EURÓPAI BIZOTTSÁG Strasbourg, 2022.11.22. COM(2022) 783 final EGYÜTTES FOGLALKOZTATÁSI JELENTÉSRE IRÁNYULÓ JAVASLAT

A BIZOTTSÁG ÉS A TANÁCS RÉSZÉRŐL



Tartalomjegyzék FŐBB MEGÁLLAPÍTÁSOK 1. FEJEZET: AZ EURÓPAI UNIÓ MUNKAERŐPIACI ÉS SZOCIÁLIS TENDENCIÁINAK ÁTTEKINTÉSE, A KIEMELT CÉLOK ÉS A SZOCIÁLIS EREDMÉNYTÁBLA RÖVID ÁTTEKINTÉSE 1.1 Munkaerőpiaci trendek 1.2. Társadalmi tendenciák 1.3. 2030-ra vonatkozó uniós kiemelt és nemzeti célok 1.4. A kihívások áttekintése a szociális eredménytábla alapján 2. FEJEZET: FOGLALKOZTATÁSI ÉS SZOCIÁLIS REFORMOK – A TAGÁLLAMOK TELJESÍTMÉNYE ÉS INTÉZKEDÉSEI 2.1. 5. iránymutatás: A munkaerő-kereslet fellendítése 2.2. 6. iránymutatás: A munkaerő-kínálat növelése, valamint a munkavállalás, a készségek és a kompetenciák javítása 2.3. 7. iránymutatás: A munkaerőpiacok működésének és a szociális párbeszéd hatékonyságának javítása 2.4. 8. iránymutatás: A mindenki számára biztosítandó esélyegyenlőség előmozdítása, a társadalmi befogadás ösztönzése és a szegénység elleni küzdelem



FŐBB MEGÁLLAPÍTÁSOK

Az Európai Bizottság és a Tanács együttes foglalkoztatási jelentése az EUMSZ 148. cikkével összhangban nyomon követi az Unión belüli foglalkoztatási helyzetet és a foglalkoztatási iránymutatások végrehajtását. A jelentés éves áttekintést nyújt az Unióban bekövetkezett főbb foglalkoztatási és szociális fejleményekről, valamint a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokkal összhangban hozott közelmúltbeli szakpolitikai intézkedésekről. A jelentés a szakpolitikai fellépést igénylő, legfontosabb kapcsolódó prioritási területeket is meghatározza. A Bizottság javaslata alapján és a Tanács illetékes tanácsadó bizottságaiban folytatott eszmecseréket követően a végleges szöveget a Foglalkoztatási, Szociálpolitikai, Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi Tanács (EPSCO) fogadja el. A jelentésben azonosított kihívások kezelése hozzá fog járulni a felfelé irányuló társadalmi konvergencia megvalósításához, erősíteni fogja az Unió méltányos, zöld és digitális átállásra irányuló törekvését, és hozzá fog járulni a demográfiai változások kezeléséhez, valamint a fenntartható fejlődési célok eléréséhez. A 2023. évi együttes foglalkoztatási jelentés – az EU vezetői által a portói szociális csúcstalálkozón üdvözölt 2021. márciusi cselekvési terv – nagy hangsúlyt helyez a szociális jogok európai pillérének megvalósítására. A jelentés jelen kiadása folytatja a pillér alapelvei végrehajtásának megerősített nyomon követését az esélyegyenlőség és a munkaerőpiachoz való hozzáférés, a méltányos munkafeltételek, valamint a szociális védelem és befogadás területén. Ez elsősorban az e területek legfontosabb kihívásait ismertető tematikus háttérmagyarázatok segítségével történik, figyelembe véve a társadalmi-gazdasági kilátásokat és a legújabb szakpolitikai kezdeményezéseket. A jelentés magában foglalja a foglalkoztatásra, a készségekre és a szegénység csökkentésére vonatkozó, 2030-ra kitűzött, az uniós vezetők által Portóban és az Európai Tanács 2021. júniusi ülésén üdvözölt kiemelt uniós célokat. Kiterjed továbbá a tagállamok által előterjesztett, a Bizottság szolgálataival folytatott kétoldalú megbeszéléseket, valamint a Foglalkoztatási Bizottsággal és a szociális védelemmel foglalkozó bizottsággal folytatott többoldalú felülvizsgálatokat követően az EPSCO Tanács 2022. júniusi ülésén előterjesztett és megvitatott nemzeti célokra is. A jelentés emellett magában foglalja az egyenlőségközpontú Unió stratégiáinak célkitűzéseit, és kitér az egyenlőtlenségek által érintett csoportok előtt álló kihívásokra. A tagállamok által 2030-ra vonatkozóan előterjesztett nemzeti célok összesített uniós szinten nagyobb szabású törekvéseket fejeznek ki, ami a következő évtizedben várhatóan előmozdítja a társadalmi felzárkózást az Unióban. A nemzeti foglalkoztatási célok együttesen 0,5 százalékponttal meghaladják a vonatkozó kiemelt uniós cél legalább 78 %-os célkitűzését. Ugyanakkor a tagállamok együttesen kötelezettséget vállaltak arra, hogy 600 000 fővel többet emelnek ki a szegénységből, mint amennyit a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek számának csökkentését célzó uniós cél (legalább 15 millió fő) előír. A készségekre vonatkozó nemzeti célokat különböző ambíciószinteken határozták meg, összhangban azzal, hogy hozzá kell járulni ahhoz a 2030-ra kitűzött kiemelt uniós célhoz, amely azt irányozza elő, hogy 2030-ra a felnőttek legalább 60 %-a vegyen részt a tanulásban minden évben, ami összesen 57,6 %-os kötelezettségvállalást jelent. A 2030-ra kitűzött nemzeti célok kulcsfontosságú szerepet fognak játszani a társadalmi felzárkózásra irányuló szakpolitikai intézkedések előmozdításában. A tagállamok helyreállítási és rezilienciaépítési terveiben előirányzott reformok és beruházások – a kohéziós politikai alapokkal együtt – elő fogják mozdítani a méltányos, inkluzív és fenntartható helyreállítást. Az Európai Szociális Alap Plusz, az Európai Regionális Fejlesztési Alap és az Igazságos Átmenet Alap által a 2021 és 2027 közötti időszakban nyújtott támogatáson felül a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz előmozdítja az Unió gazdasági, társadalmi és területi kohézióját azáltal, hogy releváns reformok és beruházások révén javítja a tagállamok rezilienciáját, válsághelyzetekre való felkészültségét, alkalmazkodási képességét és növekedési potenciálját, valamint előmozdítja a magas színvonalú munkahelyteremtést. Az Eszköz ily módon hozzájárul a szociális jogok európai pillérének megvalósításához is, különös tekintettel az országspecifikus ajánlásokban meghatározott kihívások kezelésére . E tekintetben az Eszköz hatályát meghatározó hat pillér közül négy releváns, mégpedig a következők: i. intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés; ii. társadalmi és területi kohézió; iii. egészségügy, valamint gazdasági, társadalmi és intézményi reziliencia, továbbá iv. a következő generációra, a gyermekekre és a fiatalokra vonatkozó szakpolitikák. A Bizottság eddig több mint 137 milliárd EUR-t folyósított az eszköz keretében vissza nem térítendő támogatások és hitelek, valamint előfinanszírozás formájában. November 15-ig a szociális kategóriákhoz rendelt összesen 357 mérföldkőből és célból 106-ot (azaz mintegy 30 %-ot) teljesítettek . A tagállamok által eddig teljesített mérföldkövek és célok 30 %-a a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz fent említett négy pilléréhez kapcsolódik. A szakpolitikai válasz részeként az együttes foglalkoztatási jelentés uniós finanszírozási források – többek között a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz, az Európai Szociális Alap Plusz, az Európai Regionális Fejlesztési Alap és az Igazságos Átmenet Alap – által támogatott különféle intézkedéseket is tartalmaz. Mindez támogatni fogja a növekedést és a foglalkoztatási kilátásokat, valamint a társadalmi és gazdasági kohéziót és rezilienciát az Unióban. A 2023. évi együttes foglalkoztatási jelentésben szereplő elemzést a szociális eredménytábla is alátámasztja. A Bizottság a szociális jogok európai pillérének megvalósítására irányuló, 2021. márciusi cselekvési terv keretében javaslatot tett a szociális eredménytábla felülvizsgálatára azzal a céllal, hogy az EPSCO Tanács által 2021 júniusában jóváhagyott, felülvizsgált kiemelt mutatók segítségével jobban nyomon lehessen követni a szociális jogok európai pillérének alapelveit. Ezek olyan fontos politikai tényezőkre vonatkozó új mutatókat foglalnak magukban, mint például a felnőttkori tanulás , a fogyatékossággal élő személyek munkaerőpiaci integrációja, a gyermekeket érintő szegénység vagy társadalmi kirekesztettség, valamint a lakásköltség-túlterheltségi arány. A felülvizsgált kiemelt mutatók lehetővé teszik az EU-ban és a tagállamokban felmerülő legfontosabb foglalkoztatási, készségfejlesztési és társadalmi kihívások pontosabb meghatározását, valamint a társadalmi felzárkózás szorosabb nyomon követését, amint azt az alábbi ábra mutatja. A cseh elnökség megbízását követően ad hoc munkacsoport jött létre, hogy az európai szemeszter keretében megvitassa a társadalmi felzárkózás lehetséges továbbfejlesztett értékelési keretét, amely munkájáról beszámol az EPSCO Tanács tanácsadó bizottságainak. Az uniós tagállamokban felmerülő foglalkoztatási, készségfejlesztési és társadalmi kihívások a szociális eredménytábla kiemelt mutatói szerinti bontásban Megjegyzések: 1. a felnőttek tanulásban való részvételére vonatkozó mutatóhoz kapcsolódó adatok még nem állnak rendelkezésre; 2. néhány ország esetében egyes mutatókhoz hiányoznak az adatok – lásd az 1.4. szakasz 1.4.1. táblázatához fűzött megjegyzést. Az összes mutatóhoz tartozó jelmagyarázatokat a mellékletek ismertetik. A 2021. évi és 2022 első felét jellemző erőteljes fellendülést követően az uniós munkaerőpiacok az Oroszország Ukrajna ellen folytatott agressziós háborújának hatásaival és az erős inflációs nyomással kapcsolatos bizonytalanságokkal néznek szembe. Az uniós munkaerőpiacok 2021-ben, a Covid19-világjárványt és a járvány megfékezésére irányuló szükséges intézkedések megszüntetését követően jól teljesítettek. A piacok teljesítménye 2022 első felében tovább javult, amikor is a foglalkoztatási ráta rekordmagasságot ért el (az EU-ban 74,8 %, az euróövezetben pedig 74,3 % volt 2022 II. negyedévében, ami 1,6 százalékponttal, illetve 1,4 százalékponttal haladta meg a válság előtti szintet). 2022 szeptemberében az uniós munkanélküliségi ráta rekordalacsony, 6 %-os (az euróövezetben pedig 6,6 %-os) szintre csökkent az egy évvel korábbi 6,7 %-ról, illetve 7,3 %-ról. Ugyanakkor a NEET-fiatalok aránya az EU-ban egy évvel ezelőtti 13,3 %-ról 11,7 %-ra, míg az ifjúsági munkanélküliség 17,5 %-ról 14,4 %-ra csökkent. A tartós munkanélküliségi ráta 2021-ben kismértékben nőtt. Ugyanakkor 2021 közepe óta az infláció történelmi csúcspontokig emelkedett, ami jelentős hatást gyakorolt a háztartások vásárlóerejére és a vállalkozások jövedelmezőségére. A 2022. és 2023. évi gazdasági növekedést az Európai Bizottság legfrissebb előrejelzései lefelé módosították, a kilátásokat pedig jelentősen befolyásolta Oroszország Ukrajna ellen folytatott agressziós háborúja. Az előrejelzések alapján az EU-ban a foglalkoztatás 2022-ben 1,7 %-kal nő, 2023-ban stagnálni fog, 2024-ben pedig mérsékelten, 0,4 %-kal emelkedik majd. Rendkívüli szakpolitikai beavatkozásokra került sor uniós és tagállami szinten a jelenlegi energiaválságra való reagálás jegyében (további részletek a 2.4. szakaszban találhatók). Ami a jövőt illeti, a jelenlegi energiaválság hatékony gazdasági, foglalkoztatási és szociálpolitikai koordinációt tesz szükségessé, amely előmozdítja az inkluzív, munkahelyteremtő és fenntartható növekedést, és védi a kiszolgáltatott helyzetben lévőket. A munkaerőpiaci eredmények továbbra is jelentősek, bár Oroszország Ukrajna elleni agressziós háborúja miatt nőtt a bizonytalanság 74,8 %-os

foglalkoztatási ráta 2022 II. negyedévében (2 százalékponttal magasabb, mint egy évvel korábban) 79,4 %-os

aktivitási ráta (a 20–64 év közöttiek esetében) 2022 II. negyedévében (1,1 százalékponttal magasabb, mint egy évvel korábban) 6,1 %-os

munkanélküliségi ráta 2022 II. negyedévében (1,2 százalékponttal magasabb, mint 2021 II. negyedévében) 14,3 %-os

ifjúsági munkanélküliségi ráta (a 15–24 év közöttiek esetében), 3,2 százalékponttal alacsonyabb, mint egy évvel korábban Fő munkaerőpiaci mutatók az EU‑27 tagállamaiban (%, negyedéves) Forrás: Eurostat adatbázis [ lfsi_emp_q ], [ une_rt_q ], [ une_ltu_q ] és [ lfsi_neet_q ]. Szezonálisan, nem pedig naptárilag kiigazított adatok A Covid19-világjárvány kitörése óta nőtt a munkaerőhiány A betöltetlen álláshelyek aránya meghaladja a 4 %-ot

a szakmai, tudományos és műszaki tevékenységek, az információ és kommunikáció, valamint az építőipar területén 2022 eleje óta A betöltetlen álláshelyek aránya az EU-ban gazdasági tevékenység szerint (%, negyedéves adatok) Megjegyzés: NACE 2 tevékenységek, B-S (Ipar, építőipar és szolgáltatások – kivéve a háztartás tevékenységeit munkaadói és területen kívüli szervezetek és szervek tevékenységét), C (feldolgozóipar), F (építőipar), G-I (nagy- és kiskereskedelem, szállítás és raktározás, szálláshely-szolgáltatás és vendéglátás), J (információ és kommunikáció), M-N (szakmai, tudományos és műszaki tevékenység). Forrás: Eurostat [teilm310] A betöltetlen álláshelyek aránya 2022 eleje óta megduplázódott a kulcsfontosságú ágazatokban A jelenlegi magas infláció mellett a bérmegállapítási mechanizmusoknak továbbra is tükrözniük kell a társadalmi-gazdasági feltételeket, hogy megőrizzük a munkahelyeket és a versenyképességet, és mérsékeljük a vásárlóerő csökkenését, különösen az alacsony keresetűek esetében. Az Oroszország Ukrajna ellen folytatott agressziós háború miatt 2021 első felét követően és 2022-ben tovább gyorsuló infláció a reálbérek csökkenéséhez vezetett, különösen az alacsony bérezésűek körében. Ehhez olyan megfelelő bérkiigazításra van szükség, amely mérsékli a vásárlóerő csökkenését és csökkenti a növekvő szegénység kockázatát (beleértve az energiaszegénységet is), ugyanakkor továbbra is összhangban van a magas infláció kezelésének általános célkitűzésével. A jelenlegi makrogazdasági környezetben a jövedelemeloszlás alján lévő bérek emelése várhatóan nem növelik az indokolatlan inflációs nyomást, és nem befolyásolják a versenyképességet. A kollektív tárgyalások kiemelkedő szerepet játszanak a jelenlegi helyzetben a kiegyensúlyozott bérmegállapítási eredmények elérésében, tiszteletben tartva a szociális partnerek szerepét és igazodva a tagállamokban elterjedt bérmegállapítási gyakorlatokhoz, figyelembe véve továbbá az egyes vállalatok és ágazatok, valamint a munkavállalók által tapasztalt sajátos költségnyomást is. A foglalkoztatás előmozdítása és a vásárlóerő megőrzése érdekében számos tagállamban maradtak még lehetőségek az alacsony és közepes jövedelműek adóékének csökkentésére. A megfelelő minimálbérek hozzájárulhatnak az alacsony bérezésűek vásárlóerejének megőrzéséhez és a dolgozói szegénység növekedésének megelőzéséhez, miközben fenntartják a keresletet és erősítik a munkavállalás ösztönzőit. Számos munkavállalót nem véd megfelelő minimálbér az EU-ban. Összességében az alkalmazottak közel egytizedét fenyegeti a szegénység. Emellett a minimálbérek reálértéken szinte minden tagállamban csökkentek. Az utóbbi időben bekövetkezett jelentős áremelkedések hatásainak mérséklése különösen fontos az alacsony bérezésűek esetében, akiket a legnagyobb mértékben érintenek a magas energia- és élelmiszerárak. A megfelelő minimálbérekről szóló irányelv egyértelmű szabályokat tartalmazó keretet hoz létre a jogszabályban meghatározott minimálbérek megfelelőségének javítására azokban a tagállamokban, ahol vannak ilyenek. Az irányelv segíteni fogja a kiszolgáltatott helyzetben lévő háztartások támogatását azáltal, hogy ösztönzi a jogszabályban meghatározott minimálbérek megfelelő szinten történő megállapítását, figyelembe véve többek között a minimálbér vásárlóerejét, a társadalmi-gazdasági feltételeket és a termelékenység hosszú távú alakulását. Emellett a minimálbéreknek az irányelvvel összhangban történő rendszeres aktualizálása a jelenlegi helyzetben segítene megelőzni a minimálbért keresők vásárlóerejének csökkenését. Az irányelv olyan rendelkezéseket is tartalmaz, amelyek valamennyi tagállamban előmozdítják a kollektív tárgyalásokat, valamint javítják a végrehajtási és ellenőrzési mechanizmusokat. Nevezetesen előírja egy cselekvési terv kidolgozását és a kollektív tárgyalást lehetővé tévő keretek létrehozását abban az esetben, ha a kollektív tárgyalások általi lefedettség nem éri el a 80 %-ot. Bár két év áll rendelkezésre az irányelv nemzeti jogba való átültetésére, az időszak elejére ütemezett végrehajtás ösztönözheti a tagállamok arra irányuló erőfeszítéseit, hogy segítsék a munkavállalók megfelelő munkafeltételeinek és életkörülményeinek biztosítását. Emellett az alacsony keresetűeket célzó ideiglenes költségvetési támogatási intézkedések segíthetnek enyhíteni a vásárlóerő energiaválság miatti csökkenését.



Az infláció felemésztette a minimálbérek közelmúltbeli emelkedését Az egy munkavállalóra jutó nominálbér 4,9 %-kal nőtt 2022 II. negyedévében (2021 II. negyedévéhez képest). A jogszabályban meghatározott minimálbérek változása reál- és nominálértéken

(növekedési ráta, %) Megjegyzés: A tagállamok a jogszabályban meghatározott minimálbérek reálértéken számított 2022-es növekedése nagyságrendjének csökkenő sorrendjében szerepelnek. Forrás: a kapcsolattartók Eurofound-hálózata és az Eurostat [ prc_hicp_midx ], az Eurofound számításai A reálbérek azonban 2022 II. negyedévében 3,3 %-kal csökkentek (2021 II. negyedévéhez képest). A 21 tagállamból 16-ban a reál minimálbérek 2022-ben augusztusig csökkentek. A határozott idejű foglalkoztatás 2021-ben a legtöbb tagállamban csak kismértékben nőtt a kedvezőbb gazdasági feltételek miatt. Bár jelentős különbségek figyelhetők meg a tagállamok között az ideiglenes alkalmazottak aránya és a határozatlan idejű foglalkoztatásba való áttérés aránya tekintetében (egyes országok e tekintetben kihívásokkal küzdenek), a határozott idejű szerződések a legtöbb tagállamban továbbra is elterjedtebbek a fiatalok és a nők körében. 2021-ben a részmunkaidős foglalkoztatás EU-n belüli aránya nagyjából stabil volt, de a nem önként vállalt részmunkaidős foglalkoztatás sok országban még mindig a munkavállalók jelentős arányát érinti. Ha állandósul, az ideiglenes vagy részmunkaidős foglalkoztatás széles körű alkalmazása – különösen, ha az nem önként vállalt – alacsonyabb humántőke-fejlesztést, termelékenységet és társadalmi mobilitást eredményezhet, ami károsan hat a potenciális növekedésre. Ebben az összefüggésben a munkaügyi felügyelőségek megerősítése és a visszatartó intézkedések hatása hozzájárulhat a munkaerőpiac jobb működéséhez, miközben előmozdítja a biztonságos munkafeltételeket és a szociális védelemhez való hozzáférést is. Ezek az intézkedések – a személyre szabott aktív munkaerőpiaci szakpolitikák mellett – ösztönözhetik a felfelé irányuló munkahelyváltást, és támogathatják a munkaerő ágazatok vagy foglalkozások közötti zökkenőmentes átcsoportosítását, beleértve a zöld és digitális átálláshoz kapcsolódókat is.

A fellendülés nem növelte a határozott idejű szerződések arányát, de a határozatlan idejű foglalkoztatásra való áttérés aránya tagállamonként eltérő a (20–64 éves) munkavállalók 13,3 %-a határozott idejű szerződéssel foglalkoztatott 2022 II. negyedévében (0,4 százalékponttal kevesebb, mint 2019 IV. negyedévében) a fiatal (15–24 éves) munkavállalók 50,4 %-a és a női munkavállalók 14,3 %-a határozott idejű szerződéssel foglalkoztatott 2022 II. negyedévében 2021-ben az EU-ban a (20–64 éves) munkavállalók 7,8 %-a nem önként vállalt határozott idejű munkaszerződéssel foglalkoztatott A foglalkoztatás változása foglalkoztatási viszony szerinti bontásban (1 000 fő, 20–64 éves kor, változás az előző évhez képest a szezonálisan nem kiigazított adatok alapján), EU-27 Az ideiglenes alkalmazottak 2020-ban az összes alkalmazotthoz (20–64 év közöttiek) képest mért százalékban, valamint a határozatlan idejű foglalkoztatásra való áttérés aránya (%, 2018-as, 2019-es és 2020-as átlagérték), EU-27 Forrás: Eurostat [lfsq_egaps], [lfsa_etpgan], [ilc_lvhl32] és [lfsq_etgaed]. Megjegyzés: törés az idősorban 2021 I. negyedévéhez képest. Az új munkavégzési gyakorlatok, például a távmunka és a platformalapú munkavégzés társadalmi és gazdasági előnyökkel járhatnak, de szükségessé teszik a szabályozások, a szakpolitikák és a munkakultúra kiigazítását. A világjárvány fokozta a távmunka használatát: éles ellentétben azzal, hogy a munkavállalók egytizede végzett távmunkát 2019-ben, 2021-re csaknem egynegyeden otthonról, távmunkában dolgozott. A távmunkával kapcsolatos új tapasztalatok azt mutatják, hogy a személyes munkavégzéssel való ötvözése a nagyobb termelékenység mellett segítheti a hibrid távmunkát végzőket abban, hogy összességében jobb egyensúlyt érjenek el a munka és a magánélet között. A munka minőségét csökkentő hatások – például a hosszabb munkaidőben történő rendszeres munkavégzés – elkerülése érdekében számos tagállam intézkedéseket hozott a távmunka szabályozására, ami változatos megközelítéseket eredményezett. A távmunka mellett a platformalapú munkavégzés is fontosabbá vált, ami hozzájárul a munkahelyteremtéshez, ugyanakkor kihívást jelent a tisztességes munkafeltételek tekintetében. A digitális technológiák segítségével az EU-ban már több mint 28 millió ember dolgozott platformokon keresztül. Az algoritmikus irányítás, a foglalkoztatási viszony esetleges téves besorolása és a határokon átnyúló átláthatóság hiánya olyan kulcsfontosságú kérdések, amelyekkel a Bizottság kapcsolódó irányelvre irányuló javaslata foglalkozik. Mivel a távmunka és a platformalapú munkavégzés egyre fontosabbá válik, alapvető fontosságú a megfelelő digitális készségek biztosítása a társadalom egészében, hogy ne alakuljanak ki digitális szakadékok, többek között az idősebb és az alacsony képzettségű munkavállalókkal összefüggésben. A távmunka a munka és a magánélet közötti jobb egyensúlyhoz vezethet, a hibrid munkavégzés pedig hozzájárulhat a hosszabb munkaidőben történő munkavégzés kockázatának csökkentéséhez A távmunkában dolgozók 13 %-a számol be a munka és a magánélet közötti egyensúly hiányáról, ezzel szemben… A munka és a magánélet közötti egyensúly hiánya az összes munkavállaló és a távmunkások esetében a tagállamokban (%, 2021) Megjegyzés: A munka és a magánélet közötti egyensúly hiánya magában foglalja azokat a munkavállalókat, akik „nem túl jól” és „egyáltalán nem” válaszokat adnak arra a kérdésre, hogy „az Ön munkaideje hogyan illeszkedik az Ön munkán kívüli családi vagy társadalmi kötelezettségeihez”. Forrás: Eurofound, 2021. évi európai telefonos munkakörülmény-felmérés … ez az arány a munkáltató telephelyén dolgozó munkavállalók esetében 18 %. A hibrid munkarend

a legtöbb tagállamban a munka és a magánélet közötti jobb egyensúlyt kínál Oroszország Ukrajna ellen folytatott agressziós háborúja a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek jelentős beáramlását eredményezte az EU-ba, és ehhez kapcsolódóan munkaerőpiaci és társadalmi integrációra van szükség. A humanitárius válság kezelésének elősegítése és az ukrán menekültek uniós integrációjának előmozdítása érdekében az Európai Bizottság első alkalommal aktiválta az átmeneti védelemről szóló irányelvet, és 2022 októberében 2024 márciusáig meghosszabbította azt. Ehhez a tartózkodási engedélyek megadására, valamint az oktatáshoz, a munkaerőpiachoz és a szociális védelemhez való hozzáférésre van szükség. A szükségletek különösen a munkaerőpiaci integráció előtt álló akadályok – elsősorban nyelvtanfolyamok révén történő – felszámolásához, a szálláshoz, a gyermekgondozáshoz és az iskoláztatáshoz, valamint a tartós ápolás-gondozáshoz vagy a mentális egészségügyi támogatáshoz kapcsolódnak. A lakóhelyüket elhagyni kényszerült, Ukrajnából érkező személyek és a más országokból kiinduló legális migráció közép- és hosszú távon hozzájárulhatnak az Unióban tapasztalható munkaerőhiány enyhítéséhez, különösen azokban a szakmákban, ahol a munkaerőpiaci integráció fent említett akadályai kevésbé kötelező erejűek, valamint részben az alacsony születési ráták jelentette demográfiai kihívás kezeléséhez. E folyamat elősegítése érdekében a Bizottság elindította az uniós tehetségbázis kísérleti kezdeményezését, amely egy a háború elől menekülőknek az EU-ban való elhelyezkedését segítő új eszköz. Összességében a sikeres integrációhoz elengedhetetlen a szociális védelemhez, az egészségügyi ellátáshoz, a gyermekgondozáshoz és az iskoláztatáshoz való tényleges hozzáférés, valamint a képesítések elismerése. A munkaerőpiac fellendülése a legtöbb népességcsoport foglalkoztatási eredményeinek javulásához vezetett, bár a kihívások továbbra is fennállnak Nemenkénti és korcsoportonkénti foglalkoztatási ráták az EU-27-ben,

szezonálisan, nem naptárilag kiigazított adatok (%) Forrás: Eurostat, valamint [lfsi_emp_q] uniós munkaerő-felmérés 4,8 millióval

több foglalkoztatott az EU-ban 2022 II. negyedévében 2021 II. negyedévéhez képest (1,7 millióval több, mint 2019 IV. negyedévében) 2021 II. negyedéve óta a fiatalok, a nem az EU-ban születettek és a nők

esetében nőtt a legnagyobb mértékben a foglalkoztatás Mégis,

2022 II. negyedévében 10,7 százalékpontos volt a nemek közötti foglalkoztatási különbség, amely ugyanakkor csökkenés a 2019 IV. negyedévében mért 11,2 százalékponthoz képest 8,3 százalékpontos foglalkoztatási különbség az EU-ban és az EU-n kívül születettek között 2022 II. negyedévében (7,6 százalékpont 2019 IV. negyedévében) A fiatalok munkaerőpiaci helyzete továbbra is kihívást jelent, különösen a nők és a migráns háttérrel rendelkezők esetében, és konkrét és testre szabott szakpolitikai intézkedéseket tesz szükségessé. A 2020 második felében az EU-ban 2021-ben mért csúcsértéket követően az ifjúsági munkanélküliségi ráta visszatért a válság előtti szintre, és 2022 II. negyedévében 14,3 % volt. A ráta mindazonáltal továbbra is csaknem háromszorosa a 25–74 év közötti teljes népesség munkanélküliségi rátájának. Emellett a nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő 15–29 évesek (NEET-fiatalok) aránya a 2021 II. negyedévi 13,2 %-ról 2022 II. negyedévére 11,6 %-ra csökkent, ami alacsonyabb a világjárvány előtti szintnél, de még mindig viszonylag magas. Ez különösen a fiatal nőket és a migráns hátterű személyeket érintette. Éves szinten 2021-ben továbbra is jelentősek a különbségek a tagállamok között a 15–29 évesek NEET-rátája tekintetében. Szakpolitikai intézkedéseket kell hozni azon strukturális kihívások enyhítésére, amelyekkel a fiatalok a munkaerőpiacon szembesülnek, többek között a fiatalok készségeire és munkaerőpiaci kilátásaira gyakorolt hosszabb távú negatív hatások kockázatának megelőzése érdekében. A megerősített ifjúsági garanciát arra kell használni, hogy a munkanélkülivé válást vagy a formális tanulás befejezését követő négy hónapon belül minőségi foglalkoztatást, továbbképzést, tanulószerződéses gyakorlati képzést vagy szakmai gyakorlatot tudjunk kínálni . Ennek kiegészítéseként a „tűzz célt magad elé, tanulj, fejleszd készségeidet, érvényesülj!” (Aim, Learn, Master, Achieve – ALMA) kezdeményezés segíti a hátrányos helyzetű NEET-fiatalokat abban, hogy külföldi szakmai tapasztalatot szerezzenek . A nők munkaerőpiaci részvétele és az egyenlő munkáért járó egyenlő bérezés terén régóta fennálló kihívások továbbra is megoldásra várnak, ami a munkaerőpiacon a nemek közötti egyenlőtlenségek változatlan meglétét tükrözi. A nemek közötti foglalkoztatási különbség csak kismértékben csökkent a munkaerőpiac 2021-es fellendülése során. A nem fizetett munka – beleértve a gondozási kötelezettségeket is – nyolcszor annyi nőt, mint férfit akadályozott meg abban, hogy fizetett munkát keressen, és ötször több nőt kényszerített arra, hogy nem önkéntesen részmunkaidőben vállaljon munkát. Ez kihangsúlyozza a munka és a magánélet közötti egyensúlyra irányuló megfelelő szakpolitikák, valamint a minőségi és megfizethető gondozási szolgáltatásokhoz való tényleges hozzáférés fontosságát. A koragyermekkori nevelési és gondozási, valamint a tartós ápolási-gondozási rendszereknek a Bizottság által 2022. szeptember 7-én előterjesztett európai gondozási stratégiával összhangban való kiigazítása, valamint az e területeken jelentkező hiányok és kapacitásbeli korlátok kezelése javíthatja a jelenleg nem fizetett ápolási-gondozási munkát végzők munkaerőpiaci kilátásait és az ilyen ellátásban részesülők gondozásának minőségét. Ugyanakkor számos uniós országban az adó- és szociális ellátórendszerek továbbra is visszatartják az embereket attól, hogy fizetett munkát vállaljanak, illetve hogy növeljék a második keresők munkaidejét (akiknek 78 %-a nő), és e problémára megfelelő reformokkal kellene megoldást találni. Jelentős lehetőségek vannak a fogyatékossággal élő személyek és az idősebb munkavállalók munkaerőpiaci részvételének fokozására. A fogyatékossággal élő személyek foglalkoztatási különbsége 2021-ben 23 százalékpont volt az EU-ban, ami majdnem ugyanannyi, mint a mérés 2014-es kezdetekor, ami azt mutatja, hogy szakpolitikai fellépésre van szükség. E kihívás kezelésének elősegítése érdekében a 2022. szeptember 20-án elindított, a fogyatékossággal élők foglalkoztatására vonatkozó csomag hat különböző területen nyújt iránymutatást és gyakorlatokat, a munkaerő-felvételtől a munkahelymegtartásig, és 2024-ig az érintett érdekelt felekkel közösen kerül kidolgozásra. Számos tagállamban a demográfiai változásokat és a nyugdíjkorhatár emelkedését tükrözve az 55–64 év közöttiek foglalkoztatási rátája az elmúlt évtized tendenciáját követve tovább nőtt 2021-ben, és elérte a 60,5 %-ot. Ennek ellenére csaknem 20 százalékponttal alacsonyabb, mint a 25–54 éveseké. Az idősebb munkavállalók körében a nemek közötti foglalkoztatási különbség 12,7 százalékpont maradt, és magasabb, mint a 20–64 évesekre vonatkozó érték (10,8 százalékpont). Az aktív munkaerőpiaci politikák, köztük az egész életen át tartó tanulást előmozdító és az álláskeresést támogató intézkedések elengedhetetlenek a fogyatékossággal élő személyek és az idősebb munkavállalók potenciáljának kiaknázásához. A hátrányos társadalmi-gazdasági háttérrel rendelkező tanulók gyakran nem rendelkeznek alapvető – többek között digitális – készségekkel, ami szűkíti munkaerőpiaci lehetőségeiket és a készségek egész életen át tartó további elsajátítását, ami a méltányosság javítását teszi szükségessé az oktatásban. Az elmúlt évek pozitív tendenciája ellenére mintegy 3,1 millió fiatal hagyja el idő előtt az oktatást, és sokan közülük nem tudják megszerezni az alapkészségek minimális szintjét sem. Ez különösen igaz a hátrányos helyzetű fiatalokra, ami tovább csökkenti esélyeiket a felsőoktatásba való beiratkozásra, valamint arra, hogy teljes mértékben kibontakoztassák és kiaknázzák a bennük rejlő lehetőségeket. A Covid19-világjárvány idején a fizikai iskolabezárások és a szükséges kijárási korlátozások is komoly terhet róttak a serdülők mentális egészségére és jóllétére, ami tovább növelheti az alulteljesítés és az oktatásból való kivonulás kockázatát. A tagállamoknak egyre nagyobb tanárhiánnyal kell szembenézniük, különösen a TTMM területén, valamint a társadalmi-gazdasági szempontból hátrányos helyzetű településeken. A tanárok számára nem vonzó karrierlehetőségek azt eredményezik, hogy kevés jelölt iratkozik be a pedagógusképzésre, és sok kezdő tanár hagyta el a szakmát az első néhány évet követően. A tanárhiány minden szinten negatívan befolyásolja az oktatás minőségét, ideértve a kisgyermekkori nevelést és gondozást és az egyetemeket is, valamint a digitális és zöld átálláshoz szükséges készségek tekintetében is. A felgyorsult digitális átállás felerősítette a digitális készségek terén már meglévő hiányosságokat, és rávilágított az újonnan felmerülő egyenlőtlenségekre. Tanulási veszteségek keletkeztek a digitális erőforrásokhoz való korlátozott hozzáférés miatt az alacsony társadalmi-gazdasági helyzetűek, valamint a migráns és roma gyermekek körében. Az európai oktatási térség részeként meghatározott uniós szintű célok eléréséhez nagyobb hangsúlyt kell fektetni az oktatási egyenlőtlenségek kezelésére és a diákok jóllétének javítására, többek között átfogóbb és rendszerszinten szisztematikusabb megközelítések és ágazatközi együttműködés révén, összhangban az „Utak az iskolai sikerhez” kezdeményezésről szóló tanácsi ajánlásra irányuló bizottsági javaslattal, valamint megfizethető és minőségi oktatás biztosítására, összhangban a megerősített európai gyermekgaranciával. A társadalmi-gazdasági háttér az oktatási eredmények kulcsfontosságú meghatározója, és jelentős különbségek vannak a tagállamok között 19,5 százalékpontos különbség tapasztalható a hátrányos helyzetű és jobb társadalmi-gazdasági háttérrel rendelkező tanulók között az alulteljesítés terén Az összességében jobb átlagos teljesítmény az alacsony és a magas

társadalmi-gazdasági státusz közötti kisebb eltérésekkel függ össze Együttes alulteljesítési arány a szövegértés, a matematika és a természettudományok terén társadalmi-gazdasági státusz szerint (%, 2018) Forrás: a JRC számításai az OECD PISA 2018. évi adatai alapján A Covid19-világjárvány által felgyorsított digitális átállás jelentősen megnövelte a digitális készségek iránti keresletet, de nincs mindenki jól felkészülve erre. A digitális készségekre a munkahelyek egyre szélesebb köréhez van szükség (90 %-ukban már most is). Ebben az összefüggésben a digitális készségek alacsony szintje károsan hat a foglalkoztathatóságra és a termelékenység növekedésére, és szűk keresztmetszeteket teremt a digitális átállás és a potenciális növekedés szempontjából. A legfrissebb adatok szerint 2021-ben a felnőtteknek csupán 54 %-a rendelkezett legalább alapvető digitális készségekkel az EU-ban, és jelentős eltérések mutatkoztak a tagállamok között. Az alacsony iskolai végzettséggel rendelkezők, a munkanélküliek és a munkaerőpiacon kívüli személyek általában alacsonyabb szintű digitális készségekkel rendelkeznek, és kevesebb lehetőségük van ilyen készségek elsajátítására. A digitális készségeknek a lakosság széles rétegeiben tapasztalható alacsony szintje új típusú hátrányokat is előidézhet az egyre inkább digitalizált szolgáltatások összefüggésében, különösen az oktatáshoz és képzéshez, de tágabb értelemben a digitalizált közszolgáltatásokhoz, köztük az állami foglalkoztatási szolgálatokhoz (áfsz-ekhez) való hozzáférés tekintetében is. A digitális szakadék megszüntetése érdekében digitális készségfejlesztési programokra van szükség a lakosság egésze számára, amelyeket célzott, az egyes csoportok készségprofiljaihoz és munkaerőpiaci helyzetéhez igazított programok egészítenek ki. Az EU célja, hogy 2030-ra a lakosság legalább 80 %-a rendelkezzen legalább alapvető digitális készségekkel, és mind a férfiak, mind a nők esetében 20 millióra (a 2021. évi 4,5 %-os alacsony szintről kiindulva a foglalkoztatottak mintegy 10 %-ára) növelje az IKT-szakemberek számát. E célból a Bizottság 2021-ben strukturált párbeszédet indított a digitális oktatásról és készségekről.

A digitális készségek transzverzális kompetenciává váltak, de szintjük tagállamonként igen eltérő Az állások körülbelül 90 %-a igényel digitális készségeket 2021-ben az EU-ban a felnőtteknek csupán 54 %-a rendelkezett legalább alapvető digitális készségekkel Az EU célja, hogy 2030-ra a felnőttek 80 %-a rendelkezzen legalább alapvető digitális készségekkel Alapvető vagy annál fejlettebb általános digitális készségekkel rendelkező egyének aránya (a 16–74 éves népesség %-ában, 2021) Megjegyzés: Egyes szigetek és legkülső régiók közigazgatási egységei nem képviseltetik magukat. Forrás: Eurostat, EDAT_LFSE_02 munkaerő-felmérés © EuroGeographics a közigazgatási határok esetében. Európának tovább kell fejlesztenie munkaerejének készségeit, többek között a zöld és energetikai átállás támogatása, a versenyképesség megőrzése, a minőségi foglalkoztatás előmozdítása és szociális modelljének megőrzése érdekében. A digitális átállás mellett a klímasemleges társadalomra való átállás is megváltoztatta a munkaerőpiacon megkövetelt készségeket. A jelenlegi társadalmi-gazdasági és geopolitikai helyzet tovább hangsúlyozza a munkaerő továbbképzésének és átképzésének szükségességét a munkahelyváltás támogatása, valamint a már most is jelentős, többek között a zöld gazdaságban jelentkező munkaerő- és szakemberhiány kezelése érdekében. A készségek 2023-as európai éve várhatóan fontos szakpolitikai lendületet ad az egész életen át tartó készségelsajátításnak, ami elengedhetetlen a gazdaságaink és társadalmaink előtt álló jelentős átalakulások megvalósításához. A meglévő munkaerőnek a hatékony alapfokú oktatást és képzést követő tanulási tevékenységekben való aktív részvétele rendkívül fontos a készségek folyamatos naprakészen tartásának biztosításához. A minőségi felsőoktatási intézmények fontos szerepet játszanak a reziliens, inkluzív és fenntartható európai gazdaságokhoz szükséges magas színvonalú készségek fejlesztésében is. A felnőttkori tanulásra vonatkozó 2030-as kiemelt uniós cél értelmében 2030-ra az EU-ban a felnőttek legalább 60 %-ának évente képzésben kell részt vennie. A rendelkezésre álló legfrissebb, 2016-os adatok azt mutatják, hogy az EU-ban (az elmúlt tizenkét hónapban) még mindig túl alacsony a részvételi arány (a 25–64 éves népesség 37,4 %-a), ami rávilágít arra, hogy jelentősen fokozni kell az előrehaladást a 2030-ra kitűzött ambiciózus nemzeti célok elérése érdekében. Emellett valamennyi tagállamban az alacsonyan képzett felnőttek általában kevesebb képzésben vesznek részt, mint a felső középfokú végzettséggel rendelkezők, akik viszont alacsonyabb részvételi aránnyal rendelkeznek, mint a felsőfokú végzettséggel rendelkezők. A felnőttek tanulási tevékenységekben való részvétele ugyancsak gyakoribb a városi, mint a vidéki területeken. Az egyéni tanulási számlákról szóló, 2022. június 16-i tanácsi ajánlás felvázolja, hogy a tagállamok hogyan kombinálhatják hatékonyan a pénzügyi és nem pénzügyi támogatást annak érdekében, hogy minden felnőtt számára lehetővé tegyék, hogy a munkával töltött életszakaszuk során fejlesszék készségeiket, és hogy a következő évtizedben előrelépést érjenek el a felnőttkori tanulásra vonatkozó célkitűzés megvalósítása terén. Az egész életen át tartó tanulást és a foglalkoztathatóságot szolgáló mikrotanúsítványokkal kapcsolatos európai megközelítésről szóló, 2022. június 16-i tanácsi ajánlás célja továbbá az oktatási, képzési és munkaerőpiaci rendszerekben egyre gyakrabban használt mikrotanúsítványok minőségének, elismerésének és megértésének biztosítása. A felnőttek tanulási tevékenységekben való részvétele még mindig túl alacsony, különösen az alacsony képzettségűek esetében 10,8 %

volt 2021-ben azoknak a felnőtteknek az aránya, akik képzésben vettek részt (az elmúlt négy hétben) az EU-ban Az alacsony képzettségű felnőtteknek csak 4,3 %-a vett részt tanulási tevékenységekben 2016-ban a felnőttek 37,4 %-a vett részt az oktatás és képzés valamilyen formájában az elmúlt 12 hónapban A felnőttek a megelőző négy hétben tanulási tevékenységekben való részvétele iskolai végzettség szerint (alacsony, közepes vagy magasan képzett) (2021, %) A felnőttek az elmúlt 12 hónapban tanulási tevékenységekben való részvétele iskolai végzettség szerint (alacsony, közepes vagy magasan képzett) (2016, %) Forrás: Eurostat [ trng_lfs_03 ], munkaerő-felmérés és [ speciális adatkivonatolás ], AES A háztartások összesített reáljövedelme az EU-ban 2021-ben a GDP-vel és a piaci jövedelmekkel együtt nőtt a Covid19 utáni fellendülésnek köszönhetően, de 2022-ben csökkent. 2021 II. negyedévében a háztartások reáljövedelme figyelemreméltó mértékben, 4,5 %-kal nőtt (az előző évhez képest), mivel a reál-GDP növekedése 14,1 %-on tetőzött. A háztartások jövedelmének a Covid19 okozta sokkhatással szembeni rezilienciája 2020-ban az automatikus stabilizátorok működésével, valamint a tagállami és uniós szinten bevezetett jelentős és gyors szakpolitikai válaszintézkedésekkel függ össze, amelyek nagymértékben enyhítették a világjárvány negatív társadalmi-gazdasági következményeit. A 2021 III. negyedévével kezdődő időszakban azonban a gyorsan emelkedő infláció következtében a háztartások reáljövedelmének növekedése erőteljesen lelassult a munkavállalók nominálbérének növekedése ellenére. 2022 II. negyedévére a háztartások rendelkezésre álló bruttó reáljövedelme a 2020 II. negyedévében jelentkező Covid19-válság óta először csökkent, miközben a reál-GDP növekedése lassult. A közelmúltbeli magas infláció negatívan befolyásolta a háztartások összesített reáljövedelmének 2022-ben megfigyelt növekedését A háztartások rendelkezésre álló bruttó reáljövedelme 2022 II. negyedévében csökkent az EU-ban A reál-GDP és a háztartások rendelkezésre álló bruttó reáljövedelmének és fő összetevőinek növekedése (%, EU-27) Forrás: Eurostat, a [ nasq_10_nf_tr ] és a [ namq_10_gdp ] kódú nemzeti számlák. Megjegyzések: lásd a jelentés törzsszövegét. A jövedelmi egyenlőtlenség összességében stabil maradt a tagállamok többségében A Covid19-válság ellenére a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek aránya (AROPE) 2020-ban nagyjából stabil volt, és a becslések szerint 2021-ben is így marad, miután az előző években javult, köszönhetően az EU és a tagállamok által a világjárvány negatív hatásainak enyhítése érdekében bevezetett intézkedéseknek. 2020-ban az EU-ban ötből egy személy volt kitéve a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának, és 2021-re sem becsülhető jelentős változás, jóllehet az országok között jelentős különbségek mutatkoznak. A szegénységi arány és a (gyakorlatilag) aktív kereső nélküli háztartásokban élők aránya tulajdonképpen egyaránt változatlan maradt a világjárványt követően, míg a súlyos anyagi és szociális nélkülözés 2021-ben tovább csökkent. Bár a tagállamok között eltérések jelei mutatkoztak, a jövedelmi egyenlőtlenségek 2020–2021-ben is nagy fokú stabilitást mutattak. Ez a jelentős és gyors szakpolitikai intézkedéseknek – többek között a csökkentett munkaidős foglalkoztatásnak és a munkahelyek megtartására irányuló egyéb intézkedéseknek, valamint a Covid19-válságban kiszolgáltatott helyzetben lévők támogatását célzó szakpolitikai intézkedéseknek – köszönhető. A szociális transzferek szegénységet csökkentő hatása ugyanis soha nem látott szintre emelkedett (a tagállamok nagy többségében nőtt), az EU-ban átlagosan több mint egyharmadával csökkentve a szegénységet. Ennek ellenére az atipikus foglalkoztatási formákban dolgozók (16,6 %) több mint háromszor nagyobb valószínűséggel vannak kitéve a szegénység kockázatának, mint a hagyományos foglalkoztatásban dolgozók (5 %). A 2021. évi szociális védelmi kiadások korai becslései 24 tagállam esetében azt mutatják, hogy GDP-hez viszonyított arányuk 2020-hoz képest csökkent (29,2 %, szemben 30,7 %-kal) ami továbbra is meghaladja a válság előtti szintet (27,1 % 2019-ben). Szinte minden tagállamban nőtt az egészségügyi és betegségi ellátásokra fordított kiadások aránya, miközben a munkanélküli ellátások súlya csökkent. A népesség egyes csoportjai esetében a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázata 2020–2021-ben lényegében szintén változatlan maradt, bár néhányuk számára továbbra is rendkívüli kihívásokat jelent. A nem az EU-ban születettek és a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitett romák aránya nagyjából változatlan maradt az EU-ban, míg a fogyatékossággal élő személyek aránya a világjárvány kitörése ellenére csökkent. Mindazonáltal ezek a csoportok továbbra is rendszerszinten jobban ki vannak téve a szegénységnek és a társadalmi kirekesztésnek, mint a lakosság többi része. A fogyatékossággal élő személyek szegénységének és társadalmi kirekesztésének nagyobb kockázata elleni küzdelem érdekében a tagállamoknak kezelniük kell a szociális védelem hiányosságait, hogy csökkenteni lehessen az egyenlőtlenségeket, többek közt a fogyatékossággal és a rokkantsági ellátásra való jogosultsággal kapcsolatos külön költségek kompenzációja révén. A gyermekek körében a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázata 2020–2021-ben is jórészt stabil maradt, de magasabb, mint a teljes népesség esetében, és a tagállamok között eltérések mutatkoztak. Emellett a gyermekes családok továbbra is súlyosan elégtelen lakáskörülmények között élnek. A szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben felnövő gyermekeknek kisebb az esélyük a jó iskolai előmenetelre, az egészséges életre és arra, hogy későbbi életük során ki tudják bontakoztatni képességeiket, ezért sürgős szakpolitikai fellépésre van szükség a kihívás kezelése érdekében, összhangban a megerősített európai gyermekgaranciával.



A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázata 2020–2021-ben általánosságban nagyjából stabil maradt az EU-ban, de tagállamonként jelentősen eltér, és magasabb a gyermekek esetében 2021-ben az EU-ban minden ötödik személy ki volt téve a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának, arányuk tagállamtól függően 10,7 % és 34,4 % között mozog A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek aránya a teljes népességre és a gyermekekre (0–17) vonatkozóan (%, 2021) Forrás: Eurostat [ilc_peps01n], EU-SILC A legtöbb tagállamhoz hasonlóan az EU-ban a gyermekek körében magasabb a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázata (24,4 %) A magas és növekvő energiaárak és a kapcsolódó inflációs nyomás azzal a veszéllyel jár, hogy negatívan befolyásolják a vásárlóerőt, különösen a kiszolgáltatott helyzetben lévő háztartások esetében, és növelik az energiaszegénységet, ami ideiglenes és célzott támogatást tesz szükségessé. Az energiaárak 2021–2022-es emelkedése negatívan befolyásolta az alacsony és közepes jövedelmű háztartások vásárlóerejét (a becslések szerint átlagosan 12 %-kal nőttek megélhetési költségeik), különösen az élelmiszerek és az energia tekintetében. A magasabb szállítási költségek és a – főként a fűtéshez és hűtéshez kapcsolódó – lakossági energiaköltségek szintén növelik a háztartások energiaszegénység általi fenyegetettségének kockázatát. Különösen az alacsony jövedelműek esetében áll fent a leginkább annak veszélye, hogy nem képesek megfelelően fűteni otthonukat. A szegénység kockázatának kitettek közül tízből körülbelül két ember már 2021-ben sem tudta megfelelően fűteni otthonát, amely arány több mint kétszer olyan magas, mint a teljes népesség esetében. A Bizottság számos intézkedést terjesztett elő az energiaválság kezelésére. 2021 októberében az energiaárakról szóló közleményt adott ki, amely egy eszköztárat is tartalmaz, és felvázolja, hogy a tagállamok a meglévő uniós szabályok értelmében mit tehetnek annak érdekében, hogy segítsék a kiszolgáltatott fogyasztókat és vállalkozásokat megküzdeni a magas árakkal. A magas energiaárak kezelését célzó vészhelyzeti beavatkozásról szóló, 2022. október 6-i tanácsi rendelet kibővítette az eszköztárat, és várhatóan további költségvetési bevételeket eredményez az inframarginális technológiákból származó nem várt nyereségekből és a fosszilis tüzelőanyagokkal kereskedő vállalatok szolidaritási hozzájárulásából. Ezek a bevételek azokhoz a háztartásokhoz és vállalkozásokhoz fognak kerülni, amelyek esetében egyre nagyobb a kockázata annak, hogy nem tudják kifizetni energiaszámláikat, így ezen összegek várhatóan segítenek megelőzni a szegénységi kockázat és az egyenlőtlenségek növekedését. Az elmúlt évben a tagállamok rendkívüli és ideiglenes intézkedéseket vezettek be a jelenlegi energiaválság kezelésére. Az egyre fokozódó árnyomások miatt különösen fontos, hogy szorosan figyelemmel kísérjük ezek elosztási hatásait, és hogy olyan ideiglenes támogatási intézkedésekre támaszkodjunk, amelyek célirányosabban a kiszolgáltatott helyzetben lévőkre összpontosítanak. A háztartások energiára fordított kiadásainak és a fosszilis tüzelőanyagoktól való függésnek a csökkentése – többek között a REPowerEU szellemében az energiahatékonyságba, például az épületek energetikai felújításába és a megújuló energiába irányuló beruházások mozgósítása révén – az emelkedő energiaárak fényében szintén hozzájárul a háztartások vásárlóerejének megóvásához. Az ilyen jellegű támogatási intézkedések a legjobb hosszú távú megoldások a magas energiaárak kezelésére, és elsősorban a kiszolgáltatott helyzetben lévőket kell megcélozniuk. Az energiaárak emelkedése negatívan befolyásolja az alacsony és közepes jövedelmű háztartások megélhetési összköltségeit Az EU-ban 2021 és 2022 között a megélhetési költségek 9,7 %-os növekedése közel felerészben az energiaárak emelkedésének tudható be 2021-ben a teljes népesség 6,9 %-a és a szegénység kockázatának kitettek 16,4 %-a nem tudta megfelelően fűteni otthonát A kiadástípusok hozzájárulása a megélhetési költségek növekedéséhez a népesség első és harmadik ötöde esetében (jövedelem szerint rendezve, %-ban kifejezve) (első, illetve második oszlop, tagállamonként) Megjegyzés: A megélhetési költségek növekedése a háztartások rendelkezésére álló ekvivalens jövedelem eloszlásának első és harmadik kvintilisén belüli átlagos kiadási hányad alapján számítható ki. A tagállamok helyzete a lakhatással kapcsolatos energiaár-változások hozzájárulása alapján, az első kvintilis esetében. Forrás: a JRC számításai az Eurostat [ prc_hicp_manr ] mutatójából származó, 2022. szeptemberi HICP-inflációs adatok, illetve a 2015-ös EU-HBS mikroadatai alapján. 2020-ban a legtöbb tagállamban romlott a minimumjövedelmi rendszerek megfelelősége 2019-hez képest, és továbbra is hiányosságok tapasztalhatók a lefedettség terén. A minimáljövedelem védelme az aktív integrációs megközelítés mellett kulcsszerepet játszik a szegénység vagy a társadalmi kirekesztés kockázatának megelőzésében és enyhítésében. Minden tagállamban létezik végső eszközként alkalmazott jövedelemtámogatási rendszer, a minimumjövedelem megfelelősége pedig az elmúlt évtizedben általánosságban lényegében változatlan maradt az EU-ban (ugyanakkor jelentős eltérések mutatkoztak a tagállamok között), míg 2020-ban összességében enyhe romlás volt megfigyelhető. 2015 és 2020 között javulás volt megfigyelhető a lefedettségben, ami hozzájárulhat a szegénység és az anyagi depriváció fokozódásának megelőzéséhez, de a hatékonyság tekintetében továbbra is vannak kihívások. A tagállamok közötti felfelé irányuló konvergencia, valamint a szegénység és a társadalmi kirekesztés elleni küzdelem támogatása érdekében a Bizottság az aktív befogadást biztosító megfelelő minimumjövedelemről szóló tanácsi ajánlásra irányuló javaslatot terjesztett elő, amely felvázolja a minimumjövedelmi rendszerek további korszerűsítésének területeit az aktív befogadási megközelítés mentén. A szociális védőhálók megfelelősége tagállamonként eltérő 2019-ben a foglalkoztatást helyettesítő támogatások a szegénységi küszöbnek kevesebb mint felét tették ki a tagállamok egyharmadában A minimumjövedelemben részesülők nettó jövedelme a szegénységi küszöb %-ában (három évre kiegyenlítve), valamint az alacsony bérezésűek jövedelmének százalékában

(2009 és 2020) Forrás: a DG EMPL számítása az EU-SILC mikroadataiból. Megjegyzés: Írország esetében az adatok a minimumjövedelem-ellátások tekintetében a 2020-as jövedelmi évet tükrözik. Írország, Olaszország, Luxemburg és Lettország esetében a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatára vonatkozó közösségi statisztika (AROP SILC) 2020. évi küszöbértéke még nem áll rendelkezésre. A grafikon egyedülálló gyermektelen személyekre vonatkozik. Egy minimumjövedelemben részesülő nettó jövedelme a minimumjövedelemtől eltérő típusú ellátásokat is magában foglalhat (például lakhatási juttatásokat). Az alacsony bérezésű személy az átlagbér 50 %-át keresi, és teljes munkaidőben dolgozik. A szociális transzferek szegénységcsökkentésre kifejtett hatása 16 % és 52 % között változik a tagállamokban A egészségügyi ellátás iránti, saját bevallás szerint kielégítetlen szükségletek 2021-ben csökkentek az EU-ban, de továbbra is jelentős eltérések mutatkoznak a tagállamok között, miközben a tartós ápolási-gondozási szolgáltatások iránti kereslet erőteljes növekedése figyelhető meg a népesség elöregedése miatt. Az alacsony jövedelmű háztartásokban élők nagyobb valószínűséggel számolnak be kielégítetlen egészségügyi szükségletekről, bár a teljes népességhez viszonyított különbség mértéke tagállamonként eltérő. Az egészségügyi ágazatban tapasztalható munkaerő- és szakemberhiány továbbra is szűk keresztmetszeteket okozhat a szolgáltatásnyújtásban, annak ellenére, hogy csökken az egészségügyi rendszerekre nehezedő, a Covid19-cel kapcsolatos nyomás. Számos tagállam rendszerszintű egészségügyi reformokba kezdett, többek között az alapellátással kapcsolatban. Ezek végigvitele, valamint a szolgáltatások fokozatos digitalizációja kulcsfontosságú a szolgáltatás minőségének és ellenálló képességének javítása érdekében. Ugyanakkor a demográfiai változások hatására a potenciálisan tartós ápolás-gondozásra szorulók száma az EU-ban az előrejelzések szerint a 2019. évi 30,8 millió főről 2030-ra 33,7 millió főre, 2050-re pedig 38,1 millió főre fog nőni. Ez megerősíti a tartós ápolás-gondozás elérhetőségével, megfizethetőségével és minőségével kapcsolatos kihívások kezelésének szükségességét, figyelembe véve ugyanakkor az államháztartás általános fenntarthatóságát. Bár valamennyi tagállam biztosít bizonyos mértékű szociális védelmet, az EU-ban az emberek 35,7 %-a számolt be arról, hogy pénzügyi okokból nem vesz igénybe (több) otthoni ápolási-gondozási szolgáltatást, 9,7 %-uk említette az ellátási hiányt, 2,1 %-uk pedig a minőséggel kapcsolatos aggályokat. Nevezetesen még a szociális védelem mellett is nagyon magasak lehetnek az ápolási-gondozás közvetlen költségei, amelyek számos tagállamban a komoly tartós ápolás-gondozásra szoruló idősek medián jövedelmének több mint 50 %-át teszik ki. Annak érdekében, hogy a tartós ápolási-gondozási szolgáltatások a lehető legnagyobb mértékben hozzájáruljanak a társadalmi méltányossághoz, a nemek közötti egyenlőséghez és a munkahelyteremtéshez, a Bizottság európai gondozási stratégiát terjesztett elő, amelyet a megfizethető, magas színvonalú tartós ápolás-gondozáshoz való hozzáférésről szóló tanácsi ajánlásra irányuló javaslat kísér. A tagállamok lépéseket tesznek annak érdekében, hogy szociális védelmi rendszereiket hozzáigazítsák a változó demográfiai és munkaerőpiaci környezethez annak érdekében, hogy kezeljék a megfelelőséggel, a hozzáférhetőséggel és a költségvetési fenntarthatósággal kapcsolatos kihívásokat. Miután a világjárvány rávilágított a szociális védelemhez való hozzáférés terén mutatkozó hiányosságokra, több tagállam reformokat vezetett be nemzeti szociális védelmi rendszereiben, amelyek az atipikus foglalkoztatási formákban dolgozó munkavállalókat és az önálló vállalkozókat célozzák meg. A demográfiai változások továbbra is hosszú távú kihívásokat jelentenek a nyugdíjrendszerek számára, többek között a népesség elöregedésének és a kapcsolódó nyugdíj- és egészségügyi ellátásnak, valamint a tartós ápolási-gondozási rendszereknek a megfelelőség, a hozzáférhetőség és a költségvetési fenntarthatóság szempontjából az államháztartásra gyakorolt hatása tekintetében. A nyugdíjrendszerek előtt álló kihívások sikeres kezeléséhez a nyugdíj-, munkaerőpiaci, adó- és egészségügyi politikákra is kiterjedő szakpolitikai intézkedések széles körére van szükség, többek között a nyugdíjak terén a nemek között fennálló egyenlőtlenséggel kapcsolatban. A szociális partnerek kiszámítható, érdemi és időben történő bevonása fontos szerepet játszik a reformok és a beruházások hatékony megtervezésében és végrehajtásában. A 7. foglalkoztatási iránymutatás és a szociális jogok európai pillérének 8. alapelve felszólítja a tagállamokat, hogy biztosítsák a szociális partnerek időben történő és érdemi bevonását a foglalkoztatási, szociális és adott esetben gazdasági reformok és szakpolitikák kialakításába és végrehajtásába, többek között kapacitásuk növelésének támogatása révén. Az egészségügyi válság idején a szociális párbeszéd és a kollektív tárgyalások kulcsfontosságúak voltak az erős egészségügyi ágazat szempontjából, hozzájárulva az EU esetleges jövőbeli egészségügyi válságokra való felkészültségének fokozásához. Ugyanakkor számos tagállam arra kérte fel a szociális partnereket, hogy nemzeti gyakorlatukkal és intézményi kereteikkel összhangban folytassanak megbeszéléseket és tárgyalásokat olyan intézkedések kapcsán, amelyek támogatják a munkafeltételeket, a munkaerőpiac működését, az esélyegyenlőséget, valamint a munkahelyi egészséget és biztonságot, illetve hajtsák is végre ezeket. A közelmúltban a szociális partnerekkel folytatott együttműködés kulcsfontosságú volt az ukrán állampolgárok és más lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek európai munkaerőpiacokra – köztük a munkaerőhiánnyal küzdő ágazatokba – való beilleszkedését támogató megfelelő támogatási politikák végrehajtásában. A civil társadalmi szervezetek bevonása szintén elengedhetetlen a minőségi reformok és szakpolitikák tagállamokban történő megvalósításához. A szociális partnerek és a civil társadalom bevonása a helyreállítási és rezilienciaépítési terv tekintetében ugyancsak fontos.

****** A tagállamoknak intézkedéseket kell hozniuk az ezen együttes foglalkoztatási jelentésben megállapított, foglalkoztatási, készségfejlesztési és szociálpolitikai kihívások kezelése érdekében. A jelentésben ismertetett elemzés számos olyan kiemelt területet emel ki, amelyen szakpolitikai intézkedésekre van szükség. Ezeknek arra kell irányulniuk, hogy kezeljék a jelenlegi társadalmi-gazdasági környezetben felmerült kihívásokat, és előmozdítsák a fenntartható és inkluzív növekedést azáltal, hogy előmozdítják a minőségi munkahelyteremtést és a munkával töltött életszakasz során történő és az ágazatokon átívelő átmeneteket, javítják a társadalmi és gazdasági rezilienciát, valamint biztosítják a méltányos zöld és digitális átállást, miközben előrelépést tesznek a foglalkoztatásra, a készségekre és a szegénység csökkentésére vonatkozó, 2030-ra kitűzött uniós kiemelt és nemzeti célok megvalósítása felé. A foglalkoztatási iránymutatásokkal összhangban a tagállamok a következőkre kapnak felkérést: ·ideiglenes és célzott támogatási intézkedések révén enyhítsék az inflációs nyomások – különösen a magas energiaárakból eredő – negatív hatását a kiszolgáltatott helyzetben lévő háztartások vásárlóerejére, többek között az energiaszegénység növekedésének megelőzése érdekében, fenntartva eközben az energiafogyasztás csökkentésére és az energiahatékonyság javítására irányuló ösztönzőket; ·a nemzeti gyakorlatokkal összhangban és a szociális partnerek szerepének teljes körű tiszteletben tartása mellett olyan bérfejlesztéseket mozdítsanak elő, amelyek – különösen az alacsony bérezésűek esetében – mérséklik a vásárlóerő csökkenését, többek között a jogszabályban meghatározott minimálbérek időben történő aktualizálása révén, ugyanakkor tükrözik a makrogazdasági környezetet, megőrzik a munkahelyeket és a versenyképességet, és továbbra is összhangban vannak a magas infláció kezelésének általános célkitűzésével; ·biztosítsák a csökkentett munkaidős foglalkoztatás és egyéb olyan munkahelymegtartási intézkedések rendelkezésre állását, amelyek célja a humán tőke megőrzése, szükség esetén a méltányos szerkezetátalakítási folyamatok támogatása, a munkahelyváltás megkönnyítése és a gazdaság korszerűsítésének elősegítése, különösen a kapcsolódó továbbképzések és átképzések révén, figyelembe véve az energiaválság és a kapcsolódó ipari átalakulások potenciális munkaerőpiaci hatását is; ·erősítsék meg az aktív munkaerőpiaci politikák hatékonyságát és eredményességét, valamint az állami foglalkoztatási szolgálatok kapacitását, többek között a hozzáférhető digitális infrastruktúrába és szolgáltatásokba, a készségek nyomon követésébe és előrejelzésébe, valamint a személyzet megfelelő képzésébe való beruházás révén, a munkahelyteremtés és a munkahelyváltás – többek között a digitális és zöld gazdaságra való átállás – előmozdítása, valamint a munkaerő- és szakemberhiány kezelése érdekében; ·nyújtsanak támogatást az éghajlatváltozás és a szükséges zöld átállás, valamint a digitalizáció által leginkább érintett munkavállalók és háztartások, különösen a kiszolgáltatott helyzetben lévők számára, nevezetesen foglalkoztatási szolgáltatások és képzési intézkedések, jól megtervezett, célzott és időhöz kötött foglalkoztatási programok, célzott és a munkaerő-felvételt és az átállást támogató, jól megtervezett ösztönzők, az aktív befogadási megközelítésen alapuló megfelelő jövedelembiztonság és a vállalkozói szellem előmozdítása révén, a munkavállalóknak és képviselőiknek a változásra való felkészülésbe és a szerkezetátalakítási folyamatok irányításába való teljes körű és érdemi bevonására támaszkodva, összhangban a klímasemlegességre való méltányos átállás biztosításáról szóló tanácsi ajánlással; ·javítsák a fiatalok munkaerőpiaci kilátásait, többek között az inkluzív és minőségi szakképzés és felsőoktatás előmozdításával, a foglalkoztatási szolgálatok számára célzott támogatás biztosításával (beleértve a mentorálást, az orientációt és a tanácsadást), valamint színvonalas tanulószerződéses gyakorlati képzések és szakmai gyakorlatok támogatásával, összhangban a megerősített ifjúsági garanciával; ·biztosítsák a nemek közötti egyenlőséget és erősítsék meg a nők munkaerőpiaci részvételét, többek között az esélyegyenlőség és a szakmai előmenetel előmozdítása, valamint a bérstruktúrák átláthatóságának biztosítása révén; az európai gondozási stratégiával összhangban mozdítsák elő a munka, a családi és a magánélet összeegyeztetését, többek között a megfizethető, színvonalas tartós ápolási-gondozáshoz és koragyermekkori nevelési és gondozási szolgáltatásokhoz való hozzáférés, valamint a családi okokkal indokolt megfelelő szabadságoláshoz és rugalmas munkafeltételekhez a szülők és a gondozási feladatokat ellátó más személyek számára való hozzáférés révén, összhangban az európai gondozási stratégiával; ·mozdítsák elő az esélyegyenlőséget és javítsák a tanulási eredményeket a korai iskolaelhagyás kezelése révén, többek között megfizethető és színvonalas koragyermekkori nevelés és gondozás biztosításával, az európai gyermekgaranciával és a vonatkozó nemzeti cselekvési tervekkel összhangban, valamint a tanárhiány kezelése révén. Támogassák a hátrányos helyzetű csoportokból és távoli területekről származó gyermekek oktatáshoz való hozzáférését, valamint mozdítsák elő a képzést minden képesítési szinten; ·kulcsfontosságú alaptechnológiákkal (például iskolák számára biztosított nagy sebességű hálózati összekapcsoltsággal), berendezésekkel és tanárképzéssel támogatott digitális oktatás és képzés kialakításával fejlesszék a tanulók és a felnőttek digitális kompetenciáit, valamint növeljék a digitális tehetségbázist a munkaerőpiacon; valamint a digitalizációra vonatkozó know-how-val támogassák az intézményeket, külön hangsúlyt helyezve a befogadásra és a digitális szakadék csökkentésére; ·támogassák a felnőttek továbbképzését és átképzését a változó munkaerőpiachoz való alkalmazkodás érdekében, többek között az egyéni tanulási számlákon biztosított egyéni képzési jogosultságokra vonatkozó rendelkezések szigorítása, valamint a mikrotanúsítványok fejlesztésének, végrehajtásának és elismerésének előmozdítása révén, összhangban az egyéni tanulási számlákról, valamint az egész életen át tartó tanulást és a foglalkoztathatóságot szolgáló mikrotanúsítványokkal kapcsolatos európai megközelítéséről szóló tanácsi ajánlásokkal; ·igazítsák ki a munkaerőpiaci szabályozásokat, valamint az adó- és szociális ellátórendszereket a munkaerőpiaci szegmentáció csökkentése és megelőzése, valamint a minőségi munkahelyek létrehozásának előmozdítása érdekében, beleértve az adóék lehetséges csökkentését is, különösen az alacsony bérezésűek esetében; ·győződjenek meg arról, hogy az atipikus foglalkoztatási formákban dolgozó és platformalapú munkát végző munkavállalók, valamint az önálló vállalkozók – a szociális védelemhez való hozzáférésről szóló tanácsi ajánlással összhangban – hozzáférjenek megfelelő szociális védelemhez; ·biztosítsanak egészséges, biztonságos és megfelelően kialakított munkakörnyezetet, valamint rugalmas munkafeltételeket; ·mozdítsák elő a kollektív tárgyalást, a szociális párbeszédet és a szociális partnerek időben történő és érdemi bevonását, többek között a helyreállítási és rezilienciaépítési tervek végrehajtásával összefüggésben; ·a szociális védelemhez való hozzáférésről szóló tanácsi ajánlással összhangban invesztáljanak mindenki számára megfelelő és fenntartható szociális védelmi rendszerekbe, ideértve az aktív befogadási megközelítésen alapuló minimáljövedelem-rendszereket is, összhangban az aktív befogadást biztosító megfelelő minimumjövedelemről szóló tanácsi ajánlásra irányuló javaslattal; támogassák a megfelelő szintű védelem biztosítását célzó reformokat, valamint javítsák a nem vagy nem kellő mértékben biztosított személyek védelmét; javítsák a juttatások megfelelőségét, a jogok átruházhatóságát, a minőségi szolgáltatásokhoz való hozzáférést, a munkaképes személyek munkaerőpiaci integrációjának támogatását; a fentiek megvalósítása során biztosítsák a finanszírozási források egyensúlyát és őrizzék meg az államháztartás általános fenntarthatóságát;

·értékeljék a beruházási reformok által a lakosság különböző csoportjainak jövedelmére gyakorolt elosztási hatásokat, összhangban a tagállami szakpolitikák elosztási hatásának pontosabb értékeléséről szóló közleménnyel; ·a gyermekgaranciával összhangban valamennyi, a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitett gyermek számára biztosítsanak ingyenes és tényleges hozzáférést az egészségügyi ellátáshoz, a koragyermekkori neveléshez és gondozáshoz, oktatási és iskolai tevékenységekhez, illetve biztosítsanak tényleges hozzáférést az egészséges táplálkozáshoz és a megfelelő lakhatáshoz; ·kezeljék a hajléktalanságot a szegénység legszélsőségesebb formájaként; mozdítsák elő a lakóépületek és a szociális bérlakások felújítására, valamint az integrált szociális szolgáltatásokra irányuló beruházásokat; könnyítsék meg a minőségi és megfizethető lakhatáshoz, a szociális lakhatáshoz vagy adott esetben a lakhatási támogatáshoz való hozzáférést; ·invesztáljanak az egészségügyi rendszerek kapacitásába, beleértve az alapellátás és a közegészségügy kapacitását, az ellátás koordinálását, az egészségügyi személyzetet és az e-egészségügyet; csökkentsék az igénybe vevő általi közvetlen fizetéseket, javítsák az egészségügyi ellátás lefedettségét, továbbá mozdítsák elő a továbbképzést és az átképzést; ·az európai gondozási stratégiával összhangban erősítsék meg a színvonalas, megfizethető és fenntartható tartós ápolási-gondozási szolgáltatások nyújtását; ·biztosítsanak olyan inkluzív és költségvetési szempontból fenntartható nyugdíjrendszereket, amelyek megfelelő időskori jövedelmet és a nemzedékek közötti méltányosságot tesznek lehetővé. Az uniós források többek között az Európai Szociális Alap Plusz, az Európai Regionális Fejlesztési Alap, az Igazságos Átmenet Alap és a támogatható reformok és beruházások tekintetében a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz révén támogatják a tagállamokat az ezekkel a területekkel kapcsolatos szakpolitikai fellépés felgyorsításában.



1. FEJEZET: AZ EURÓPAI UNIÓ MUNKAERŐPIACI ÉS SZOCIÁLIS TENDENCIÁINAK ÁTTEKINTÉSE, A KIEMELT CÉLOK ÉS A SZOCIÁLIS EREDMÉNYTÁBLA RÖVID ÁTTEKINTÉSE 1.1 Munkaerőpiaci trendek A munkaerőpiac fellendülése 2022-ben folytatódott, és a foglalkoztatás meghaladta a válság előtti szintet, bár az ágazatok között jelentős különbségek mutatkoznak. 2022 második negyedévében az EU-ban a foglalkoztatottak teljes száma elérte a 213,4 milliót (az euróövezetben 164 milliót). Ez 3,5 millióval (az euróövezet esetében 2,7 millióval) haladja meg a 2019 IV. negyedévében mért csúcsot. A (20–64 év közöttiekre vonatkozó) foglalkoztatási ráta 2022 II. negyedévében 74,8 % volt az EU-ban (az euróövezetben 74,3 %), ami 1,9 százalékponttal (az euróövezet esetében 1,6 százalékponttal) haladja meg a világjárvány előtti csúcsokat. Éves szinten a foglalkoztatási ráta 2021-ben az EU-ban 73,1 % volt (az euróövezetben 72,5 %), amely 0,4 százalékponttal meghaladta a 2019. évi értéket (az euróövezetben nem figyelhető meg változás). A foglalkoztatás a legnagyobb mértékben 2019 IV. negyedéve és 2022 II. negyedéve között az információs és kommunikációs technológiai (IKT) ágazatban nőtt (21 %-kal), ami 1,1 millió új munkahelyet jelent. Ezt követték az ingatlanügyletek (18 %-os növekedés, azaz 190 000 fővel több foglalkoztatott), valamint a szakmai, tudományos és műszaki tevékenységek (7,9 %-os, azaz 0,58 millió fős növekedés). A közigazgatás és a védelem terén 2022 II. negyedévében 0,71 millió új munkahelyet regisztráltak 2019 IV. negyedévéhez képest (5,3 %-os növekedés). Ezt követték az építőipar (6,1 %-os növekedés), valamint a szakmai, tudományos és műszaki tevékenységek (3,1 %-os növekedés). Ezzel szemben a feldolgozóipar, a szálláshely-szolgáltatás és a vendéglátás, valamint az adminisztratív támogató tevékenységek még nem érték el a válság előtti foglalkoztatási szintet (2022 II. negyedévében mindegyiken körülbelül 0,2 millió fővel kevesebbet foglalkoztattak, mint 2019 IV. negyedévében). Összességében az előrejelzések alapján a foglalkoztatás 2022-ben 1,7 %-kal nő, 2023-ban változatlan marad, 2024-ben pedig mérsékelten, 0,4 %-kal emelkedik majd nagy fokú bizonytalanság mellett. Az ukrajnai háború elől az EU-ba menekülő emberek várhatóan csak fokozatosan lépnek be a munkaerőpiacra, és ennek kézzelfogható hatásai csak a jövő évtől válnak láthatóvá . A csökkentett munkaidőben való foglalkoztatásból kilépő munkavállalók és a munkahelyi hiányzások számának csökkenése 2021 óta hozzájárult az összes ledolgozott munkaórák számának növekedéséhez. Az EU-ban a munkaórák száma a 2020 II. negyedévében tapasztalt alacsony értéket követően lassan, de folyamatosan helyreállt, és 2022 II. negyedévében elérte a 85,9 milliárdot. Ez a mutató esetében valaha mért legmagasabb érték. Ugyanakkor a munkahelyi hiányzások negyedéves száma továbbra is csökkenő tendenciát követett: a 2020 II. negyedévi teljes foglalkoztatásra vetített 17,5 %-ról 2022 II. negyedévében 8,9 %-ra csökkent. Ezek az adatok továbbra is rávilágítanak arra, hogy a csökkentett munkaidős foglalkoztatás számos munkavállaló és vállalkozás számára fontos szerepet játszott több mint két évvel a Covid19-válság kezdete után (lásd a 2.1. szakaszt). A Covid19-világjárvánnyal összefüggésben uniós és tagállami szinten bevezetett munkaerőpiaci intézkedések (nevezetesen a SURE, a REACT-EU és a koronavírusra való reagálást célzó beruházási kezdeményezések, a CRII és a CRII+) lehetővé tették a vállalkozások számára, hogy megtartsák munkavállalóikat és készségeiket, és segítették az önfoglalkoztatókat abban, hogy a járvány megfékezésére irányuló intézkedések megszüntetését követően fokozatosan újrakezdjék tevékenységüket. A SURE végrehajtásáról szóló negyedik féléves jelentés szerint az eszköz 2020-ban mintegy 31,5 millió személyt és 2,5 millió vállalkozást támogatott, ami a 19 kedvezményezett tagállamban a teljes foglalkoztatás és az összes vállalkozás közel egyharmadát tette ki. A nominális bérnövekedés gyorsulni kezdett, de 2022-ben várhatóan az infláció alatt marad. 2021-ben a munkavállalói nominálbér minden tagállamban nőtt, összesített uniós szinten pedig 4,1 %-kal nőtt éves szinten, meghaladva a 2013 és 2019 közötti időszakban körülbelül 1,9 %-os átlagos növekedési rátát. Ezt a növekedést nagyrészt az erőteljes gazdasági fellendülés és a munkaórák számának növekedése okozta (a tagállami szintű adatokat lásd a 2.1. szakaszban). A magas infláció és a munkaerőpiacok szűkülése 2022 első felében még inkább hozzájárult a nominálbérek enyhe növekedéséhez. A nominális növekedést azonban jórészt felemésztette a megnövekedett infláció, ami az EU-ban a reálbérek jelentős, 3,3 %-os csökkenését eredményezte 2022 II. negyedévében (az előző évhez képest), miközben egyre nagyobb aggodalom övezi a vásárlóerőre gyakorolt negatív hatás kedvezőtlen társadalmi következményeit, különösen az alacsony bérezésűek esetében. A jövőben a gazdasági helyzet romlása miatt a bérnövekedés várhatóan lassulni fog. A munkaerőpiac dinamikusabbá válásával nem nőtt jelentősen a határozott idejű szerződéssel foglalkoztatottak és az önálló vállalkozók aránya. A határozott idejű szerződéssel foglalkoztatottak (20–64 évesek) aránya kismértékben, a 2020. évi 12,6 %-ról 13 %-ra nőtt 2021-ben. 2022 II. negyedévében elérte a 13,1 %-ot (ez 0,8 százalékponttal magasabb, mint 2020 azonos negyedévében), ami még mindig alacsonyabb, mint 2019 IV. negyedévében volt (13,9 %). 2021-ben az adatok magasabbak voltak a nők (13,8 %, szemben a férfiak 12,2 %-ával) és a fiatal munkavállalók (15–24 év közöttiek) körében (50,9 %, szemben a 25–54, illetve az 55–64 évesek körében mért 12,9 %-kal, illetve 6,5 %-kal – lásd még a 2.3. szakaszt). A határozott idejű szerződéssel foglalkoztatottak aránya emellett jelentősen magasabb volt az alacsony képzettségűek körében (2021-ben 19,2 %), mint a közepes és magas képzettségűek körében (11,7 %, illetve 12,2 %). Az önálló vállalkozók (20–64 évesek) száma 2019 és 2021 között 0,9 millió fővel csökkent. Negyedévekre vetítve 25,7 millió önálló vállalkozó volt 2022 II. negyedévében, ami 0,6 millióval kevesebb, mint 2019 IV. negyedévében. A foglalkoztatás a betöltetlen álláshelyek arányával párhuzamosan növekszik, ami rávilágít arra, hogy továbbra is támogatni kell a munkaerőpiaci részvételt, a munkaközvetítést és a munkahelyváltásokat. Az iparban, az építőiparban és a szolgáltatási ágazatban a betöltetlen álláshelyek aránya 2022 II. negyedévében 3 % volt az EU-27-ben (3,2 % az euróövezetben), ami 0,8 százalékponttal (illetve 0,9 százalékponttal) magasabb, mint 2021 II. negyedévében, és meghaladja a világjárvány előtti szintet is (2,1 % 2019 IV. negyedévében az EU esetében, és 2,2 % az euróövezetben). Jelentős különbségek mutatkoznak azonban a tagállamok és a foglalkozások között (lásd a 2.1. szakaszt). Bár a legújabb bizonyítékok arra utalnak, hogy növekedésük nem strukturális jelenség, a betöltetlen álláshelyek arányának gondos nyomon követése kulcsfontosságú a munkaerőpiaci kereslet és kínálat közötti potenciális eltérések értékeléséhez. A 2.3. szakasz elemzi az állami foglalkoztatási szolgálatok által az álláskeresők és a betöltendő álláshelyek összehangolása eredményességének és hatékonyságának javítása érdekében végrehajtott kiigazításokat, beleértve a digitális és személyes szolgáltatásokat, valamint a munkáltatókkal és a szociális szolgálatokkal való partnerségeket. Összességében a legtöbb uniós tagállamban és az euróövezetben a munkanélküliségi ráta megközelítette a válság előtti szintet, vagy az alá süllyedt. Az EU-ban a munkanélküliségi ráta (a 15–74 év közöttiek körében) továbbra is csökkenő tendenciát mutatott, és 2022 II. negyedévében elérte a 6,1 %-ot (a valaha regisztrált legalacsonyabb szint), és jóval elmarad a legutóbbi, 2020 III. negyedévében mért 7,8 %-os csúcstól. Az euróövezetben a munkanélküliségi ráta valamivel magasabb (6,6 %) volt 2022 II. negyedévében (ez 2,1 százalékponttal meghaladta a 2020 III. negyedévében regisztrált értékét). A havi adatokból az derül ki, hogy a munkanélküliségi ráta 2022 augusztusában tovább csökkent – 6 %-ra (az euróövezetben 6,6 %-ra) – az EU-ban, ami alacsonyabb, mint a válság előtti szint. Jelentős mértékű heterogenitás mutatkozik azonban a tagállamok között (lásd a 2.1. szakaszt). A tartós munkanélküliségi ráta 2022 II. negyedévében elérte az aktív népesség 2,4 %-át (az euróövezetben 2,7 %), ami 0,2 százalékponttal, illetve 0,3 százalékponttal alacsonyabb, mint 2019 IV. negyedévében. A nők munkaerőpiaci teljesítménye továbbra is javul, bár a nemek közötti jelentős különbségek továbbra is fennállnak. 2021-ben 67,7 %-ra emelkedett (a 20–64 év közöttiek körében), ami 1,6 százalékponttal magasabb, mint 2020-ban, míg a férfiak esetében 78,5 %-ra nőtt, ami 1,3 százalékponttal haladta meg a 2020. évi értéket – lásd az 1.1.1. ábrát. Negyedévekre vetítve a nők foglalkoztatási rátája 69,5 % volt 2022 II. negyedévében, ami 2,1 százalékponttal magasabb, mint 2021 I. negyedévében, és meghaladja a válság előtti, 2019 IV. negyedévében mért 67,3 %-os szintet. A nemek közötti foglalkoztatási különbség csaknem változatlan, 2022 II. negyedévében 10,7 százalékpontos volt, ami 0,2 százalékponttal alacsonyabb a 2021 II. negyedévi szintnél. A (20–64 éves) nők aktivitási rátája 2022 II. negyedévében 74,1 %-ra nőtt, ami 1,8 százalékponttal magasabb, mint 2019 IV. negyedévében, míg a férfiak (84,8 %) esetében 1 százalékponttal magasabb volt, mint 2019 IV. negyedévében. A fiatalok munkaerőpiaci eredményei az utóbbi időben javultak, de néhány tagállamban még mindig messze elmaradnak a válság előtti szinttől. Az összességében pozitív teljesítmény ellenére a (15–24 év közötti) fiatalok foglalkoztatási rátája még nem lábalt ki a Covid19-válságból: 2021-ben 32,7 % volt, és 0,8 százalékponttal még mindig elmarad a 2019-ben elért szinttől – lásd az 1.1.1. ábrát. A közelmúlt fejleményei gyors javulást mutatnak: 2022 II. negyedévében elérte a 34,9 %-ot (ami 1,5 százalékponttal a 2019 IV. negyedévi szint felett van). Az ifjúsági munkanélküliségi ráta (a 15–24 év közöttiek esetében) a 2021. I. negyedévi 18,3 %-ról 2022 II. negyedévére 14,3 %-ra csökkent. Éves mértékben 2021-ben 16,6 %-ot tett ki, és több mint 1 százalékponttal haladja meg a világjárvány előtti szintet. 2021-ben összesen mintegy 9,3 millió (15–29 év közötti) fiatal nem volt sem foglalkoztatott, sem oktatásban vagy képzésben nem részesült (NEET-fiatalok) (13,1 %); 2022 II. negyedévében ez a szám mintegy 8,3 millió (11,7 %). 1.1.1. ábra: A foglalkoztatási ráta a fiatalok, a nők és a magasan képzettek körében tapasztalható javulásnak köszönhetően a világjárvány előtti szintre vagy azt meghaladó szintre emelkedett

Nemek, korcsoportok és iskolai végzettség szerinti foglalkoztatási ráták az EU-27-ben, szezonálisan kiigazított adatok, nem naptári kiigazítással (%) Forrás: Eurostat, [ lfsi_emp_a ] és [lfsa_egaed] , uniós munkaerő-felmérés A munkaerőpiaci részvétel tovább növekszik, dinamikusabban az idősebb felnőttek és a nők körében. A 20–64 évesek uniós aktivitási rátája 2021-ben 73,6 % volt, ami 0,4 százalékponttal, illetve 1,3 százalékponttal magasabb, mint 2019-ben, illetve 2020-ban. Az aktivitási ráta 2022 II. negyedévében 79,4 % volt, ami 1,1 százalékponttal magasabb, mint egy évvel korábban, és 1,4 százalékponttal meghaladta a 2019 IV. negyedévében mért szintet. A növekedésért továbbra is nagyrészt az idősek és a nők felelősek. Az 55–64 éves korcsoport aktivitási rátájának változása (3,1 százalékpontos növekedés, a 2019 IV. negyedévében mért 62,3 %-ról 2022 II. negyedévére 65,4 %-ra) háromszorosa volt az aktivitási ráta 15–24 évesek (1 százalékpont) és a 25–54 évesek (1,2 százalékpont) körében megfigyelt növekedésének. A gazdaságban a magas szintű képzettséggel rendelkező munkavállalók száma a készségszintek szerinti foglalkoztatási különbségekkel együtt nőtt. A felsőfokú végzettséggel rendelkező (25–64 év közötti) foglalkoztatottak száma 2021-ben 2,6 %-kal nőtt, míg a közepes és alacsony képzettségű munkavállalók (azaz 0–2 és 0–4 ISCED szint) foglalkoztatása 0,5 %-kal, illetve 1,9 %-kal csökkent – lásd az 1.1.1. ábrát. Az alacsony és magas képzettségű munkavállalók foglalkoztatási rátája közötti különbség 2021-ben 30,1 százalékpont volt, ami 1 százalékponttal magasabb, mint 2020-ban (lásd a 2.2. szakaszt). Az EU-n kívül születettek munkaerőpiaci eredményei visszaálltak a válság előtti szintre, de továbbra is jelentős különbségek vannak az EU-ban született polgárokhoz viszonyítva. 2021-ben a nem az EU-ban születettek foglalkoztatási rátája (a 20–64 év közöttiek körében) 66,7 % volt, ami 1 százalékponttal elmaradt a 2019. évi értéktől, és 6,4 százalékponttal alacsonyabb volt, mint a helyben született munkavállalók esetében. Az EU-n kívül születettek negyedéves foglalkoztatási rátája 2022 II. negyedévében 69,3 % volt, ami 1,5 százalékponttal magasabb, mint 2019 IV. negyedévében – lásd az 1.1.2. ábrát. A külföldön született (15–74 év közötti) népesség munkanélküliségi rátája 2021-ben 11,8 % volt, ami 0,6 százalékponttal alacsonyabb, mint 2020-ban (lásd a 2.2. szakaszt). A nem az EU-ban született nők körében viszonylag magasabb a munkanélküliség (2021-ben 13,2 %), mint a nem az EU-ban született férfiak körében (10,7 %). Negyedévekre vetítve a külföldön születettek munkanélküliségi rátája (2022 II. negyedévében 9,8 %) 2021 I. negyedéve (13,5 %) óta továbbra is csökkenő tendenciát mutat, és jelenleg 0,8 százalékponttal marad el a 2019 IV. negyedévében mért szinttől. A legfrissebb adatok felhívják a figyelmet azokra a fő akadályokra, amelyekkel a külföldön született (15–74 év közötti) személyek szembesülnek, amikor a fogadó országban megfelelő munkát keresnek (pl. nem ismerik el az előírt képesítéseket, a nyelvi készségeket, vagy állampolgárságuk vagy tartózkodási engedélyük miatt korlátozzák a munkavállaláshoz való jogukat). 1.1.2. ábra: Jelentős különbségek vannak a munkaerőpiaci eredmények terén az EU-27-ben és az azon kívül születettek között Foglalkoztatási, munkanélküliségi és aktivitási ráták a származási ország alapján (EU-27 vagy külföldi ország), szezonálisan kiigazított adatok, nem naptári kiigazítással (%) Megjegyzés: 20–64 éves korcsoport a foglalkoztatási és aktivitási ráták esetében, 15–74 éves korcsoport a munkanélküliségi ráták esetében. Forrás: Eurostat, [ lfsq_ergacob ], [ lfsq_urgacob ] és [ lfsq_argacob ], uniós munkaerő-felmérés 1.2. Társadalmi tendenciák A háztartások reáljövedelme 2021-ben nőtt az EU-ban a Covid19 utáni fellendülés és a világjárvány hatásainak enyhítésére irányuló szakpolitikai intézkedések részleges folytatása miatt; a megnövekedett infláció várhatóan hatással lesz a vásárlóerőre a jövőben. A háztartások rendelkezésre álló bruttó reáljövedelmének (GDHI, negyedéves, az előző évhez képest) növekedése 2021-ben általánosságban visszaállt a világjárvány előtti szintre (2 %, szemben a 2018–2019 közötti 2,2 %-kal) – lásd az 1.2.1. ábrát. A növekedés 2021 II. negyedévében figyelemreméltó szinten, 4,5 %-on, 2021 III. negyedévében pedig mérsékeltebb, 1,7 %-os szinten állt, majd 2022 II. negyedévéig tovább lassult. Ez a növekedés a 2021-es fellendülésnek volt köszönhető, lehetővé téve a vészhelyzeti intézkedések fokozatos kivezetését is. A lassulás egyik fő mozgatórugója a munkavállalók és az önálló vállalkozók bérének reálértéken számított hozzájárulásának gyors csökkenése volt, szemben a reál-GDP 2021 III. negyedéve és 2022 I. negyedéve közötti erőteljes növekedésével. Az e tendencia mögött meghúzódó egyik fontos tényező az inflációnak az 1.1. szakaszban tárgyalt gyors növekedése, amely 2022 II. negyedévében súlyosan korlátozta a munkavállalói jövedelem GDHI-növekedéshez való hozzájárulását a nominálkeresetek kedvező alakulása ellenére (további részletekért lásd a 2.1.1. szakaszt). Ennek eredményeként a háztartások reáljövedelme 2022 II. negyedévében először csökkent a Covid19 által 2020 II. negyedévében okozott sokkhatás óta, illetve másodszor a 2013-as válságot követően. A reáljövedelmek átlagos változásain túl jelentős különbségek vannak a jövedelmi szintek között, és az árváltozások az átlagosnál nagyobb hatást gyakorolnak az alacsonyabb és néhány közepes jövedelmű háztartásra, amelyek fogyasztói kosarának nagyobb részét teszik ki az energia és az élelmiszerek (lásd még a 2.4.1. szakaszban a pillérhez kapcsolódó 7. háttérmagyarázatot az áremelkedések és az energiaszegénység hatásáról). 1.2.1. ábra: A közelmúltbeli áremelkedések negatívan befolyásolták a háztartások összesített reáljövedelmének a Covid19-válságot követő fellendülését A háztartások rendelkezésre álló bruttó reáljövedelmének (GDHI) növekedése és fő összetevői, valamint a reál-GDP növekedése (EU-27, éves negyedéves növekedési ráták) Megjegyzések: A Foglalkoztatás, a Szociális Ügyek és a Társadalmi Befogadás Főigazgatósága által készített számítások. A háztartások rendelkezésre álló, névleges bruttó jövedelmét a háztartások végső fogyasztási kiadásaival deflálták. A háztartások rendelkezésre álló, reálértékben mért bruttó jövedelmének becslése az EU esetében az ESA2010 módszertan alapján rendelkezésre álló negyedéves adatokkal rendelkező tagállamok értékeinek súlyozott átlagaként történik (az EU-s GDHI teljes 95 %-a). Forrás: Eurostat, a [ nasq_10_nf_tr ] és a [ namq_10_gdp ] kódú nemzeti számlák. Az adatok nem szezonális kiigazított adatok. Összességében úgy tűnik, hogy a Covid19-válság alatt a jövedelmi egyenlőtlenség nagyjából stabil maradt az EU-ban. A jövedelmi ötödök aránya a felső és alsó kvintilisek esetében (S80/S20) 2021-ben 4,97, míg 2020-ban 4,89 volt (a 2020. és a 2019. évi jövedelmekre vonatkozóan). A jövedelmi egyenlőtlenség széles körű stabilitása abban az évben, amikor a világjárvány kitört, a tagállamok által – többek között uniós támogatással – bevezetett széles körű állami támogatásnak, valamint az automatikus stabilizátorok adó- és juttatási rendszereken keresztüli működésének tudható be, amelyek mérsékelték a járvány hatásait, különösen a kiszolgáltatott helyzetben lévő csoportok esetében. Az Eurostatnak 2021-es jövedelmi évre vonatkozó, az EU-n belüli átlagos jövedelmi ötödök arányára vonatkozó gyorsbecslései szintén stabilitást mutatnak, tükrözve a fellendülés hatását és a válság negatív társadalmi-gazdasági hatásainak mérséklésére irányuló szakpolitikai beavatkozások részleges folytatását. Tekintettel a legújabb fejleményekre, többek között az energiaválságra és a kapcsolódó inflációs nyomásra, az egyenlőtlenségekkel kapcsolatos fejlemények jövőbeli nyomon követése fontosabb lesz. A szakpolitikai intézkedések elosztási hatásának értékelése elengedhetetlen annak biztosításához, hogy a meghozott intézkedések hozzájáruljanak a jövedelmi egyenlőtlenségek további csökkentéséhez és a szegénység elleni küzdelemhez. A Covid19-válság ellenére stabil maradt a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek aránya. 2021-ben a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek (AROPE) aránya az EU-ban 21,7 % volt, ami gyakorlatilag változatlan az előző évhez képest (21,6 %). Ez a stabilitás az EU-27-ben az elmúlt évtizedben a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitett személyek számának általános csökkenését követi, és tükrözi a Covid19-válság során a tagállamokban és uniós szinten elfogadott szakpolitikai válaszok enyhítő hatását (lásd: 1.2.2. ábra).

1.2.2. ábra: A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitett személyek száma az elmúlt évtizedben csökkent, és a Covid19-válságot követően stabil maradt A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitett személyek számának éves változása (AROPE, ezer, EU-27) Megjegyzés: Az adatok a 2016–2021-es időszakra vonatkozóan az (új fogalommeghatározás szerinti) AROPE-ra, a 2006–2015-ös időszakra vonatkozóan pedig a (régi fogalommeghatározás szerinti) AROPE-ra vonatkoznak (a részleteket lásd az 1.4. fejezetben). Az (új fogalommeghatározás szerinti) AROPE-ra vonatkozó adatok csak 2015-től állnak rendelkezésre. Az EU-27 összesített adatai a nemzeti tendenciákon alapulnak; ha egy adott tagállamban törés van az adatsorban, vagy nem állnak rendelkezésre adatok, a szegénység vagy kirekesztés kockázatának kitett személyek számának változásához való hozzájárulást nullának kell tekinteni. Forrás: [ ilc_peps01n ] és [ ilc_peps01 ], EU-SILC A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek mutatójának három komponense közül egyik esetében sem történtek jelentős változások 2021-ben uniós szinten. 2021-ben a szegénység kockázatának kitettek aránya (AROP, a 2020. évi jövedelmekre vonatkozóan) stabilan 16,8 %-on állt az EU-ban (2020-ban 16,7 % volt, a 2019-es jövedelmi évre vonatkozóan). Az Eurostat gyorsbecslései szerint az AROP-arány a becslések szerint a 2021-es jövedelmi évben is stabil marad uniós szinten. A súlyos anyagi és szociális nélkülözésben élők aránya 2021-ben kismértékben, 6,8 %-ról 6,3 %-ra csökkent, folytatva az előző évek csökkenő tendenciáját. A gyakorlatilag aktív kereső nélküli háztartásokban élők aránya, amely 2015 óta csökkent, 2021-ben enyhén, 0,6 százalékponttal 8,9 %-ra nőtt (az előző naptári év szerinti helyzetre vonatkozóan). Az adatok e globális stabilitása a csökkentett munkaidős foglalkoztatás és a szükséges kijárási korlátozások hatásait ellensúlyozó egyéb munkahelymegtartási intézkedések enyhítő hatásának tudható be. A (nyugdíjaktól eltérő) szociális transzfereknek a világjárvány első évében a szegénység csökkentésére gyakorolt növekvő hatása további bizonyítékul szolgál a Covid19-re tagállami és uniós szinten adott határozott szakpolitikai válasz pozitív hatásaira. 2021-ben (a 2020. évi jövedelmekre vonatkozóan) a szociális transzferek átlagosan több mint egyharmadával (36,3 %) csökkentették a szegénységet az EU-ban. A szociális transzferek szegénységcsökkentésre gyakorolt hatása összességében stabilan 32 % körül maradt, 2015 óta kisebb ingadozásokkal, de 2021-ben példátlan szintre emelkedett (3,3 százalékponttal, azaz 10 %-kal). Az energiaszegénység 2021 első feléig csökkent, de a jelenlegi energiaválság hatására a jövőben várhatóan növekedni fog. Mielőtt Oroszország Ukrajna ellen folytatott agressziós háborúja miatt az energiaárak 2022-ben jelentősen emelkedni kezdtek, az energiaszegénység (amelyet uniós szinten hagyományosan azoknak az arányával mérnek, akik nem tudják megfelelően fűteni otthonukat) uniós szinten összességében csökkenő pályán volt, a 2015-ös 9,6 %-ról 2021-ben 6,9 %-ra csökkenve. Ebben az időszakban azonban ez az arány jóval magasabb maradt a szegénység kockázatának kitett lakosság körében: 2021-ben több mint kétszerese, 16,4 % volt. Az energiaárak közelmúltbeli emelkedése veszélyezteti az elmúlt években elért előrehaladást, és a jövedelemeloszlási sávok mindegyikében az energiaszegénység fokozódásának kockázatával jár – lásd a pillérhez kapcsolódó 7. háttérmagyarázatot a 2.4.1. szakaszban. A Bizottság számos olyan kezdeményezést terjesztett elő, amelyek támogatni fogják a tagállamokat az energiaszegénység és az emelkedő energiaárak hatásának enyhítésében, különösen az alacsony jövedelmű háztartások esetében. A Bizottság már 2021 októberében elfogadott egy közleményt az emelkedő energiaárak kezeléséről, amelyben bemutatta az áremelkedések hatásának kezelésére és a sokkhatásokkal szembeni ellenálló képesség megerősítésére szolgáló eszköztárat, majd 2022 szeptemberében tanácsi rendeletre irányuló javaslatot fogadott el az áremelkedések kezeléséről és a háztartásokra Unió-szerte nehezedő nyomás enyhítéséről. A dolgozói szegénység továbbra is kihívást jelent az uniós tagállamok számára. A szegénység kockázatának kitett munkaképes korú foglalkoztatottak aránya az EU-ban 2010 és 2019 között kismértékben nőtt (0,5 százalékponttal), ugyanakkor 2020 és 2021 között stabil maradt (a 2020. évi jövedelmekre vonatkozóan), mindössze 0,1 százalékponttal, 8,9 %-ra csökkenve. A dolgozói szegénység megfékezése a világjárvány első évében részben a tagállamok által bevezetett és az EU által támogatott gyors szakpolitikai beavatkozás eredménye volt. Mivel az enyhítést célzó szakpolitikai intézkedéseket nagyrészt kivezették, a dolgozói szegénységet – különösen a kiszolgáltatott csoportok esetében – szorosan nyomon kell követni, figyelemmel az infláció reálbérekre gyakorolt közelmúltbeli negatív hatására is. A Covid19-válság alatt a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitett gyermekek aránya szintén jórészt stabil maradt. A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitett (AROPE) gyermekek aránya 2021-ben 24,4 % volt, ami mindössze 0,4 százalékponttal magasabb, mint 2020-ban, és továbbra is jóval alacsonyabb, mint 2015-ben (27,4 %). A jövedelmi szegénység által sújtott háztartásokban élő gyermekek száma (a szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben élő gyermekek aránya) 2021-ben (a 2020-as jövedelmi évet tekintve) nagyjából változatlan, 19,5 % maradt (csak kis mértékben nőtt az előző évi 19,2 %-hoz képest), míg a gyakorlatilag aktív kereső nélküli háztartásokban élő gyermekek arányának mutatója 2021-ben (az előző naptári évet tekintve) 8,3 % volt, szemben a 2020. évi 7,6 %-kal (a 2019-es jövedelmi évet tekintve). A súlyos anyagi és szociális nélkülözésben élő gyermekek aránya visszatért a világjárvány előtti szintre: 2021-ben 7,5 %-ot tett ki, szemben a 2020. évi 8,3 %-kal. Az idősek (65 év felettiek) körében 2015 óta nő a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázata. A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek aránya a 65 éves vagy annál idősebb személyek körében 2021-ben magasabb volt, mint 2015-ben (19,6 %, illetve 18 %). A növekedés mögött a jövedelmi szegénység (AROP ráta) folyamatos növekedése állt, amely jelenleg magasabb az idősebbek körében, mint a munkaképes korú (18–64 éves) népesség körében (21,6 %), főként a munkaképes korúak jövedelmének növekedése miatt. Az időskorúak körében az anyagi nélkülözés tovább csökkent: 2021-ben 5,3 % volt (a 2015. évi 7,4 %-hoz képest), szemben a munkaképes korú népesség 6,3 %-os rátájával. A népesség egyes csoportjai nagyobb valószínűséggel élnek szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben, mint a teljes népesség. Annak ellenére, hogy 2021-ben összességében csökkent a tagállamokban, a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek aránya továbbra is magasabb a fogyatékossággal élő és a migráns hátterű személyek körében, mint a teljes népesség és a helyben születettek esetében. A romák körében a szegénység és a társadalmi kirekesztés nagyjából változatlan maradt a világjárvány idején, de továbbra is sokkal magasabb, mint a népesség többi részében, a gyermekek esetében pedig még nagyobb a szakadék. 1.3. 2030-ra vonatkozó uniós kiemelt és nemzeti célok A szociális jogok európai pillérének megvalósítására irányuló cselekvési tervben a Bizottság a foglalkoztatásra, a készségekre és a szegénységcsökkentésre vonatkozó, 2030-ra kitűzött, az uniós vezetők által Portóban és az Európai Tanács 2021. júniusi ülésén üdvözölt kiemelt uniós célokat terjesztett elő, és felhívta a tagállamokat, hogy a közös törekvéshez való hozzájárulásként határozzák meg saját nemzeti céljaikat . A 2021. május 7-i portói szociális kötelezettségvállalás felszólította továbbá a tagállamokat, hogy határozzanak meg olyan ambiciózus nemzeti célokat, amelyek – kellően figyelembe véve az egyes országok kiindulási helyzetét – megfelelően hozzájárulnak az európai célok eléréséhez. A 2021. május 8-i Portói Nyilatkozatban az uniós vezetők hangsúlyozták annak fontosságát, hogy – többek között a legmagasabb szinten – szorosan nyomon kövessék a szociális jogok európai pillérének végrehajtása és a 2030-ra kitűzött kiemelt uniós célok megvalósítása terén elért eredményeket. Az állam-, illetve kormányfők az Európai Tanács 2021. június 24–25-i ülésén a Portói Nyilatkozattal összhangban üdvözölték a kiemelt uniós célokat. A Bizottság felkérésére a tagállamok 2021 szeptembere és 2022 júniusa között előterjesztették nemzeti céljaikat. Ezekkel kapcsolatban intenzív konzultációkra került sor, legtöbb esetben a különböző érdekelt felek, köztük a nemzeti parlamentek, szociális partnerek, nem kormányzati szervezetek, a helyi hatóságok és a tudományos közösség tagjainak bevonásával. A nemzeti célokat a Bizottság szolgálataival folytatott kétoldalú találkozókon vitatták meg, a Foglalkoztatási Bizottságban (EMCO) és a szociális védelemmel foglalkozó bizottságban (SPC) pedig többoldalú megbeszélésekre került sor. A nemzeti célok meghatározásának folyamata az EPSCO Tanács 2022. júniusi ülésén zárult le, ahol az összes tagállam által előterjesztett nemzeti célokat megvitatták (lásd: 1.3.1. táblázat). A legtöbb tagállam (21) kiegészítő célokat is kitűzött legalább egy területen. A legtöbb esetben (19) a tagállamok a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitett gyermekek számának csökkentésére irányuló kiegészítő célt tűztek ki, és számos esetben terjesztettek elő kiegészítő célokat a nemek közötti foglalkoztatási különbség csökkentésére, a legalább alapvető digitális készségekkel rendelkező népesség arányának növelésére, valamint a nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő fiatalok (NEET-fiatalok) arányának csökkentésére. 1.3.1. táblázat: A 2030-ra vonatkozó uniós kiemelt és nemzeti célok tagállamonként Foglalkoztatás (%) Felnőttkori tanulás (%) Szegénységcsökkentés

(AROPE, ezer fő) Uniós kiemelt cél 78,0 60,0 −15 000 Valamennyi tagállam együtt 78,5 57,6 −15 600* BE 80,0 60,9 −279 BG 79,0 35,4 −787 CZ 82,2 45,0 −120 DK 80,0 60,0 −30 (1) DE 83,0 65,0 −1 200 (2) EE 81,3 52,3 −39 IE 78,2 64,2 −90 EL 71,1 40,0 −860 ES 76,0 60,0 −2 815 FR 78,0 65,0 −1 100 HR 75,0 55,0 −298 IT 73,0 60,0 3 200 CY 80,0 61,0 −10 LV 80,0 60,0 −95 LT 80,7 53,7 −223 LU 77,6 62,5 −4 HU 85,0 60,0 −292 MT 84,6 57,6 (3) NL 82,5 62,0 −163 AT 79,9 62,0 −204 PL 78,3 51,7 −1 500 PT 80,0 60,0 −765 RO 74,7 17,4 −2 532 SI 79,5 60,0 −9 SK 76,5 50,0 −70 FI 80,0 60,0 −100 SE 82,0 60,0 −15 Megjegyzés: (*) Az összes tagállam szegénységcsökkentési célra vonatkozó összesített számai legalább 15,6 millió főt tesznek ki, nem számolva azokat a tagállamokat, amelyek céljukat nem a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek szintje alapján határozzák meg. (1) Dánia a szegénység csökkentésére vonatkozó nemzeti célját a nagyon alacsony munkaintenzitású háztartásokban (VLWI) élők számának 30 000 fővel történő csökkentésében határozza meg. (2) Németország a szegénység csökkentésére vonatkozó nemzeti célját a nagyon alacsony munkaintenzitású háztartásokban (VLWI) élők számának 1,2 millió fővel történő csökkentésében határozza meg. (3) Málta a szegénység csökkentésére irányuló nemzeti célját a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek arányának 3,1 százalékpontos csökkentésében határozza meg.

A magas szintű foglalkoztatás az egyik legfontosabb prioritás 2030-ra annak biztosítása érdekében, hogy mindenki teljes mértékben részt vehessen a gazdaságban és a társadalomban. Amint a munkaerőpiac a Covid19-válság után helyreállt, az uniós átlagos foglalkoztatási ráta 2021-ben 73,1 %-ra nőtt, ami 4,9 százalékponttal alacsonyabb, mint a 2030-ra kitűzött 78 %-os kiemelt uniós cél, de közelebb került ahhoz – lásd az 1.3.1. ábrát. A tagállamok 2030-ra ambiciózus nemzeti foglalkoztatási célokat határoztak meg, amelyek összességében magas, 78,5 %-ot szintet tesznek ki. Számos tagállam a 78 %-os uniós kiemelt célt meghaladó nemzeti célt tűzött ki. Az alacsonyabb arányokról induló tagállamok viszonylag ambiciózusabb célokat tűztek ki, ami támogatja a felfelé irányuló konvergenciát az Unióban. 2021-re a foglalkoztatási ráta a legtöbb tagállamban közelebb került a nemzeti célokhoz – lásd az 1.3.2. ábrát. 1.3.1. ábra: Az uniós foglalkoztatási ráta nőtt a Covid19-válságot követően Foglalkoztatási ráta az EU-27-ben és a 2030-ra kitűzött kapcsolódó kiemelt uniós cél (20–64 évesek, %) Forrás: Eurostat [ lfsi_emp_a ], uniós munkaerő-felmérés 1.3.2. ábra: A tagállamok ambiciózus nemzeti célokat tűztek ki a foglalkoztatásra vonatkozóan, és csaknem mindegyikük növekedést könyvelt el a foglalkoztatás terén 2021-ben Foglalkoztatási ráta (2020 és 2021, 20–64 évesek, %) és a tagállamok számára 2030-ra kitűzött kapcsolódó kiemelt uniós célok Forrás: Eurostat [ lfsi_emp_a ] és a 2030-ra kitűzött nemzeti célokra vonatkozó táblázat A tanulásban részt vevő felnőttek arányára vonatkozó, 2030-ra kitűzött ambiciózus kiemelt uniós cél azt tükrözi, miszerint biztosítani kell, hogy a munkavállalók továbbra is képesek legyenek hozzájárulni a gazdasági növekedéshez. Ez a hozzájárulás megköveteli a foglalkoztathatóságot és az alkalmazkodási képességet, valamint a munkahelyváltásra való képességet, figyelembe véve a zöld és a digitális átállást is, továbbá az innovációs és termelékenységnövelési képességet is. A megfelelő készségek fejlesztése ezek mindegyikéhez kulcsfontosságú. A kapcsolódó kiemelt cél „az elmúlt 12 hónap során tanulásban részt vevő felnőttek arány” mutató alapján került meghatározásra, amely 2023-tól minden második évben elérhető lesz. A mutató értékei 2007-től a 2016-ra rendelkezésre álló legfrissebb adatpontig növekvő tendenciát mutattak – lásd az 1.3.3. ábrát. A javulásnak ezt a mértékét fenn kell tartani ahhoz, hogy a 2030-ra kitűzött célt uniós szinten el lehessen érni. A tagállamok különböző ambíciószinteken határozták meg a készségekkel kapcsolatos nemzeti céljaikat, összhangban azzal, hogy hozzá kell járulniuk a kiemelt uniós célhoz, ami összesen 57,6 %-os kötelezettségvállalást jelen