja a területükön van, annak a saját tagállamnak a szabályait követve.

(20) A viszontbiztosítási vállalkozásnak rendelkeznie kell eszközökkel azoknak a biztosítástechnikai tartalékoknak a fedezésére, amelyek figyelembe veszik a viszontbiztosítási vállalkozás által végzett üzleti tevékenység típusát, különösen a várható kárigény-kifizetések jellegét, összegét és időtartamát, oly módon, hogy biztosítsa befektetéseinek elégségességét, likviditását, biztonságát, minőségét, jövedelmezőségét és lejárati illeszkedését, amelyeknél a vállalkozásnak gondoskodnia kell arról, hogy diverzifikáltak és kellően szórtak legyenek, és amelyek lehetőségeket adnak a vállalkozás számára, hogy megfelelő választ adjanak a változó gazdasági körülményekre, különösen a pénzügyi piacok és az ingatlanpiacok fejleményeire vagy a nagyhatású katasztrófa-eseményekre.

(21) Szükséges, hogy a biztosítástechnikai tartalékokon kívül és azokon felül a viszontbiztosítási vállalkozások rendelkezzenek egy kiegészítő tartalékkal, amelyet szavatoló tőkeként ismernek, amelyet szabad eszközök és – az illetékes hatóság beleegyezésével – más implicit eszközök alkotnak, amelyek pufferként viselkednek a kedvezőtlen üzleti ingadozásokkal szemben. Ez a követelmény fontos eleme a prudenciális felülvizsgálatnak. Mivel a meglévő szavatoló tőke rendszer felülvizsgálatától függően, amelyet a Bizottság végez, az úgynevezett „Tőkemegfelelés II. projekt” szerint, a viszontbiztosítási vállalkozások megkövetelt szavatoló tőkéjének meghatározásához a közvetlen biztosítás területén a meglévő jogszabályok által előírt szabályokat kell alkalmazni;

(22) Bizonyos típusú viszontbiztosítási szerződések vagy speciális üzletágak sajátos jellegének figyelembevétele érdekében, rendelkezni kell arról, hogy a megkövetelt szavatoló tőke számításában kiigazításokat kell végezni; ezeket a kiigazításokat a Bizottságnak kell elvégeznie, miután konzultált a 91/675/EGK tanácsi irányelv[27] által létrehozott Biztosítási Bizottsággal, a Szerződés által ráruházott végrehajtási hatáskörének gyakorlásával. Ezeket az intézkedéseket a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. június 28-i, 1999/468/EGK tanácsi határozat [28] 5. cikkében megállapított eljárással kell elfogadni.

(23) Az ezen irányelv által meghatározott, rendelkezésre álló szavatoló tőke képviseletére elfogadható tételek jegyzékének a 73/239/EGK és 2002/83/EK irányelvekben előírtnak kell lennie.

(24) A viszontbiztosítási vállalkozásoknak rendelkezniük kell egy biztonsági tőkével is, az arról való gondoskodáshoz, hogy rendelkezzenek a megfelelő forrásokkal, amikor létrejönnek és hogy az üzleti tevékenység folyamán később a szavatoló tőke semmiképpen ne essen egy bizonyos biztonsági szint alá; annak érdekében azonban, hogy figyelembe vegyék a céges viszontbiztosítási vállalkozások sajátosságait, rendelkezni kell arról, hogy a saját tagállamok a céges viszontbiztosítási vállalkozásoktól megkövetelt minimális biztonsági tőkét alacsonyabb szinten határozzák meg.

(25) Ennek az irányelvnek egyes rendelkezései meghatározzák a minimális szabványokat. A saját tagállamnak képesnek kell lennie arra, hogy szigorúbb szabályokat határozzon meg az olyan viszontbiztosítási vállalkozások számára, amelyeket saját illetékes hatóságai engedélyeztek, különösen a szavatoló tőkével szembeni követelmények tekintetében.

(26) Elő kell írni intézkedéseket azokra az esetekre, amikor a viszontbiztosítási vállalkozás pénzügyi helyzete olyanná válik, hogy nehézséget jelent számára, hogy vállalt kötelezettségeit teljesítse. Speciális esetekben arra is szükség van, hogy az illetékes hatóságok fel legyenek hatalmazva a beavatkozásra egy kellően korai szakaszban, de ennek a hatáskörnek a gyakorlása során az illetékes hatóságoknak tájékoztatniuk kell a viszontbiztosítási vállalkozásokat azokról az okokról, amelyek az ilyen felügyelet lépést motiválták, a józan igazgatás és a megfelelő folyamat elveinek megfelelően. Mindaddig, amíg egy ilyen helyzet fennáll, az illetékes hatóságoknak nem szabad igazolniuk azt, hogy az a viszontbiztosítási vállalkozás elegendő szavatoló tőkével rendelkezik.

(27) Rendelkezni kell a tagállamok illetékes hatóságai közötti együttműködésről annak érdekében, hogy a viszontbiztosítási vállalkozás, amely tevékenységeit a letelepedés szabadsága és a szabad szolgáltatásnyújtás alapján végzi, betartsa a rá a fogadó tagállamokban alkalmazandó rendelkezéseket.

(28) Rendelkezni kell a bíróságokhoz történő fellebbezés jogáról is, amennyiben egy engedélyt visszautasítanak vagy visszavonnak.

(29) Fontos rendelkezni arról, hogy az olyan viszontbiztosítási vállalkozásokkal szemben, amelyeknek tevékenységvégzési központja a Közösségen kívül található, és viszontbiztosítási tevékenységet a Közösségben folytatnak, nem alkalmazható olyan bánásmód, amely kedvezőbb, mint az, amelyben azok a viszontbiztosítási vállalkozások részesülnek, amelyek tevékenységvégzési központja egy tagállamban van.

(30) A viszontbiztosítás nemzetközi aspektusainak figyelembevétele érdekében rendelkezni kell arról, hogy harmadik országgal nemzetközi megállapodások köthetők, amelyek célja az olyan viszontbiztosítási jogalanyok feletti felügyelet eszközeinek meghatározása, amelyek üzleti tevékenységüket a szerződő felek területén folytatják.

(31) Rendelkezni kell egy rugalmas eljárásról, amely lehetővé teszi a harmadik országokkal való prudenciális egyenértékűség értékelését közösségi alapon, hogy javíttani lehessen a viszontbiztosítási szolgáltatások liberalizálását harmadik országokban, akár letelepedés, akár határokon átnyúló szolgáltatásnyújtás révén. Ehhez ez az irányelv előírja a harmadik országokkal folytatott tárgyalások eljárásait.

(32) A Bizottságot fel kell hatalmazni arra, hogy végrehajtási intézkedéseket fogadjon el, feltéve, hogy ezek nem módosítják ennek az irányelvnek a lényegi elemeit. Ezeknek a végrehajtási intézkedéseknek képessé kell tenniük a Bizottságot arra, hogy figyelembe vegye a viszontbiztosítás jövőbeli fejlődését. Az ennek az irányelvnek a végrehajtásához szükséges intézkedéseket az 1999/468/EK határozattal összhangban kell elfogadni.

(33) A biztosításra vonatkozó, meglévő közösségi jogi keretet adaptálni kell, annak figyelembevételére, hogy a viszontbiztosítási vállalkozások új felügyeleti rendszere ezzel az irányelvvel meghatározásra került, és annak érdekében, hogy a szabályozási keret a biztosítási ágazat egészére konzisztens legyen. Ezen belül, adaptálni kell azokat a meglévő rendelkezéseket, amelyek megengedik a viszontbiztosítási vállalkozások „közvetett felügyeletét”, a közvetlen biztosítási vállalkozások felügyeletében illetékes hatóságok részéről. Emellett azokat a jelenlegi rendelkezéseket, amelyek szerint a tagállamokat megkövetelhetik a biztosítási vállalkozás biztosítástechnikai tartalékait fedező eszközök zálogjoggal történő megterhelését, amikor a biztosítót az ennek az irányelvnek az alapján engedélyezett viszontbiztosítási vállalkozás vagy egy biztosítási vállalkozás viszontbiztosítja, el kell törölni. Végül, rendelkezni kell arról, hogy a viszontbiztosítási tevékenységeket végző biztosítási vállalkozásoktól megkövetelt szavatoló tőke – amikor az ilyen tevékenységek jelentős részt képviselnek üzleti tevékenységükben – az ebben az irányelvben a viszontbiztosítási vállalkozásokra előírt tőkemegfelelési szabályok hatálya alá tartozzon. A 73/239/EGK a 92/49/EGK és a 2002/83/EK irányelveket ezért ennek megfelelően módosítani kell.

(34) A 98/78/EK irányelvet módosítani kell annak garantálására, hogy azok a viszontbiztosítási vállalkozások, amelyek egy biztosítói vagy viszontbiztosítói csoportban vannak, kiegészítő felügyelet alá tartozzanak, ugyanúgy, ahogyan azok a biztosítási vállalkozások, amelyek jelenleg egy biztosítói csoport részét képezik.

(35) Mivel a javasolt cselekvés, nevezetesen a jogi keret létrehozása a viszontbiztosítási tevékenységek felvételéhez és végzéséhez a tagállamok által megfelelően nem végezhető el és ezért, a cselekvés méretéből vagy hatásaiból következően közösségi szinten érhető el jobban, a Közösség a Szerződés 5. cikkében foglalt, a szubszidiaritás elvével összhangban lévő intézkedéseket hozhat. Az arányosság elvével összhangban, ahogyan azt az a cikk kifejti, ez a rendelet nem megy túl azon, ami az ott megadott célkitűzések eléréséhez szükséges. Mivel az ez irányelv minimumszabályokat fogalmaz meg, a tagállamok megállapíthatnak szigorúbb szabályokat.

ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:

I. CÍM – ALKALMAZÁSI KÖR ÉS FOGALOM-MEGHATÁROZÁSOK

1. cikk - Alkalmazási kör

1. This Directive lays down rules for the taking up and pursuit of the self-employed activity of reinsurance carried on by reinsurance undertakings, which conduct only reinsurance activities, and which are established in a Member State or wish to become established therein.

2. Ez az irányelv nem alkalmazandó a következőkre:

a) biztosítási vállalkozások, amelyekre a 73/239/EGK és a 2002/83/EK irányelvek vonatkoznak,

b) tevékenységek és testületek, amelyeket a 73/239/EGK irányelv 3. cikkének (1) és (2) bekezdése említ

c) tevékenységek és testületek, amelyeket a 2002/83/EK irányelv 3. cikke említ;

d) viszontbiztosítási tevékenység, amelyet egy tagállam kormánya végez, amikor közérdekből kifolyólag végső viszontbiztosítóként végez, olyan körülmények között, amikor erre a szerepre szükség van annak a iacnak a helyzet miatt, amelyen tárgyszerűen lehetetlen kereskedelmi fedezetet szerezni.

2. cikk – Fogalom-meghatározások

1. Ennek az irányelvnek a céljaira a következő fogalom-meghatározásokat kell alkalmazni:

a viszontbiztosítás azt a tevékenységet jelenti, amely egy biztosítási vállalkozás, egy másik viszontbiztosítási vállalkozás vagy egy, a 2003/71/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[29] hatálya alá tartozó, foglalkoztatói nyugellátást nyújtó intézmény által engedményezett kockázatok elfogadásából áll.

a viszontbiztosítási vállalkozás olyan vállalkozás jelent, amely a 3. cikknek megfelelő hivatalos engedélyt megkapta;

a fiókiroda egy ügynökséget vagy egy viszontbiztosítási vállalkozás fiókirodását jelenti;

a létesítmény a viszontbiztosítási vállalkozás tevékenységvégzésének központját, fiókirodáját jelenti, a c) pont figyelembevételével;

saját tagállam azt a tagállamot jelenti, amelyben a viszontbiztosítási vállalkozás tevékenységvégzésének központja van;

fiókiroda tagállama azt a tagállamot jelenti, amelyben a viszontbiztosítási vállalkozás fiókirodája van;

fogadó tagállam azt a tagállamot jelenti, amelyben a viszontbiztosítási vállalkozás fiókirodával rendelkezik vagy szolgáltatást nyújt.

ellenőrzés azt a kapcsolatot jelenti, amely az anyavállalat és a leányvállalat között van, ahogyan azt a 83/349/EGK tanácsi irányelv[30] 1. cikke meghatározza, vagy hasonló kapcsolat bármely természetes vagy jogi személy és egy vállalkozás között.

befolyásoló részesedés olyan közvetlen vagy közvetett részesedést jelent egy vállalkozásban, amely a tőke vagy a szavazati jogot 10 5-át vagy annál többet képvisel, vagy amely lehetővé teszi jelentős befolyás gyakorlását annak a vállalkozásnak a vezetésére, amelyben a részesedés fennáll;

anyavállalat a 83/349/EGK irányelv 1. és 2. cikkeiben meghatározott anyavállalatot jelenti.

leányvállalat a 83/349/EGK irányelv 1. és 2. cikkeiben meghatározott leányvállalatot jelenti.

illetékes hatóságok azokat a nemzeti hatóságokat jelentik, amelyeket a jog vagy a szabályozás felhatalmaz arra, hogy viszontbiztosítási vállalkozásokat felügyeljenek;

szoros kapcsolatok olyan helyzetet jelent, amelyben két vagy több természetes vagy jogi személy kapcsolódik össze, aminek módja:

i) részesedés , ami jelenti a vállalkozás szavazati jogainak vagy tőkéjének legalább 20 %-a feletti közvetlen, vagy befolyásoláson keresztül történő tulajdonlást, vagy

ii) ellenőrzés, minden a 83/349/EGK tanácsi irányelv 1. cikkének (1) és (2) bekezdése által említett esetben, vagy hasonló kapcsolat bármely természetes vagy jogi személy és egy vállalkozás között;

céges viszontbiztosítási vállalkozás olyan viszontbiztosítási vállalkozást jelent, amely vagy egy olyan pénzügyi vállalkozás hoz létre, amely nem biztosítási vállalkozás, vagy viszontbiztosítási vállalkozás, vagy a biztosítási vagy viszontbiztosítási vállalkozások csoportja, amelyekre a 98/78/EK irányelv alkalmazandó, vagy egy vagy többnem pénzügyi vállalkozás, amelyeknek az a céljuk, hogy viszontbiztosítási fedezetet biztosítsanak kizárólag annak a vállalkozásnak vagy azoknak a vállalkozásoknak a kockázataival szemben, amelyekhez tartozik vagy olyan vállalkozásnak vagy annak a csoportnak a vállalkozásainak, amelynek a céges viszontbiztosítási vállalkozás a részét képezi.

2. Az 1. bekezdés c) pontjának céljaira egy vállalkozás állandó jelenléte egy tagállam területén ugyanúgy kezelendő, mintha ügynökség, vagy fiókiroda lenne, még akkor is, ha a jelenléte nem ölti egy ügynökség vagy iroda formáját, hanem csupán egy olyan irodából áll, amelyet a vállalkozás saját személyzete vagy olyan személy működtet, amely független, de tartós felhatalmazása van arra, hogy úgy járjon el a vállalkozás számára, ahogyan azt egy ügynökség tenné.

Az 1. bekezdés i) pontjának céljaira és a 7. és 14. cikkekkel, illetve a 14. cikkben említett más befolyásolási szintekkel összefüggésben, a 2001/34/EK irányelv[31] 92. cikkében említett szavazati jogokat figyelembe kell venni.

Az (1) bekezdés k) pontjának céljaira egy leányvállalati vállalkozás leányvállalatát szintén annak a vállalkozásnak a leányvállalatának kell tekinteni, amely a vállalkozás végső anyavállalata.

Az (1) bekezdés m) pontjának céljaira egy leányvállalati vállalkozás leányvállalati vállalkozását szintén annak az anyavállalatnak a leányvállalatának kell tekinteni, amely azoknak a vállalkozásoknak az élén áll.

Az (1) bekezdés m) pontjának céljaira azt a helyzetet, amelyben két vagy több természetes vagy jogi személy tartósan egy és ugyanazon személyhez kapcsolódik egy ellenőrzési kapcsolat révén, szoros kapcsolat megvalósulásának tekintendő az ilyen személyek között.

3. Amikor ez az irányelv az euróra utal, az alkalmazandó, nemzeti pénznemben kifejezett átváltási értéknek minden év december 31-től kezdődően az előző október hónap utolsó olyan napjáénak kell lennie, amelyre az euró átváltási értékei minden közösségi pénznemben rendelkezésre állnak.

II. CÍM - A VISZONTBIZTOSÍTÁSI TEVÉKENYSÉG FELVÉTELE A VISZONTBIZTOSÍTÁSI VÁLLALKOZÁS ENGEDÉLYEZÉSE

3. cikk – Az engedélyezés elve

A viszontbiztosítási tevékenység felvétele előzetes hivatalos hatósági engedély hatálya alá tartozik.

Ilyen engedély a saját tagállam illetékes hatóságaitól kérhető,

a) bármely viszontbiztosítási vállalkozás által, amely tevékenységének központját annak az államnak a területén hozza létre;

b) bármely viszontbiztosítási vállalkozás által, amely miután megkapta az engedélyt, üzleti tevékenységét a már engedélyezettekhez képest más viszontbiztosítási tevékenységekre is kiterjeszti.

4. cikk – Az engedélyezés alkalmazási köre

1. A 3. cikk szerinti engedély az egész Közösségre érvényes. Képessé teszi a viszontbiztosítási vállalkozást arra, hogy ott üzleti tevékenységet folytasson, akár a letelepedés joga, akár a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján.

2. Az engedélyt a nem-életbiztosítási tevékenységekre, élet-viszontbiztosítási tevékenységekre vagy bármiféle viszontbiztosítási tevékenységre lehet megadni, a kérelmező által beadott kérésnek megfelelően.

Figyelembe kell venni a működési tervezetet, amelyet a 6. cikk b) pontja és a 11. cikk alapján kell benyújtani és azoknak a feltételeknek a teljesítését, amelyet az a tagállam határozott meg, amelytől az engedélyt kérik.

5. cikk – A viszontbiztosítási vállalkozás formája

1. A saját tagállamnak minden olyan viszontbiztosítási vállalkozástól, amelyre engedélyt kérnek, meg kell követelnie, hogy az I. mellékletben meghatározott formák valamelyikét vegye fel.

A viszontbiztosítási vállalkozás felveheti az európai társaság (SE) formáját is, amelyet a 2157/2001/EK tanácsi rendelet[32] határoz meg.

2. A tagállamok szükség szerint bármely közjogi formában létrehozhatnak vállalkozásokat, feltéve, hogy ezeknek a testületeknek a tárgya viszontbiztosítási műveletek végzése, azokkal egyenértékű feltételek mellett, amelyek szerint a magánjogi vállalkozások működnek.

6. cikk - Feltételek

A saját tagállamnak minden olyan viszontbiztosítási vállalkozástól, amelyre engedélyt kérnek, meg kell követelnie, hogy:

a) tevékenységét a viszontbiztosítási tevékenységre és a kapcsolódó műveletekre korlátozza; ez a követelmény tartalmazhatja a holdingtársasági funkciót és a 2002/87/EK irányelv[33] 2. cikkének 8) pontja szerinti értelemben vett pénzügyi szektor tevékenységeire vonatkozó tevékenységeket;

b) benyújtson egy működési tervezetet, a 11. cikkel összhangban;

c) rendelkezzen a 40. cikk (2) bekezdésében előírt minimális biztonsági tőkével;

d) hatékonyan működjön jó hírnevű, megfelelő szakmai végzettséggel és tapasztalattal rendelkező személyekkel.

7. cikk – Szoros kapcsolatok

1. Amikor szoros kapcsolatok léteznek a viszontbiztosítási vállalkozás és más természetes vagy jogi személyek között, az illetékes hatóságok azt engedélyt csak akkor adhatják meg, ha azok a kapcsolatok nem akadályozzák meg felügyeleti funkcióik hatékony gyakorlását.

Az illetékes hatóságoknak vissza kell utasítaniuk az engedélyezést, ha egy tagsággal nem rendelkező ország törvényei, rendeletei és közigazgatási rendelkezései, amelyek egy vagy több olyan természetes vagy jogi személyre vonatkoznak, amellyel a viszontbiztosítási vállalkozás szoros kapcsolatban van, vagy azok érvényesítésének nehézségei megakadályoznák felügyeleti funkcióik hatékony gyakorlását.

2. Az illetékes hatóságoknak meg kell követelniük a viszontbiztosítási vállalkozásoktól, hogy megadják nekik azokat az információkat, amelyekre szükségük van ahhoz, hogy az (1) bekezdésben említett feltételek betartását folyamatosan ellenőrizni tudják.

8. cikk – A viszontbiztosítási vállalkozás tevékenységvégzésének központja

A tagállamoknak meg kell követelniük, hogy a viszontbiztosítási vállalkozások tevékenységvégzésének központja ugyanabban a tagállamban legyen, ahol a létesítő okirat szerinti székhelyük.

9. cikk – Szabályozási feltételek és a díjbevételek mértéke

1. Ez az irányelv nem akadályozza meg a tagállamokat abban, hogy hatályban tartsanak vagy bevezessenek olyan törvényeket, rendeleteket vagy közigazgatási rendelkezéseket, amelyek megkövetelik az alapító okirat és az alapszabály jóváhagyását és bármely más, a felügyelet szokásos elvégzéséhez szükséges dokumentum benyújtását.

2. A tagállamok azonban nem fogadhatnak el olyan rendelkezéseket, amelyek az általános vagy speciális szabályozási feltételek, a díjbevétel mértékeinek és formáinak és más nyomtatott dokumentumoknak az előzetes jóváhagyását vagy rendszeres közlését követelik meg, amelyeket a viszontbiztosítási vállalkozás az engedményező és a visszaengedményező vállalkozással való ügymenete során kíván felhasználni.

10. cikk – A piac gazdasági követelményei

A tagállamok nem követelhetik meg, hogy egy engedélykérelmet a piac gazdasági követelményeinek megfelelően vizsgáljanak meg.

11. cikk – Működési tervezet

1. A 6. cikk b) pontjában említett működési tervezetnek a következőkről kell tartalmaznia adatokat vagy bizonyítékokat:

a) azoknak a kockázatoknak a jellege, amelyek fedezésére a viszontbiztosítási vállalkozás ajánlkozik;

b) azoknak a viszontbiztosítási megállapodásoknak a fajtái, amelyeket a viszontbiztosítási vállalkozás felajánl az engedményező vállalkozásoknak;

c) a visszaengedményezéssel kapcsolatos vezérelvek;

d) a minimális biztonsági tőkét alkotó tételek;

e) az igazgatási szolgáltatások és az üzletszerzés szervezetének felállításával kapcsolatos költségei becslése, és azok a pénzügyi források, amelyeket ezeknek a költségeknek a fedezetére szánnak.

2. Az (1) bekezdésben szereplő követelmények mellett a működési tervezetnek az első három évre tartalmaznia kell a következőket:

a) a létrehozási költségeken felüli működtetési költségek becslése, különösen a folyó általános költségek és jutalékok;

b) a díjbevételek vagy hozzájárulások és az igények becslése;

c) egy előzetes mérlegterv;

d) a vállalt kötelezettségek fedezésére szánt pénzügyi források és a szavatoló tőke becslése.

12. cikk – Befolyásoló részesedéssel rendelkező részvényesek és tagok

A saját tagállam illetékes hatóságai nem adhatnak egy vállalkozásnak engedélyt a viszontbiztosítási tevékenység felvételére, mielőtt tájékozódtak volna afelől, hogy kik azok a részvényesek vagy tagok, közvetlenül vagy közvetve, akár természetes, akár jogi személyek ezek, akik befolyásoló részesedéssel rendelkeznek abban a vállalkozásban, és arról, hogy mennyi a részesedésük.

Ugyanazok a hatóságok nem utasíthatják vissza az engedélyt, ha – figyelembe véve a viszontbiztosítási vállalkozás józan és körültekintő menedzselésének szükségességét – nincsenek megelégedve a részvényesek vagy a tagok minősítésével.

13. cikk – Az engedélyezés visszautasítása

Bármely, az engedély visszatutasításáról szóló határozatot kísérnie kell az erre vonatkozó pontos okoknak, és erről értesíteni kell a kérdéses vállalkozást.

Minden tagállamnak rendelkeznie kell arról a jogról, hogy a bíróságokhoz lehessen fordulni, az 53. cikknek megfelelően, visszautasítás esetén.

Ilyen rendelkezést kell tenni azokban az esetekben is, amikor az illetékes hatóságok nem foglalkoztak egy engedély iránti kérelemmel, a kézhezvételétől számított hathónapos időszakon belül.

14. cikk – Előzetes konzulktáció más tagállamok illetékes hatóságaival

1. Az érintett más tagállamok illetékes hatóságaival konzultálni kell a viszontbiztosítási vállalkozásnak szóló engedély megadása előtt, amikor az:

a) egy másik tagállamban engedélyezett biztosítási vagy viszontbiztosítási vállalkozás leányvállalata; vagy

b) egy másik tagállamban engedélyezett biztosítási vagy viszontbiztosítási vállalkozás anyavállalatának leányvállalata; vagy

c) ugyanannak a természetes vagy jogi személynek az ellenőrzése alatt áll, amely egy másik tagállamban engedélyezett biztosítási vagy viszontbiztosítási vállalkozást ellenőriz.

2. Az érintett más tagállam illetékes hatóságával, amely a hitelintézetek vagy a befektetési cégek felügyeletéért felel, konzultálni kell a viszontbiztosítási vállalkozásnak szóló engedély megadása előtt, amikor az:

a) olyan hitelintézet vagy befektetési cég leányvállalata, amely a Közösségben engedéllyel rendelkezik; vagy

b) olyan hitelintézet vagy befektetési cég anyavállalatának leányvállalata, amely a Közösségben engedéllyel rendelkezik; vagy

c) ugyanannak a természetes vagy jogi személynek az ellenőrzése alatt áll, amely egy, a Közösségben engedélyezett hitelintézetet vagy befektetési céget ellenőriz.

3. Az (1) és (2) bekezdésben említett vonatkozó illetékes hatóságoknak különösen akkor kell egymással konzultálniuk, amikor a részvényesek alkalmasságát és ugyanazon csoport egy másik egységének vezetésében részt vevő igazgatók hírnevét és tapasztalatát értékelik. Tájékoztatniuk kell egymást minden olyan információról, amely a részvényesek alkalmasságával és az igazgatók hírnevével és tapasztalatával kapcsolatos, ha az fontossággal bír más, az engedélyezés megadásában érintett illetékes hatóságok számára, valamint a működési feltételeknek való megfelelés folyamatban lévő felmérése számára.

III. CÍM – A VISZONTBIZTOSÍTÁSI TEVÉKENYSÉGET SZABÁLYOZÓ FELTÉTELEK

1. fejezet – A pénzügyi felügyelet elvei és módszerei

1. SZAKASZ – ILLETÉKES HATÓSÁGOK ÉS ÁLTALÁNOS SZABÁLYOK

15. cikk – Illetékes hatóságok és felügyeletük tárgya

1. A viszontbiztosítási vállalkozás pénzügyi felügyelete, beleértve az általa akár fiókirodákon keresztül, akár a szolgáltatásnyújtás szabadsága révén végzett tevékenységekét, a saját tagállam kizárólagos felelőssége.

Ha a saját tagállam illetékes hatóságainak okuk van úgy vélekedni, hogy a viszontbiztosítási vállalkozás tevékenységei kihatással lehetnek pénzügyi megbízhatóságára, tájékoztatniuk kell a viszontbiztosítási vállalkozás saját tagállamának illetékes hatóságait. Az utóbbi hatóságoknak kell meghatározniuk, hogy a viszontbiztosítási vállalkozás betartja-e az ebben az irányelvben rögzítzett prudenciális szabályokat.

2. Az (1) bekezdés szerinti pénzügyi felügyelet tartalmazza az ellenőrzést, a viszontbiztosítási vállalkozás egész üzleti tevékenységét illetően, tőkemegfelelésének állapotára, a biztosítástechnikai tartaélkok képzésére és az azokat fedező eszközökre vonatkozóan, a közösségi szinten elfogadott rendelkezések szerint a saját tagállamokban meghatározott szabályok és követett módszerekkel összhangban.

3. A viszontbiztosítási vállalkozás saját tagállama nem utasíthat el egy visszaengedményezési szerződést, amelyet a viszontbiztosítási vállalkozás egy, ennek az irányelvnek megfelelően engedélyezett viszontbiztosítási vállalkozással vagy egy, a 73/239/EGK vagy a 2002/83/EK irányelvekkel összhangban engedélyezett biztosítási vállalkozással kötött, olyan okok miatt, amelyek közvetlenül kapcsolódnak a viszontbiztosítási vállalkozás vagy a biztosítási vállalkozás pénzügyi megbízhatóságához.

4. A saját tagállam illetékes hatóságainak meg kell követelniük minden viszontbiztosítási vállalkozástól azt, hogy rendezett adminisztrációs és számviteli eljárásokkal és megfelelő belső ellenőrzési mechanizmusokkal rendelkezzenek.

16. cikk – Másik tagállamban létrehozott fiókirodák felügyelete

A fiókiroda tagállamának rendelkeznie kell arról, hogy amikor egy viszontbiztosítási vállalkozás, amely egy másik tagállamban engedélyezett, egy fiókirodán keresztül végez tevékenységet, a saját tagállam illetékes hatóságai megtehetik, hogy miután előzőleg tájékoztatták a fiókiroda tagállamának illetékes hatóságait, saját maguk, vagy az általuk erre a célra kinevezett személyeken keresztül végzik el a vállalkozás pénzügyi felügyelete számára szükséges információk helyszíni ellenőrzését. A fiókiroda tagállamának hatóságai részt vehetnek ebben az ellenőrzésben.

17. cikk – Számviteli, prude