HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 177/24

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye- Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások „megfizethetősége”: meghatározás, mérés, kihívások, európai kezdeményezések (saját kezdeményezésű vélemény)

(2014/C 177/04)

Előadó: Raymond HENCKS

2013. február 14-én az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság úgy határozott, hogy eljárási szabályzata 29. cikkének (2) bekezdése alapján saját kezdeményezésű véleményt dolgoz ki a következő tárgyban:

Az általános gazdasági érdekű szolgáltatások „megfizethetősége”: meghatározás, mérés, kihívások, európai kezdeményezések

(saját kezdeményezésű vélemény).

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Közlekedés, energia, infrastruktúra és információs társadalom” szekció 2013. november 19-én elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2014. január 21-én és 22-én tartott, 495. plenáris ülésén (a január 21-i ülésnapon) 135 szavazattal 19 ellenében, 12 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1 Az Európai Unió igen sok polgára – a tagállamok adottságai szerint különböző mértékben – komoly gazdasági nehézségekkel küzd az alapvető szolgáltatásokhoz való hozzáférés terén, többek között a lakhatás, az energia, a távközlés, a közlekedés, a víz, az egészségügyi ellátás és a szociális szolgáltatások tekintetében.

1.2 Márpedig az, hogy az általános gazdasági érdekű szolgáltatások minél több ember számára megfizethetőek legyenek, az egyike az általános érdekű szolgáltatásokról szóló – a Szerződésekhez csatolt – 26. jegyzőkönyvben felsorolt közös, vagyis az Unió valamennyi tagállama által elismert értékeknek, melyet az Uniónak és a tagállamoknak saját hatásköreiket illetően maradéktalanul figyelembe kell venniük kapcsolódó szakpolitikáik végrehajtása során.

1.3 Nincs azonban uniós szintű definíciója vagy egységes megközelítése egy általános gazdasági érdekű szolgáltatás megfizethetőségének vagy gazdasági hozzáférhetőségének, ahogyan nincs eszköz annak mérésére sem, mivel a tagállamok az általános gazdasági érdekű szolgáltatások kialakítására vonatkozó hatáskörük keretében széles körű mérlegelési jogkörrel rendelkeznek az ilyen szolgáltatások bevezetéséhez.

1.4 Az EGSZB ezért azt javasolja, hogy az Európai Unió egyrészt tisztázza a mindenki számára megfizethető általános gazdasági érdekű szolgáltatások fogalmát, és igazítsa azt a Lisszaboni Szerződés (26. jegyzőkönyve), valamint a fogyatékossággal élők jogairól szóló ENSZ-egyezmény követelményeihez, másrészt vezessen be jogszabályi intézkedéseket a másodlagos joganyagba, arra kötelezve a tagállamokat, hogy: — határozzanak meg mutatókat egy szolgáltatás megfizethetőségének definiálására, valamint egy olyan értékelési mechanizmust, mely az általános gazdasági érdekű szolgáltatások teljesítményétől független, és magában foglalja a gazdasági hozzáférhetőség tiszteletben tartását; — határozzák meg az alapszolgáltatások kosarát, ahol a háztartások lakhatással kapcsolatos kiadásainak arányát annak alapján határozzák meg, hogy mi az, ami elfogadható a rendelkezésre álló jövedelemhez képest. Az ezekre az alapvető szolgáltatásokra irányuló maximális kiadások szintje objektív alapot kell, hogy adjon a megfizethetőség fogalmának számszerűsítésére és a háztartási kiadások általános százalékos arányának meghatározására, amelyből adott esetben állami támogatásra jogosító többletköltség jelenik meg; — tisztázzák a „kiszolgáltatott személyek” vagy „hátrányos helyzetű csoportok” fogalmát. Ebben az összefüggésben az Európai Bizottságnak felül kellene vizsgálnia döntéshozatali gyakorlatát annak ellenőrzése terén, hogy nem követtek-e el nyilvánvaló hibát az állami támogatások minősítése során.

1.5 A tagállamok felelősségének és hatáskörének maradéktalan tiszteletben tartása mellett az általános érdekű szolgáltatásokkal kapcsolatos fontosabb adatok beillesztése az európai szemeszterbe feltétele annak, hogy megerősödjön az EU-nak, illetve piacának szociális dimenziója, különösen válságok idején.

2. Bevezetés

2.1 Az általános érdekű szolgáltatások esetében, legyenek azok gazdasági vagy nem gazdasági jellegűek, az érintett ország minden lakosa számára biztosítani kell az ilyen szolgáltatásokhoz, valamint az alapvető jogok védelméhez való hozzáférést; ezek pedig szorosan kapcsolódnak az Európai Unió által követett gazdasági, társadalmi és területi kohézió célkitűzéséhez.

2.1.1 A tagállamok széles körű mérlegelési jogkörrel rendelkeznek azoknak az általános érdekű szolgáltatásoknak a meghatározásában, megszervezésében és finanszírozásában, amelyek megfelelnek a felhasználók igényeinek, a szociális és állampolgári cselekvés alapján és arra való hivatkozással. Ami az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokat illeti, ezek a szolgáltatások kereskedelmi megközelítésen alapulnak, és az EU versenyszabályai és a belső piaci szabályok vonatkoznak rájuk, amennyiben e szabályok nem akadályozzák sajátos feladataik elvégzését. A nem általános gazdasági érdekű szolgáltatások meghatározásukból adódóan nincsenek a piac törvényszerűségeihez kötve, és a tagállamok kizárólagos hatáskörébe tartoznak a 26. jegyzőkönyv 2. cikke alapján.

2.1.2 „Az Unió [...] a Szerződésekkel összhangban – elismeri és tiszteletben tartja az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokhoz való hozzáférést” – így rendelkezik a Lisszaboni Szerződéshez csatolt Alapjogi Charta, amely kifejezetten a nemzeti jogszabályokban és gyakorlatban foglaltakat nevezi meg jogalapként. Az Egyesült Nemzetek Szervezetének a fogyatékkal élők jogairól szóló, az Európai Unió által teljes egészében ratifikált egyezménye minimumszabályokat állapít meg azon polgári, politikai, társadalmi és gazdasági jogok teljes spektrumának védelmére és megőrzésére, amellyel a fogyatékkal élők élnek, és ezek között szerepel az általános gazdasági érdekű szolgáltatások hozzáférhetősége.

2.1.3 Számos tagállam e hozzáférési joghoz kapcsolja azt a feltételt, hogy a szolgáltatásnyújtás „mindenki számára elfogadható gazdasági feltételek mellett” történjen, és ennek eléréséhez – különböző mértékben – egyedi és kollektív jóléti programokat alkalmaz.

A gyakorlatban azonban az Európai Unióban sok polgár ütközik súlyos nehézségekbe az alapvető szolgáltatásokhoz való hozzáférés terén, különösen a lakhatás, az energia, a távközlés, a közlekedés, a víz, az egészségügyi ellátás és a szociális szolgáltatások tekintetében.

2.2 Az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokhoz való hozzáférés hiánya különböző tényezőktől függhet: például a nagyon eltérő nemzeti háttértől – a tagállamok különböző modellekkel és szociális szolgáltatásokkal rendelkeznek. Lehet szó gazdasági (a szolgáltatás ára megfizethetetlen), földrajzi (nem biztosított a szolgáltatás egy adott területen), szociális (egyenlőtlen bánásmód), fizikai természetű okról (a fogyatékosságra való tekintettel) vagy pedig a szolgáltatást nem igazították megfelelően hozzá a szükségletekhez és/vagy a műszaki fejlődéshez (a minőség és/vagy biztonság követelményeinek való meg nem felelés/előbbiek nem megfelelő szintje).

2.3 Ami az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokat illeti, a magas szintű minőség és biztonság, a megfizethetőséget illetően pedig az egyenlő bánásmód, valamint az egyetemes hozzáférés és a felhasználói jogok hat értéket képviselnek a Lisszaboni Szerződéshez, az EUSZ-hoz és az EUMSZ-hez csatolt, az általános érdekű szolgáltatásokról szóló 26. jegyzőkönyvben szereplő tizennégy közös érték közül, amelyeket az Európai Unió működéséről szóló szerződés 14. cikke értelmében az Uniónak és a tagállamoknak saját illetékességi körükben és a Szerződések alkalmazási területén belül maradéktalanul tekintetbe kell venniük az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokkal kapcsolatos összes politika végrehajtása során.

2.3.1 Ez a tizennégy, három csoportba sorolt érték a csoportokon belül és a csoportok között is kölcsönösen összefügg egymással, olyannyira, hogy köztük nem lehet fontossági sorrendet felállítani.

2.3.2 Így például egy általános gazdasági érdekű szolgáltatás, még ha teljesen megfizethető is, nem fog tudni megfelelni a 26. jegyzőkönyv követelményeinek, ha a magas színvonal vagy a biztonság nincs garantálva, vagy ha az egyetemes hozzáférés az érintett tagállam polgárai számára nem biztosított, de akkor sem, ha nemzeti szinten nem tesznek különbséget az eltérő földrajzi, társadalmi vagy kulturális helyzetek közt, vagy ha például egy nemzeti hatóság lehetetlenné tesz egy általános gazdasági érdekű szolgáltatást, miközben egy regionális vagy helyi hatóság a tagállami jogszabályok vagy szokások alapján jogosult az adott szolgáltatás nyújtására, ezzel sértve azok alapvető szerepét és széles mérlegelési jogkörét.

2.4 A fenti jegyzőkönyv rendelkezései kifejezetten „értelmező” jellegűek az Unió tizennégy közös értékével kapcsolatban az általános gazdasági érdekű szolgáltatások tekintetében. Néhány érték inkább viszonylagos megfogalmazása, különösen a minőség, a biztonság és a megfizethetőség magas szintje , vagy pedig az egyetemes hozzáférés és a felhasználói jogok előmozdítása tekintetében számos kérdést vethetne fel az említett rendelkezések jogi vagy kötelező erejével és hatásával kapcsolatban. Azonban az ezekre adandó válasz valamennyi értelmezés, így a 26. jegyzőkönyv 1. bekezdésének esetében is egyszerű és magától értetődő, nevezetesen ugyanaz, mint az itt értelmezett cikk esetében: a nemzeti, regionális vagy helyi önkormányzatok az általános gazdasági érdekű szolgáltatások létrehozására vonatkozó hatáskörük keretében kiterjedt mérlegelési jogkörrel rendelkeznek az egyes általános gazdasági érdekű szolgáltatások különféle szervezési kérdéseinek meghatározása terén.

3. A megfizethetőség fogalma az európai jogszabályokban

3.1 Nincs uniós szintű egyöntetű meghatározása vagy egységes megközelítése egy általános gazdasági érdekű szolgáltatás megfizethetőségének vagy hozzáférhetőségének, ahogyan nincs eszköz annak mérésére sem. A megfizethetőség gyakran attól függ, hogy a felhasználó szubjektíven hogyan ítéli meg az árat és azt, hogy szerinte milyen hozadéka van a jóléte szempontjából.

3.2 Általában véve egy szolgáltatás megfizethetőségének azt kellene jelentenie, hogy a polgárok „könnyen meg tudják fizetni a szolgáltatást” (zöld könyv a postai szolgáltatások egységes piacának fejlesztéséről). (1)

3.3 Egy szolgáltatás akkor tökéletesen elérhető, ha a polgárok számára díjmentes, mint például azokban a városokban vagy régiókban, ahol ingyenes a városi tömegközlekedés.

3.4 A megfizethetőség gyakorlatba ültetésének összetettségét, nehézségét és sokféleségét kiemelendő az EGSZB az alábbiakban néhány példával áttekinti a lakhatás, a távközlés, a villamos energia, valamint a gázszolgáltatás területéhez kapcsolódó értelmezéseket. Az EGSZB ezenkívül hangsúlyozza, hogy az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés számos tagállamban bizonytalanná vált azoknak a személyeknek a jövedelmi helyzetével összefüggésben, akik megfelelő pénzügyi források hiányában lemondanak az egészségügyi ellátásról. A „Szolidaritás az egészségügyben: Az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek csökkentése az EU-ban” elnevezésű, 2009. évi uniós stratégia megvalósításáról szóló jelentés rámutat arra, hogy nagyon szoros összefüggés van az anyagi javak hiánya és az ebből fakadó egészségi problémák között.

3.5 A megfizethető ár követelményét a hálózati iparágak liberalizációjával kapcsolatos jogszabályok vezették be a távközlési, villamosenergia- és postai szolgáltatások egyetemes szolgáltatásának szerves részeként, az Unió társadalmi és területi kohéziós céljához szorosan kapcsolódva.

3.6 A közösségi megközelítés a megfizethető ár két felfogásán alapul: az egyik egyetemes dimenzióval bír, a másik az alacsony jövedelmű, hátrányos helyzetű vagy kiszolgáltatott lakosságra, például a fogyatékkal élő vagy sajátos szociális igényű személyekre korlátozódik. A második koncepciónak csak akkor van értelme, ha a 26. jegyzőkönyvnek megfelelően az „egyetemes hozzáférés előmozdítását” célozza.

3.7 Márpedig meg kell állapítani, hogy bár a megfizethetőség az Európai Unió közös értékévé vált, és betartása kötelező a tagállamok számára, az árak, például az energia, a mobil kommunikáció roaming szolgáltatásai, a közlekedés, illetve a lakásárak és a bérleti díjak terén továbbra is aránytalanok a lakosság egyre szélesebb rétegének rendelkezésére álló jövedelemhez képest. Ezen túlmenően a megfizethetőségnek a különböző európai jogszabályokban szereplő definíciói, melyeket az EGSZB az alábbiakban a teljesség igénye nélkül áttekint, nagyban eltérnek egymástól, és mindenekelőtt továbbra is nagyon hozzávetőlegesek.

3.8 Lakhatás

3.8.1 A háztartások költségvetéséről az összes tagállamban elvégzett felmérés (EU-SILC) a lakhatáshoz kifejtett maximális gazdasági erőfeszítés arányát a háztartás rendelkezésre álló jövedelmének 40%-ában határozza meg. E fölött a küszöb fölött a lakhatás ára nem tekinthető megfizethetőnek.

3.8.2 A tagállamok nagyon különböző módon és rendkívül eltérő mértékben avatkoznak be lakáspiacaik működésébe azzal a céllal, hogy minden állampolgár tisztességes és megfizethető lakhatási körülményekhez jusson, adott esetben lakhatási támogatás segítségével. A tagállamok nagy többsége szociális támogatási mechanizmusokat vagy adókedvezményeket vezetett be, hogy így befolyásolja a háztartások e legszámottevőbb, kényszerű kiadási tételét, és az úgynevezett „szociális lakások” révén párhuzamos lakáskínálatot támogat a magánpiacon spontán módon jelen lévő lakáskínálat kiegészítéseképpen.

3.8.3 A szociális lakások rendszere a hatóságok válasza a lakhatási igényeknek a piac által nem lefedett részére: a cél az, hogy a teljes lakásszükségletet fedezni lehessen, és mindenkinek biztosítani tudják a tisztes lakhatást, megfizethető lakásárak/bérleti díjak mellett. 25 millió európai háztartás él szociális lakásban.

3.8.4 E rendszer megléte ellenére az Európai Unióban számos polgár számára a tisztes lakhatáshoz jutás pénzügyi szempontból már nem elérhető. 2011-ben az európai népesség 15%-a élt túlzsúfolt vagy rossz állapotú lakásokban, és a háztartások 17%-ának a rendelkezésére álló bevételhez képest többletköltséget kellett lakhatási költségekre fordítania. (2)

3.8.5 Az Európai Unió működéséről szóló szerződés 106. cikke (2) bekezdésének az általános gazdasági érdekű szolgáltatások nyújtásával megbízott egyes vállalkozások javára közszolgáltatás ellentételezése formájában nyújtott állami támogatásra való alkalmazásáról szóló, 2011. december 20-i európai bizottsági határozat a támogatott szociális lakások biztosítását olyan hátrányos helyzetű személyek vagy kevésbé előnyös szociális helyzetben lévő csoportok számára korlátozza, akik korlátozott fizetőképességük következtében piaci feltételek között nem tudnak lakást találni, ami kérdéseket vet fel a 26. jegyzőkönyv által meghatározott értékekkel kapcsolatban.

3.9 Távközlés

3.9.1 Jóllehet a belső piac és a szabad verseny hozzájárult a távközlés egységárainak csökkentéséhez, ez a csökkenés – legalábbis részben – a technológiai változásoknak és annak is köszönhető, hogy a közösségi szervek maximálták a mobilhírközlő hálózatok közötti barangolás árát.

3.9.2 A távközléssel foglalkozó jogszabály (3) értelmében a megfizethetőség a telefonhasználatnak „az adott nemzeti feltételekhez képest megfizethető” árához és a felhasználók azon képességéhez kapcsolódik, hogy mennyire tudják kezelni kiadásaikat. Az Európai Bizottságnak az általános gazdasági érdekű szolgáltatások horizontális értékeléséről szóló módszertani feljegyzésében (4) tervbe vett mutató szerint „a szolgáltatások ára az alacsony jövedelmű/átlagjövedelmű fogyasztók jövedelméhez képest (különböző jövedelmi szintek esetében).”

3.10 Villamos energia és földgáz

3.10.1 A villamosenergia- és gázszektorban az Európai Bizottság megítélése szerint az energiaárak csökkentését célzó támogatások vagy szabályozások sokszor az energiahatékony magatartás ösztönzése ellen hatnak, nem a leginkább rászorulókat célozzák meg és piaci torzulásokhoz vezethetnek (5).

3.10.2 Felkérik tehát a tagállamokat, hogy hozzanak intézkedéseket a kiszolgáltatott fogyasztók megfelelő védelmének biztosítása érdekében. (6) A hatóság által a fogyasztó számára nyújtott közvetlen támogatás csak akkor engedélyezett, ha az energiaszegénység fogalma egyértelműen meg van határozva, és ha a kiszolgáltatott személyeket egyértelműen azonosítják nemzeti szinten. Azon fogyasztók számára, akik pénzügyi nehézségekkel küzdenek, az energiaellátást még nem fizetés esetén is fenn kell tartani egy bizonyos ideig.

3.10.3 Nem szabad megfeledkezni arról, hogy az energiaszegénység fogalma csak a villamosenergia- és gázszektorra vonatkozik, és nem foglalja magába az egyéb, például a távfűtéshez használt üzemanyagokat.

3.10.4 Az Unió energiapolitikája az energiafogyasztás csökkentésére irányul, az energiahatékonysági intézkedések, illetve a házak hőszigetelésének támogatása segítségével, az energiaszolgáltatások gazdasági hozzáférhetőségének növelése érdekében. Márpedig az energiahatékonyság javítása jelentős beruházásokat követel, melyek gazdaságilag csak hosszú távon térülnek meg az energiaköltségek csökkentése révén. „Az energiaszegénység megelőzését és leküzdését célzó összehangolt európai fellépés” című saját kezdeményezésű véleményében (CES2517-2013) az EGSZB konkrét javaslatokat dolgozott ki ezzel kapcsolatban.

4. A megfizethetőség mérése

4.1 2004-ben a hálózati iparágak általános gazdasági érdekű szolgáltatásai teljesítményének értékelése keretében az Európai Bizottság felmérte az említett hálózatokhoz alkalmazott tarifák megfizethetőségét egy olyan mutató segítségével, mely egy felhasználó éves jövedelmének egy adott szolgáltatáskosár megszerzéséhez évente elköltött jövedelme százalékos arányán alapul.

4.2 Az európaiaknak a hálózati iparágak szolgáltatásaival kapcsolatos elégedettségéről szóló Eurobarométer-felmérés csak szubjektív értékelést ad az említett szolgáltatások megfizethetőségéről, és maximum az általános tendenciát tudja jelezni.

4.3 Nincsenek hivatalos közösségi kritériumok az általános gazdasági érdekű szolgáltatások megfizethetőségének meghatározására. Az európai dokumentumok főként a „költségeken alapuló” árak, az „inkább költségorientált” vagy pedig a „költségmegtérülésen” alapuló díjszabás elveivel és összehangolt szabályaival foglalkoznak (ahogyan a víz-keretirányelv előírja), egyúttal a teljes lakosság számára biztosítják szolgáltatások nyújtását.

4.4 Márpedig a költségorientált díjszabás, még ha nincs is haszonrés a szolgáltató számára, nem a megfizethetőség szinonimája, és nem garantálja mindenki számára a megfizethető árú szolgáltatás igénybevételét.

4.5 Az általános érdekű szolgáltatásokról szóló 2003-as zöld könyv szerint a tagállamoknak meg kell határozniuk bizonyos kritériumokat egy szolgáltatás megfizethetőségének definiálásához. Gondoskodniuk kell arról, hogy a meghatározott kritériumok figyelembe vegyék a fogyasztói és felhasználói jogok egészét, mint amilyen a fogyatékkal élők hozzáférése az általános gazdasági érdekű szolgáltatásokhoz, miközben árellenőrzési mechanizmust vezetnek be és/vagy támogatást nyújtanak az érintetteknek. Ezeket a kritériumokat például az alapvető szolgáltatások tagállami szinten meghatározandó kosarához lehetne kapcsolni, melynek maximális ár/jövedelem aránya annak függvényében van beállítva, hogy mi az ami elfogadható a leginkább rászoruló polgárok számára rendelkezésre álló jövedelemhez képest.

5. Az Európai Unió szerepe

5.1 Az általános érdekű szolgáltatásokról szóló zöld könyv szerint „ha tényleges a verseny, a piaci mechanizmusok biztosíthatják a megfelelő minőségű elérhető szolgáltatásokat, ami jelentősen csökkenti a szabályozói beavatkozás szükségességét”.

5.2 Az Európai Bizottság Az általános érdekű szolgáltatások európai minőségi keretrendszere (COM(2011) 900 final) című közleményében hangsúlyozza ugyanakkor, hogy a Szerződések új kontextusában „ezáltal (azaz egyetlen minőségi keretrendszerrel) biztosítható, hogy az elkövetkező években az uniós szabályozási környezet tovább erősítse az egységes piac szociális dimenzióját, jobban figyelembe vegye e szolgáltatások sajátos jellegét, és biztosítsa, hogy e szolgáltatások nyújtása során érvényesüljenek a minőség, a biztonság, a megfizethetőség, az egyenlő bánásmód, valamint az egyetemes hozzáférés és a felhasználói jogok előmozdításának a jegyzőkönyvben elismert értékei.”

5.3 Az európai jogszabályok által előírt közszolgáltatási kötelezettségek között szerepel az összes fogyasztó számára biztosítandó elérhetőség és megfizethetőség is, amelyekről a kiszolgáltatott vagy a fogyatékkal élő fogyasztók esetében külön rendelkezések gondoskodnak.

5.4 A fentiek fényében az Európai Bizottságnak mindenekelőtt jobban össze kellene hangolnia saját szolgáltatásait, valamint létre kellene hoznia egy valódi statisztikai eszközt az adatok összevetése és összesítése révén (az adatok bizalmas jellegének szigorú tiszteletben tartása mellett). Ezt követően tisztáznia kell a mindenki számára megfizethető általános gazdasági érdekű szolgáltatások fogalmát, és azt a Lisszaboni Szerződés (26. jegyzőkönyv) és a fogyatékkal élők jogairól szóló ENSZ-egyezmény előírásaihoz kell igazítania, miközben olyan jogalkotási intézkedéseket javasol, melyek a másodlagos jogba illesztik azt az összes tagállamra vonatkozó kötelezettséget, hogy: — határozzanak meg mutatókat egy szolgáltatás megfizethetőségének definiálására, valamint egy olyan értékelési mechanizmust, mely az általános gazdasági érdekű szolgáltatások teljesítményétől független, és magában foglalja a gazdasági hozzáférhetőség tiszteletben tartását; — határozzák meg az alapszolgáltatások kosarát, ahol egy háztartás lakhatással kapcsolatos maximális elfogadható kiadását a rendelkezésre álló jövedelemtípushoz képest rögzítik. A kosárban szereplő szolgáltatások megfizethetőségének megállapításához nem szabad a különböző szolgáltatásokat a szektoronként rendelkezésre álló jövedelemhez kapcsolni. Tehát az összes alapvetőnek ítélt szolgáltatást (ezeket a tagállamok határozzák meg a szubszidiaritás elvének megfelelően) figyelembe kell venni a háztartási kiadások azon teljes százalékos arányának meghatározásához, ahonnan többletköltség jelenik meg (a lakhatás esetében alkalmazott gyakorlathoz hasonlóan), és ebben az esetben az EUMSZ 14. cikke értelmében olyan finanszírozási módokat kell előírni, melyek lehetővé teszik a mindenki számára hozzáférhető általános gazdasági érdekű szolgáltatások biztosítását; — tisztázzák a „kiszolgáltatott személyek”, illetve a „hátrányos helyzetű csoportok” fogalmát. Ebben az összefüggésben az Európai Bizottságnak felül kellene vizsgálnia döntéshozatali gyakorlatát annak ellenőrzése terén, hogy nem követtek-e el nyilvánvaló hibát az állami támogatások minősítése során. A tagállamok hatáskörében kell hagynia a megfizethető hozzáférés feltételeinek meghatározását a polgárok szükségletei és a nemzeti vagy helyi preferenciák tükrében, valamint a hátrányos helyzetű személyek vagy a kevésbé előnyös szociális helyzetben lévő társadalmi csoportok tényleges szükségleteinek figyelembevételével, az általános érdekű szolgáltatásokról szóló 26. jegyzőkönyv rendelkezéseinek megfelelően.

5.5 A tagállamok felelősségének és hatáskörének maradéktalan tiszteletben tartása mellett az általános érdekű szolgáltatásokkal kapcsolatos fontosabb adatok beillesztése az európai szemeszterbe feltétele annak, hogy megerősödjön az EU és az uniós piac szociális dimenziója, különösen a válságok idején.

Kelt Brüsszelben, 2014. január 21-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Henri MALOSSE

(1) COM(1991) 476 final.

(2) Eurofound: Third European Quality of Life Survey – Quality of life in Europe: impacts of the crisis 2012 és Household debt advisory services in the Europe Union.

(3) 2002/22/EK irányelv.

(4) COM(2002) 331 final.

(5) COM(2012) 663 final – A belső energiapiac működőképessé tétele.

(6) 2009/72/EK (villamos energia) irányelv, illetve 2009/73/EK (gáz) irányelv.