[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 15.9.2006

COM(2006) 499 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK

2007. évi halászati lehetőségekAz Európai Bizottság politikai nyilatkozata

TARTALOMJEGYZÉK

1. Bevezetés 3

1.1. A Közös Halászati Politika keretében a döntéshozatalra vonatkozó irányadóelvek 3

1.2. Nemzetközi kötelezettségvállalások 4

1.3. További egyedi kötelezettségvállalások 4

2. A 2007. évi halászati lehetőségekre vonatkozó rendeletjavaslatok 5

3. A hosszú távú tervezés prioritása 5

4. A teljes kifogható mennyiségekre vonatkozó döntéshozatal következetessége 5

4.1. A maximális fenntartható hozam szerint halászott állományok 6

4.2. A maximális fenntartható hozam tekintetében túlhalászott, de a biztonságosbiológiai határértéken belüli halállományok 7

4.3. A biztonságos biológiai határértékeken kívül eső állományok 7

4.4. A hosszú távú tervek hatálya alá tartozó halállományok 8

4.5. A rövid élettartamú állományok 9

4.6. Állományok, amelyek állapota nem ismert, de amelyeket nem fenyeget magas biológiai kockázat 10

5. Különleges esetek 10

5.1. A tőkehalra vonatkozó helyreállítási terv alá tartozó tőkehalállományok 10

5.2. A balti-tengeri tőkehalállományok 11

5.3. Mélytengeri fajok 11

5.4. Vegyes halászatok 11

5.5. Norvéghomár-állományok 12

5.6. Kék puha tőkehal 12

5.7. Új teljes kifogható mennyiségek 12

6. Technikai intézkedések 12

7. Erőkifejtés-gazdálkodás 13

8. Következtetés 13

1. BEVEZETÉS

A „Közösségi halászati gazdálkodásról folytatott konzultáció erősítése” című bizottsági közlemény COM(2006) 246 új munkamódszert határoz meg az Európai Bizottság számára az éves halászati lehetőségekkel kapcsolatos döntéshozatal tekintetében. Ezen új megközelítés részeként előrevetítik, hogy a Bizottság minden év első felében, éves politikai nyilatkozat formájában ismerteti a következő évre szóló teljes kifogható mennyiségekre és kvótákra vonatkozó javaslattételi terveit. Az érintett feleknek a halászati politika valamennyi kidolgozási és végrehajtási szakaszában való részvételének erősítése érdekében a Bizottság e dokumentumban ismerteti a 2007-re vonatkozó halászati lehetőségekkel kapcsolatos terveit.

E szakaszban a teljes kifogható mennyiségekre és a kvótákra tett javaslatok még nem számszerűsített formában kerülnek bemutatásra, mivel a legfrissebb kutatási adatok harmadik negyedévben történő kielemzéséig sok állomány esetében nem állnak rendelkezésre a vonatkozó mennyiségi felmérések és előrejelzések. Következésképpen ez a közlemény, az állományok 2007-es állapotára vonatkozó tudományos szakvélemény hiányában a Bizottság álláspontját ismerteti. A közleményben tett nyilatkozatok ezért csak a teljes kifogható mennyiségek és az erőkifejtés mértékének meghatározására vonatkozó elvekkel kapcsolatos kérdésekre vonatkoznak. Ezek az elvek a tudományos szakvélemények elérhetővé válását követően kerülnek alkalmazásra. A végleges szakvélemény elkészítése során felmerülő váratlan körülmények esetén a Bizottság a szakvélemény alapján módosíthatja javaslatait.

Az előrejelzéseket nem lehet két évvel előre elkészíteni azon állományok esetében, amelyeknél a fogások erősen az azonnal pótlódó korosztályok nagy számától függenek. A megfelelőbb módon kiaknázott halállományok (például a nyílt tengeri fajok) esetében a teljes kifogható mennyiségekre vonatkozó megbeszélések a következő években korábban is megtarthatók. Ez a dokumentum meghatározza a 2007-re szóló teljes kifogható mennyiségeknek és kapcsolódó feltételeknek a 2006. év folyamán elérhetővé váló tudományos felmérések és előrejelzések eredményei alapján történő meghatározására tett javaslatra vonatkozó alapelveket.

1.1. A Közös Halászati Politika keretében a döntéshozatalra vonatkozó irányadó elvek

Az éves halászati lehetőségeket a Közös Halászati Politika célkitűzéseivel[1] összhangban kell meghatározni, vagyis úgy, hogy az élő vízi erőforrások kiaknázása mellett a fenntartható gazdasági, környezetgazdálkodási és társadalmi feltételek biztosíthatóak legyenek.

A Közösség a halászati gazdálkodásban az ökoszisztéma alapú megközelítés fokozatos végrehajtásával törekszik ezen célkitűzések megvalósítására, miközben támogatja a hatékony és gazdaságos halászati tevékenységeket és megfelelő életszínvonalat biztosít azok számára, akik megélhetése a halászati tevékenységektől függ.

A gazdasági és társadalmi fenntarthatóság a biológiai fenntarthatóság függvénye: nincs halászat hal nélkül. A Bizottság ezért a biológiai fenntarthatóságot helyezi a halászattal kapcsolatos döntéshozatal középpontjába.

A Bizottság azonban a fenntarthatóságra vonatkozó tudományos szakvéleményeket nem mindig építi be közvetlenül rendeletjavaslataiba, alapvetően két okból kifolyólag. Először is, a tudományos előrejelzések időnként meglehetősen bizonytalanok és közvetlen alkalmazásuk egyik évről a másikra olyan jelentős változásokat eredményezne a halászati lehetőségek tekintetében, amelyek sok esetben túllépnék az állományok védelméhez szükséges mértéket. A második ok politikai jellegű. Annak ellenére, hogy sok halállomány megfogyatkozott vagy azokat túlhalászás fenyegeti, a Bizottság és a tagállamok úgy ítélték meg, hogy a halászati tevékenység folyamatosságánek fenntartása érdekében elfogadható egy viszonylag magas biológiai kockázat felvállalása azzal, hogy rövid távon engedélyezik a fenntarthatónál nagyobb mértékű halászatot. A túlhalászás visszaszorítását célzó helyreállítási intézkedéseket fokozatosan kell végrehajtani, feltéve hogy a halászati állománypusztulás mértéke egyértelműen és fokozatosan csökken.

1.2. Nemzetközi kötelezettségvállalások

A Közös Halászati Politika keretében vállalt kötelezettségvállalások mellett az éves halászati határozatokra vonatkozó EU határozatok elfogadása során nemzetközi politikai kötelezettségvállalásokat is figyelembe kell venni, mint például azt, hogy a halállományokat a fenntartható legnagyobb hozam elérését lehetővé tévő szintre kell helyreállítani[2]. Bár ez utóbbi kötelezettségvállalásról még mindig folynak megbeszélések és egy önálló bizottsági közlemény tárgyát képezi[3], meg kell tenni a szükséges lépéseket annak biztosítására, hogy az említett politikai kötelezettségvállalás irányába előrelépés történjen, vagy legalábbis, hogy a Közösségi határozatok ne az ellentétes irányba hassanak.

A Közösség aláírt néhány olyan hosszú távú kötelezettségvállalást is, amelyeket valamely regionális halászati gazdálkodási szervezetnél, illetve más kétoldalú vagy többoldalú megállapodás keretében dolgoztak ki. Ezek közé tartozik többek között az északkelet-atlanti halászati bizottság által a mélytengeri fajokra vonatkozó erőkifejtés-csökkentésre elfogadott kötelezettség, a grönlandi laposhalra vonatkozó helyreállítási megállapodások, amelyet az északnyugat-atlanti halászati bizottság fogadott el, valamint az Európai Közösség és Norvégia által aláírt hosszú távú gazdálkodási megállapodás. A halászati lehetőségekre vonatkozó közösségi döntéshozatal során tiszteletben kell tartani ezeket a kötelezettségvállalásokat.

1.3. További egyedi kötelezettségvállalások

A fent említett hosszú távú kötelezettségvállalások mellett a Bizottság és a Tanács a közelmúltban több olyan nyilatkozatott tett, amelyek a 2007. évi halászati lehetőségekre vonatkoznak. Ilyenek a következők:

- a Tanács 2005 decemberében kiadott nyilatkozata, amelyben felkéri a Bizottságot, hogy a Közösség nemzetközi kötelezettségvállalásainak megfelelően a mélytengeri fajok tekintetében dolgozzon ki javaslatot a halászati erőkifejtés csökkentésére, valamint az erőkifejtés fenntartható szintre történő fokozatos csökkentéséről szóló többéves stratégiára.

- a Tanács 2005 és 2004 decemberében kiadott nyilatkozatai, amelyekben megerősítik a Tanács által a fenntarthatóságra, illetve – valamennyi halállomány biztonságos biológiai határértéken belüli helyreállítása érdekében – a tudományos szakvéleményekben jelzett irányba történő éves kiigazítások kidolgozására vonatkozó kötelezettségvállalásokat.

2. A 2007. ÉVI HALÁSZATI LEHETőSÉGEKRE VONATKOZÓ RENDELETJAVASLATOK

2007-re vonatkozóan a Bizottság három külön rendeletjavaslatot szándékozik készíteni a halászati lehetőségek témakörében. 2006 szeptemberére készül el a mélytengeri halászatokra és a balti-tengeri halállományokra vonatkozó javaslat. A javaslatban figyelembe veszik az ICES 2006 júniusában közzétett szakértői jelentését és a HTMGB e jelentésről kiadott véleményét, valamint az érintett felekkel folytatott konzultációk eredményét. A többi halállományra vonatkozó halászati lehetőségek szabályozásával egy 2006 november végén elkészülő javaslat foglalkozik majd.

3. A HOSSZÚ TÁVÚ TERVEZÉS PRIORITÁSA

A halászati gazdálkodáshoz olyan döntésekre van szükség, amelyek egyensúlyt teremtenek az azonnali és a hosszú távú előnyök között. Ennek megvalósításához a legmegfelelőbb út olyan hosszú távú tervek kidolgozása, amelyekben hosszú távú célokat és e célok megvalósításának módját határozzák meg. A helyreállítási tervek a hosszú távú tervek speciális esetét képezik, amelyekben az azonnal cél az állományok biztonságos biológiai határértékre történő helyreállítása. Elsőrendű fontosságú a hosszú távú tervek éves alapon történő végrehajtása. Amennyiben a közösségi jogszabályokban helyreállítási terveket, hosszú távú terveket, illetve gazdálkodási terveket fogadnak el, azokat éves alapon kell végrehajtani és olyan teljes kifogható mennyiségekre kell javaslatot tenni, amelyek megfelelnek az említett terveknek. Ugyanez vonatkozik a harmadik országokkal, például Norvégiával kötött hosszú távú gazdálkodási megállapodásokra is.

A Bizottság továbbra is hosszú távú gazdálkodási terveket dolgoz ki és azokra tesz javaslatot.

4. A TELJES KIFOGHATÓ MENNYISÉGEKRE VONATKOZÓ DÖNTÉSHOZATAL KÖVETKEZETESSÉGE

A biológiai fenntarthatóságra vonatkozóan a Bizottságot a Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottság (HTMGB) látja el szakvéleménnyel. Ez utóbbi bizottság adott esetben fel tudja használni a regionális tudományos szervezetektől, például a Nemzetközi Tengerkutatási Tanácstól (ICES) származó információkat. A Bizottság ezért nagy mértékben az említett bizottság által készített tudományos szakvéleményre támaszkodik a biológiai fenntarthatósággal összeegyeztethető halászati lehetőségek tekintetében.

A halászati gazdálkodási intézkedéseknek arányban kell állniuk az adott biológiai kockázattal. Ezen kívül egyformán vonatkoznak a különböző érintett felekre és halászati közösségekre. A Bizottság a HTMGB által felmért biológiai kockázati szintek szerint a halállományokat kategóriákba sorolta. Az egyes kategóriákon belül hasonló gazdálkodási intézkedésekre tesz javaslatot. A főbb kategóriák ismertetésére alább kerül sor.

Az ugyanazon kategóriába tartozó halállományok esetében a Bizottság arra törekszik, hogy halászati lehetőségekre a megfelelő szakaszokban ismertetett iránymutatások alapján tegyen javaslatot, figyelemmel a vegyes halászat során tapasztalt kölcsönhatásokra is. Néhány esetben, az ugyanazon halászat során fogott másik állományra vonatkozó védelmi szükségleteknek megfelelően a halászati lehetőségek módosítására lesz szükség, például az északi-tengeri sima lepényhal és nyelvhal halászata, illetve a déli szürke tőkehal és a norvég homár halászata esetében (lásd a 5.5. szakaszt). A heringre és sprattra irányuló vegyes halászatokra továbbra is járulékos fogási korlátozások lesznek érvényben.

Általános szabályként a Bizottság a halászati lehetőségek stabilizásárára törekszik oly módon, hogy a teljes kifogható mennyiségek esetében egyik évről a másikra legfeljebb 15%-os módosításokat tesz lehetővé. Ez nem lehetséges azokban az esetekben, ahol a halászat összeomlásának elkerülése érdekében különösen szigorú és sürgős védelmi intézkedésekre van szükség, erre azonban csak rendkívüli esetekben kerül sor. Amennyiben a végleges tudományos szakvéleményben egy adott halászat összeomlásának elkerülése érdekében különösen szigorú és sürgős védelmi intézkedés meghozatalára tesznek javaslatot, a Bizottság a szakvélemény figyelembevételével készíti el javaslatait.

4.1. A maximális fenntartható hozam szerint halászott állományok

Leírás: Ide azok a halállományok tartoznak, amelyek esetében a halászati állománypusztulás éves aránya megfelelőnek tekinthető a legmagasabb hosszú távú hozam biztosításához. E halállományok esetében a halászati állománypusztulást a jelenlegi szinthez közel kell tartani, azonban a teljes kifogható mennyiséget egyik évről a másikra nem lehet 15%-nál nagyobb mértékben megváltoztatni.

A valószínűsíthetően ide tartozó közösségi állományok: sima lepényhal a VII. területen, nyelvhalak a VIIIc. és IXa. területen.

2007-es halászati lehetőség: a TAC meghatározása:

- az Fmsy [4]közelítő értéknek megfelelően, a HTMGB által megállapított előrejelzett fogás szerint, de legfeljebb 15%-kal magasabb, vagy alacsonyabb a 2006-os teljes kifogható mennyiségnél.

Megjegyzések: a IV. és IIIa. területen élő heringet, a IV., VI. és IIIa.(N) területen élő fekete tőkehalat, valamint a IV. és IIIa. területen élő foltos tőkehalat szintén ebbe a kategóriába lehetett volna besorolni, de ezek az állományok egy Norvégiával közös gazdálkodási terv alá tartoznak, amely hasonló hatásokkal jár (az északi-tengeri foltos tőkehalra vonatkozó megállapodások 2006-ban felülvizsgálat alatt állnak).

4.2. A maximális fenntartható hozam tekintetében túlhalászott, de a biztonságos biológiai határértéken belüli halállományok

Leírás: ebbe a kategóriába azon halállományok tartoznak, amelyeket az állománypótlódás elmaradásából eredő kipusztulási veszély nem fenyeget sem rövid, sem hosszú távon, azonban az állomány kiaknázása a Fmsy mértékénél magasabb halászati állománypusztulással jár együtt. Ugyancsak ide tartoznak azok a halállományok, amelyek a biztonságos biológiai határon belül vannak, de amelyek esetében nem állapítható meg a legmagasabb hozam biztosításának megfelelő halászati állománypusztulás mértéke, illetve azok a halállományok, amelyek a maximális fenntartható hozam tekintetében túlhalászottnak tekinthetőek, de amelyek esetében a biztonságos biológiai határértéket még nem állapították meg. Ezen utóbbi halállományok esetében a halászati állománypusztulás mértéke nem emelkedhet, és a teljes kifogható mennyiséget a 15%-os határon belül kell tartani. A halászati állománypusztulás mértékének emelkedése ellentmondana mind a johannesburgi végrehajtási tervnek, mind az elővigyázatossági megközelítésnek.

A valószínűsíthetően ide tartozó közösségi állományok: vékonybajszú tőkehal a VIIe–k. területen, balti-tengeri hering, nyelvhal a IIIa. területen, ördöghal a VIIIc. és IXa. területen, a 3. balti-tengeri gazdálkodási egységben élő hering, valamint a 22–32. balti-tengeri alterületen élő spratt.

2007-es halászati lehetőség: TAC meghatározása:

- a HTMGB által megállapított előrejelzett fogás szerint, amely megfelel: a) az Fmsy közelítő érték, vagy b) a változatlan halászati állománypusztulási ráta értéke közül a magasabb értéknek, de:

- legfeljebb 15%-kal magasabb, vagy a 2006. évi teljes kifogható mennyiségnél alacsonyabb.

4.3. A biztonságos biológiai határértékeken kívül eső állományok

Leírás: ebbe a kategóriába azon állományok tartoznak, amelyeket az állománypótlódás hiánya miatt mind rövid, mind hosszú távon kipusztulás fenyeget: amennyiben a halászati állománypusztulás mértéke az Fpa felett van, vagy ha az állomány mérete a Bpa alatt van, vagy mindkettő[5]. Ugyancsak ebbe a kategóriába tartoznak azon állományok, amelyek tekintetében kevés adat áll rendelkezésre, de amelyek esetében élettörténeti paraméterek és halászati jellegzetességek alapján erősen feltételezhető, hogy jelenlegi halászatuk nem fenntartható szinten folyik.

Mindazonáltal három egyedi alkategóriát határoztak meg: Az elsőbe azon fajok tartoznak, amelyek életciklusa olyan rövid, hogy szükség van a halászati lehetőségek évközi kiigazítására. A másodikba azok a fajok tartoznak, amelyek életciklusa olyan hosszú, hogy rendkívül sérülékenyek a kiaknázással szemben, és egyedi intézkedések meghozatalára van szükség; például a mélytengeri fajok esetében. A harmadik alkategóriába azokat a fajokat különítették el, amelyek olyan távol esnek a biztonságos biológiai határértéktől, hogy helyreállítási intézkedésekre van szükség. (Az e kategóriákba tartozó fajokra vonatkozó intézkedések leírása az 5., 4.5., 5.3. és 4.4. szakaszban található).

A valószínűsíthetően ide tartozó közösségi állományok: nyelvhal a VIId. területen, tengerfenéken élő porcoshalak a IV., IIIa. és VIId. területen (csatos rája, közönséges rája, angyalcápa), ördöghal a VIIb–k. és VIIIab. területen, nyelvhalak a VIIb.,c.,e–k. és VIIIabd. területen, sima lepényhal a VIIfg. területen, sima lepényhal a VIIe. területen, nyelvhal a VIIfg. területen, kelta-tengeri hering, hering a VIaS. és VIIbc. területen, hering a 25–29. és 32. balti-tengeri területen (a Rigai-öböl kivételével).

2007-es halászati lehetőség: TAC meghatározása:

- általános szabályként a HTMB által megállapított előrejelzett fogás szerint, amely megfelel az állomány biztonságos biológiai határértéken belülre történő helyreállításának 2008-ra, de legfeljebb 15%-kal lehet magasabb vagy alacsonyabb a 2006-os teljes kifogható mennyiségnél.

- a teljes kifogható mennyiséget azonban semmilyen esetben nem lehet olyan szinten meghatározni, amely a halászati állománypusztulás emelkedéséhez vagy a szaporodóképes biomassza csökkenéséhez vezethet, még akkor sem, ha a teljes kifogható mennyiséget így 15%-nál nagyobb mértékben kell csökkenteni (ez ugyanis ellentétben állna a Tanácsnak és a Bizottságnak a fenntarthatóság fokozatos megközelítésére vonatkozó kötelezettségvállalásával; lásd a 1.3. szakaszt).

4.4. A hosszú távú tervek hatálya alá tartozó halállományok

Leírás: ebbe a kategóriába azon állományok tartoznak, amelyekre hosszú távú gazdálkodási rendelkezések vonatkoznak, beleértve a legmagasabb biológiai kockázattal fenyegetett állományokra, vagyis a kis (vagy a közelmúltban csökkent) szaporodási képesség miatt nagyfokú kockázattal fenyegetett állományokra vonatkozó helyreállítási terveket. Amennyiben bármilyen helyreállítási tervre vagy hosszú távú tervre a Bizottság javaslatot tett, vagy a Tanács ilyet elfogadott, a Bizottság az adott tervnek megfelelő teljes kifogható mennyiségre tesz javaslatot. Ennek megfelelően, amennyiben a Közösség hosszú távú gazdálkodási megállapodásokat kötött harmadik országokkal, a teljes kifogható mennyiséget az adott megállapodással összhangban kell meghatározni.

Az érintett közösségi állományok: tőkehal a VIIa., VIa. (N), IV., IIIa. (N) és IIIaS. (Kattegat) területen; az északi és déli szürke tőkehal-állományok; nyelvhal a VIIIab. és VIIe. területen; norvég homár a VIIIc. és IXa. területen; balti-tengeri tőkehal (a 22–24. és 25–30. területen); sima lepényhal és nyelvhal a IV. területen.

Az érintett közös állományok: fekete tőkehal a IV., IIIa. és VI. területen; foltos tőkehal a IV. és IIIa. területen, esetleg sima lepényhal a IV. területen; hering a IV., VIId. és IIIa. területen.

2007-es halászati lehetőség: A halászati lehetőségeket a vonatkozó helyreállítási tervekkel összhangban, illetve (amennyiben a Tanács még nem fogadott el helyreállítási tervet) a Bizottság javaslataival összhangban kell meghatározni.

Megjegyzés: Amennyiben a tudományos szakvélemény nem elég pontos a helyreállítási terv mennyiségi alkalmazásához – ahogy az egyes tőkehal-állományok esetében valószínűsíthető –, más megközelítést kell alkalmazni. A tőkehallal kapcsolatos kérdésekkel az 5.1. szakasz foglalkozik.

4.5. A rövid élettartamú állományok

Leírás: néhány kisméretű fajból álló állomány természetes állománypusztulása olyan magas fokú, hogy a kihalászott állomány nagy része azonos korú egyedekből tevődik össze. Az ilyen fajokkal kapcsolatos gazdálkodáshoz gyors évközi döntéshozatalra van szükség, ahol az éves halászati lehetőségeket a következő korosztály létszáma szerint kell kiigazítani.

A valószínűsíthetően ide tartozó közösségi állományok: homoki angolna a IV. területen, szardella a VIII. és IX. területen, spratt a IV. területen, norvég tőkehal a IV. és IIIa. területen.

2007-es halászati lehetőségek:

Az északi tengeri homoki angolna tekintetében a Bizottság ismét javaslatot tesz a 2006-ban elfogadott évközi értékelés és felülvizsgálati eljárás (az 51/2006/EK rendelet IId. melléklete) megismétlésére, figyelemmel arra, hogy a konzultációk után javításokra lehet szükség.

A Vizcayai-öbölben élő szardella tekintetében a Bizottság a 2007-es ívási időszakban elővigyázatossági szinten szaporodóképes állományméret (Bpa) fenntartása alapján egy kezdeti teljes kifogható mennyiségre tesz javaslatot azzal, hogy a tavaszi felmérési adatok alapján év közben a teljes kifogható mennyiséget felülvizsgálják.

A IX. területen élő szardella tekintetében a Bizottság a 2006-ban elfogadottal azonos szintű teljes kifogható mennyiségre tesz javaslatot, hacsak az év hátralévő részében nem merülnek fel védelmi problémák az állománnyal kapcsolatban.

Az északi-tengeri spratt tekintetében a Bizottság a halászati lehetőségek tavaszi adatok alapján történő évközi felülvizsgálatának folytatására tesz javaslatot. E célból a Bizottság a 2006-ban az évközi felülvizsgálatot követően elfogadottal azonos szintű teljes kifogható mennyiségre tesz javaslatot 2007 tekintetében is, amely azonban a 2007-ben évközi felülvizsgálat tárgyát fogja képezni.

A norvég tőkehal tekintetében az állományfelmérést inkább az őszi adatok alapján lehet elvégezni és a Bizottság ezért közvetlenül az ősszel várható szakvélemény alapján tesz majd javaslatot a teljes kifogható mennyiségre. A javaslat egy 2007-es évközi felülvizsgálatról is rendelkezhet.

4.6. Állományok, amelyek állapota nem ismert, de amelyeket nem fenyeget magas biológiai kockázat

Leírás: sok állomány esetében a kereskedelmi fogásokra vonatkozó adatok pontosságának romlása miatt az erőforrások állapotát illetően ismereteink annyira bizonytalanok, hogy azok alapján nem lehet felmérést készíteni az állományokról. Néhány más – rendszerint gazdaságilag kisebb jelentőségű – állományt kevésbé tanulmányoztak, és azok kihalászhatók más fajra irányuló halászat járulékos fogásaként, vagy kizárólag helyi jelentőségű halászati tevékenység keretében. Amíg ezen állományokról nem áll rendelkezésre több ismeret, ideiglenes iránymutatásokat kell alkalmazni rájuk vonatkozóan.

A valószínűsíthetően ide tartozó közösségi állományok: vékonybajszú tőkehal a IIIa. területen, vékonybajszú tőkehal a IV. és VIId. területen, sima lepényhal a IIIa. területen, sima lepényhal a VIId. területen, valamennyi fattyúmakréla-állomány, homoki angolna a IIIa. területen, tőkehal a VIIe–k. területen, foltos tőkehal a VIIe–k. területen, sima lepényhal a VIIh–k. területen, sima lepényhal a VIIbc. területen, valamennyi sávostőkehal-állomány.

2007-es halászati lehetőség: Az elővigyázatossági megközelítésnek megfelelően a Bizottság a nagyon bizonytalan helyzetű állományok tekintetében a halászati tevékenységek kiterjesztésének megelőzését célzó intézkedéseket javasol. Amennyiben a tagállamok közelmúltbeli fogási szintjei lényegesen alacsonyabbak a megfelelő kvótáknál (és nincs arra utaló jel, hogy a halászati tevékenység kiterjesztése fenntartható lenne) a Bizottság az említett fogási szinteknek megfelelő TAC-csökkentésre tesz javaslatot. A javasolt csökkentés mértéke évi 20% lesz, amennyiben azonban a tudományos intézetek eltérő megközelítésre tesznek javaslatot, azokat is figyelembe veszik.

5. KÜLÖNLEGES ESETEK

5.1. A tőkehalra vonatkozó helyreállítási terv alá tartozó tőkehalállományok

2005 decemberétől kezdődően a legtöbb területen nem volt észlelhető csökkenés a tőkehalállomány pusztulása tekintetében, és nem történt jelentősebb állomány-helyreállítás sem. Mivel a 2005-ös és 2006-os gazdálkodási rendelkezések nem voltak sokkal szigorúbbak a 2004-es rendelkezéseknél, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy ez a tendencia 2006-ban is folytatódni fog. A tőkehalállomány megőrzésére vonatkozó létező intézkedéseket ezért felül kell vizsgálni, és a felülvizsgálati folyamat során meg kell erősíteni.

2007-re vonatkozóan a Bizottság a tőkehalállományok tekintetében a helyreállítási terv rendelkezéseinek megfelelő halászati lehetőségekre tesz majd javaslatot, amennyiben a HTMGB számszerű becsléseket tud biztosítani az állomány méretéről és a halászati állománypusztulási rátáról, lehetővé téve így a terv közvetlen alkalmazását. Amennyiben az említett becslések nem állnak rendelkezésre, a Bizottság 25%-os csökkentésre tesz majd javaslatot mind a TAC szintje, mind az összes tőkehalfogásra irányuló halászati erőkifejtés tekintetében, szigorúbb biztosítékokat ír majd elő a tőkehalállomány védelmére vonatkozóan a tengeren töltött napok számának rendszerétől való eltérések elbírálásakor.

A felülvizsgálati eljárás 2006-ban veszi kezdetét a halászati erőkifejtésről, a fogásokról és a visszaengedésekről a HTMGB által készített új értékeléssel.

5.2. A balti-tengeri tőkehalállományok

A balti-tengeri tőkehalállományok tekintetében a Bizottság hamarosan elkészíti javaslatát az említett két állomány helyreállításáról és a hosszú távú gazdálkodásáról. Amíg ebben a témakörben folynak a megbeszélések (illetve az említett javaslattal való következetesség érdekében), a Bizottság:, a) a halászati állománypusztulás 10%-os csökkentése vagy b) a TAC változásának 15%-os korlátozása közül a magasabb érték alapján tesz majd javaslatot a 2007-es teljes kifogható mennyiségre.

5.3. Mélytengeri fajok

A mélytengeri fajokra vonatkozóan 2006 szeptemberében külön javaslatot terjesztenek elő. A Bizottság az állományok fenntartható körülmények közé történő visszaállításának tudományos szakvéleményeken alapuló, fokozatos megközelítését támogatja. Mindazonáltal a mélytengeri fajok esetében a fokozatosság elve, a túlhalászással szembeni sérülékenységük és a nagyon lassú állománypótlódás miatt korlátozott mértékben alkalmazható.

Az ezen állományokra vonatkozó tudományos szakvélemények egységesek elsősorban abban, hogy a jelenlegi kiaknázási rátát jelentős mértékben csökkenteni kell, és hogy nem szabad új halászati tevékenységek kialakulását engedélyezni, kivéve ha adatokkal alátámasztató azok fenntarthatósága.

A teljes kifogható mennyiségek és a halászati erőkifejtés csökkentésének mértéke az adott halállományoktól függ. Némely esetben, például a kék menyhal és a mélytengeri cápák esetében egyáltalán nem lehet engedélyezni a célzott halászatot, és a járulékos fogásokat a minimális szinten kell tartani. Más esetben, például a gránátoshal esetében a tudósok az erőkifejtés mintegy 50%-os csökkentését javasolták.

2007-re vonatkozóan a mélytengeri fajok tekintetében a Bizottság a teljes kifogható mennyiségek jelentős mértékű csökkentésére tesz majd javaslatot azzal a céllal, hogy a halászati állománypusztulást a lehető leggyorsabban fenntartható szintre lehessen visszaállítani. A teljes kifogható mennyiségek csökkentésére ebben az esetben nem vonatkozik az évi 15%-os korlát, a csökkentés mértéke akkora lesz, amely három éves időszakon belül a halászati állománypusztulás tekintetében kitűzött cél megvalósításához szükséges. A Bizottság meggyőződése, hogy a teljes kifogható mennyiségek ennél fokozatosabb csökkentése a mélytengeri ökoszisztéma hosszú távú károsodásának elfogadhatatlan mértékű kockázatát vonná maga után.

5.4. Vegyes halászatok

Bár egyes halászatok esetében kimondottan célzott tevékenységről van szó, amelyek során egyetlen fajból álló „tiszta” fogásokra irányul, sok halászati tevékenység irányul több faj vegyes halászatára. E kölcsönhatások számszerűsítése még fejlődő tudományág, néhány vegyes halászat esetében azonban már olyan alapos ismeretekkel rendelkezünk, amelyek alapján egyértelmű, hogy e kölcsönhatások figyelmen kívül hagyása összeegyeztethetetlen a felelős halászati gazdálkodással.

Példaként említhető az Északi-tenger déli részén folyó lepényhalhalászat (ahol a sima lepényhalra irányuló vonóhálós halászat során a legtöbb sima lepényhalat járulékos fogásként halásszák ki), az ibériai-atlanti területen a szürke tőkehalra és norvég homárra irányuló vegyes halászat, valamint az Északi-tengeren és a Skagerrak és Kattegat területén a sprattra és heringre irányuló vegyes halászat (amelyre járulékos heringfogás kvóta érvényes).

A lepényhalhalászat, illetve a tőkehalra és norvég homárra irányuló halászat esetében a teljes kifogható mennyiségre, kvótákra és erőkifejtésre vonatkozó bizottsági javaslat összhangban lesz a vonatkozó tanácsi rendelettel (vagy a bizottsági javaslattal, amennyiben a rendeletet még nem fogadták el). A Bizottság javasolni fogja, hogy a hering- és spratthalászat esetében továbbra is alkalmazzanak járulékos fogási kvótákat.

5.5. Norvéghomár-állományok

A norvéghomár-állományok tekintetében kétévente készítenek szakvéleményt. A norvég homár tekintetében – a déli tőkehalra és norvég homárra vonatkozó helyreállítási terv alá tartozó, a IXa. területen élő állomány kivételével – a Bizottság 2007-re a 2006-ra elfogadott mennyiséggel megegyező teljes kifogható mennyiségre tesz javaslatot.

5.6. Kék puha tőkehal

A kék puha tőkehal állapotáról a Bizottság véleménycserét kezdeményezett a tagállamokkal. Az e fajra vonatkozó teljes kifogható mennyiségre tett javaslatban figyelembe veszik a parti államok között az ezen állományra vonatkozó többéves gazdálkodásról létrejött megállapodás alkalmazását, és a teljes kifogható mennyiség elosztására tett javaslatban figyelembe veszik a tagállamokkal folytatott konzultációk eredményét.

5.7. Új teljes kifogható mennyiségek

A tudományos szakvéleményekben időnként hangsúlyozzák annak szükségességét, hogy az új fajokra viszonylag rövid határidőn belül védelmi intézkedéseket kell foganatosítani. A Bizottság figyelembe veszi ezt a szakvéleményt és konzultációt folytat az érintett tagállammal és más érintett felekkel, különösen a teljes kifogható mennyiség elosztásával kapcsolatos kérdésekben. A tengeri sügér és a heringcápa tekintetében 2006-ban további megbeszéléseket tartanak majd. A Bizottság csak előzetes konzultációt követően tesz javaslatot új teljes kifogható mennyiségek meghatározására.

6. TECHNIKAI INTÉZKEDÉSEK

Az atlanti vizeken folyó halászatra vonatkozó technikai intézkedések felülvizsgálatát 2005-ben kezdték meg, és a folyamat várhatóan 2007-ig nem zárul le. A Bizottság ezért az 51/2006/EK rendelet III. mellékletében meghatározott átmeneti technikai intézkedések meghosszabbítására törekszik, figyelemmel azok felülvizsgálatára és frissítésére.

7. ERőKIFEJTÉS-GAZDÁLKODÁS

A helyreállítási tervek egyes rendelkezései szükségessé teszik az engedélyezhető halászati erőkifejtés évenkénti módosítását. A Bizottság a halászati lehetőségekről szóló rendelet II. mellékletében javaslatot tesz a tengeren töltött napok engedélyezhető számának módosítására, a következők szerint:

IIa. melléklet (tőkehalállomány helyreállítása): A tengeren töltött napoknak az 5.1. szakaszban ismertetett megközelítés szerinti, vagyis a közönséges tőkehalra vonatkozó helyreállítási terv követelményeinek megfelelően történő kiigazítása. Amennyiben tudományos szakvélemény nem áll rendelkezésre a közönséges tőkehalállomány helyreállításával kapcsolatban, a tengeren töltött napok számát legalább 25%-kal kell csökkenteni. A déli szürke tőkehalra és a norvég homárra vonatkozó helyreállítási terv (2166/2005/EK tanácsi rendelet) – a vonatkozó halászeszközök és területek tekintetében – a tengeren töltött napok számának 10%-os csökkentését írja elő.

A La Manche csatorna nyelvhalállományaira vonatkozó helyreállítási tervről szóló bizottsági javaslat (COM(2003) 819) további megbeszélések tárgyát képezi. Hacsak a megbeszélések 2006 vége előtt nem zárulnak más eredménnyel, a Bizottság a javaslatban érintett halászati erőkifejtés 10%-os csökkentését is javasolni fogja.

E számítások 2007-re vonatkozó eredménye alább kerül meghatározásra.

IIb. melléklet (déli szürke tőkehal és norvég homár): A 3.a.i.–3.c. halászeszköz-kategóriák esetében 216 tengeren töltött nap. (10%-os csökkentés a 2006-ra vonatkozó 240 tengeren töltött naphoz képest). A Bizottság felülvizsgálja a rendelet hatályára vonatkozó feltételeket annak biztosítására, hogy az a déli szürke tőkehal halászati állománypusztulásának nagy részében felelős valamennyi halászhajóra kiterjedjen.

IIc. melléklet (La Manche csatorna nyelvhalállománya): A 3.a.–3.b. halászeszköz-kategória esetében 194 tengeren töltött nap. (10%-os csökkentés a 2006-os 216 tengeren töltött naphoz képest) A 120 mm-nél nagyobb szembőségű rögzített hálókkal való halászatra, amennyiben a kifogott nyelvhal mennyisége 100 kg-nál kevesebb, továbbra sem vezetnek be korlátozást.

A Bizottság szolgálatai hamarosan jelentést készítenek a Tanács és az Európai Parlament számára a mélytengeri állományokra alkalmazandó, meglévő erőkifejtési rendszerek hatékonyságáról. A jelentés következtetéseinek fényében a mélytengeri halállományokra vonatkozóan új halászati erőkifejtés-gazdálkodási rendszerre tesznek majd javaslatot.

8. KÖVETKEZTETÉS

A Bizottság továbbra is a halászati politika fejlődésének fő eszközeként szolgáló hosszú távú tervek kidolgozására törekszik. Az elfogadott terveket alkalmazni kell. További tervek kidolgozásáig, az eddigi tervekben nem érintett állományokkal kapcsolatos gazdálkodási kérdések tekintetében e közlemény szolgál iránymutatóként. A Bizottság célja, hogy a lehető leghatékonyabban biztosítsa a halászati ágazat stabilitását, és egyben az állományok termelékenységi potenciáljának helyreállítását és fenntartását.

Bár ez a politikai megközelítés a közösségi halállományokra alkalmazandó, a közösségi tevékenységeket hasonló elvek alapján kell végezni a regionális halászati szervezetekben és a kétoldalú megállapodások keretében. A hosszú távú gazdálkodási intézkedések kidolgozása ebben az esetben is elsődleges fontosságú.

[1] A halászati erőforrások közös halászati politika alapján történő védelméről és fenntartható kiaknázásáról szóló, 2002. december 20-i 2371/2002/EK rendelet 2. cikkének (1) bekezdése (HL L 358., 2002.12.31., 59. o.).

[2] A fenntartható fejlődésről szóló ENSZ csúcstalálkozó, Johannesburg, 2002 szeptember.

[3] COM(2006).

[4] Az a halászati állománypusztulás, amely – hosszú távon – az állomány maximális fenntartható hozamát eredményezi.

[5] Az a halászati állománypusztulási ráta (Fpa) és az állomány azon szaporodóképes biomasszája (Bpa), amely a Nemzetközi Tengerkutatási Tanács tanácsára az elővigyázatossági megközelítés tekintetében megfelelőnek tekinthető.