A bírák fegyelmi rendszerét módosították és aktívan használják. A 2018-ban jelentősen módosított fegyelmi rendszerrel kapcsolatban olyan aggály merült fel, hogy nem nyújt megfelelő biztosítékokat a bírói függetlenség védelméhez, mivel a bírákat szankcionálhatják a bírósági határozatok tartalma miatt, többek között azért is, ha a Bíróságtól előzetes döntéshozatalt kérnek. Ezen túlmenően még mindig fennállnak az aggályok a Legfelsőbb Bíróság fegyelmi tanácsával kapcsolatban is, amely fegyelmi ügyekben a végső fokon eljáró fórum, és kizárólag az új összetételű Nemzeti Igazságszolgáltatási Tanács által kiválasztott bírákból áll. A Bizottság 2019. október 10-én úgy határozott, hogy Lengyelország ügyében a Bírósághoz fordul, ezen új rendelkezéseket kifogásolva. A fegyelmi rendszer lehetővé teszi, hogy a bírák ellen fegyelmi eljárást indítsanak a bírósági határozataik tartalma vagy a lengyel alkotmányos szervek működésével kapcsolatban tett nyilatkozataik miatt. Egy ideiglenes intézkedések iránti kérelem alapján hozott 2020. április 8-i végzésében a Bíróság arra kötelezte Lengyelországot, hogy haladéktalanul függessze fel a fegyelmi tanácsnak a bírák fegyelmi ügyeivel kapcsolatos hatáskörére vonatkozó nemzeti rendelkezések alkalmazását. A végzést követően a fegyelmi tanács jogkérdést terjesztett az Alkotmánybíróság elé, melyben vitatta a Szerződés azon rendelkezéseinek alkotmányosságát, amelyek az ideiglenes intézkedéseket elrendelő végzés alapjául szolgáltak. A 2019. december 20-i törvény tovább bővítette a fegyelmi vétség fogalmát, súlyosbítva ezzel a bírói függetlenséget fenyegető veszélyeket. Ez a kérdés szerepel abban az új kötelezettségszegési eljárásban, melyet a Bizottság 2020. április 29-én indított. Az új fegyelmi rendszer és a 2019. december 20-i törvény miatt más tagállamok bíróságai az EU-ban folytatott igazságügyi együttműködéssel összefüggésben megkérdőjelezték a lengyel rendszer bírósági garanciáit.

A Legfelsőbb Bíróság két új tanácsát, melyet a 2018-as reformmal hoztak létre, 2019-ben új hatáskörökkel ruházták fel. A fegyelmi tanács és a rendkívüli ellenőrzéssel és közügyekkel foglalkozó tanács kizárólag olyan új bírákból áll, akiket az új összetételű Nemzeti Igazságszolgáltatási Tanács kérésére neveztek ki. A Bíróság 2019. november 19-i ítéletét követően a Legfelsőbb Bíróság három határozatban kimondta, hogy a fegyelmi tanács az uniós és a nemzeti jog értelmében nem tekinthető független bíróságnak. A 2019. december 20-i törvény a rendkívüli ellenőrzéssel és közügyekkel foglalkozó tanácsot kizárólagos hatáskörrel ruházta fel a bírói függetlenséggel kapcsolatos ügyekben való döntéshozatal tekintetében. Az említett törvény ezen része egyike a Bizottság által 2020. április 29-én indított kötelezettségszegési eljárásban megnevezett aggályoknak. Az új fegyelmi tanácsot felruházták továbbá azzal a hatáskörrel is, hogy felfüggessze a bírák mentelmi jogát abban az esetben, ha büntetőeljárás indul ellenük (korábban ezt a hatáskört az elsőfokú fegyelmi bíróságok gyakorolták). A tanácsok ezen új hatásköreit több nemzeti intézmény és a Velencei Bizottság is kritizálta.

A Nemzeti Igazságszolgáltatási Tanács elsősorban politikai alapon kinevezett tagokból áll. A 2018-as igazságügyi reform megváltoztatta a Nemzeti Igazságszolgáltatási Tanács bíró tagjainak kinevezési eljárását. A bíró tagokat, akik a Nemzeti Igazságszolgáltatási Tanács többségét alkotják, most már közvetlenül a Szejm nevezi ki, míg korábban a bírói szakma képviselői választották ki őket. A Nemzeti Igazságszolgáltatási Tanács új összetétele nem felelt meg az Európa Tanács ajánlásainak, és egyike azon aggályoknak, melyeket a Bizottság a lengyelországi jogállamiságról szóló, az EUSZ 7. cikkének (1) bekezdése szerinti eljárásnak megfelelően elfogadott, indokolással ellátott javaslatában megfogalmazott. 2019. március 25-én a Nemzeti Igazságszolgáltatási Tanács kérésére az Alkotmánybíróság kijelentette, hogy a Nemzeti Igazságszolgáltatási Tanács bíró tagjainak új kinevezési eljárása megfelel az Alkotmánynak. 2019. november 19-én az újonnan létrehozott fegyelmi tanács függetlenségének és pártatlanságának kérdésében, melyet a Legfelsőbb Bíróság előzetes döntéshozatalra terjesztett elő, a Bíróság megállapította: ahhoz, hogy egy igazságszolgáltatási tanács beavatkozása objektívebbé tegye a bírák köztársasági elnök általi kinevezésének folyamatát, e tanácsnak magának is kellően függetlennek kell lennie a törvényhozó és a végrehajtó hatalomtól, valamint attól a szervtől, melynek véleményt terjeszt elő. 2020. január 23-án a Legfelsőbb Bíróság a Bíróság ezen ítéletére hivatkozva állásfoglalást adott ki, melyben kimondta, hogy az új összetételű Nemzeti Igazságszolgáltatási Tanács nem független, és azt is kijelentette, hogy a Legfelsőbb Bíróságnak az új összetételű Nemzeti Igazságszolgáltatási Tanács által kinevezett bírái nem bírálhatnak el ügyeket. Az állásfoglalást az Alkotmánybíróság – a miniszterelnök és a Szejm elnöke kérésére eljárva, akiket a köztársasági elnök és a legfőbb ügyész is támogatott – az Alkotmánnyal és az uniós joggal összeegyeztethetetlennek találta. A Legfelsőbb Bíróság azonban továbbra is alkalmazza az állásfoglalását. A Nemzeti Igazságszolgáltatási Tanács továbbra is javasol bírónak kinevezendő jelölteket a köztársasági elnöknek.

Az Alkotmánybíróság függetlenségével és legitimitásával kapcsolatban a Bizottság által az EUSZ 7. cikkének (1) bekezdése szerinti eljárás keretében megfogalmazott aggályokat mindeddig nem sikerült eloszlatni. 2019-ben az ombudsman és a Legfelsőbb Bíróság továbbra is aggályokat fogalmazott meg az Alkotmánybíróság működésével és legitimitásával kapcsolatban. Az Alkotmánybírósággal kapcsolatos aggályokat a Velencei Bizottság, valamint nemzetközi szervezetek és NGO-k is osztották. A miniszterelnök, a Szejm elnöke, a Nemzeti Igazságszolgáltatási Tanács és a Legfelsőbb Bíróság újonnan létrehozott fegyelmi tanácsa politikailag érzékeny kérdéseket – különösen az igazságügyi reformokat – érintő ügyeket kezdeményezett. A legfőbb ügyész és a fegyelmi tanács által kezdeményezett egyes ügyekben azt kérték, hogy vizsgálják meg az Alkotmány összeegyeztethetőségét az Európai Unióról szóló szerződés rendelkezéseivel.

A Bíróság ítéletei megerősítették az uniós jog bírói függetlenségre vonatkozó előírásait. 2019-ben az Európai Unió Bírósága (a továbbiakban: a Bíróság) két olyan ítéletet is hozott, melyekben megerősítette, hogy a Bizottság által a kötelezettségszegési eljárás keretében kifogásolt jogszabály a bírói függetlenségre vonatkozó követelmények tekintetében sértette az uniós jogot. A Bíróság az uniós joggal ellentétesnek ítélte a Legfelsőbb Bíróság bíráinak nyugdíjazására vonatkozó szabályok megváltoztatását, amelynek következtében a legfelsőbb bírósági bírák kb. egyharmadának idő előtt lejárt a megbízatása. A Bíróság továbbá azt is megállapította, hogy a rendes bírósági bírák új nyugdíjazási rendszerére vonatkozó lengyel jogszabályok ellentétesek az uniós joggal, különösen azért, mert nem nyújtanak megfelelő biztosítékokat a bírói függetlenség garantálására. A lengyel hatóságok már ezen ítéleteket megelőzően módosították a nemzeti jogszabályokat. Továbbá a lengyel bíróságok az igazságügyi reform kapcsán több mint 10 esetben fordultak a Bírósághoz előzetes döntéshozatali eljárás keretében.

A lakosság és a vállalatok körében a bírói függetlenség érzékelt szintje alacsony, és az elmúlt években csökkenő tendenciát mutatott. Míg 2019-ben a lakosság körében a megkérdezettek 34 %-a érzékelte úgy, hogy a bíróságok és a bírák függetlensége „meglehetősen jó vagy nagyon jó”, a vállalatoknak csupán 27 %-a osztotta ezt a vélekedést. A bírói függetlenség érzékelt gyengeségének okaként leggyakrabban a kormány és a politikusok általi beavatkozást vagy nyomásgyakorlást említették. A bíróságokról folytatott nyilvános vitát nagy feszültségek jellemzik. 2019-ben a lengyel média arról számolt be, hogy állítólag magas rangú tisztviselők is közreműködtek az igazságügyi reformokat nyíltan kritizáló bírók ellen indított lejárató kampányban.

A 2015 novemberében megkezdett igazságügyi reformok folytatódtak. E reformok több mint 30 törvény formájában valósultak meg, melyek érintették az igazságszolgáltatási rendszer teljes struktúráját, beleértve az Alkotmánybíróságot, a Nemzeti Igazságszolgáltatási Tanácsot, a Legfelsőbb Bíróságot, a rendes bíróságokat, a közigazgatási bíróságokat és az ügyészséget. Az igazságügyi reformnak több eleme is súlyos aggályokat vet fel a jogállamiságot és különösen a bírói függetlenséget illetően. Ez áll az Európai Bizottság által kezdeményezett, az EUSZ 7. cikkének (1) bekezdése szerinti eljárás középpontjában is, amelynek Tanács általi vizsgálata még folyamatban van. Az Európai Parlament is aggodalmának adott hangot a jogállamiság lengyelországi helyzetével kapcsolatban. Továbbá ezen reformok egyes részeivel kapcsolatban kötelezettségszegési eljárás van folyamatban. A bírói függetlenség megóvása egyike volt a 2020-as európai szemeszter keretében kiadott országspecifikus ajánlásoknak.

A fékek és ellensúlyok rendszerének más elemei is nyomás alatt vannak. A reformokat gyorsított jogalkotási eljárásban fogadták el, az érdekelt felekkel folytatott konzultáció nem volt széleskörű, és az ellenzéknek sem biztosítottak elegendő lehetőséget arra, hogy betöltse szerepét a jogalkotási folyamatban. Lengyelország élénk civil társadalommal és tekintélyes bírói és ügyészi szakmai szervezetekkel rendelkezik, melyek részt vesznek a közéleti vitákban. Ezekről a szervezetekről azonban egyes politikusok elítélően nyilatkoztak. A nehéz körülmények ellenére az ombudsman biztosa továbbra is kulcsszerepet játszik a jogállamiság megóvásában.

A médiapluralizmust garantáló lengyel jogi keret egyrészt alkotmányos biztosítékokon, másrészt ágazati jogszabályokon alapul. A médiahatóságot – az Országos Rádió- és Televíziótanácsot – látszólag megfelelő biztosítékok védik, mégis aggályok merültek fel a függetlenségével kapcsolatban. A médiahatóság szerepét a 2016-os reform is csökkentette, mivel a lengyel közmédia irányításával kapcsolatos hatásköröket a Nemzeti Médiatanácsra ruházta át. A médiában fennálló tulajdonosi viszonyok átláthatóságát szabályozó jogi keret nem egyformán alkalmazandó mindegyik médiaszereplőre. Ami az újságírók védelmét illeti, a közszolgálati tisztviselők megsértésének bűncselekménnyé nyilvánítása továbbra is problémákat vet fel.

Lengyelország fejlett jogi és intézményi keretekkel rendelkezik a korrupció megakadályozására és az átláthatóság előmozdítására. Létezik egy külön kormányzati korrupcióellenes program, amely elsősorban képzést és iránymutatást nyújt a hivatalnokoknak. Azonban strukturális gyengeségekre derült fény többek között a hatályban lévő vagyonnyilatkozati rendszer és a lobbitevékenységekre vonatkozó szabályozás kapcsán. Tervezik a közélet átláthatóságára vonatkozó új törvény révén a legfontosabb megelőzési célú rendelkezések egyetlen jogi aktusba foglalását, de ennek ismételt elhalasztása aggodalomra ad okot. Aggodalomra ad okot továbbá a korrupció megelőzéséért és leküzdéséért felelős legfőbb intézmények függetlensége is, különös tekintettel a Központi Korrupcióellenes Hivatal végrehajtó hatalomnak történő alárendelésére és arra, hogy az igazságügyi miniszter egyben a legfőbb ügyész is.

A közszférát érintő etikai és feddhetetlenségi, valamint összeférhetetlenségi kérdéseket jelenleg több alapvető törvény is szabályozza. A feddhetetlenséget elsősorban a közfeladatot ellátó személyek üzleti tevékenységének korlátozásáról szóló törvény szabályozza, amely bizonyos tevékenységeket megtilt ezen személyeknek, és korlátozza az üzleti részesedésüket és különféle vállalati testületekben való tagságukat. A közszolgálati etikai keretszabályokról szóló rendelet meghatározza a közigazgatásban érvényes etikai normákat, de nem terjed ki a legfelső vezetőkre, akiknek magatartására vonatkozóan az Alkotmány tartalmaz általános szabályokat. A minisztériumok különböző mértékben saját maguk is foglalkoznak az intézményük tisztviselőit érintő feddhetetlenségi kérdésekkel. A GRECO hangsúlyozta a koherensebb szakpolitika lehetséges előnyeit, és javasolta egy általános feddhetetlenségi terv, valamint egy erős felügyeleti és szankcionáló mechanizmusokat tartalmazó magatartási kódex kidolgozását, továbbá a feddhetetlenségi kérdések erőteljesebb tudatosítását. Ezenkívül több más jogi előírás is rendelkezik egyes konkrét összeférhetetlenségi helyzetek bejelentésének kötelezettségéről, ezen előírások azonban nincsenek egyértelműen összehangolva vagy egységes szabályozási keretbe foglalva. Bár az általánosan kötelező erejű törvények nem tartalmazzák az összeférhetetlenség fogalmának jogi meghatározását, a közigazgatási eljárásokról szóló törvénykönyv kitér a közszolgálati tisztviselőket érintő összeférhetetlenségi szabályokra. A miniszterek és egyéb vezető tisztviselők esetében e szabályok egyes konkrét, tulajdoni érdekeltséggel kapcsolatos helyzetekre korlátozódnak. 2019-ben a Központi Korrupcióellenes Hivatal 2477 összeférhetetlenségi ügyet vizsgált ki az Egészségügyi Minisztériumban és a Védelmi Minisztériumban (2018-ban 4581-et), melyek 2187 személyt érintettek (2018-ban 2110-et), és ebből három ügyet az ügyészség elé terjesztettek.

Javaslatot nyújtottak be a büntető törvénykönyv módosítására. A büntető törvénykönyvet módosító 2019. júniusi törvénytervezetet az Alkotmánybíróság 2020. július 14-én alkotmányellenesnek találta. A tervezet módosításokat javasolt a közfeladatot ellátó személy fogalmának meghatározásában, és kiterjesztette volna azt többek között a közpénzek felett rendelkező hazai vagy külföldi szervezeti egységekre, az állami tulajdonú vállalatok igazgatótanácsának tagjaira vagy képviselőire, valamint azon jogalanyokra, melyeknek jegyzett tőkéjében a központi kormány vagy a helyi önkormányzat több mint 50 % tulajdonosi részesedéssel bír. A javasolt változtatások között szerepelt volna továbbá a nagy értékű eszközökhöz kapcsolódó aktív és passzív vesztegetési bűncselekményekre kiszabható szankciók növelése is. Megmaradtak volna azonban az olyan mechanizmusok, mint például a „nem büntethetőségi” előírás, amely szerint a vesztegető személy nem büntethető, ha a bűnüldöző hatóságokat önként értesíti a bűncselekményről. A mentességi rendszer egyes elemeivel és a korrupciós bűncselekmények büntetőeljárás alá vonására gyakorolt hatásával kapcsolatban az Európa Tanács Korrupció Elleni Államok Csoportja (GRECO) is aggályokat fogalmazott meg.

Tervbe van véve egy kezdeményezés a korrupció elleni küzdelem jogi keretének továbbfejlesztésére. A lengyel büntetőjog szilárd alapokat biztosít a korrupciós bűncselekmények kivizsgálásához, büntetőeljárás alá vonásához és elbírálásához . Lengyelország rendelkezik továbbá a korrupció elleni küzdelemhez szükséges jogi kerettel: több jogi aktus is szabályozza a közszférában az etikai és a feddhetetlenségi követelményeket, valamint a vagyoni eszközök és az összeférhetetlenség bevallásának kötelezettségét. Ennek ellenére több aggály is felmerült, különösen az összeférhetetlenséget és a vagyonnyilatkozatokat illetően. A közélet átláthatóságáról szóló új törvény, melynek előkészítése már előrehaladott fázisban van, a már meglévő korrupcióellenes mechanizmusok megerősítését és az átláthatósági elvek egyetlen jogszabályban való összefoglalását célozza. A törvény további célja, hogy a jelenlegi vagyonnyilatkozati rendszer és szabályok egységesítése érdekében hatályon kívül helyezzen bizonyos hatályban lévő törvényeket. Emellett módosítja a lobbitevékenységekre vonatkozó szabályokat és a közügyekkel kapcsolatos információkhoz való hozzáférésről szóló törvényt, és megerősíti a visszaélést bejelentő személyek védelmét szolgáló intézkedéseket .

Az eljárások hosszát illetően a rendes bíróságok teljesítménye összességében megközelíti az uniós átlagot. 2018-ban azonban megnőtt a polgári és kereskedelmi peres ügyek rendezéséhez szükséges idő becsült tartama, és az ilyen ügyek befejezésének aránya is csökkent. Miközben a befejezett ügyek száma csökkent, a folyamatban lévő ügyek száma nőtt. Lengyelország továbbra is az Európa Tanács Miniszteri Bizottságának fokozott felügyelete alatt áll a polgári és büntetőeljárások hossza miatt.

Az igazságszolgáltatási rendszer digitalizációja terén is fejlődésre van szükség. A korábbi évekhez képest Lengyelország javította az igazságszolgáltatási rendszerrel kapcsolatos online tájékoztatás hozzáférhetőségét a nyilvánosság számára.Noha történtek fontos előrelépések, továbbra is szükség van informatikai eszközök bevezetésére az igazságszolgáltatási eljárásokban. A bíróságok további digitalizációját sürgették a bírói szövetségek, az ombudsman és az Országos Ügyvédi Kamara is, melyek jelezték, hogy digitalizáció hiánya rendszeresen okozott problémákat a Covid19-világjárvány idején.

Az a tény, hogy az igazságügyi miniszter egyben a legfőbb ügyész is, különösen aggályos azon hatásköre tekintetében, hogy konkrét ügyekben utasításokat adhat, és áthelyezhet ügyészeket. A 2016-ban végrehajtott reformokat követően a legfőbb ügyészi és az igazságügyi miniszteri tisztséget összevonták. Az igazságügyi miniszter ennélfogva közvetlenül gyakorolja a legmagasabb ügyészi hivatallal járó hatásköröket, beleértve azt is, hogy az ügyészeknek konkrét ügyekben utasításokat adhat. 2019-ben több esetben – köztük politikai jelentőségű ügyekben is – felhasználták a legfőbb ügyész, illetve a magasabb rangú ügyészek azon hatáskörét, hogy konkrét ügyekben utasításokat adhatnak (többek között a büntetőeljárás megszüntetésére). Ezt a hatáskört többek között a Velencei Bizottság is kritizálta. A legfőbb ügyész továbbá legfeljebb 6 hónapos időszakra más álláshelyre rendelheti ki az ügyészeket indokolás és az érintett ügyész beleegyezése nélkül. Emellett saját hatáskörben átcsoportosíthatja az ügyeket az ügyészek között, ami szintén aggályokat vetett fel a tekintetben, hogy a politikai szempontok befolyással lehetnek a büntetőeljárások lefolytatására.

A 2019. december 20-i törvény általános tilalmat vezetett be a lengyel bíróságok számára arra vonatkozóan, hogy a bíróságok és törvényszékek, alkotmányozó szervek és bűnüldöző hatóságok hatásköreit megkérdőjelezzék. A törvény megtiltja a lengyel bíróknak, hogy ítéletet hozzanak a bírói kinevezések és valamely bíró bírói funkciók ellátására való hatásköre tárgyában. Ugyanígy tilos a bíróknak az ügyek vizsgálatára kijelölt tanácsok összetételének jogszerűségét vizsgálni. A Bizottság a 2020. április 29-én indított kötelezettségszegési eljárásban ezen előírásokat is kifogásolta. Ugyanezen törvény új korlátozásokat vezetett be a bírák, bíróságok és más független szervek nyilatkozataival és cselekedeteivel kapcsolatban: többé nem kérdőjelezhetik meg a bírói és alkotmányozó testületek, valamint a bűnüldöző szervek hatáskörét. A törvény ezt a tilalmat kiterjeszti a bírói önkormányzati szerveknek a bírói kinevezéseket megkérdőjelező nyilatkozataira és cselekedeteire is. E változtatásokat egyes nemzeti intézmények és a Velencei Bizottság is aggályosnak találta. Ami a bírósági elnököket illeti, miután az igazságügyi miniszter több mint 70 bírósági elnököt elbocsátott, semmiféle javaslatot nem tettek a helyzetük orvoslására. Ezen elbocsátások ügyében keresetet terjesztettek az Emberi Jogok Európai Bírósága elé.

A bírókra vonatkozóan számos új előírást vezettek be. A 2019. december 20-i törvény minden lengyelországi bírót olyan személyes információk megadására kötelez, mint szövetségi tagság, nonprofit szervezetekben betöltött tisztségek vagy politikai pártokban való tagság vagy tisztség 1989. december 29-e előtt. E rendelkezések aggodalomra adnak okot a magánélet tiszteletben tartásához való joggal és a személyes adatok védelméhez való joggal kapcsolatban, melyeket az EU Alapjogi Chartája és az általános adatvédelmi rendelet garantál. Ezen új előírásokat megelőzően már korábban, 2018-ban is vezettek be előírásokat a rendes bíróságok bírái aktív szolgálati idejének meghosszabbításával kapcsolatban, amelyről most már a Nemzeti Igazságszolgáltatási Tanács dönt. Bár ez a változtatás a kötelezettségszegési eljárásra válaszul született, a Nemzeti Igazságszolgáltatási Tanáccsal kapcsolatos aggályok miatt nem tudta kielégítően orvosolni a bírói függetlenségre gyakorolt hatás problémáját.

Az ombudsman fontos szerepet játszik a jogállamiság védelmében. Az ENSZ Nemzeti Emberi Jogi Intézmények Globális Szövetsége (GANHRI) 2017 novemberében ismételten „A” státuszt ítélt meg az ombudsmannak. A GANHRI hangsúlyozta, hogy az ombudsmannak megfelelő finanszírozásra van szüksége ahhoz, hogy feladatait megfelelően el tudja látni. Az ombudsman több véleményt is kiadott az új jogszabályokkal kapcsolatban, beleértve a bíróságok működését érintő reformokat is, és közbenjárt a lengyel bíróságoknál és az Európai Unió Bíróságánál. Az ombudsman rendszeresen közbenjár magánszemélyek védelmében olyan esetekben, amikor felmerül az alapvető jogok megsértésének gyanúja . Emellett előmozdítja a bírói függetlenségi normák, a jogállamiság és az alapvető jogok érvényesülését. 2016 óta az ombudsmannak nagyobb kihívásokkal kell szembenéznie: nem elegendő a költségvetése (melyről a Szejm dönt), a kormánypárt részéről kritikák érik, egyes médiaorgánumokban pedig személyes támadásokat intéznek ellene.

A 2017-es reform alapján kinevezett legfelsőbb bírósági bírók jogosultak egyes esetekben 20 évre visszamenően felülvizsgálni a rendes bíróságok ítéleteit. Az új rendkívüli jogorvoslati eljárás szerint a rendkívüli ellenőrzéssel és közügyekkel foglalkozó tanács – néhány kivétellel – jogosult teljesen vagy részben felülbírálni a rendes bíróságok által az elmúlt 20 évben hozott jogerős ítéleteket. A jogorvoslat benyújtására többek között a legfőbb ügyész és az ombudsman rendelkezik hatáskörrel. A rendelkezésre álló információk szerint eddig a legtöbb jogorvoslatot a legfőbb ügyész nyújtotta be. Aggályok merültek fel amiatt, hogy ezt az eljárást politikainak tűnő okokból is fel lehet használni . Általában véve elmondható, hogy ez az új rendkívüli jogorvoslati eljárás, amely tágan meghatározott kritériumokon alapul, a jogbiztonság elve szempontjából problémás, és egyike azon aggályoknak, melyeket a Bizottság az EUSZ 7. cikkének (1) bekezdése szerinti eljárásnak megfelelően benyújtott, indokolással ellátott javaslatban megfogalmazott.

A 2015 és 2019 közötti időszakban számos törvényt fogadtak el gyorsított eljárással, ideértve különösen az igazságszolgáltatást érintő fontos strukturális reformokat. Az igazságügyi reformokat alkotó jogszabályok esetében a parlament átlagosan 18 napot szentelt egy jogszabálynak . Aggályok merültek fel különösen azzal kapcsolatban, hogy a jogalkotó 2019 decemberében gyorsított eljárással fogadott el a bíróságokra vonatkozó törvényeket érintő vitatott módosításokat, beleértve azt is, ahogyan a jogalkotási folyamat során változtatásokat javasoltak az eredeti tervezetben. A Legfelsőbb Bíróság véleménye szerint ezzel megsértették a jó jogalkotás szabályait. A Velencei Bizottság és az EBESZ több alkalommal is hangsúlyozta a jogalkotási javaslatok és módosítások alapos megvitatásának fontosságát, amelybe beletartozik az érdekelt felekkel, a szakértőkkel és a civil társadalommal folytatott egyeztetés, valamint a politikai ellenzékkel folytatott párbeszéd. Meg kell jegyezni, hogy a társadalmi egyeztetés csak a Minisztertanács által benyújtott jogalkotási javaslat esetében kötelező, az igazságügyi reformokat pedig a képviselők kezdeményezték, amely esetben nincs szükség egyeztetésre.

A büntetőjog egyes rendelkezései érinthetik az újságírók védelme és tevékenysége kereteinek bizonyos vonatkozásait. A büntető törvénykönyv meghatároz az állami jelképek, vezető közszolgálati tisztviselők és a vallás megsértésével kapcsolatos bűncselekményeket. A tömegtájékoztatás révén megvalósuló rágalmazásért kiszabható büntetések között a (legfeljebb egy évig terjedő) szabadságvesztés is szerepel. Az újságírók egyes képviselői megemlítették, hogy ezt a rendszert régóta érik kritikák, mivel a rágalmazás kérdését a polgári jogi felelősségi szabályok keretében is megfelelően lehetne kezelni. Ennek kapcsán a 2020-as MPM azt is megállapítja, hogy azon önszabályozási intézkedéseket, amelyek elősegíthetnék az újságírók helyzetének megerősödését, nem hajtották végre eredményesen Lengyelországban. Pozitív fejlemény azonban, hogy a sajtóról szóló törvényt módosították, így az már nem kötelezi az újságírókat arra, hogy kövessék az adott sajtótermékre vonatkozó szerkesztői utasítást. A módosított törvény lehetővé teszi az újságírónak, hogy megtagadja a kötelező erejű utasítás követését, ha az ellentmond a tisztesség, az objektivitás és a szakmai pontosság alapelveinek. Az újságírók biztonságát illetően az Európa Tanácsnak az újságírás védelmét és az újságírók biztonságát előmozdító platformja Lengyelországra vonatkozóan 2019-ben kettő, 2020-ban pedig hat figyelmeztetést bocsátott ki. Ezek a figyelmeztetések az újságírók zaklatásának, illetve a médiaszabadságot gyengítő fellépéseknek a kategóriájába tartoztak . Az újságírók digitális biztonságát illetően a 2020-as MPM több olyan esetről is beszámolt, amikor újságírókat a rendőrség és a hírszerző szolgálatok általi megfigyelés révén fenyegettek, valamint olyan eseteket is említett, amikor az újságírók távközlési vagy internetes adatait előzetes értesítés nélkül felhasználták.

Lengyelországban nincsenek megfelelő szabályozási biztosítékok a médiaorgánumok feletti politikai befolyás korlátozására. E biztosítékok a médiatulajdonosok és a kormányzó pártok, pártcsoportok vagy politikusok közötti összeférhetetlenségre vonatkozó szabályokat jelentenek. A CBOS lengyel közvéleménykutató intézet 2019-es felmérése szerint a megkérdezettek széles köre érzékel politikai elfogultságot a médiában. Az MPM 2020 elismeri azonban, hogy a legnagyobb lengyel médiaorgánumok tulajdonosai nem kötődnek nyíltan egyetlen politikai párthoz sem, és a hírmédia legnagyobb része, az online sajtót is beleértve, előmozdítja az eltérő politikai nézetek megjelenését. Úgy tűnik, hogy a 2020-as elnökválasztási kampány során a kormánykoalíció utalt arra, hogy a külföldi tulajdonú médiaorgánumok koncentrációját illetően jogszabályi változásokra kerülhet sor. Ha ezek a változások bekövetkeznek, az a médiapluralizmus és az uniós belső piac számára is következményekkel járhat.

A médiapluralizmussal kapcsolatos jogi keret egyrészt alkotmányos biztosítékokon, másrészt ágazati jogszabályokon alapul. Az Alkotmány garantálja a nemzeti médiahatóság – az Országos Rádió- és Televíziótanács – függetlenségét, és a szabályozó hatóság hatásköreit a műsorszórásról szóló 1992-es törvény részletesebben is szabályozta. Ami az újságírók védelmét szolgáló kereteket illeti, a szólásszabadság alkotmányos védelemben részesül. A büntető törvénykönyv azonban meghatároz az állami jelképek, a vezető közszolgálati tisztviselők és a vallás megsértésével kapcsolatos bűncselekményeket is. Az Alkotmány garantálja továbbá az állampolgárok azon jogát, hogy a közigazgatási szervek tevékenységéről tájékoztatást kapjanak. Ezt a jogot a közügyekkel kapcsolatos információkhoz való hozzáférésről szóló 2001. szeptember 6-i törvény részletesebben is szabályozza.

Az Egyesült Nemzetek Korrupció elleni egyezménye (2015), végrehajtást vizsgáló csoport (1. ciklus).

Az Európa Tanács Parlamenti Közgyűlése (2020), Report on the Functioning of Democratic Institutions in Poland of 6 January 2020 [2020. január 6-i jelentés a lengyel demokratikus intézmények működéséről]. http://assembly.coe.int/nw/xml/XRef/Xref-DocDetails-EN.asp?FileID=28330&lang=EN .

Az Európai Parlament 2017. november 15-i állásfoglalása a jogállamiság és a demokrácia Lengyelországban tapasztalható helyzetéről.

Az Európai Parlament 2018. március 1-jei állásfoglalása a Lengyelországban fennálló helyzetre vonatkozóan az EUSZ 7. cikke (1) bekezdésének alkalmazásáról szóló bizottsági határozatról.

Az Európai Parlament 2020. január 16-i állásfoglalása az EUSZ 7. cikkének (1) bekezdése alapján Lengyelországgal és Magyarországgal kapcsolatban folyamatban lévő meghallgatásokról.

Az Európai Unió Tanácsa (2020): A Tanács ajánlása (2020. július 20.) Lengyelország 2020. évi nemzeti reformprogramjáról, amelyben véleményezi Lengyelország 2020. évi konvergenciaprogramját.

https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-8440-2020-INIT/hu/pdf

Az Országos Ügyvédi Kamara 2019. június 15-i 61/2019. sz. állásfoglalása.

Az Országos Ügyvédi Kamara elnökségének 2020. március 12-i 155/20. sz., függelékkel ellátott állásfoglalása.

Batory Alapítvány (2018a), Eksperci krytycznie oceniają funkcjonowanie TK. https://www.batory.org.pl/informacje_prasowe/eksperci-krytycznie-oceniaja-funkcjonowanie-tk/

Batory Alapítvány (2019), Pogłębiający się kryzys w Polsce. – Kiedy w Europie umiera praworządność. https://www.batory.org.pl/upload/files/Programy%20operacyjne/Forum%20Idei/Poglebiajacy%20sie%20kryzys%20w%20Polsce.pdf

Civic Space Watch (2019), The 2019 Civic Space Watch [A Civic Space Watch 2019. évi jelentése] http://civicspacewatch.eu/civic-space-watch-report-2019-%E2%80%A2-success-stories-of-resistance-is-out/

CIVICUS, Poland Country Profile [Lengyelország országprofilja]. https://monitor.civicus.org/country/poland/

DoRzeczy (2019), Sejmowa awantura o Bodnara. „Antypolski rzecznik”, „to jest kryminał”. https://pinkosz.dorzeczy.pl/kraj/113540/sejmowa-awantura-o-bodnara-antypolski-rzecznik-to-jest-kryminal.html

EBESZ-ODIHR (2020) JUD-POL/365/2019[AlC] sürgősségi időközi vélemény.

ENSZ Emberi Jogi Főbiztosának Hivatala (2017), Az ENSZ bírák és ügyvédek függetlenségével foglalkozó különleges előadójának jelentése lengyelországi látogatásáról. https://documents-dds-ny.un.org/doc/UNDOC/GEN/G18/084/27/PDF/G1808427.pdf?OpenElement .

Európa Tanács: emberi jogi biztos (2020), 2020. augusztus 8-i nyilatkozat. https://twitter.com/CommissionerHR/status/1292007235447656448?s=20

Európa Tanács: Miniszteri Bizottság (2010), Recommendation CM/Rec(2010)12 of the Committee of Ministers to member states on judges: independence, efficiency and responsibilities [CM/Rec(2010)12. sz. ajánlás a tagállamoknak a bírák függetlenségéről, hatékonyságáról és szerepéről].

Európa Tanács: Miniszteri Bizottság (2016), Recommendation CM/Rec(2016)4 on the protection of journalism and safety of journalists and other media actors [CM/Rec(2016)4. sz. ajánlás az újságírás védelméről, valamint az újságírók és más médiaszereplők biztonságáról].

Európa Tanács: Miniszteri Bizottság, CM/Del/Dec(2018)1331/H46-19. sz. határozat: H46-19 Bąk (kérelem száma: 7870/04), Majewski (kérelem száma: 52690/99), Rutkowski és mások (kérelem száma: 72287/10), valamint Jan Załuska, Marianna Rogalska és 398 egyéb kérelem (kérelem száma: 53491/10) kontra Lengyelország. https://search.coe.int/cm/Pages/result_details.aspx?ObjectID=09000016808fde36

Európa Tanács: Velencei Bizottság (2016), Poland – Opinion on the Act on the Constitutional Tribunal, CDL AD(2016)026-e [Lengyelország – CDL AD(2016)026-e. sz. vélemény az Alkotmánybíróságról szóló törvényről].