TARTALOMJEGYZÉK

1. Összefoglaló 3

1.1. Kutatás-fejlesztés és innováció 3

1.2. Környezetvédelem és energiatakarékosság 4

1.3. Regionális fejlesztés 5

1.4. Kis- és középvállalkozások (kkv-k) 5

1.5. Szélessáv 6

1.6. Foglalkoztatás és képzés 7

2. Bevezetés 7

3. Kutatás-fejlesztést és innovációt ösztönző állami támogatások 10

3.1. Szakpolitikai háttér 10

3.2. A K+F+I-re vonatkozó állami támogatási szabályok 12

3.3. A K+F+I-t ösztönző állami támogatásokra vonatkozó határozatok és esettanulmányok 14

3.4. K+F+I-re fordított kiadások 17

3.5. Állami támogatások és innovációs teljesítmény 19

3.6. Következtetés – K+F+I-t ösztönző állami támogatások 20

4. Környezetvédelmi célú állami támogatások 21

4.1. Szakpolitikai háttér 21

4.2. Környezetvédelmi célú állami támogatási szabályok 22

4.3. Környezetvédelmi célú állami támogatásokra vonatkozó határozatok és esettanulmányok 23

4.4. Környezetvédelmi célú állami támogatási kiadások 26

4.5. Következtetés – Környezetvédelmi és energiatakarékossági célú állami támogatások 29

5. Regionális fejlesztést célzó állami támogatások 29

5.1. Szakpolitikai háttér 29

5.2. A regionális fejlesztést célzó állami támogatásokra vonatkozó szabályok 31

5.3. Regionális támogatásokat célzó állami támogatásokra vonatkozó határozatok és esettanulmányok 33

5.4. Regionális fejlesztési célú állami támogatási kiadások 36

5.5. Következtetés – Regionális fejlesztést célzó állami támogatások 37

6. Kkv-kat célzó állami támogatások 38

6.1. Szakpolitikai háttér 38

6.2. Kkv-kra vonatkozó állami támogatási szabályok 39

6.3. A kkv-kat célzó állami támogatásokra vonatkozó határozatok és esettanulmányok 41

6.4. Kkv-kra irányuló állami támogatási kiadások 43

6.5. Következtetés – Kkv-kat célzó állami támogatások 44

7. A szélessávú ágazatot célzó állami támogatások 45

7.1. Szakpolitikai háttér 45

7.2. A szélessávú ágazatra vonatkozó állami támogatási szabályok 46

7.3. A szélessávú ágazatot célzó állami támogatásokra vonatkozó határozatok és esettanulmányok 47

7.4. A szélessávú ágazatra fordított állami támogatási kiadások 50

7.5. Következtetés – A szélessávú ágazatot célzó állami támogatások 52

8. Foglalkoztatási és képzési célú állami támogatások 53

8.1. Szakpolitikai háttér 53

8.2. Foglalkoztatási és képzési célú állami támogatásokra vonatkozó szabályok 55

8.3. Foglalkoztatási és képzési célú állami támogatásokra vonatkozó határozatok és esettanulmányok 56

8.4. Foglalkoztatásra és képzésre fordított állami támogatási kiadások 58

8.5. Következtetés – Foglalkoztatási és képzési célú állami támogatások 60

9. Következtetés 60

ÖSSZEFOGLALÓ

Az állami támogatási értesítő tavaszi kiadása áttekintést nyújt az Európa 2020 stratégia[1] szempontjából különös jelentőséggel bíró területeken nyújtott állami támogatásokról. Ezek a területek a kutatás-fejlesztés és innováció (a továbbiakban: K+F+I), a környezetvédelem, a regionális fejlesztés, a szélessávú infrastruktúra, a kkv-k, a foglalkoztatás és a képzés. Az értesítő e területek mindegyikéhez ismerteti a szakpolitikai hátteret, meghatározza a támogatásnyújtás jogi keretét, adatokat közöl a 2004–2010 közötti időszakban hozott intézkedések számáról és típusáról, valamint a (2009-ben és azt megelőzően történt) tényleges kiadásokról. Az értesítő elsőként tárgyalja az Európa 2020 stratégiával összefüggésben nyújtott állami támogatásokat. Célja, hogy az elkövetkező években további elemzés kiindulópontjául szolgáljon, a lehetőségek szerint a támogatási intézkedések hatékonyságára vonatkozó kvalitatívabb jellegű vizsgálattal kiegészítve.

Kutatás-fejlesztés és innováció

A kutatás-fejlesztés és innováció (K+F+I) központi szerepet tölt be az európai gazdaság versenyképességének megerősítésében, valamint a fenntartható növekedés biztosításában. Ennélfogva a K+F+I-t az Európa 2020 stratégia középpontjába állították.

A K+F+I-re vonatkozó állami támogatások legfőbb célja finanszírozás biztosítása abban az esetben, amikor maguk a piacok (például az externáliák, közjavak, az elégtelen és aszimmetrikus tájékoztatás és koordináció vagy a hálózati hibák eredményeképp bekövetkező) működési zavaraik miatt nem képesek optimális eredmény elérésére. Az állami támogatások csak abban az esetben segíthetik elő a további K+F+I-t, ha olyan, pontosan meghatározott piaci hiányosságokra nyújtanak megoldást, amelyek megakadályozzák a piacokat a K+F+I optimális szintjének elérésében, és ha azokat úgy alakítják ki, hogy csökkentsék a verseny és a kereskedelem torzulásait, valamint maximalizálják a közkiadások hatékonyságát. Mindazonáltal figyelembe kell venni, hogy az állami támogatás mindössze kiegészítő eleme a K+F+I fellendítéséhez szükséges jóval nagyobb eszköztárnak, és nem helyettesítheti a kifejezetten e terület szerkezeti hiányosságainak pótlásához szükséges reformokat.

Az Európai Uniónak jelentős javulást kell elérnie ahhoz, hogy 2020-ig elérje az Európa 2020 stratégiában meghatározott, a GDP 3 %-ának megfelelő kiadási célkitűzését a K+F+I-re fordított összeg tekintetében. 2009-ben ez az érték a valaha mért legmagasabb, a GDP 2,01 %-a (kb. 236,5 milliárd EUR) volt, azonban így is jóval elmaradt a 3 %-os céltól. Ugyancsak jelentős különbségek észlelhetők az egyes tagállamok között. A közszféra az EU összes K+F+I kiadásának közel egyharmadához nyújtott támogatást (a GDP 0,65 %-a). A teljes összegből az állami támogatás részesedése viszonylag kismértékű volt (2009-ben 10,6 milliárd EUR-t tett ki, amely a GDP 0,09 %-ának felelt meg).

2004 és 2010 között a Bizottság 426 K+F+I-vel kapcsolatos intézkedésekre vonatkozó végleges határozatot hozott, amelyekből 413-at az állami támogatásokra vonatkozó szabályokkal összeegyeztethetőként hagyott jóvá, további 12 intézkedésről megállapította, hogy nem tartalmaz állami támogatást, valamint egy intézkedésről elutasító határozatot hozott, amelyben visszafizettetést rendelt el. A K+F+I keretrendszer[2] 2007. január 1-jei hatálybalépése és 2010 vége között a Bizottság 195 támogatási programot hagyott jóvá. Ugyanebben az időszakban a Bizottság további 44 egyedi vagy ad hoc K+F+I-re vonatkozó támogatási intézkedést hagyott jóvá, amelyekből 39-et részletes értékelést követően fogadott el.

A tagállamok által benyújtott éves jelentések szerint a 2004 és 2009 közötti időszakban nyújtott összesen 46,5 milliárd EUR több mint felét két tagállam: Németország (29 %) és Franciaország (22 %) biztosította. A teljes összeg további egyharmada másik öt tagállamból: Olaszország (11 %), Spanyolország (9 %), az Egyesült Királyság (7 %), Belgium (5 %) és Hollandia (4 %).

A vezető innovátornak számító tagállamok nem feltétlenül azok, amelyekben a K+F+I-re fordítható állami támogatás összege a legmagasabb. Különböző adatok állna k rendelkezésre arra vonatkozóan, hogy az ezen a területen elért kimagasló teljesítmény nem közvetlenül az állami támogatás mértékétől, hanem sokkal inkább a megfelelő beruházási környezettől és az általános beruházási feltételektől függ.

Környezetvédelem

Az Európa 2020 stratégia az erőforrás-hatékonyabb, környezetbarátabb, versenyképesebb gazdaságot elősegítő fenntartható növekedést az elkövetkező évek egyik legfőbb feladataként fogalmazta meg. Különösen a következő célokat határozza meg: a CO2 kibocsátás 20 %-os csökkentését, a megújuló energiaforrások 20 %-os részesedését az uniós energiafogyasztásban és az energiahatékonyság 20 %-os növekedését.

A környezetvédelmi állami támogatás ellenőrzésének célja annak biztosítása, hogy az állami támogatási intézkedésekkel betarthatóbbak legyenek a környezetvédelmi előírások, mint támogatás nélkül, valamint annak biztosítása, hogy a verseny torzulása és a tagállamok közötti kereskedelemre gyakorolt hatás szempontjából a támogatásnak több kedvező hatása legyen, mint kedvezőtlen. A piaci alapú ösztönzők vagy szabályozás révén nem megvalósítható uniós környezetvédelmi célkitűzések eléréséhez állami támogatásra lehet szükség.

A tagállamok által nyújtott támogatások két csoportba sorolhatók: i) környezetvédelmi intézkedésekre vonatkozó közvetlen támogatás, valamint ii) a környezetvédelmi adók csökkentése és az ilyen adók alóli mentességek. A 2004 és 2010 közötti időszakban a Bizottság erre vonatkozóan 347 végleges határozatot hozott (ebből 320 állami támogatási intézkedést jóváhagyott) és 219 intézkedés tartozott a csoportmentesség hatálya alá. A legtöbb intézkedés (a csoportmentesség hatálya alá tartozó 120 intézkedés) a megújuló energiaforrásokból származó energia előmozdítására vonatkozott.

A 2004 és 2009 közötti időszakban a környezetvédelmi célú állami támogatások összege 79 milliárd EUR volt az Európai Unión belül. Németország és Svédország (adómentesség révén) külön-külön e teljes összeg 51, illetve 16 %-ának felelt meg. 2009-ben az ilyen, Európai Unión belül kiosztott állami támogatások összege 13,2 milliárd EUR volt.

Regionális fejlesztés

Az Európa 2020 stratégia a gazdasági, társadalmi és területi kohéziót a stratégia középpontjába helyezi. Jelenleg a regionális állami támogatások horizontális célkitűzése az, amelyen belül a legmagasabb az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott támogatások összes támogatáshoz viszonyított aránya.

A regionális állami támogatások hatékony ellenőrzése elengedhetetlen ahhoz, hogy a tagállamok eredményes regionális támogatási politikákat dolgozzanak ki, és hozzájáruljanak az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedéshez.

A regionális állami támogatásokra vonatkozó ellenőrzés célja, hogy lehetővé tegye, hogy a nemzeti támogatás a belső piaci szabályokkal összeegyeztethető módon segítse elő az Unión belüli hátrányos helyzetű térségek fejlesztését. Különös figyelmet szentelnek a legkülső régióknak, felismerve azokat a különleges többletköltségeket, amelyek a földrajzi távolságból és a belső piaci integráció nehézségeiből eredő szerkezeti hiányosságokból fakadnak.

A regionális állami támogatások ellenőrzését meg kell különböztetni az Unió kohéziós politikájától. A nemzeti regionális támogatások inkább a hátrányos helyzetű területekre összpontosítanak, és nem az uniós regionális politikára, amely jelenleg általánosabb szakpolitikai célkitűzésekkel és nagyobb területi lefedettséggel rendelkezik. A kohéziós politika finanszírozásának mindössze töredéke tartozik az állami támogatási szabályok hatálya alá, mivel a strukturális alapok kiadásainak többsége olyan intézkedésekhez kapcsolódik, melyek nem tartoznak az állami támogatás fogalmába, ilyen pl. az általános infrastruktúra.

A 2004 és 2010 közötti időszakban a Bizottság 570 végleges határozatot fogadott el a regionális fejlesztést ösztönző állami támogatási intézkedésekről. Ugyanebben az időszakban a tagállamok 778, a csoportmentesség hatálya alá tartozó regionális fejlesztési intézkedést hajtottak végre.

2004 és 2009 között a regionális fejlesztésekre vonatkozó állami támogatások összege 67 milliárd EUR volt, amelyből 13 milliárd EUR-t 2009-ben osztottak szét. A 2009. évi regionális támogatások közel felét (45 %-át) mindössze öt intézkedés részeként nyújtották Németországban és Franciaországban.

Kis- és középvállalkozások (kkv-k)

Az Európa 2020 stratégia kiemeli, hogy a kkv-k az európai gazdaság munkahely-teremtési és növekedési motorjai. A kkv-k támogatása az Európa 2020 stratégia fontos elemét képezi. Az üzleti környezethez kapcsolódó egyéb hiányosságokon túl a tagállamoknak meg kell birkózniuk az ilyen típusú vállalatok egyedi finanszírozási nehézségeivel. Ahol a piaci erők önmagukban hatástalanok, az állami támogatási intézkedések a köztámogatások biztosítása révén kiegészítő szerepet tölthetnek be.

Az állami támogatások ellenőrzése azonban elengedhetetlen az egyenlő versenyfeltételek fenntartásának biztosításához valamennyi, a belső piacon aktív vállalat számára, függetlenül attól, hogy ezek székhelye melyik tagállamban található. A Bizottságnak ügyelnie kell arra, hogy az intézkedések célirányosak legyenek, és ezáltal biztosítsák, hogy a támogatások ne tartsák vissza a beruházókat, ne a gazdaságtalan vállalkozások fennmaradását szolgálják, és ne legyenek versenytorzító hatásúak.

2004 és 2010 között a Bizottság 139 végleges határozatot hozott a kizárólag a kkv-kat segítő intézkedésekről, amelyek közül 108 a kockázati tőkéhez kapcsolódott. A jóváhagyott kockázati tőkével kapcsolatos intézkedések több mint felét három tagállam: Németország, az Egyesült Királyság és Olaszország hozta meg. A többi, kkv-kra vonatkozó támogatási intézkedés elsősorban Németországot, Ausztriát és Szlovákiát érintette. A 2004 és 2010 közötti időszakban az általános csoportmentességi rendelet[3] (GBER) hatálya alatt hozott intézkedések száma hozzávetőleg 1 500 volt. A kockázatitőke-támogatások (amelyek a GBER hatálybalépése óta a csoportmentesség hatálya alá tartozó intézkedésként nyújthatók) ebből mindössze 28 intézkedés célkitűzését képezték.

A 2004 és 2009 közötti időszakban a kkv-kra elkülönített állami támogatás teljes összege hozzávetőleg 33 milliárd EUR volt (2009-ben 4,6 milliárd EUR), amelyből a kockázati tőke megközelítőleg 2,3 milliárd EUR-nak felelt meg. 2009-ben a kkv-kra vonatkozó összes támogatás háromnegyede négy tagállamból, Olaszországból (24 %), Németországból (20 %), Franciaországból (18 %) és az Egyesült Királyságból (14 %) származott.

A kkv-knak nyújtott állami támogatásokra vonatkozó adatok ugyanakkor nem tükrözik maradéktalanul a kkv-kra fordított támogatások teljes összegét, mivel azok csupán a kkv-kat és a kockázati tőkét fő célkitűzésként megjelölő intézkedéseket veszik figyelembe. Ebből következően a kkv-k számára nyújtott összes támogatás csökkenő tendenciájából levonható következtetéseknél figyelembe kell venni ezt a kikötést.

A kockázatitőke-alapú támogatások többsége a jelek szerint az Egyesült Királyság területén összpontosult, a többi tagállam szinte alig vette igénybe ezt az eszközt.

A szélessávú ágazat

Az Európa 2020 stratégia hangsúlyozza a szélessávú szolgáltatások alkalmazásának fontosságát az uniós társadalmi befogadás és versenyképesség előmozdítása érdekében. A stratégia ezenfelül a digitális menetrendnek megfelelően nagyszabású célokat tűzött ki a szélessávú szolgáltatások fejlesztésének területén, például hogy Európában 2013-ig mindenki alapszintű szélessávú internetkapcsolattal rendelkezzen, továbbá 2020-ig ennél is sokkal nagyobb sebességű internet-hozzáférést kíván biztosítani minden európai polgár számára. A két célkitűzés becsült költsége az első szakaszban akár 60, a második szakaszban akár 270 milliárd EUR is lehet.

A szélessávú szolgáltatásokra vonatkozó állami támogatások célja az, hogy az infrastrukturális fejlesztések növelésével fokozzák a szolgáltatók közötti versenyt. Ez a fogyasztói jólétet hivatott a lehető legszínvonalasabbá tenni alacsonyabb fogyasztói árak és jobb minőségű szolgáltatások formájában. Ilyen beruházások elsősorban kereskedelmi szolgáltatóktól várhatóak. A közfinanszírozás és az állami támogatások szerepe mindazonáltal jelentősen megnövekedett 2008 óta, amikor az átfogó nemzeti szélessávú stratégiák szerves részeként bevezették a szélessáv bevezetését ösztönző állami támogatási intézkedéseket. Ennélfogva a szélessávú ágazatnak nyújtott állami támogatás összege a 2004 és 2008 közötti időszak átlagához képest jelentősen megnövekedett.

A szélessávú ágazatban a Bizottság 2004 és 2010 között 64 állami támogatási intézkedést hagyott jóvá, amelyek legnagyobb része az Egyesült Királyságot érintette. A 2004–2009 közötti időszakra vonatkozó éves jelentések szerint a tagállamok 368 millió EUR-t már fel is használtak a szélessávú hálózatok fejlesztéséhez nyújtott állami támogatások összegéből.

A köztámogatások felhasználása elősegítheti, hogy a lehető legtöbb európai polgár nagy sebességű hozzáféréssel rendelkezhessen, és így a javára fordíthassa a tudásalapú társadalom előnyeit. A magánberuházások kiszorításának elkerülése érdekében azonban a távközlési szolgáltatások liberalizált piacán körültekintően kell alkalmazni a közfinanszírozást.

Foglalkoztatás és képzés

Az Európa 2020 stratégia célul tűzte ki a magas, mintegy 75 %-os foglalkoztatási aránnyal jellemezhető gazdaság létrehozásának előmozdítását.

Az erre a területre vonatkozó állami támogatási ellenőrzés célja, hogy lehetővé tegye a képzés és munkahelyteremtés nemzeti támogatását, különös tekintettel a hátrányos helyzetű vagy fogyatékossággal élő munkavállalókra. Az állami támogatási intézkedések munkahelyteremtést és képzést ösztönző szerepe meglehetősen korlátozott, mivel a foglalkoztatást elősegítő közvetlen támogatások kizárólag a fogyatékossággal élő és hátrányos helyzetű munkavállalókra fordíthatók, noha az egyéb célkitűzésekre fordított támogatásoknak, különösen a regionális támogatásoknak is vannak a foglalkoztatásra gyakorolt hatásai. A Bizottság azonban hagyományosan kedvező megközelítést alakított ki a foglalkoztatási támogatásokkal szemben, különösen az olyanokkal kapcsolatban, amelyeket a munkakeresés során fokozott nehézségekbe ütköző személyek foglalkoztatására használnának fel. A Bizottság összességében kedvezően ítélte meg a képzési támogatásokat is. Ennélfogva javasolt, hogy a tagállamok a foglalkoztatásra és képzésre vonatkozó nemzeti terveiket szükség szerint jól célzott állami támogatási intézkedésekkel egészítsék ki.

A 2004 és 2010 közötti időszakban a Bizottság 51, a foglalkoztatásra és képzésre irányuló állami támogatási intézkedést hagyott jóvá. Ez az alacsony szám annak tudható be, hogy a tagállamok a foglalkoztatásra és képzésre irányuló intézkedések többségét a csoportmentesség hatálya alá tartozó jogszabályok keretében vezették be. Ugyanebben az időszakban 1 005, a csoportmentesség hatálya alá tartozó intézkedést hoztak. A csoportmentesség hatálya alá eső foglalkoztatási jogszabálynak megfelelően bevezetett intézkedések 70 %-át öt tagállam: Lengyelország, Olaszország, Spanyolország, Magyarország és Németország hozta. A csoportmentességi jogi aktusok hatálya alá eső képzési intézkedések hozzávetőleg 74 %-át Olaszország, Belgium, az Egyesült Királyság, Németország és Spanyolország valósította meg.

A 2004 és 2009 közötti időszakban a képzési és foglalkoztatási állami támogatási kiadások összege 22,3 milliárd EUR volt, amelyből a foglalkoztatási támogatás 17,5 milliárd EUR-nak felelt meg. A képzési és foglalkoztatási támogatások összege 2009-ben együttesen 3,4 milliárd EUR volt. 2009-ben a foglalkoztatási támogatások 84 %-át Dánia, Lengyelország és Olaszország, míg a képzési támogatások felét Németország és Spanyolország nyújtotta.

BEVEZETÉS

Az állami támogatási értesítő tavaszi kiadása áttekintést kíván nyújtani a tagállamok által azon területeken nyújtott állami támogatások helyzetéről, amelyek az Európa 2020 stratégia szempontjából különös jelentőséggel bírnak[4]; ezek a kutatás-fejlesztés és innováció (K+F+I), a környezetvédelem, a regionális fejlesztés, a szélessávú infrastruktúra, a kkv-k, valamint a foglalkoztatás és a képzés[5]. Az értesítő e területek mindegyikéhez ismerteti a szakpolitikai hátteret, meghatározza a támogatásnyújtás jogi keretét, és adatokat közöl a 2004–2010 közötti időszakban hozott intézkedések számáról és típusáról, valamint a (2009-ben és azt megelőzően történt) tényleges kiadásokról.

Tekintettel arra, hogy az Európa 2020 stratégia 2010-ben indult útjára és az állami támogatási kiadásokról rendelkezésre álló legfrissebb adatok 2009-re vonatkoznak, még túl korai lenne következtetéseket levonni arról, hogy az állami támogatási ellenőrzéssel kapcsolatos politika konkrétan hogyan járult hozzá az Európa 2020 célkitűzéseihez. Mindazonáltal az értesítő a tervek szerint az első olyan kiadás lesz, amely az állami támogatásokat az Európa 2020 stratégiával összefüggésben vizsgálja, és az elkövetkező években további elemzés kiindulópontjául szolgálhat, a lehetőségek szerint a támogatási intézkedések hatékonyságára vonatkozó kvalitatívabb jellegű vizsgálattal kiegészítve.

Amikor az Európai Tanács 2010. március végén elfogadta a Bizottság javaslatát, megállapította, hogy az innováció és a versenyképesség a környezetvédelemmel és a társadalmi befogadással együtt az Európa 2020 stratégia központi eleme. Az uniós versenypolitika és különösen az állami támogatások ellenőrzésével kapcsolatos politika kulcsfontosságú az Európa 2020 stratégiában. A verseny nem öncél, hanem sokkal inkább az európai piaci versenyképesség növelésének eszköze, amely nagyobb választékot, jobb termékeket és kedvezőbb árakat eredményezve a vállalatok és a fogyasztók előnyére válik. A verseny ösztönzi a termelékenységet, a növekedést és a munkahelyteremtést.

Az állami támogatások ellenőrzése a következő célokat szolgálja: i) az állami támogatások általános szintjének korlátozása („kevesebb támogatás”); ii) annak biztosítása, hogy támogatásnyújtás esetén az nem a versenyt korlátozza, hanem a piaci hiányosságokat ellensúlyozza a társadalom egésze érdekében („hatékonyabb támogatás”); iii) az összeegyeztethetetlen támogatások hatékony megelőzése, illetve visszatéríttetése; és iv) az egyenlő versenyfeltételek biztosítása a belső piacon (a tagállamok között kereskedelem torzulásának megelőzése). Az állami támogatások ellenőrzése különös jelentőséggel bír a tagállamok válsághelyzeti és költségvetési korlátozásaival összefüggésben. A válság ideje alatt a Bizottság bizonyította, hogy állami támogatási eszközei sokoldalúan felhasználhatók, mégpedig azáltal, hogy különböző, a pénzügyi stabilitás megőrzését elősegítő és az egyenlő versenyfeltételek biztosításáról szóló közleményeket fogadott el, miközben mind a pénzügyi intézmények, mind a reálgazdaság számára jogbiztonságot nyújtott.[6]

Az Európa 2020 stratégia három fő témakört határozott meg:

- Intelligens növekedés : tudáson és innováción alapuló gazdaság kialakítása.

- Fenntartható növekedés : erőforrás-hatékonyabb, környezetbarátabb és versenyképesebb gazdaság.

- Inkluzív növekedés : magas foglalkoztatás, valamint társadalmi és területi kohézió jellemezte gazdaság kialakításának ösztönzése.

Az állami támogatások ellenőrzésével kapcsolatos politika hozzájárulhat e három témakör céljainak eléréséhez. Az Európa 2020 stratégia számos kiemelt célt fektet le, amelyek megvalósításában az állami támogatási eszközök több szakpolitikai területen történő együttes alkalmazása hozzájárulhat a következő „kiemelt kezdeményezések” végrehajtásához:

1. innovatív unió;

2. európai digitális menetrend;

3. erőforrás-hatékony Európa;

4. iparpolitika a globalizáció korában[7]; és

5. új készségek és munkahelyek.

Az állami támogatás ellenőrzésének célja, hogy segítséget nyújtson a tagállamok számára célzottabb támogatások felhasználásához azáltal, hogy az állami támogatásokat fokozottan a versenyképesség javítása és/vagy a regionális és társadalmi egyenlőtlenségek csökkentése felé irányítja. Más szóval biztosítani kívánja, hogy a támogatás a piaci hiányosságokat ellensúlyozza, és ne a piaci versenyt torzítsa anélkül, hogy megfelelő kompenzációs támogatást kínálna. Az ilyen támogatás jellemzően konkrét jogszabályi kereteken belül figyelembe vett horizontális célkitűzésekhez és iránymutatásokhoz kapcsolódik, beleértve a kutatás-fejlesztésre, az innovációra és kockázati tőkére, a kkv-kra, a környezetvédelemre és a képzésre vonatkozó jogszabályi kereteket. Ebben a tekintetben konkrét keretek és iránymutatások segítségével biztosítható, hogy amikor a tagállamok beavatkoznak a piac működésébe, a közkiadások nagyobb valószínűséggel nyújtsanak hatékony megoldást a piaci hiányosságokra.

Az állami támogatás ellenőrzésének jelenlegi szerkezete „három alkotóelemű” rendszeren alapul: csoportmentesség, standard értékelés és részletes értékelés. A csoportmentesség hatálya alá tartozó intézkedések mentesülnek a Bizottságnak történő előzetes bejelentés kötelezettsége alól, és így a Bizottság előzetes engedélye nélkül is végrehajthatók. A bejelentett intézkedések elvben standard értékelés tárgyát képezik. Részletes értékelést kizárólag a kétségre okot adó esetekben végeznek. Ez a kétlépcsős eljárás lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy elsősorban a leginkább versenytorzító hatású támogatási intézkedéseket vizsgálja.

Az értesítő e tavaszi kiadása a tagállamok által bejelentett támogatások alapján nyújt áttekintést a fontosabb állami támogatási kategóriákról, amelyeket jogi és szakpolitikai összefüggéseikben vizsgál. Ez a következő támogatásokat foglalja magában: K+F+I (3. pont), környezetvédelmi és energiatakarékossági támogatás (4. pont), regionális és fejlesztési támogatás (5. pont), kkv-k (6. pont), szélessávú hálózatok (7. pont), valamint foglalkoztatási és képzési támogatás (8. pont).

A jelentésben szereplő állami támogatási adatok a tagállamoknak a 794/2004/EK bizottsági rendelet[8] 5. cikkével és a tagállamok által a Bizottságnak szolgáltatandó adatok körét és tartalmát meghatározó III. A. mellékletével összhangban benyújtott, a meglévő programokra vonatkozó éves jelentésein alapulnak[9]. Az adatokhoz alapul szolgáltak a 659/1999/EK tanácsi rendelet[10] 2. cikkének megfelelően a tagállamok bejelentéseiben szereplő információk.

Az állami támogatásokhoz kapcsolódó kiadásra vonatkozó adatok nem tartalmazzák a strukturális alapok és a Kohéziós Alap hozzájárulásait. A 2007 és 2013 közötti időszakban az uniós költségvetés hozzávetőleg 36 %-át ezekre az alapokra fordítják. Ez az érintett időszakban közel 347 milliárd EUR kiadás, amely három célkitűzésre irányul: konvergencia, regionális versenyképesség és foglalkoztatás, valamint területi együttműködés.

A kohéziós politika finanszírozásának mindössze töredéke tartozik az állami támogatási szabályok hatálya alá, mivel a kiadások többségét az általános infrastruktúrára vagy nem gazdasági jellegű tevékenységekre fordítják[11]. Az állami támogatásokra vonatkozó előírások tiszteletben tartása mindenesetre a strukturális alapok igénybevételének egyértelmű feltétele.

KUTATÁS-FEJLESZTÉST ÉS INNOVÁCIÓT ÖSZTÖNZő ÁLLAMI TÁMOGATÁSOK

Szakpolitikai háttér

A kutatás-fejlesztés és innováció (K+F+I) központi szerepet tölt be az uniós gazdaság versenyképességének megerősítésében, valamint a fenntartható növekedés biztosításában. Ennélfogva a K+F+I-t az Európa 2020 stratégia[12] kiemelt kezdeményezésének egyikeként a stratégia középpontjába állították.

Az Európa 2020 stratégia célkitűzése, hogy az EU 2020-ig GDP-jének 3 %-át fordítsa kutatás-fejlesztésre. Azt is elismeri azonban, hogy „nem csak az abszolút értékben K+F-re fordított összegek számítanak. Európának a kutatási kiadások hatására és összetételére kell összpontosítania, és Unió-szerte javítania kell a magánszektor K+F-be történő beruházásaira vonatkozó feltételeket” [13] . Világosan utal az állami támogatási ellenőrzés politikájának szerepére, amikor megállapítja, hogy az az Európa 2020 stratégiához „ tevékenyen hozzájárulhat […] az innovatívabb, hatékonyabb és környezetbarátabb technológiákat szolgáló kezdeményezések elindítása és támogatása révén, illetve az állami beruházástámogatáshoz, a kockázati tőkéhez és a kutatási és fejlesztési támogatásokhoz való hozzáférés megkönnyítésén keresztül”[14] . Hangsúlyozni kell azonban, hogy az állami támogatási szabályok a K+F+I politikák mindössze egy összetevőjét képezik és az állami támogatások a K+F-re fordított kiadásoknak csak egy részét érintik. Például míg egy közelmúltban készült gazdasági elemzés szerint „úgy tűnik, hogy a kutatás-fejlesztési adókkal kapcsolatos, a közvetlen támogatások helyett a költségvetési ösztönzőkre irányuló megközelítés az Európai Unió minden tagállamában kedvezően befolyásolja a K+F-re fordított kiadások hatékonyságát”[15] , a kutatás-fejlesztést előmozdító költségvetési ösztönzők nagyrészt kívül esnek az állami támogatások hatályán, mivel általános alkalmazási körű intézkedésnek minősülnek[16].

„Az Európa 2020 stratégia kiemelt kezdeményezése: Innovatív Unió” című közleményében[17] a Bizottság megfogalmazza, hogy álláspontja szerint mit kell tenni az innováció fellendítése, valamint annak érdekében, hogy a K+F+I politikát a társadalmunkat érintő kihívásokra, például az éghajlatváltozásra, energia- és erőforrás-hatékonyságra, egészségügyre és demográfiai változásokra összpontosítsuk. Az Európai Tanács 2011. február 4-i ülésének fő témája az energiaügy és az innováció volt, és több olyan kiemelt cselekvési területről is megállapodott, ahol a célkitűzések megvalósítása jelentősen hozzá fog járulni a növekedés és a munkahelyteremtés fellendítéséhez, valamint Európa versenyképességének javításához[18].

Az „Innovatív Uniót” az „Iparpolitika a globalizáció korában” kiemelt kezdeményezéssel együtt dolgozzák majd ki, amely stratégiai keretet teremt egy erős, diverzifikált és versenyképes európai gazdasági bázis támogatására. A kezdeményezés hangsúlyozza a versenyképes piacoknak az innováció és a hatékonyságnövelés motorjaként és a vállalatok termelékenységnövelésének ösztönzőjeként betöltött fontos szerepét, valamint kiemeli, hogy az állami támogatások ellenőrzése alapvető szerepet tölt be „az egységes piac torzulásainak megelőzésében; emellett az állami támogatásokra vonatkozó szabályok úgy vannak kialakítva, hogy támogassák az európai ipar versenyképességét. Az állami támogatásokra vonatkozó szabályok olyan keretet biztosítanak, amely a feltárt piaci hiányosságok orvoslása felé tereli a tagállamok beruházásait.” [19] A legfőbb kérdés tehát az, hogy a tagállamoknak miként kell beavatkozniuk e célkitűzés elérése érdekében, és milyen szerep jut ebben az állami támogatásoknak.

A költségvetési korlátozások szorításában a tagállamoknak emellett érzékeny egyensúlyt kell fenntartaniuk a kormányzati kiadások kiigazítása, valamint a fenntartható növekedést elősegítő kiadások védelme között[20]. Noha az innováció ösztönzésének leghatékonyabb módját a verseny elősegítése és a megfelelő feltételeket teremtő általános intézkedések jelentik, bizonyos körülmények között az állami támogatás lehet a megfelelő ösztönző a K+F+I-hez kapcsolódó további magánberuházásokhoz, valamint a piaci hiányosságok kezeléséhez.

A K+F+I-re legjellemzőbb piaci hiányosságok területei a pozitív externáliák (ahol a K+F+I-be beruházó magánvállalkozás előnyeinél jóval jelentősebb előnyök a társadalom egésze számára), a közjavak (amikor bizonyos tevékenységek eredményének védelme nem biztosítható, ezért az eredetileg a K+F+I-be befektető vállalkozás versenytársai felhasználhatják), a hiányos vagy aszimmetrikus tájékoztatás, valamint a koordinációs és hálózati hiányosságok. Az állami támogatás segíthet megváltoztatni a magánvállalatok indítékait és ezáltal a K+F+I-be történő beruházásra sarkallni őket.

Amennyiben azonban az állami támogatások a nemzeti vállalkozások védelmét, a gazdaságtalan vállalkozások fennmaradásának támogatását, a verseny torzítását és a szétaprózódott piacok mesterséges fenntartását szolgálják, az a K+F+I, valamint a gazdasági növekedés színvonalának csökkenését eredményezheti. Amikor egy adott vállalkozás támogatásban részesül, általában erősíti pozícióját a piacon, és visszavetheti más vállalkozások befektetéseinek megtérülését. Emellett csökkenhet a kedvezményezett szintjén az innováció ösztönzője, amennyiben a támogatás a kedvezményezett esetében egy kisebb költségvetési megszorítást eredményez. A támogatás gazdaságtalan vállalkozások támogatásához is vezethet, illetve lehetővé teheti a kedvezményezett kirekesztő gyakorlatának vagy piaci befolyásának erősítését.

Az állami támogatások ezért csak abban az esetben segíthetik elő a további K+F+I-t, ha olyan, pontosan meghatározott piaci hiányosságokra nyújtanak megoldást, amelyek megakadályozzák a piacokat a K+F+I optimális szintjének elérésében, és ha azokat úgy alakítják ki, hogy csökkentsék a verseny és a kereskedelem torzulásait, illetve maximalizálják a közkiadások hatékonyságát (ezt illusztrálja a Gaya projekt, amelyről a 3.3. pont bekeretezett részében található leírás).

Mindazonáltal, amint azt fent hangsúlyoztuk, figyelembe kell venni, hogy az állami támogatás mindössze egy eleme a K+F+I fellendítéséhez szükséges jóval nagyobb eszköztárnak. Az állami támogatás nem helyettesítheti a kifejezetten e terület szerkezeti hiányosságainak pótlásához szükséges reformokat.

A K+F+I-re vonatkozó állami támogatási szabályok

Azt követően, hogy elismerték, a K+F+I szintje elmarad a gazdaság számára optimális szinttől, a lisszaboni stratégia keretében felülvizsgálták a K+F+I-t ösztönző állami támogatásokra vonatkozó szabályokat. A K+F+I-t ösztönző állami támogatások célja, hogy hozzájáruljanak az e területen megvalósított magánberuházások szintjének növeléséhez, ami végső soron nagyobb növekedést eredményezne az Unióban.

A K+F+I 2006. évi keretrendszere[21] és a 2008. évi általános csoportmentességi rendelet[22] képezi a K+F+I-re vonatkozó állami támogatási intézkedések értékelésének jogalapját. A Bizottság 2011-ben elkészíti a keretrendszer félidős értékelését, amelyben számot ad a legújabb tapasztalatokról és azon ideiglenesen meghatározott gyakorlati módosításokról, amelyek a keretrendszer 2013-ban esedékes felülvizsgálatának tárgyát képezhetik.

Általános csoportmentességi rendelet

Az általános csoportmentességi rendelet (GBER) a keretrendszerrel összhangban magában foglalja a kutatás-fejlesztési és innovációs intézkedéseket.

A következő intézkedések tartoznak az általános csoportmentességi rendelet hatálya alá: K+F projektekre nyújtott támogatás, a műszaki megvalósíthatósági tanulmányokhoz nyújtott támogatás, az ipari tulajdonjogokkal kapcsolatban felmerülő költségekhez a kkv-k részére nyújtott támogatás, a fiatal innovatív kisvállalkozások részére nyújtott támogatás, az innovációs tanácsadási szolgáltatásokhoz és az innovációs támogató szolgáltatásokhoz nyújtott támogatás, magasan képzett munkaerő kölcsönzéséhez nyújtott támogatás, valamint a mezőgazdasági és halászati ágazatban K+F-re nyújtott támogatás.

A K+F+I-hez nyújtott állami támogatások keretrendszere

A K+F+I-hez nyújtott állami támogatások keretrendszere meghatározza azokat a feltételeket, amelyeket a tagállamoknak a K+F+I ösztönzéséhez nyújtott támogatások esetében be kell tartaniuk, mindazonáltal engedélyezi a tagállamok számára, hogy nemzeti sajátosságaikhoz igazíthassák a K+F+I-re vonatkozó támogatásaikat. A 2006. évi keretrendszer célja, hogy megkönnyítse a tagállamok számára, hogy támogatásaikat a piac nyilvánvaló hiányosságaira összpontosítsák. Különös figyelmet fordít a piaci hiányosságok által leginkább sújtott kkv-kra, ugyanakkor a nagyvállalatoknak számos támogatásszerzési lehetőséget kínál, amennyiben kellően indokolt. Az állami támogatás feladata, hogy megváltoztassa a kedvezményezett magatartását, annak érdekében, hogy az növelje a K+F+I keretében végzett tevékenységeit.

A keretrendszer számos K+F+I tevékenységre vonatkozó állami támogatási intézkedést tartalmaz, úgymint: K+F projektekre nyújtott támogatás, a műszaki megvalósíthatósági tanulmányokhoz nyújtott támogatás, az ipari tulajdonjogokkal kapcsolatban felmerülő költségekhez a kkv-k részére nyújtott támogatás, a fiatal innovatív kisvállalkozások részére nyújtott támogatás, a szolgáltatás területén az eljárási és szervezési innovációhoz nyújtott támogatás, az innovációs tanácsadási szolgáltatásokhoz és az innovációs támogató szolgáltatásokhoz nyújtott támogatás, magasan képzett munkaerő kölcsönzéséhez nyújtott támogatás és az innovációs csoportosulásoknak nyújtott támogatás. A keretrendszer a mezőgazdaságra és halászatra vonatkozó egyedi szabályokat is tartalmaz.

A szabályok alkalmazása részletes gazdasági elemzés alapján történik. A legnagyobb verseny- és kereskedelemtorzító hatással rendelkező, nagy összegű támogatásokat magukban foglaló intézkedéseket részletes értékelésnek vetik alá, míg az kisebb támogatási összegeket nyújtó intézkedések esetében automatikusan egyszerűbb vizsgálatot végeznek, és utóbbiak az általános csoportmentességi rendelet hatálya alatt mentesülhetnek az előzetes bejelentési kötelezettség alól is.

A K+F projektekre vonatkozóan a keretrendszer a kutatások piaci közelsége alapján a támogatások három kategóriáját különbözteti meg: alapkutatás, ipari kutatás és kísérleti fejlesztés, a „Javaslat a kutatás és kísérleti fejlesztés felméréseinek egységes gyakorlatára” című Frascati-féle kézikönyvben foglaltakkal összhangban[23]. Ez lehetővé teszi, hogy különböző, az egyes kutatási projekteket érintő piaci hiányosság mértékének megfelelő arányú támogatási intenzitást alkalmazzanak.

Emellett iránymutatást ad arról, hogy a vállalkozások és közfinanszírozású kutatási szervezetek által közösen végrehajtott K+F+I projektek részesüljenek-e állami támogatásban. Ez megnöveli a jogbiztonságot a kutatási szervezetek, valamint azon szerződéses vagy együttműködés keretében végzett kutatási tevékenységeik számára, amelyek célja az állami kutatóintézetek szerepének megerősítése, valamint az állami és a magánszektor együttműködésének elősegítése.

A részletes értékelés hatálya alá tartozó támogatások összeegyeztethetősége

Ha az egyetlen kedvezményezettnek nyújtott támogatás bizonyos, a keretrendszer által meghatározott küszöbértékeket túllép, a versenytorzulás fokozott kockázata miatt egyedi bejelentés szükséges. A támogatás értékelése a keretrendszernek megfelelően történik és célja a versenyre gyakorolt hatások, valamint a K+F projektek közös célkitűzésekhez való hozzájárulásának a vizsgálata.

A K+F+I-t ösztönző állami támogatásokra vonatkozó határozatok és esettanulmányok

2004 és 2010 között az Európai Bizottság 426 végleges határozatot hozott K+F+I intézkedésekkel kapcsolatban, amelyből 12 esetben úgy ítélte meg, hogy az nem minősül támogatásnak, 413 esetet pedig összeegyeztethetőnek ítélt. A Bizottság egy részben elutasító határozatot is hozott, amelyben visszatérítést rendelt el (C-31/2004. sz. Schiefergruben Magog-ügy [Németország]). 2004-ben a jóváhagyott állami támogatási intézkedések száma 38 volt. A következő két évben ez hozzávetőleg 70-re emelkedett, főként annak köszönhetően, hogy új tagállamok kerültek az összesítésbe, valamint a német esetek száma megnövekedett.

A K+F+I keretrendszer 2007. január 1-jei hatálybalépését követően 2010 végéig a Bizottság 195 állami támogatási programot hagyott jóvá, amelyből 143 tisztán K+F program volt, 14 innovációorientált, 38 pedig vegyes, kutatás-fejlesztési és innovációs célkitűzéseket is tartalmazó intézkedés. Ezzel egyidejűleg a Bizottság további 44 esetben hagyta jóvá támogatási program egyedi alkalmazását vagy hagyott jóvá ad hoc K+F támogatási intézkedést, ebből 39-et részletes értékelést követően (köztük két olyan intézkedést, amelyhez kapcsolódóan hivatalos vizsgálati eljárást folytattak)[24]. A Bizottság továbbá összesen 192, az egyedi bejelentési kötelezettség alól mentesülő támogatási programok alapján hozott intézkedés és több mint 3 millió EUR értékű egyedi intézkedés megvalósítását követte nyomon.

A K+F+I keretrendszerben jóváhagyott intézkedések száma 2007-ben 64 volt, amely a korábbi években tapasztalthoz hasonló szintet jelent, ez azonban 2008-ban, túlnyomórészt a német (26) és a spanyol (24) intézkedések nagy számának köszönhetően hozzávetőleg 110-re emelkedett. Az elmúlt két évben jelentős csökkenés volt megfigyelhető. 2009-ben 40, 2010-ben pedig körülbelül 30 intézkedést hagytak jóvá. Ugyancsak szerepe lehet e jelenség kialakulásában az általános csoportmentességi rendelet 2008 második felében történt bevezetésének, amely lehetővé tette, hogy a Bizottság előzetes vizsgálata nélkül ítéljenek meg K+F+I támogatásokat[25].

A tagállamok által ugyanebben az időszakban (2004–2010) hozott, csoportmentesség hatálya alá tartozó K+F+I intézkedések száma 559 volt[26]. Az összes ilyen intézkedés közel 60 %-át négy tagállam: Olaszország (109), Lengyelország (79), Spanyolország (73) és Németország (67) hozta.

A K+F+I intézkedések 2004 és 2010 közötti időszakban megfigyelhető változás az alábbi ábrán látható:

[pic]

A támogatott tevékenységek típusát illetően az általános csoportmentességi rendelet keretében hozott, a csoportmentesség hatálya alá tartozó K+F+I intézkedések közül 100 alapkutatáshoz, 299 ipari kutatáshoz, 290 pedig kísérleti fejlesztéshez nyújtott támogatást. Az általános csoportmentességi rendelet célkitűzéseit illetően 109 intézkedés vonatkozott a kkv-k ipari tulajdonjogaira, 54 a fiatal innovatív kisvállalkozásokra, 115 a műszaki megvalósíthatósági tanulmányokra, 79 az innovációs tanácsadási és támogatási szolgáltatásokra, 54 a mezőgazdasági és halászati szektorban végzett kutatás-fejlesztésre és 39 a magasan képzett munkaerő kölcsönzésére.

Az alábbi bekeretezett rész két tagállamban végrehajtott, a K+F+I beruházásokat ösztönző intézkedésekre vonatkozó példákat mutat be. Az első példa egy Spanyolország által végrehajtott, csoportmentesség hatálya alá tartozó, gépjármű-ágazati intézkedés, a második pedig bioüzemanyag-technológiákra vonatkozó egyedi francia támogatás, amely a versenytorzító hatás ellensúlyozását előmozdító kompenzációs intézkedéseket tartalmaz.

A gépjárműágazatra vonatkozó versenyképességi terv (X 59/2009., Spanyolország)

2009-ben Spanyolország olyan, a csoportmentesség hatálya alá tartozó intézkedésről tájékoztatta a Bizottságot, amelynek célja a gépjárműágazat versenyképességének javítása. Ez környezetvédelmi célú, K+F+I tevékenységekre, valamint képzésre fordítható támogatásokat tartalmazott. A 2009-ben megvalósuló beruházások teljes finanszírozási költségvetése 800 millió EUR volt.

A K+F+I vonatkozásában kísérleti fejlesztésre és műszaki megvalósíthatósági tanulmányokra ítélhettek meg támogatást. A kedvezményezettek kkv-k és nagyvállalkozások lehettek. Az általános csoportmentességi rendelet rendelkezéseinek megfelelően a kkv-k nagyobb támogatási intenzitásban részesültek. A hozzájárulást támogatások és kedvezményes kamatozású kölcsönök formájában biztosították.

A program keretében nyújtott támogatás (194 millió EUR) a Spanyolországban 2009-ben a K+F+I-re nyújtott, csoportmentesség hatálya alá tartozó állami támogatások több mint kétharmadát, és az EU csoportmentesség hatálya alá tartozó, K+F+I-re vonatkozó összes intézkedésének hozzávetőleg 20 %-át tette ki.

Gaya projekt (N 493/09., Franciaország)

2009-ben Franciaország a második generációs bioüzemanyag-gyártáshoz kapcsolódó technológiák fejlesztését támogató „GAYA” elnevezésű kutatási programjának a végrehatási szándékáról tájékoztatta a Bizottságot. A projektet vezető GDF SUEZ csoport és partnerei egy iparosodás előtti K+F demonstrációs erőmű felépítését tervezték, hogy a teljes termelési láncon keresztül vizsgálhassák meg a biomassza-elgázosítási folyamatokat. Szándékaik szerint az erőművet egy következő iparosodási szakaszban megvalósuló, együttműködésen alapuló K+F program részeként fogják használni. A projekt hétéves időtartamára vonatkozó várható teljes költségvetés 46,5 millió EUR volt.

Alapos vizsgálatot követően a Bizottság 2010-ben 18,9 millió EUR támogatást engedélyezett a program számára. A vizsgálat szerint a K+F projekt jelentős előnyöket biztosítana a tudományos ismeretek terjesztése, valamint a környezetvédelem, a földhasználat-tervezés és Európa energiafüggőségének csökkentése szempontjából. Mivel azonban a GAYA projekt várhatóan csak a 2020–2030 közötti időszakban válik jövedelmezővé, állami támogatásra volt szükség. A Bizottság különösen fontosnak tartotta, hogy a jövőbeli szellemi tulajdonjogoknak a GDF Suez és partner kutatószervei között történő felosztása a későbbiekben ne torzítsa a biometán piacán érvényesülő versenyfeltételeket. A GDF Suez vállalta, hogy lemond azon kizárólagos jogairól, amelyeket partnerei új technológiáikra vonatkozóan biztosíthatnának számára. Így a támogatásból eredő versenytorzító hatás mérsékelt maradna, különösen azért, mert a leendő demonstrációs erőmű az ágazat más érdekeltjei számára is nyitott lesz. Végül a legfőbb európai versenytársak jelenléte, valamint az a tény, hogy a projekt más várható technológiáktól különbözött, lehetővé tette az energiapiacokon a versenynyomás fenntartását. A támogatást a francia Környezetvédelmi és Energiagazdálkodási Ügynökségnek (Agence de l’Environnment et de la Maîtrise de l’Energie) a Bizottság által 2010 márciusában jóváhagyott támogatási programja keretében nyújtották.

K+F+I-re fordított kiadások

Amint azt említettük, az Innovatív Unió kiemelt kezdeményezés előirányozza, hogy az Unió GDP-jének (az állami és magánkiadásokat együttvéve) 3 %-át kell EU-szerte K+F+I beruházásokra fordítani.

2009-ben az EU K+F-re fordított kiadásai a valaha mért legmagasabb érték, 2,01 % (hozzávetőleg 236,5 milliárd EUR)[27] volt, amely kismértékben meghaladja a 2008-as szintet (1,92 %), azonban az Európa 2020 stratégiában meghatározott célnál még mindig jóval alacsonyabb[28].

Ugyancsak jelentős különbségek voltak észlelhetők az egyes tagállamok között. Miközben három tagállam túlteljesítette a 3 %-os célkitűzést[29], mindössze három másik tagállam érte el az uniós átlagot[30] és kilenc tagállamban[31] a K+F-re fordított állami és magánkiadások összessége még a GDP 1 %-át sem érte el.

A kormányzati szektor az EU összes K+F kiadásának közel egyharmadához nyújtott támogatást (a GDP 0,65 %-a). E teljes összegből az állami támogatás részesedése viszonylag kismértékű volt (13 %), amely 2009-ben 10,6 milliárd eurónak, vagyis a GDP 0,09 %-ának felelt meg (EU átlag). K+F+I-re kilenc tagállam nyújtott az uniós átlagnál több állami támogatást; ezek: Belgium (0,22 %), Szlovénia (0,19 %), Cseh Köztársaság (0,18 %), Luxemburg (0,16 %), Finnország (0,14 %), Spanyolország (0,13 %), Franciaország (0,11 %), Ausztria (0,11 %) és Magyarország (0,10 %). Hat tagállam (Ciprus, Szlovákia, Görögország, Lettország, Lengyelország és Észtország) mindössze a GDP-je 0,01 %-át vagy annál kevesebb állami támogatást nyújtott ilyen célra.

2009-ben a K+F+I-re fordított összes állami támogatás közel 60 %-át három tagállam, Németország (2,5 milliárd EUR, a teljes uniós összeg 24 %-a), Franciaország (2,2 milliárd EUR, a teljes uniós összeg 20 %-a) és Spanyolország (1,4 milliárd EUR, a teljes uniós összeg 13 %-a) nyújtotta.

[pic]

A K+F+I támogatásként bejelentett, csoportmentesség hatálya alá tartozó támogatások összege 2009-ben hozzávetőleg 1 milliárd EUR volt. Ez az azonos célra nyújtott teljes támogatási összeg 9 %-át jelentette. Spanyolország (282 millió EUR), Olaszország (267 millió EUR) és Belgium (közel 130 millió EUR) használták fel ezt az eszközt a legnagyobb mértékben. A tagállamok átlagosan négyet használtak fel az általános csoportmentességi rendelet erre a területre vonatkozó kilenc lehetséges célkitűzése közül. Ezek a következők: kísérleti fejlesztés (a GBER 31. cikke (2) bekezdésének c) pontja, 428 millió EUR), ipari kutatás (a GBER 31. cikke (2) bekezdésének b) pontja, 312 millió EUR), műszaki megvalósíthatósági tanulmányok (a GBER 32. cikke, 65 millió EUR) és a kkv-k ipari tulajdonjogainak költségeihez nyújtott támogatás (a GBER 33. cikke, 53 millió EUR).

2009-ben a K+F+I-re vonatkozó támogatást hozzávetőleg 420 intézkedés keretében nyújtották (amelyből 137 a csoportmentesség hatálya alá tartozott), azonban a hat legnagyobb (a Bizottság által is jóváhagyott) program a teljes kiadás egynegyedét képezte. Ezek az intézkedések 13 másik programmal együtt (amelyekből kettő a csoportmentesség hatálya alá tartozott) az Unióban a K+F+I-re vonatkozó összes állami támogatás felének feleltek meg. A 19 legjelentősebb intézkedés közül 5 program francia, 3 német, 3 spanyol, 3 olasz, 2 brit, 1 belga, 1 finn, 1 pedig osztrák volt.

A tendencia hosszú távon relatív és névleges értékben kifejezve egyaránt a K+F+I-re vonatkozó támogatások állandó növekedését mutatja. A támogatás mértéke a 2004 és 2009 közötti időszakban a GDP 0,05 %-áról (5,7 milliárd EUR) 2009-re 0,09 %-ra emelkedett. Az ebben az időszakban a K+F+I-re fordított 46,5 milliárd EUR támogatás több mint felét két tagállam, Németország (29 %) és Franciaország (22 %) nyújtotta, míg a teljes összeg további egyharmadát öt tagállam biztosította: Olaszország (11 %), Spanyolország (9 %), az Egyesült Királyság (7 %), Belgium (5 %) és Hollandia (4 %).

A tagállamok jellemzően programok, és nem ad hoc egyedi intézkedések keretében nyújtanak támogatást a K+F+I-hez. 2009-ben a teljes összeg 98 %-a programok keretében nyújtott támogatásból, a maradék 2 % pedig ad hoc intézkedésekből származott. Ezek az arányok az elmúlt hat évben változatlanok maradtak.

A támogatási eszközöket tekintve 2009-ben a leggyakoribb a közvetlen támogatás volt (a teljes összeg hozzávetőleg 80 %-a), ezt követték a kedvezményes kamatozású kölcsönök[32] (11 %) és az adókedvezmények (9 %). Egyéb eszközök, mint például a tőkerészesedések, járulékfizetési halasztás vagy garanciák, nem jutottak jelentős szerephez. A kedvezményes kamatozású kölcsönként nyújtott támogatások 70 %-a Spanyolországból és Franciaországból származott, az K+F+I-re vonatkozó összes adókedvezmény 85 %-át pedig Belgium és az Egyesült Királyság biztosította.

Állami támogatások és innovációs teljesítmény

A tagállamok[33] által nyújtott állami támogatások szintjét innovációs[34] teljesítményükkel összehasonlítva megállapítható, hogy a két változó között nincs közvetlen kapcsolat. Az innovációs teljesítménymutató számos dimenziót ölel fel, amely a K+F-re fordított (állami és magán-) kiadások szintjén kívül magában foglalja többek között a fiatalok képzettségi szintjét, a vállalatok szélessávú hozzáférését, és az egymillió főre jutó közösségi védjegyek számát. Mindezek a dimenziók hozzájárulnak az országok innovációs teljesítményéhez. Ez azt mutatja, hogy a K+F+I ösztönzéséhez számos lehetőség áll a tagállamok rendelkezésére; az állami támogatás csak egy a lehetséges eszközök közül.

A vezető innovátorok csoportjába tartozó Svédország, Németország és Dánia (a GDP százalékában kifejezve) az uniós átlaggal megegyező vagy annál alacsonyabb összegű támogatást nyújtott. A szintén vezető innovátor Finnország azonban az uniós átlagot meghaladó állami támogatást nyújtott. A K+F+I-re vonatkozó kormányzati kiadások valamennyi említett esetben meghaladták az uniós átlagot[35].

[pic]

Az állami támogatás szintje a követő innovátorok csoportjába tartozó országok közül a legtöbb tagállamban meghaladja vagy megközelíti az uniós átlagot (2009-ben a GDP 0,09 %-a). Mindössze az Egyesült Királyság, Észtország és Ciprus rendelkezik alacsony (az uniós átlag felénél kisebb) részesedéssel a K+F+I-re vonatkozó támogatások területén. Az uniós átlagot meghaladó támogatást nyújtó Magyarország, Spanyolország és a Cseh Köztársaság kivételével a mérsékelt vagy lemaradó innovátorok csoportjába tartozó országok mindegyike alacsony (az uniós átlagtól elmaradó) K+F+I-t ösztönző állami támogatást nyújtott.

Következtetés – K+F+I-t ösztönző állami támogatások

Európának tehát további fontos lépéseket kell tennie ahhoz, hogy 2020-ig megvalósítsa azt az európai célkitűzést, amelynek értelmében az uniós GDP 3 %-át kell K+F+I-re fordítani. A mennyiségi célt strukturális reformoknak kell kísérniük, hogy javítani lehessen a magánszektorbeli kutatás-fejlesztés általános feltételeit és környezetét. „Az Európa 2020 stratégia kiemelt kezdeményezése: Innovatív Unió” című közleményében a Bizottság megfogalmazza, hogy álláspontja szerint Európának mit kell tennie a feltételek és a K+F+I számára elérhető finanszírozás javítása, valamint annak érdekében, hogy képes legyen szembenézni társadalmunk új kihívásaival és biztosítani tudja azt, hogy az innovatív ötletekből növekedést ösztönző és munkahelyteremtő termékek és szolgáltatások szülessenek. Az állami támogatásokra vonatkozó szabályok további eszközrendszert biztosítanak ahhoz, hogy meg tudjuk oldani ezeket a feladatokat.

A K+F+I-t ösztönző állami támogatások fő célja, hogy támogatást biztosítsanak abban az esetben, amikor a piacokon azok működési zavarai miatt nem valósul meg a K+F+I optimális szintje. A vezető innovátornak számító tagállamok nem feltétlenül azok, amelyekben a K+F+I-re fordítható állami támogatás összege a legmagasabb.

KÖRNYEZETVÉDELMI CÉLÚ ÁLLAMI TÁMOGATÁSOK

Szakpolitikai háttér

A természeti erőforrások alapozzák meg az európai gazdaság és a világgazdaság működését és az életminőségünket. A világ erőforrásainak nagymértékű felhasználása nagy terhet ró bolygónkra, és veszélyezteti ezen erőforrások ellátásának biztonságát. Ezért az erőforrások jelenlegi felhasználási módja helyett erőforrás-hatékony, alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra van szükség a fenntartható növekedés érdekében.

Az Európa 2020 stratégia ebből kiindulva a „fenntartható növekedést”[36] az egyik legfőbb célkitűzésként emelte ki az elkövetkezendő évekre. Konkrét célokat[37] határozott meg, és az „Erőforrás-hatékony Európa” kiemelt kezdeményezésen belül hosszú távú intézkedési keretről rendelkezett.

A hosszú távú intézkedési keret számos területre vonatkozó, összehangolt intézkedésekről rendelkezik[38], ösztönzi az éghajlatváltozásra, az energiára[39], a szállításra, az iparra, a nyersanyagokra, a mezőgazdaságra, a halászatra, a biodiverzitásra és a regionális fejlesztésre vonatkozó szakpolitikai menetrendek kialakítását, ami a hozzájárul ahhoz, hogy:

- az erőforrások felhasználásának egyidejű csökkentése mellett fokozzuk a gazdasági hatékonyságot;

- felismerjük és megvalósítsuk a gazdasági növekedés új lehetőségeit, fokozzuk az innovációt, és megerősítsük az EU versenyképességét;

- biztosítsuk az alapvető erőforrásokkal való ellátás biztonságát;

- küzdjünk az éghajlatváltozás ellen, és mérsékeljük az erőforrás-felhasználás környezeti hatásait.

E célkitűzések nagy része olyan jogszabályi vagy általános intézkedések révén valósítandó meg, amelyek nem foglalnak magukban állami támogatásokat. Továbbá az EUMSZ. 191. cikkének rendelkezései szerint[40], a EU környezetvédelmi intézkedéseinek az elővigyázatosság és a megelőzés elvén, a környezeti károk elsődlegesen a forrásuknál történő elhárításának elvén, valamint a „szennyező fizet”-elven kell alapulniuk, amely magában foglalja, hogy a környezetvédelemmel kapcsolatos költségek teljes mértékben a szennyezőre hárulnak (a költségek internalizálása), így nem szükséges hozzá állami támogatás.

Az „Erőforrás-hatékony Európa” kezdeményezés szerint „az erőforrásokat gyakran kevéssé hatékonyan használják fel amiatt, hogy nem állnak a társadalom rendelkezésére a fogyasztás valós költségeivel kapcsolatos információk, és ennek következtében a vállalkozások és az egyének nem tudják a viselkedésüket megfelelően változtatni” . Egyes esetekben azonban állami beavatkozás hiányában a vállalkozások elkerülhetik, hogy a tevékenységükből fakadó környezetvédelmi kár teljes költségét viseljék, és ennek eredményeként a piac nem hatékonyan osztja el a forrásokat, amely eredményeképp a vállalatok nem változtatnak viselkedésükön azért, hogy jobban védjék a környezetet. Ilyen esetben az állami támogatás ellensúlyozhatja a negatív környezeti externáliákhoz kapcsolódó piaci hiányosságokat.

A környezetvédelem fokozását és a költségek internalizálását elősegítő vállalati ösztönzőket például piaci alapú eszközök[41] (a továbbiakban: piaci alapú eszközök – például adózás – és/vagy szabályozás – például kötelező uniós normák) révén lehet bevezetni. Az állami támogatásokat is magukban foglaló köztámogatások ugyancsak szerepet játszhatnak abban az esetben, amikor a vállalatok a piaci hiányosságok miatt nem képesek megfelelni a környezetvédelmi előírásoknak, és egyéb piaci alapú eszközök nem használhatóak[42].

A környezetvédelmi állami támogatás ellenőrzésének elsődleges célja[43] annak biztosítása, hogy az állami támogatási intézkedésekkel betarthatóbbak legyenek a környezetvédelmi előírások, mint támogatás nélkül, valamint annak biztosítása, hogy a verseny torzulása és a tagállamok közötti kereskedelemre gyakorolt hatás szempontjából a támogatásnak több kedvező hatása legyen, mint kedvezőtlen.

Környezetvédelmi célú állami támogatási szabályok

A környezetvédelmi állami támogatásról szóló hatályos iránymutatás[44] a 2008. évi éghajlat-változási csomag része volt. Az EU környezetvédelmi és energiaügyi szakpolitikáival összefüggésben az állami támogatások ellenőrzésének végrehajtása céljából szövegezték meg. Ezeket az általános csoportmentességi rendelet (GBER) egészíti ki, amely a csoportmentességi jogszabályok közül elsőként tartalmazott a környezetvédelemre vonatkozó egyedi rendelkezéseket.

Iránymutatás a környezetvédelem állami támogatásáról

A környezetvédelmi támogatásról szóló, 2008 áprilisában hatályba lépett iránymutatásban a Bizottság néhány jellemző környezetvédelmi támogatási intézkedést figyelembe véve dolgozza ki az összeegyeztethetőségi szabályokat. Egyéb típusú támogatási intézkedések is összeegyeztethetőnek nyilváníthatók, azokat azonban az EUMSZ 107. cikke alapján kell vizsgálni (a kedvező és kedvezőtlen hatások közötti mérlegelési teszt).

Az iránymutatás például a megújuló energiaforrások előállítására és energiatakarékos kapcsolt energiatermelésre ösztönzi a tagállamokat azáltal, hogy lehetővé teszi számukra, hogy a megújuló energiaforrásokat gyártó vagy a kapcsolt hő- és villamosenergia-termelő (CHP) cégek számára az előállítási költségek és a piaci árak közötti különbséget teljesen fedező működési támogatást nyújtsanak. Emellett az uniós szabványokhoz idő előtt történő alkalmazkodáshoz nyújtott támogatásról, a környezeti tanulmányokhoz nyújtott támogatásról, a távfűtéshez nyújtott támogatásról, a hulladékgazdálkodáshoz nyújtott támogatásról és az értékesíthető engedélyek rendszere alapján nyújtott támogatásról szóló rendelkezéseket is tartalmaz.

Az iránymutatás az adókedvezményeket összeegyeztethetőnek nyilvánítja, amennyiben az adócsökkentést követően az érintett vállalatok legalább a minimális uniós adót megfizetik (ezek az adókedvezmények ezenkívül a csoportmentesség hatálya alá tartoznak, lásd alább). Az adókedvezmény akkor is a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánítható, ha a vállalatok nem fizetik meg a minimális uniós adót, a tagállamnak azonban ilyen esetekben bizonyítania kell, hogy nem akadályozza az adó általános környezetvédelmi céljának a megvalósítását, és hogy ezek az eltérések szükségesek és arányosak.

Az iránymutatás standard értékelésről és részletes értékelésről rendelkezik. A leginkább verseny- és kereskedelemtorzító hatású intézkedéseket részletes értékelésnek vetik alá, ideértve a kedvezményezettenkénti 7,5 millió EUR-nál nagyobb összegű beruházási támogatásokat, valamint a külön küszöbérték feletti működési támogatási intézkedéseket.

Általános csoportmentességi rendelet (GBER)

Az általános csoportmentességi rendelet a csoportmentességi jogszabályok közül elsőként tartalmaz a környezetvédelmi és energiatakarékossági célú támogatásokra vonatkozó rendelkezéseket. Az előírások összhangban állnak a környezetvédelem állami támogatásáról szóló közösségi iránymutatással. Az iránymutatás és az általános csoportmentességi rendelet között jelentős különbség, hogy az általános csoportmentességi rendelet egyszerűsített költségszámolási módszerről rendelkezik.

A rendelet bizonyos feltételekkel jelentős számú, a környezetvédelmet elősegítő vagy az éghajlatváltozás hatásait mérséklő támogatási intézkedést tesz lehetővé. Ilyen intézkedések többek között az energiatakarékosságot, illetve a megújuló energiaforrások használatát ösztönző beruházások, valamint a Bizottsággal szembeni előzetes bejelentési kötelezettség alól mentesülő, az összehangolt energiaadóhoz környezetiadó-csökkentés címén nyújtott támogatás.

Bizonyos egyedi bejelentési küszöbök túllépése vagy az általános csoportmentességi rendelet feltételeinek nemteljesülése esetén a támogatásra egyedi bejelentési kötelezettség vonatkozik azért, hogy a Bizottság megvizsgálhassa, milyen hatást gyakorol a támogatás a versenyre, valamint hogyan járul hozzá a közös érdekhez.

Környezetvédelmi célú állami támogatásokra vonatkozó határozatok és esettanulmányok

2004 és 2010 között a Bizottság 347 végleges határozatot hozott a környezetvédelemmel kapcsolatos állami támogatásokról, vagyis az energiatakarékosságról és más környezetvédelmi célkitűzésekről. Ebből 320 esetben a támogatásokat határozatában összeegyeztethetőnek nyilvánította, 21 intézkedésről állapította meg, hogy az nem minősül támogatásnak, és 6 elutasító határozatot hozott.

A meghozott határozatok döntő többsége (valamivel több, mint 82 %-a) programokra vonatkozott, 6 % a programok egyedi alkalmazását, 11 % pedig az ad hoc intézkedéseket foglalta magában. A meghozott határozatok fele öt tagállamra: Olaszországra (44), Németországra (38), Hollandiára (36), az Egyesült Királyságra (33) és a Cseh Köztársaságra (26) irányult.

Közel 140 határozatot a 2006–2007. évben hoztak, az általános csoportmenteségi rendelet és a környezetvédelemre vonatkozó iránymutatás hatálybalépését megelőzően. A környezetvédelemre vonatkozó iránymutatás keretében 2008-ban bevezették a részletes gazdasági értékelést, és a Bizottság 10 pozitív részletes értékelési határozatot hozott a 2010 végéig tartó időszakban.

A tagállamok 219 csoportmentesség hatálya alá tartozó intézkedést hoztak, amelyből 194 programokra vonatkozott. A legtöbb programot Németországban (40), Olaszországban (39), Spanyolországban (38) és az Egyesült Királyságban (21) vezették be. A támogatások által szorgalmazott részletes célkitűzésekkel kapcsolatban a legnépszerűbb célkitűzés a megújuló energiaforrásokból származó energia előmozdítása volt (az általános csoportmentességi rendelet, 23. cikk), amely kizárólagos célkitűzésként vagy a célkitűzések egyikeként 120, a csoportmentesség hatálya alá tartozó intézkedésnek a részét képezte. Ezt követték az energiatakarékossági intézkedésekbe történő beruházások (a GBER 21. cikke, 101 intézkedés), a vállalatok számára a uniós környezetvédelmi szabványok túlteljesítését lehetővé tevő beruházási támogatások (a GBER 18. cikke, 71 intézkedés), a környezetvédelmi tanulmányokra nyújtott támogatások (a GBER 24. cikke, 61 intézkedés) és a nagy hatásfokú kapcsolt energiatermelésbe történő beruházáshoz nyújtott környezetvédelmi támogatás (a GBER 22. cikke, 58 intézkedés). Az általános csoportmentességi rendelet hatálya alá tartozó további célkitűzések kevésbé voltak jelentősek[45].

[pic]

Az alábbi bekeretezett rész két tagállamban végrehajtott, a környezetvédelem javítását ösztönző különleges intézkedésekre vonatkozó példákat mutat be: az első egy, az acéltermelési folyamatokban a szén-dioxid-kibocsátás elválasztását és újrahasznosítását támogató német intézkedés. A második a Dániában végrehajtott, cementiparra vonatkozó adóügyi intézkedésekre vonatkozik.

Fő gáz-újrahasznosítási (TGR) projekt – Az ArcelorMittal Eisenhüttenstadt GmbH vállalatnak nyújtott támogatás (Németország, N 450/09.)

Németország tájékoztatta a Bizottságot 2009-ben, hogy támogatni kívánja az ArcelorMittal Eisenhüttenstadt GmbH vállalat (a továbbiakban AMEH) fő gáz-újrahasznosítási demonstrációs projektjének (TGR) megvalósítását. A TGR olyan innovatív és környezetbarát folyamat, amely lehetővé teszi a kemencéből távozó szén-dioxid más kibocsátott gázoktól történő elkülönítését és a szén-dioxid-mentes kibocsátások acélgyártáshoz történő felhasználását, ezáltal energiát takarít meg. A TGR technológia ipari mértékű gyakorlati alkalmazására még nem került sor. Mivel a 30,18 millió EUR támogatási összeg meghaladja a beruházási támogatásokra előirányzott, vállalkozásonként adható 7,5 millió EUR-s küszöböt, részletes értékelést végeztek a kérdéses támogatás kedvező és kedvezőtlen elemeinek feltérképezésével.

A Bizottság figyelembe vette, hogy a támogatott projekt környezetvédelmi előnyökkel jár, így képes hozzájárulni az éghajlatváltozással kapcsolatos célok eléréséhez. A projekt a tervek szerint nem torzította volna jelentős mértékben a versenyt, a támogatás pedig ösztönző hatással bírt. Ezenkívül az intézkedés eleget tett az arányosság hivatalos kritériumainak. Az 55 %-os támogatási intenzitás a támogatható költségek 60 %-ában megállapított maximális támogatási intenzitás alatt maradt (a környezetvédelem állami támogatásáról szóló iránymutatással összhangban a szén-dioxiddal kapcsolatos költségmegtakarítást nem vették figyelembe). A Bizottság emlékeztetett arra, hogy a TGR projekthez kapcsolódó kockázatok, valamint a projekt piacra gyakorolt hatása ismeretében ebben az esetben elfogadhatónak tartotta a tervezett támogatási összeget. A Bizottság 2010. március 9-én jóváhagyta az intézkedést.

Adókedvezmények cementgyártók számára (Dánia, N 327/08. és C 30/09.)

2008 júniusában Dánia két, a cementiparra vonatkozó környezetiadó-kedvezményről tájékoztatta a Bizottságot: az újonnan bevezetett nitrogén-oxidra (NOx) vonatkozó adó alóli mentességről és a cementgyártásból származó bizonyos hulladékokra vonatkozó, hatályos hulladékadó alóli teljes mentességről.

A környezetvédelmi iránymutatások szerint a környezeti adó csökkentése vagy az ilyen adó alóli mentesség formájában nyújtott támogatás összeegyeztethető a belső piaccal, amennyiben az legalább közvetett módon hozzájárul a környezetvédelem javításához, és az adócsökkentések és adómentességek nem hátráltatják a kitűzött általános célok elérését. A nitrogén-oxidra vonatkozó adócsökkentéshez közvetett környezeti előny kapcsolódik, ami annak köszönhető, hogy az adó általános szintje magasabb lehet, mint a csökkentés nélkül lenne. A kitűzött általános célok elérésének hátráltatásával kapcsolatban Dánia igyekezett az adócsökkentés mértékét a lehető legalacsonyabban tartani úgy, hogy korlátozta a kedvezményezettek számát és a kedvezményezetteket teljes adójuk 53 %-ának befizetésére kötelezte. A Bizottság figyelembe vette, hogy az intézkedés szükséges és arányos volt, és 2009. október 28-án jóváhagyta a nitrogén-oxidra vonatkozó tervezett adócsökkentést.

A hulladékadó alóli teljes mentességgel kapcsolatban azonban a Bizottság kétségeket fogalmazott meg az adómentesség szükségességéről és arányosságáról, különösen azért, mert ilyen esetben a vállalatot semmi nem ösztönözné arra, hogy hozzájáruljon a hulladékadó környezetvédelmi célkitűzéseihez. A Bizottság 2009. október 28-án hivatalos vizsgálati eljárást indított (ma C-30/2009. sz. ügy) és harmadik feleket kért fel arra, hogy nyújtsák be észrevételeiket. Még nem született végleges döntés.

Környezetvédelmi célú állami támogatási kiadások

Az Európa 2020 stratégia része az úgynevezett „20/20/20” környezetvédelmi célkitűzés, amely tartalmazza: a CO2 kibocsátás 20 %-os csökkentését, a megújuló energiaforrások 20 %-os részesedését az uniós energiafogyasztásban és az energiahatékonyság 20 %-os növekedését. Az állami támogatás közvetlen vagy közvetett módon is hozzájárulhat a kitűzött célok megvalósításához, különösen akkor, amikor a piaci hibákat kezeli vagy a környezetvédelemre szánt elégtelen ösztönzőket pótolja (például általános szabályozási intézkedések).

A fentiek értelmében nem minden köztámogatás minősül állami támogatásnak, például az általános adózásra vonatkozó intézkedések sem, mivel ezek nem szelektívek. Az alábbi adatok kizárólag az állami támogatásnak minősülő támogatási intézkedésekre vonatkoznak.

2009-ben az EU-ban nyújtott, környezetvédelemre vonatkozó állami támogatás összege 13,2 milliárd EUR volt (amelynek 93 %-a, azaz 12,2 milliárd EUR az energiatakarékosságtól eltérő környezetvédelmi célokra vonatkozott és csak 7 %, azaz 0,97 milliárd EUR magára az energiatakarékosságra). A környezetvédelmi támogatás relatív értéken az iparnak és szolgáltatási ágazatnak nyújtott teljes támogatás 22,6 %-ának vagy az EU-27 GDP-je 0,11 %-ának felelt meg.

Mindössze hat tagállam nyújtott az uniós átlagnál több támogatást: Svédország (a GDP 0,66 %-a), Németország (0,23 %), Dánia (0,19 %), Finnország (0,19 %), Hollandia (0,19 %) és Ausztria (0,13 %). Névleges értéken a legnagyobb támogatást Németország (5,7 milliárd EUR, a teljes uniós összeg 43 %-a), Svédország (1,9 milliárd EUR, a teljes uniós összeg 14 %-a), az Egyesült Királyság (1,2 milliárd EUR, a teljes uniós összeg 9 %-a) és Hollandia (1,1 milliárd EUR, a teljes uniós összeg 8 %-a) nyújtotta.

A környezetvédelmi támogatások sokféle célkitűzésre vonatkoznak, ideértve a megújuló energiaforrásokra, energiatakarékosságra, a hulladékgazdálkodásra és a szennyezett területek szennyeződésmentesítésére, valamint a termelési folyamatok javítására vonatkozó intézkedéseket. A tagállamok által ezekhez az intézkedésekhez nyújtott állami támogatás közvetlen előnyt jelent a környezet számára. Az állami támogatási kiadások tehát helyettesítőként alkalmazhatók a tervezett kedvező környezeti hatások jelzésére. 2009-ben ez a környezetvédelmi célú támogatások 35,5 %-ának, azaz hozzávetőleg 4,7 milliárd EUR-nak felelt meg. Ebből az alábbi tagállamok részesedése volt a legnagyobb: Spanyolország (828 millió EUR), az Egyesült Királyság (746 millió EUR), Ausztria (358 millió EUR) és két skandináv tagállam, Dánia (362 millió EUR) és Svédország (343 millió EUR).

A környezetvédelmi támogatásokra vonatkozó iránymutatásokban benne foglalt állami támogatási intézkedések következő csoportja a környezeti adók csökkentése vagy az ilyen adók alóli mentesség. A támogatási programok e csoportjára vonatkozó kiadások az elengedett adóbevétel összegét jelzik, és így nem minősülnek az adók által eredményezett kedvező környezeti hatásokat helyettesítő intézkedésnek. 2009-ben a környezeti támogatások 56,1 %-a, hozzávetőleg 7,4 milliárd EUR tartozott ebbe a kategóriába. A teljes összegből Németország nyújtotta a legnagyobb támogatást (mintegy 5 milliárd EUR), őt követte Svédország (1,6 milliárd EUR), az Egyesült Királyság (0,4 milliárd EUR), Finnország (0,2 milliárd EUR), Dánia (58 millió EUR) és Szlovákia (31 millió EUR).

Mivel a környezetvédelmi iránymutatás új szükségességi és arányossági kritériumokat vezetett be a minimális uniós adónál alacsonyabb (összehangolt) adókra vonatkozó adómentességre vonatkozóan, a Bizottság mindössze egy adómentességgel kapcsolatos ügyet hagyott jóvá, Dániában (N 327/08., a leírást lásd fent)[46]. A tagállamoknak azonban meg kell hozniuk a megfelelő intézkedéseket ahhoz, hogy a meglévő adócsökkentéseket 2012. december 31. előtt összhangba hozzák a környezetvédelemre vonatkozó iránymutatás előírásaival, ideértve azokat az eseteket is, amikor az adó mértéke nem éri el a minimális uniós szintet. Így elképzelhető, hogy 2012 végéig további eseteket jelentenek majd be a Bizottságnak.

2009-ben a környezet számára közvetlen előnnyel járó, a csoportmentesség hatálya alá tartozó, környezetvédelmi célú támogatások összege 732 millió EUR volt, amely a környezetvédelmi célkitűzésekre fordított összes támogatás 6 %-ának felelt meg (amely meglehetősen alacsony érték a többi horizontális célkitűzés részesedéséhez mérten). A tagállamok átlagosan hármat használtak az általános csoportmentességi rendelet e területre vonatkozó nyolc lehetséges célkitűzése közül. Ezek a következők: a megújuló energiaforrásokból származó energia előmozdítására irányuló környezetvédelmi beruházási támogatás (a GBER 23. cikke, 341 millió EUR), a vállalatok számára a uniós környezetvédelmi szabványok túlteljesítését lehetővé tevő beruházási támogatások (a GBER 18. cikke, 188 millió EUR) és az energiatakarékossági intézkedésekbe történő beruházások (a GBER 21. cikke, 116 millió EUR).

A környezetvédelmi célú, csoportmentesség hatálya alá tartozó támogatások részesedése a régebben jóváhagyott adómentességi rendszerek alacsony száma miatt különösen kevés, amely rendszerek a pénzbeli értékre vonatkozóan olyan jelentősek, hogy továbbra is az ezen a területen nyújtott állami támogatások legnagyobb részét képezik. Az ezen a területen nyújtott, csoportmentesség hatálya alá tartozó támogatások közel fele (47 %) Németországtól, további 44 % pedig együttesen Spanyolországtól és Belgiumtól származott.

A környezetvédelmi célú állami támogatási kiadások tendenciáit két egymást követő időszakban, 2004–2006 és 2007–2009 között vizsgálva megfigyelhető, hogy a kiadások mind relatív (a GDP 0,12 %-áról annak 0,11 %-ára), mind névleges értéken (évente átlagosan 0,6 milliárd EUR-val) csökkentek. Ezenkívül a kiadások részesedése az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott teljes állami támogatásból 25,5 %-ről 23,3 %-ra esett vissza.

A csökkenés számos okkal magyarázható. Elsősorban azokkal a már végrehajtott piaci alapú ösztönzőknek a hatásával, amelyek révén a gazdasági szereplők internalizálják a környezetvédelemmel kapcsolatos költségeiket, és nincs szükségük állami támogatásra. Az állami támogatások csökkenéséhez másodsorban hozzájárulnak a szigorúbb európai környezetvédelmi szabványok is: a gazdasági szereplők kötelesek alkalmazkodni az uniós szabványokhoz és köztámogatások nélkül is kötelesek betartani őket. Végül a válsághelyzeti költségvetési megszorítások ugyancsak hatással vannak a környezetvédelemre elkülönített közkiadások mértékére, legalábbis a fent meghatározott második időszakban.

A 2004–2009 közötti időszakban, amelynek során az Unióban 79 milliárd EUR környezetvédelmi támogatást nyújtottak, Németország és Svédország hozzájárulása (valamint az általuk nyújtott adókedvezmények mértéke) külön-külön a teljes összeg 51, illetve 16 %-ának felelt meg. 2005 óta a feldolgozóipar villamosenergia-felhasználására kivetett energiaadó alóli mentesség képezi a Svédország által nyújtott támogatási kiadások legjelentősebb részét, és a környezetvédelemre irányuló svédországi támogatások több mint felének felel meg[47]. Németországban a villamos energiára és ásványolajokra vonatkozó német energiaadók alóli mentességet meghosszabbító 2002. évi intézkedések elfogadásától 2006-ig a kiadások állandó emelkedése volt megfigyelhető. A németországi adómentességekre vonatkozó módosításokat követően 2006 és 2009 között a környezeti adók alóli mentességi rendszerek alapján nyújtott támogatások mértéke jelentősen, 3,2 milliárd EUR-val csökkent. 2009-ben az összes németországi környezetvédelmi támogatás egyharmadát a feldolgozóipar nagy energiaigényű felhasználóira vonatkozó adóügyi intézkedések alapján myújtották.

Szinte az összes környezetvédelmi támogatást programok keretében nyújtják. A 2004–2009 közötti időszakban az említett célkitűzésre irányuló egyedi ad hoc támogatás az összes támogatás kevesebb mint 0,5 %-ának felelt meg. Az előnyben részesített támogatási eszközökkel kapcsolatban a leggyakrabban az adómentességet választották, amely 2004 és 2009 között a környezetvédelmi célokra nyújtott összes állami támogatás 77 %-ának felelt meg, és ezt követték a közvetlen támogatások (23 %).

Következtetés – Környezetvédelmi és energiatakarékossági célú állami támogatások

Az Európa 2020 stratégia ismeretében azon uniós környezetvédelmi célkitűzések eléréséhez, amelyek piaci alapú ösztönzők vagy szabályozás révén nem megvalósíthatók, állami támogatásra lehet szükség. Az állami támogatások ellenőrzésének biztosítania kell, hogy a környezetvédelmi célkitűzésekhez nyújtott állami támogatások ne torzítsák indokolatlanul a versenyt.

Az állami támogatások ellenőrzése ezenkívül hozzájárulhat a támogatási programoknak az európai belső energiapiac kialakítása érdekében történő, tagállamok közötti harmonizációjához. Az állami támogatások ellenőrzése kiemelt szerepet tölthet be a megújuló energiaforrásokra irányuló támogatások harmonizációjának megszilárdításában, hogy ezáltal az elkövetkező években korlátozza a különböző tagállamokban előállított megújuló energiaforrások közötti verseny torzulását, és elkerülhetővé tegye a túlkompenzációt.

REGIONÁLIS FEJLESZTÉST ÖSZTÖNZő ÁLLAMI TÁMOGATÁSOK

Szakpolitikai háttér

A hátrányos helyzetű régiók problémáinak kezelése révén a regionális állami támogatások elősegítik az Unió tagállamainak gazdasági, társadalmi és területi kohézióját, és ezáltal hozzájárulnak az Európa 2020 stratégia céljaihoz. Ebben az értelemben a regionális támogatás minden más típusú támogatástól különbözik, mivel az elsősorban a kohéziós egyenlőtlenségek, és nem pusztán a piaci hiányosságok megszüntetését célozza.

A regionális állami támogatások ellenőrzését meg kell különböztetni az Unió kohéziós politikájától. A regionális állami támogatások inkább a hátrányos helyzetű területekre összpontosítanak, és nem az uniós regionális politikára, amely jelenleg általánosabb szakpolitikai célkitűzésekkel és nagyobb területi lefedettséggel rendelkezik. A regionális állami támogatások fő célkitűzése a jóléti és foglalkoztatási értelemben vett területi egyenlőtlenségek (koncentrációs hatás) helyreállítása azáltal, hogy ösztönzőként szolgálnak a gazdasági tevékenységek támogatott területeken történő folytatásához (amely így egyéb tényezők, például a munkabérköltségek, a piacokhoz történő hozzáférés, az adók, a termelékenység stb. tekintetében enyhítő hatással bír). A regionális támogatás lehetővé teszi a tagállamok számára olyan új beruházások támogatását, amelyek a gazdasági tevékenységek közvetett ösztönzése révén elősegítik a helyi munkahelyteremtést és annak járulékos előnyeit (kiegyenlítő hatás).

Az EU kohéziós politikájának célja a különböző régiók fejlettségi szintje közötti egyenlőtlenségek és a legkedvezőtlenebb helyzetű régiók lemaradásának csökkentése. A szállítási, távközlési, energetikai, társadalmi infrastruktúrától a humántőkéig sokféle tevékenységet finanszíroz. A közvetlen üzleti célú támogatásokkal legszorosabb kapcsolatban álló, és mint ilyen, állami támogatásokat is magában foglaló, „A vállalkozások és az innováció támogatása” elnevezésű kiadási kategória az összes kohéziós politikára fordított kiadás 20 %-át képezi. A kohéziós politika finanszírozásának mindössze töredéke tartozik az állami támogatási szabályok hatálya alá, mivel a strukturális alapok kiadásainak többsége olyan intézkedésekhez kapcsolódik, melyek nem tartoznak az állami támogatás fogalmába, ilyen pl. az általános infrastruktúra. Ezenkívül a vállalkozásoknak nyújtott közvetlen pénzügyi támogatásnak számos formája (például támogatások, kockázati tőke, kölcsönök) és célja (például innováció, környezetvédelem, képzés stb.) lehetséges. Ezért a kohéziós politika keretében nyújtott állami támogatások jelentős része nem kapcsolódik közvetlenül a regionális támogatásokra vonatkozó iránymutatás (RAG) értelmében vett regionális beruházási támogatásokhoz, hanem más állami támogatási szabályok (például K+F+I, környezetvédelem, kockázati tőke stb.) hatálya alá tartozik.

A regionális állami támogatások széles körben alkalmazhatók a regionális gazdaság egésze számára előnyös intézkedésektől, például a támogatott területeken működő vállalkozásoknak nyújtott általános támogatási intézkedésektől (többek között indulási támogatás, beruházási támogatás) a nagyberuházási projektekre vonatkozó célzott állami támogatásokig, amelyek versenytorzító hatása potenciálisan nagyobb, és amelyek támogatási intenzitását automatikusan csökkentik.

A regionális támogatások csak akkor tölthetnek be hatékony szerepet, ha fenntartható tevékenységeket eredményeznek, és az Unió leghátrányosabb helyzetű területei kapják meg őket. A regionális támogatásoknak több előnyös hatással kell rendelkezniük a kedvezőtlenebb helyzetű régiókban, mint versenytorzító hatással, vagyis egy bizonyos kedvezményezettnek vagy a kedvezményezettek egy kis csoportjának nyújtott támogatás révén a versenytársak piacról történő kiszorításának kockázati szintjénél.

A regionális fejlesztési támogatásokról, mivel az uniós állami támogatásra vonatkozó szabályok hatálya alá tartoznak, a Bizottság – a támogatások belső piaccal való összeegyeztethetőségének értékelése alapján – kizárólagos határozathozatali joggal rendelkezik. Ezzel szemben a strukturális alapokat az olyan operatív programokkal összhangban kell felhasználni, amelyekre az egyes tagállamok a Bizottsággal együttműködve tesznek javaslatot. Ennek végrehajtását a nemzeti irányító hatóságok biztosítják, amelyeknek a strukturális alapokra vonatkozó általános rendeletnek megfelelően[48] a feladatuk az uniós politikáknak, így az állami támogatási szabályoknak való megfelelés biztosítása. A rendelet értelmében az állami támogatási szabályoknak való meg nem felelés egyben olyan szabálytalanság, amely az uniós társfinanszírozás visszatérítésének elrendeléséhez vezethet. A nagyprojekteket, amelyeknek támogatható költsége meghaladja az 50 millió EUR-t, hivatalos formában a Bizottságnak kell benyújtani[49]. Ezt követően a Bizottság valamennyi uniós politikát figyelembe véve határozatot hoz a társfinanszírozásról.

A regionális fejlesztést ösztönző állami támogatásokra vonatkozó szabályok

A regionális támogatásokra vonatkozó iránymutatás (RAG) lefekteti a Bizottság által a regionális állami támogatások belső piaccal való összeegyeztethetőségének vizsgálata során alkalmazott kritériumokat. A regionális támogatásokra vonatkozó iránymutatás konkrét regionális támogatási korlátok alkalmazásával figyelembe veszi az érintett régiók fejlődését hátrányosan befolyásoló problémák relatív súlyát, ami lényegében tükrözi a Bizottság által végzendő, a támogatás negatív és pozitív hatásaira vonatkozó mérlegelési gyakorlatot.

Ahogy az a regionális támogatásokra vonatkozó iránymutatásban szerepel, a Bizottság 2009-ben elfogadta a nagyberuházási projektekhez (vagyis jelenértéken legalább 50 millió EUR támogatható beruházási költségű projektekhez) nyújtott regionális támogatások részletes vizsgálatának kritériumairól szóló közleményt[50]. A bizonyos küszöbértéket meghaladó nagyberuházási projektekre vonatkozó támogatásokat egyenként kell bejelenteni a Bizottságnak, mivel azoknál nagyobb a versenytorzító hatás kockázata. Bizonyos körülmények között a Bizottság hivatalos vizsgálati eljárást indít, és részletes vizsgálatot végez[51].

Iránymutatás a 2007–2013 közötti időszakra vonatkozó regionális támogatásokhoz

A regionális támogatásokra vonatkozó iránymutatás olyan állami támogatásokra vonatkozó szabályokat határoz meg, amelyek a hátrányos helyzetű régiók fejlesztését segítik elő, például a beruházás és a munkahelyteremtés támogatásával.

Az érintett régiók fejlődését kedvezőtlenül befolyásoló problémák relatív súlyának figyelembevételéhez a régiók két csoportját különbözteti meg:

- Az uniós átlag 75 %-ánál alacsonyabb egy főre jutó GDP-vel rendelkező országok és legkülső régiók (az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontja) a legnagyobb mértékű támogatásra és működési támogatásra is jogosultak (a regionális támogatás célja a vállalatok mindenkori költségeinek csökkentése). A támogatás mértéke a támogatható költségek 30-50 %-a lehet.

- Régiók, amelyeket a tagállamok a nemzeti regionális fejlesztési politikával összhangban, bizonyos paraméterek (amelyek főként alacsony népsűrűséghez és/vagy különösen alacsony egy főre jutó GDP értékhez vagy magas munkanélküliséghez kapcsolódnak) alapján maguk határoznak meg(az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének c) pontja). E területek számára a tagállamok kisebb mértékű (elviekben a támogatásra jogosult költségek 10 és 15 %-a közötti) támogatást nyújthatnak.

A támogatás mértéke 20 százalékkal növelhető minden olyan támogatott régióban, ahol a támogatást kisvállalkozások, és 10 százalékkal ott, ahol a támogatást középvállalkozások kapják.

Noha alapesetben tilos működési támogatást adni, bizonyos feltételekkel mégis adható. Az indulás és a korai fejlesztés ösztönzéséhez az első öt évben támogatás nyújtható a kisvállalkozások létrehozási és bővítési szakaszához. Működési támogatás a legritkábban lakott és legkülső régiók elnéptelenedésének visszafordítása és az ilyen régiókat érintő hátrányokból (például a távoli fekvés, a szigetjelleg, a kis terület, a kedvezőtlen domborzati és éghajlati viszonyok, valamint a néhány terméktől való gazdasági függés) származó gazdasági tevékenységből eredő többletköltségek ellentételezése érdekében nyújtható.

Végül a regionális támogatásokra vonatkozó iránymutatás a nagyberuházási projektekre vonatkozó szabályokat is meghatározza, ideértve a bizonyos típusú támogatásokra vonatkozó „átláthatósági mechanizmust”.

A nagyberuházási projektekre irányuló állami támogatások részletes vizsgálatára vonatkozó iránymutatás

A regionális támogatásokra vonatkozó iránymutatás a nagyberuházási projektekre vonatkozó támogatásokra bizonyos esetekben a Bizottsághoz történő egyedi bejelentési kötelezettségről rendelkezik, mivel azoknál nagyobb a versenytorzító hatás kockázata. Az intézkedések közül részletes vizsgálatra van szükség azoknál, amelyek támogatási kedvezményezettjének piaci részesedése 25 %-nál magasabb vagy a projekt által létrehozott termelési kapacitás a piac több mint 5 %-át teszi ki, ugyanakkor a termékpiac növekedési rátája nem haladja meg az Európai Gazdasági Térség GDP-jének átlagos évi növekedését.

Az útmutató meghatározza az állami támogatások nagyberuházási projektekkel való összeegyeztethetőségére vonatkozó részletes értékelésnek a módszertanát. Az értékelés alapjául a támogatás kedvező, illetve lehetséges versenytorzító hatásából eredő kedvezőtlen hatásait értékelő mérlegelési teszt szolgál. A tagállamok ezért kötelesek tájékoztatást nyújtani a támogatás kedvező hatásairól, valamint megfelelőségéről, arányosságáról és ösztönző hatásáról.

Általános csoportmentességi rendelet

Az általános csoportmentességi rendelet mentesíti a Bizottságnak történő bejelentési kötelezettség alól azokat az átlátható regionális beruházási és foglalkoztatástámogatási programokat, amelyek betartják a támogatható költségekre vonatkozó szabályokat és az érintett tagállam nemzeti regionális támogatási térképében meghatározott maximális támogatási intenzitásokat. A beruházási támogatásokra vonatkozó anyagi jogi szabályok az általános csoportmentességi rendeletben és a regionális támogatásokra vonatkozó iránymutatásban egyenértékűek azért, hogy a csoportmentesség hatálya alá tartozó támogatási intézkedés bejelentése ne járjon előnyökkel. Az általános csoportmentességi rendelet az újonnan létrehozott kisvállalkozások részére nyújtott regionális támogatásokat is mentesíti, ami a regionális támogatás a regionális támogatásokra vonatkozó iránymutatás által bevezetett új formája.

A regionális támogatásokra vonatkozó iránymutatás rendelkezéseivel összhangban az általános csoportmentességi rendelet megnövelt támogatásról rendelkezik a kis- és középvállalkozások számára.

Az általános csoportmentességi rendelet nem vonatkozik a nagyvállalkozásoknak nyújtott ad hoc támogatásokra, kivéve az átlátható támogatásokat, amennyiben azok a programok keretében nyújtott támogatások kiegészítésére szolgálnak, és az ad hoc összetevő nem haladja meg a teljes támogatás 50 %-át.

A nagyberuházási projektekre bizonyos körülmények között egyedi bejelentési kötelezettség vonatkozik.

Amennyiben az általános csoportmentességi rendeletben előírt feltételek nem teljesülnek, a támogatást be kell jelenteni, amelyről a regionális támogatásokra vonatkozó iránymutatás alapján értékelést készítenek.

Regionális támogatásokat ösztönző állami támogatásokra vonatkozó határozatok és esettanulmányok

A 2004 és 2010 közötti időszakban a Bizottság 570 végleges határozatot fogadott el a regionális fejlesztést ösztönző intézkedésekről. Ebből 523 támogatásokkal összeegyeztethető határozat volt, 14 intézkedésről állapította meg, hogy az nem minősül támogatásnak, és 33 elutasító határozatot hozott. A meghozott határozatoknak csupán valamivel több, mint a fele vonatkozott programokra (52 %); a másik része ad hoc egyedi intézkedéseket (közel 29 %) és programok keretében nyújtott egyedi támogatásokat (19 %) érintett. Tízből hat határozat öt tagállamra: Lengyelországra (96 határozat), Németországra (91), Olaszországra (60), a Cseh Köztársaságra (46) és Franciaországra (18) vonatkozott.

Ugyanebben az időszakban a Bizottság 59 nagyberuházási projektekre vonatkozó részletes értékelést és egy, az útmutatónak megfelelő részletes vizsgálatot hajtott végre[52]. Az ad hoc intézkedések viszonylag nagy hányadát a lengyel ad hoc intézkedések száma magyarázza.

A 2004–2009 közötti időszakban évente jóváhagyott regionális állami támogatási intézkedések száma 60 és 100 között ingadozott, három csúcsidőszakkal, amelyek 2004-ben (92 intézkedés), 2006-ban (96) és 2009-ben (86) voltak. 2010-ben a jóváhagyott intézkedések száma nagymértékben csökkent, és körülbelül 50-re esett vissza.

A tagállamok által hozott, a csoportmentesség hatálya alá tartozó, regionális fejlesztésre vonatkozó intézkedések száma 778 volt, amelynek 97 %-át programok képezték. A legtöbb programot – a regionális önkormányzatok számára az állami támogatásokkal kapcsolatos, decentralizált hatásköröket biztosítva – az alábbi két tagállamban indították: Olaszország (120) és Spanyolország (112); majd őket követte a Cseh Köztársaság (76), Lengyelország (68) és Ausztria (57). A 2009. évi csúcspont elérését követően, amikor összesen 266 csoportmentesség hatálya alá tartozó intézkedés született, ez a szám 2010-ben 145-re esett vissza. Magyarázat lehet erre az új általános csoportmentességi rendelet 2008-as bevezetése, és az a tény is, hogy a regionális támogatások jelentős része a strukturális alapok intézkedéseihez kapcsolódik, amelyekhez a 2007–2013 közötti időszakra vonatkozó operatív programokat a korábbi években hagyták jóvá.

A csoportmentesség hatálya alá tartozó, regionális fejlesztést ösztönző intézkedések hozzávetőleg 60 %-át a 2008-ban hatályba lépett általános csoportmentességi rendelet keretében hozták. E csoport intézkedéseinek 96 %-a származott programokból. Ami az általános csoportmentességi rendelet részletes célkitűzéseit illeti, a jóváhagyott intézkedések 87 %-át regionális támogatási programként határozták meg (a GBER 13. cikke). A fennmaradó részt az újonnan létrehozott kisvállalkozások részére nyújtott támogatási intézkedések (10 %, a GBER 14. cikke) és ad hoc regionális támogatási intézkedések (4 %-nál kevesebb, a GBER 13. cikkének (1) bekezdése) alkották.

[pic]

Az alábbi bekeretezett rész négy tagállamban megvalósított regionális támogatási intézkedésekre vonatkozó példákat mutat be. Az első bizonyos támogatott régiók számára nyújtott német beruházási támogatási intézkedés. A második példa egy olyan, új vállalkozások létrehozását ösztönző máltai intézkedést ismertet, amelyet először a 2007–2013 közötti időszakra vonatkozó a regionális támogatásokra vonatkozó iránymutatásban vezettek be. A harmadik példa a legkülső régiókat érintő sajátos hátrányok ellentételezésére hozott francia intézkedéseket foglalja össze. Az utolsó példa egy Magyarországon végrehajtott nagyberuházási projekt.

„ Investitionszulagengesetz 2007” (Németország, N 357a/06. és XR 6/07.)

Németország 2006-ban a beruházások támogatásáról szóló törvényben meghatározott támogatási intézkedéseket felváltó programról tájékoztatta a Bizottságot, amely költségvetési támogatást nyújt a német tartományokban és Berlinben megvalósítandó beruházási projektekhez. Az első bejelentés értelmében a programot mind a 2006. december 31. előtt és után megkezdett projektek esetében is alkalmazhatták.

A német hatóságokkal történt megállapodásnak megfelelően az intézkedést két részre osztották:

a) A 2007. január 1-je előtt indított kezdő beruházási projektekre vonatkozó, N 357a/06 sz. támogatás.

b) A 2006. december 31. után megkezdett XR 6/06 sz., a csoportmentesség hatálya alá tartozó program. Ez az intézkedés mentesült a bejelentési kötelezettség alól, és nem volt szükség a Bizottság jóváhagyására.

A két intézkedésre előirányzott költségvetés hozzávetőleg összesen 1,74 milliárd EUR.

Az Unióban a regionális támogatásokra elkülönített összes állami támogatás 20 %-át e két intézkedés keretén belül nyújtották 2009-ben: hozzávetőleg 11 %-ot az N 357a/06 sz. programban, a fennmaradó részt pedig a csoportmentesség hatálya alá tartozó intézkedés keretében. Ez a Németországban nyújtott regionális támogatások teljes összegének közel háromnegyede.

Támogatási program az újonnan létrehozott kisvállalkozások számára (Málta, N 622/07 sz. ügy)

A regionális támogatásokra vonatkozó iránymutatás „újonnan létrehozott kisvállalkozások részére nyújtott támogatásokra” vonatkozó célkitűzés rendelkezéseivel összhangban 2007 októberében Málta arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy új, magas hozzáadott értéket előállító, a regionális gazdaságfejlesztéshez hozzájáruló vállalkozások létrehozását segítő támogatási programot áll szándékában végrehajtani. A támogatások ezen új formája először szerepel a 2007–2013 közötti időszakra vonatkozó regionális támogatási iránymutatásokban.

A program Málta egész területére kiterjed, amelyet a 2007–2013 közötti időszakra vonatkozó máltai regionális támogatási térképen az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontjában foglalt eltérés értelmében regionális állami támogatásra jogosult támogatott régiónak jelöltek ki.

A program keretében azoknak a kisvállalkozásoknak nyújtható támogatás, amelyeket a pályázat benyújtásának napjánál legfeljebb három évvel korábban hoztak létre, és legalább három, teljes munkaidővel egyenértékű munkaidőben dolgozó alkalmazottat foglalkoztatnak. A tagállam a támogatásokkal történő visszaélések megakadályozását szolgáló mechanizmust vezetett be.

Az intézkedés csupán bizonyos gazdasági ágazatokban alkalmazható. A hozzájárulást közvetlen támogatás formájában nyújtják. A támogatás felső határértéke kedvezményezettenként 2 millió EUR, éves összege pedig vállalkozásonként nem haladhatja meg a 2 millió EUR 33 %-át.

Értékelést követően a Bizottság megállapította, hogy a program megfelel a regionális támogatásra vonatkozó iránymutatás követelményeinek, és a belső piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánította.

Támogatási programok Franciaország tengerentúli megyéi számára (Franciaország, N 542/06 sz. és egyéb ügyek)

2007-ben a Bizottság tíz, a Franciaország tengerentúli megyéire vonatkozó programot hagyott jóvá. A tíz támogatási program a legkülső régiók sajátos problémáinak ellentételezését elősegítő adómentességeket és a szociális biztonsági járulékokra vonatkozó kedvezményeket tartalmaz. E legkülső régiók az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontjában foglalt eltérés értelmében a 2007–2013 közötti időszakban jogosultak támogatásra. A tíz támogatási programot a Bizottság a 2000–2006 közötti időszakra vonatkozó regionális támogatási iránymutatások értelmében már korábban jóváhagyta.

A vállalkozások bizonyos feltételek mellett beruházási támogatásban is részesülhetnek a következők szerint: Guyanában a nagyvállalkozások 60 %, a Martinique, Guadeloupe és Réunion területén működő nagyvállalkozások pedig 50 %-ig terjedő támogatásra számíthatnak (adott esetben kkv-pótlékkal kiegészítve).

A regionális támogatásokra vonatkozó iránymutatás értelmében működési támogatás is nyújtható, azonban bizonyítani kell, hogy a támogatás elősegíti a regionális fejlődést, valamint a támogatás mértékének arányosnak kell lennie az EUMSZ 349. cikkének (2) bekezdésében ismertetett tényezőkből eredő többletköltségekkel. Vizsgálatot követően a Bizottság megállapította, hogy az összes bejelentett támogatás az érintett területek teljes GDP-je 6,5 %-ának felel meg, amely szint arányos az azokon a területeken működő vállalatok által viselt összes többletköltséggel.

A 2009-ben Európában nyújtott összes regionális támogatás 22,7 %-a ebből a 10 programból származott, amely a Franciaországban nyújtott összes regionális támogatás hozzávetőleg 77 %-ának felelt meg.

N 671/08. sz. állami támogatás – Magyarország – LIP – Regionális beruházási támogatás a Mercedes-Benz Manufacturing Hungary részére

A magyar hatóságok 2008 decemberében arról tájékoztatták a Bizottságot, hogy a regionális támogatásokról szóló iránymutatás értelmében regionális támogatást kívánnak nyújtani egy olyan nagyberuházási projekthez, amelynek kedvezményezettje a Mercedes-Benz Manufacturing Hungary. Magyarország a regionális fejlődést kívánta előmozdítani azáltal, hogy regionális támogatást nyújt a Mercedes-Benz számára egy 180 000 gépjármű gyártására létrehozott új üzem felépítéséhez. Rendkívül alacsony életszínvonallal és magas munkanélküliséggel jellemzett területként a régió az EUMSZ 107. cikke (3) bekezdésének a) pontja értelmében támogatásra jogosult hátrányos helyzetű területnek minősül.

A projekt összes elszámolható beruházási költsége 548,4 millió EUR volt. A projekt teljes költségéhez mintegy 400 millió EUR az Európai Beruházási Bank által nyújtott, állami garanciával nem fedezett beruházási hitelből, 111,5 millió EUR pedig állami támogatásból származott. A beruházási projekt közvetlenül 2 500, közvetve pedig 10–14 000 további munkahelyet teremt. A magyar hatóságok szerint a projekt segítségével 0,5 %-kal mérsékelhető a regionális munkanélküliség aránya.

A nagyberuházási projekteknek nyújtott regionális támogatások bizottsági vizsgálatának célja annak ellenőrzése, hogy a kedvezményezettnek a beruházás által létrehozott piaci részesedése és termelési kapacitása a regionális támogatásokra vonatkozó iránymutatásban meghatározott határérték alatt marad-e. Ha az adott határértéket nem lépik túl, úgy ítélik meg, hogy a támogatás regionális fejlődést elősegítő hatása fontosabb a versenyre gyakorolt hatásnál.

A Bizottság megállapította, hogy az üzemtulajdonos Daimler csoport piaci részesedése a releváns piacokon a beruházást megelőzően és azt követően is jóval a 25 %-os küszöb alatt marad, valamint megállapította, hogy a projektből származó termelésikapacitás-növekedés nem éri el a termék tényleges EGT-piaci fogyasztásának 5 %-át. A Bizottság 2009 novemberében jóváhagyta az állami támogatási intézkedést.

Regionális támogatásra fordított állami támogatási kiadások

A regionális állami támogatások összege 2009-ben 13,9 milliárd EUR volt. Ez relatív értéken az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott teljes állami támogatás 24 %-ának, azaz az EU-27 GDP-je 0,12 %-ának felelt meg. Hozzávetőleg 4,9 milliárd EUR-t (35 %) a csoportmentesség hatálya alá tartozó intézkedések keretében nyújtottak.

A GDP százalékában kifejezve 12 tagállam: Görögország (0,57 %), Magyarország (0,28 %), Szlovénia (0,27 %), Málta (0,25 %), a Cseh Köztársaság (0,23 %), Franciaország (0,22 %), Írország (0,18 %), Szlovákia (0,17 %), Lengyelország (0,17 %), Németország (0,15 %), Litvánia (0,14 %) és Spanyolország (0,12 %) az uniós átlagot meghaladó mértékű támogatást nyújtott.

Az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott támogatás vonatkozásában a regionális fejlesztési támogatás különösen fontos szerepet kapott az EU-12 tagállamaiban, ahol a teljes összeg 30 %-ának felelt meg, és ezzel meghaladta az EU-15 tagállamokban megfigyelhető mértéket (23 %). Ez azzal magyarázható, hogy az érintett tagállamokban nagyobb a támogatható régiók száma, és ennélfogva magasabb támogatási intenzitásokban való részesedésre van lehetőségük.

Az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott összes támogatás arányában kifejezve a regionális fejlesztési támogatásokból Görögország (76 %), Bulgária (59 %), Litvánia (51 %), Szlovákia (47 %) és Cseh Köztársaság (46 %) részesedése volt a legnagyobb, míg négy tagállamban (Dániában, Hollandiában, Cipruson és Finnországban) ez az arány a 2 %-ot sem érte el.

Névleges értéken a legnagyobb támogatást Franciaország (4,1 milliárd EUR, a teljes uniós összeg 30 %-a), Németország (3,7 milliárd EUR, 27 %), Görögország (1,4 milliárd EUR, 10 %), Spanyolország (1,2 milliárd EUR, 9 %) és Olaszország (1 milliárd EUR, 7 %) nyújtotta.

A 2009-ben regionális fejlesztésre fordított összes uniós támogatás közel felét (45 %-át) mindössze öt intézkedés keretében nyújtották. Három németországi program volt (ezek közül kettő a csoportmentesség hatálya alá tartozott), amelyek célja a legszegényebb régiókban (főként Kelet-Németországban) megvalósuló beruházások támogatása volt, két franciaországi program pedig a franciaországi tengerentúli megyék számára nyújtott működési támogatást.

A két egymást követő időszakot (2004–2006 és 2007–2009) összehasonlítva megfigyelhető, hogy a regionális fejlesztési támogatás mértéke mind névleges (2,7 milliárd EUR-val), mind relatív értéken (a GDP 0,08 %-áról annak 0,1 %-ára) emelkedett. Ezenfelül a regionális fejlesztési támogatásnak az iparnak és a szolgáltatási ágazatnak nyújtott összes állami támogatáshoz viszonyított aránya 19 %-ról 23 %-ra nőtt.

A regionális támogatás 2007-ben először szerepelt csoportmentesség hatálya alá