Az európai betétbiztosítási rendszer hozzájárulna az egyes tagállamok vélt költségvetési helyzete és az ezekben a tagállamokban működő bankok finanszírozási költségei közötti kapcsolat csökkentéséhez, és ezáltal segítene megszakítani az államok és a bankok közötti kapcsolatot. Ez növelné a bankrendszer ellenálló képességét a jövőbeni válságokkal szemben, és hozzájárulna a pénzügyi stabilitás általános céljához, amely az Unió gazdasági és monetáris politikájának alapja. A kockázatok szélesebb körben lennének szétosztva, ami a potenciális tovagyűrűző hatások korlátozása révén növelné a pénzügyi stabilitást nemcsak az érintett tagállamban, hanem az egyéb részt vevő és nem részt vevő tagállamokban is. Továbbá segítene helyreállítani az egyenlő versenyfeltételeket a belső piacon, korlátozva a versenyhátrányt, amelyet a stabil bankok székhelyük holléte miatt elszenvednek. Pénzügyileg stabil környezetben a pénzügyi intézmények finanszírozási költségeinek csökkenése ösztönzi a pénzügyi intézmények szélesebb gazdaság felé irányuló hitelezési tevékenységét, ezáltal serkentve a növekedést és a foglalkoztatást, valamint javítva az Unió gazdaságának versenyképességét.

A Bizottság október 21-i, az öt elnök jelentését követő közleményében kötelezettséget vállalt arra, hogy 2015 végéig jogalkotási javaslatot nyújt be az európai betétbiztosítási rendszer létrehozásának első lépéseiről, azzal a céllal, hogy egy európaibb rendszert hozzanak létre, amely nem kapcsolódik az állami rendszerekhez, hogy növelni lehessen a pénzügyi stabilitást és a polgárok biztosak lehessenek abban, hogy a betétek biztonsága nem függ a földrajzi elhelyezkedéstől, illetve a stabil bankoknak se származzon hátrányuk a székhelyük földrajzi elhelyezkedéséből.

Az öt elnök jelentése rámutat arra, hogy mivel a nemzeti betétbiztosítási rendszerekből álló jelenlegi rendszer továbbra is kiszolgáltatott a jelentős helyi sokkoknak, a közös betétbiztosítás növelné a bankunió ellenálló képességét a jövőbeni válságokkal szemben.

Várható, hogy a finanszírozási szintek különbségei nem fogják többé vita tárgyát képezni, ha a betétbiztosítási rendszerek már teljesítették a betétbiztosítási rendszerekről szóló irányelvben foglalt, az előzetes pénzügyi eszközök képzésére vonatkozó kötelezettségüket. Az elemzés azt mutatja, hogy a közös rendszer hatékonyabban működne, azaz magasabb szintű védelmet nyújtana anélkül, hogy növelni kellene az általános hozzájárulást. Jobban megfelelne arra a célra is, hogy csökkentse a tagállamok hazai bankrendszerrel szembeni kitettségét.

Betétbiztosítási rendszerek valamennyi tagállamban érvényben vannak, amint azt a betétbiztosítási rendszerekről szóló irányelv megköveteli. Annak ellenére, hogy főbb jellemzőik és működésük tekintetében már van néhány közös vonásuk, számos fontos szempont még a tagállamok mérlegelésére van bízva. Az Európai Bizottság jóváhagyását követően a tagállamok csökkentett célértékeket is engedélyezhetnek a rendelkezésre álló pénzügyi eszközök tekintetében.

A bankunióban a betétbiztosítás tisztán nemzeti maradt, ezért a nemzeti betétbiztosítási rendszerek kiszolgáltatottak a jelentős helyi sokkoknak, és a tagállamok költségvetése továbbra is ki van téve a bankszektor kockázatainak. Ez megakadályozza a belső piac és a bankunió előnyeinek maradéktalan kihasználását és potenciálisan negatívan befolyásolja a betétesek bizalmát, illetve a hitelintézetek és a betétesek letelepedési jogát.

Míg a likviditási hiányt a biztosított betétek összege alapján számítják ki (a legfeljebb 100 000 EUR összegű betétek számítanak jogosultnak), a többletveszteség kiszámítása – amelyre később, a viszontbiztosítási eljárás során kerül sor – a betéteseknek ténylegesen visszafizetett összegeken alapulhat. Ez az összeg csökken a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyonból származó bevétellel, amelyet a részt vevő betétbiztosítási rendszer kapott. Le kell vonni továbbá a rendelkezésre álló pénzügyi eszközök elméleti összegét is, amellyel a részt vevő betétbiztosítási rendszernek a kifizetési esemény időpontjában rendelkeznie kellett volna. Végül, a részt vevő betétbiztosítási rendszerről feltételezik, hogy sikerült összegyűjtenie az utólagos hozzájárulások összegét, amelyet a betétbiztosítási rendszerekről szóló irányelv alapján a kifizetési eseménytől számított egy éven belül van lehetősége beszedni. Ez a tagbankok összes biztosított betéteinek 0,5 %-a (a betétbiztosítási rendszerekről szóló irányelv 10. cikkének (8) bekezdése) az utólagos hozzájárulásokkal együtt, amelyeket a kifizetési eseményt követő háromnapos időszak alatt szedtek be. Az így kapott összeg a részt vevő betétbiztosítási rendszer többletvesztesége.

Kifizetés esetén (41c. cikk (1) bekezdés) a részt vevő betétbiztosítási rendszer többletveszteséget szenved el, ha a betéteseknek visszafizetett teljes összeg (az irányelv 8. cikke) meghaladja az alábbi tételek összegét: a) a betétesek kártalanítása révén megszerzett betéti követelések alapján a fizetésképtelenségi eljárásokban beszedett összeg (a betétbiztosítási rendszerekről szóló irányelv 9. cikk (2) bekezdésének első mondata), b) a rendelkezésre álló pénzügyi eszközök összege, amellyel a részt vevő betétbiztosítási rendszernek elméletileg rendelkeznie kellene, tekintetbe véve a 41j. cikk által létrehozott finanszírozási pályát, és c) a rendkívüli (utólagos) hozzájárulások összege, amelyet a részt vevő betétbiztosítási rendszer a kifizetési eseménytől számított egy éven belül be tud szedni.

A likviditási hiány fedezésére biztosított finanszírozáson felül, a viszontbiztosítási szakaszban az európai betétbiztosítási rendszer második lépésként fedezi a részt vevő betétbiztosítási rendszerek többletveszteségének 20 %-át is. A többletveszteség fogalma eltérő lehet attól függően, hogy a részt vevő betétbiztosítási rendszer kifizetési eseménnyel szembesült vagy szanálási hozzájárulást kértek tőle.

b)Szanálás esetén (41b. cikk (2) bekezdés) a likviditási hiány az az összeg, amellyel a részt vevő betétbiztosítási rendszernek a szanáláshoz hozzá kell járulnia, levonva belőle a rendelkezésre álló pénzügyi eszközöket, amelyekkel a részt vevő betétbiztosítási rendszernek elméletileg rendelkeznie kellene, tekintetbe véve a 41j. cikk által létrehozott finanszírozási utat. A rendelkezésre álló pénzügyi eszközök elméleti szintje az egyetlen likviditási forrás, amelyet a részt vevő betétbiztosítási rendszernek igénybe kell vennie, hogy csökkentse a likviditási hiányát. Szanálás esetén nincs szükség arra, hogy a részt vevő betétbiztosítási rendszer rövid távú utólagos hozzájárulást szedjen be, mivel a betétbiztosítási rendszerekről szóló irányelv 10. cikkének (8) bekezdése csak a kifizetési eseményekre vonatkozik.

A likviditási hiány kiszámításához használt biztosított betétek összege csak a biztosítható betéteket tartalmazza 100 000 EUR standard kártalanítási szintig vagy az annak nemzeti valutában megfelelő összegig (a betétbiztosítási rendszerekről szóló irányelv 6. cikkének (1) bekezdése). A betétbiztosítási rendszerekről szóló irányelv 6. cikkének (2) bekezdésében meghatározott ideiglenesen magas egyenlegek, illetve azok a levonások, amelyeket a betétbiztosítási rendszer a betétbiztosítási rendszerekről szóló irányelv 7. vagy 8. cikkével összhangban a betétesek kártalanítása előtt eszközölhet, a kifizetési esemény időpontjában általában még nem ismertek, ezért azokat nem kell figyelembe venni. A rendelkezésre álló pénzügyi eszközök elméleti szintjének használata a tényleges szint helyett azt a célt szolgálja, hogy gyengítse a részt vevő betétbiztosítási rendszer potenciális ösztönzését arra, hogy ne teljesítse kötelezettségét az előzetes hozzájárulások egy pontosan meghatározott finanszírozási pályával összhangban történő előteremtésére. Végül a rendkívüli (utólagos) hozzájárulások (10. cikk (8) bekezdés), amennyiben azokat nagyon rövid időn belül be lehet szedni, a likviditás további forrásaiként szolgálnak, és csökkenthetik a részt vevő betétbiztosítási rendszer likviditási hiányát. A háromnapos időtartam megfelelő egyensúlyt biztosít a betétbiztosítási rendszer likviditási forrásainak elsőként történő kimerítésére vonatkozó cél, valamint annak szükségessége között, hogy a betéteseket a kifizetési eseménytől számított hét munkanapon belül kártalanítsák.

a)Kifizetési esemény esetén a részt vevő betétbiztosítási rendszernek (41b. cikk (1) bekezdés) likviditási hiánya van, ha a biztosított betétek összege a csődbe jutott bankban nagyobb, mint a következők összege: a) a rendelkezésre álló pénzügyi eszközök összege, amellyel a részt vevő betétbiztosítási rendszernek elméletileg rendelkeznie kellene, figyelembe véve a 41j. cikk által létrehozott finanszírozási pályát, és b) a rendkívüli (utólagos) hozzájárulások összege, amelyet a részt vevő betétbiztosítási rendszer a kifizetési eseményt követő három napon belül be tud szedni.

Az európai betétbiztosítási rendszer – minden szakaszában – fedezné a veszteségeket, amelyet a részt vevő betétbiztosítási rendszer a betétesek kártalanítása vagy a szanáláshoz nyújtott hozzájárulás révén elszenved. A részt vevő betétbiztosítási rendszer végső vesztesége általában kisebb, mint a betéteseknek kifizetett kártalanítás vagy a szanáláshoz történt hozzájárulás. A kifizetést követően a betétbiztosítási rendszer bevételre tehet szert a (biztosított) betétek visszafizetésére vonatkozó igényekkel kapcsolatban, amelyekkel a biztosítottak éltek a fizetésképtelen bankkal szemben, és amelyeket a betéteseknek nyújtott kártalanítás erejéig átadnak a részt vevő betétbiztosítási rendszernek (a betétbiztosítási rendszerekről szóló irányelv 9. cikke (2) bekezdésének első mondata). Ugyanakkor, ha egy bank fizetésképtelenné válik, és így a kártalanítási igényeket nem elégítik ki teljes mértékben, a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyonból származó bevételek is csökkentik a betétbiztosítási rendszer végső veszteségét.

Míg a betétbiztosítási rendszer által a betéteseknek kifizetett kártalanítás nem minősül állami támogatásnak, a szanáláshoz nyújtott hozzájárulás – bár a célja annak biztosítása, hogy a betétesek továbbra is hozzáférhessenek a betéteikhez – előnnyel jár a szanálás alatt álló intézmény számára. A hozzájárulást ennélfogva állami támogatásnak lehet tekinteni, és ezért a Bizottsághoz történő bejelentésére és a Bizottság általi jóváhagyására lehet szükség. Ha a hozzájárulást európai szintű alapokból (Egységes Szanálási Alap és Betétbiztosítási Alap) fizetik ki, az állami támogatásokra vonatkozó eljárás analógia alapján alkalmazandó (19. cikk).

Az európai betétbiztosítási rendszer a részt vevő betétbiztosítási rendszernek a kifizetési eseményből vagy a szanálási hozzájárulásra vonatkozó kérésből eredő likviditási igénye adott százalékában biztosít finanszírozást. Megtéríti a részt vevő betétbiztosítási rendszer ezekből az eseményekből kifolyólag elszenvedett veszteségének azonos százalékát is. A részesedés 20 % lenne az együttbiztosítási szakasz első évében, majd minden évben 20 százalékponttal növekedne, és az együttbiztosítás utolsó évében elérné a 80 %-os mértéket.

Itt sincs szükség arra, hogy a részt vevő betétbiztosítási rendszer rendkívüli hozzájárulást szedjen be, mivel az irányelv 10. cikkének (8) bekezdése csak a kifizetési eseményekre vonatkozik.

Kifizetési esemény után a Testület szigorúan ellenőrizné a kifizetési eljárást, és különösen az általa a részt vevő betétbiztosítási rendszernek nyújtott finanszírozás erre a célra történő felhasználását, illetve hogy a részt vevő betétbiztosítási rendszer hogyan próbálta behajtani betéti követeléseit a fizetésképtelenségi eljárásban. A részt vevő betétbiztosítási rendszer köteles – a Testület által megállapított rendszeres időközönként – pontos, megbízható és teljes körű információt szolgáltatni, különösen a kifizetési eljárásról, illetve az átruházott jogok gyakorlásáról a fizetésképtelenségi eljárásokban. A részt vevő betétbiztosítási rendszernek arra kell törekednie, hogy maximalizálja bevételeit a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyonból. A részt vevő betétbiztosítási rendszer gondatlan magatartása a Testület kártalanítási igényéhez vezethet, de a Testület – a részt vevő betétbiztosítási rendszer meghallgatását követően – úgy is dönthet, hogy maga gyakorolja a betéti követelésekből eredő jogokat, amelyek a részt vevő betétbiztosítási rendszerre átszálltak. A Testület ezután közvetlenül a saját számlájára is gyűjtheti a bevételeket, hogy kielégítse a részt vevő betétbiztosítási rendszernek nyújtott finanszírozás visszatérítése iránti igényét (41q. cikk)

Kifizetési esemény után a (többlet) veszteség összege idővel egyértelművé válik, mivel a részt vevő betétbiztosítási rendszer utólagos hozzájárulást fog beszedni, és időről időre bevételei keletkeznek a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyonból. Szanáláshoz való hozzájárulás esetén, amennyiben a részt vevő betétbiztosítási rendszer nem szedhet be utólagos hozzájárulást és nincsenek megtérítési igényei harmadik személlyel szemben, a (többlet) veszteséget már azután meg lehet határozni, hogy a részt vevő betétbiztosítási rendszer megkapta azt a különbözetet, amelyre akkor lehet jogosult, ha az utólagos értékelés megállapította, hogy a kezdeti hozzájárulásnak alacsonyabbnak kellett volna lennie. Ezért – kizárólag kifizetési esemény után – a Testületnek folyamatosan értékelnie kell a (többlet) veszteség alakulását, mielőtt meghatározná az (többlet) veszteség végleges értékét. Ezzel párhuzamosan a részt vevő betétbiztosítási rendszer köteles visszafizetni a Testületnek a kapott finanszírozást az utólagos hozzájárulásoknak vagy a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyonból származó bevételeknek megfelelő részletekben, amint azok elérhetővé válnak a részt vevő betétbiztosítási rendszer számára (41o. cikk).

–A rendkívüli utólagos hozzájárulások becsült összege, amelyet a betétbiztosítási rendszer a kifizetési eseményt vagy a szanálásban való igénybevételt követő három napon belül be tud szedni.

A részt vevő betétbiztosítási rendszereknek haladéktalanul értesíteniük kell a Testületet a kifizetési eseményről vagy a szanálási hozzájárulásra vonatkozó kérésről (41l. cikk). Még ha a Testület maga kérte is a szanáláshoz való hozzájárulást (79. cikk), ezt a bejelentést hivatalosan akkor is meg kell tenni, mivel az európai betétbiztosítási rendszer Testületének összetétele eltér az egységes szanálási mechanizmus Testületének összetételétől (lásd alább) és a részt vevő betétbiztosítási rendszernek nem kell finanszírozást vagy vesztesége megtérítését kérnie az európai betétbiztosítási rendszertől. A bejelentéssel együtt a részt vevő betétbiztosítási rendszernek információt kell szolgáltatnia a Testület részére annak vizsgálatához, hogy a vonatkozó feltételek teljesültek-e (41k. cikk):

Az együttbiztosítási szakasz után az egyes bankok által fizetendő utólagos hozzájárulást a Testület számítja ki a Bizottság által felhatalmazáson alapuló jogi aktussal megállapított ugyanazon kockázat-alapú módszerek alapján, amelyeket az együttbiztosítási szakasz után az előzetes hozzájárulások kiszámításához is alkalmaz. Az utólagos hozzájárulást a részt vevő betétbiztosítási rendszer számlázza ki a Testület nevében.

Az együttbiztosítási szakasz kezdetétől a Testület rendkívüli utólagos hozzájárulás fizetését is kérheti a részt vevő betétbiztosítási rendszerekhez csatlakozott bankoktól, ha a Betétbiztosítási Alap rendelkezésére álló eszközök nem elegendőek a finanszírozásra és a veszteségek fedezésére. A nemzeti betétbiztosítási rendszer felelőssége maradna az utólagos hozzájárulások beszedése a nemzeti bankszektortól a nemzeti rendszer valamely kifizetési esemény vagy szanálási hozzájárulás utáni feltöltése céljából.

A költségsemlegességet a 74c. cikk (4) bekezdése írja elő: a) a bankok által a Betétbiztosítási Alap részére fizetett előzetes hozzájárulás beleszámít a célszintbe, amelyet az adott részt vevő betétbiztosítási rendszernek az irányelv értelmében el kell érnie; b) ha a felépítési szakasz végére (2024. július 3. vagy egy későbbi időpont) a nemzeti betétbiztosítási rendszer teljesítette a pontosan meghatározott finanszírozási pályát (41j. cikk), valamint tagbankjai maradéktalanul befizették Betétbiztosítási Alapnak járó hozzájárulásokat, és ezek a hozzájárulások elegendőek a 0,8 %-os nemzeti célszint eléréséhez; és c) a részt vevő tagállamok engedélyezhetik betétbiztosítási rendszereiknek, hogy a hozzájárulások szintjének kiszámításakor figyelembe vegyék a tagbankjaik által az európai betétbiztosítási rendszernek fizetett hozzájárulásokat és/vagy a rendelkezésre álló pénzügyi eszközeikből olyan mértékű visszatérítést fizessenek a tagbankjaiknak, amennyivel azok az éves célszintjüket meghaladják.

Az általános költségvetési rendelkezéseket (57., 58., 61–64. és 66. cikk) a költségvetés III. részére is alkalmazni kell.

Az egységes szanálási mechanizmusra alkalmazandó, adott tárggyal kapcsolatos rendelkezések akkor is alkalmazandók a Testületre, amikor az funkcióit az európai betétbiztosítási rendszeren belül gyakorolja: kiváltságok és mentességek, nyelvhasználat, személyzet és személyzetcsere, belső bizottságok, fellebbviteli testület, kereset benyújtása a bírósághoz, a Testület felelőssége, a szakmai titoktartás és információcsere, adatvédelem, hozzáférés a dokumentumokhoz, az érzékeny vagy minősített információkra vonatkozó biztonsági szabályok, számvevőszék.

A Testület harmadik személyektől származó egyéb alternatív finanszírozási eszközökre vonatkozó szerződéseket is köthet a Betétbiztosítási Alap részére, különösen ha a Testület által az előzetes és utólagos hozzájárulások útján beszedhető pénzügyi eszközök nem (azonnal) érhetők el (74h. cikk). A visszafizetendő pénzügyi eszközöket a futamidő alatt előzetes és utólagos hozzájárulásokkal kell ellentételezni.

Az előzetes és utólagos hozzájárulásokon felül a Testület a Betétbiztosítási Alap részére szánt további pénzügyi forrásokra vonatkozó szerződéseket is köthet. Fokozatosan felváltva a részt vevő betétbiztosítási rendszerek szintjén történő finanszírozást, a Testület kölcsönt kérhet a nem részt vevő tagállamokban elismert betétbiztosítási rendszerektől, amelyek a kérésről az irányelv 12. cikkével összhangban dönthetnek (74g. cikk). A viszonosság elérése céljából a Testület pedig úgy dönthet, hogy kölcsönt nyújt a nem részt vevő tagállamokban működő betétbiztosítási rendszereknek.

(16)Az integrált pénzügyi piacokon a betétesek kifizetéséhez igénybe vett bármely pénzügyi támogatás javítja a pénzügyi stabilitást – nemcsak az érintett részt vevő tagállamban, hanem az egyéb tagállamokban is – azáltal, hogy megakadályozza a bankválságok tovagyűrűzését a részt nem vevő tagállamokba. A betétbiztosítási feladatok Testületre való átruházása semmiképpen nem akadályozhatja a pénzügyi szolgáltatások belső piacának működését. Az Európai Bankhatóság (EBH) szerepét ezért fenn kell tartani és meg kell tartania meglévő hatásköreit és feladatait: ki kell dolgoznia az összes tagállamra alkalmazandó uniós szabályozást és hozzá kell járulnia annak következetes végrehajtásához, illetve erősítenie kell a betétvédelmi gyakorlatok konvergenciáját az Unió egészében.

(14)Az egységes felügyeleti mechanizmussal és az egységes szanálási mechanizmussal való párhuzam biztosítása érdekében az európai betétbiztosítási rendszert csak a részt vevő tagállamok esetében kell alkalmazni. Az egységes felügyeleti mechanizmusban részt nem vevő tagállamokban letelepedett bankokra nem kell kiterjeszteni az európai betétbiztosítási rendszert. Mindaddig, amíg egy tagállamban az egységes felügyeleti mechanizmus hatályán kívül marad a felügyelet, az adott tagállamnak kell felelősséget vállalnia a betétesek védelméért a hitelintézetek fizetésképtelenségéből eredő következményekkel szemben. Ahogy a tagállamok csatlakoznak az egységes felügyeleti mechanizmushoz, automatikusan az európai betétbiztosítási rendszer résztvevőjévé kell válniuk. Az európai betétbiztosítási rendszer idővel akár a belső piac egészére is kiterjedhet.

(10)A 2014/49/EU irányelv által bevezetett további harmonizáció ellenére a nemzeti betétbiztosítási rendszerek megtartottak bizonyos választási és mérlegelési lehetőségeket, beleértve egyes lényeges elemekkel – mint például a célszintek, a hitelintézetek hozzájárulásának értékelésekor használt kockázati tényezők, a törlesztési időszakok vagy a pénzeszközök felhasználása – kapcsolatos lehetőségeket. Ezek a nemzeti szabályok közötti különbségek is akadályozzák a szabad szolgáltatásnyújtást és a verseny torzulását okozzák. Egy magas fokon integrált bankszektorban egységes szabályokra és megközelítésekre van szükség, hogy az Unió egész területén biztosítani lehessen a betétesek következetesen magas szintű védelmét, és így garantálható legyen a pénzügyi stabilitás.

(6)A közelmúltbeli válság rámutatott, hogy a belső piac működése veszélybe kerülhet, és hogy egyre növekszik a pénzügyi fragmentáció kockázata. Egy a nemzeti bankszektorhoz viszonyítva nagy bank csődje vagy a nemzeti bankszektor egy részének egyidejű csődje következtében a nemzeti betétbiztosítási rendszerek sebezhetővé válhatnak a súlyos helyi sokkokkal szemben, még a 2014/49/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv által biztosított további finanszírozási mechanizmusok figyelembevételével is. A nemzeti betétbiztosítási rendszerek súlyos helyi sokkokkal szembeni sebezhetősége hozzájárulhat a bankok és az államok közötti kedvezőtlen visszacsatoláshoz, ami aláássa a betétek védelmének homogenitását, erősíti a bizalomvesztést a betétesek körében, illetve piaci bizonytalanságot eredményez.

(3)Az Európai Parlament 2012. november 20-i „A valódi gazdasági és monetáris unió felé” című állásfoglalásában azt is megállapította, hogy az államok, a bankok és a reálgazdaság közötti negatív visszacsatolási spirál megszakítása elengedhetetlen a GMU zökkenőmentes működéséhez, hangsúlyozta, hogy sürgősen további és messzemenő intézkedésekre van szükség a teljes mértékben működőképes európai bankunió megvalósítására, biztosítva mindeközben a pénzügyi szolgáltatások belső piacának további megfelelő működését és a tőke szabad mozgását.

(31)Biztosítani kell, hogy a Betétbiztosítási Alap a betétek biztosítása céljából teljes mértékben hozzáférhető legyen. Ezért a Betétbiztosítási Alapot elsősorban a betétbiztosítási követelmények és intézkedések hatékony végrehajtásához kell igénybe venni. Ezenkívül a Betétbiztosítási Alap kizárólag a vonatkozó betétbiztosítási célokkal és elvekkel összhangban vehető igénybe. Bizonyos feltételek mellett a Betétbiztosítási Alap finanszírozást is nyújthat, ha a betétbiztosítási rendszer rendelkezésre álló pénzügyi eszközeit e rendelet 79. cikkével összhangban bankszanálás céljára veszik igénybe.

(26)A hozzájárulásokat közvetlenül a bankokra vetnék ki a Betétbiztosítási Alap finanszírozása céljából. A Testület szedné be a hozzájárulásokat és kezelné a Betétbiztosítási Alapot, míg a nemzeti betétbiztosítási rendszerek folytatnák a nemzeti hozzájárulások beszedését és kezelnék a nemzeti pénzügyi eszközöket. Annak érdekében, hogy a részt vevő bankok számára tisztességes és harmonizált hozzájárulásokat biztosítsanak, illetve hogy arra ösztönözzék a bankokat, hogy egy kevesebb a kockázattal járó modell alapján működjenek, az európai betétbiztosítási rendszerhez és a nemzeti betétbiztosítási rendszerhez való hozzájárulásokat a biztosított betétek és a bankonkénti kockázatkorrekciós tényező alapján kell kiszámítani. A viszontbiztosítási szakaszban a kockázat-korrekciós tényezőnek figyelembe kell vennie a bank által az ugyanazon részt vevő betétbiztosítási rendszerhez csatlakozott összes egyéb bankhoz viszonyítva viselt kockázat mértékét. Az együttbiztosítási szakasz elérését követően a kockázat-korrekciós tényezőnek figyelembe kell vennie a bank által a részt vevő tagállamok összes egyéb bankjához viszonyítva viselt kockázat mértékét. Ez biztosítaná, hogy az európai betétbiztosítási rendszer összességében költségsemleges lenne a bankok és a nemzeti betétbiztosítási rendszerek számára, és elkerülhető lenne a hozzájárulások újraelosztása a Betétbiztosítási Alap felépítésének szakasza alatt.

(22)Az európai betétbiztosítási rendszerbe biztosítékokat kell beépíteni az erkölcsi kockázat korlátozására és annak biztosítására, hogy az európai betétbiztosítási rendszer csak akkor nyújtson kártalanítást, ha a nemzeti betétbiztosítási rendszerek prudens módon tevékenykednek. Először is a nemzeti betétbiztosítási rendszereknek meg kell felelniük az e rendeletben, a 2014/49/EU irányelvben, valamint az egyéb uniós jogszabályokban foglalt kötelezettségeiknek, különösen a pénzügyi eszközeik felépítésére vonatkozó, a 2014/49/EU irányelv 10. cikke szerinti kötelezettségüknek, amelyet e rendelet részletez. Annak érdekében, hogy részesüljenek az európai betétbiztosítási rendszer nyújtotta kártalanításban, a részt vevő betétbiztosítási rendszereknek előzetes hozzájárulást kell beszedniük a pontos finanszírozási pályával összhangban. Ez azt is jelenti, hogy a célszint 2014/49/EU irányelv 10. cikkének (6) bekezdése szerinti csökkentésének lehetősége többé nem áll rendelkezésre, ha a betétbiztosítási rendszer részesülni kíván az európai betétbiztosítási rendszer előnyeiből. Másodszor, kifizetési esemény esetén, vagy ha pénzügyi eszközei szanálás során kerülnek igénybevételre, a veszteség méltányos részét a nemzeti betétbiztosítási rendszernek magának kell viselnie. A nemzeti betétbiztosítási rendszer ezért utólagos hozzájárulást köteles beszedni a tagjaitól pénzügyi eszközei pótlására, illetve az európai betétbiztosítási rendszer részére történő visszafizetés céljára, amelynek mértéke megegyezik azzal az összeggel, amennyivel az eredetileg kapott finanszírozás meghaladja az európai betétbiztosítási rendszer által viselendő veszteséget. Harmadszor, kifizetési eseményt követően a nemzeti betétbiztosítási rendszernek maximalizálnia kell a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyonból származó bevételeit és visszafizetést kell végeznie a Testület felé, a Testületnek pedig rendelkeznie kell a jogai megvédéséhez szükséges hatáskörökkel. Negyedszer, a Testületnek rendelkeznie kell arra vonatkozó hatáskörrel, hogy részben vagy egészben behajtsa a nyújtott finanszírozást, ha a részt vevő betétbiztosítási rendszer nem tett eleget alapvető kötelezettségeinek.

(19)A viszontbiztosítási szakaszban, illetve az Európai Betétbiztosítási Alap (a továbbiakban: a Betétbiztosítási Alap) felelősségének korlátozása és a nemzeti szintű erkölcsi kockázat csökkentése érdekében a Betétbiztosítási Alaptól csak akkor kérhető segítség, ha a nemzeti betétbiztosítási rendszer a pontos finanszírozási pályával összhangban szedte be az előzetes hozzájárulásokat, és ha először ezeket a pénzügyi eszközöket meríti ki. Amennyiben azonban a nemzeti betétbiztosítási rendszer a finanszírozási pálya által előírt szint fölött gyűjtött pénzügyi eszközöket, csak azokat a pénzügyi eszközöket kell felhasználnia, mielőtt kártalanítást kaphatna az európai betétbiztosítási rendszertől, amelyeket a finanszírozási pályának való megfelelés érdekében kellett összegyűjtenie. Ezért azok a betétbiztosítási rendszerek, amelyek már több pénzügyi eszközt összegyűjtöttek, mint amennyi a finanszírozási pályának való megfeleléshez szükséges, nem lehetnek rosszabb helyzetben, mint azok a betétbiztosítási rendszerek, amelyek által beszedett pénzügyi eszközök nem haladják meg a finanszírozási pálya által meghatározott szintet.

(41)A Testületnek és a részt nem vevő tagállamok kijelölt hatóságainak és illetékes felügyeleti hatóságainak is egyetértési megállapodásokat kell kötniük, amelyek általánosságban tartalmazzák, hogy miként fognak együttműködni egymással a 2014/49/EU irányelv értelmében rájuk háruló feladatok elvégzése során. Az egyetértési megállapodás többek között pontosíthatja a Testület azon döntéseivel kapcsolatos konzultációt, amelyek hatással vannak a részt nem vevő tagállamokban letelepedett azon hitelintézeti fióktelepekre, amely hitelintézetek egy részt vevő tagállamban telepedtek le. Az egyetértési megállapodásokat rendszeresen felül kell vizsgálni.

(39)A Testületnek, a kijelölt hatóságoknak, az illetékes felügyeleti hatóságoknak – az EKB-t is ideértve – és a szanálási hatóságoknak adott esetben egyetértési megállapodásokat kell kötniük, amelyek általánosságban tartalmazzák, hogy miként fognak együttműködni egymással az uniós jog értelmében rájuk háruló feladatok elvégzése során. Az egyetértési megállapodásokat rendszeresen felül kell vizsgálni.

Az első albekezdés a) pontja alkalmazásában a visszatérítés részét kell képezze az érintett tagállam részalapjából az a rész, amelyet nem tettek közös felhasználásúvá. Ha a Megállapodás szerinti átmeneti időszakban a nem közös felhasználású rész visszatérítése nem elegendő ahhoz, hogy lehetővé tegye az érintett tagállam nemzeti finanszírozási rendszere létrehozásának finanszírozását a 2014/59/EU irányelvnek megfelelően, részben vagy egészben visszatérítendő még a tagállam részalapjából a Megállapodással összhangban közös felhasználásúvá tett rész is, illetve az átmeneti időszakot követően – szintén részben vagy egészben – az érintett tagállam által a szoros együttműködés ideje alatt átutalt hozzájárulások, olyan mértékben, amely lehetővé teszi az adott nemzeti pénzügyi konstrukció finanszírozását.

(4) E rendelet továbbra is alkalmazandó a (2) bekezdésben említett határozat alkalmazásának időpontjában folyamatban lévő szanálási és betétvédelmi eljárásokra.”

b)a 2014/49/EU irányelv 10. cikkének (8) bekezdésében meghatározott rendkívüli hozzájárulások összegével, amelyeket a részt vevő betétbiztosítási rendszer a kifizetési eseményt követő három napon belül be tud szedni.

a)azon rendelkezésre álló pénzügyi eszközök összegével, amelyekkel a részt vevő betétbiztosítási rendszernek a kifizetési esemény időpontjában rendelkeznie kellene, még akkor is, ha az előzetes hozzájárulásokat a 41j. cikkel összhangban beszedte;

(3)A Betétbiztosítási Alap a részt vevő betétbiztosítási rendszer 41c. cikkben meghatározott többletveszteségének 20 %-át is fedezi. A részt vevő betétbiztosítási rendszer köteles visszafizetni az e cikk 2. bekezdése szerint kapott támogatás összegét, csökkentve a többletveszteség fedezésére szolgáló összeggel, összhangban a 41o. cikkben meghatározott eljárással.

(3)A Betétbiztosítási Alap a részt vevő betétbiztosítási rendszer 41g. cikkben meghatározott veszteségének egy részét is megtéríti. A részarány a 41e. cikkel összhangban növekszik. A részt vevő betétbiztosítási rendszer köteles visszafizetni a (2) bekezdés szerint kapott finanszírozás összegét, lecsökkentve a veszteség megtérítésére szolgáló összeggel, összhangban a 41o. cikkben meghatározott eljárással.

(3)A Betétbiztosítási Alap a részt vevő betétbiztosítási rendszer 41g. cikkben meghatározott veszteségét is megtéríti. A részt vevő betétbiztosítási rendszer köteles visszafizetni a (2) bekezdés szerint kapott finanszírozás összegét, csökkentve a veszteség megtérítésére szolgáló összeggel, összhangban a 41o. cikkben meghatározott eljárással.

(1)Ha a részt vevő betétbiztosítási rendszer kifizetési eseménnyel szembesül vagy szanálás során igénybe veszik a 2014/59/EU irányelv 109. cikkével vagy e rendelet 79. cikkével összhangban, haladéktalanul értesítenie kell a Testületet és be kell nyújtania az összes szükséges információt annak érdekében, hogy a Testület megvizsgálhassa, hogy a finanszírozás és a veszteségek fedezésének e rendelet 41a., 41d. és 41h. cikke szerinti feltételei teljesülnek-e.

(2)A részt vevő betétbiztosítási rendszernek maximalizálnia kell a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyonból származó bevételeit és a Testület felé felelősséggel tartozik a gondosság elmulasztása miatt be nem hajtott minden összegért. A Testület a részt vevő betétbiztosítási rendszer meghallgatását követően úgy dönthet, hogy maga gyakorolja a betéti követelések alapján keletkezett és az (1) bekezdésben említett valamennyi jogot.”;

(3)A 41a. cikk alapján történő kártalanítás esetén a részt vevő betétbiztosítási rendszer – a finanszírozás biztosítását követő első naptári év végén – befizeti a Testületnek azt az összeget is, amely megegyezik azoknak az utólagos hozzájárulásoknak az összegével, amelyet a részt vevő betétbiztosítási rendszer egy naptári éven belül be tud szedni, összhangban a 2014/49/EU irányelv 10. cikke (8) bekezdése első albekezdésének első mondatával, levonva ebből az e rendelet 41b. cikke (1) bekezdésének b) pontjának megfelelően beszedett utólagos hozzájárulások összegét.

(2)Ha a Testületet – az (1) bekezdésben említett értesítést megelőzően, vagy azzal egyidejűleg – a 41k. cikkel összhangban egy vagy több egyéb valószínű kifizetési eseményről vagy szanálásban való igénybevételről tájékoztatták, akkor a Testület az (1) bekezdés szerinti időtartamot legfeljebb hét napra meghosszabbíthatja. Ha ez alatt az időszak alatt további kifizetési eseményeket vagy szanálásban történő igénybevételt jelentenek be a 41k. cikkel összhangban és a Betétbiztosítási Alaptól igényelhető teljes finanszírozás meghaladná a rendelkezésére álló pénzügyi eszközöket, a bejelentett egyes kifizetési eseményekhez vagy szanálásban történő igénybevételhez biztosított finanszírozás egyenlő a Betétbiztosítási Alap rendelkezésére álló pénzügyi eszközök és az a) és b) pontban meghatározott összegek hányadosának szorzatával:

„(4) Ha egy részt vevő tagállamban több nemzeti szanálási hatóság, illetve több nemzeti kijelölt hatóság is működik, egy második képviselőnek is lehetővé kell tenni, hogy szavazati joggal nem rendelkező megfigyelőként részt vegyen a testületekben.

„(2) Minden tag – többek között az elnök is – egy szavazattal rendelkezik, kivéve, ha a Testület a 49b. cikkel összhangban közös plenáris testületi ülést tart, amely esetben a részt vevő tagállam által az (1) bekezdés c) és d) pontja alapján kijelölt tagok együttesen egy szavazattal rendelkeznek.”;

a)az (1) bekezdésben a c) pont végén lévő pont helyébe pontosvessző lép, és azt követően a szöveg a következő d) ponttal egészül ki:

A Testület 43. cikk (1) bekezdésének a), b) és c) pontjában említett tagjai részt vesznek az egységes szanálási mechanizmus plenáris testületében.”

c)a 71. cikk szerint döntést hoz az utólagos hozzájárulások révén történő forrásbevonás szükségességéről, a 72. cikknek megfelelően döntést hoz a finanszírozási rendszerek közötti önkéntes hitelnyújtásról, a 73. és 74. cikknek megfelelően az alternatív finanszírozási forrásokról és a 78. cikknek megfelelően a nemzeti finanszírozási rendszerek kölcsönössé tételéről, amely az Alapból folyósított, az e bekezdés c) pontjában említett küszöbértéket meghaladó támogatással jár;

h)e rendelet alapján elfogadja saját és a Testület plenáris és ügyvezetői testületének eljárási szabályzatát;

(3)Adott esetben a Testület a 43. cikk (3) bekezdésében említetteken kívül felkérhet megfigyelőket – ideértve az EBH valamely képviselőjét is –, hogy ad hoc jelleggel vegyenek részt a közös plenáris testület, illetve az egységes szanálási mechanizmus vagy az európai betétbiztosítási rendszer plenáris testületének ülésén.

„(3)A csupán egyetlen részt vevő tagállamban letelepedett, a 2. cikkben említett szervezetről vagy szervezetcsoportról, illetve egy betétbiztosítási intézkedésről vagy határozatról folytatott tárgyalások esetében a szóban forgó tagállam által a 43. cikk (1) bekezdésének c) pontja vagy a 43. cikk (1) bekezdésének d) pontja alapján kinevezett érintett tag is részt vesz a tárgyalásokon és a döntéshozatali folyamatban, és az 55. cikk (1) bekezdésében meghatározott szabályok alkalmazandók.”;

b)a (2) bekezdésben a 43. cikk (1) bekezdésének c) pontjára való hivatkozás helyébe a következő szöveg lép: „43. cikk (1) bekezdésének c) pontjában vagy adott esetben a 43. cikk (1) bekezdésének d) pontjában”;

„(3) A Testület sürgős és indokolt esetben ügyvezetői testületi ülésén bizonyos ideiglenes határozatokat hozhat a Testület közös plenáris testületének vagy az Egységes Szanálási Mechanizmus és az európai betétbiztosítási rendszer plenáris testületének nevében, különösen igazgatási kérdésekben, ideértve a költségvetési kérdéseket is.

(3)A Testület az e cikk (4) bekezdése szerint elfogadott felhatalmazáson alapuló jogi aktusokban előírt körültekintő és biztonságos befektetési stratégiával rendelkezik, és az Egységes Szanálási Alapban és a Betétbiztosítási Alapban tartott összegeket tagállamok vagy kormányközi szervezetek által vállalt kötelezettségekbe, vagy nagy hitelképességgel bíró, magas likviditású eszközökbe fekteti be, figyelembe véve az 575/2013/EU rendelet 460. cikkében említett felhatalmazáson alapuló jogi aktust és az említett rendelet egyéb kapcsolódó rendelkezéseit. A befektetéseknek ágazati szempontból, földrajzilag és arányait tekintve kellőképp diverzifikáltnak kell lenniük. A befektetések hozamát az Egységes Szanálási Alap és a Betétbiztosítási Alap javára kell jóváírni.

(3)A Testület kérés esetén a részt nem vevő tagállamokon belüli egyéb betétbiztosítási rendszerek részére történő hitelnyújtás mellett dönthet. A 2014/49/EU irányelv 12. cikkét a hitelfeltételek tekintetében is hasonlóképpen alkalmazni kell.

„(5a)A (2) bekezdéstől eltérve, az 1. cikk (2) bekezdését, a IIa. részt és a III. részt, az V. cím 2. fejezetének 1a. szakaszát [illessze be e rendelet hatálybalépésének dátumát]-tól/-től kell alkalmazni.”

c) A harmadik szakaszban (teljes biztosítás) a Betétbiztosítási Alapfinanszírozást teljes körű finanszírozást nyújt a részt vevő betétbiztosítási rendszereknek és megtéríti összes veszteségüket az a) pontban leírt esetben.

Ez a rendeletjavaslat épít a 2014/49/EU irányelv (a betétbiztosítási rendszerekről szóló irányelv) által szabályozott nemzeti betétbiztosítási rendszerek meglévő keretrendszerére. Az európai betétbiztosítási rendszer létrehozása szerves része a betétgaranciák 2014/49/EU irányelv alapján történő további harmonizációs folyamatának. A rendeletjavaslat eredményeként javulna a betétbiztosítási keretrendszernek az európai betétbiztosítási rendszerben részt vevő tagállamokban történő egységes alkalmazása a betétbiztosítási keretrendszerrel kapcsolatos döntéshozatali, ellenőrzési és végrehajtási hatásköröknek az Egységes Szanálási és Betétbiztosítási Testületre (a „Testület”) történő átruházása révén. Ez a megközelítés egyenlő védelmet nyújt a biztosított betéteseknek, és támogatja a belső piac megfelelő működését. Annak érdekében, hogy valamennyi részt vevő tagállam teljes bizalommal legyen a betétek európai betétbiztosítási rendszer általi védelmének minősége és pártatlansága tekintetében, illetve a betétbiztosítás hatékonyságának fokozása érdekében a rendeletjavaslat létrehozza a Betétbiztosítási Alapot. Az Egységes Szanálási Testület szedné be a hozzájárulásokat közvetlenül az intézményektől, illetve igazgatná és kezelné a Betétbiztosítási Alapot.

Az öt elnök jelentése rámutat, hogy mivel a nemzeti betétbiztosítási rendszereken alapuló jelenlegi modell kiszolgáltatott a jelentős helyi sokkoknak (különösen, ha a tagállami költségvetés és banki ágazat helyzete instabilnak tűnik), a közös betétbiztosítás növelné a jövőbeni válságokkal szembeni ellenálló képességet. A közös rendszer esetében valószínűbb az is, hogy az idők folyamán költségvetési szempontból semleges marad, mint a nemzeti betétbiztosítási rendszerek esetében, mivel a kockázatok szélesebb körben oszlanak meg, és a magán-hozzájárulásokat jóval több pénzügyi intézmény adja össze. Az öt elnök jelentése szerint az európai gazdasági és monetáris unió 1. szakasza részeként köztes lépéseket már most, 2017 közepéig meg kellene tenni, például a viszontbiztosítási mechanizmus formájában. Az európai betétbiztosítási rendszert magánforrásokból, a tagállamok valamennyi részt vevő bankja által fizetett előzetes kockázatalapú díjakból finanszíroznák, és oly módon alakítanák ki, hogy megakadályozzák az erkölcsi kockázatokat.

A rendelet 45. cikke előírja, hogy a Testület elszámolással tartozik az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és a Bizottságnak a rendelet végrehajtása tekintetében és többek között évente jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, a Bizottságnak és az Európai Számvevőszéknek az e rendelettel rá ruházott feladatok végrehajtásáról.

A javaslat nem jelent új kockázatokat a költségvetési előirányzatok jogszerű, gazdaságos, hatékony és eredményes felhasználása tekintetében. A belső kockázatkezelési rendszernek azonban figyelembe kell vennie az Egységes Szanálási Testület finanszírozási mechanizmusának különleges jellegét. Az Unió által létrehozott számos más szervtől eltérően a Testület által nyújtott szolgáltatások finanszírozása kizárólag pénzügyi intézmények által történik. A Testület lesz felelős a Betétbiztosítási Alap irányításának biztosításáért. Ezzel összefüggésben ki kell dolgozni és meg kell valósítani a belső kontroll eljárásrendszerét.

7.2.2.A működő belső kontrollrendszerrel kapcsolatos információk

A belső kontrollrendszer keretének és szabályainak követnie kell a Bizottság által létrehozott egyéb hatóságok által alkalmazott mintát. Ez alól kivételt jelent az Egységes Szanálási Alap irányítása, amelyhez külön szabályrendszer létrehozására van szükség.

7.2.3.Az ellenőrzések költsége és haszna, a várt hibaarány értékelése

A belső kontrollt be kell illeszteni a Testület azon eljárásaiba, amelyek hatáskörének ellátása és a rá ruházott feladatok végrehajtása szempontjából relevánsak. Az említett eljárások költsége nem haladhatja meg az általuk a lényeges hibák elkerülése terén elérhető hasznot.

7.3.A csalások és a szabálytalanságok megelőzésére vonatkozó intézkedések

A rendelet megállapítja, hogy a részt vevő betétbiztosítási rendszerre nem terjed ki az európai betétbiztosítási rendszer által biztosított fedezet a viszontbiztosítási, együttbiztosítási vagy a teljes biztosítási szakaszban, ha a részt vevő betétbiztosítási rendszer vagy az adott tagállam bármely más illetékes hatósága nem tesz eleget a rendelet vagy a betétbiztosítási rendszerekről szóló 2014/49/EU irányelv szerinti kötelezettségeinek. A csalás, vesztegetés és egyéb jogellenes tevékenységek elleni fellépés érdekében a Testület vonatkozásában is megszorítás nélkül alkalmazandók az Európai Csaláselleni Hivatal (OLAF) által lefolytatott vizsgálatokról szóló, 1999. május 25-i 1073/1999/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet előírásai. A Testület csatlakozik az Európai Csaláselleni Hivatal (OLAF) belső vizsgálatairól szóló, az Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa és az Európai Közösségek Bizottsága között létrejött, 1999. május 25-i intézményközi megállapodáshoz, és haladéktalanul meghozza a Testület egész személyzetére vonatkozó megfelelő rendelkezéseket. A finanszírozási határozatokban és a megállapodásokban, valamint a belőlük következő végrehajtási aktusokban kifejezetten ki kell kötni, hogy a Számvevőszék és az OLAF szükség esetén helyszíni ellenőrzésnek vetheti alá a Testület által kifizetett pénzösszegek kedvezményezettjeit, valamint a személyzet azon tagjait, akik az említett pénzösszegek allokációjáért felelnek. A rendelet 61–66. cikke meghatározza a Testület költségvetésének végrehajtására és ellenőrzésére vonatkozó rendelkezéseket és az alkalmazandó pénzügyi szabályokat.

8.A JAVASLAT/KEZDEMÉNYEZÉS BECSÜLT PÉNZÜGYI HATÁSA

Az alábbi elemzés becsléseket tartalmaz a Testület és igazgatása általános költségeire vonatkozóan. Az uniós költségvetést várhatóan nem terhelik költségek, mivel a Testület kiadásait teljes mértékben az európai betétvédelmi rendszer által biztosított körülbelül 6 000 pénzügyi intézmény finanszírozza. A számítási módszer a méreten fog alapulni, és felhatalmazáson alapuló jogi aktus fogja meghatározni 2016-ban. A következetesség érdekében ugyanazt a módszert kell alkalmazni az európai betétbiztosítási rendszer keretein belül.

A Testület feladatköre a betétbiztosítás tekintetében korlátozva lesz. Az európai betétbiztosítási rendszer a következő három szakaszban fog kialakulni: i. viszontbiztosítás, ii. együttbiztosítás és iii. teljes biztosítás. A Testület valamennyi szakaszban értékeli, hogy a kérelmet benyújtó betétbiztosítási rendszer megfelel-e a 2012/49/EU irányelv rendelkezéseinek, különösen hogy felépítette-e a nemzeti alapot. A Testület szanálással kapcsolatos funkciójától eltérően e döntésnek nincs mérlegelési eleme, mivel a részt vevő betétbiztosítási rendszer betétesek felé fennálló fizetési (kártérítési) kötelezettségét, illetve a szanálási hatóság felé fennálló fizetési (szanáláshoz való hozzájárulási) kötelezettségét közigazgatási hatóság vagy bíróság állapítja meg.

Az első szakaszban a Testület értékeli a viszontbiztosítási kérelmeket, és biztosítja a szükséges finanszírozást a nemzeti betétbiztosítási rendszernek a kártalanítási összeghatár keretein belül történő kártalanításához. A feladatok ugyanazok maradnak az együttbiztosítási szakaszban is, de azonos feltételek mellett nagyobb számú potenciális esetre lehet számítani, mivel a biztosítási fedezetre való jogosultság előfeltételei kevésbé szigorúak a viszontbiztosítási időszakhoz képest. A teljes biztosítási szakaszban a Testület feladatai jelentősen megnövekednének. Amellett, hogy válaszolnia kell a kártalanítási igényekre, a Testületnek ki kell számítania és be kell szednie az egyes bankok hozzájárulásait és irányítania kell az Európai Betétbiztosítási Alapot is. Ezek a feladatok hasonlóak az egységes szanálási mechanizmus keretében ellátandó feladatokhoz. Ezért jelentős méretgazdaságossági hatásra lehet számítani, és a feladatok mennyiségének növekedése nem eredményez arányosan nagyobb emberierőforrás-igényt.

A betétbiztosítási rendszer személyi állományának nagysága a beavatkozások körétől függ. Egyes betétbiztosítási rendszereknek lehetőségük van pénzeszközeiket olyan intézkedésekre használni, amelyek megakadályozzák az intézmények csődjét, pl. a kifizetési események elkerülése révén. Az ilyen lehetőséggel rendelkező betétbiztosítási rendszereknek szélesebbek a kockázatellenőrzési és irányítási képességei is, mint azoknak a betétbiztosítási rendszereknek, amelyek inkább csak egy „kifizető dobozként” szolgálnak a betétesek kártalanítására. Az európai betétbiztosítási rendszer hatálya arra korlátozódna, hogy ilyen kifizető dobozként pénzügyi támogatást nyújtson a nemzeti betétbiztosítási rendszereknek.

Kevés publikus információ áll rendelkezésre a nemzeti betétbiztosítási rendszerek személyi állományára vonatkozóan. A Betétbiztosítók Európai Fóruma által készített felmérés szerint a közvetlen (támogató funkciók nélküli) munkatársak száma az európai betétbiztosítási rendszerhez hasonló funkciókkal rendelkező betétbiztosítási rendszerek esetében 10 és 40 teljes munkaidős egyenérték között mozog.

Tekintettel az európai betétbiztosítási rendszer korlátozott, de fokozatosan növekvő feladataira, a Bizottság a következő teljes munkaidős személyzetet javasolja közvetlen funkciók ellátására