EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2021.10.26. COM(2021) 960 final A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK Az európai éghajlat-politikai fellépés felgyorsítása a zöld, méltányos és virágzó jövő érdekében



























Az uniós éghajlat-politikai fellépésről szóló 2021. évi eredményjelentés {COM(2021) 950 final} - {SWD(2021) 298 final}



„Az éghajlat és a biológiai sokféleség terén jelentkező válságok elleni küzdelemben ez a siker vagy kudarc évtizede. Tíz európaiból kilenc egyetért abban, hogy lépéseket kell tenni annak érdekében, hogy csökkentsük kibocsátásainkat és az Európai Uniót 2050-re klímasemlegessé tegyük. Az EU ambiciózus célokat tűzött ki, és a Bizottság javaslataiból kiderül, hogy miként juthatunk el a megvalósításukhoz. Ahhoz, hogy mindenki számára zöld és egészséges jövőt lehessen biztosítani, minden ágazatban és minden tagállamban jelentős erőfeszítésekre lesz szükség. Európa átállása méltányos, zöld és versenyképes lesz.” Frans Timmermans, az európai zöld megállapodásért felelős ügyvezető alelnök



1.AZ EU NEMZETKÖZI KÖTELEZETTSÉGVÁLLALÁSAINAK TELJESÍTÉSE Az EU túlteljesítette az üvegházhatásúgáz-kibocsátás csökkentése tekintetében 2020-ra kitűzött célját, miközben a Covid19-világjárvány miatt 2020-ban rekordmértékű csökkenés volt megfigyelhető. 2020-ban az EU-27 országainak belföldi üvegházhatásúgáz-kibocsátása (ÜHG-kibocsátása) – a nemzetközi légi közlekedést is beszámítva – az 1990-es szinthez képest 31 %-kal csökkent, és elérte a 30 éven belüli legalacsonyabb szintet. A földhasználat, földhasználat-megváltoztatás és erdőgazdálkodás ágazatához (LULUCF-ágazat) kapcsolódó kibocsátások és elnyelések beszámítása esetén ez nettó 34 %-os kibocsátáscsökkenést eredményez. Az EU így jelentősen túlteljesítette az ENSZ Éghajlatváltozási Keretegyezménye szerinti azon célját, hogy 2020-ra 1990-hez képest 20 %-kal csökkentse az ÜHG-kibocsátást. Az elmúlt évtized során tett folyamatos dekarbonizációs erőfeszítéseknek köszönhetően ez már a Covid19-világjárvány kitörése előtt is így volt. Az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer (EU ETS) 2005. évi bevezetése óta az érintett ágazatokban (az energiatermelés, az ipari termelés jelentős része és az Európai Gazdasági Térségen [EGT] belüli légi járatok) a kibocsátás mintegy 43 %-kal csökkent. Ez jelentősen hozzájárult a 2020-ra kitűzött átfogó uniós cél eléréséhez. A kibocsátáskereskedelmi rendszer hatályán kívül eső ágazatokban (például a kibocsátáskereskedelmi rendszer hatályán kívül eső iparágak, a közlekedés, az építőipar, a mezőgazdaság és hulladékgazdálkodás területén) a kibocsátás 16 %-kal alacsonyabb volt, mint 2005-ben, azaz a 2020-ra vonatkozó közös kötelezettségvállalási célt (–10 %) szintén túlteljesítette az EU. A Kiotói Jegyzőkönyv szerinti előzetes szimulált elszámolás szerint a LULUCF-ágazatból származó éves elszámolt nettó jóváírások 2013 és 2019 között csökkentek. 1990 óta az EU együttes GDP-je több mint 50 %-kal nőtt, a gazdaság ÜHG-kibocsátásintenzitása, azaz a kibocsátás és a GDP aránya pedig 2020-ban 271 gramm CO2-egyenérték/EUR2015 értékre, az 1990-es szint kevesebb mint felére csökkent. Ez azt jelzi, hogy a dekarbonizáció és a gazdasági növekedés együtt járhat, ahogyan azt az új uniós növekedési stratégia – az európai zöld megállapodás – ismerteti. Az ÜHG-kibocsátás 2020-ban csaknem 10 %-kal csökkent 2019-hez képest, ami a kibocsátásoknak a világjárvány miatt bekövetkező, példátlan ideiglenes csökkenését tükrözi. Az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer hatálya alá tartozó helyhez kötött létesítmények kibocsátása drasztikusan, 11,4 %-kal, a kibocsátáskereskedelmi rendszer hatályán kívüli kibocsátások pedig 5,6 %-kal csökkentek. A légiközlekedési ágazat kibocsátása rekordmértékben visszaesett, az EGT-n belüli légi járatok kibocsátása 63,5 %-kal, világviszonylatban a nemzetközi légi közlekedés kibocsátása pedig 54 %-kal csökkent. Egy közelmúltbeli tanulmányból azonban az derül ki, hogy a légi közlekedés CO2-kibocsátástól eltérő kibocsátása a légi közlekedés hatékony sugárzási kényszerének több mint 66 %-áért felel (2018-ban). Ezért meg kell vizsgálni, hogy miként kezelhetők a leghatékonyabban a nem szén-dioxid által kiváltott hatások annak érdekében, hogy fokozottabban hozzá lehessen járulni az uniós éghajlat-politikai célkitűzésekhez és a Párizsi Megállapodáshoz, kiegészítve a már folyamatban lévő éghajlat-politikai fellépést. Annak ellenére, hogy a tengeri szállítási ágazat az egyik legenergiahatékonyabb szállítási mód, 2018–2019-ben az EU teljes szén-dioxid-kibocsátásának mintegy 3–4 %-át, az EGT-n kívüli kikötőkbe irányuló vagy onnan kiinduló utak esetében bejelentett szén-dioxid-kibocsátásnak pedig mintegy 60 %-át adta. 2020-ban ezt az ágazatot is súlyosan érintette a világjárvány (a szén-dioxid-kibocsátás 15 %-kal csökkent az előző évhez képest). Az eddig elért eredmények ellenére fontos emlékeztetni arra, hogy a gyors gazdasági fellendülés jelentős és gyors ütemű kibocsátásnövekedéshez vezethet, kivéve, ha az ösztönző intézkedések a zöld átállásra irányulnak. Végezetül az éghajlatváltozás példátlan hatásai miatt a zöld, igazságos és virágzó jövő biztosítása érdekében gyorsabban kell cselekednünk, mint valaha. 1. ábra: Az EU-27 teljes ÜHG-kibocsátása (a nemzetközi légi közlekedés figyelembevételével) és -elnyelése 1990–2020 között, a 2020–2050 közötti időszakra kitűzött célok, modellalapú várható kibocsátás és elnyelés Az európai éghajlat-politikai fellépés jelentős fokozása

Az EU a Párizsi Megállapodással összhangban 2019 decemberében a klímasemlegesség 2050-ig történő megvalósítását tűzte ki célul. Az EU elfogadta továbbá az európai zöld megállapodást, a zöld és igazságos átállásra vonatkozó, több ágazatra kiterjedő ütemtervét, amelyben a digitális technológiák egyre fontosabb szerepet játszanak az éghajlatváltozás mérséklése és az ahhoz való alkalmazkodás szempontjából. A klímasemlegesség eléréséhez kiegyensúlyozottabb útvonalat javasló, 2030-ra vonatkozó bizottsági éghajlat-politikai célterv közzétételét követően az Európai Tanács 2020 decemberében ambiciózusabb célt, legalább nettó 55 %-os kibocsátáscsökkentést hagyott jóvá 2030-ra vonatkozóan (a korábbi 40 %-kal szemben). Ennek hatására az EU és a tagállamai 2020 decemberében benyújtották az ENSZ Éghajlatváltozási Keretegyezményéhez való, nemzetileg meghatározott hozzájárulások (NDC) aktualizált értékeit. 2021 októberéig 20 tagállam nyújtotta be hosszú távú stratégiáját az EU-nak, a tagállamoknak azonban érdemes mérlegelniük azok aktualizálását és – lehetőség szerint – ambícióik fokozását. Az európai klímarendelet 2021. júniusi elfogadásával és hatálybalépésével a 2030-ra és a 2050-re kitűzött célok is jogilag kötelező erejűvé váltak az EU-n belül. Annak biztosítása érdekében, hogy az éghajlatváltozás mérséklésére irányuló erőfeszítések elegendőek legyenek, a klímarendelet azt is korlátozza, hogy a szén-dioxid-eltávolítás 2030-ra milyen mértékben járulhat hozzá a kibocsátáscsökkentéshez. A klímarendelet a klímasemlegességre vonatkozó célkitűzés elérésére irányuló ütemterv készítésére kéri fel az ágazatokat, valamint létrehozza az éghajlatváltozással foglalkozó európai tudományos tanácsadó testületet. Annak biztosítása érdekében, hogy az uniós szakpolitikai keret alkalmas legyen a 2030-ra kitűzött új éghajlat-politikai céljának elérésére, a Bizottság 2021 júliusában előterjesztette az eddigi legátfogóbb éghajlat- és energiapolitikai jogszabálycsomagot. A csomagban meghatározott törekvések egyfelől változtatások fokozatos bevezetésére irányulnak, másfelől számos olyan eszköz alkalmazására, amelyek támogatják a társadalmilag elfogadható átállást. Az ÜHG-kibocsátás tekintetében a csomag a meglévő uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer szigorítását és a szén-dioxid-árazási rendszer tengeri szállítási ágazatra való kiterjesztését javasolja. Javaslatokat tesz továbbá arra, hogy miként fokozható a fenntartható alternatív üzemanyagok használata a tengeri szállítási és a légi közlekedési ágazatban. Ezen túlmenően az ingyenes kibocsátási egységek légi közlekedési ágazaton belüli fokozatos megszüntetését, valamint adott esetben a nemzetközi légi közlekedés globális kibocsátáskompenzációs és -csökkentési rendszerének (CORSIA) végrehajtását irányozza elő az EGT-n kívüli légi járatok esetében. A csomag emellett a közúti közlekedésben használt üzemanyagok és az épületekben használt tüzelőanyagok tekintetében külön kibocsátáskereskedelmi rendszer bevezetését indítványozza, az új személygépkocsik és kisteherautók esetében magasabb célértéket javasol a CO2-kibocsátás csökkentésére, és az alternatív üzemanyagok infrastruktúrájának gyorsabb kiépítését szorgalmazza. Azon ágazatok esetében, amelyek jelenleg nem tartoznak az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer hatálya alá (épületek, közúti és belföldi tengeri szállítás, mezőgazdaság, hulladékgazdálkodás és kis iparágak), a csomag megerősíti az egyes tagállamokra vonatkozó kötelező ÜHG-kibocsátáscsökkentési célértékeket. Ezenkívül a természetes szénelnyelők megőrzésének és gyarapításának célját szolgáló konkrét célértékeket is megállapít. A csomag továbbá a megújuló energiaforrások használatára vonatkozó magasabb célértékeket, valamint a megújuló energiaforrások valamennyi végfelhasználói ágazaton belüli használatának felgyorsítását és az energiarendszer integrációjának előmozdítását célzó intézkedéseket is tartalmaz. Emellett magasabb energiahatékonysági célértékeket is meghatároz, és szélesebb körű energiamegtakarítási intézkedéseket ír elő, többek között előírja a középületek magasabb felújítási arányát, az éghajlat-politikai célokkal összhangban javaslatot tesz az energiaforrások megadóztatására, valamint a kibocsátásáthelyezés megelőzését célzó intézkedéseket terjeszt elő. A Bizottság 2021 júliusában elfogadta a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó új uniós erdőgazdálkodási stratégiát is. Ez a stratégia elismeri, hogy a biológiai sokféleséggel kapcsolatos uniós célkitűzések, valamint az új ÜHG-kibocsátáscsökkentési célérték és a klímasemlegesség 2050-ig történő megvalósításában központi szerepet játszanak az erdők és a teljes erdőalapú értéklánc. Mivel a tagállamok kiindulási pontjai eltérőek, és a zöld átállás eltérő hatást fejt ki a tagállamokra, alapvető fontosságú, hogy ez az átállás igazságos legyen. Az egyes tagállamok számára kitűzött szigorúbb kibocsátáscsökkentési célértékek az egy főre jutó GDP-jükön alapulnak, a költséghatékonyság és a sajátos nemzeti körülmények figyelembevétele érdekében végzett kiigazításokkal. Az átállás tagállamok közötti és tagállamokon belüli elosztási és társadalmi hatásainak kezelése érdekében a csomag javaslatot tesz a Modernizációs Alap tőkéjének növelésére is, valamint arra, hogy a közúti közlekedésre és az épületekre vonatkozó új kibocsátáskereskedelmi rendszerből származó bevételek egy része az új Szociális Klímaalapon keresztül jusson el a kiszolgáltatott helyzetben lévő háztartásokhoz, a mikrovállalkozásokhoz és a közlekedési szolgáltatások igénybevevőihez. Az éghajlatváltozás elkerülhetetlen hatásaihoz való alkalmazkodás és az éghajlatváltozás hatásaival szembeni reziliencia 2050-ig történő megvalósítása érdekében a Bizottság 2021-ben elfogadta az éghajlatváltozás hatásaihoz való alkalmazkodásra vonatkozó új stratégiát . A stratégia intelligensebb, gyorsabb és szisztematikusabb alkalmazkodást szorgalmaz az alkalmazkodóképesség megerősítése, valamint az uniós tagállamok és az EU egészének éghajlati hatásaival szembeni kiszolgáltatottság minimálisra csökkentése, továbbá a partnerországokkal világszerte folytatott együttműködés fokozása érdekében. Az EU 2021 októberében benyújtotta az ENSZ Éghajlatváltozási Keretegyezményéhez az uniós alkalmazkodási közleményt, amely megállapította az uniós alkalmazkodási stratégiában meghatározott uniós törekvéseket, valamint példákat hozott a tagállamok bevált gyakorlataira. A zöld átállás finanszírozása A zöld átálláshoz a következő években példa nélküli beruházásokra lesz szükség az innováció és az új technológiák területén. Becslések szerint az EU-nak a 2011–2020 közötti időszakhoz képest évente 390 milliárd EUR további beruházásra lesz szüksége a 2030-ra kitűzött kibocsátáscsökkentési célérték eléréséhez az egyéb környezetvédelmi célokra szánt, évi 130 milliárd EUR-s összeg mellett. Ehhez valamennyi finanszírozási forrást – a köz- és magánfinanszírozási forrásokat, a nemzeti és a többoldalú finanszírozási forrásokat – össze kell hangolni. Az új többéves pénzügyi keret, a NextGenerationEU (NGEU), a szabályozási, illetve a köz- és magánszférabeli kezdeményezések, valamint a 2021. júliusi csomag egyaránt az éghajlatváltozás elleni küzdelem finanszírozásának jelentős növelését javasolja. A magánberuházások mozgósításának elősegítése érdekében 2021-ben elfogadásra került a fenntartható finanszírozásra vonatkozó, megújított stratégia. A Bizottság a magántőke átirányítása érdekében elfogadta a fenntartható finanszírozást célzó taxonómiai rendeletet, amely meghatározza az uniós taxonómia – azaz a környezeti szempontból fenntartható gazdasági tevékenységek osztályozása – keretét a vállalatok, a befektetők és a politikai döntéshozók számára. A rendelet első része az éghajlatváltozás mérséklésére és az ahhoz való alkalmazkodásra összpontosít bizonyos ágazatokban. Az egyéb környezeti és társadalmi dimenziók kidolgozása 2022-ben fejeződik be. A Bizottság 2021 végéig jelentést tesz közzé, amelyben ismerteti azokat a rendelkezéseket, amelyek a környezeti fenntarthatóságot jelentősen nem befolyásoló gazdasági tevékenységek, valamint a környezeti fenntarthatóságot jelentősen károsító gazdasági tevékenységek kezeléséhez szükségesek. Az EU a fenntartható finanszírozással foglalkozó nemzetközi platformon belül továbbra is együttműködik kulcsfontosságú partnereivel azzal kapcsolatban, hogy miként segíthetők elő a határokon átnyúló, fenntartható beruházások, mégpedig egy esetlegesen közös alapokon nyugvó taxonómia alkalmazásával. A Bizottság ezenfelül előterjesztette a fenntarthatósággal kapcsolatos vállalati beszámolásról szóló irányelvet, amely módosítaná a meglévő, nem pénzügyi beszámolási követelményeket, kiterjesztené a beszámolás hatályát valamennyi nagyvállalatra és – a mikrovállalkozások kivételével – a szabályozott piacokon jegyzett valamennyi vállalatra, továbbá előirányozza a szolgáltatott információk ellenőrzését. Ez nagymértékben javítaná az átláthatóságot. Az EU-ban az ipari szövetségek a kulcsfontosságú ágazatokon belüli beruházások mozgósítását célzó szakpolitikai eszköztár részét képezik. Ilyen szövetség többek között az Európai Akkumulátorszövetség, a Tisztahidrogén-szövetség és az Európai Nyersanyagszövetség. A zöld és igazságos fellendülés felé Az európai zöld megállapodás a világjárvány 2020. évi kitörése óta a helyreállítási csomag és a hosszú távú uniós költségvetés (2021–2027) kialakítása során tett uniós törekvések központi eleme. Az Európai Tanács elmúlt évi megállapodását követően az 1,8 billió EUR összegű NextGenerationEU elnevezésű ideiglenes helyreállítási eszköznek és a 2021–2027 közötti időszakra vonatkozó költségvetésnek is legalább 30 %-át használják fel éghajlatváltozással kapcsolatos szakpolitikákra és programokra összesen 540 milliárd EUR értékben. A Bizottság a NextGenerationEU 30 %-át zöldkötvények kibocsátásával fogja finanszírozni, a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz éghajlatváltozással kapcsolatos kiadásait véve alapul. Ahhoz, hogy támogatásban részesüljenek a NextGenerationEU központi elemét képező Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszközből, a tagállamoknak 2021-ben nemzeti helyreállítási és rezilienciaépítési tervet kellett készíteniük arra vonatkozóan, hogy miként kívánják elkölteni nemzeti költségvetési juttatásaikat. Ezeknek a terveknek összhangban kell lenniük a nemzeti éghajlat- és energiapolitikai tervekkel, teljesíteniük kell az éghajlat-politikai kiadásokra vonatkozó 37 %-os konkrét célkitűzést, és meg kell felelniük a jelentős károkozás elkerülését célzó elvnek az éghajlat-politikai és környezetvédelmi célkitűzésekre gyakorolt negatív hatások elkerülése érdekében . Azok a tagállamok, amelyek esetében a Bizottság értékelte a helyreállítási és rezilienciaépítési tervet, túlteljesítették a fenti célkitűzést azáltal, hogy mintegy 40 %-ot különítettek el éghajlat-politikára. Létrejött az igazságos átmenet mechanizmus annak biztosítása érdekében, hogy a klímasemleges gazdaságra való átállás méltányosan menjen végbe, és senki ne maradjon ki. Ez az új eszköz várhatóan mintegy 55 milliárd EUR-t mozgósít az éghajlatvédelmi átállás társadalmi-gazdasági hatásainak enyhítésére a leginkább érintett régiókban és ágazatokban. A tagállamok jelenleg területi igazságos átmenet terveket dolgoznak ki, amelyekben meghatározzák a legkedvezőtlenebbül érintett területeket és felvázolják átállási folyamatukat. Az energia- és éghajlat-politikai célok elérése érdekében alapvető fontosságú, hogy a beruházások támogassák a munkavállalók átképzését és továbbképzését az átállás által hátrányosan érintett ágazatokban, és gördülékenyebbé tegyék a munkaerőpiaci átmeneteket .Létrejött továbbá az igazságos átmenet platform a szilárd fosszilis tüzelőanyagokra és a karbonintenzív iparágakra támaszkodó régiók támogatása, valamint a nyílt párbeszéd és eszmecsere lehetővé tétele érdekében. A városok és a polgárok fokozott éghajlat-politikai fellépése Az éghajlatváltozás elleni küzdelem közös felelősség. EU-szerte egyre több polgár és város lép fel. A Bizottság 2020 decemberében elindította az európai éghajlati paktumot azzal a céllal, hogy a polgárok nagyobb szerepet kapjanak az éghajlatváltozás mérséklésére és az ahhoz való alkalmazkodásra irányuló fellépések kialakításában, és hatékony platformot biztosítson ehhez. 2021 júliusáig több mint 1000 esetben nyújtottak be a paktumhoz való csatlakozás iránti kérelmet, és több mint 500 polgár már teljes mértékben aktív nagykövet. 2020 végéig mintegy 9900 európai város csatlakozott a Polgármesterek Szövetségéhez azzal a közös kötelezettségvállalással, hogy az üvegházhatású gázok kibocsátását 2020-ig 30 %-kal, 2030-ig pedig 47 %-kal csökkentik 2005-höz képest. A Horizont Európa kutatási és innovációs program keretében a Bizottság elindítja a „Klímasemleges és intelligens városok” elnevezésű küldetést is azzal a céllal, hogy legalább 100 város klímasemlegessé váljon 2030-ra, és előmozdítsa a kísérletezést és az innovációt, míg más küldetések – az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás, az óceánok és a szárazföldi vizek, valamint a talajegészség témakörében – a széles körű polgári szerepvállalás révén mozdítják elő az éghajlat-politikai fellépést.



2.AZ UNIÓS KIBOCSÁTÁSKERESKEDELMI RENDSZER Az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer (ETS) jelenleg közel 9500 erőműből és gyártóüzemből (azaz helyhez kötött létesítményből), valamint az EGT-n belüli légi járatokból származó teljes uniós ÜHG-kibocsátásnak kb. 36 %-ára terjed ki. 2020-ra az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer hatálya alá tartozó kibocsátás összesen 43 %-kal csökkent 2005 óta. Ezt a csökkenést főként a villamosenergia- és a hőtermelő ágazat (–15 %) idézte elő, ami a korábban feltárt dekarbonizációs tendenciákat (például a széntüzelésen alapuló villamosenergia-termelésről a gáztüzelésen alapuló villamosenergia-termelésre való átállást, valamint az uniós és a tagállami megújulóenergia-politikák alapján a fosszilis tüzelőanyagok megújuló energiaforrásokkal való felváltását), továbbá a világjárvány miatt csökkent 2020. évi villamosenergia-fogyasztást egyaránt tükrözi. Becslések szerint 2020-ban a világjárvány hatásai miatt a helyhez kötött létesítményekből származó kibocsátások 11,4 %-kal csökkentek, míg az ipari kibocsátások az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer 3. szakaszának 2013-as kezdete óta a legnagyobb mértékben (–7 %-kal) csökkentek, a légi közlekedés esetében pedig rekordmértékű visszaesés (–63,5 %) következett be.

A 3. szakasz utolsó néhány évét fokozott szén-dioxid-árjelzés jellemezte. Ez volt a helyzet 2020-ban és 2021-ben is, amikor – az ipar és a légi közlekedés területén a világjárvány miatt kialakult nehéz gazdasági helyzet ellenére – a szén-dioxid-ár továbbra is stabil maradt a magas gázárak és a 2030-ra vonatkozó ambiciózusabb éghajlatvédelmi törekvés piaci előrejelzése miatt. 2021-ben emelkedtek a szén-dioxid-árak, ami hozzájárult a magasabb nagykereskedelmi villamosenergia-árakhoz, de jóval kisebb mértékben, mint a megnövekedett gázár. A Bizottság minden évben közzéteszi az előző évi kibocsátási egységek többletét. 2021 májusában a 2020. évi többlet körülbelül 1,58 milliárd volt , ami valamivel magasabb, mint 2019-ben (1,39 milliárd), mivel a világjárvány miatt a kibocsátás továbbra is csökkent. A jelenlegi többlet miatt a 2021 szeptembere és 2022 augusztusa közötti árverési mennyiségek 378 millió kibocsátási egységgel csökkennek. A 2019 óta működő piaci stabilizációs tartalék első felülvizsgálata rámutatott, hogy teljesítette a korábbi többlet csökkentésére és a piac stabilizálására irányuló célkitűzését, még a Covid19-világjárvány miatt csökkent kibocsátásra tekintettel is. Ez konkrétan közel 1,1 milliárd kibocsátási egység felvételéhez (csökkent árverési mennyiséghez) vezetett, és ez várhatóan a következő években is folytatódik. Ami a nemzetközi jóváírásokat illeti, piaci elemzők a 3. szakasz kezdetén úgy becsülték, hogy a 2. és 3. szakaszban (2008–2020 között) felhasznált nemzetközi jóváírások mennyisége körülbelül 1,6 milliárd lesz. A 2021. májusi állapot szerint a felhasznált vagy kicserélt teljes mennyiség 1,565 milliárd körül volt, ami a becsült maximumnak csaknem 98 %-át tette ki. Csak a 3. szakaszban (2013–2020 között) 506,3 millió nemzetközi jóváírás cseréjére került sor. Az uniós kibocsátáskereskedelmi irányelv rendelkezései szerint a rendszer negyedik kereskedési időszakában (2021–2030 között) a nemzetközi jóváírások már nem használhatók fel az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer szerinti megfeleléshez. A kibocsátási egységeknek az európai szén-dioxid-piacon árverés útján történő értékeséből származó bevételek a növekvő szén-dioxid-árak miatt 2020-ban tovább emelkedtek. A tagállamok, az Egyesült Királyság és az EGT-országok által 2012 és 2021. június 30. között bonyolított árverésekből származó összes bevétel megközelítette a 83,5 milliárd EUR-t. Csak 2020-ban a keletkezett összes bevétel 16,5 milliárd EUR volt (az EU-27 és az EGT esetében együttvéve), illetve az Egyesült Királyság figyelmen kívül hagyásával 19 milliárd EUR-t tett ki. 2021 első hat hónapjában a bevétel (az EU-27 és az EGT esetében együttvéve) közel 14 milliárd EUR-t tett ki. A légi közlekedés és a tengeri szállítás területén tett fellépések Az Európán kívüli légi közlekedésből származó, azaz az EGT-be érkező és a más országokba induló légi járatokból (az Egyesült Királyságba és Svájcba induló légi járatok kivételével) származó kibocsátások árazása – az uniós kibocsátáskereskedelmi irányelv felfüggesztő rendelkezésével összhangban – jelenleg nem az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer keretében történik. Az EU 2021-ben is támogatta a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet üvegházhatású gázok csökkentésére irányuló eredeti stratégiájának végrehajtását, különös tekintettel a rövid távú intézkedésekre. A Bizottság továbbá egyetértési megállapodást írt alá a Horizont Európa program szerinti új partnerségről, amely 2030-ig akár 3,8 milliárd EUR-t fektet be kutatásra és innovációra az összes fő hajótípus és szolgáltatás esetében alkalmazható kibocsátásmentes megoldások kidolgozása és demonstrálása céljából. A Bizottság 2021 júliusában javaslatot tett az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer tengeri szállításból származó kibocsátásokra történő kiterjesztésére, valamint a fenntartható alternatív üzemanyagok használatának fokozására.



3.A KÖZÖS KÖTELEZETTSÉGVÁLLALÁS KERETÉBE TARTOZÓ KIBOCSÁTÁSOK A kibocsátáskereskedelmi rendszer hatályán kívül eső ágazatok többségéből, például a közlekedésből, a kibocsátáskereskedelmi rendszeren kívüli iparból, az építőiparból, a mezőgazdaságból és a hulladékágazatból származó kibocsátások a közös kötelezettségvállalásról szóló uniós jogszabályok hatálya alá tartoznak. A közös kötelezettségvállalási határozat a 2005-ös szinthez képest bekövetkezett százalékos változásként kifejezett nemzeti kibocsátási célértékeket határoz meg 2020-ra. A határozat megállapítja a tagállamok által tiszteletben tartandó éves kibocsátási jogosultságokat is. Hasonlóképpen, a határozat helyébe lépő közös kötelezettségvállalási rendelet – Izland és Norvégia számára is – nemzeti kibocsátási célértékeket határoz meg 2030-ra, valamint éves kibocsátási jogosultságokat határoz meg a 2021–2030 közötti időszakra. Izland és Norvégia további lépéseket tett a közös kötelezettségvállalási rendelet végrehajtása érdekében, és mára mindkét ország benyújtotta nemzeti tervét a Bizottságnak,. A közös kötelezettségvállalási rendszer 2013. évi bevezetése óta az uniós kibocsátások minden évben az általános határérték alatt maradtak. Az EU-27-nek a közös kötelezettségvállalási határozat hatálya alá tartozó kibocsátásai 2019-ben csaknem 11 %-kal alacsonyabbak voltak, mint 2005-ben. Így a 2020-ra kitűzött célértéket (–10 %) már a Covid19-válság beállta előtt túlteljesítették (3. ábra). 3. ábra: A közös kötelezettségvállalási jogszabály hatálya alá tartozó ágazatok kibocsátása (2005–2030 között) és az éves kibocsátási jogosultságok, EU-27, valamint Izland és Norvégia (millió tonna CO2-egyenérték) A tagállamok megfelelése a 2013–2020 közötti időszakra vonatkozó vállaláselosztási kötelezettségeknek 2013 és 2018 között minden tagállam megfelelt a vállaláselosztási kötelezettségeinek. Málta mindezekben az években túllépte az éves kibocsátási jogosultságait, de fedezte a deficitet azáltal, hogy éves kibocsátási jogosultságokat vásárolt Bulgáriától. 2018-ban Ausztria, Belgium, Bulgária, Ciprus, Észtország, Finnország, Írország, Lengyelország, Luxemburg és Németország is túllépte az éves kibocsátási jogosultságait, de felhasználhatta az előző években megtakarított többletjogosultságokat. Svédország és az Egyesült Királyság a rendszer környezeti integritásának javítása érdekében 2018-ban törölte a többletként megmaradt éves kibocsátási jogosultságait. Az összes többi tagállam többletként megmaradt kibocsátási egységeket tartalékolt esetleges későbbi felhasználás céljából. Sem a tiszta fejlesztési mechanizmus, sem az együttes végrehajtás nemzetközi jóváírásait nem használták fel a vállaláselosztási kötelezettségek teljesítésére. A 2019-es megfelelési ciklus folyamatban van. Az ÜHG-jegyzéknek a közös kötelezettségvállalási határozat szerinti éves felülvizsgálata alapján Málta kibocsátásai 22 %-kal meghaladták az éves kibocsátási jogosultságait, ezért újra meg kell vásárolnia azokat. A kibocsátások további kilenc tagállamban akár 18 %-kal meghaladták a 2019-es éves kibocsátási jogosultságokat. Írország és Németország kivételével ezek az országok elegendő mennyiségű többlet éves kibocsátási jogosultságot tartalékoltak az előző évekből. A jegyzék 2020-ra vonatkozó közelítő adatai azt mutatják, hogy Bulgária, Ciprus, Finnország, Németország, Írország és Málta – 0,4 % (Finnország) és 14 % (Írország) közötti mértékben – túllépte éves kibocsátási jogosultságait. Azok a tagállamok, amelyek nem tartalékoltak többletként megmaradt éves kibocsátási jogosultságokat (Írország, Németország és Málta), igénybe vehetik a közös kötelezettségvállalási határozat rugalmassági mechanizmusait (az éves kibocsátási jogosultságok tartalékolásán és átadásán túl). 4. ábra: Az éves kibocsátási jogosultságok halmozott többlete a 2005-ös bázisévi kibocsátások százalékos arányaként kifejezve a 2013–2019 közötti időszakban az EU-27 és az Egyesült Királyság esetében A 2030-ra kitűzött közös kötelezettségvállalási célok megvalósítása tekintetében elért előrelépés A tagállamok a közös kötelezettségvállalási rendelet szerint 2030-ra kitűzött jelenlegi közös kötelezettségvállalási céljaik elérésére irányuló szakpolitikákat és intézkedéseket irányoznak elő, fogadnak el és hajtanak végre. A jelenleg végrehajtott nemzeti szakpolitikák összesítése esetén az EU-27 a 2005-ös szinthez képest 2030-ra 22 %-kal csökkentené a közös kötelezettségvállalások keretébe tartozó kibocsátásokat. Ez jelentősen elmarad a jelenlegi 30 %-os általános kibocsátáscsökkentési céltól és a 2021 júliusában javasolt ambiciózusabb 40 %-os céltól. Még abban az esetben is, ha a tagállamok által bejelentett összes további szakpolitika végrehajtása megtörténne, a 30 % éppen teljesülne. Ez alátámasztja azt, hogy a tagállamoknak mindenképpen és mielőbb további éghajlat-politikai intézkedéseket kell előirányozniuk és végrehajtaniuk a vállaláselosztással érintett ágazatokban.

A kulcsfontosságú ágazatokban alkalmazott szakpolitikák Az EU második legnagyobb kibocsátási forrását jelentő közúti közlekedési ágazatban a kibocsátások – a pénzügyi válságot követő visszaesést követően – 2019-ben ismét elérték a 2005-ös szintet. A világjárványt követően várhatóan helyreállnak, és további intézkedések nélkül valószínűleg nem fognak csökkenni. Az új személygépkocsikra és kisteherautókra, valamint a nehézgépjárművekre vonatkozó CO2-kibocsátási előírások így meghatározó szerepet játszanak a közúti közlekedésből származó kibocsátások csökkentésében. Az új személygépkocsik átlagos kibocsátása a 2019. évi 122,3 gramm CO2/km-ről 2020-ban 107,8 gramm CO2/km-re csökkent. Az uniós flotta egészére kiterjedő szigorúbb CO2-kibocsátási cél 2020. évi fokozatos bevezetésének köszönhetően ez messze a legnagyobb mértékű éves csökkenés a CO2-kibocsátási előírások 2010. évi bevezetése óta. Ezenfelül a tagállamok által bevezetett célzott helyreállítási intézkedések hatását jelzi, amelyek ösztönözték a kibocsátásmentes és alacsony kibocsátású járművek elterjedését, valamint a töltőinfrastruktúrára irányuló beruházásokat. 2020-ban 2019-hez képest megháromszorozódott a nyilvántartásba vett elektromos autók száma (arányuk 3,5 %-ról több mint 11 %-ra emelkedett, amelyből 6 % a teljesen elektromos járművek és 5 % a hálózatról tölthető hibrid elektromos járművek aránya). A szigorúbb előírásoknak köszönhetően 2020-ban az új kisteherautók átlagos kibocsátása szintén csökkent, 155,7 gramm CO2/km-re (6. ábra). A nehézgépjárművek, például a tehergépkocsik, a nehéz kisteherautók, az autóbuszok és a távolsági autóbuszok kibocsátása a közúti közlekedés teljes szén-dioxid-kibocsátásának mintegy 30 %-át teszi ki. A hatályos jogszabályok előírják, hogy a gyártók új nehézgépjármű-flottájának átlagos CO2-kibocsátását 2025-től 15 %-kal, 2030-tól pedig 30 %-kal kell csökkenteni a 2019-es bázisértékhez képest. A közlekedési ágazaton belüli kibocsátáscsökkentéshez használt további eszköz az üzemanyagok minőségéről szóló irányelv, amely előírja, hogy 2020-ig 2010-hez képest 6 %-kal kell csökkenteni az üzemanyagok teljes életciklusra számított ÜHG-kibocsátásintenzitását. A 2019-ben rendelkezésre bocsátott üzemanyagok átlagos ÜHG-intenzitása 4,3 %-kal alacsonyabb volt, mint 2010-ben (7. ábra). Az elért előrehaladás jelentősen eltér az adatközlő országokban, és szinte minden tagállamnak mihamarabb további lépéseket kell tennie a 2020-ra kitűzött cél elérése érdekében. Júliusban a megújulóenergia-irányelv felülvizsgálata 2030-ig az ÜHG-intenzitás 13 %-os csökkentésére vonatkozó célt javasolt valamennyi közlekedési üzemanyag esetében. A tagállamoknak ezenfelül teljesíteniük kell a nem biológiai eredetű megújuló üzemanyagokra (2,6 %) és a fejlett bioüzemanyagokra (2,2 %) vonatkozó részcélokat. 7. ábra: Az üzemanyagok ÜHG-intenzitásának uniós üzemanyag-ellátó vállalkozások által elért csökkentése a 27 tagállamban és az Egyesült Királyságban (2010–2019 között) A fluortartalmú gázok (F-gázok) nagyon erős üvegházhatású gázok, kibocsátásuk kiszámítása a közös kötelezettségvállalási határozat alapján történik. 2019 óta az EU-nak be kell tartania az ózonréteget lebontó anyagokról szóló montreali jegyzőkönyv szerinti, a hidro-fluor-szénhidrogénekre (HFC-k) vonatkozó fogyasztási határértékeket is. Az F-gázokról szóló hatályos rendelet célja a magas felmelegedési potenciállal rendelkező F-gázokról az alacsonyabb globális felmelegedési potenciállal rendelkező gázokra való áttérés előmozdítása révén történő kibocsátáscsökkentés. Az uniós piac rendelkezésére bocsátott F-gázok mennyisége 2020-ban már 40 %-kal csökkent 2015-höz képest, a potenciális éghajlati hatás tekintetében mérve. Az EU ráadásul jóval a jegyzőkönyv szerinti 2020. évi HFC-fogyasztási határértéke alatt maradt. A Bizottság 2021-ben tovább bővítette valós idejű nyomonkövetési rendszerét – az uniós egyablakos vámügyintézési környezetet –, hogy segítse a tagállami illetékes hatóságokat a kvótarendszer hatálya alá nem tartozó hidro-fluor-szénhidrogének illegális behozatalának megakadályozásában. Az F-gázok számos esetben felváltották az ózonréteget lebontó anyagokat, amelyek gyakran nagyon erős ÜHG-gázok is. Az EU mostanra fokozatosan megszüntette az ózonréteget lebontó anyagokat, és sikeresen teljesítette a Montreali Jegyzőkönyv szerinti kötelezettségeit. Mivel azonban bizonyos mentesített tevékenységekhez továbbra is felhasználhatók ózonréteget lebontó anyagok, a kapcsolódó szakpolitikák végrehajtásának folytatása elengedhetetlen.



4.FÖLDHASZNÁLAT, FÖLDHASZNÁLAT-MEGVÁLTOZTATÁS ÉS ERDŐGAZDÁLKODÁS (LULUCF) A földhasználat, földhasználat-megváltoztatás és erdőgazdálkodás keletkeztethet légköri ÜHG-kibocsátást, ugyanakkor el is nyeli a szén-dioxidot a légkörből. 2013 és 2020 között az uniós tagállamok kötelezettséget vállaltak annak biztosítására, hogy a további fellépésből eredő ÜHG-kibocsátás és szén-dioxid-eltávolítás beleszámítson a Kiotói Jegyzőkönyv szerinti csökkentési célkitűzés teljesítésébe. 2021-től kezdődően a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó éghajlat- és energiapolitikai keret – a Kiotói Jegyzőkönyv alapján elfogadott elszámolási szabályok alkalmazásával – magában foglalja a földhasználati ágazatból származó kibocsátásokat és elnyeléseket. A LULUCF-rendelet előírja az egyes tagállamok számára annak biztosítását, hogy a földhasználatból, a földhasználat-megváltoztatásból és az erdőgazdálkodásból származó, elszámolt ÜHG-kibocsátást a 2021–2030 közötti időszakban legalább egyenértékű légköri szén-dioxid-eltávolítással ellensúlyozzák (a negatív egyenleg tilalmára vonatkozó szabály). A rendelet a tagállamok erdőkre vonatkozó referenciaszintjeit is megállapította a 2021–2025 közötti időszakra . Az EFTA Felügyeleti Hatóság hasonló eljárást követően fogadta el ezeket a szinteket Izland és Norvégia esetében . A 8. ábra a 2013–2019 közötti időszakra vonatkozóan az EU-ban tevékenységenként „bejelentett” kibocsátások és elnyelések tekintetében csökkenő mennyiségű szénelnyelőt mutat, átlagosan nettó −344,9 millió tonna CO2 egyenérték nettó elnyeléssel. A Kiotói Jegyzőkönyv konkrét elszámolási szabályait alkalmazva az „elszámolt” egyenleg átlagosan −115,0 millió tonna CO2-egyenérték szénelnyelőt (vagy jóváírást) eredményezett. Az elszámolt nettó jóváírások –153,3 millió tonna CO2-egyenértékről –85,3 millió tonna CO2-egyenértékre csökkentek. Ezek a mennyiségek a Kiotói Jegyzőkönyv szerinti „kötelező” (erdőtelepítés/újraerdősítés, erdőirtás és erdőgazdálkodás) és „választott” tevékenységeket egyaránt tartalmazzák.

Az uniós LULUCF-ágazatbeli szénelnyelők csökkenésének fő oka az erdőgazdálkodás bejelentett nettó elnyelésének és elszámolt nettó jóváírásainak 2013–2019 közötti csökkenése . A szén-dioxid-eltávolítás visszaesése számos tényezőnek tulajdonítható, többek között a fa iránti kereslet növekedésének (pl. 2018-ban Finnországban), a kitermelésre érettséget elérő erdők növekvő aránya (Észtországban, Lettországban), valamint a természetes bolygatások, például a rovarfertőzések (Csehországban 2015 óta), a viharok (Lengyelországban 2019-ben), az aszályok és az erdőtüzek (pl. 2017-ben Olaszországban és Portugáliában) . A Kiotói Jegyzőkönyv második kötelezettségvállalási időszakára vonatkozó elszámolási szabályokon alapuló előzetes becslések szerint Ciprus, Finnország és Hollandia átlagos nettó LULUCF-terhelése nem éri el az évi 1 millió tonna CO2-egyenértéket. Csehország, Lettország és Szlovénia esetében az előrejelzések szerint magasabb terhelés várható (évi 2,6, 2,4, illetve 3,9 millió tonna CO2-egyenérték). A LULUCF-ágazatbeli nettó elnyelés csökkenésének visszafordítása érdekében a Bizottság új célértéket – 2030-ra –310 millió tonna CO2-egyenértéket – javasolt a szénelnyelők esetében, és klímasemleges földhasználati ágazatra tett javaslatot, amely 2035-ben a LULUCF-ágazat nettó elnyelését, valamint az állatállomány és a műtrágyák kibocsátását egyaránt tartalmazni fogja .

5.AZ ÉGHAJLATVÁLTOZÁSHOZ VALÓ ALKALMAZKODÁS Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás immár beépül az uniós szakpolitikákba és a hosszú távú uniós költségvetésbe. 2020-ig valamennyi tagállam nemzeti alkalmazkodási stratégiát vagy tervet vezetett be. A Climate-ADAPT platform az alkalmazkodással kapcsolatos ismeretek hivatkozási alapjává vált. A Bizottság 2021-ben elfogadta az éghajlatváltozás hatásaihoz való alkalmazkodásra vonatkozó új uniós stratégiát, amely megállapítja, hogy miként lehet felkészülni az éghajlatváltozás elkerülhetetlen hatásaira, és miként lehet klímasemlegessé válni 2050-re. Ez az ismeretek (pl. uniós platformokon és megfigyelőközpontokon keresztüli) tökéletesítésével és cseréjével, valamint az éghajlattal kapcsolatos kockázatokra és veszteségekre vonatkozó több és jobb adat összegyűjtésével érhető el. A stratégia kiemeli, hogy minden szinten és ágazatban támogatni kell a szakpolitikai fejleményeket, különösen a helyi és igazságos rezilienciát. Megvizsgálja az éghajlatváltozással és a természeti katasztrófákkal kapcsolatos kockázatok makrofiskális jelentőségét, és hangsúlyozza az éghajlatváltozással szembeni reziliencia nemzeti költségvetési keretrendszerekbe történő beépítésének fontosságát. A stratégia a természetalapú megoldásokra is felhívja a figyelmet. A Horizont Európa program éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodással kapcsolatos küldetése keretében gyorsabb alkalmazkodási megoldások vizsgálatára és terjesztésére kerül majd sor. A cél legalább 150 régió és közösség támogatása, valamint legalább 75 részletes demonstráció tesztelése. A Horizont Európa programnak a talaj egészségével, a klímasemleges városokkal, az óceánokkal és a szárazföldi vizekkel kapcsolatos küldetései közvetlenül relevánsak az alkalmazkodásra irányuló fellépés szempontjából. A nemzeti alkalmazkodási politikákra vonatkozó jelentéstétel első értékelése 2021-től kezdődően a tagállamoknak jelentést kell tenniük nemzeti alkalmazkodási politikájukról. Ezt a jelentéstételt valamennyi tagállam teljesítette. Bár még korai lenne a végrehajtás terén elért tényleges előrehaladás értékelése, pillanatkép készíthető az észlelt főbb veszélyekről és jövőbeli kockázatokról, amelyekhez képest mérhető az előrehaladás 2023-ban. A tagállamokban leggyakrabban észlelt akut veszélyek a hőhullámok és az aszályok (valamennyi országban), a jelentős csapadékmennyiség (amely árvizekhez vezet), a viharok, a földcsuszamlások és a kontrollálatlan vegetációtüzek (mindegyik éghajlati övezetben számos országban ). A leggyakrabban észlelt krónikus veszélyeket a hőmérséklet változása, a változó csapadékmintázatok és -típusok (valamint az egyre nagyobb változékonyság), továbbá a parti erózió jelenti. Vannak olyan veszélyek is, amelyek szembetűnőek, de amelyeket csak bizonyos éghajlati övezetekben jelentenek be: úgy tűnik, hogy északon szinte egyáltalán nem fordul elő vízhiány, talajdegradáció és talajerózió; a szélviszonyok változása a beszámolók szerint főként északot és keletet érinti; a sósvízbetörés különösen délen problémás. Összességében Finnország, Franciaország és Spanyolország számolt be a legtöbb veszélyről, Írország, Olaszország és Luxemburg pedig a legkevesebb veszélyről. A tagállamok több mint 60 %-a említette az egészségügyet, a mezőgazdaságot és az élelmiszer-ágazatot, az erdészetet, a biológiai sokféleséget, a vízgazdálkodást, az idegenforgalmat és az energiaágazatot az éghajlatváltozás miatti jövőbeli kockázatok által leginkább érintett ágazatokként. Portugália, Spanyolország és Svédország számolt be a legtöbb olyan ágazatról, amelyek jövőbeli kockázatoknak vannak kitéve.



6.AZ ÉGHAJLAT-POLITIKAI FELLÉPÉS FINANSZÍROZÁSA Az éghajlat-politika beépítése az uniós költségvetésbe Ahogyan az 1. fejezetben szerepel, a klímasemlegességre és az éghajlatváltozással szembeni rezilienciára való átálláshoz jelentős beruházásokra van szükség. Az EU a következő hosszú távú költségvetésének (2021–2027) legalább 30 %-át, az eddigi legjelentősebb részarányt különítette el éghajlat-politikai fellépésre (a 2014–2020 közötti időszakban elkülönített 20 %-hoz képest). Ez körülbelül 625 milliárd EUR-t jelent, szemben az előző időszakban elkülönített mintegy 210 milliárd EUR-val. Az egyedi kiadási programok magasabb éghajlat-politikai célértékeket tűztek ki (Horizont Európa – 35 %, Kohéziós Alap – 37 %, KAP – 40 %, Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz (CEF) – 60 %, LIFE – 61 %, Igazságos Átmenet Alap – 100 %), ezáltal még nagyobb mértékben járulnak hozzá az általános költségvetési célhoz. A tagállamok 2021-ben helyreállítási és rezilienciaépítési terveket készítettek annak érdekében, hogy a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz keretében rendelkezésre bocsátott, legfeljebb 723,8 milliárd EUR összegű hitelből és vissza nem térítendő támogatásból részesülhessenek. Ezek a tervek az EU egésze számára hozzáadott értéket képviselő beruházásokat és reformkezdeményezéseket tartalmaznak, például a megújuló energiaforrások – többek között a hidrogén – fejlesztésére és használatára, épületek felújítására és az energiahatékonyság javítására, valamint az alternatív üzemanyagok vagy a vasúti közlekedés infrastruktúrájának kiépítésére irányulnak. Az éghajlattal kapcsolatos kiadásokra vonatkozó 37 %-os egyedi célkitűzést túlteljesítették, mivel a 22 értékelt és a Bizottság által jóváhagyott helyreállítási és rezilienciaépítési terv éghajlatbarát beruházásainak értéke együttesen 177 milliárd EUR-t, azaz a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz keretében odaítélt források több mint 40 %-át tette ki. Az éghajlat-politikai intézkedésekre elkülönített összegnek kb. 43 %-a megújuló energia és az energiahálózatok, valamint az energiahatékonyság terén megvalósuló beruházások, 35 %-a pedig a fenntartható mobilitással kapcsolatos ráfordítások finanszírozására fog szolgálni. Így a helyreállítási és rezilienciaépítési tervek már most is segítséget nyújthatnak a tagállamoknak a 2030-ra kitűzött ambiciózusabb célok elérésében. A Bizottság lehetőség szerint felhasználja az uniós taxonómia technikai vizsgálati kritériumait a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz és a strukturális alapok éghajlat-politikai kiadásainak nyomon követéséhez. A NextGenerationEU 2021 szeptemberében elfogadott zöldkötvény-kibocsátási kerete biztosítja a szükséges garanciákat ahhoz, hogy a befolyt bevételek a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz keretében finanszírozzák a zöld és éghajlatbarát beruházásokat. Az igazságos átmenet mechanizmus várhatóan mintegy 55 milliárd EUR-t mozgósít (a 2021–2027 közötti időszakban), és a következő három pillérből áll: 1.Igazságos Átmenet Alap – legalább 25 milliárd EUR; 2.az InvestEU keretébe tartozó igazságos átmenet program – az InvestEU program keretében magánberuházások mozgósítására szánt költségvetési biztosíték; 3.közszektor-hitelezési eszköz, amely az uniós költségvetésből származó 1,5 milliárd EUR összegű vissza nem támogatást ötvözi az Európai Beruházási Bank (EBB) által nyújtott 10 milliárd EUR összegű hitellel kb. 18 milliárd EUR közberuházás mozgósításához. 2021-től az európai zöld megállapodáshoz hozzájáruló különböző uniós programok egyes részeit, például az Európai Hálózatfinanszírozási Eszközt, az Innovációs Alapot, a LIFE programot, az igazságos átmenet mechanizmus keretébe tartozó hitelezési eszközt stb. egyetlen szervezet, az Európai Éghajlat-politikai, Környezetvédelmi és Infrastrukturális Végrehajtó Ügynökség (CINEA) fogja irányítani.

Az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer szerinti kibocsátási egységek árverés útján történő értékesítéséből származó bevételek tagállami felhasználása A szén-dioxid-ár 3. szakaszban tapasztalt jelentős emelkedésével az árverésből származó bevételek ennek megfelelően növekedtek: a 2013. évi 3,1 milliárd EUR-ról 2020-ban 14,4 milliárd EUR-ra emelkedtek az EU-27 területén. Az éves jelentéstétel alapján a 3. szakaszban becslések szerint a teljes bevételnek 75 %-át (56,5 milliárd EUR-t), 2020-ban pedig 72 %-át fordították éghajlat- és energiapolitikai célokra. A gyakorlatban a tagállamok az árverésből származó bevételeiknél többet költenek az éghajlatváltozás kezelésére és energiára . 9. ábra: Árverésből származó bevételek és bejelentett felhasználás (milliárd EUR), 2013–2020, EU-27 A 3. szakaszban a szén-dioxid-árak emelkedéséből származó éves többletbevételeket főként belföldön költötték el, míg a bejelentett éves nemzetközi kiadások meglehetősen stabilak voltak (évente kb. 100–200 millió EUR). Ez utóbbiakat többnyire multilaterális alapokon és intézményeken keresztül juttatták el a fejlődő országokhoz. A 10. ábra azt mutatja be, hogy a bejelentett bevételeket hogyan költötték el 2013 óta. 10. ábra: Az éghajlatváltozás kezelésére és energiára fordított bevételek belföldi és nemzetközi részaránya, 2013–2020, EU-27 Végezetül a tagállamok 2020-ban a bejelentett bevételeiket többnyire közvetlen támogatásra, azaz kibocsátáscsökkentő technológiák (például megújuló energiaforrások) telepítésére fordították. 11. ábra: Bejelentett részarány a 2020-ban az éghajlatváltozás kezelésére és energiára belföldön fordított támogatás típusa szerinti bontásban (beleértve a tervezett támogatást is), EU-27 A NER 300 program A NER 300 a megújulóenergia-technológiákhoz és a környezetvédelmi szempontból biztonságos szén-dioxid-leválasztáshoz és -tároláshoz (CLT) kapcsolódó innovatív, alacsony szén-dioxid-kibocsátást célzó, kereskedelmi léptékű uniós energetikai demonstrációs projektek finanszírozási programja. A program finanszírozása az új belépők részére fenntartott tartalékból származó 300 millió kibocsátási egység pénzben történő értékesítéséből történik a kibocsátáskereskedelmi rendszer 3. szakaszában. Összesen 39 projekt részesült 2,1 milliárd EUR támogatásban 20 tagállamban. A projektek különböző szakaszban vannak, de 23 projektet azért vontak vissza, mert nehézségekbe ütközött a kellő mértékű tőkeszerzés és/vagy további pénzügyi támogatás vonzása. A projektek visszavonása következtében csaknem 1,5 milliárd EUR szabadult fel. A NER 300 programról szóló módosított határozat lehetővé tette, hogy a meglévő pénzügyi eszközök igénybevételével 708,7 millió EUR fel nem használt forrást újra be lehessen fektetni. Az InnovFin – EBB által kezelt – energetikai demonstrációs projektjei (InnovFin EDP) és az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz – EBB által kezelt – hitelfinanszírozási eszköze keretében további három, az elektromos töltésre és az energiatárolásra, a hidrogénfejlesztésre és -elosztásra vonatkozó innovatív projekt részesült finanszírozásban. A fennmaradó el nem költött források az Innovációs Alapba kerülnek át, 746,6 millió EUR átcsoportosítása már megtörtént. Ez azt jelzi, hogy a bevezetett vegyes finanszírozási mechanizmus hatékonyan működik, és az a cél, hogy a nem folyósított források teljes elosztása 2022 végéig megtörténjen. Innovációs Alap Az Alap finanszírozása 2020 és 2030 között 450 millió kibocsátási egység árverés útján történő értékesítéséből, valamint a NER 300 program fel nem használt forrásaiból történik. Ez a program 2030-ig összesen mintegy 25 milliárd EUR-t von össze (50 EUR/tonna szén-dioxid-áron), és a világon az egyik legjelentősebb program, amely az innovatív, alacsony szén-dioxid-kibocsátású technológiák kereskedelmi demonstrációját finanszírozza az energiaigényes iparágak, az innovatív megújuló energiaforrások, az energiatárolás, valamint a szén-dioxid-leválasztás, -hasznosítás és -tárolás területén. Az első pályázati felhívások jelentős érdeklődést váltottak ki 2020-ban az EU-27, Izland és Norvégia minden vállalattípusa és különböző ágazatai körében. Ami a kisebb léptékű projektet illeti, ezek közül 32 került kiválasztásra és kapott felkérést összesen 118 millió EUR támogatás előkészítésére. A nagyszabású pályázati felhívás keretében (311 projektkérelem közül) a legjobb helyezést elért 66 projekt esetében nyújtottak be teljes körű pályázatot, amelyek értéke 6 milliárd EUR-t tett ki (szemben a pályázati felhívásban előirányzott 1 milliárd EUR összeggel). Ezek közül 15 nagyszabású projektet választottak ki projektfejlesztési támogatásra (4 millió EUR).