[pic] | EURÓPAI BIZOTTSÁG |

Brüsszel, 2010.10.12.

COM(2010) 560 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK

a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek biztonsági kihívásainak kezeléséről

{SEC(2010) 1193 végleges}

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK

a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek biztonsági kihívásainak kezeléséről

1. Bevezetés

2010. április 20-án a Deepwater Horizon fúrótorony felrobbanása a Mexikói-öbölben és az annak nyomán keletkezett súlyos tengerfenéki olajszivárgás jelentős környezeti, gazdasági és társadalmi károkat okozott[1].

Mivel az EU part menti vizeiben intenzív olaj- és gázkitermelés[2], valamint fokozódó feltárási munka folyik, a hasonló katasztrófák megelőzése az Unió elemi érdeke. Noha a baleset okainak vizsgálata, a Mexikói-öböl és a tágabb környezet ökoszisztémájára gyakorolt teljes hatásának felmérése és a felmerülő felelősség kérdésének tisztázása még folyamatban van, már most levonhatók az első tanulságok, amelyek alapján meg lehet hozni a megfelelő intézkedéseket.

A tengeri létesítmények száma csak az Atlanti-óceán észak-keleti térségében meghaladja az ezret. Míg a Fekete- és a Balti-tengeren található létesítmények száma a tízet sem éri el, addig a földközi-tengeri uniós vizeken jelenleg több mint száz üzemel, Málta és Ciprus pedig a jelentések szerint új feltárásokat tervez. Az EU közvetlen szomszédságában, Algéria, Egyiptom, Horvátország, Izrael, Líbia, Törökország, Tunézia és Ukrajna partjai mentén is folyik olaj- és gázfeltárás, illetve -kitermelés.

A főbb tengeri létesítmények Európában és közvetlen környezetében

[pic]

Forrás: Európai Környezetvédelmi Ügynökség

Az európai, tengeri kitermeléssel foglalkozó olaj- és gázipar sem volt súlyos balesetektől mentes a múltban, amint arról az északi-tengeri Piper Alpha és Alexander Kielland fúrószigetek esete[3] is tanúskodik. Ezek hatására az utóbbi években számos európai ország szigorú biztonsági előírásokat és szabályozási rendszereket vezetett be. A Deepwater Horizon esetéből okulva Európának is komoly önvizsgálatot szükséges tartania annak értékelésére, hogy a jelenlegi szabályozási keretek és gyakorlatok megfelelők-e a biztonság, a vészhelyzetekre való felkészültség és a vészhelyzeti intézkedések szempontjából.

Az önvizsgálatot az is indokolja, hogy a könnyen hozzáférhető olaj- és gáztartalékok fokozatos kimerülése miatt az európai kőolaj- és földgázipar átalakulóban van. A feltárásra egyre bonyolultabb környezeti feltételekkel, magas nyomáson vagy hőmérsékleten, nagyobb mélységben és/vagy szélsőséges időjárási viszonyok mellett kerül sor, amelyek megnehezíthetik a tenger alatti létesítmények ellenőrzését és a biztonsági eseményekre való reagálást. Ezzel egyidejűleg a kimerülő mezőkön található termelőlétesítmények elöregednek, és üzemeltetésüket gyakran kisebb tőkével rendelkező, szakosodott vállalkozások veszik át.

Az Európai Uniónak alapvető érdeke, hogy saját területén folytassa a kőolaj- és földgázkitermelést az energiaellátás biztonsága, valamint az európai gazdaság működéséhez szükséges munkahelyek és üzleti lehetőségek megőrzése érdekében. Amint a legtöbb emberi tevékenységből, úgy a tengeri szénhidrogéniparból sem lehet teljesen kiiktatni a kockázatot, azonban garantálni kell az üzemeltetés biztonságosságát, a létesítmények épségét, valamint az európai polgárok és a környezet maximális biztonságát.

A Deepwater Horizon balesetének mértéke és súlyossága arra késztette a Bizottságot, hogy már májusban elindítsa az európai vizeken folytatott, part menti olaj- és gázfeltárás, illetve -kitermelés biztonságosságának sürgős vizsgálatát. A vonatkozó európai jogszabályok felülvizsgálata, valamint az ágazattal és a tagállamok illetékes hatóságaival[4] folytatott konzultáció alapján a Bizottság júliusban[5] öt fő területet határozott meg, amelyeken a biztonságra és a környezetre vonatkozó európai követelményeknek való megfelelés érdekében intézkedésre van szükség:

- felelősségteljes engedélyezési folyamatok,

- hatékonyabb hatósági ellenőrzések,

- az alkalmazandó jogszabályokban fennálló hiányosságok orvoslása,

- a katasztrófákra adott hathatósabb uniós válasz, valamint

- nemzetközi együttműködés a biztonság és a válsághelyzetre való reagálás globális kapacitásának fokozására a tengeri kitermelési tevékenységekkel kapcsolatban.

A tagállamokban és az ágazatban léteznek már bizonyos bevált eljárások a biztonságra, a vészhelyzeti felkészültségre és a vészhelyzetekben adandó válaszlépésekre vonatkozóan. A súlyos tengeri balesetek kockázata azonban szükségessé teszi, hogy a jelenlegi legkorszerűbb gyakorlatok általánossá váljanak az EU-ban és az uniós vizeken[6]. A biztonságnak az ilyen egységesen magas szintje általános bizalmat fog teremteni, és szilárd alapot teremthet a biztonság, a vészhelyzeti felkészültség és a vészhelyzeti intézkedések nem csak Európára korlátozódó, magas szintjének biztosítására irányuló uniós erőfeszítésekhez, melyek a más joghatóság alá tartozó, illetve a nemzetközi vizekre is vonatkoznak.

Mindez kizárólag az európai hatóságok határozott fellépésén és az összes érintett szereplő – az európai intézmények, a tagállamok, a vállalkozások, a nem kormányzati szervezetek és más érdekelt felek – közötti szoros partnerség révén, az EU integrált tengerpolitikájának elveivel összhangban érhető el. Az Európai Parlament állásfoglalást adott ki a tengeri olajipari tevékenységekkel kapcsolatos európai uniós fellépésről, amelyben felszólította a Bizottságot, hogy olyan átfogó jogi keretet terjesszen elő, amely egységesen magas szintű biztonsági előírások alkalmazását biztosítja az EU-ban és harmadik országokban, és többek között a baleset-megelőzésre, a katasztrófa-elhárításra és a felelősségre vonatkozó javaslatokat is tartalmaz[7]. A jelen közlemény az első lépést jelenti a fenti cél megvalósítása felé.

2. A legkorszerűbb gyakorlatok biztosítása Európában

A polgárok biztonságának és a környezet védelmének javítása nem alapulhat kizárólag az ágazat önálló kezdeményezésén és önszabályozásán. A szabályozási rendszernek biztosítania kell, hogy az iparág megfeleljen azoknak az egyértelmű, szilárd és ambiciózus előírásoknak, amelyek kizárólag a biztonságos és fenntartható üzemeltetést teszik lehetővé. Ezenfelül a rendszert nagyfokú átláthatóság kell, hogy jellemezze, mely révén a vállalkozások és a hatóságok bármely érdekelt fél számára tanúsítani tudják, hogy az életre, a környezetre vagy a tulajdonra nézve kockázatot rejtő tevékenységek megfelelő irányítás és ellenőrzés mellett zajlanak.

A tengeri olaj- és gázipari tevékenységekre vonatkozó nemzetközi szabályozások még nincsenek teljes körűen kidolgozva, vagy hiányoznak belőlük a hatékony végrehajtási mechanizmusok, ezért az európai helyzetet jórészt az egyes tagállamok nemzeti jogszabályi rendelkezései határozzák meg, mivel az uniós szabályozás még nem terjed ki az ágazatra vonatkozó számos fontos szempontra, illetve csak a legminimálisabb, teljesítményre vonatkozó előírásokat tartalmazza. A tengeri tevékenységekre vonatkozó előírások gyakran különböző uniós jogszabályokban találhatók meg.

Ennek eredményeként az engedélyezésre, az üzembiztonságra és a környezetvédelemre vonatkozó szabályozások tagállamról tagállamra változnak. Ez a heterogenitás megnehezíti az egészségügyi, biztonsági és környezeti kockázatok értelmezését és kezelését Európában, és növeli a vállalkozások költségeit. Fontos szempont továbbá, hogy ezáltal fennáll annak a veszélye, hogy a több tagállamot érintő balesetek koordinált kezelése lelassul, ugyanis az európai, egy és ugyanazon tengeri medencére vonatkozó műszaki szabványok, adatformátumok és a vészhelyzet esetén követendő eljárások nem egységesek.

A Bizottság az európai tengeri feltárási és kitermelési tevékenységekre vonatkozó korszerűbb és egységesebb jogi keret kidolgozására tesz javaslatot, amely biztosítja a legkiforrottabb gyakorlatok alkalmazását az Unióban. Miközben az európai polgárok és a környezet még magasabb szintű védelmet fog élvezni, az iparágnak az egyszerűsítésből és a versenyfeltételek kiegyenlítéséből fog előnye származni. Több lehetőség kínálkozik a fentiek elérésére, például az egyes meglévő jogszabályok módosítása, a tengeri tevékenységekre vonatkozó jogszabályok egységes szerkezetbe foglalása, vagy „puha” jogi eszközök létrehozása a meglévő jogi szabályozás kiegészítésére. A fennálló kockázatok, a jogbiztonság szükségessége és a szabályozás javításának elve a Bizottság véleménye szerint amellett szólnak, hogy egyetlen új, kifejezetten a tengeri olaj- és gázipari tevékenységekre vonatkozó jogszabályt dolgozzanak ki, amelyet esetleg „puha” jogi intézkedések (útmutatások) egészítenek ki.

2.1. A felelősségteljes engedélyezés döntő szerepe

Az engedélyezés az első kulcsfontosságú eszköz a komplex környezetben történő, új kőolaj-kitermelő tevékenységek biztonságosságának garantálására. Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSz.) a belső piac létrehozása, illetve működése keretében, valamint a környezet megőrzésének és javításának szükségességére tekintettel uniós energiapolitikát határoz meg[8]. A Szerződés emlékeztet arra is, hogy a tagállamoknak – az Unió környezetvédelmi politikájának sérelme nélkül – joguk van az energiaforrások kiaknázására vonatkozó feltételek meghatározására, a különböző energiaforrások közötti választásra és energiaellátásuk általános szerkezetének meghatározására[9]. Az engedélyezésre vonatkozó hatályos uniós szabályozás[10] kizárólag az engedélyezési eljárások versenyre vonatkozó szempontjaival foglalkozik annak biztosítása érdekében, hogy a vállalkozások az egész EU-ban egyenlő feltételekkel vehessenek részt a nemzeti ajánlattételi fordulókban.

Ebből következően az egyes tagállamok adják ki a területükön és a joghatóságuk alá tartozó vizekben található szénhidrogénforrások feltárásához és kitermeléséhez szükséges engedélyeket és egyéb jóváhagyásokat, az engedélyek megadására vonatkozó, a tagállam által meghatározott előírások alapján. Az egyes tagállamok által a part menti vizeikben folytatott kitermelésre megadott engedély azonban jelentős hatással bírhat más tagállamokra is. Egy nagy olajszennyezés okozta környezeti, gazdasági és társadalmi károk a tengeri és tengerparti területeket a nemzeti határokra való tekintet nélkül érintik.

Ezért döntő fontosságú, hogy az európai engedélyezési eljárások megfeleljenek bizonyos alapvető, egységes kritériumoknak. A nemzeti engedélyezési eljárásokat az összes tagállamban felül kell vizsgálni annak érdekében, hogy a legkorszerűbb gyakorlatokat tükrözzék és Európa-szerte tartalmazzák a biztonsági, egészségügyi és környezetvédelmi teljesítményre, a kockázatkezelésre és a független ellenőrzésre vonatkozó kötelezettségeket.

Az engedélyezési rendszer mögött egyértelmű felelősségi rendszernek kell állnia, amelynek tartalmaznia kell a nagyobb balesetek fedezésére szolgáló, megfelelő pénzügyi biztosítékokat. A meglévő pénzügyi biztosítékokat meg kell vizsgálni a pénzügyi felső határok szempontjából, és célszerű lehet kiegészíteni azokat más kockázatfedezési eszközökkel, például pénzalapokkal, biztosítással, garanciákkal stb.

- A szénhidrogének feltárásához és kitermeléséhez szükséges engedélyezésre vonatkozó legfontosabb követelményeket uniós szinten kell meghatározni. A Bizottság 2011-ben e célból hatásvizsgálattal alátámasztott javaslatot fog előterjeszteni. Az értékelendő kulcsfontosságú követelmények közé tartoznak az alábbiak:

- Átfogó biztonsági elemzés és a kapcsolódó egészségügyi és biztonsági dokumentáció bemutatása[11] minden egyes üzemre vonatkozóan, mely részletezi a kritikus események kezelésére vonatkozó előírásokat, beleértve minden kapcsolódó tevékenységet, amely súlyos balesetet okozhat.

- Annak igazolása, hogy a leendő üzemeltető műszaki szempontból alkalmas a kritikus események megelőzésével és kezelésével kapcsolatos megfelelő intézkedések meghozatalára, tekintettel az adott telephely üzemi körülményeire és a konkrét kérelemben szereplő tevékenységek jellegére.

- Az előre nem látható események következményeinek kezelésére vonatkozó pénzügyi képesség, beleértve a megfelelő biztosításokban vagy kockázatfedezési eszközökben való esetleges részvételt.

2.2. A magasabb szintű üzemeltetési biztonságot elősegítő szabályozási rendszer

Az európai jogszabályi keretek nemcsak az engedélyezés szintjén nem egységesek, de a létesítmények üzemeltetésére vonatkozóan sem. Eltérések keletkeznek, amikor az uniós tagállamok az uniós egészségügyi és biztonsági irányelvek minimumkövetelményeit a nemzeti jogba ültetik át, ugyanis lehetőségük van arra, hogy a minimumkövetelményekben meghatározottnál szigorúbb intézkedéseket tartsanak fenn vagy vezessenek be. Ennek következtében az ugyanazon vállalkozás által üzemeltetett fúrótornyoknak, melyek különböző tagállamokhoz tartozó vizeken találhatók, különböző szabályozási követelményeknek kell megfelelniük. A biztonsági intézkedések egységességét illető nyilvánvaló kihíváson túl a fenti bonyolult helyzet többletköltségeket okoz a vállalkozások számára, és akadályozza a belső piac működését.

A maximális biztonság, valamint az ipari szereplők számára egyenlő versenyfeltételek biztosítása érdekében a célkitűzésekben vagy adott esetben az előíró jogszabályokban szereplő, az ágazatra vonatkozó követelményeket egységes kritériumok alapján kell megfogalmazni, amelyek az ágazat legkorszerűbb technikáját veszik alapul, és amelyeket szigorúan végrehajtanak. Ezeknek a követelményeknek a pénzügyi és műszaki alkalmasságon túl tartalmazniuk kell a tengeri létesítményeken dolgozók egészségének és biztonságának védelmére, a létesítmények épségének biztosítására, a környezetvédelem magas szintjének fenntartására és a balesetek megelőzésére, illetve kezelésére vonatkozó alapvető elemeket.

Nemcsak a leendő üzemeltetésnek és létesítményeknek, de a már meglévőknek is következetesen meg kell felelniük a legmagasabb szintű biztonsági és védelmi előírásoknak. A karbantartásnak tartalmaznia kell a létesítményeknek a technológia fejlődésével lépést tartó korszerűsítésére vonatkozó követelményeket is.

A hatályos környezetvédelmi jogszabályok számos, a tengeri létesítmények szempontjából fontos kérdést (pl. környezetvédelmi hatásvizsgálat) és bizonyos a tengeri szénhidrogénipari tevékenységekre vonatkozó kérdéseket (pl. az olajfúró platformok szennyezőanyag-kibocsátása) szabályoznak. A szennyezés ellenőrzéséről és a súlyos balesetek veszélyeiről szóló uniós jogszabály[12] azonban nem terjed ki a tengeri létesítményekre, azt ugyanis főleg a szárazföldi létesítményekre és a szárazföldi súlyos balesetek kockázataira vonatkozóan dolgozták ki.

- A Bizottság értékelni fogja a szennyezés ellenőrzésére, a felügyeletre, a baleset-megelőzésre és az egyes létesítmények irányítására vonatkozó környezetvédelmi szabályozás szigorításának lehetséges módjait. A jogalkotási javaslatok vagy kiterjesztik a jelenlegi szabályozás hatályát a tengeri olaj- és gázipari létesítményekre, vagy önálló jogi aktust dolgoznak ki ezekre a tevékenységekre vonatkozóan.

Az olaj- és gáziparban dolgozó munkavállalók munkahelyi biztonságára és egészségvédelmére vonatkozó minimumkövetelményeket a 89/391/EGK keretirányelv, a vonatkozó egyedi irányelvek és az ágazatspecifikus 92/91/EGK egyedi irányelv határozza meg[13].

- A Deepwater Horizonról készült, végleges vizsgálati eredmények alapján a Bizottság felül fogja vizsgálni az egészségügyi és biztonsági előírásokat, beleértve az ásványi nyersanyagok fúrólyukon keresztül történő kitermelésével foglalkozó iparágakban dolgozó munkavállalók biztonsága és egészségvédelme javításának minimumkövetelményeiről szóló 92/91/EGK irányelv módosításának szükségességét is, figyelembe véve az elszigeteltségben zajló munka lehetséges pszichológiai következményeit az emberi mulasztás miatt bekövetkező hibák előfordulása szempontjából.

- A tagállami engedélyező hatóságoknak és az üzemeltetőknek szükség esetén felül kell vizsgálniuk és naprakésszé kell tenniük biztonsági elemzéseiket, valamint biztonsági és egészségvédelmi dokumentumaikat. Esetleges hiányosságok feltárása esetén a felülvizsgálat lezárása után világosan meghatározott korszerűsítési programot kell létrehozniuk.

Az EU termékbiztonsággal kapcsolatos szabályozása[14] általánosságban vonatkozik a tengeri olaj- és gázkitermelő létesítményekben használt berendezésekre, hatálya azonban nem terjed ki a mobil tengeri fúrótornyokra (MODU)[15] és azok berendezéseire. A MODU-k tengerjáró hajóknak minősülnek és a biztonságukra vonatkozó előírásokat a Nemzetközi Tengerészeti Szervezetnek (IMO) a mobil tengeri fúrótornyok építésére és felszerelésére vonatkozó nemzetközi szabályzata tartalmazza („MODU Code”). E nemzetközi szabályzat előírásai azonban nem terjednek ki az olajfúráshoz használt ipari berendezések üzemeltetésére, sem az ellenőrzésükre szolgáló eljárásokra. A vonatkozó uniós szabályozás hatálya sem terjed ki a kútvizsgáló berendezésekre.

A tengeri olaj- és gázipari tevékenységekre vonatkozóan számos nemzeti, európai és nemzetközi műszaki szabvány létezik, azonban ezek közül csak kevésről vélelmezhető, hogy megfelelnek az uniós jognak. A nemzeti jogszabályok gyakran hivatkoznak műszaki szabványokra, de az alkalmazott szabványok tagállamról tagállamra változnak.

- A Bizottság meg fogja vizsgálni, kiterjeszthető-e az EU termékbiztonsággal kapcsolatos szabályozásának hatálya a mobil tengeri fúrótornyokon felszerelt és használt berendezésekre. Ehhez szükséges lesz az IMO-val együttműködésben tisztázni a MODU Code-dal fennálló átfedéseket.

- A Bizottság a nemzeti hatóságokkal együttműködve kritikusan értékelni fogja kúttervezésre és -vizsgálatra vonatkozó, jelenlegi szabályozásokat és gyakorlatokat, figyelembe véve a Deepwater Horizon balesetéből levonható tanulságokat. Amennyiben a jelenlegi szabályokat hiányosnak vagy alkalmazásukat egyenlőtlennek találja, úgy a Bizottság meg fogja vizsgálni a megfelelő jogalkotási és/vagy nem jogalkotási eszközök felhasználásával történő további harmonizáció szükségességét az ágazatban.

- A nemzeti hatóságokkal és a CEN, CENELEC, ISO és IEC szabványügyi szervezetekkel együttműködve a Bizottság ösztönözni fogja a szükséges műszaki szabványok kidolgozását.

2.3. Felelősségi rendszerek

A tisztítási felelősségre és a bármely okozott kárért viselt abszolút felelősségre vonatkozó egyértelmű rendelkezések visszatartják az üzemeltetőket a kockázatok alulértékelésétől vagy a biztonsági intézkedések terén tett engedményektől. Az elrettentő hatás segít a környezeti károk korlátok közé szorításában.

Az EU-Szerződésekben[16] szereplő elővigyázatosság- és a „szennyező fizet”-elv alapján az uniós környezetvédelmi és tengerészeti jogszabályok egy esetleges balesetet követő károk rendezéséről szóló rendelkezések rendszerét tartalmazzák. A hajóroncsokkal kapcsolatos esetekkel összefüggésben az Európai Bíróság megállapította, hogy a baleset következtében a tengerbe ömlő szénhidrogének a hulladékokról szóló uniós jogszabályok értelmében hulladéknak minősülnek, ezért az üzemeltetők felelősek a károkért és a tisztítási költségekért is.

A környezetvédelmi felelősségről szóló irányelv az azon környezeti károkért viselt felelősséget szabályozza, amelyek szintén baleset vagy a tengeri tevékenységek során bekövetkezett más kritikus események következtében keletkeztek. A jogszabálynak egyértelműen biztosítania kell, hogy a tengeri szénhidrogénipari létesítmények üzemeltetői objektív felelősséggel viseltessenek nemcsak a védett fajokban, a természetes élőhelyekben és a vízügyi keretirányelv hatálya alá eső vizekben, hanem a tagállamok joghatósága alatt álló tengeri területekben okozott károkért is.

- A Bizottság a környezetvédelmi felelősségről szóló irányelv módosítására fog javaslatot tenni annak érdekében, hogy hatályát a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelvben[17] meghatározott tengervizekben bekövetkezett környezeti károkra is kiterjessze.

- A Bizottság újraértékeli a lehetőséget a kötelezően előírt pénzügyi biztosíték bevezetésére, és ebből a szempontból megvizsgálja a meglévő pénzügyi biztosítékokra vonatkozó jelenlegi összeghatárok elégséges voltát az olyan súlyos balesetek miatti potenciális károk tekintetében, amelyekért korlátozott pénzügyi képességgel rendelkező felek is felelősséggel tartoznak.

- A hulladékokról szóló keretirányelv értelmezéséről szóló, jelenleg előkészítés alatt álló, iránymutatásokat tartalmazó dokumentáció tárgyalni fogja az említett irányelvnek az olajszennyezésre való alkalmazhatóságának kérdését.

2.4. Az ágazat felelőssége

Műveleteik biztonságáért elsősorban az ágazatban tevékenykedő vállalkozások felelnek. Műveleteik során minden más szemponttól függetlenül nyíltan és egyértelműen előtérbe kell helyezniük a biztonságot. Ennek a megelőzésre és a balesetek kezelésére fordított, illetve az olajvisszanyerési kapacitásokba történő beruházásokkal is tanújelét kell adniuk. A vállalkozásoknak érdekükben áll a lehető legmagasabb szintű biztonság, illetve a balesetek megelőzése melletti hiteles elköteleződés, ugyanis ez fogja meghatározni ágazatuk versenyképességét, illetve a jövőben szükséges szabályozási intézkedések hatókörét.

Az iparágban eddig vállalkozásonként eltérő intézkedések születtek, ezeket közös iparági kezdeményezéseknek kell kiegészíteniük. Az első ilyen kezdeményezéseket már bejelentették[18]. A vállalkozásoknak azonban további széles körű, számszerűsíthető kötelezettségeket kell vállalniuk arra vonatkozóan, hogy fejlesztik a kapacitásokat, és a biztonságot kivétel nélkül minden más szempont elé helyező vállalati kultúrát honosítanak meg, megelőzve ezzel a katasztrófák jövőbeli előfordulását Európában és azon kívül.

A mexikói-öböli olajszivárgás elhárítása során mind az iparági szereplők, mind a hatóságok bizonyították, hogy képesek erőforrásaik mozgósítására és kellően hatékony telepítésére. A szivárgás olajkúthoz való visszavezetéséhez, illetve az okok feltárásához szükséges idő hosszúsága azonban aggodalomra ad okot. A vállalkozásoknak ezért – adott esetben a közhatóságokkal együttműködve – meg kell kezdeniük olyan új vészhelyzeti intézkedési eszközök kialakítását, amelyek Európában tengeri környezettől függetlenül telepíthetők és bevethetők lesznek az alkalmazott berendezéseken és létesítményeken.

- A Bizottság felszólítja az ágazatot – mivel az helyzeténél fogva fel tudja mérni a tengeri olaj- és gázkitermelés biztonságához szükséges műszaki követelményeket –, hogy vegyen részt a szükséges szabványok kidolgozásában, és indítványozzon önszabályozó intézkedéseket.

- A Bizottság felszólítja az ágazat képviselőit, hogy még 2010-ben öntsenek végleges formába és nyújtsanak be egyéni cselekvési terveket és közös iparági ütemterveket, melyekben részletesen kifejtik a tervezett intézkedések ütemezését, jellegét és tartalmát, illetve a megvalósításukhoz szükséges erőforrásokat. Ezeket a terveket és ütemterveket elemzés céljából nyújtsák be a jogalkotóknak, illetve – amennyiben üzletileg érzékeny adatokat nem tartalmaznak – tegyék elérhetővé a szélesebb nyilvánosság számára is.

- A Bizottság felszólítja az ágazat képviselőit, hogy kezdeményezzék egy konzorcium létrehozását, melynek feladata operatív, gyorsreagálású európai baleset-elhárító létesítmények kialakítása és létrehozása lenne. A konzorcium fejlesszen ki továbbá vészhelyzetekben alkalmazandó kitörésvédelmi eszközöket is.

2.5. Új közfelügyeleti modell

A közhatóságok kiemelten felelősek azért, hogy a tengeri tevékenységekhez megfelelő, a tengeri területrendezés[19] elveit is figyelembe vevő szabályozási keretet határozzanak meg. Emellett tájékoztatásból, tanácsadásból, ellenőrzésből és végrehajtásból összetevődő eredményes felügyelet révén gondoskodniuk kell arról is, hogy a gazdasági szereplők az előírásokat kivétel nélkül betartsák.

Ennek a nagyközönség, valamint a gazdasági vagy társadalmi szempontból esetleg érintett érdekcsoportok képviselőinek tevékeny bevonásával kell kiegészülnie. A tengergazdálkodás[20] legjobban bevált módszereivel összhangban fokozni kell a döntéshozatal és a felügyelet átláthatóságát, illetve az ezekbe történő bevonást.

A közhatóságok az ágazat felügyelete során vegyék figyelembe az Európában már meghonosodott példaértékű megoldásokat. A felügyelet továbbá uniós szintű intézkedésekkel is megerősíthető. Érdemes lenne például megfontolni a tengeri közlekedésben alkalmazottakhoz hasonló ellenőrzési feladatok felvételét az Európai Tengerbiztonsági Ügynökség (EMSA) tevékenységei közé. Ha az uniós jogszabályok egyértelmű ellenőrzési hatókört, berendezésszabványokat és biztonsági előírásokat határoznának meg, akkor ennek révén az Unión belül javulhatna a felügyelet és a megfelelőség-ellenőrzés hatékonysága.

- A Bizottság a tagállami hatóságokkal együtt korszerű megoldásokat fog kidolgozni a szabályozó és felügyeleti hatóságok számára a tengeri olajlelőhelyek hasznosításához, a vizsgálatokhoz, valamint az előírásoknak való megfelelés ellenőrzéséhez. A megoldásokhoz a tagállami illetékes hatóságok legjobban bevált gyakorlata fog mintául szolgálni, átvételük cél lesz az uniós joghatóság alá tartozó összes területen, ennek érdekében maradéktalanul kiaknázásra kerül többek között az a lehetőség, hogy a fosszilis tüzelőanyagokkal foglalkozó Berlini Fórum keretében az érintettekkel strukturált párbeszéd folytatható.

- Az összetett tengeri műveletek engedélyezése terén a Bizottság együtt fog működni a tagállamokkal egy olyan önkéntes konzultációs/jelentéstételi mechanizmus kidolgozásában, amely révén a szakértői felülvizsgálat – például a szomszédos tengerparti országok illetékes hatóságai által végzett szakértői értékelés révén – alaposabbá tehető.

- A Bizottság a tagállamokkal, az ágazat képviselőivel és egyéb érintettekkel együtt könnyen hozzáférhető módon, rendszeresen tájékoztatni fogja a nyilvánosságot a biztonsági intézkedésekről, a kockázatkezelésről, a készenléti tervekről, illetve a fő biztonsági mutatókat tartalmazó, vállalkozásokra lebontott statisztikákról.

- A Bizottság a tagállamokkal együtt rendszert fog kiépíteni a tagállami szabályozó hatóságok teljesítményének független értékelésére, különös tekintettel a felügyeleti feladatok ellátását érintően.

3. A biztonságjavító időszakban fontos az elővigyázatosság

Amíg a Deepwater Horizon körüli baleset okainak teljes vizsgálati anyaga rendelkezésre nem áll, a műveletek biztonságának javítására irányuló ágazati törekvések kézzelfogható eredménnyel nem járnak, és az egész Európára kiterjedő, a szabályozói keret megfelelő megerősítését célzó kampány le nem zárul, addig különös fenntartásokkal és fokozott körültekintéssel kell eljárni a már megkezdett feltárási munka és a kitermelési műveletek során, illetve az új tervezési és engedélyezési eljárásokkal kapcsolatban is.

Az elővigyázatosság álljon arányban a kockázatokkal és összpontosuljon elsősorban a komplex tengeri műveletekre, amelyeknél a szélsőséges éghajlati körülmények, a magas nyomás vagy magas hőmérséklet, a nagyobb vízmélység, illetve a természeti környezet különös érzékenysége miatt fokozott körültekintés indokolt. Ezeknél az összetett műveleteknél indokolt lenne a jövőbeli engedélyezések időszakos felfüggesztése. Ha óvintézkedésekre kerülne sor, azok álljanak arányban a kockázatokkal, és legyenek uniós szinten összehangolva.

- A Bizottság felszólítja a tagállamokat, hogy vizsgálják felül az összes komplex olaj- és földgázfeltárási műveletet, és gondoskodjanak róla, hogy a legjobb gyakorlatot követő szabványokat az Unió egész területén egységesen alkalmazzák. Noha a tengeri fúrótevékenységek felfüggesztéséről a tagállamok döntenek, a Bizottság ismételten felszólítja a tagállamokat, hogy új, komplex olaj- vagy gázfeltárási műveletek engedélyezése során szigorúan az elővigyázatosság elve szerint járjanak el, illetve, hogy fontolják meg, szükség van-e az engedélyezés felfüggesztésére mindaddig, amíg sor nem kerül az európai tengerbiztonsági rendszereknek a Deepwater Horizon körüli baleset fényében történő értékelésére.

4. az uniós tengeribaleset-elhárítási kapacitás megerősítése

Ha az egyik tagállam vizein súlyos baleset történik, a baleset-elhárító csapatok rendelkezésére kell bocsátani minden elérhető kapacitást, ideértve az ágazat[21] és más tagállamok kapacitásait. A tagállamok vészhelyzeti intézkedéseinek és polgári védelmi mechanizmusainak kiegészítésére léteznek uniós eszközök is, nevezeten a közösségi polgári védelmi mechanizmus, amely kérésre támogatást nyújt, illetve részt vesz az európai segítségnyújtás összehangolásában és kivitelezésében. A mechanizmus kiterjed mind a polgári védelem, mind a tengeri környezetszennyezés területére. Megfigyelési és tájékoztatási központja (MIC), melyet a Bizottság üzemeltet, a nap 24 órájában elérhető.

Amennyiben szükséges, a központ gyorsan mozgósítani tudja az Európai Tengerbiztonsági Ügynökség (EMSA) olaj-visszanyerési kapacitásait. Bár az EMSA elsősorban hajók okozta tengerszennyezéssel és azzal összefüggésben a vészhelyzetre való felkészültséggel kapcsolatos tevékenységekkel foglalkozik, hasznosan be tudna avatkozni tengeri olajfúró létesítmények okozta olajszivárgás esetén is, ugyanis az eszközei, például a szennyezéselhárító hajók és a műholdfelvételek forrástól függetlenül alkalmasak az olajszennyezések felszámolására. A Bizottság ezért módosításokat javasol az EMSA alapító rendeletében[22] annak érdekében, hogy az EFSA bármilyen, akár tengeri olaj- és gázkitermelő létesítmények okozta szennyezés esetén is beavatkozhasson.

Folyamatban van továbbá az Unió általános katasztrófamegelőzési és -elhárítási kapacitásainak további megerősítése, ideértve a megfigyelési és tájékoztatási központon keresztül nyújtott támogatást is. Ezen erőfeszítések során szinergiákat kell keresni a nagy sebességű kútmunkálati és olajszivárgás-elhárítási kapacitások kifejlesztésére hozott ágazati intézkedésekkel.

A tengeren történő vészhelyzeti intézkedések hatékonysága és gyorsasága függ attól is, hogy azonnal elérhetők-e adatok a vízoszlop és a tengerfenék baleset alatti jellemzőire vonatkozóan. Ezek az adatok jelenleg nem állnak maradéktalanul rendelkezésre az Unió teljes területén, és a szétaprózott állami és magánforrásokból nem is gyűjthetők össze elég gyorsan ahhoz, hogy a baleset alakulását figyelemmel lehessen követni.

- 2010-ben a Bizottság közleményt tesz közzé abból a célból, hogy a helyi, nemzeti és uniós szinten rendelkezésre álló gazdag erőforrásokat és tapasztalatot továbbfejlesztett uniós katasztrófaelhárítási rendszerbe vonja össze. A közlemény a vészhelyzet első szakaszában nyújtandó kármentésre, valamint a polgári védelem és a humanitárius segítségnyújtás uniós eszközeinek megerősítésére összpontosít.

- A Bizottság az ágazat képviselőivel és a tagállamokkal együtt – az uniós polgári védelmi mechanizmus és az EMSA már meglévő eszközeire építve – módszereket fog keresni annak érdekében, hogy a vészelhárító kapacitások hozzáférhetőségét javítsa, például azáltal, hogy a vészelhárító berendezések meglétét kötelezővé teszi az Unió összes vonatkozó régiójában.

- A vészhelyzeti intézkedések hatékonyságának javítása érdekében a Bizottság felszólítja a tagállamokat, hogy hozzák meg „A tengerekkel kapcsolatos tudás 2020” kezdeményezés keretében tett bizottsági ajánlásoknak megfelelő intézkedéseket a vízoszlop és a vízfenék állapotára vonatkozó egységes és nyílt adatmegosztó rendszer felállítása érdekében.

5. a tengeri biztonságot szolgáló új partnerségek európa vizein kívül is

5.1. A nemzetközi fellépés első lépése: regionális kezdeményezések szomszédos országokkal

Az Uniónak kiemelt figyelmet kell fordítania a területével szomszédos azon tengeri övezetekre, ahol a tengeri olajfúrás egyre gyakoribb, és ahol egy baleset, valamint az azt követő olajszivárgás több parti tagállam környezetét és gazdaságát károsíthatná.

Ezzel összefüggésben az Egyesült Nemzetek Tengerjogi Egyezményének (a továbbiakban: UNCLOS) megfelelően támogatni kell kizárólagos gazdasági övezetek kijelölését, illetve a kontinentális talapzat felosztását.

A Földközi-tengeren a vízi területek nagy része nyílt tengerként van besorolva, és meg kell erősíteni a parti államok hatóságai közötti együttműködést.

Az Uniónak ezért törekednie kell arra, hogy a szabályozási háttér és az ágazat fölötti felügyelet az európai vizekkel szomszédos, más joghatóság alá tartozó területeken is hasonlóan magas szintű biztonságot és védelmet eredményezzen. Az Északi-tenger esete[23] jól ábrázolja az illetékes hatóságok közötti regionális együttműködés hasznosságát.

Fel kell tárni a regionális egyezményekben rejlő lehetőségeket. Ide tartozik a földközi-tengeri nyíltvízi tevékenységek okozta szennyezések elleni jegyzőkönyv[24] bevezetésére irányuló folyamat újraindítása, az érintett államokkal szoros együttműködésben. Ennek köszönhetően a már működő Földközi-tengeri Regionális Tengerszennyezési Vészhelyzeti Válaszadó Központot (Regional Marine Pollution Emergency Response Centre for the Mediterranean Sea, REMPEC) be lehetne vonni a tengeri vészhelyzetek megelőzésébe, az azokra való felkészülésbe, illetve a vészhelyzet-kezelésbe. Elsősorban cselekvési tervek és az európai szomszédságpolitika eszközei révén fokozható a kétoldalú együttműködés is, különösen a tengeri olajkitermelést végző dél-mediterrán államokkal.

Hasonló célú intézkedéseket[25] kell hozni más regionális tengeri egyezmények keretében is, mint amilyen az OSPAR-egyezmény, a Helsinki egyezmény vagy a Bukaresti Egyezmény[26]. Az Inogate és hasonló regionális energetikai együttműködési programok jelenleg is kiemelt figyelmet fordítanak a biztonságra és az energiaellátás biztosítására, ezeket ki lehet terjeszteni a tengeri tevékenységek területén való együttműködésre is. Megfontolandó továbbá, hogy az Energiaközösséget létrehozó Szerződésbe foglaljanak bele tengerbiztonsági intézkedéseket az érintett államok vizeire vonatkozóan.

Különösen érzékeny természetes élővilága, a zord időjárási körülmények és jelentős mennyiségű feltáratlan szénhidrogénkészlete miatt külön figyelmet érdemel az Északi-sark is. Kötelező érvényű nemzetközi szabályokat vagy referenciaindexeket kell bevezetni, többek között az Északi-sarki Tanács[27] iránymutatásai alapján. A sarkvidéki országokkal ápolt kapcsolatok alapvető fontosságúak ebből a szempontból.

- A Bizottság fokozni fogja az Unió szomszédaival folytatott tengerbiztonsági párbeszédet, hogy támogassa az új közös, vészhelyzeti információs csatornák létrehozására irányuló kezdeményezéseket, az olajfeltárásra és -kitermelésre vonatkozó információcserét, a magas fokú biztonság és baleset-megelőzés előmozdítását, valamint a közös, például létesítményellenőrzés formáját öltő végrehajtási intézkedéseket.

- A Bizottság az Északi-tengeri Tengerhatósági Fórum bevált példájára és ismereteire építve a tagállamokkal és az érintett harmadik országokkal együtt serkenteni fogja a Földközi-tenger, a Fekete-tenger és a Balti-tenger illetékes nemzeti hatóságait tömörítő fórumok/kezdeményezések létrehozását. Megfontolás tárgyává teszi továbbá, hogy a tengerbiztonság ügyét a tagjelölt, illetve szomszédos országokkal már működő regionális együttműködési eszközök révén mozdítsa elő.

- A Bizottság intézkedéseket fog támogatni a már meglévő egyezmények és jegyzőkönyvek keretében is.

5.2. Az európai vállalkozások nemzetközi kötelezettségei

Sok európai olaj- és gázipari vállalkozás egyre növekvő tengeri érdekeltségekkel rendelkezik Európán kívül. Alapvető fontosságú, hogy a vállalkozások elkötelezzék magukat a legmodernebb biztonsági és környezetvédelmi megoldások fenntartása mellett, függetlenül attól, hogy mely joghatóság alatt működnek, ideértve az Unión kívüli területeket is.

Ez elérhető úgy, ha az uniós székhellyel rendelkező vállalkozások számára előírják, hogy műveleteiknél világszerte ugyanazokat az egységes tengerbiztonsági és tengervédelmi politikákat alkalmazzák. Ha ez nem történik meg, előfordulhat, hogy a szabályozó hatóságok visszavonják egyes gazdasági szereplők engedélyét vagy speciális jogosítványait.

- A Bizottság felszólítja az ágazat képviselőit és a tagállamokat, hogy fogadjanak el átlátható, kötelező hatályú előírásokat a vállalkozások számára, melyek értelmében műveleteiknél szerte a világon az uniós biztonsági és baleset-megelőzési szabványokat kell alkalmazniuk.

5.3. Globális felelősség

Bár a tengeri balesetek nincsenek tekintettel az államhatárokra, a megelőzésre, a vészhelyzeti tervezésre és az elhárításra vonatkozó nemzetközi jog hatáskörét és érvényesítését tekintve egyenlőtlen és hiányos[28]. A vészhelyzeti tervezésre vonatkozó egyik nemzetközi egyezmény[29] például csak a hajók által okozott olajszennyezésre terjed ki, a tengeri létesítményekére nem. A tengeri létesítmények által okozott olaj- és gázszennyezés miatti anyagi felelősségre ráadásul egyik nemzetközi egyezmény sem tér ki.

Az Unió kedvező helyzeténél fogva kulcsszerepet tölthet be a már meglévő szabályok globális megerősítésére irányuló nemzetközi törekvésekben. Ehhez azonban együtt kell működnie partnereivel, mindenekelőtt az USA-val, illetve más fontos kitermelőkkel, többek között Norvégiával, Oroszországgal és az OPEC-cel. Az uniós kezdeményezéseknek a szabályozó hatóságok nemzetközi fórumára (International Regulators Forum, IRF) kell épülniük, de annál szélesebb részvételre kell törekedniük[30].

A végső cél egy olyan globális rendszer létrehozása lenne, amely közös célokat, illetve referenciaszinteket határozna meg a tengeri olajfeltárás és -kitermelés biztonságára és fenntarthatóságára nézve, két cél érdekében. Egyrészt azért, hogy szigorú biztonsági és baleset-megelőzési szabályok elfogadását és betartatását eredményezze az összes olyan joghatóság területén, ahol tengeri olaj- és gázipari tevékenységek zajlanak. Másrészt azért, hogy intézkedéseket koordináljon, illetve közös intézkedéseket hozzon létre kormányok, szabályozó hatóságok, szabványalkotó szervezetek, vállalkozások, minőségtanúsító cégek és kutatószervezetek számára, és ezzel szerte a világon támogassa az UNCLOS lehető legteljesebb betartását a nemzeti joghatóságokon kívül eső területeken.

- Az Unió nemzetközi partnereivel létrehozott energetikai társulások, illetve a velük folytatott ilyen témájú párbeszéd kiindulópontul fog szolgálni az Unió által irányítandó globális tengerbiztonsági kezdeményezések elindításához, illetve ezen globális kezdeményezések feltételrendszerének a meghatározásához. Az EU–OPEC miniszteri találkozó keretében már kitűztek egy kerekasztal-találkozót a tengerbiztonság témájában 2011-re. A Bizottság 2001-ben fog összehívni ilyen találkozót a főbb célkitűzések megállapítása, valamint a legjobban bevált gyakorlatra és a globális szabványokra vonatkozó célok és referenciaszintek feltárása érdekében. A Bizottság emellett továbbra is részt vesz a G-20 tengeri kezdeményezéseiben.

6. következtetések és kitekintés

A Deepwater Horizon balesete utáni felülvizsgálatból kiderült, hogy az Unióban a tengeri olaj- és gázipari tevékenységekre részben heterogén egészségügyi, biztonsági és környezetvédelmi rendszer vonatkozik. Ez a szétaprózott rendszer nem biztos, hogy ellensúlyozni tudja a tengeri olaj- és gázipari tevékenységek fejlődéséből származó kockázatokat. Egyes területeken jogbizonytalanságot hagy a vállalkozások kötelezettségeire és felelősségére nézve, és nem teszi lehetővé az uniós ügynökségek és eszközök által kínált lehetőségek teljes kiaknázását.

Bár egyes tagállamokban a szabályozási rendszerek szigorú egészségügyi, biztonsági és környezetvédelmi előírások révén magas fokú baleset-megelőzést biztosítanak, további intézkedésekre van szükség ahhoz, hogy egy egyértelmű, korszerű, uniós szintű keretrendszer segítségével ezek a jól bevált megoldások – az uniós szabályozás pontosításával és a megállapított hiányosságok orvoslásával párhuzamosan – az Unió egész területén elterjedhessenek. Az Unió maradéktalanul érdekelt a haladéktalan fellépésben és abban, hogy az európai vizeken és világszerte zajló tengeri műveletek kivétel nélkül következetesen megfeleljenek a biztonság, illetve baleset-megelőzés és -kezelés legszigorúbb feltételeinek.

A Bizottság felkéri az Európai Parlamentet és a Tanácsot, hogy támogassák a jelen közleményben felvázolt cselekvési irányokat, és fejtsék ki véleményüket magukról a javasolt intézkedésekről. A Bizottság a nemzeti szabályozó hatóságokkal és más érintettekkel további eszmecserét fog folytatni a javasolt kezdeményezések hatóköréről, hogy 2011 nyara előtt konkrét jogalkotási és/vagy nem jogalkotási intézkedésekre tehessen javaslatot. A Deepwater Horizon balesetének vizsgálatából származó esetleges kapcsolódó tanulságok figyelembe lesznek véve az eljárás során.

[1] Tizenegy ember vesztette életét a robbanás és az azt követő tűz következtében. Becslések szerint 4,9 millió hordó olaj ömlött az óceánba, mielőtt – 85 nap elteltével – sikerült megállítani a szivárgást, mely az Egyesült Államok partvidékét 350–450 km hosszan érintette.

[2] 2009-ben az EU és Norvégia olaj- és földgázkitermelése 196, illetve 269 millió tonna olajnak megfelelő mennyiséget tett ki. Az EGT-ben kitermelt olaj mintegy 90%-a, a földgáznak pedig 60%-a származik tengeri kitermelésből.

[3] A Piper Alpha fúrósziget 1988-as felrobbanásakor 167 ember vesztette életét, és 670 tonna olaj ömlött a tengerbe. Az Alexander Kielland fúrósziget felborulásakor 1980-ban 123 személy halt meg.

[4] A tengeri tevékenységek engedélyezéséért és felügyeletéért felelős tagállami közigazgatási szervek.

[5] Oettinger és Damanaki biztosok nyilatkozata az EP július 7-i plenáris ülésén.

[6] Az Európai Unió tagállamainak felségterületét képező és joghatósága alatt álló vizek közé tartozik a Földközi-tenger, a Balti-tenger, a Fekete-tenger és az Atlanti-óceán észak-keleti része, valamint az Azori-szigeteket, Madeirát és a Kanári-szigeteket körülvevő vizek. Ezek parti tengervizeket, felségvizeket és kizárólagos gazdasági övezeteket is magukban foglalnak.

[7] Az európai olajfeltárással és -kitermeléssel kapcsolatos európai uniós fellépésről szóló, 2010. október 7-én elfogadott állásfoglalás.

[8] Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 194. cikke.

[9] Ugyanott.

[10] 94/22/EK irányelv a szénhidrogének kutatására, feltárására és kitermelésére vonatkozó engedélyek megadásának és felhasználásának feltételeiről.

[11] Az ásványi nyersanyagok fúrólyukon keresztül történő kitermelésével foglalkozó iparágakban dolgozó munkavállalók biztonsága és egészségvédelme javításának minimumkövetelményeiről szóló 92/91/EGK irányelv 3. cikke.

[12] A veszélyes anyagokkal kapcsolatos súlyos balesetek veszélyeinek ellenőrzéséről szóló 96/82/EK irányelv (Seveso II. irányelv)

[13] A munkavállalók munkahelyi biztonságának és egészségvédelmének javítását ösztönző intézkedések bevezetéséről szóló 89/391/EGK tanácsi irányelv.

[14] A gépekről és a 95/16/EK irányelv módosításáról szóló 2006/42/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv, valamint a nyomástartó berendezésekre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló 97/23/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv.

[15] A Deepwater Horizon fúrótorony ilyen mobil tengeri fúrótoronynak minősült.

[16] EUMSZ. 191. cikk (2) bekezdés.

[17] 2008/56/EK irányelv.

[18] Az Olaj- és Földgáztermelők Nemzetközi Szövetségén belül munkacsoport jött létre, amely értékeli a jelenlegi gyakorlatot és megfontolja, hogyan lehetne azt javítani. Felállítottak továbbá egy ipari konzorciumot, amely kútmunkálati eszközöket fejleszt ki mexikói-öbölbeli vészhelyzetek esetére.

[19] A tengeri területrendezés az intenzíven használt tengeri övezetekben a különböző tevékenységek közötti, területért folyó verseny kezelésének alapvető eszköze, mely biztosítja e tevékenységek tartós stabilitását és kiszámíthatóságát.

[20] Lásd az „Iránymutatások a tengerpolitikával kapcsolatos integrált megközelítéshez: Az integrált tengerpolitikai irányítás és az érintettekkel folytatott konzultáció terén megvalósítandó helyes gyakorlat kialakításáról" c. közleményt, COM(2008) 395.

[21] Oil Spill Response Ltd (a Global Response Network (globális balesetkezelési hálózat) része).

[22] 1406/2002/EK rendelet.

[23] North Sea Offshore Authorities Forum (Északi-tengeri Tengerhatósági Fórum, NSOAF).

[24] Jegyzőkönyv a Földközi-tengernek a kontinentális talapzat és tengerfenék, illetve az ezek alatti altalaj feltárásából és kiaknázásából eredő szennyezése elleni védelméről (Protocol for the Protection of the Mediterranean Sea against Pollution Resulting from Exploration and Exploitation of the Continental Shelf and the Seabed and its Subsoil.).

[25] Lásd a 2010. szeptember 23-24-i OSPAR miniszteri konferencia következtetéseinek 18. cikkét.

[26] Egyezmény az Atlanti-óceán északkeleti térsége tengeri környezetének védelméről (OSPAR), Egyezmény a Balti-tenger térségének védelméről (Helsinki egyezmény), illetve Egyezmény a Fekete-tenger szennyezés elleni védelméről (Bukaresti Egyezmény).

[27] Arctic Offshore Oil and Gas Guidelines 2009 (2009-es iránymutatások az Északi-sarki tengeri olaj- és gáziparra vonatkozóan).

[28] Az UNCLOS kötelességként szabja meg a tagállamok számára, hogy tengeri környezetüket védjék meg a szennyezéstől, dolgozzanak ki készenléti terveket, továbbá fogadjanak el törvényeket és rendeleteket a nemzeti joghatóságuk alá tartozó, illetve azon túli területek szennyezésének megelőzése, csökkentése és kezelése céljából.. Megfelelőségi és végrehajtási mechanizmusokat azonban nem ír elő, így végrehajtása a tagállamoknak, illetve az ágazati szervezetekhez és regionális tengerügyi gyűlésekhez hasonló szerveknek a jóindulatán múlik. A kötelességek betartásában ezért nagy eltérések mutatkoznak, európai vizeken belül is.

[29] Nemzetközi egyezmény az olajszennyezésről (OPRC).

[30] Az IRF tagjai: az Amerikai Egyesült Államok, Brazília, Egyesült Királyság, Kanada, Norvégia, Új-Zéland..