A 2020. év az első adatszolgáltatási időszak, amelyre vonatkozóan a Bizottság felülvizsgálata az új ellenőrzőlista-sablon alapján készült. A Bizottság az európai ombudsman 2018. december 3-i, 212/2016/JN. számú, az exporthitel-ügynökségek Európai Bizottság általi éves felülvizsgálatának megfelelőségéről szóló határozatára válaszul elkészítette a felülvizsgált ellenőrzőlista-sablont. Az ombudsman különösen azt javasolta, hogy a Bizottság kezdeményezzen párbeszédet a tagállamokkal és más érdekeltekkel annak érdekében, hogy továbbfejlessze a tagállamok által az exporthitel-ügynökségekről szóló jelentések összeállításához használt sablont. Az ombudsman azt is ajánlotta továbbá, hogy a Bizottság a maga részéről javítsa az Európai Parlamenthez benyújtott, az exporthitel-ügynökségekről szóló éves felülvizsgálatok elemző és értékelő tartalmát.

Az 1233/2011/EU rendelet I. melléklete előírja, hogy az átláthatóság uniós szintű növelése érdekében a tagállamoknak éves tevékenységi jelentést kell benyújtaniuk a Bizottságnak. A tagállamok a jelentésben információkat szolgáltatnak az eszközökről és a forrásokról, a kifizetett kárigényekről és a megtérülésekről, az új kötelezettségvállalásokról, a kitettségekről és a felszámított kockázati díjakról, valamint a hivatalosan támogatott exporthitel-tevékenységek nyomán felmerülő függő kötelezettségekről, továbbá arról is, hogy exporthitel-ügynökségeik a hivatalosan támogatott exporthitel-tevékenységek során mennyiben veszik figyelembe azokat a környezeti kockázatokat, amelyek egyéb kapcsolódó kockázatokat is rejthetnek. A releváns kockázatok közé tartoznak az éghajlattal kapcsolatos kockázatok, a pénzügyi kockázatok, a társadalmi és emberi jogi kockázatok, valamint a megvesztegetéssel és korrupcióval kapcsolatos kockázatok. A Bizottság ezen információk alapján éves felülvizsgálatot végez az Európai Parlament számára, beleértve az exporthitel-ügynökségek uniós célkitűzéseknek és kötelezettségeknek való megfeleléséről szóló értékelést.

Mind a húsz tagállam tiszta fedezet formájában biztosít támogatást – tehát exporthitel-garanciát vagy exporthitel-biztosítást nyújt. Tizenhárom tagállam (Belgium, Cseh Köztársaság, Dánia, Finnország, Franciaország, Horvátország, Lengyelország, Magyarország, Németország, Olaszország, Spanyolország, Svédország, Szlovák Köztársaság) a tiszta fedezettel kapcsolatos tevékenységein felül hivatalos finanszírozási támogatást, azaz közvetlen finanszírozást vagy az exporthitelügyletekhez nyújtott kereskedelmi hitelek refinanszírozását is biztosították, és néhány tagállam kamattámogatást is nyújtott. Egyes tagállamok kötött segélyt kínáltak.

A fennmaradó hat tagállam (Bulgária, Ciprus, Írország, Lettország, Litvánia és Málta) megerősítette, hogy a jelentéstétel évében nem nyújtott az 1233/2011/EU rendelet szerinti hivatalosan támogatott exporthitelt, ezért nem nyújtott be jelentést.

2020-ban a következő húsz tagállam nyújtott az 1233/2011/EU rendelet értelmében vett hivatalosan támogatott exporthiteleket és nyújtott be a 2020. naptári évre vonatkozóan éves tevékenységi jelentést: Ausztria, Belgium, Cseh Köztársaság, Dánia, Észtország, Finnország, Franciaország, Hollandia, Horvátország, Lengyelország, Luxemburg, Magyarország, Németország, Olaszország, Portugália, Románia, Spanyolország, Svédország, Szlovák Köztársaság és Szlovénia.

A kínált termékek továbbá az egyes nemzetgazdaságok sajátosságaitól, valamint a nemzeti szakpolitikai prioritásoktól is függnek. Egyes tagállamok ágazatspecifikus programokat dolgoztak ki pl. a légijármű-gyártásra (pl. Airbus feltétel nélküli garancia) és a hajóépítésre (hivatalos finanszírozás) vonatkozóan. Ez tükrözi a hivatalosan támogatott exporthitelekről szóló OECD-megállapodásban szereplő különálló ágazati megállapodásokat, ahol egyes feltételeket az egyes iparágak sajátos igényeihez igazítanak. Ezenfelül egyes exporthitel-ügynökségek személyre szabott programokat kínálnak a kis- és középvállalkozásoknak és a fenntartható projekteknek, valamint az utóbbi időben a Covid-specifikus programoknak, ami összhangban áll az OECD-megállapodás részes felei között a megállapodás 56–61. cikke szerinti közös megállapodással létrejött, az azonos jellemzőkkel rendelkező ügyletekre vonatkozó alternatív feltételeken alapuló ideiglenes megállapodásokkal.

c)A környezeti kockázatok kezelése:

Az OECD hosszú ideje támogatja a hivatalos támogatással kapcsolatos kockázatok kezelésére vonatkozó információk cseréjét és bevált gyakorlatok megosztását. Az OECD-tagok – a legtöbb uniós tagállamot is beleértve – számos megállapodást kötöttek OECD-ajánlások formájában a projektek potenciális környezeti és társadalmi hatásainak kezelését és más releváns kockázatok kiküszöbölését célzó intézkedésekről.

A hivatalosan támogatott exporthitelekre, valamint a környezeti és társadalmi átvilágításra vonatkozó közös megközelítésről szóló OECD-ajánlás közös alapelveket határoz meg a hivatalosan támogatott exporthitelek iránti kérelmek potenciális környezeti hatásának kezelését és az azokkal kapcsolatos kockázatok kiküszöbölését célzó környezeti átvilágítás elvégzésére vonatkozóan. Az ajánlás jól megalapozott, és elsődlegesen a Nemzetközi Pénzügyi Társaság környezeti és társadalmi teljesítményszabványaira (IFC-teljesítményszabványok), a Világbank-csoport környezetvédelmi, egészségügyi és biztonsági iránymutatásaira (EHS-iránymutatások) és a Világbank védintézkedéseire, valamint a Világbank környezetvédelmi és szociális normáira támaszkodik. A tagok rendszeresen felülvizsgálják az ajánlást – erre legutóbb 2016-ban került sor.

Az ajánlás kulcsfontosságú környezetvédelmi témákat érint – ilyenek többek között a légköri kibocsátások (pl. üvegházhatásúgáz-kibocsátások), a szennyvíz, a zaj, a rezgés, az erőforrás-hatékonyság (pl. nyersanyagok, energia és víz megőrzése), a hulladékkezelés, a veszélyes anyagok kezelése és biztonsága, a szennyezett területek kezelése, az ökoszisztéma-szolgáltatásokra gyakorolt hatások, a biológiai sokféleség védelme és megőrzése, a természeti erőforrások fenntartható kezelése és az éghajlatváltozással kapcsolatos megfontolások. Magában foglal továbbá szükséghelyzet-felkészültségi és -reagálási követelményeket is, amelyek biztosítják, hogy az adott projektgazda képes legyen a környezeti és társadalmi hatások megelőzése és mérséklése érdekében megfelelően reagálni a balesetekre és a szükséghelyzetekre. Az ajánlást mind a húsz adatszolgáltató uniós exporthitel-ügynökség elfogadta és bevezette a hivatalos támogatás nyújtásával kapcsolatos döntéshozatalt támogató releváns keretrendszerként.

Következésképpen az uniós exporthitel-ügynökségek átvilágítási szabályzatai és kockázatértékelési eljárásai – melyeket egyes exporthitel-ügynökségek közzétesznek a weboldalukon – főként a közös megközelítésről szóló OECD-ajánláson alapulnak, még ha az ajánlás szerepe nem is kizárólagos, és a szabályzatok más nemzetközi előírásokat és az uniós vívmányokat is figyelembe vesznek. Az Unióban elvégzett előzetes értékelési eljárások általában az adott kérelem típusától, méretétől és kategóriájától függnek: minél kockázatosabb és/vagy nagyobb a projekt, annál intenzívebb az értékelés. Ezen értékelések során beazonosítják, besorolják és értékelik a kockázatokat, mindez pedig hatással lehet a projekt támogathatóságára.

Mind a húsz, hivatalos támogatást nyújtó tagállam az átvilágítási és kockázatkezelési rendszerük és döntéshozatali folyamatuk szerves részét képező, a közös megközelítésről szóló OECD-ajánlásnak és annak környezetvédelmi vetületének való megfelelésről számolt be.

A közös megközelítésről szóló OECD-ajánlást alkalmazó valamennyi tagállam megerősítette, hogy minden hivatalosan támogatott exporthitel iránti kérelmet megvizsgáltak a környezeti állapotfelmérés szükségességének megállapítása céljából. Az ajánlás alapján az exporthitel-ügynökségek ezeket a kérelmeket a potenciális negatív környezeti hatásuktól függően három kockázati kategóriába – magas (A kategória), közepes (B kategória) vagy alacsony (C kategória) – csoportosítják. Sok tagállam arról számolt be, hogy az ajánlást az alkalmazási körnél tágabban alkalmazza. Ebbe beleértendő az összes tranzakció kategorizálása, azokat is beleértve, amelyek esetében a tranzakciós részesedésük nem haladja meg a 10 millió SDR értéket, és amelyekre elméletben az átvizsgálási szakasz nem terjedne ki.

A tagállamok arról számoltak be, hogy a közös megközelítésről szóló OECD-ajánlás 18. cikkével összhangban környezeti és társadalmi hatásvizsgálatot végeztek minden olyan ügylet esetében, amelyre vonatkozóan valamely exporthitel-ügynökség végleges kötelezettségvállalást tett, és amelyet a potenciálisan jelentős kedvezőtlen környezeti hatással járó A kategóriába soroltak.

A potenciálisan nem jelentős kedvezőtlen környezeti hatást gyakorló B kategóriájú projektekkel kapcsolatos ügyleteket illetően a tagállamok arról számoltak be, hogy a hivatalos támogatást kérelmezők a közös megközelítésről szóló OECD-ajánlás 19. cikkével összhangban minden esetben elegendő információt szolgáltattak az adott projekt releváns környezeti hatásairól.