BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM A HATÁSVIZSGÁLAT ÖSSZEFOGLALÁSA Amely a következő dokumentumot kíséri Javaslat a polgári légi közlekedési események jelentéséről szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre /* SWD/2012/0442 final */





BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM A HATÁSVIZSGÁLAT ÖSSZEFOGLALÁSA Amely a következő dokumentumot kíséri Javaslat a polgári légi közlekedési események jelentéséről szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre 1. Problémameghatározás 1.1. Háttér és azonosított problémák A légi közlekedés biztonságának jelenlegi rendszere döntően a technológia fejlődésére, a hatékony szabályozási felügyelettel megerősített szilárd jogszabályokra, valamint a biztonsági fejlesztésekre vonatkozó ajánlásokat eredményező, részletes baleset-kivizsgálásokra épülő reaktív rendszer. A balesetekből leszűrhető tanulságok fontossága mellett azonban a kizárólag reaktív rendszerek nem bizonyultak alkalmasnak a biztonsági fejlesztések ösztönzésére, különösen a légi forgalom növekedésével összefüggésben, amely 2030-ra várhatóan közel a kétszeresére fog emelkedni. A biztonsági rendszereknek ezért el kell mozdulniuk a proaktívabb és tényeken alapuló repülésbiztonsági eljárások irányába, amelyek az összes rendelkezésre álló, többek között a polgári légiközlekedési eseményekre vonatkozó információk elemzésével hivatottak megelőzni a baleseteket. Annak ellenére, hogy a proaktívabb és tényeken alapuló légiközlekedési biztonsági rendszer felé történő átmenet uniós szinten a 2003/42/EK irányelv[1] és végrehajtási rendeleteinek[2] elfogadásával már kezdetét vette, a jelenlegi erőfeszítések elégtelenek a balesetek és a halálesetek számának a forgalom növekedésével járó, várható emelkedésének megállítására. Az Európai Unió és tagállamai pillanatnyilag nem tudják kielégítő módon kamatoztatni a tapasztalati visszajelzéseket a balesetek megelőzésében. Ennek magyarázata néhány hiányosságban keresendő. Először is, bár az adatok szerepe kétségkívül fontosnak bizonyul a biztonságot fenyegető veszélyek felismerésében, nincs kellő rálátásunk valamennyi repülőeseményre. Ezt részben arra lehet visszavezetni, hogy a tagállamok nem egységesen ítélik meg, melyek azok az események, amelyeket jelenteni kell. Közrejátszik ebben az egyének jelentéstételtől való idegenkedése is (méltányossági alapú repülésbiztonsági kultúra [„just culture”]). A teljes körű jelentésre vonatkozó célkitűzést csak akkor lehet elérni, ha az egyének fenntartás nélkül bíznak a rendszerben, hiszen előfordulhat, hogy olyan hibákról kell beszámolniuk, amelyeket saját maguk követtek el, vagy szerepet játszottak benne. Az egyének védelme azonban eltérő a tagállamokban, és az alkalmazottak tartanak feletteseik megtorlásától, illetve az esetleges büntetéstől. Az események hiányos összegyűjtését kapcsolatba lehet hozni továbbá a kötelező jelentési rendszert kiegészítő önkéntes adatszolgáltatás kialakítására irányuló uniós kötelezettség hiányával, valamint az eseményjelentésre vonatkozó kötelezettségek és az információáramlás áttekinthetetlenségével. Másodszor, szervezetlen és nincs összehangolva az adatok rendszerbe integrálása, ami az információk gyenge minőségéhez és hiányos adatokhoz vezet. Ez hatással van az információk koherenciájára és használhatóságára, továbbá korlátozza azok biztonsági célú alkalmazásának lehetőségét. Fennáll továbbá annak a veszélye is, hogy a félrevezető eredmények miatt az erőfeszítések olyan területekre összpontosulnak, ahol ezekre nincs szükség, rosszabb esetben pedig a biztonsági problémák felismerésének elmulasztásához is vezethet. Harmadszor, korlátozott a tagállamok közötti információcsere, mivel jogi és szervezeti akadályok is nehezítik a tagállami adatokat csoportosító európai központi adattárban őrzött információkhoz való megfelelő hozzáférés biztosítását. Az európai jogszabályoknak megfelelően ugyanis bizonyos információkat anonimizálni kell. Annak ellenére, hogy az erre vonatkozó előírások célja a biztonsággal összefüggő érzékeny információk védelme, gyakorlati következménye az, hogy a fontos biztonsági adatok – úgy mint az események tényszerű leírásai – nem elérhetők a hatóságok számára. Ez elsősorban a tagállamok adatfelhasználás iránti bizalmatlanságával magyarázható. Végezetül nincs arra vonatkozó rendelkezés, hogy miként kell az összegyűjtött adatokat felhasználni. Ezért elmarad az események elemzése, és ennek nyomán nem kerül sor a biztonsági hiányosságok felszámolását célzó, megfelelő korrekciós és megelőző intézkedések elfogadására. E kezdeményezés által érintett főbb szereplők a polgári légi közlekedés rendszerében részt vevő, vagy a légi közlekedés biztonságát élvező egyének és szervezetek, legyen szó nemzeti vagy európai szintről. 1.2. A szubszidiaritás elemzése Az eseményjelentés alapvető fontosságú a légiközlekedés Európai Unió működéséről szóló szerződés 91. cikkében lefektetett célkitűzéseknek megfelelő működéséhez. Mivel a szubszidiaritás elve érvényesül, az eseményjelentéssel kapcsolatos uniós fellépésnek indokoltnak kell lennie. Először is, a javasolt intézkedés célkitűzéseinek teljesítése tagállami szinten nem biztosítható kellőképpen, hiszen össze kell hangolni az eseményjelentésre vonatkozó szabályokat, és ennek megfelelően egységes és hatékony szabályozást kell teremteni Európában. Ráadásul európai adatbázisra és uniós ügynökségre vonatkozó szabályokról európai jogalkotás keretében lehet csak rendelkezni. Másodszor, az uniós fellépés hozzáadott értékét az események nemzeti és uniós szintű elemzésére támaszkodó, proaktív intézkedések megerősítésével és kidolgozásával járó biztonsági előnyök adják. Ezenkívül uniós viszonylatban megvizsgálva valamely eseményt, amely látszólag egy tagállamon belüli elszigetelt jelenség, kiderülhet, hogy közös fellépésre van szükség. 2. Az uniós kezdeményezés céljai A kezdeményezés fő célkitűzése a meglévő uniós és nemzeti rendszerek fejlesztése révén elősegíteni a légijármű-balesetek és a halálesetek számának csökkenését úgy, hogy az egyes polgári légiközlekedési események tanulságaiból merítve lehessen orvosolni a feltárt biztonsági hiányosságokat és elkerülni ezen események megismétlődését. A konkrét célkitűzések az alábbiak: · Biztosítani kell, hogy a légi közlekedés biztonságát veszélyeztető, illetve potenciálisan veszélyeztető események gyűjtése hiánytalan legyen, valamint hogy ezáltal teljes és világos képet lehessen kapni az európai uniós és tagállami biztonsági kockázatokról (1. konkrét célkitűzés). · Biztosítani kell, hogy az eseményjelentés szolgáltatta, a nemzeti adatbázisokban vagy az európai központi adattárban őrzött adatok teljesek és kiváló minőségűek legyenek (2. konkrét célkitűzés). · Biztosítani kell, hogy az európai központi adattárban őrzött, a biztonsággal összefüggő valamennyi információ kellőképpen hozzáférhető legyen a megfelelő hatóságok számára, és hogy ezen adatok felhasználására kizárólag a biztonság növelése céljából kerüljön sor (3. konkrét célkitűzés). · Biztosítani kell a bejelentett események hatékony módon történő elemzését, a biztonságot fenyegető veszélyek felismerését és adott esetben kezelését, továbbá az intézkedések biztonsági hatékonyságának nyomon követését (4. konkrét célkitűzés). 3. Szakpolitikai lehetőségek Az első felvetett lehetőség a meglévő uniós jogszabály hatályon kívül helyezése. Tekintettel arra, hogy ez a lehetőség komoly kockázatot jelentene az állampolgárok biztonságára nézve, a szóban forgó lehetőséget elvetették, és ennek tekintetében nem készült további vizsgálat. Több szakpolitikai intézkedést állapítottunk meg a probléma gyökereinek orvoslására, és az intézkedéseket három szakpolitikai csomagba soroltuk: Az első intézkedéscsomag (a továbbiakban: az 1. csomag) célja, hogy a hatályos jogszabály szükséges minimális mértékű módosításával, ajánlások és útmutatók lehetőség szerinti elfogadásával és a mindenre kiterjedő eseménybejelentő rendszer alapvető elemeinek meghatározásával javítson a jelenlegi rendszeren, és így hozzájáruljon a légi közlekedés biztonságának növeléséhez. Ez a csomag tartalmazza a legkevésbé intenzív intézkedéseket. A második, ambiciózusabb intézkedéscsomag (a továbbiakban: a 2. csomag) az események jelentéséről szóló uniós jogszabály alapos felülvizsgálatát eredményezné. A 2. csomag célja, hogy a minden szinten hatékony eseménybejelentési rendszer biztosításához szükséges jogszabályi követelmények meghatározásával javítsa a jelenlegi rendszert, valamint hogy az összegyűjtött adatok elemzésére vonatkozó eljárások kidolgozása, megfelelő intézkedések elfogadása és a rendszer hatékonyságának biztonsági szempontú nyomon követése révén hozzájáruljon a légijármű-balesetek számának csökkenéséhez. A harmadik intézkedéscsomag (a továbbiakban: a 3. csomag) az eseménybejelentés tagállami hatáskörének uniós szintre emelése, továbbá – a 2. csomaghoz hasonlóan – az események vizsgálatára vonatkozó követelmények meghatározása, a szükséges biztonsági intézkedések elfogadása és a nyomon követés javítása révén kívánja fejleszteni a jelenlegi rendszert. Ez a csomag az Európai Repülésbiztonsági Ügynökség (a továbbiakban: EASA) feladatává teszi az eseménybejelentő rendszerek kialakítását és irányítását. Az alábbi táblázat részletesen ismerteti a különböző szakpolitikai csomagokba foglalt intézkedéseket: A 2.2. pontban megnevezett problémák || Szakpolitikai intézkedések || A szakpolitikai intézkedés részletei Az 1. problémaforrás: Az eseményre vonatkozó adatok optimálistól elmaradó gyűjtése A: Az eseményjelentés alkalmazási köre – azaz a bejelentésköteles események típusa – eltérő az egyes tagállamokban, ezért nem egységes a jelentés szintje || 1. A bejelentésköteles események körének útmutató segítségével történő meghatározása – 1. csomag 2. A jelentés hatályának a jelentésbe foglalandó információk mellékletben történő meghatározásával való egységesítése – 2. és 3. csomag B: Az egyének tartanak a jelentéstétel következményeitől (a méltányossági alapú repülésbiztonsági kultúra kérdése) || 1. A 8. cikk helyes értelmezését és végrehajtását elősegítő útmutató kidolgozása – 1. csomag 2. A meglévő szabályok pontosítása és kiegészítése (a méltányossági alapú repülésbiztonsági kultúra és a nem a vádaskodáson alapuló kultúra elvének meghatározása, a nemzeti kapcsolattartó pontok felállítása és a jelentések anonimizálása) – 2. és 3. csomag C: Nem követelmény az önkéntes adatszolgáltatás rendszerének létrehozása és nincs pontosítva az önkéntes adatszolgáltatás keretében bejelentendő információk köre || 1. A Nemzetközi Polgári Repülési Szervezet (ICAO) önkéntes adatszolgáltatási rendszer létrehozására vonatkozó előírásának végrehajtásáról szóló bizottsági ajánlás, a kötelező és az önkéntes jelentési rendszerekről szóló útmutató kidolgozása – 1. csomag 2. Az önkéntes adatszolgáltatási rendszer létrehozására vonatkozó ICAO-előírások európai uniós jogba történő átemelése, a kötelező és az önkéntes jelentési rendszerek keretében szolgáltatandó információk pontosítása – 2. csomag 3. A nemzeti önkéntes jelentési rendszerek egységes európai rendszerrel történő helyettesítse, a kötelező és az önkéntes jelentési rendszerek keretében szolgáltatandó információk pontosítása – 3. csomag D: A különféle uniós jogszabályok által előírt, túlzottan magas számú jelentési útvonal ismétlődéshez és zavarhoz vezet || 1. A meglévő jelentési útvonalak és az e jelentési útvonalak tekintetében alkalmazandó követelmények pontosítására szolgáló útmutató anyag kidolgozása, továbbá képzések szervezése – 1. csomag 2. A meglévő jelentéstételi követelmények egyszerűsítése és összhangba hozatala, a többi vonatkozó uniós jogszabály által előírt jelentéstételi követelmények módosítása – 2. és 3. csomag E: Nem egyértelmű az információáramlás, és az irányelv nem rendelkezik a szervezetek eseményjelentésre vonatkozó kötelezettségéről || 1. A tagállamokat az ágazatban alkalmazandó biztonságirányítási rendszer felállításának biztosítására felkérő ICAO-előírások végrehajtásáról szóló bizottsági ajánlás – 1. csomag 2. A tagállamokat az ágazatban alkalmazandó biztonságirányítási rendszer felállításának biztosítására felkérő ICAO-előírások eseményjelentéssel összefüggő részének európai uniós jogba történő átemelése – 2. csomag 3. A tagállamokat az ágazatban alkalmazandó biztonságirányítási rendszer felállításának biztosítására felkérő ICAO-előírások eseményjelentéssel összefüggő részének európai uniós jogba történő átemelése, Az események gyűjtésére vonatkozó tagállami kötelezettség illetékes, egységes szerv részére történő átruházása, amely szerv ezt követően közvetlenül, elsősorban magától az ágazattól gyűjti a kötelező eseményjelentési rendszeren keresztül az eseményekre vonatkozó információkat – 3. csomag || || A 2.2. pontban megnevezett problémák || Szakpolitikai intézkedések || A szakpolitikai intézkedés részletei Az 2. problémaforrás: Az adatok rendezése: nem megfelelő minőségű és hiányos információk A: Az eseményjelentés igen eltérő formában történik, továbbá hiányzik az adatok összehangolt, kódolt és osztályozott módon történő rögzítése || 1. Az eseményekre vonatkozó adtok megadását segítő útmutató kidolgozása, képzések szervezése, valamint a nemzeti adatbázisokon belüli és azok közötti osztályozási rendszer egységesítése – 1. csomag 2. A jelentéstétel folyamatának összehangolása és az adatbevitel szabványosítása a tagállamok között, valamint útmutató anyagok kidolgozása és képzések szervezése – 2. csomag 3. Egységes adatformátum használatának előírása az eseményjelentésekhez és Az események tagállami szintű összegyűjtésének helyettesítése az egyetlen felelős szerven keresztül történő, uniós szintű eseménygyűjtéssel – 3. csomag B: Sok esetben hiányzik az adatok következetességét biztosító minőségellenőrzés || 1. Az adatminőségre vonatkozó útmutató kidolgozása, az adatok automatikus minőségellenőrzésére szolgáló eszközök kifejlesztése és azok elérhetővé tétele a tagállamok számára, továbbá képzések és szakmai találkozók szervezése – 1. csomag 2. Az adatok minőségellenőrzésének előírása mind a szervezetek, mind a tagállamok számára, az adatminőségre vonatkozó, meglévő útmutató anyagok továbbfejlesztése és kiegészítése, automatikus adatminőség-ellenőrző eszközök kifejlesztése, továbbá képzések és szakmai találkozók szervezése – 2. és 3. csomag C: Nem minden információ jut el az európai központi adattárba, az összegyűjtött adatok pedig nem minden esetben tükrözik a tényleges biztonsági színvonalat || Az európai központi adattárban található információk felügyeletének folyamatos biztosítása és indokolt esetben új eljárások kidolgozása, a jogszabály EASA szabványosítási vizsgálatainak alkalmazási köre alá történő esetleges kiterjesztése – 1., 2. és 3. csomag D: Sok esemény európai központi adattárban történő rögzítésekor nincsenek megadva egyes kulcsfontosságú információk || 1. A kitöltendő adatmezőkre vonatkozó útmutató anyag kidolgozása és a releváns eseménykategóriákra vonatkozó adatmezők jegyzékének összeállítása – 1. csomag 2. A jogszabály módosítása a kötelező adatmezők elvének megteremtése érdekében, a releváns eseménykategóriákra vonatkozó, kötelező adatmezők jegyzékének csatolása a felülvizsgált jogszabályhoz – 2. és 3. csomag || || A 2.2. pontban megnevezett problémák || Szakpolitikai intézkedések || A szakpolitikai intézkedés részletei Az 3. problémaforrás: Az európai központi adattárban őrzött információhoz való hozzáférést nehezítő jogi és szervezeti akadályok A: Nem elérhetők az eseményre vonatkozó fontos (tájékoztató jellegű) információk || Az európai központi adattárban őrzött információkhoz való hozzáférés kiterjesztése elsősorban azzal a céllal, hogy a megfelelő illetékes hatóságok rendelkezésére álljanak a megfelelő, biztonsággal összefüggő információk – 1., 2. és 3. csomag B: A tagállamoknak az európai központi adattárban őrzött információk felhasználásával kapcsolatos bizalmatlansága || Az európai központi adattárban őrzött információknak kizárólag a biztonság növelésének céljára történő felhasználása – 1., 2. és 3. csomag A 2.2. pontban megnevezett problémák || Szakpolitikai intézkedések || A szakpolitikai intézkedés részletei Az 4. problémaforrás: A nemzeti és uniós szintű eseményelemzés, valamint a megfelelő biztonsági intézkedések hiánya A: Hiányzik a tagállami és uniós szinten egységes eseményelemzés || 1. A tagállamokat a kötelező és az önkéntes jelentési rendszerek által szolgáltatott adatok elemzésére és a megfelelő fellépés meghatározására felkérő ICAO-előírások végrehajtásáról szóló ajánlás – 1. csomag 2. A tagállamokat a kötelező és az önkéntes jelentési rendszerek által szolgáltatott adatok elemzésére és a megfelelő fellépés meghatározására felkérő ICAO-előírások végrehajtása, valamint e kötelezettség szervezeti, tagállami és uniós szinten történő előírása – 2. csomag 3. A tagállamokat a kötelező és az önkéntes jelentési rendszerek által szolgáltatott adatok elemzésére és a megfelelő fellépés meghatározására felkérő ICAO-előírások végrehajtása, valamint e kötelezettség szervezeti és uniós szinten történő előírása – 3. csomag B: Hiányzik az események elemzésére támaszkodó biztonsági fejlesztések végrehajtását szolgáló szakpolitikai keret || 1. Az eseményelemzésre támaszkodó, megfelelő korrekciós és megelőző intézkedések végrehajtására és hatékonyságuk nyomon követésére vonatkozó ICAO-előírások végrehajtásáról szóló ajánlás – 1. csomag 2. Az eseményelemzésre támaszkodó, megfelelő szervezeti, tagállami és uniós szintű korrekciós és megelőző intézkedések végrehajtására és ezen intézkedések hatékonyságának tagállami és uniós szinten történő nyomon követésére vonatkozó ICAO-előírások végrehajtása – 2. csomag 3. Az eseményelemzésre támaszkodó, megfelelő nemzeti és uniós szintű korrekciós és megelőző intézkedések végrehajtására és ezen intézkedések hatékonyságának uniós szinten történő nyomon követésére vonatkozó ICAO-előírások végrehajtása – 3. csomag C: Hiányoznak az eseményelemzés rangsorolására szolgáló eszközök || 1. Közös uniós kockázatosztályozási rendszer kidolgozása európai uniós szinten az események összehangolt módon történő osztályozása érdekében, ezen eszköz elérhetővé tétele, valamint a tagállamokat az események osztályozása során ezen eszköz használatára ösztönző ajánlás kidolgozása – 1. csomag 2. A tagállamok vagy az illetékes uniós szerv közös uniós kockázatosztályozási eszköz használatára vonatkozó kötelezettsége az események osztályozásához, ezen eszköz uniós szinten történő kidolgozása és elérhetővé tétele a tagállamok és az ágazat számára – 2. és 3. csomag 4. A hatások vizsgálata A három intézkedéscsomag hatásait az alábbi táblázat foglalja össze: || 1. intézkedéscsomag || 2. intézkedéscsomag || 3. intézkedéscsomag Biztonsági hatás || Mérsékelten kedvező || Erősen kedvező || Mérsékelten kedvező Gazdasági hatások || || Hatása az ágazatra || Nulla || Közepesen kedvező || Mérsékelten kedvezőtlen || Hatása a tagállamokra || Nulla || Mérsékelten kedvezőtlen || Erősen kedvező || Hatása a belső piacra és a versenyképességre || Mérsékelten kedvező || Erősen kedvező || Mérsékelten kedvező || Adminisztratív teher évente || Nulla || Mérsékelten kedvezőtlen – 831 133 EUR || Közepesen kedvezőtlen – 2,235 millió EUR || Hatása az uniós költségvetésre évente || Nullához közeli – 165 000 EUR || Mérsékelten kedvezőtlen – 530 000 EUR || Erősen kedvezőtlen – 12,1 millió EUR Társadalmi hatások || || A munkahelyek minőségéhez kapcsolódó szabványok és jogok || Mérsékelten kedvező || Közepesen kedvező || Erősen kedvező || Foglalkoztatás || Semleges || Mérsékelten kedvező || Mérsékelten kedvező || Személyes adatok || Nulla || Közepesen kedvező || Közepesen kedvező || Közegészségügy és közbiztonság || Mérsékelten kedvező || Erősen kedvező || Mérsékelten kedvező A környezetre gyakorolt hatások || Nullához közeli || Nullához közeli || Nullához közeli Alapvető jogokra gyakorolt hatások || Mérsékelten kedvező || Erősen kedvező || Mérsékelten kedvező Hatások a meglévő jogszabályok egyszerűsítésére || Nulla || Erősen kedvező || Erősen kedvező Harmadik országokra gyakorolt hatások || Mérsékelten kedvező || Erősen kedvező || Mérsékelten kedvező 5. A szakpolitikai lehetőségek összehasonlítása A politikai intézkedéscsomagok a hatékonyság, a hatásfok és a koherencia kritériumai alapján kerültek értékelésre. Eredményességi szempontból a 2. csomag kínálja az összes célkitűzés tekintetében a legjelentősebb potenciális eredményeket, míg a 3. csomag általánosságban jó eredményességet kínál. Az 1. csomag alkalmazásával csak az 3. konkrét célkitűzés valósulna meg teljes körűen. Az 1. csomag igen alacsony végrehajtási és adminisztratív költségek mellett, de csak korlátozott mértékben járulna hozzá a konkrét célkitűzés teljesítéséhez, ezért ez a szakpolitika nem tekinthető a leghatékonyabb eszköznek a célkitűzések eléréséhez. Hatékonyság szempontjából megközelítve a kérdést, a 3. csomag jár a legmagasabb költségekkel, de kevésbé hatékony, mint a 2. csomag. Az 1. csomag a legolcsóbb megoldás, de egyben a legkevésbé hatékony is. Koherencia tekintetében valamennyi intézkedéscsomag többé-kevésbé azonos szintű és korlátozott kompromisszumot képvisel a hatások különféle típusai között, de a 2. csomag jelenti a legkevésbé megalkuvó opciót. Tekintettel a fentiekre, a javasolt csomag a 2. csomag, mivel itt a haszon messze nagyobb a költségeknél. Várhatóan az események jobb összegyűjtése, javuló adatminőség, az adatokhoz való megfelelőbb hozzáférhetőség és az események felhasználására vonatkozó követelmények bevezetése révén járul hozzá a légi közlekedés biztonságának javításához. 6. Figyelemmel kísérés és értékelés Három évvel a rendelet jogalkotó általi elfogadását követően a Bizottság értékelné annak végrehajtását, és folyamatosan nyomon követné a közlekedésre vonatkozó, már meglévő alapmutatókat. E mutatók segítségével mérhető lesz, hogy az elfogadott politikai opció mennyiben váltotta valóra a konkrét célokat. [1] A polgári légi közlekedésben előforduló események jelentéséről szóló 2003/42/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv, HL L 167., 2003.7.4., 23. o. [2] A polgári légiközlekedési eseményekre vonatkozó információk központi adattárba történő rendezésével kapcsolatos végrehajtási szabályok meghatározásáról szóló 1321/2007/EK bizottsági rendelet, HL L 294., 2007.11.13., 3. o. és a polgári légiközlekedési eseményekre vonatkozó információnak az érdekelt felekkel történő terjesztésére vonatkozó végrehajtási szabályok meghatározásáról szóló 1330/2007/EK bizottsági rendelet, HL L 295., 2007.11.14., 7. o.