A KÖTA-ra vonatkozó, újraindított javaslat emellett további szabályokat is tartalmazna az OECD adóalap-erózióról és nyereségátcsoportosításról (BEPS) szóló kezdeményezésének néhány fő területe kezelésére. Ezek az elemek mára minimumszabályok formájában beépültek a közelmúltban elfogadott 2016/1164/EU tanácsi irányelvbe (más néven az adókikerülés elleni irányelvbe (ATAD)). Valójában arra lehet számítani, hogy a KÖTA magában foglalja az ATAD adókikerülés elleni elemeit, de új jogi kontextusba helyezve. A normáknak be kellene épülniük az EU egészére vonatkozó közös társaságiadó-rendszerbe, és minimumszabályok helyett abszolút szabályokat kellene megállapítaniuk.

Ez az irányelvjavaslat a szakaszos megközelítés úgynevezett második lépésével foglalkozik, azaz a közös adóalap összetevőiről szóló politikai megállapodás elérését követő szakasszal. Amíg nem születik megállapodás, a KÖTA-javaslat függőben marad, és a Tanács vizsgálja. A KÖTA megállapítja a csoporttagság feltételeit, meghatározza a csoportok lehetséges társasági formáit és tartalmazza a konszolidáció jogi alakiságaira vonatkozó szabályokat. A szöveg azon túlmenően, hogy rendelkezik a csoportba történő belépéskor és a csoportból történő kilépéskor szükséges kiigazításokról, foglalkozik a vállalati átszervezéssel, hangsúlyt helyezve a határokon átnyúló csoportok sajátosságaira, pontosabban a veszteségek és a nem realizált tőkenyereség kezelésére. A csoportok és más gazdálkodó szervezetek közötti ügyletekre vonatkozó rendelkezéseket is tartalmazza, amelyek elsősorban a forrásadó és a kettős adóztatás tekintetében nyújtott kedvezmény kezelésével kapcsolatosak. A javaslat egyik alapeleme a felosztási képlet, azaz a vállalatcsoport összevont adóalapjának az arra jogosult tagállamok közötti felosztására használt súlyozási mechanizmus. Míg a közös adóalapra vonatkozó szabályok értelmében a vállalkozások elvben továbbra is alkalmazhatják az adókötelezettségük kezelésére vonatkozó nemzeti szabályaikat, a KÖTA szükségessé tenne egy külön igazgatási keretrendszert a határokon átnyúló tevékenységű csoportok struktúrájának beillesztése érdekében.

A 2011-es javaslathoz képest az a különbség, hogy az újraindított kezdeményezés kötelező szabályokat állapítana meg a bizonyos méretet meghaladó csoportokra, hogy növelje a rendszer ellenálló képességét az agresszív adótervezési módszerekkel szemben. Mindezek fényében az is fontos lenne, hogy a szabályok olyan gazdálkodó szervezetek számára is választhatóak legyenek, akik az Unióban a társasági adó hatálya alá tartoznak, de nem felelnek meg azoknak a kritériumoknak, amelyek alapján a közös keret vonatkozna rájuk.

A KÖTA adókikerülés elleni funkciója mellett az újraindított projektnek az a vonása is megmarad, hogy a társaságiadó-rendszer ösztönzi a határokon átnyúló kereskedelmet és befektetést a belső piacon. A határokon átnyúló tevékenységet folytató vállalkozásoknak jelenleg 28 eltérő társaságiadó-rendszernek kell megfelelniük. Ez az időigényét tekintve, de gazdaságilag is megterhelő folyamat, és a vállalkozás fő irányától veszi el az energiát. Az újraindított KÖTA megtartaná a 2011-es javaslat előnyeit a tekintetben, hogy azokra a vállalatcsoportokra, amelyek legalább egy tagállamban adóalanyisággal rendelkeznek, egyetlen adóalap-számítási szabályrendszer vonatkozzon az Európai Unióban (EU), és ezáltal egy adóhatóság joghatálya alá tartozzanak („egyablakos ügyintézés”). A határokon átnyúló veszteség esetén biztosított adókedvezmény automatikus következménye lenne a konszolidációnak, és a transzferárképzési szabályok nem lennének érvényesek a csoporton belül, mivel a csoport egészére számított bevételek elosztása a felosztási képlettel történne.

Bár a problémáknak és a cselekvésre ösztönző okoknak különálló forrásaik vannak, mint azt az előző szakaszokban kifejtettük, úgy tűnik, hogy a káros hatásaikat viszont csak közös megoldással lehet hatékonyan kezelni: azaz az Unióban működő társaságiadó-rendszerek közelítése mérsékelné a piac torzulásait azáltal, hogy tisztességesebb és koherensebb adózási környezetet teremtene a vállalkozások működéséhez. Nyilvánvaló, hogy e célkitűzés megvalósulásához az intézkedéseket nem tehetik meg a tagállamok külön-külön, összehangolás nélkül, hanem uniós szintű fellépés szükséges. Az egyes tagállamok által egyénileg megtervezett és végrehajtott kezdeményezések csak konzerválnák vagy akár súlyosbítanák is a jelenlegi helyzetet, mivel az adózók továbbra is 28 eltérő és esetenként egymásnak ellentmondó adórendszer illetékességébe tartoznának.

A vállalkozások számára nagy terhet jelentenek az adómegfelelési költségek, így ezek csökkenése komoly előny lenne a KÖTA végrehajtásában. A becsült megfelelési költségek a nagyvállalatok esetében a befizetett adó nagyjából 2 %-át tennék ki, a kkv-k esetében pedig a befizetett adó 30 %-ára becsülhető az összeg. A megfelelési költségek a becslések szerint növekednének a határokon átnyúló tevékenységgel és a leányvállalatok számának bővülésével. Az adóreformok adatai azt mutatják, hogy a válság után számos társaságiadó-reformra került sor, és több intézkedés is a visszaélés elleni nemzetközi keretek megerősítésére irányult. Ennek fényében továbbra is komoly előny a megfelelési költségek csökkenése az új leányvállalatok létrehozásakor: az új leányvállalatok létrehozásának időbeli ráfordításai becslések szerint 62–67 %-kal csökkennének. Az ismétlődő költségekre összpontosítva, azaz az egyszeri átállási költségek figyelmen kívül hagyása esetén a hatásvizsgálat úgy becsülte, hogy a KÖTA bevezetése után 8 %-kal csökkenne a megfelelési tevékenységekre fordított idő. A fenti időbeli csökkenések alapján nagyjából ki lehet számolni, hogy milyen nagyságrendű lenne a KÖTA szerint keletkező teljes költségmegtakarítás. Ha a közepes méretű vállalatok 5 %-a terjeszkedik külföldön, hozzávetőlegesen 1 milliárd EUR egyszeri költségmegtakarításra lehet számítani. Ha az összes multinacionális gazdálkodó szervezet a KÖTA-t alkalmazza, a visszatérő megfelelési költségek körülbelül 0,8 milliárd EUR-ra csökkenhetnek le.

Az előnyben részesített megoldás végrehajtása várhatóan növelné az adórendszerek igazságosságát és megteremtené az esélyegyenlőséget azáltal, hogy ténylegesen megszüntetné az agresszív adótervezés ösztönzőit az EU-ban. Ennek köszönhetően könnyebb lenne biztosítani, hogy a vállalatok megfizessék az adóteherből rájuk eső részt, és javulna az adófizetői morál. Emellett az EU-ban ténylegesen meg lehetne szüntetni a határokon átnyúló adózási akadályokat is. A növekedési és beruházási kedvezmény mellett csökkennének a torzulások a vállalatok finanszírozási döntéseiben, mivel a saját tőkéből és a hitelből való finanszírozás hasonló megítélés alá esne. A K+F-et ösztönző adókedvezmények nemcsak megmaradnának, hanem növekednének és egységesebbek is lennének.

A nyilvános konzultáción kapott hozzászólások a hatásvizsgálatban is tükröződnek: erre több részben és egy külön mellékletben is hivatkozunk.

A TANÁCS IRÁNYELVE

a közös összevont társaságiadó-alapról (KÖTA)

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 115. cikkére,

tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,

a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,

tekintettel az Európai Parlament véleményére,

tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére,

különleges jogalkotási eljárás keretében,

mivel:

(1)Az Európai Unión belül határon átnyúló üzleti tevékenységet folytatni kívánó vállalatok komoly akadályokkal és piaci torzulásokkal szembesülnek a 28 különálló társaságiadó-rendszer megléte és kölcsönhatásai miatt. Idővel az adótervezési struktúrák egyre kifinomultabbak lettek, mivel különböző joghatóságokra kiterjedően alakultak ki, és a vállalatok adókötelezettségének csökkentése érdekében hatékonyan kihasználják az adórendszerek jogi alakiságait vagy a két vagy több adórendszer közötti eltéréseket. Bár az említett helyzetek olyan hiányosságokra hívják fel a figyelmet, amelyek jellegüket tekintve teljesen eltérőek, mindkét esetre igaz, hogy a belső piac megfelelő működését meggátló akadályokat hoznak létre. Az említett problémák orvoslására irányuló fellépésnek ezért a piaci hiányosságok mindkét típusát kezelnie kell.

(2)A belső piac megfelelő működésének támogatása érdekében az Unió társaságiadó-környezetét annak az elvnek megfelelően kell alakítani, hogy a vállalatok abban az (egy vagy több) joghatóságban fizessék meg az adóból méltányosan rájuk eső részt, ahol a nyereségük keletkezik. Ezért gondoskodni kell olyan mechanizmusokról, amelyek visszariasztják a vállalatokat attól, hogy az adókötelezettségük csökkentése érdekében kihasználják a nemzeti adórendszerek közötti eltéréseket. Ugyanennyire fontos, hogy a határokon átnyúló kereskedelem és vállalati beruházás megkönnyítésével ösztönözzék a növekedést és a gazdasági fejlődést a belső piacon. Ennek érdekében az Unióban egyszerre kell megszüntetni a kettős adóztatás és a kettős nem adóztatás veszélyét, amihez fel kell számolni a nemzeti társaságiadó-rendszerek kölcsönhatásában jelentkező különbségeket. A vállalatoknak ugyanakkor könnyen használható adózási és jogi keretre van szükségük a kereskedelmi tevékenységük fejlesztéséhez és az Unión belüli, határokon átnyúló terjeszkedéshez. Ezzel összefüggésben a megkülönböztetés még megmaradt eseteit is meg kell szüntetni.

(3)Mint a közös összevont társaságiadó-alapról (KÖTA) szóló tanácsi irányelvre irányuló 2011. március 16-i javaslat rámutatott, egy olyan társaságiadó-rendszer, amely a vállalatok társaságiadó-alapjának kiszámításához egységes piacnak tekinti az Uniót, elősegítené az Unióban illetőséggel rendelkező vállalatok határon átnyúló tevékenységét, továbbá azt, hogy a nemzetközi beruházások megvalósításának versenyképesebb helyszíne legyen. A 2011-es KÖTA-javaslat központi célkitűzése az volt, hogy megkönnyítse a vállalkozások kereskedelmi tevékenységének Unión belüli kiterjesztését. Az említett célkitűzés mellett azt is számításba kell venni, hogy az adókikerülési rendszerek elleni fellépés révén a KÖTA nagyon hatékony eszköz lehet a belső piac működésének javításában. Ennek fényében újra kell indítani a KÖTA-ra vonatkozó kezdeményezést, hogy egyenlő feltételekkel foglalkozzon egyrészt a vállalkozás ösztönzésének szempontjával, másrészt az adókikerülés elleni fellépésben betöltött szerepével. Ez a megközelítés szolgálná a legjobban a belső piac működésében megjelenő torzulások felszámolásának célját.

(4)Mivel gyors intézkedésre van szükség, hogy biztosított legyen a belső piac megfelelő működése egyrészt azzal, hogy a kereskedelem és a beruházás számára kedvezőbb feltételeket teremt, másrészt viszont ellenállóbb legyen az adókikerülési módszerekkel szemben, a nagyra törő KÖTA-kezdeményezést két különálló javaslatra kell felosztani. Első szakaszban a közös társaságiadó-alapra vonatkozó szabályokról kell megállapodni, mielőtt a második szakaszban sor kerül a konszolidáció kérdésének megvitatására.

(5)Az agresszív adótervezési struktúrák sok esetben jellemzően határokon átnyúló közegben jelennek meg, amiből következik, hogy a részt vevő vállalatcsoportok rendelkeznek egy minimális erőforrással. Ebből kiindulva, az arányosság okán a KÖTA-ra vonatkozó szabályokat csak a jelentős méretű vállalatcsoportok számára kellene kötelezővé tenni. Ennek érdekében az összevont pénzügyi kimutatást benyújtó csoportok összes összevont bevételén alapuló, méretfüggő küszöböt kell meghatározni. Továbbá annak érdekében, hogy a kezdeményezés jobban szolgálja a belső piacon folyó kereskedelem és beruházás megkönnyítésének célját, a KÖTA-ra vonatkozó szabályokat opcionálisan a méretfüggő küszöböt nem teljesítő csoportok számára is választhatóvá kell tenni.

(6)Az összevont adózási csoporttagság célú jogosultságot kétrészes, i. az irányítási befolyásra (a szavazati jogok több mint 50 %-ával) és ii. a tulajdonosi részesedésre (a tőke több mint 75 %-ával) vagy nyereségjogosultságra (a nyereségre jogosító jogok több mint 75 %-ával) épülő teszt alapján kell meghatározni. Ez a teszt biztosítaná a csoporttagok közötti nagyfokú gazdasági integrációt. A rendszer integritásának garantálása érdekében az irányítási befolyásra és a tulajdonosi részesedésre vagy a nyereségjogosultságra vonatkozó két küszöbértéknek az egész adóév során meg kell felelni, különben a vállalatnak azonnal ki kell lépnie a csoportból. Annak megakadályozása érdekében, hogy az adóeredményeket a csoportba rövid időn belül belépő és onnan kilépő vállalatokon keresztül manipulálják, a csoporttagságnak legalább kilenc egymást követő hónapig kell tartania.

(7)A vállalati átszervezésre vonatkozó szabályoknak biztosítaniuk kell, hogy az ilyen jellegű átszervezés minimális hatással legyen a tagállamok meglévő adóztatási jogára. Így ha egy vállalat belép egy csoportba, azon tagállamokra, ahol más csoporttagok adóügyi illetőséggel rendelkeznek vagy ott találhatók, nem hárulhatnak a vállalat által egy másik társaságiadó-rendszer szabályai ‒ amelyek az ezen irányelvben megállapított szabályok előtt alkalmazandók voltak a vállalatra ‒ szerint elszenvedett veszteség többletköltségei. A csoportba belépő vállalat konszolidációt megelőző üzleti veszteséget el kell határolni a következő időszakra, hogy beszámítható legyen a vállalat arányos részébe. Következésképpen a csoporttagnak a konszolidáció alatt felmerült veszteségei nem allokálhatók kizárólag a csoporttagra, hanem fel kell osztani a csoporton belül. Szélesebb körű átszervezések esetében, amikor egynél több vállalat lép ki egy veszteséget termelő csoportból, elengedhetetlen lenne küszöbértéket meghatározni annak megállapítására, hogy a vállalatok milyen feltételek esetén nem lépnének ki a veszteséget termelő csoportból, anélkül hogy a következő időszakra elhatárolandó veszteséget osztanának ki rájuk. Hasonló kiigazítást kell végezni az abból származó tőkenyereség vonatkozásában, hogy bizonyos eszközöket röviddel azután idegenítenek el, hogy az eszköz a csoportba belépő vagy abból kilépő vállalattal bekerül a csoportba, illetve kikerül a csoportból. Ilyen esetekben azon tagállam(ok) számára, ahol e nyereség keletkezik, biztosítani kell a jogot, hogy megadóztassák a nyereséget annak ellenére, hogy előfordulhat, hogy az eszközök már nem tartoznak az adójogrendszerük alá. A saját előállítású immateriális javakból származó tőkenyereség adóügyi megítélése személyre szabott megközelítést tesz szükségessé, mivel ezek a javak gyakran nem szerepelnek a vállalat pénzügyi beszámolójában, és mivel úgy tűnik, hogy nincs mód az értékük pontos kiszámítására. A tőkenyereség értékét ennélfogva megfelelő közelítő változó, például a kutatás-fejlesztés, a marketing- és a reklámtevékenység adott időszaki költségei alapján kell meghatározni.

(8)A kamat- és jogdíjfizetésekre kivetett forrásadóból származó bevételt az azon adóév összevont társaságiadó-alapjának arányos felosztására vonatkozó képletnek megfelelően kell felosztani, amelyben a forrásadó-fizetési kötelezettség felmerül, azon tény ellensúlyozása érdekében, hogy a kamat- és jogdíjfizetések korábban levonást eredményeztek volna, és a csoport elosztotta volna a hasznot. Az osztalékra kivetett forrásadóból származó bevétel azonban nem kerül felosztásra. A kamat- és jogdíjfizetésekkel ellentétben az osztalékot olyan nyereségből fizetik ki, amely már a társasági adó hatálya alá tartozott, és így az osztalékfizetés a csoporttagok számára nem jár haszonnal a működési ráfordítások levonása tekintetében.

(9)Annak érdekében, hogy ne lehessen visszaélni a részvények elidegenítéséből származó nyereség adómentességével, az adómentes elbánást el kell utasítani olyankor, ha jogszerűtlenül kiterjesztik ezt a részvényektől eltérő eszközök eladására is. Ilyen helyzet akkor állhat elő, amikor a csoport valamely másik tagjához csoporton belüli ügylet útján, adóvonzatok nélkül mozgatnak eszközöket azzal a céllal, hogy később a csoport ezen tagjának részvényeit értékesítsék, és ezáltal értékesítésre kerüljenek a szóban eszközök is. Ilyen esetben a részvényértékesítés álcája alatt történő értékesítéskor ezek az eszközök is részesülnek a részvények elidegenítésére vonatkozó adómentes elbánásban. Ilyenformán foglalkozni kell az eszközök csoporton belüli átadását követő két éven belüli, a csoporton kívülre történő értékesítésekkel is. Konkrétan kiigazítást kell tenni annak érdekében, hogy az eszközt úgy kezeljék, hogy az abból a tagállamból került értékesítésre, ahol az eszközt eredetileg jegyezték, azaz a csoporton belüli ügyletet megelőző állapotot vegyék alapul, és így akadályozzák a részvényektől eltérő eszközök csoporton belüli színlelt átadását olyan tagállamokba, ahol az eszköz-elidegenítésből származó tőkenyereség szempontjából kedvezőbb az adórendszer.

(10)Az összevont adóalap arányos felosztására alkalmazott képletnek három azonos súlyozású tényezőt (munkaerő, eszközök és rendeltetési hely szerinti árbevétel) kell tartalmaznia. Az azonos súlyozású tényezőknek kiegyensúlyozott megközelítést kell tükrözniük az adóköteles nyereség releváns tagállamok közötti elosztása tekintetében, és biztosítaniuk kell, hogy a nyereség ott adózzon, ahol ténylegesen keletkezik. A munkaerőt és az eszközöket tehát ahhoz a tagállamhoz kell rendelni, ahol a munkavégzésre sor kerül, illetve ahol az eszközök találhatók, ezáltal a származási tagállamok érdekei megfelelő súlyt kapnának, míg az árbevételt az áruk vagy a szolgáltatások rendeltetési helye szerinti tagállamhoz kell rendelni. Az Unióban a bérszint tekintetében meglévő különbségek kimutatása és ezáltal az összevont adóalap igazságosabb elosztásának lehetővé tétele érdekében a munkaerő-tényezőnek mind a bérköltséget, mind a munkavállalók számát tartalmaznia kell (fele-fele arányban). Az eszköztényezőnek viszont minden befektetett tárgyi eszközt tartalmaznia kell, az immateriális javakat és a pénzügyi eszközöket azonban nem, mert mobilis jellegűek, továbbá azért, mert fennáll a veszélye annak, hogy meg lehet kerülni ezen irányelv szabályait. Ahol rendkívüli körülmények miatt védzáradék is beépítésre kerül, annak biztosítania kell a bevétel elosztásával kapcsolatos alternatív módszer alkalmazását azon esetekben, ahol az adóalap felosztása nem tükrözi méltányosan az üzleti tevékenység nagyságát.