Egyéb stratégiák és cselekvési tervek is hozzájárulnak a méltányos zöld átálláshoz. A 2020. évi európai készségfejlesztési program célja, hogy lehetővé tegye az egyének számára a tanulást és annak biztosítását, hogy készségeik megfeleljenek a kettős átállásnak. A készségfejlesztési programban a Bizottság egy sor intézkedést jelent be a zöld átálláshoz szükséges készségek elsajátításának támogatására, többek között az egyéni tanulási számlákra, a mikrotanúsítványok európai megközelítésére és a környezeti fenntarthatósággal kapcsolatos tanulásra vonatkozóan. A készségfejlesztési paktum célja, hogy mozgósítsa a magán és állami érdekelt feleket arra, hogy tegyenek konkrét intézkedéseket a munkaerőpiacon jelen lévő személyek tovább- és átképzése érdekében, és adott esetben egyesítsék erőfeszítéseiket partnerségek keretében. 2021. november végéig öt ilyen partnerség jött létre, amelyek kötelezettséget vállaltak 1,5 millió ember továbbképzésére és átképzésére az elkövetkező években. 2021. november végéig több mint 500 tag csatlakozott a készségfejlesztési paktumhoz, köztük ágazati üzleti szervezetek, nagy- és kisvállalkozások, egyetemek, szakképzési szolgáltatók, szociális partnerek, kereskedelmi kamarák, regionális és helyi önkormányzatok, valamint állami és magán foglalkoztatási szolgálatok. Az EU aktualizált új iparstratégiája támogatja a munkahelyteremtést a zöld gazdaságban, hangsúlyozva például a készségekbe való beruházások, a köz- és magánszféra közötti dinamikus partnerségek, a szociális párbeszéd ösztönzésére irányuló együttműködés, valamint a zöld munkahelyek létrehozásának fontosságát, például az akkumulátorokkal, a tiszta hidrogénnel, a körforgásos műanyagokkal és a nyersanyagokkal foglalkozó különböző európai szintű szövetségek révén. Az új fogyasztóügyi stratégia célja, hogy támogassa a zöld átállást annak érdekében, hogy pénzügyi helyzettől függetlenül minden fogyasztó számára lehetővé váljon az, hogy a zöld átállásban egy bizonyos életformára való rákényszerülés nélkül, társadalmi diszkriminációtól mentesen vehessen részt, illetve támogatást kapjon ehhez.

Az energiaunió és az éghajlat-politika irányításáról szóló rendelet keretében a tagállamok integrált nemzeti energia- és klímaterveket (NEKT) dolgoznak ki, amelyek tízéves időszakokra szólnak, figyelembe véve a hosszú távú perspektívát és az energiaunió öt dimenzióját, azaz az energiabiztonságot; a belső energiapiacot; az energiahatékonyságot; a dekarbonizációt; valamint a kutatást, az innovációt és a versenyképességet. Ezeket a nemzeti energia- és klímaterveket a nemzeti energia- és klímatervek első benyújtása után öt évvel, majd azt követően tízévente aktualizálni kell. Az energiaunió és az éghajlat-politika irányításáról szóló (EU) 2018/1999 rendelet 3. cikke (3) bekezdésének d) pontja értelmében abban az esetben, ha egy tagállam megállapítja, hogy jelentős számú energiaszegénységben élő háztartással rendelkezik, tervébe az energiaszegénység csökkentésére irányuló nemzeti indikatív célkitűzést kell belefoglalnia, továbbá a célkitűzések teljesítésére vonatkozó időkeretet, valamint az energiaszegénység kezelését célzó szakpolitikákat és intézkedéseket, beleértve a szociálpolitikai intézkedéseket és más vonatkozó nemzeti programokat is. Bár több tagállam konkrét kezdeményezéseket dolgozott ki az energiaszegénység kezelésére és/vagy a kiszolgáltatott helyzetben lévő fogyasztók támogatására, amelyek az éghajlat-politikák lehetséges elosztási hatásaira is megoldást kínálhatnak, a végleges nemzeti energia- és klímatervek 2020. évi bizottsági értékelése megállapította, hogy „a tagállamok nagy többségének egy átfogó megközelítés segítségével a mostaninál világosabb stratégiákat és célkitűzéseket kell kidolgoznia az energetikai átállás társadalmi, foglalkoztatási és szakképzési következményeinek és egyéb elosztási hatásainak azonosítására és mérésére, valamint e kihívások kezelésének megfelelő végiggondolása érdekében”.

A Covid19-válságot követően a foglalkoztatás hatékony és aktív támogatásáról (EASE) szóló bizottsági ajánlás kiemelte, hogy az Uniónak és a tagállamoknak együtt kell fellépniük a dinamikus, munkahelyteremtő és inkluzív fellendülés előmozdítása, valamint a zöld és digitális átállás megkönnyítése érdekében az európai munkaerőpiacon. A tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó 2020. évi iránymutatások megállapították, hogy a szakpolitikai fellépésnek ötvöznie kell a munkaerő-kereslet fellendítésére, a munkaerő-kínálat növelésére, a munkavállalási lehetőségek, a készségek és kompetenciák javítására, valamint a munkaerőpiacok működésének javítására és a szociális párbeszéd hatékonyságának fokozására irányuló intézkedéseket, figyelembe véve azok környezeti, foglalkoztatási és társadalmi hatásait is. A 2022. évi közös foglalkoztatási jelentésre irányuló javaslat hangsúlyozta, hogy a továbbképzés és az átképzés kiemelt prioritást jelentenek az inkluzív helyreállítás elősegítése, valamint a digitális és a zöld átállás támogatása tekintetében. Felkérjük a tagállamokat, hogy vezessenek be a munkaerő – különösen a zöld és a digitális gazdaság felé történő – átcsoportosítását szolgáló támogatást (pl. a munkaerő-felvétel jól megtervezett ösztönzése és képzés formájában), ugyanakkor biztosítsák az átmenet során a munkavállalók védelmét. Ez összhangban van a korábbi kapcsolódó tanácsi ajánlásokkal, például az ifjúsági garancia megerősítéséről, illetve a fenntartható versenyképességet, a társadalmi méltányosságot és a rezilienciát célzó szakoktatásról és -képzésről szóló tanácsi ajánlással.

Bár a tagállamok számos intézkedést vezettek be és dolgoznak ki a klímasemlegességre való méltányos átállás előmozdítása érdekében, még mindig lehetne tovább javítani a méltányos zöld átállást támogató szakpolitikák kialakítását és összehangolni az uniós és nemzeti szinten rendelkezésre álló különböző eszközöket (lásd a következő szakaszt). A Bizottság ezért bejelentette, hogy az „Irány az 55%!” intézkedéscsomag részeként 2021 végéig tanácsi ajánlásra irányuló javaslatot nyújt be, amely további iránymutatást nyújtana a tagállamoknak a zöld átállás szociális és foglalkoztatási vonatkozásainak legmegfelelőbb kezelésére vonatkozóan. Az európai zöld megállapodás megvalósításával párhuzamosan a Bizottság szorosan nyomon követi az energiapiacok rövid távú fejleményeit is, amelyeket elsősorban a globális piaci fejlemények befolyásolnak, és 2021. október 13-án közleményt adott ki „Az emelkedő energiaárak kezelése: a cselekvés és a támogatás eszköztára” címmel, amelyben azonnali intézkedéseket vázolt fel a fogyasztók és a vállalkozások védelmére. Ez a közlemény is említi a jelen javaslatot, mint olyan szakpolitikai keretet, amely középtávon támogatja a méltányos zöld átállást, és növeli az árak jövőbeli alakulásával szembeni ellenálló képességet.

A megfelelő szakpolitikákkal kiegészítve az átállás 2030-ig mintegy 1 millió, 2050-ig pedig 2 millió munkahelyet teremthet az EU-ban. Ezek elsősorban közepesen képzett, közepesen fizető munkahelyek lennének, amelyek hatása országonként, régiónként és ágazatonként eltérő lehet. Ez hozzájárulhat az egyéb megatrendekből, különösen a digitalizációból eredő munkaerőpiaci polarizáció mérsékléséhez, a jövedelem növeléséhez és a szegénység általános csökkentéséhez. Amint azt a 2030-ra vonatkozó éghajlat-politikai célterv és az „Irány az 55%!” csomaghoz kapcsolódó jogalkotási javaslatok hatásvizsgálatai is kiemelték, a munkaerő ágazatokon belüli és ágazatok közötti jelentős átcsoportosításához nagyszabású átképzési és továbbképzési beruházásokra lesz szükség. Például, bár a becslések szerint 2030-ig 160 000 további építőipari munkahely jöhet létre az EU-ban az éghajlatvédelmi átállás révén, jelenleg az ágazatban a zöld tervezéshez, technológiákhoz és anyagokhoz kapcsolódó foglalkozásokban készséghiány tapasztalható. A megfelelő kísérő politikák csökkenthetik, sőt megelőzhetik az energiaszegénységet, amelyet az alacsony jövedelem, a rendelkezésre álló jövedelem energiára költött részének nagy aránya és az alacsony energiahatékonyság kombinációja okoz. Emellett előmozdíthatják a megfizethető és alacsony kibocsátású közlekedési és mobilitási lehetőségekhez való hozzáférést, kezelhetik a társadalmi kirekesztést és a társadalmi-gazdasági, regionális és egészségügyi egyenlőtlenségeket, javíthatják az egészséget és a jóllétet, és előmozdíthatják az egyenlőséget általában és a hátrányos helyzetű személyek esetében is.

Továbbá, amint azt a 2030-ra vonatkozó éghajlat-politikai céltervet kísérő hatásvizsgálat és az „Irány az 55%!” intézkedéscsomag néhány kezdeményezése is körvonalazza, a tagállamok a hátrányos helyzetű csoportok támogatására továbbra is felhasználhatják az EU ETS kibocsátási egységeinek árveréseiből, az energiaárakra kivetett illetékekből és adókból, valamint a környezetvédelmi adókból származó bevételeket.

A közleményt kísérő bizottsági szolgálati munkadokumentum áttekinti és megvitatja az ajánlott szakpolitikai beavatkozásokat alátámasztó, rendelkezésre álló adatokat, azon elemzésekre építve, amelyek a 2030-ra vonatkozó éghajlat-politikai céltervről szóló közleményt és az „Irány az 55%!” intézkedéscsomag kezdeményezéseit kísérő hatásvizsgálati jelentésekben szerepelnek. A bizottsági szolgálati munkadokumentumban szerepelnek az Európai Bizottság által végzett további elemzésekből származó új adatok is, beleértve az energiaszegénységi mutatók jövedelemcsoportonkénti aktualizálását azon tagállamok esetében, amelyeknél a 2020-as adatok már rendelkezésre állnak az EU-SILC adatbázisban. Végezetül a munkadokumentum épített a 2021 őszén tartott célzott konzultációk során kapott visszajelzésekre is, amikor az Európai Bizottság egyebek között a tagállamokkal, a szociális partnerekkel, a civil társadalommal, többek között a fiatalokkal, valamint a munkaerőpiaci elemzés, a szociálpolitika és a méltányos átállás területén jártas szakértőkkel egyeztetett.

A szemináriumon résztvevők azt is megállapították, hogy az alábbi területeken lenne hasznos további kutatásokat folytatni: a) az éghajlat-politikai fellépés foglalkoztatási, társadalmi és elosztási hatásainak térinformatikai dimenziója, többek között az összes uniós országra kiterjedő további szimulációk, valamint a hatások területek és urbanizációs fok szerinti becslése révén; b) a makro- és mikromodellek integrációja, beleértve a munkaerőpiaci – többek között ágazatok közötti – átmenetek, valamint a kapcsolódó, az átképzés és a továbbképzés támogatásához szükséges szociális beruházási szükségletek részletesebb modellezését; c) a jövedelemelosztási és háztartási költségvetési modellek integrálása az alapul szolgáló makromodellekbe; valamint d) a feladatok, munkahelyek és készségek „zöld voltára” vonatkozó mutatók kidolgozása.

A válaszadók összességében határozottan támogatták a zöld átállásra vonatkozó hosszú távú stratégiát, és üdvözölték, hogy a foglalkoztatásra és a szociális szempontokra helyezett hangsúlyt. Az egyenlőtlenségekre, a munkahelyekre és a készségekre gyakorolt potenciális hatást több észrevétel is felvetette, és általánosságban szorgalmazták a megfelelő finanszírozás biztosítását, valamint a tagállamok rendelkezésére álló finanszírozási eszközökkel kapcsolatos technikai segítségnyújtást, különösen a kiszolgáltatott helyzetben lévő régiókra, ágazatokra és csoportokra összpontosítva. Az észrevételek azt is kiemelték, hogy megnőtt az igény az átképzési és továbbképzési kezdeményezések, a kapacitásépítés és az infrastruktúrákba való beruházás iránt. Széles körű támogatás övezte a szociális párbeszéd és a kollektív tárgyalások megerősítését, néhány válaszadó pedig a munkavállalók tájékoztatáshoz, konzultációhoz és együttdöntéshez való jogát szorgalmazta. Ezenkívül az észrevételek túlnyomó többsége hangsúlyozta, hogy részletes feltérképezésre és elemzésre van szükség. Más kérdések is szerepeltek számos észrevételben, nevezetesen a kiszolgáltatott helyzetben lévő munkavállalóknak és háztartásoknak nyújtott közvetlen jövedelemtámogatási intézkedések, az alapvető szolgáltatásokhoz – többek között a közlekedéshez – való hozzáférés, a munkahelyi egészség és biztonság biztosítása a „zöld munkahelyekhez” igazodva.

A Bizottság 2021. október 29. és 2021. november 19. között nyílt véleményezési felhívást is közzétett, melyre 66 észrevétel érkezett az érdekelt felek széles körétől: hatóságoktól, európai és nemzeti szociális partnerektől, szociális ügyekkel foglalkozó civil társadalmi szervezetektől, de éghajlat-politikai és környezetvédelmi szervezetektől, valamint tudományos és kutatási intézményektől is.

(2)Az éghajlatváltozás és a környezetkárosodás súlyos fenyegetést jelent, amely sürgős fellépést igényel, amint azt legutóbb az Éghajlatváltozási Kormányközi Testületnek (IPCC) a természettudományos alapokról szóló hatodik értékelő jelentése is megerősítette. A gyakoribbá vált szélsőséges éghajlati események, például árvizek, hőhullámok, aszályok és erdőtüzek egyre sűrűbben okoznak emberi szenvedést és gazdasági károkat. Ezek a veszteségek az Unióban már meghaladják az évi átlag 12 milliárd EUR-t, és ha a globális felmelegedés az iparosodás előtti szinthez képest eléri a 3 °C-ot, az éves szintű tovább nőhetnek 175 milliárd EUR-ral (elérve ezzel az uniós GDP 1,38 %-át). 2 °C-os felmelegedés esetén az éves veszteségek 65 milliárd EUR-ra, 1,5 °C-os felmelegedés esetén évi 36 milliárd EUR-ra rúgnának. A 3 °C-ot elérő felmelegedés aránytalan károkat okozna bizonyos csoportoknak, különösen a már egyébként is kiszolgáltatott helyzetben lévőknek és azon régióknak, melyek már most is kihívásokkal szembesülnek.

(1)Sürgősen csökkenteni kell az üvegházhatást okozó gázok kibocsátását, különösen a tengerszint emelkedésének és az olyan szélsőséges időjárási események valószínűségének csökkentése érdekében, amelyek már most is érintik a világ minden régióját, valamint a globális felmelegedés hatásaihoz kapcsolódó gazdasági és társadalmi költségek csökkentése érdekében. Az Unió és tagállamai részes felei az ENSZ Éghajlatváltozási Keretegyezménye (UNFCCC) keretében 2015 decemberében elfogadott Párizsi Megállapodásnak (a továbbiakban: Párizsi Megállapodás), amely kötelezi a részes feleket arra, hogy a globális átlaghőmérséklet emelkedését az iparosodás előtti szinthez képest jóval 2 °C alatt tartsák, és erőfeszítéseket tegyenek annak érdekében, hogy a hőmérséklet-emelkedést az iparosodás előtti szinthez képest 1,5 °C-ra korlátozzák.

(10)Minőségi munkalehetőségek teremtésével mindenki számára, valamint az energia- és közlekedési szegénység enyhítését és megelőzését célzó intézkedésekkel párosulva a zöld átállás hozzájárulhat a jövedelmek növeléséhez, valamint az egyenlőtlenségek és a szegénység általános csökkentéséhez. Ezáltal hozzájárulhat a már meglévő társadalmi-gazdasági egyenlőtlenségek és társadalmi kirekesztés kezeléséhez, az egészség és a jóllét javításához, valamint az egyenlőség előmozdításához. Különös figyelmet kell fordítani bizonyos népességcsoportokra, különösen azokra, akik már eleve kiszolgáltatott helyzetben vannak. Ide tartoznak különösen az alacsony és közepes jövedelmű háztartások, amelyek jövedelmük nagy részét alapvető szolgáltatásokra, például energiára, közlekedésre és lakhatásra fordítják, valamint a mikro-, kis- és középvállalkozások. A modellezés eredményei azt mutatják, hogy az, hogy a környezetvédelmi adók progresszívek vagy regresszívek-e, nagyban függ az eszköz kialakításától, ideértve például azt, hogy a jövedelemadó-csökkentések vagy más bevétel-visszaforgatási lehetőségek milyen mértékben célozzák meg az alacsonyabb jövedelműeket.

(11)A körforgásos értékmegtartási tevékenységek (beleértve a javítást, az újrafelhasználást, az újragyártást és a szolgálatosodási üzleti modelleket) elősegíthetik az árukhoz és szolgáltatásokhoz való megfizethető és fenntartható hozzáférést. Emellett munkahelyeket és lehetőségeket teremtenek a készségek különböző szintjein, többek között a nők, a fogyatékossággal élők és a kiszolgáltatott helyzetben lévő csoportok számára, és ezeken a területeken a szociális gazdaság vállalkozásai is aktívak. A körforgásos értékmegtartási tevékenységek a vásárlás kiküszöbölése révén jelentősen csökkentik a szén-dioxid-kibocsátást, miközben a létrehozott munkahelyek a fenntartandó, felújítandó vagy megosztandó termékek közelében helyezkednek el.

(12)Az EU-SILC-ben a 2019–2020-as időszakra vonatkozóan rendelkezésre álló legfrissebb adatok szerint az energiaszegénység az EU lakosságának mintegy 8 %-át, azaz több mint 35 millió embert érintett, akik nem tudták megfelelően melegen tartani otthonukat, és tagállamonként, illetve jövedelmi csoportonként jelentős eltérések tapasztalhatók. Összességében az Energiaszegénységi Megfigyelőközpont becslése szerint az Európai Unióban több mint 50 millió háztartás él energiaszegénységben. Az energiaszegénység, amely az alacsony jövedelem, a rendelkezésre álló jövedelem energiára fordított részének magas aránya és a gyenge energiahatékonyság kombinációjából ered, egy ideje komoly kihívást jelent az Unió számára. A szegénység e formája nemcsak az alacsony jövedelmű háztartásokat érinti, hanem számos tagállamban az alacsonyabb közepes jövedelmű háztartásokat is. Az átlagosnál magasabb energiaigényű háztartások, köztük a gyermekes családok, a fogyatékossággal élő személyek és az idősek szintén jobban ki vannak téve az energiaszegénységnek és annak hatásainak. A nőket, különösen az egyedülálló szülőket és az idősebb nőket szintén nagyobb mértékben érinti az energiaszegénység. Az energiaszegénység mellett egyre inkább elismertté válik a közlekedési szegénység fogalma is, amely azt jelenti, hogy a lakosság bizonyos csoportjai nem képesek maguknak biztosítani a közlekedési szolgáltatások társadalmilag és anyagilag szükséges szintjét. Az energia- és közlekedési szegénység enyhítésére és megelőzésére irányuló megfelelő kísérő intézkedések nélkül ezek a kockázatok súlyosbodnak, különösen a kibocsátási költségeknek az árképzésbe történő internalizálása vagy a nagyobb hatékonyságú, alacsonyabb kibocsátású alternatívákhoz való alkalmazkodás költségei miatt.

(13)A társadalmi méltányosság és a szolidaritás elvei szerves részét képezik a vonatkozó uniós szintű éghajlat-politikai, energetikai és környezetvédelmi kereteknek, többek között a „szennyező fizet” elv és a tagállamok közötti vállaláselosztás révén, valamint megjelennek a kibocsátáskereskedelmi rendszer kibocsátási egységeinek az Unión belüli szolidaritás, növekedés és összeköttetések céljából történő, bizonyos mértékű újraelosztásában, továbbá ezeknek a modernizációs alapban való felhasználásában, amely támogatást ad az alacsonyabb jövedelmű tagállamok energiarendszereinek korszerűsítéséhez szükséges jelentős beruházásokhoz. Továbbá az uniós energiapolitikai jogszabályok biztosítanak a tagállamok számára olyan eszközöket, amelyek révén gondoskodhatnak az energiaszegénységtől sújtott és kiszolgáltatott helyzetben lévő háztartások és fogyasztók védelméről, nem okozva azonban piaci torzulásokat. Bár ezek az eszközök hozzájárulnak a zöld átállás megkönnyítéséhez, céljuk, hogy általánosabban biztosítsák a szükséges védelmet, amint azt például „Az emelkedő energiaárak kezelése: a cselekvés és a támogatás eszköztára” című közelmúltbeli bizottsági közlemény is mutatja. Továbbá a 72,2 milliárd EUR összegű új Szociális Klímaalapnak a 2025 és 2032 közötti időszakra történő létrehozása támogatná a közúti közlekedésben és az épületekben használt tüzelőanyagok kibocsátáskereskedelmének bevezetése által érintett, kiszolgáltatott helyzetben lévő háztartásokat, közlekedési felhasználókat és mikrovállalkozásokat. Az Alap elősegíti a társadalmi hatások kezelését olyan intézkedésekkel és beruházásokkal, amelyek célja a fosszilis tüzelőanyagoktól való függés csökkentése az épületek energiahatékonyságának növelésével, az épületfűtés és -hűtés dekarbonizációjával, többek között a megújuló energia integrálásával, valamint a kibocsátásmentes és alacsony kibocsátású mobilitáshoz és közlekedéshez való jobb hozzáférés biztosításával, ami a kiszolgáltatott helyzetben lévő háztartások, a kiszolgáltatott helyzetben lévő mikrovállalkozások és a kiszolgáltatott helyzetben lévő közlekedési felhasználók javát szolgálja, kiegészítve szükség esetén a kiszolgáltatott helyzetben lévő háztartások, többek között a kiszolgáltatott helyzetben lévő közlekedési felhasználók közvetlen jövedelemtámogatásával.

(14)A tagállamoknak számos eszköz áll rendelkezésükre ahhoz, hogy ismertessék és összehangolják a méltányos átállás érdekében hozott intézkedéseiket. A nemzeti energia- és klímatervekben fel kell mérniük az energiaszegénységben élő háztartások számát, és fel kell vázolniuk az energetikai átállás társadalmi és területi következményeinek kezeléséhez szükséges intézkedéseket. A területi igazságos átmenet tervekben meg kell határozni az Igazságos Átmenet Alap keretében 2027-ig támogatásra jogosult területeket. A NextGenerationEU által finanszírozott nemzeti helyreállítási és rezilienciaépítési tervek a zöld átállás, az inkluzív növekedés, a társadalmi és területi kohézió, a reziliencia és a következő generáció kilátásainak előmozdítása érdekében reformokat és beruházásokat határoztak meg, 2026-ig terjedő végrehajtási idővel.

(15)Az európai zöld megállapodásban és különösen a szociális jogok európai pillérében foglalt elvekre és szakpolitikákra építve lehetőség van a szakpolitikák átfogó és horizontális módon történő kialakításának fokozására, valamint a kiadások koherenciájának biztosítására uniós és nemzeti szinten egyaránt. A végleges nemzeti energia- és klímatervek értékelése során a Bizottság – bár elismerte, hogy tartalmaznak bizonyos mutatókat és szakpolitikákat az energiaszegénységre vonatkozóan –, megállapította, hogy a tervek nem mindig határozzák meg egyértelműen a méltányos átálláshoz, az átképzéshez és továbbképzéshez, illetve a munkaerőpiaci kiigazítások támogatásához szükséges finanszírozási igények fontossági sorrendjét. A területi igazságos átmenet terveknek kiválasztott területekre kell összpontosítaniuk, így nem várható el, hogy a méltányos átállásra vonatkozóan nemzeti szintű átfogó stratégiát és szakpolitikákat határozzanak meg. Bár az általuk támogatott és finanszírozással is segített reformoknak és beruházásoknak az a célja, hogy tartós hatást gyakoroljanak, mind a területi igazságos átmenet tervek, mind a helyreállítási és rezilienciaépítési tervek időben korlátozottak. Más programok és kezdeményezések, különösen a kohéziós politikai alapok keretében is végrehajtanak olyan intézkedéseket, melyek célja a méltányos átállás. A szociális klímatervek fontos szerepet fognak játszani a leginkább érintett és legkiszolgáltatottabb csoportok támogatásában a közúti közlekedésben és az épületekben használt tüzelőanyagok kibocsátáskereskedelmének bevezetésével összefüggésben.

(16)A klímasemlegességre való méltányos átállás, melyet 2050-ig kell megvalósítani az Unióban, biztosítani fogja, hogy senki se maradjon le, ideértve különösen a zöld átállás által leginkább érintett munkavállalókat és háztartásokat, közülük is főleg a már kiszolgáltatott helyzetben lévőket. E célból az ajánlásban foglaltaknak megfelelően a tagállamoknak átfogó szakpolitikai csomagokat kell bevezetniük, meg kell erősíteniük a méltányos zöld átállást előmozdító horizontális elemeket, és optimálisan kell felhasználniuk a köz- és magánfinanszírozást. A szakpolitikai csomagoknak figyelembe kell venniük azokat a személyeket és háztartásokat, akiket és amelyeket a leginkább érint a zöld átállás – különösen a munkahelyek megszűnése, valamint a megváltozott munkakörülmények és/vagy a munkával kapcsolatos új feladatok révén –, valamint azokat, akiknek a rendelkezésre álló jövedelmét, a kiadásait és az alapvető szolgáltatásokhoz való hozzáférését a zöld átállás kedvezőtlenül érinti. A szakpolitikai csomagoknak a leginkább érintett csoportok tagjaiként elsősorban (de nem kizárólag) a kiszolgáltatott helyzetben lévő embereket és háztartásokat, különösen a munkaerőpiacról – például készségeik, területi munkaerőpiaci körülményeik vagy más jellemzőik, például nemük, faji vagy etnikai származásuk, vallásuk vagy meggyőződésük, fogyatékosságuk, koruk vagy szexuális irányultságuk miatt – leginkább kiszorultakat kell figyelembe venniük. Emellett a kiszolgáltatott helyzetben lévő személyek és háztartások közé tartozhatnak azok, akik szegénységben és/vagy energiaszegénységben élnek, vagy akiket szegénység és/vagy energiaszegénység fenyeget, a mobilitás akadályaival szembesülnek vagy túlzottan nagy terhet jelentenek számukra a lakhatási költségek. A szakpolitikai csomagokat a helyi körülményekhez kell igazítani, figyelembe véve az EU legsérülékenyebb és legtávolabbi részeinek, többek között a legkülső régióknak a szükségleteit.

(17)A minőségi foglalkoztatás aktív támogatásának a munkavállalók, az álláskeresők, a nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő személyek (NEET-ek) és a zöld átállás által leginkább érintett önálló vállalkozók megsegítésére kell összpontosítania. Különösen az alulreprezentált személyeknek, például a nőknek vagy a munkaerőpiaci változásokhoz való alkalmazkodásra viszonylag kevéssé képes személyeknek van szükségük támogatásra a foglalkoztathatóságuk javításához és a munkakereséshez, összhangban a Covid19-válságot követően a foglalkoztatás hatékony és aktív támogatásáról szóló bizottsági ajánlással (EASE) összhangban. A korábbi szakpolitikai iránymutatásokra építve a szakpolitikai csomagoknak ezért testre szabott intézkedéseket kell tartalmazniuk a munkaerő-felvétel és az átállást támogató ösztönzők támogatása, a vállalkozások támogatása és a minőségi munkahelyteremtés érdekében, különösen a mikro-, kis- és középvállalkozások számára, valamint a leginkább érintett területeken. Elő kell mozdítaniuk továbbá a munkakörülményekre vonatkozó meglévő szabályok hatékony végrehajtását és érvényesítését, valamint támogatniuk kell a társadalmilag felelős szerkezetátalakítást a meglévő szabályokkal és normákkal összhangban. A szociális partnerek létfontosságú szerepet játszanak azáltal, hogy párbeszéd révén hozzájárulnak a zöld átállás foglalkoztatási és társadalmi következményeinek kezeléséhez.

(18)A mindenki számára elérhető minőségi és inkluzív oktatás, képzés és egész életen át tartó tanulás elengedhetetlen feltétele annak, hogy a munkaerő rendelkezzen a zöld átállás megvalósításához szükséges készségekkel. A méltányos átállással kapcsolatos szempontokat ezért az európai készségfejlesztési programmal és az EU új, aktualizált iparstratégiájával összhangban be kell építeni a nemzeti készségfejlesztési stratégiák kidolgozásába és végrehajtásába. A készségfejlesztési paktum keretében létrehozott készségfejlesztési partnerségek szintén fontos hajtóerőt jelentenek majd. A munkaerőpiaccal és a készségekkel kapcsolatos naprakész információgyűjtés és előrejelzés – regionális, ágazati és foglalkozási szinten is – lehetővé teszi a releváns foglalkozásspecifikus és transzverzális készségek iránti igények azonosítását és előrejelzését, ami alapul szolgálhat a tanterveknek a zöld átálláshoz szükséges készségigényekhez igazításához is. A szakképzésnek fel kell vérteznie a fiatalokat és a felnőtteket, különösen a nőket a zöld átálláshoz szükséges készségekkel. A – különösen a fiataloknak szóló – tanulószerződéses gyakorlati képzések és a fizetett szakmai gyakorlatok, amelyek erős képzési elemeket tartalmaznak, segítik a munkaerőpiaci átmeneteket – különösen az éghajlat-politikai és környezetvédelmi célkitűzésekhez hozzájáruló tevékenységek, valamint a különleges szakemberhiánnyal küzdő ágazatok felé. Elő kell mozdítani a felnőttek egész életen át tartó tanulásban való részvételének növelését a továbbképzési és átképzési igények kielégítése érdekében, többek között azáltal, hogy lehetővé teszik az egyének számára, hogy igényeikre szabott képzést keressenek, valamint a zöld átálláshoz szükséges készségekkel kapcsolatos rövid, minőségbiztosított tanfolyamok révén, a mikrotanúsítványok európai megközelítésére építve, amely megkönnyíti az ilyen tanfolyamok eredményeinek értékelését és elismerését.

(19)Az adókedvezmény-rendszerek és a szociális védelmi rendszerek összetételét felül kell vizsgálni a zöld átállásból eredő sajátos igények fényében, tükrözve a „szennyező fizet” elvet, valamint annak szükségességét, hogy a kísérő politikák ne vezessenek be támogatást a fosszilis tüzelőanyagok fogyasztására, ne kössék a fogyasztókat hosszú távra egy adott technológiához, és ne csökkentsék az épületfelújításokra, a hőenergia-rendszerek helyettesítésére és általában az energiahatékonysági intézkedésekre irányuló ösztönzőket. A különböző szakpolitikák kombinációja támogathatja a legkiszolgáltatottabb helyzetben lévő háztartásokat és a zöld átállás által leginkább érintett munkavállalókat. A nemzeti és az egyedi helyzettől függően ez magában foglalhatja például az adózásnak a munkáról az éghajlat-politikai és környezetvédelmi célkitűzések felé történő elmozdulását az energiaadó-irányelv felülvizsgálatára irányuló javaslattal összhangban, a munkanélküliségi rendszerek felülvizsgálatát és/vagy szükség esetén az ideiglenes és célzott közvetlen jövedelemtámogatást. A szociális védelmi és társadalmi befogadási rendszereket értékelni lehet, és adott esetben ki lehet igazítani a zöld átállás fényében, egyrészt a jövedelembiztonság biztosítása érdekében, elsősorban a munkahelyváltás során, másrészt a megfelelő szociális, egészségügyi és gondozási szolgáltatások megfelelő szociális infrastruktúra révén történő biztosítása érdekében, különösen a leginkább érintett területeken (pl. vidéki és távoli területeken) a társadalmi kirekesztés megelőzése és az egészségügyi kockázatok kezelése céljából. Az éghajlatváltozás visszafordíthatatlan hatásaival szembeni fizikai és pénzügyi reziliencia inkluzív módon történő kiépítése érdekében elő kell mozdítani a kockázattudatossági, kockázatcsökkentési és kockázatátruházási megoldásokat, különösen a biztosítási megoldások elérhetőbbé tétele, valamint az éghajlatváltozás fizikai hatásainak csökkentését célzó katasztrófakockázat-kezelésbe és alkalmazkodásba való beruházás révén, ezáltal csökkentve a veszteségeket és az éghajlatvédelmi szakadékot, figyelembe véve a mikro-, kis- és középvállalkozásokat, valamint a vidéki és távoli területeket. Az éghajlattal kapcsolatos sokkhatások hatékonyabb megelőzése, az azokra való jobb felkészülés és reagálás érdekében meg kell erősíteni a nemzeti és uniós szintű katasztrófakockázat-kezelést, beleértve polgári védelmi rendszereket is.

(20)Mindenkinek joga van a jó minőségű alapvető szolgáltatásokhoz, többek között az energiához, a közlekedéshez, a megfelelő higiénés körülményekhez, a pénzügyi szolgáltatásokhoz és a digitális kommunikációhoz, és az ilyen szolgáltatásokhoz való egyenlő hozzáférés érdekében támogatást kell nyújtani a rászorulóknak. Továbbá a rászorulók számára hozzáférést kell biztosítani jó minőségű szociális lakásokhoz vagy lakhatási támogatáshoz. Ezenkívül az alacsony és közepes jövedelmű háztartásoknak, a kiszolgáltatott helyzetben lévő fogyasztóknak – ideértve a végső felhasználókat is –, az energiaszegénységben élő vagy azáltal veszélyeztetett személyeknek, valamint a szociális bérlakásokban élőknek részesülniük kell az energiahatékonyság elsődlegessége elvének alkalmazásából származó előnyökből. Az energiafogyasztók védelme és megerősítése mellett konkrét intézkedésekre van szükség az energiaszegénység kiváltó okainak megelőzése és kezelése érdekében, különösen az energiahatékonyság javítását célzó beruházások előmozdítása révén, elsősorban a szociális lakások ágazatában, összhangban az energiahatékonysági irányelv átdolgozásáról szóló, 2021. július 14-én elfogadott javaslattal, valamint az épületek energiahatékonyságáról szóló, 2021. december 14-én elfogadott irányelvjavaslattal, amely a felújítás fő nem gazdasági jellegű akadályaival is foglalkozik, például az egyenlőtlen ösztönzőkkel, többek között tulajdonos–bérlő viszonylatban és a társtulajdonosi struktúrákban. Ebben az összefüggésben különös figyelmet kell fordítani az energiaszegénység által jobban fenyegetett csoportokra, például a nőkre, a fogyatékossággal élő személyekre, az idősekre, a gyermekekre és a faji vagy etnikai kisebbséghez tartozó személyekre. A már meglévő és újonnan felmerülő mobilitási kihívások támogató intézkedésekkel és a szükséges infrastruktúra – például a tömegközlekedés – fejlesztésével kezelhetők. A fenntartható mobilitás és a különböző közlekedési módok – a magán- és tömegközlekedést is beleértve – megfizethetősége, hozzáférhetősége és biztonsága kulcsfontosságú ahhoz, hogy mindenki élvezhesse a zöld átállás előnyeit és részt vegyen abban. A városi mobilitás jelentős szerepet játszik ebben az összefüggésben, amint azt a 2021. december 14-én elfogadott európai városi mobilitási keret is tükrözi.

(21)A szakpolitikai fellépést a méltányos átállásra irányuló, a gazdaság egészére kiterjedő megközelítéssel kell támogatni, amely a politikai döntéshozatal koordinációján és az operatív kapacitások megerősítésén alapul – minden szinten és minden releváns szakpolitikai területen, aktív szerepet adva a regionális és helyi önkormányzatoknak –, továbbá a szociális partnerek valamennyi szinten és szakaszban történő bevonásán, valamint a civil társadalom és az érdekelt felek hatékony és eredményes részvételén. Ez a koordináció és szerepvállalás biztosíthatja, hogy az európai zöld megállapodás méltányosságra és szolidaritásra vonatkozó elveit a kezdetektől fogva beépítsék a szakpolitikák kialakításába, végrehajtásába és nyomon követésébe, megteremtve ezzel a zöld átállást előmozdító inkluzív szakpolitikák széles körű és hosszú távú támogatásának alapját.

(22)A méltányos és inkluzív átmenetet biztosító, szilárd szociális és munkaerőpiaci politikák bevezetésének szilárd tényeken kell alapulnia. Ezért a fogalommeghatározások, koncepciók, osztályozások és módszertanok fokozatos harmonizációja és következetessége – különösen az energiaszegénységről szóló (EU) 2020/1563 bizottsági ajánlás alapján – megkönnyíti az értékeléseket és azok összehasonlíthatóságát. További kutatási és innovációs tevékenységekkel meg lehet erősíteni a tudásalapot, amely beépülhet a szakpolitikai és nyilvános vitákba. Másfelől a nagyközönséggel és a legfontosabb érdekelt felekkel – például az értékelések, az előrejelzés és a nyomon követés eredményeiről – folytatott eszmecserék elősegíthetik a szakpolitikai döntéshozatalt és a széles körű felelősségvállalást.

(23)Megfelelő részletes és jó minőségű adatokra és mutatókra van szükség, különösen az éghajlat-politikák foglalkoztatási, társadalmi és elosztási hatásainak értékeléséhez. Ilyen adatok és mutatók jelenleg nem állnak rendelkezésre teljes mértékben. Például, bár történt némi előrelépés az energiaszegénység mérése terén, ki lehetne dolgozni a közlekedési szegénység mérésére szolgáló mutatókat. A nyomon követést és az értékelést számos intézkedéssel meg lehet erősíteni, a mutatókra, az eredménytáblákra, valamint a kisléptékű kísérleti projektekre és a szakpolitikai kísérletekre összpontosítva. Az intézkedések építhetnek a meglévő eredménytáblákra, például a szociális eredménytáblára és az európai zöld megállapodás eredménytáblájára, illetve meríthetnek azokból, mivel ezek releváns információkat tartalmaznak a méltányos átállásra vonatkozó szakpolitikák egyes aspektusairól.

(24)Végezetül a köz- és magánfinanszírozás optimális és hatékony felhasználása, valamint az összes rendelkezésre álló forrás mozgósítása és hatékony felhasználása különösen fontos a zöld átállásból eredő jelentős beruházási igények fényében. Uniós szinten a releváns intézkedéseket az uniós költségvetés és a Next Generation EU támogatja. Végrehajtásuk a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz, az igazságos átmenet mechanizmus, ezen belül az Igazságos Átmenet Alap (IÁA), az Európai Szociális Alap Plusz (ESZA+), az Európai Regionális Fejlesztési Alap (ERFA), a Kohéziós Alap, a kohéziós célú és az európai területeknek nyújtott helyreállítási támogatás (REACT-EU), az ERASMUS+ és az elbocsátott munkavállalók támogatását szolgáló Európai Globalizációs Alkalmazkodási Alap (EGAA), a LIFE program, a Horizont Európa program, a Modernizációs Alap, a Szociális Klímaalap, valamint a közös agrárpolitika (KAP) alá tartozó alapok keretében történik. Emellett a Bizottság a technikai támogatási eszközön keresztül támogatja a tagállamokat azáltal, hogy testre szabott technikai szaktanácsadást biztosít a reformok megtervezéséhez és végrehajtásához, ideértve a karbonsemlegességre való méltányos átállást előmozdító reformokat is.

(25)Az európai szemeszter jelenti az uniós gazdaság- és foglalkoztatáspolitikai koordinációs keretet, többek között a zöld és digitális átállás gazdasági és társadalmi szempontból releváns vonatkozásai tekintetében is. A helyreállítási szakaszban és a kettős átállás előmozdításában is be fogja tölteni ezt a szerepet, a versenyképes fenntarthatóság négy dimenziója köré szerveződve, és összhangban a fenntartható fejlesztési célokkal. Az európai szemeszter keretében a Bizottság szorosan nyomon fogja követni a társadalmi-gazdasági eredményeket és hatásokat, és adott esetben célzott országspecifikus ajánlásokat fog javasolni annak biztosítása érdekében, hogy senki ne maradjon le. A Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz keretében támogatott intézkedésekkel való kiegészítő jelleg prioritást fog élvezni. Ezen ajánlás nyomon követésére ezért az európai szemeszter keretében kerül sor, megfelelő értékelések, szakpolitikai hatásvizsgálatok és az ezen ajánlásban foglalt iránymutatás végrehajtásának állása alapján.

(26)Emellett a tagállamoknak – az irányítási rendelet 14. cikkével összhangban – a nemzeti energia- és klímaterveik 2023-as tervezetének és 2024-es végső aktualizálásának részeként ezen ajánlás alapján mérlegelniük kell a foglalkoztatási, társadalmi és elosztási hatásvizsgálatok és a méltányos átállással kapcsolatos szempontok általános érvényesítését az energiaunió öt dimenziójában, és tovább kell erősíteniük az e hatások kezelésére irányuló szakpolitikai intézkedéseket, különös tekintettel az energiaszegénységre.

(27)Továbbá ezen ajánlás végrehajtásának nyomon követése építhet a – különösen az európai szemeszter keretében – kialakított többoldalú felügyeleti folyamatokkal összefüggésben rendelkezésre álló tényanyagra. A Tanács vagy a Bizottság az EUMSZ 150., illetve 160. cikkével összhangban felkérheti a Foglalkoztatási Bizottságot és a szociális védelemmel foglalkozó bizottságot, hogy saját hatáskörükön belül vizsgálják meg ezen ajánlás végrehajtását a Bizottság megfelelő jelentéstétele és más többoldalú felügyeleti eszközök alapján. Ennek fényében a Bizottság azon dolgozik, hogy javítsa az adatok elérhetőségét, aktualizálja, kidolgozza és alkalmazza a keretrendszereket és módszertani iránymutatásokat, többek között az energetikai és közlekedési szegénység és a környezeti egyenlőtlenségek mérésére, valamint a szakpolitikai intézkedések eredményességének és tényleges hatásának értékelésére vonatkozóan,

ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST:

CÉLKITŰZÉSEK