HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 44/90

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – A belső piac szociális dimenziója (saját kezdeményezésű vélemény)

2011/C 44/15

Előadó: Thomas JANSON

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2009. július 16-án úgy határozott, hogy eljárási szabályzata 29. cikkének (2) bekezdése alapján saját kezdeményezésű véleményt dolgoz ki a következő tárgyban:

A belső piac szociális dimenziója.

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Foglalkoztatás- és szociálpolitika, uniós polgárság” szekció 2010. május 5-én elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2010. július 14–15-én tartott, 464. plenáris ülésén (a július 14-i ülésnapon) 143 szavazattal 15 ellenében, 19 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Összefoglaló

1.1 A szociális dimenzió a belső piac alapvető részét képezi. Számos aspektusa van. Ebben a véleményben a gazdasági és a jogi szempont jelenik meg. A közelmúltbeli fejlemények kétségessé tették, hogy képes-e a szociális dimenzió a munkavállalók védelmére. A belső piac nem működhet megfelelően az erős szociális dimenzió és a polgárok támogatása nélkül.

1.2 Az EGSZB határozottan úgy véli, hogy a szociális kérdések területén fontos szerep hárul az EU-ra, mivel a tagállamok nem képesek önállóan megoldani a szociális problémákat. A politikai elfogadás, a szolidaritás és a koherencia létrehozása érdekében az EU-nak nagyobb hangsúlyt kell fektetnie politikáiban a szociális szempontokra.

1.3 Egy sor kedvezőtlen fejlemény, néhány egyéb tényező mellett, veszélybe sodorta a szociális dimenziót. Az európai gazdaság az utóbbi évtizedek legnagyobb kihívásával szembesül. Nem akadályozták meg a pénzügyi buborékok növekedését, és eközben figyelmen kívül hagyták az ellenőrzési mechanizmusokat és a hagyományos kockázatértékeléseket. Ennek eredményeképpen nőtt a munkanélküliség, a munkaerőpiacok és a szociális helyzet pedig továbbra is romlani fog. Ezért a foglalkoztatást továbbra is az EU egyik legfőbb napirendi pontjaként kell kezelni. Európának a jóléti rendszerek finanszírozása érdekében fenntartható növekedésre és magas színvonalú munkaerőpiaccal kombinált magas foglalkoztatási rátára van szüksége.

1.4 Az elmúlt évtizedben a jóléti rendszereket olyan reformoknak vetették alá, amelyek a szociális védelmi rendszereken belül a munkavállalást ösztönző intézkedéseket kívánták hatékonyabbá tenni, azzal a céllal, hogy növeljék a munka értékét, az embereket pedig visszavezessék a munkaerőpiacra. Ennek egyik eredményeként azonban nőttek az egyenlőtlenségek, elmélyítve így a szociális problémákat.. A foglalkoztatás és a jóléti rendszerek létfontosságú szerepet játszanak a szegénység csökkentésében, szociális juttatások nélkül pedig az egyenlőtlenségek fokozódása és a válság szociális hatása sokkal gyorsabb és súlyosabb lenne. Számos tagállamban a nemzeti költségvetés helyzetének romlása – amely az államadóssággal kapcsolatos válsághoz vezetett vagy felvetette annak lehetőségét – jelentős nyomást fejt ki a jóléti rendszerekre. A fokozott, fenntartható gazdasági aktivitás, a pénzügyi piacok szabályozása, valamint a kutatásba és oktatásba történő befektetés e probléma néhány lehetséges megoldását jelenti.

1.5 A belső piac olyan színtér, amelyen mind a szociális, mind pedig az egyéb dimenziók kifejeződésre jutnak. A kibontakozás érdekében fenntartható gazdasági növekedést és munkahelyeket kell teremteni, amelyek a maguk részéről a szociális juttatások alapját jelentő adóbevételeket generálják. A munkanélküliség szintje és a költségvetési egyensúly hiánya azt mutatja, hogy sokat lehet még tenni a jelenlegi helyzet javítása érdekében.

1.6 Aszociális dimenzió jogi aspektusai megkérdőjeleződtek, mivel az Európai Bíróság döntései négy esetben (Viking, Laval, Rüffert és Luxemburg) élénk vitákhoz vezettek elsősorban a politikai és a tudományos körökön belül a szociális dömping növekvő kockázataitól való potenciális félelemről. Az Európai Parlament és a tudományos világ, valamint a munkavállalók képviseleti szervezetei (1) aggodalmuknak adtak hangot a döntésekkel kapcsolatban. Mások meg vannak arról győződve, hogy az ezekre az esetekre vonatkozó európai bírósági döntések hozzá fognak járulni a belső piac jobb működéséhez.

1.7 Az EGSZB ezért a következőket javasolja:

Rövid távon az EGSZB a kiküldetésben lévő munkavállalókról szóló irányelv hatékonyabb végrehajtására szólít fel. Az EGSZB javasolja, hogy vizsgálják meg az „Európai Szociális Interpol” létrehozásának elképzelését, amely az egyes tagállamokban felállított munkaügyi felügyeletek tevékenységét támogatná.

Az EGSZB sürgeti az Európai Bizottságot, hogy az Emberi Jogok Európai Bírósága közelmúltbeli döntéseinek fényében vizsgálja felül a Közösségen belüli helyzetet.

Az EGSZB az Európai Bizottság minden olyan intézkedését is támogatja, melynek célja a szociális párbeszéd erősítése, így például: — a magasabb színvonalú szociális párbeszéd és egy európai vitarendezési és békéltetési mechanizmus előmozdítását; — a makrogazdasági párbeszéd továbbvitelét, melynek célja egy újabb pénzügyi válság megelőzése; — az európai szociális modell előmozdítását a nemzetközi kapcsolatokban.

Középtávon az EGSZB egy olyan európai bizottsági kezdeményezést támogat, amely tisztázza, milyen jogi kötelezettségeik vannak a munkavállalók kiküldetéséről szóló irányelv végrehajtásakor a tagállami hatóságoknak, a vállalkozásoknak és a munkavállalóknak, és biztosítja, hogy ezek a szabályok általánosan alkalmazhatók legyenek. Az EGSZB érdekesnek tartja a Monti-jelentésben található javaslatot, amely szerint a sztrájkhoz való jog mentesül a belső piac szabályai alól, és úgy véli, hogy néhány problémára megoldást jelenthet. Ez azonban nem szabad, hogy kizárja a munkavállalók kiküldetéséről szóló irányelv részleges felülvizsgálatát annak érdekében, hogy a munkavégzés helye elvet következetesen lehessen alkalmazni, lehetővé téve annak jogszabályi rögzítését, hogy az azonos munkahelyen elvégzett azonos munka tekintetében minden esetben azonos munka- és fizetési feltételeket kell alkalmazni.

Hosszabb távon az Európai Uniónak a szociális dimenzió megerősítésére és a belső piac teljes potenciáljának kihasználására kell törekednie. A Lisszaboni Szerződés és az ahhoz csatolt Alapvető Jogok Chartája nem fejtette még ki teljes hatását az alapvető jogok és a gazdasági jogok közötti egyensúlyra. A szociális dimenzió erősítése szükségessé teszi az alapvető szociális jogok megerősítését, valamint hogy a szociális jogokat magába foglaló alapvető jogok bármiféle korlátozása nagyon szűk keretek között maradjon. E célkitűzés elérése érdekben módosítani lehetne a Szerződést.

2. A belső piac és a szociális dimenzió

2.1 1987-ben az EGSZB véleményt (2) fogadott el a belső piac szociális szempontjairól. Az EGSZB javasolta az Európai Közösségnek, hogy biztosítson egy sor, a munkaerőpiachoz kötődő alapvető szociális jogot. Biztosítani kívánta, hogy a nemrég elindított belső piac nem vezet a piac torzulásaihoz, valamint hangsúlyozni kívánta, hogy a Közösség szociális célokat is követ. A szociális dimenzió európai szinten kidolgozott joganyagot és megállapodásokat foglal magában, annak biztosítása érdekében, hogy a munkavállalók bizonyos alapvető jogokat élvezzenek a munkahelyükön. Ez azonban együttműködést is igényel az EU-n belüli foglalkoztatás növelése érdekében.

2.2 E véleményt követően az Európai Bizottság egy sor dokumentumot tett közzé, amelyek kiindulópontként szolgáltak a belső piac szociális dimenziójának szélesebb körű és mélyrehatóbb értelmezésének kidolgozásához. (3) Az Európai Bizottság szerint „A belső piac szociális dimenziója e projekt alapvető része, mivel nemcsak a gazdasági növekedés erősítéséről és az európai vállalkozások külső versenyképességének fokozásáról van szó, hanem valamennyi hozzáférhető forrás hatékonyabb használatáról, valamint az egységes piacból eredő előnyök méltányos elosztásának eléréséről”. (4)

2.3 1989-ben az EGSZB kulcsszerepet játszott a munkavállalók alapvető szociális jogait elismerő szociális charta tartalmának kidolgozásában. E jogokat nem veszélyeztetheti sem a verseny nyomása, sem pedig a versenyképesség növelésének célkitűzése. Az EGSZB álláspontja szerint ezeknek az alapvető jogoknak a gyakorlása azt feltételezi, hogy vonatkozásukban nem alkalmaznak indokolatlan korlátozásokat.

2.4 E vélemény a szociális dimenzió működési lehetőségeit befolyásoló néhány legújabb, fontos fejlemény megragadására tesz kísérletet. Az elmúlt évek során a szociális dimenzió kérdésével foglalkozó egyéb véleményeket (5) is elfogadott az EGSZB, e vélemény részben ezekre épül. A kezdettől fogva világos, hogy erős szociális dimenzió vagy az európai polgárok jóváhagyása nélkül a belső piac nem működhet megfelelően a szociális piacgazdaságon belül. Egy megfelelően működő egységes piac számos előnnyel jár, amelyek igen fontosak a vállalatok, a munkavállalók, a polgárok és általában a gazdaság számára. A Szerződések preambulumának olvasata alapján azonban úgy tűnik, hogy a belső piacot a polgárok jólétének szolgálatában álló eszközként, és nem önmagáért való célként hozták létre.

2.5 Ezért a szociális dimenziónak négy alapvető indoka létezik:

— a személyek szabad mozgása,

— léteznek oszthatatlan szociális jogok, amelyeket valamennyi társadalomnak, minden körülmények között tiszteletben kellene tartania – ilyen a kollektív fellépéshez, az egyesülési szabadsághoz és a kollektív tárgyaláshoz való jog, valamint az ILO alapegyezményeiben és a szociális és személyes jogokhoz kapcsolódó más nemzetközi és európai egyezményekben szereplő egyéb jogok,

— a belső piac működésének erősítése és káros hatásainak csökkentése, hogy megteremtődjön a politikai és gazdasági projektek elfogadottsága és erősödjön a társadalmi kohézió,

— a szociálpolitika a jobb versenyképesség egyik fő összetevője is.

2.6 Maga a „szociálpolitika” a tagállami és az európai szint megosztott hatáskörébe tartozik. E terület legtöbb előírása, tekintettel a belső piacra, a munkavállalók szabad mozgásának és a letelepedés szabadságának a megvalósítására összpontosított. Megnőtt azonban a szociális dimenzió jelentősége. A következő szerződések olyan területekre terjesztették ki a többségi szavazást, mint az esélyegyenlőségekkel foglalkozó joganyag, a munkavállalók tájékoztatása és a velük folytatott konzultáció, valamint a munkanélkülieket segítő politikák. A joganyag azonban nem rendelkezett (és nem rendelkezik) jogalappal olyan területek kezelésére, mint a bérpolitika, a gyülekezési szabadság, a sztrájk vagy a kizárások alkalmazása, még úgy sem, hogy az Európai Bizottság ítéletei és az EU-jogalkotás érinti ezeket a kérdéseket. A Nizzai Szerződés hivatalosan is elismerte az Európai Unió Alapjogi Chartájának státusát. A Lisszaboni Szerződés az Alapjogi Charta jogilag kötelezővé tételével megerősítette a jogok elismerését.

2.7 A szociálpolitikák elsősorban tagállami hatáskörbe tartoznak. A globális és az európai fejleményekből eredő szociális kihívások ugyanakkor kihatnak a tagállamok polgáraira, ezért szükséges a koordinált európai megközelítés. Az EU különböző módszerek alkalmazásával igyekezett kezelni a megosztott hatáskör dilemmáját. A minimumkövetelmények egy soráról szóló döntésével megkísérelte fenntartani a szociális normákat. A másik ilyen módszer a nyílt koordinációs módszer. A nyílt koordinációs módszert jobban és hatékonyabban lehetne alkalmazni a „közös elvekre” épülő, nemrégiben bevezetett megközelítés használatával, valamint ha a szervezett civil társadalom lehetőséget kapna a lisszaboni stratégia célkitűzéseinek európai szintű megfogalmazásában és akár megtárgyalásában való részvételre (6).

2.8 Európa figyelemre méltó szociális „vívmányokkal” rendelkezik: az Európai Unió létrehozása óta e területen kb. 70 irányelvet és rendeletet fogadtak el. Ezek többségét 1985 óta fogadták el. Az EGSZB határozottan meg van arról győződve, hogy az EU-nak fontos szociális szerepe van. A szociális problémákat a tagállamok nem képesek önállóan megoldani. Annak érdekében, hogy létrejöjjön a politikai elfogadottság, a szolidaritás és a koherencia, az EU-nak nagyobb hangsúlyt kellene fektetnie a szociális szempontokra politikáiban, tiszteletben tartva egyúttal a szubszidiaritás elvét is.

3. Jelenlegi fejlemények

3.1 A gazdaság fejlődése

3.1.1 Az európai gazdaság az utóbbi évtizedek legnagyobb kihívásával szembesül. 2008 második féléve óta (7) a világgazdaság erőteljes gazdasági lassulást könyvelt el, amely a legtöbb országban a vártnál sokkal súlyosabbnak bizonyult. Amikor a gazdaság éppen a bankválság utáni helyreállás jeleit kezdte mutatni, az államadóssággal kapcsolatos válság és az éppen elrendelt kiigazító intézkedések szigora miatt most ismét veszélybe kerül.

3.1.2 A munkanélküliség növekedik, súlyosbítva a helyzetet. A pénzügyi válság következményei és a hitelezők feltételei megvonásokhoz vezettek a jóléti rendszerekben, a nyugdíjakban és a szociális transzferek területén. Ez súlyosbítani fogja a szegénységet és előnytelen helyzetbe hozza a leginkább kiszolgáltatott csoportokat, miáltal egy ördögi kört indít el. A válság által sújtott számos európai vállalat azonban, együttműködve az állami foglalkoztatási szolgálatokkal, intézkedéseket vezetett be az általuk alkalmazott munkaerő megtartására, és így a dolgozók további foglalkoztatására.

3.1.3 Az események váratlan bekövetkezte és ezek gyors terjedése a globalizált gazdaság új jelenségeire hívja fel a figyelmet. Ennek számos oka volt. Ide tartoznak a túlzott likviditást eredményező pénz- és árfolyam-politikák; a bizonyos területekre és szereplőkre vonatkozó hiányzó, illetve elégtelen szabályozás; az irreálisan magas hozamok hajszolása, miközben a piaci szereplők, illetve a felügyeleti szervek és szabályozó testületek nem elemezték vagy ismerték kellően a kockázatokat; a túlzott tőkeáttétel; a makrogazdasági politikák elégtelen összehangolása, valamint a nem megfelelő szerkezeti reformok. (8)

3.1.4 Elkerülhetetlenül felmerül a kérdés, hogy az EU meglévő gazdasági kerete, ideértve a nem kielégítő makrogazdasági párbeszédet is, nem súlyosbította-e valójában a válságot. Ezek eredménye a meggyengült automatikus stabilizátorok, a valós bérek helyett a hitelrobbanás, a csökkenő növekedési ráták, valamint a pénzügyi buborékok észlelésének kisebb valószínűsége. Az EGSZB úgy véli, hogy a magánadósságok (bankok) államadóssággá (állam és polgárok) történő átalakítása túlzott terhet ró a polgárokra, főleg mivel a közfinanszírozás romlása, valamint a növekedési és stabilitási paktum korlátozásai felvetik a jóléti rendszerekbe történő alapvető fontosságú beruházások jövőbeli finanszírozásának kérdését.

3.1.5 A válság legutóbbi szakasza rávilágított, hogy számos tagállam fenntarthatatlan költségvetési deficitekkel küzd. A közfinanszírozás helyreállításához szükséges korrekciós intézkedések óriási nyomást gyakorolnak majd az adórendszerekre, a szociálpolitikákra és a szociális programokra.

3.1.6 Meg kell jegyezni, hogy hiányosságaik ellenére az Európai Bizottság, a munkaerő védelmére is tekintettel, a nemzeti állami támogatásokat egy átfogó európai kép keretében vizsgálja. Helyes, hogy a versenypolitika, különösen a kkv-k és a bankoknak nyújtott állami támogatások vonatkozásában, tekintettel van az európai egyenlő versenyfeltételek fenntartásának szociális-gazdasági céljára.

3.1.7 Az EGSZB korábban (9) már megállapította, hogy az európai gazdasági politikák kidolgozói felismerték az anticiklikus makrogazdasági politika szükségességét, a kínálati oldal intézkedéseire alapozott eddigi gazdaságpolitika kiegészítésére. Az EGSZB a társadalom leggyengébb tagjainak jobb védelme, illetve a gazdaságpolitika hatékonyabb összehangolása melletti elkötelezettséget is üdvözölte. Kiemelte azonban, hogy az EU gazdasági fellendülési terve meglehetősen csekély horderejűnek tűnik a világ más régióiban kidolgozott csomagokhoz képest.

3.2 A belső piac fejlődése

3.2.1 Az EGSZB több véleményben is üdvözölte a belső piac kialakítását és fejlődését. (10) A valamennyi tagállamot és az EGT-országokat is felölelő belső piac előnyére válik a fogyasztóknak, a vállalatoknak és a munkavállalóknak, egységes szabályozási környezetet biztosítva az áruk, a tőke, a személyek és a szolgáltatások mozgásához.

3.2.2 Az Európai Bizottság megalkotta a jövőbeli egységes piacra vonatkozó elképzelését. (11) Rámutat arra, hogy az egységes piac előnyös a fogyasztók és a vállalatok számára, támogatta a munkahelyteremtést, valamint ösztönözte a növekedést, a versenyképességet és az innovációt. Az Európai Bizottság szerint a jövő kulcsfontosságú területei a következők:

— a fogyasztók és a vállalatok, e tekintetben az egységes piacnak jobb eredményeket és előnyöket kell biztosítania ahhoz, hogy megfeleljen a fogyasztók és a vállalkozások elvárásainak és válaszoljon aggodalmaikra,

— válasz a globalizáció kihívásaira,

— a tudás és az innováció „ötödik szabadságjogként” való kezelése,

— szociális és környezeti dimenzió, erre vonatkozóan az Európai Bizottság vállalja hatáselemzései minőségének javítását annak érdekében, hogy a piaci változások tekintetében hatékonyabb előrejelzést nyújtson.

A belső piac legkomolyabb kudarca az, hogy képtelen foglalkoztatást és gazdasági tevékenységet generálni a belső piac felé irányuló beruházások által. Különösen nem sikerült a technológia és a kutatás támogatása és fejlesztése a gazdasági átmenet alapjainak lefektetése érdekében. Ennek a hiányosságnak a pótlása nélkül – nem lévén képes a juttatások finanszírozására és új munkahelyek teremtésére – Európa lemarad a világgazdasági versenyben.

3.2.3 Az EGSZB a szociális fejlődés, a kedvező gazdasági környezet és a környezetvédelem közötti jobb egyensúly kialakítására szólít fel, ami létfontosságú a működő belső piac szempontjából és a hosszú távú fenntartható fejlődés elősegítése érdekében. Minél mélyebb a belső piaci integráció, annál inkább teljesíteni kell a szerződésekben foglalt, a polgárok jólétének szavatolására irányuló célkitűzéseket, és annál magasabb szintű szociális védelem biztosítására lesz tehát szükség. Mivel az EU-ban 27 munkaerőpiac működik különféle jogi szabályozási háttérrel, az Uniónak biztosítania kell, hogy a belső mobilitásra vonatkozó szabályok ne gyengítsék a már működő rendszereket. Óvintézkedésekkel kell biztosítani, hogy a tagállamok között a közös piacon megvalósuló verseny az innovációt célozza, és ne legyen kontraproduktív vagy egyenesen káros. (12)

3.2.4 A válság Európa-szerte vállalati szerkezetátalakítási hullámot indít majd el. Az EGSZB megjegyzi, hogy az EU jelenleg nem rendelkezik közös stratégiai elképzeléssel sem arra vonatkozóan, hogy hogyan küzdje le az ilyen szerkezetátalakítások negatív hatásait, sem pedig annak kapcsán, hogy miként ragadja meg az alkalmat arra, hogy az uniós vállalkozásokat versenyképesebbé tegye a globális gazdaságban. Az EGSZB felhívja az Európai Bizottságot, hogy a szociális partnerekkel közösen fogadjon el egy olyan európai álláspontot, amely valamennyi munkavállaló számára védelmet nyújt. Ebben a tekintetben az EGSZB üdvözli az európai szociális partnereknek azt a kezdeményezését, hogy tanulmányt készítenek az EU-ban zajló szerkezetátalakításról, és „menetrendet” dolgoznak ki a vállalatok számára arról, hogy hogyan tudnak hatékonyan részt venni a szerkezetátalakítás folyamatában.

3.2.5 Az EGSZB korábban megállapította, (13) hogy ha Európa hosszú távon is meg kívánja őrizni versenyképességét, a belső piacnak fenntartható, hosszú távú növekedést kell biztosítania, és ehhez a környezeti dimenziót is megfelelően figyelembe kell venni. A végső célkitűzés a belső piac szociális piacgazdaságon belüli működésének jelentős javítása, és annak biztosítása, tiszteletben tartsák az alapvető szociális jogokat. Az EGSZB azt is hangsúlyozta, hogy ha az szükséges és helyénvaló, a munkavállalók védelme érdekében minél előbb megfelelő, konkrét intézkedéseket kell hozni, amelyek egyértelművé teszik, hogy sem a gazdasági szabadságok, sem pedig a versenyszabályok nem lehetnek fontosabbak a szociális alapjogoknál. (14) Az EGSZB ugyanakkor tudatában van annak, hogy ösztönözni kell a munkahelyteremtést és támogatni kell a vállalkozói szellemet, illetve egészséges és fenntartható tagállami gazdaságokat kell kialakítani.

3.2.6 Amennyiben azt akarjuk, hogy a belső piac betöltse a neki szánt szerepet, nagyobb hangsúlyt kell helyezni a jelenlegi gazdasági válság során gazdasági stabilizátorként fontos szerepet játszó közérdekű szolgáltatásokra, a jogbiztonságot is biztosítva vonatkozásukban, emellett pedig fejleszteni kell a nemzetközi dimenziót. Elő kell mozdítanunk szociális modellünket mint a fejlesztés tényezőjét a nemzetközi színtéren, és meg kell erősíteni identitásunkat, miszerint a nemzetközi fórumokon egymást kölcsönösen támogató, aktív testület vagyunk, melynek célja, hogy a globalizáció kereteit erősebbé tegye. Amennyiben igazságos globalizációra vágyunk, akkor kereskedelmi és egyéb nemzetközi megállapodásaiban Európának nagyobb nyomást kell gyakorolnia az egyenjogú kereskedelmi feltételek és a globalizáció vonatkozásában.

3.2.7 Az EGSZB-nek szilárd meggyőződése, hogy az EU-nak továbbra is politikai prioritásként kell kezelnie az Európán belüli mobilitást. E tekintetben az EGSZB felszólította azokat az államokat, amelyek még mindig átmeneti korlátozásokat alkalmaznak a személyek szabad mozgása vonatkozásában, hogy tartsák tiszteletben a Szerződésekből következő eljárásokat és számolják fel ezeket az intézkedéseket (15).

3.3 A szociális/jóléti rendszerek alakulása

3.3.1 A részleges gazdasági fellendülés ellenére a foglalkoztatási és szociális helyzet további romlása feltételezhető, különösen az államadósságokat érintő válság megoldását célzó jelenlegi intézkedések kontextusában. Az Európai Bizottság jelentése szerint a következő két évben a munkanélküliségi ráta előre láthatóan jó néhány évtizede nem tapasztalt szintre emelkedik. (16)

3.3.2 A tagállamok által megtett lépések kedvező hatást gyakoroltak a foglalkoztatási szint megtartására és a munkanélküliség alacsony szinten tartására. Ezek közé tartozik például a befektetések ösztönzése, a kollektív szerződések elősegítése, valamint a munkanélküliséget kezelő állami rendszerek által finanszírozott meghatározott munkaerő-piaci intézkedések. Egyes tagállamok a „belső rugalmasságra” támaszkodtak, például olyan rendszerek bevezetésével, amelyek csökkentették a ledolgozott munkaórák számát, és ezt továbbképzésekkel ötvözték. Egyes országokban, részben a fenti rendelkezések hiányában, nagymértékű leépítésekre került sor. (17)

3.3.3 A foglalkoztatást az EU egyik legfőbb célkitűzésének kell tekinteni. Európának magas foglalkoztatási rátára és egyszersmind magas színvonalú munkaerőpiacra van szüksége. A képzett munkaerőnek magas szintű vállalkozói tevékenységre, valamint a köz- és a magánszektorba történő beruházásokra van szüksége a nemzetközi versenyképesség érdekében. A jóléti rendszerek finanszírozása arra épül, hogy az európai munkaerőpiac a lehető legnagyobb számú munkaerőt foglalkoztassa. Európában még mindig akadályok tornyosulnak a teljes foglalkoztatás elérése előtt. Annak érdekében, hogy a foglalkoztatás magas szintje Európában a jövőben is megmaradjon, a hangsúly a rugalmas biztonságra, a foglalkoztathatóságra, a magasabb fokú termelékenységre, továbbá az oktatásra és a képzésre helyeződött át, hiszen ezek mind hozzájárulhatnak a hatékonyabb munkaerő-piacok létrehozásához. Ezen túlmenően azoknak az intézkedéseknek kellene a legnagyobb prioritást biztosítani, amelyek ösztönzik a munkahelyteremtést és a vállalatalapítást, valamint azoknak, amelyek bátorítják a kívülről érkező befektetéseket.

3.3.4 Az elmúlt évtizedben a jóléti rendszerek a szociális védelmi rendszereken belüli munkára való ösztönzés előmozdítását célzó reformok középpontjában álltak. Ez összhangban áll a kínálatoldali filozófiával, amelyhez a jóléti juttatások csökkentése és szigorúbb jogosultsági feltételek kapcsolódnak. Ezekről az intézkedésekről úgy vélik, hogy csökkentik a munkanélküliséget. A jóléti rendszereknek egyensúlyt kell teremteniük az emberek újbóli munkához jutásának támogatása, valamint a munkanélkülieknek nyújtott jövedelemtámogatás között.

3.3.5 Az ilyen politikák hatékonysága megkérdőjelezhető. Az utóbbi két évtizedben nőttek az egyenlőtlenségek. A jóléti rendszerek létfontosságú szerepet játszanak a szegénység csökkentésében, és szociális juttatások nélkül az egyenlőtlenségek erősödése és a válság szociális hatása sokkal gyorsabb és erősebb lenne. Fennáll a veszélye, hogy a jelenlegi válság megtorpantja a foglalkoztatás növekedésének és az országok közötti társadalmi kohézió javulásának tendenciáját, miközben súlyosbítja azt a hosszú távon tapasztalható európai tendenciát, hogy az egyes országokon belüli jövedelem-egyenlőtlenség nő. (18)

3.3.6 A számos tagállamban a válság leküzdése érdekében hozott intézkedések kedvező eredményekkel jártak. Másrészt az Európai Bizottság jelentése szerint (19) a munkanélküliek számos országban nem kapnak jövedelemtámogatást. Egyes esetekben a juttatások nem megfelelően célzottak, ami azt sugallja, hogy a juttatások rendszere egyrészről nem alkalmas a megfelelő biztonsági háló biztosítására, másrészről pedig nem a leginkább rászorulókat támogatja. E rendszerek minősége és fenntarthatósága a tét. (20) A gazdasági válság és a demográfiai fejlemények kihatásának következtében fennáll a veszélye, hogy a jóléti rendszerek az életszínvonal növelése helyett kizárólag a minimális előírások megállapítására koncentrálnak majd. Ez különösen azokra a tagállamokra érvényes, ahol a juttatások már most meghaladják az adott állam fiskális bevételeit. Miközben a termelékenységi szint egyre nő az Unió országaiban, éppúgy a szegénység is. El kellene gondolkozni azon, hogy miért tűnik lehetetlennek a polgárok számára legalapvetőbb szükségleteik ellátását és a tisztességes munkát biztosítani. Az egyik hosszú távú megoldás az, ha az állami és a magánszektor gazdaságának növekedését a versenyképes vállalatok fejlődése mozdítja elő.

3.3.7 Az EU-nak az a képessége azonban, hogy megfelelő védelmet nyújtson a kockázatok ellen és a gazdasági növekedést társadalmi haladással ötvözze, csak a reformok érdekében tett erőfeszítések fokozása révén tartható fenn. Közös előrelépést kell elérni a foglalkoztatási szintek növelése, a termelékenység fokozása, a megfelelő fiskális rendszerek kialakítása terén, valamint annak kapcsán, hogy az európai szociális rendszerek fenntarthatóvá váljanak és lehetőségük legyen megfelelő védelem nyújtására.

3.4 Jogi fejlemények

3.4.1 Az Európai Bíróság négy ügyben (Viking, Laval, Rüffert és Luxemburg) hozott döntései (21) heves vitákat gerjesztettek politikai és tudományos körökben, és tovább fokozták a szociális dömping növekvő kockázatával kapcsolatos, megalapozott és megalapozatlan félelmeket. A döntésekre az uniós intézmények és a szociális partnerek is reagáltak.

3.4.2 2008 októberében az Európai Bíróság ítéleteire reagálva az Európai Parlament állásfoglalást fogadott el. (22) Az Európai Parlament kijelentette, hogy a szolgáltatásnyújtás szabadsága nem élvez elsőbbséget az Európai Unió alapjogi chartájában megállapított alapvető jogokkal, és különösen a szakszervezetek azon jogával szemben, hogy kollektív szerződésekről tárgyaljanak, azokat megkössék és végrehajtsák, illetve hogy kollektív fellépéseket valósítsanak meg. Ezen túlmenően a Parlament kijelentette, hogy a jelenlegi közösségi jog hézagos és következetlen. Ez pedig ellentétes a jogalkotó akaratával, amely ugyanis a szolgáltatásnyújtás szabadsága és a munkavállalói jogok védelme közötti helyes egyensúly megteremtésére törekszik.

3.4.3 A tudományos körök kritikusan nyilatkoztak. (23) 2009 júniusában több mint száz európai munkajogász és jogtudós nyílt levelet intézett az állam- és kormányfőkhöz, amelyben mély aggodalmuknak adtak hangot az alapvető szociális jogok megnyirbálása, valamint a Bíróság döntéseinek a munkavállalók és szervezeteik jogaira gyakorolt hatása miatt. Amiatt is aggodalmukat fejezték ki, hogy a bírósági határozatok komoly problémákat okoztak a munkavállalók jogainak hatékony védelme terén. Hangsúlyozták, hogy az alapvető szociális jogokat nem lehet a belső piaci szabadságok és a versenyjog alá rendelni, ellenkezőleg, teljes mértékben el kellene azokat ismerni olyan jogokként, amelyek előfeltételei az Európai Unión belüli fenntartható gazdasági és szociális fejlődésnek.

3.4.4 2009. március végén az Európai Bizottság és a francia elnökség felkérésére az európai szociális partnerek megkezdték az Európai Bíróság ítéleteinek közös elemzését. A feladat teljesítésére egy ideiglenes bizottságot állítottak fel, amely néhány kulcsfontosságú kérdésre összpontosította munkáját, többek között a gazdasági szabadságok és a szociális jogok közötti összefüggésre, a szabad mozgás és szolgáltatásnyújtás javítása érdekében eltávolítandó akadályokra és megvalósítandó feltételekre, az átláthatóság és a jogbiztonság kérdésére, valamint az eltérő nemzeti iparági kapcsolati rendszerek tiszteletben tartása által jelentett kihívásra. (24)

3.4.5 Az EGSZB – miközben elismeri, hogy a létező szabályok értelmezése az Európai Bíróság előjoga – úgy véli, hogy ezek a döntések számos szempontból aggodalomra adnak okot, és hogy meg kell vizsgálni és el kell magyarázni azok következményeit.

3.4.5.1 A gazdasági szabadságok és az alapvető szociális jogok közötti hierarchia

A Viking- és a Laval-ügy révén a Bíróság elismerte, hogy a kollektív keresetek benyújtása alapvető jog, és ezért az uniós joganyag része, hangsúlyozva ugyanakkor, hogy ez nem magasabb rendű más uniós jogoknál, például a szolgáltatásnyújtás szabadságánál vagy a letelepedés szabadságánál. Ezen túlmenően a Bíróság kimondta, hogy a szolgáltatásnyújtás szabadsága és a letelepedés szabadsága horizontális közvetlen hatállyal rendelkezik. Az Európai Bíróság megállapította, hogy nem elegendő, ha a kollektív fellépés „a Szerződéssel összeegyeztethető jogos célt szolgál, és azt közérdeken alapuló kényszerítő ok igazolja. (…) az is szükséges, hogy alkalmas legyen az elérni kívánt cél megvalósításának biztosítására, és ne lépje túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket” (25). Így annak elismerése, hogy a kollektív keresetek benyújtása alapvető jog, inkább elvi, mint gyakorlati jelentőségű. Ebből következően a Bíróság kimondta, hogy a kollektív fellépések korlátozzák a fenti szabadságokat, és azt vizsgálta, hogy ez a korlátozás indokolt-e. Ez azt jelenti, hogy a kollektív fellépéseket mindig a gazdasági szabadságok korlátozásának tekintetében kell mérlegelni. A tudományos szakemberek arra hívták fel a figyelmet, hogy az Emberi Jogok Európai Bírósága a közelmúltban több ügyben (26) az ellenkező megközelítést alkalmazta, vagyis azt vizsgálta, hogy az alapvető jogok területén milyen korlátozások engedhetők meg. A Bíróság ítéletei aggályokat vethetnek fel az EJEB ítélkezési gyakorlatának ellentmondó tartalmuk miatt.

3.4.5.2 Az alapvető jogok korlátozása

Az Európai Bíróság most először ítélkezett a nemzeti szintű kollektív fellépések korlátozásáról transznacionális összefüggésben. Az EGSZB különösen aggasztónak találja, hogy a Bíróság ezen a ponton vezette be az arányossági próbát. Az arányossági próba egyrészről elvesz a kollektív fellépésekhez fűződő alapvető jog minőségéből, másrészt pedig sérti a sztrájkjogot. Figyelemmel az EJEB ítéleteire és az egyéb reakciókra, az EGSZB hangsúlyozza, hogy a gazdasági szabadságok és az alapvető szociális jogok korlátainak meghatározását célzó folyamat függ a jövőben meghozandó ítéletektől, és az azok által a későbbiekben felvetett kérdésektől is.

3.4.5.3 A munkavállalók kiküldetéséről szóló irányelv

A munkavállalók kiküldetéséről szóló irányelv célja, hogy a nemzeti sokszínűség tiszteletben tartása mellett biztosítsa a szükséges harmonizációt a munkavállalók ideiglenes, határon túli kiküldetését szabályozó nemzeti politikák koordinációja során. Az Európai Bíróság arra a következtetésre jutott, hogy a felmerülő problémák a munkavállalók kiküldetéséről szóló irányelv egyes rendelkezései nemzeti átültetésének hiányából (Laval), a nem kompatibilis tagállami jogalkotásból (Rüffert) (27), vagy az irányelv túl széles körű értelmezéséből és a nem egyértelmű és nem megalapozott ellenőrzési intézkedésekből (Luxembourg) adódnak.

Az Európai Bíróság véleménye szerint a munkavállalók kiküldetéséről szóló irányelv nem az egyenlő bánásmódra összpontosít, hanem azt biztosítja, hogy a kiküldött munkavállalók tekintetében tartsák tiszteletben a minimális követelményeket. Következésképpen minimumszabályozás helyett ténylegesen egy maximum irányelv. Az Európai Bíróság ítéletei azonban nem akadályozzák a munkaadókat abban, hogy kedvezőbb foglalkoztatási feltételeket alkalmazzanak. A munkavállalók kiküldetéséről szóló irányelv 3.7. cikkének célja annak biztosítása, hogy a fogadó tagállamban a minimumszabályok gyakorlati alkalmazása ne vezessen a munkakörülmények romlásához azokhoz képest, amelyekre a kiküldött munkavállaló származási országában jogosult. Többen úgy vélik, hogy ezekkel az ítéletekkel a Bíróság elvett néhány lehetőséget arra, hogy nemzeti szinten törvényi előírásokkal vagy kollektív szerződésekkel a munkavállalók javára a minimális védelem szintjét előíró kötelező szabályokon túlmutató, magasabb szintű védelmet írjanak elő.

Ez aztán a verseny torzulásához vezet nemzeti szinten és a belső piacon, ahol a nemzeti vállalkozásoknak a nemzeti jogszabályok vagy kollektív szerződések alapján kell működniük, míg a más tagállamból származó versenytársaik a minimumszabályokat alkalmazhatják.

3.4.5.4 A különböző jogrendszerek ütközése

Az ítélet másik következménye a közösségi jog és a nemzetközi előírások ütközése (28). Ezen túlmenően lehetséges, hogy jogütközés mutatható ki a 87. és a 98. sz. ILO-egyezmény, az Európai Szociális Charta 6. cikkének (4) bekezdése, illetve a nevezett intézmények ítélkezési gyakorlatának tekintetében is, amint azt az ILO felügyeleti szervei megállapították (lásd: BAPA-ügy [Egyesült Királyság]).

4. Következtetések

4.1 Az elmúlt évek és a jelenlegi válság a szociális egyenlőtlenségek további növekedésének kockázatát hozták magukkal. Ráadásul az EU saját döntéseivel tovább növelte a szociális és versenytorzulások kockázatát. A gazdasági, szociális és jogi fejlemények olyan helyzet kialakulásához vezethetnek, amely veszélyezteti a belső piac szociális dimenzióját, és amely aláaknázza az EGSZB 1987-es véleményében előrevetített alapvető jogok és alapvető szociális jogok érvényesülését. A következő években ezért a belső piac szociális dimenzióját kiemelt kérdésként kell kezelni, de a gazdasági szempontok – foglalkoztatás, juttatásokra való jogosultság, adóbevételek – optimalizálása érdekében az EU-nak helyre kell hoznia a belső piac nyilvánvaló kudarcát arra nézve, hogy magas színvonalú munkahelyekkel, magas színvonalú vállalkozásokkal és más munkaadókkal mozdítsa elő a növekedést.

4.2 A szociális dimenzió egyik legfontosabb szempontja a foglalkoztatás. A közfinanszírozásra nehezedő nyomás mellett nem teremthető korlátlan számú munkahely a közszférában, így a munkahelyteremtés fő terhének a magánszférára kell hárulnia. A tagállamoknak meg kell teremteniük az újra a reálgazdaságra irányuló kedvező folyamat előfeltételeit, amelynek keretében a fogyasztók munkahelyeket generálnak, a vállalatok fogyasztókat, a befektetők és vállalkozók pedig vállalatokat hoznak létre. Fontos annak felismerése is, hogy a szociális beruházások támogatják a vállalatokat és a kedvező üzleti légkört. Ennek keretében a szociális gazdaság felbecsülhetetlen szerepet játszik.

4.3 Az EGSZB hozzájárult az európai szociális modellekkel kapcsolatos kihívásokról és az európai szociális modell természetéről szóló megbeszélések alakításához (29). Az EGSZB kimondta, hogy az európai szociális modell ereje abban rejlik, hogy a versenyképesség, a szolidaritás és a kölcsönös bizalom kölcsönösen hatást gyakorolt egymásra.

4.4 A belső piac és a szociális jogok közötti ellentét felszámolásának egyik módja a „több nemzetállam, kevesebb Európa” politikájához való visszatérés lehetne. Az EGSZB megítélése szerint ennek a szöges ellentétére van szükség; több Európára van szükségünk, de nem ilyen Európára. Ez azonban az európai gazdasági és szociális politika területén új szabályozási rendszerek létrehozását teszi szükségessé. Kizárólag egy teljes mértékben demokratikus és szociális Európa alkalmas arra, hogy felszámolja az európaiak egyre növekvő elidegenedését az európai építkezéstől. Európának ugyanakkor tiszteletben kell tartania a tagállamok különféle szociális rendszereit. Ha azonban a Bíróság ítélkezési gyakorlata és az uniós jog figyelmen kívül hagyja az EU sokszínűségét, a minimális előírások olyan alacsony szintet érhetnek el, amely sok országban nem lesz elegendő a szociális dömping megakadályozásához.

4.5 Európa szociális dimenziójának az egyik legfontosabb eleme az uniós szintű, összehangolt és igazságosabb adópolitika. Az ártalmas adóverseny elkerülése érdekében az EGSZB támogatja a közös összevont társaságiadó-alap meghonosítását célzó célkitűzéseket. A belső piac megfelelő működéséhez erre hosszú távon szükség van (30). Az EGSZB a tagállami adópolitikák szélesebb körű uniós összehangolására is felszólított, különösen azokon a területeken, ahol az adóalap mobilis, ezért a legnagyobb a veszélye az adókikerülésnek és az ártalmas adóversenynek (31). Küzdeni kell az adóelkerülés, az adócsalás, valamint az adóparadicsomok ellen.

4.6 Azt sem szabad elfelejteni, hogy a munkaerő-piaci feltételek kollektív szerződések általi szabályozása lehetőségének részleges megszüntetésével csökken a munkaerő-piacok rugalmassága. A rugalmas biztonság elvének szempontjából a kollektív szerződések és a szociális párbeszéd elengedhetetlen eszközök (32).

5. Hogyan biztosítsuk a szociális dimenzió hatékonyabb működését?

5.1 Rövid távon az EGSZB a munkavállalók kiküldetéséről szóló irányelv jobb végrehajtására szólít fel. A munkavállalók kiküldetését szabályozó rendelkezések megfelelő végrehajtásának hatékony ellenőrzése az előfeltétele annak, hogy az irányelv elérje a célját, vagyis hogy megakadályozza a szociális dömpinget. Ahhoz, hogy a kiküldetésben lévő munkavállalók fizetését és munkakörülményeit hatékonyan lehessen ellenőrizni, biztosítani kell a hatóságok közötti hatékony transznacionális együttműködést. Az EGSZB támogatja egy „Európai Szociális Interpol” létrehozását, melynek feladata az lenne, hogy koordinálja az egyes tagállamokban felállított, a munkakörülmények ellenőrzéséért felelős felügyeletek tevékenységét.

5.2 Az EJEB alapvető jogokkal kapcsolatos ítélkezési gyakorlatával kapcsolatban az EJEB úgy nyilatkozott, hogy „az Egyezmény egy élő jogi eszköz […] célja hogy tükrözze az emberi jogok védelme területén elvárt egyre magasabb szintet, és így a demokratikus társadalmak alapvető értékei sérelmeinek megállapítása során nagyobb határozottságot tesz szükségessé, valamint azt, hogy a jogok korlátozását megszorítóan értelmezzék” (33). Az EGSZB ösztönzi az Európai Bizottságot, hogy az Unióban jelenleg fennálló helyzetet az EJEB legutóbbi ítéleteinek fényében értékelje.

5.3 A munkavállalók, azok képviselői és a szakszervezetek bevonása és részvétele elengedhetetlen a változások szociálisan elfogadható módon való, vállalati szintű kezeléséhez (34). Az EGSZB számos alkalommal hangsúlyozta a szociális párbeszéd fontosságát, és azt, hogy európai és nemzeti szinten meg kell erősíteni az ipari kapcsolati rendszereket, miközben biztosítani kell e rendszerek EU-n belüli sokszínűségét is (35). Az EGSZB az Európai Bizottság minden olyan intézkedését támogatja, melynek célja a szociális párbeszéd erősítése, így például:

— a magasabb színvonalú szociális párbeszéd, valamint egy európai vitarendezési és békéltetési mechanizmus előmozdítását;

— a makrogazdasági párbeszéd továbbvitelét, melynek célja egy újabb pénzügyi válság megelőzése.

5.4 Középtávon az EGSZB támogat egy olyan európai bizottsági kezdeményezést, amely tisztázza, milyen jogi kötelezettségei vannak a munkavállalók kiküldetéséről szóló irányelv végrehajtásának keretében a tagállami hatóságoknak, a vállalkozásoknak és a munkavállalóknak, és ezáltal biztosítja, hogy ezek a szabályok általánosan alkalmazhatók legyenek. Ebben az összefüggésben az EGSZB üdvözli José Manuel Barroso, az Európai Bizottság elnöke által az Európai Parlament előtt tett kötelezettségvállalást. Az EGSZB érdekesnek találja a Monti-jelentésben megfogalmazott javaslatot, miszerint a sztrájkjogot ki kellene vonni a belső piac hatálya alól, és úgy véli, hogy ez a problémák egy részére nézve megoldást jelenthet. Ez azonban nem zárná ki a munkavállalók kiküldetéséről szóló irányelv részleges felülvizsgálatát, ami a munkavégzés helye elv következetes alkalmazását célozná, és lehetővé tenné annak jogszabályi megállapítását, hogy az ugyanazon helyen elvégzett ugyanazon munka tekintetében minden esetben ugyanazokat a munka- és fizetési feltételeket kell alkalmazni.

5.5 Hosszabb távon az Európai Uniónak az alapvető szociális jogok megerősítésére kell törekednie.

Az EGSZB számos alkalommal hangoztatta, hogy erősebb európai szociális politikákra van szükség, különösen a jelenlegi válság fényében. Az EU-nak el kell köteleznie magát a következő politikák mellett: teljes foglalkoztatás, a jövedelmi egyenlőtlenségek csökkentése, a szociális feltételek javítása, a jóléti állam megerősítése, a szociális védettséget nem nyújtó munkavállalási feltételek eltörlése, valamint a munkavállalói jogok és az ágazati demokrácia kiterjesztése. A Lisszaboni Szerződés és a hozzá csatolt Alapjogi Charta még nem tudta kellően kifejteni hatását az alapvető jogok és a gazdasági jogok egyensúlyára, ehhez még időre van szükség.

Az alapvető jogok, köztük a szociális jogok megerősítése azonban megköveteli, hogy az alapvető jogok bármely korlátozása csak nagyon behatárolt keretek közt valósulhasson meg. Kiindulópontul annak kell szolgálnia, hogy először az alapvető jogokat kell tekintetbe venni, nem a gazdasági szabadságokat, az EJEB ítélkezési gyakorlatával összhangban. A szociális dimenzió megerősítése érdekében ki kell igazítani a közvetlenül hatályos uniós jogszabályokat (az elsődleges jogot).

Kelt Brüsszelben, 2010. július 14-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Mario SEPI

(1) A Szakszervezetek Európai Szövetsége 80 millió munkavállalót képvisel.

(2) Lásd az EGSZB 1987. november 19-i véleményét a belső piac szociális szempontjairól, előadó: BERETTA (HL C 356., 1987.12.31., 31–33. o.)

(3) Például A belső piac szociális dimenziója. Az Európai Bizottság munkadokumentuma. SEC (88) 1148 final, 1988. szeptember 14., valamint az Európai Bizottság közleménye a munkavállalók alapvető szociális jogairól szóló közösségi charta végrehajtására vonatkozó cselekvési programról, COM(89) 568 végleges, 1989. november 29.

(4) A belső piac szociális dimenziója. Az Európai Bizottság munkadokumentuma. SEC (88) 1148 final, 1988. szeptember 14.

(5) Lásd az EGSZB következő véleményeit:

2006. július 6., Társadalmi kohézió: az európai szociális modell részletes kidolgozása, előadó: Ernst Erik EHNMARK (HL C 309., 2006.12.16., 119–125. o.).

2008. július 9., Új európai szociális cselekvési program, előadó: Jan OLSSON (HL C 27., 2009.2.3., 99–107. o.) és

2009. november 4., A lisszaboni stratégia a 2010 utáni időszakban, főelőadó: Wolfgang GREIF (HL C 128., 2010.5.18., 3–9. o.).

(6) Az EGSZB 2008. december 4-i véleménye a következő tárgyban: A megújult lisszaboni stratégiával kapcsolatos hatékony irányítás. Főelőadó: Susanna FLORIO (HL C 175., 2009.7.28., 13–19. o.).

(7) Európai Bizottság, Gazdasági előrejelzés, 2009 tavasza.

(8) Lásd a 2009. január 15-i EGSZB-véleményt az európai gazdasági fellendülés tervéről, előadó: Thomas DELAPINA (HL C 182., 2009.8.4., 71–74. o.).

(9) Ibid.

(10) Lásd az EGSZB 2009. május 14-i véleményét: „A tagállamokbeli jogi korlátok hatása az EU versenyképességére”, előadó: Joost VAN IERSEL. (HL C 277., 2009.11.17., 6–14. o.).

(11) A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának – Egységes piac a XXI. századi Európa számára, COM(2007) 724 végleges.

(12) Átfogó jelentés a lisszaboni stratégia végrehajtásáról és jövőjéről a 2010 utáni időszakban.

(13) Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2009. január 14-i véleménye a belső piac szociális és környezeti dimenziójáról. Előadó: Andrzej ADAMCZYk (HL C 182., 2009.8.4., 1–7. o.).

(14) Lásd az EGSZB 2009. május 14-i véleményét: „A tagállamokbeli jogi korlátok hatása az EU versenyképességére”. Előadó: Joost VAN IERSEL (HL C 277., 2009.11.17., 6–14. o.).

(15) Az EGSZB 2009. március 25-i véleménye: A mobilitás meglévő korlátainak meghatározása a belső munkaerőpiacon. Előadó: Vladimíra DRBALOVÁ (HL C 228., 2009.9.22., 14–23. o.).

(16) Európai Bizottság, Gazdasági előrejelzés, 2009 tavasza.

(17) [Üzemi szintű válaszreakciók az európai gazdasági válságra.] Vera Glassner és Galgóczi Béla, ETUI, 2009. évi fehér könyv.

(18) Az egyre növekvő egyenlőtlenség tendenciája az OECD-országokban is szembeszökő.

(19) [Szociális helyzet az Európai Unióban, 2008].

(20) IRES 115.

(21) Viking C-438/05, Laval C-341/05, Rüffert C-346/06, Bizottság kontra Luxemburg C-319/06.

(22) Az EP 2008. október 22-i határozata a kollektív megállapodásokkal szembeni kihívásokról az EU-ban (2008/2085(INI)).

(23) http://www.etui.org/en/Headline-issues/Viking-Laval-Rueffert-Luxembourg/2-Articles-in-academic-literature-on-the-judgements.

(24) Jelentés az európai szociális partnereknek az Európai Bíróság által a Viking-, a Laval-, a Rüffert- és a Luxemburg-ügyben hozott ítéleteivel kapcsolatos közös munkájáról.

(25) Viking C-438/05 (75.)

(26) EJEB: Demir és Baykara kontra Törökország (34503/97. sz. beadvány).

(27) A Bíróságnak a Rüffert-ügyben hozott ítélete szerint az alacsonyabb bér fizetéséből származó versenyelőny része a szolgáltatásnyújtás szabadságának és ezért védelem alatt áll.

(28) A Bíróság a Rüffert-ügy ítéletében figyelmen kívül hagyta a 94. sz. ILO-egyezményt, így az értelmezés a különböző jogrendszerek ütközését eredményezi.

(29) Lásd az EGSZB 2006. július 6-i véleményét a következő tárgyban: Társadalmi kohézió: az európai szociális modell részletes kidolgozása, előadó: Ernst Erik EHNMARK (HL C 309., 2006.12.16., 119–125. o.).

(30) Lásd a közvetlenadó-rendszerek összehangolásáról szóló 2007. szeptember 26-i EGSZB véleményt. Előadó: Lars NYBERG (HL C 10, 2008.1.15., 113–117. o.).

(31) Lásd az EGSZB 2009. november 4-i véleményét a következő tárgyban: A lisszaboni stratégia 2010 után. Főelőadó: Wolfgang GREIF (HL C 128., 2010.5.18., 3–9. o.).

(32) Lásd a EGSZB 2007. július 11-i véleményét a következő tárgyban: Rugalmas biztonság (kollektív tárgyalások, a szociális párbeszéd szerepe). Előadó: Thomas JANSON (HL C 256., 2007.10.27., 108–113. o.).

(33) EJEB: Demir és Baykara kontra Törökország (34503/97. sz. beadvány).

(34) Lásd a 2005. szeptember 29-i EGSZB-véleményt a szociális párbeszédről és az ipari szerkezetváltásról. (előadó Gustav ZÖHRER, HL C 24., 2006.1.30., 90–94. o.).

(35) Lásd a EGSZB 2007. július 11-i véleményét a következő tárgyban: Rugalmas biztonság (kollektív tárgyalások, a szociális párbeszéd szerepe). Előadó: Thomas JANSON (HL C 256., 2007.10.27., 108–113. o.).