[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 3.10.2008

COM(2008) 638 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

A barcelonai célkitűzések megvalósítása az iskoláskor alatti gyermekek gondozására létrehozott rendszerek tekintetében {SEC(2008)2597}

1. BEVEZETÉS

A 2002 márciusában Barcelonában ülésező Európai Tanácson az állam- és kormányfők felkérték a tagállamokat, hogy „ számolják fel a nők munkaerő-piaci részvételét akadályozó tényezőket, valamint törekedjenek arra, hogy ― figyelembe véve a gyermekgondozási lehetőségek iránti igényt és az adott országra jellemző gyermekgondozási rendszert ― 2010-re a három év és az iskolaköteles kor közötti gyermekek legalább 90%-a, és a három év alatti gyermekek legalább 33%-a számára nyújtsanak gyermekgondozási ellátást ”[1]. E „barcelonai célkitűzések” szerves részét képezik az EU növekedési és munkahelyteremtési stratégiájának (COM 2006 567), és céljuk, hogy növeljék a fiatal szülők, elsősorban a nők foglalkoztatási rátáját, és hozzájáruljanak a nemek közötti nagyobb egyenlőség előmozdításához.

A kisgyermekgondozási szolgáltatások kiépítésével a szülők szabadabban választhatják meg időbeosztásukat és így könnyebben egyeztethetik össze munkájukat családi életükkel. Ez különösen azokat a nőket érinti, akik az összeegyeztetés lehetőségének hiányában a férfiaknál gyakrabban kényszerülnek kilépni a munkaerőpiacról vagy olyan munkaszervezési formákban kénytelenek dolgozni, ahol nem aknázhatják ki teljes mértékben képességeiket. Ez a jelenség éppen akkor fosztja meg az európai gazdaságot e nők termelési potenciáljától, amikor annak gazdasági és demográfiai kihívásokkal kell szembenéznie.

E jelentés felméri a barcelonai célkitűzések megvalósításának előrehaladását a tagállamokban és feltárja az iskoláskor alatti gyermekek gondozására irányuló szolgáltatások kibővítése előtt álló akadályokat, valamint az ezzel kapcsolatos kihívásokat. A jelentés „A nők és férfiak közötti egyenlőségre vonatkozó ütemterv 2006-2010” című közleményben[2] meghatározott fellépések közé illeszkedik és a Bizottság azon elgondolásait és kezdeményezéseit támasztja alá, amelyek célja a munka és a magánélet jobb összeegyeztetésének előmozdítása[3].

2. A GYERMEKGONDOZÁSI SZOLGÁLTATÁSOK, MINT AZ ÖSSZEEGYEZTETÉSI POLITIKÁK EGYIK KÖZPONTI TÉNYEZőJE

Több ízben megerősített politikai kötelezettségvállalás

A Tanács már 1992-ben elfogadott egy olyan ajánlást[4], amely kiemelte a megfizethető, hozzáférhető és minőségi gyermekgondozási szolgáltatások továbbfejlesztésének fontosságát, miközben az ilyen szolgáltatások rugalmasságának és sokszínűségének jelentőségét is hangsúlyozta, a szülők és gyermekeik szükségleteinek és elvárásainak való megfelelés céljából. A 2002-es barcelonai célkitűzések legfőképpen a szülők (elsősorban a nők) munkavállalására és munkaviszonyának megtartására, és így a nemek közötti egyenlőség fenntartására irányulnak. Az Európai Tanács a 2006 márciusi „A nemek közötti egyenlőségről szóló európai paktumban”[5]megismételte e kötelezettségvállalást.

A Bizottság „A nők és férfiak közötti egyenlőségre vonatkozó ütemterv 2006-2010” című közleményében[6] elkötelezte magát arra, hogy „támogatja a gyermekgondozással […] kapcsolatos barcelonai célkitűzések elérését”. Üdvözölte emellett az Európai szövetség a családokért elnevezésű kezdeményezés[7] létrehozását, amely a platform szerepét tölti majd be a tagállamok között az európai családpolitikákról folytatott információcserékhez. A Bizottság különféle rendelkezésekkel[8] támogatja e platformot. A strukturális alapok is hozzájárultak a munka és a magánélet összeegyeztetését elősegítő intézkedések társfinanszírozásához, például gyermekgondozási szolgáltatások létrehozása, a gondozói személyzet képzése, illetve a munkát kereső szülők számára gyermekgondozási szolgáltatások biztosítása terén. Becslések szerint 2007–2013 között a strukturális alapokból és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból fél milliárd euró jut a gyermekgondozási infrastruktúrák fejlesztésére, illetve 2,4 milliárd euró a nők munkavállalásának megkönnyítését, valamint a munka és a családi élet összeegyeztetését, köztük a gyermekgondozási szolgáltatásokhoz való hozzáférést célzó intézkedésekre.

Az európai szociális partnerek aktív szerepvállalása

Az európai szociális partnerek aktívan közreműködtek e jelentés elkészítésében. Elismerik, hogy a közpolitikák mellett az ő szerepük is kulcsfontosságú e téren. Hangsúlyozzák a hozzáférhető, megfizethető és minőségi gyermekgondozási szolgáltatások jelentőségét: e kérdés kiemelt fontosságú területe a férfiak és nők egyenlőségére irányuló, 2005 óta megvalósított cselekvési keretüknek. . Hasznos eszközöket fejlesztettek ki és innovatív kezdeményezéseket indítottak el a gyermekgondozási szolgáltatások bővítésének előmozdítása érdekében, mind a hozzáférhetőség (pl. vállalati óvodák), mind pedig a költségek (pl. pénzügyi támogatás a szülők számára) tekintetében. Aktívan részt vesznek az összeegyeztetési politikák döntési és jogalkotási folyamataiban, illetve a strukturális alapok projektjeinek végrehajtásában. Végezetül hangoztatják, hogy ösztönözni kívánják a bevált gyakorlatok és az innovatív tapasztalatok cseréjét, valamint a strukturális alapok nemzeti szinten rendelkezésre álló programjainak felhasználását.

A foglalkoztatás támogatása

A munka és a magánélet összeegyeztetése, különösen pedig a gyermekgondozási szolgáltatások fejlesztése az EU növekedési és munkahelyteremtési stratégiájában meghatározott célkitűzések megvalósításának alapvető feltétele, ezért különleges iránymutatás[9] vonatkozik rá. Közvetlen kapcsolat áll fent a gyermekgondozási szolgáltatások elérhetősége és a szülők fizetett munkához jutásának lehetősége között. A gyermekgondozási szolgáltatások lehetővé teszik a szülők számára, hogy fizetett munkát vállaljanak, és hogy azt meg is tartsák; ezáltal életminőségük javul és a szabad időbeosztásukat korlátozó egyik fontos akadály is elhárul. . Az Unió egészében több mint hat millió 25 és 49 év közötti nő saját elmondása szerint családi kötelezettségei miatt nem vagy csak részmunkaidőben tud dolgozni.[10]. Ez a helyzet a nők több mint egynegyedénél a gyermekgondozási szolgáltatások hiánya vagy költsége miatt alakult ki. Ennek a problémának a megoldása az összesített női foglalkoztatási ráta egy százalékpontos növekedését eredményezhetné.

Ennek ellenére, noha számos tagállam kötelezte el magát a gyermekgondozási szolgáltatások kibővítése mellett, a legtöbbjük nem éri el a barcelonai célkitűzéseket, sőt a nemzeti reformokról szóló jelentésükben nem is hivatkozik rájuk[11]. A Tanács a munkahelyteremtési stratégia keretében több konkrét ajánlást is intézett a tagállamokhoz ebben a témában.

A nemek közötti egyenlőség előmozdítása

A nők és a férfiak közötti egyensúlyhiány a háztartási és a családi feladatok megosztásában továbbra is jelentős, ami arra készteti a nőket (jóval többször, mint a férfiakat), hogy rugalmas munkaszervezési formában, vagy pedig egyáltalán ne vállaljanak munkát. Jóllehet e döntések részben az egyéni preferenciákat is tükrözhetik, következményekkel járnak a nők karrierjének alakulására, a nemek közötti bérszakadékra vagy a nyugdíjjogosultság megszerzésére. Így például a nők körülbelül egyharmada, míg a férfiaknak kevesebb mint egytizede dolgozik részmunkaidőben, és a 12 évesnél fiatalabb gyermeket nevelő nők foglalkoztatási rátája 12,4 ponttal csökken, míg az ugyanilyen helyzetben lévő férfiaké 7,3 ponttal emelkedik.

A minőségi, megfizethető, a gyermekek és a szülők életritmusához igazodó gyermekgondozási szolgáltatások ezért nélkülözhetetlenek ahhoz, hogy a nők könnyebben találjanak olyan fizetett állást, ahol elismerik képességeiket és amely hozzájárul gazdasági függetlenségükhöz: e témában a tagállamokra még nagyon sok feladat vár.

A társadalmi befogadás és a családtervezés megvalósításának támogatása

Amennyiben a szülő(k)nek van megfelelő megélhetést biztosító munkája (munkájuk), elkerülhető a munkaviszonyban állókat érintő szegénység , valamint a szegénység kockázata is, különösen az egyszülős családok esetében, amelyeket sokkal nagyobb mértékben sújt a szegénység (32 %), mint a gyermeket nevelő háztartásokat összességében (17 %)[12]. A gyermekgondozási szolgáltatásokhoz való hozzáférés a nagyon fiatal szülők társadalmi helyzetét is javíthatja.

A családi jólét növekedésével küzdeni lehet a gyermekszegénység ellen, biztosítva a gyermekek számára, hogy ösztönző és biztonságos környezetben fejlődjenek életük első éveiben. A „Hatékonyság és igazságosság az európai oktatási és képzési rendszerekben”[13] című közleményben a Bizottság már kiemelte annak szükségességét, hogy a tagállamok többet fektessenek be az iskola-előkészítő oktatásba, amely a további tanulás megalapozásának, az iskolából való lemorzsolódás megakadályozásának, valamint az igazságosabb eredmények támogatásának és az általános képzettségi szint növelésének hatékony eszköze .

Végezetül a gyermekgondozási struktúrák megléte kedvezően hat a családtervezésre, ami igencsak fontos, az Európára ma jellemző demográfiai hanyatlást figyelembe véve . Nyilvánvalónak látszik ugyanis, hogy magasabb a születési ráta és a női foglalkoztatottság azokban a tagállamokban, amelyek megkönnyítették a szülők szakmai és családi életének összeegyeztetését. .

3. A BARCELONAI CÉLKITűZÉSEK MEGVALÓSÍTÁSÁNAK ELőREHALADÁSA

A Bizottság kidolgozta a barcelonai célkitűzések nyomon követésének eszközeit, többek között statisztikai téren.. E jelentés első ízben közöl olyan harmonizált és összehasonlítható adatokat az „intézményes gyermekgondozási rendszerek” tagállami alkalmazásáról, amelyek a barcelonai célkitűzések megvalósításának félidős értékelését lehetővé teszik.. Ezek az adatok azt mutatják be, hogy mennyire használják ki a szülők a meglévő gyermekgondozási szolgáltatásokat, nem pedig azt, hogy az egyes országokban hány hely van, ami európai szinten nehezen összehasonlítható.

Az iskoláskor alatti gyermekek felügyeletével kapcsolatban rendelkezésre álló lehetőségek a meglévő rendszerektől, a különböző megközelítésektől és a munka és családi élet összeegyeztetésére vonatkozó nemzeti prioritásoktól függően tagállamonként igen eltérőek. Bizonyos nehézségek (a helyek száma, a szolgáltatás költségei és minősége) ugyanakkor azonosak minden tagállamban.

3.1. Kínálat és elérhetőség

A barcelonai célkitűzések a gyermekek két korcsoportját különbözteti meg: a csoportok szükségletei és az általuk igényelt szolgáltatások nagyon különbözőek. A 3 évesnél fiatalabb gyermekek esetében a kereslet elsősorban a bölcsődék és más gyermekgondozási szolgáltatások felé irányul: ezek fizetősek, és a hozzáférhetőséget csupán néhány ország (FI, DK, SE) garantálja. A gyermekgondozás módjának kiválasztásában (intézményi vagy egyéb) emellett kulturális megfontolások és családi hagyományok is közrejátszanak. A szülési és a szülői szabadság módozatai (időtartam, pénzügyi támogatás, rugalmasság) is hatással lehetnek a gyermekgondozási szolgáltatások iránti keresletre, hiszen a szülők dönthetnek úgy, hogy gyermekeikre saját maguk vigyáznak, figyelembe véve a döntéssel járó pénzügyi és szakmai kényszereket.

Három éves kor után azonban a gyermekek jó része óvodai (iskola-előkészítő) oktatásban részesül: ez a rendszer általában államilag támogatott, sőt akár ingyenes is lehet. A rendszerbe délutáni napközik is tartozhatnak.

A tagállamok helyzetének a barcelonai célkitűzések tekintetében folytatott elemzése azon alapul, hogy a gyermekek hány százaléka kapott helyet intézményes gyermekgondozási rendszerekben (2006-ban[14]). Az elemzés tehát arra összpontosít, hogy mennyiben használják ki a szülők a meglévő kínálatot, nem pedig arra, hogy hány helyet biztosítanak a tagállamok. Helyénvaló megkülönböztetni emellett a gyermekgondozási szolgáltatásokat abból a szempontból is, hogy hány órát (heti 30 óránál többet vagy kevesebbet) lehetnek ott a gyermekek, mivel ez határozza meg azt, hogy a szülők teljes munkaidőben tudnak-e dolgozni.

Az elemzés szerint az alacsonyabb korcsoport (0–3 év között) vonatkozásában csupán öt tagállam (DK, NL, SE, BE, ES) haladta meg a 33 %-os barcelonai célkitűzéseket, és öt másik tagállam (PT, UK, FR, LU, SI) határozottan megközelíti az arányszámot. A többi ország zömében még jelentős előrehaladást kell elérni a gondozási rendszerekre irányuló kereslet kielégítése terén. Míg hét tagállam (FI, IT, CY, EE, DE, IE, LV) közepes mértékű (16–26 %) gyermekgondozási ellátást nyújt, nyolc tagállamban (EL, HU, MT, SK, LT, AT, CZ, PL) ez az arány 10 % vagy még kevesebb. Ezek az arányszámok azonban az összes gyermekre vonatkoznak, tekintet nélkül a heti óraszámra. A gyermekgondozási rendszerek nyitvatartása országonként más és más, és a kizárólag részidőben[15] elérhető szolgáltatások aránya számos országban különösen jelentős. Hollandia és az Egyesült Királyság esete ilyen szempontból kivételes, mert ott a 3 évesnél fiatalabb gyermekek szinte kizárólag részidős gyermekgondozási ellátásban részesülnek.

A 3 évesnél idősebb, de a kötelező iskoláskort még el nem érő gyermekek esetében nyolc tagállam (BE, DK, FR, DE, IE, SE, ES, IT) lépte túl a 90 %-os barcelonai célkitűzést[16], míg három másik (UK, NL, CY) nagyon közel áll hozzá. Hét másik államban (EE, SI, HU, FI, PT, SK, AT) a gyermekek jelentős, de a céloktól messze elmaradó hányada (70–85 %) részesül gyermekgondozási ellátásban. Az elemzésből kiderül az is, hogy az e korcsoportra vonatkozó gyermekgondozási szolgáltatások számottevő része részidőben működik. A teljes munkaidős gyermekgondozási szolgáltatásokat tekintve a tagállamok több mint a fele a gyermekek kevesebb mint 50 %-ának tud ilyen szolgáltatást biztosítani. A tagállamok egy harmadánál ez az arányszám 30 %-nál alacsonyabb. Ezeket az adatokat ugyanakkor annak fényében kell értelmezni, hogy az adott országban milyen az óvodáskorú gyermekekre vonatkozó oktatási és szervezeti rendszer, illetve hogy vannak-e délutáni napközis szolgáltatások.

Az elemzésből kiderül tehát, hogy az intézményes gyermekgondozási szolgáltatások iránti kereslet a legtöbb tagállamban nincs kielégítve, ami akadályozza a szülők (elsősorban a nők) munkavállalását. Ezt a helyzetet többféleképpen lehet orvosolni: vagy új gyermekgondozási szolgáltatások létrehozásával, vagy pedig a nem intézményes szolgáltatások intézményesítésével (pl. a minőségre, a munka- és bérezési feltételekre, valamint a gyermekgondozók képzésére vonatkozó szabványok létrehozásával). Emellett a nem szokványos munkaidőben dolgozó szülők valamint a beteg gyermekek különleges szükségleteit i ki kell elégíteni.

3.2. Költség és finanszírozás

A gyermekgondozási szolgáltatások elérhetősége elválaszthatatlan a szolgáltatás költségétől. A szülők szempontjából csak akkor beszélhetünk bölcsődei vagy óvodai helyről, ha az megfizethető. Ezt a kérdést tágabb összefüggésekben is meg kell vizsgálni, azaz a munkát jól fizetővé kell tenni: a gyermekgondozási szolgáltatások ára nem gátolhatja az újbóli munkavállalást. A társadalmi befogadás tekintetében ügyelni kell arra is, hogy a gyermekgondozási szolgáltatások a legkedvezőtlenebb helyzetben lévő családok előtt is nyitva álljanak.

A gyermekgondozási szolgáltatások ára tagállamonként igen különböző. A szolgáltatás típusától függően (pl. magán- vagy közintézmény, figyelembe veszik-e vagy sem a szülők jövedelemszintjét) az ár egy adott országon belül is eltérő lehet.

A szülőknek elsősorban a kisgyermekek (3 évesnél fiatalabbak) számára létesített gyermekgondozási szolgáltatások jelentenek nagy kiadást. Az ilyen szolgáltatásokat az állam különféleképpen finanszírozhatja: közvetlen közfinanszírozással (a szolgáltatás ilyenkor mindenki számára egységesen biztosított) és a szülők által fizetett, a javadalmazásuk függvényében megállapított (és maximalizált) pénzügyi hozzájárulással, illetve támogatási rendszerekkel az adóalapból történő leírással, vagy „szolgáltatási csekk” (utalvány) kibocsátásával. Ez utóbbi esetén a gyermekgondozási módot a szülők szabadon választhatják meg: a magánszektor itt fontos szerepet játszik. A legtöbb tagállamban többféle „modell” is létezik egyidejűleg. Ilyenkor egyszerre több gyermekgondozási lehetőség is fennáll különböző áron. E különféle rendszereken túlmenően a gyermekgondozási szolgáltatások családokra háruló nettó költsége (a különböző támogatásokat levonva) igencsak eltérő lehet, 5 és 30 % között mozog. Néhány tagállamban a szülők jövedelmének figyelembe vétele ellenére a gyermekgondozási szolgáltatások érezhetően jobban terhelik az alacsony jövedelmű családok költségvetését, mint a többi családét. Egyre inkább jelen van az a kettősség, hogy kevés a megfizethető állami bölcsődei helyek száma (például hosszú várólistára kerülnek a szülők), a drága magángondozási rendszerek száma viszont nagy.

A legtöbb tagállamban léteznek gyermekgondozási rendszerek a 3 évesnél idősebb de a kötelező iskoláskort még el nem érő gyermekek számára, legalábbis az iskoláskort megelőző két évben. Ezt iskolaelőkészítő oktatást az állam finanszírozza, és a szülőknek gyakran nem is kerül pénzbe.

Az iskoláskor alatti gyermekek gondozására létrehozott struktúrákra fordított közkiadásnak a GDP-hez viszonyított aránya a legtöbb tagállamban az elmúlt években emelkedett. Ez az arány azonban Unió-szerte különböző, és jóval az északi országok szintje alatt marad. Ez különösen a 3 évesnél fiatalabb gyermekek számára létesített gyermekgondozási szolgáltatások költségére igaz, más a helyzet a 3 évesnél idősebb gyermekekre vonatkozó iskolaelőkészítő rendszereknél.

Következésképpen kijelenthető, hogy a gyermekgondozási szolgáltatások ára (elsősorban a 3 évesnél fiatalabb gyermekeké) a tagállamok több mint a felében továbbra is jelentős nehézséget jelent a szülők számára. A munkaerőpiacról részben kiszorult (akaratuk ellenére részmunkaidőben vagy egyáltalán nem dolgozó) nők is ezt a tényezőt – a hozzáférhető gyermekgondozási szolgáltatások hiányát – emelik ki leginkább[17].

3.3. Minőség és munkakörülmények

A gyermekgondozási szolgáltatások minősége nagyon fontos szempont a szülők számára, hiszen ettől függ, hogy rájuk bízzák-e gyermekeiket.. A minőségnek számos összetevője van, például a szolgáltatás típusa, a minőségügyi szabványok, illetve az ott dolgozók száma és képzettsége. Az alapvető minőség biztosítása mindenki számára egyben esélyegyenlőséget is jelent mind a gyermekek mind a szülők számára. A Bizottság már korábban is hangsúlyozta a gyermekgondozási szolgáltatások, mint általános érdekű szociális szolgáltatások jó minőségének szükségességét, amely többek között egy önkéntes minőségi keretrendszer létrehozásával[18]valósulhat meg

Egyes tagállamok – legfőképpen azok, amelyek már elértek egy bizonyos szintet a szolgáltatások mennyisége kapcsán – a hangsúlyt a szolgáltatások minőségére, különösen a gondozók képzésére helyezték. Az e téren bekövetkező javulás szükségessége közösségi szinten is elismert[19]. Nagy a különbség ugyanakkor a gondozási szolgáltatások (kisgyermekek) és az iskolaelőkészítő oktatás (3 évesnél idősebb gyermekek) között, kivéve azokat az országokat, amelyek e két korcsoport számára integrált szolgáltatást nyújtanak. Ez hatással van mind a gyermekgondozási szolgáltatás megtervezésére, mind a gondozó személyzet képesítési követelményeire és átlagfizetésére,, ami országonként, illetve egy adott országon belül szolgáltatástípusonként is nagyon változó.

A kisgyermekek gondozásához általában szakközépiskolai érettségire, sőt egyetemi/főiskolai diplomára van szükség. A valódi képzettségi szint azonban a gyermekgondozási szolgáltatás típusától függ, és egyes önálló vállalkozó gyermekápolóknak nincs szakirányú képesítése. Ezzel ellentétben az iskolaelőkészítő rendszerekben dolgozók nagy része a tanítókhoz hasonlóan egyetemi/főiskolai diplomával rendelkezik.

A kisgyermekek gondozására szakosodott ágazatban a foglalkoztatottak száma az utóbbi években igen jelentősen megemelkedett az Unióban, ami a megnövekedett keresletnek köszönhető. Számos esetben ugyanakkor a munkavállalók a munkakörülmények miatt (részmunkaidő, nem hagyományos típusú szerződések) nem szívesen helyezkednek el ebben az ágazatban, így hiány van szakképzett munkaerőből, és a munkavállalók nagyon gyakran cserélődnek[20]. Emellett ez az egyik leginkább elnőiesedett szakma (a legtöbb tagállamban a férfiak aránya 5 %-nál alacsonyabb), ami akadályozhatja az ágazat kedvezőbb megítélését, és főleg gátolhatja a nemi sztereotípiák elleni küzdelmet.

A gyermekgondozási szolgáltatások minőségének egy másik összetevője a felnőttek és a gyermekek számának egymáshoz viszonyított aránya, ami tagállamonként igen különböző (ez az arány kisgyermekeknél 1:3 és 1:7, míg a nagyobb korosztálynál 1:6 és 1:19 között alakul). Ezeknek az arányoknak a kötelező jellege és konkrét megvalósítása szintén igencsak különböző az egyes tagállamokban.

A többi minőségi szabványokat illetően az állam általában fontos szerepet játszik a szabályozás és az ellenőrzés során, noha ezeket a hatásköröket egyre inkább decentralizálják. Szólni kell arról a tendenciáról is, hogy egyre többféle gyermekgondozási szolgáltatás áll rendelkezésre (elsősorban magánbölcsődék vagy otthoni gyermekgondozás), ami növeli a választási lehetőséget a szülők számára, ugyanakkor nem könnyíti meg a szolgáltatás minőségének ellenőrzési folyamatait.

A minőség javítása a következőket teszi szükségessé: szigorú szabványok betartása és annak ellenőrzése, valamint alapvető képzés biztosítása az ágazatban dolgozó összes személy számára, a munkakörülmények és a továbbképzések javítása, illetve az ilyen szakmák elismerése, nevezetesen a jövedelem terén.

4. NEHÉZSÉGEK ÉS KILÁTÁSOK

Hat évvel a barcelonai célkitűzések elfogadása után és közeledve a 2010-es határidőhöz, nyilvánvalóvá válik, hogy a tagállamok nagy többsége valószínűleg nem tudja megvalósítani ezeket a célkitűzéseket. Az elért előrehaladás ellenére további erőfeszítéseket kell tenni ahhoz, hogy elérjük a gyermekmegőrzési szolgáltatások nyújtásának megfelelő szintjét, különösen ami a 3 évesnél fiatalabb gyermekeket illeti.

Emellett a gyermekgondozási rendszerek nem mindig megfizethetők, nyitvatartásuk pedig nem mindig egyeztethető össze a teljes munkaidős, vagy a nem hagyományos munkaidőben történő munkavégzéssel, ami gátolja a szülők (elsősorban a nők) termelési potenciáljának teljes mértékű kiaknázását.

Végezetül hangsúlyozni kell a gyermekgondozási szolgáltatások minőségének javítását, ideértve az ágazatban dolgozók képzését és megbecsülését.

A Bizottság nem rendelkezik közvetlen hatáskörrel a gyermekmegőrzési szolgáltatások terén, ugyanakkor a növekedési és munkahelyteremtési stratégia keretében továbbra is rendszeresen nyomon fogja követni a barcelonai célkitűzéseket, összehasonlítható, kellő időben rendelkezésre bocsátott és minőségi statisztikákkal alátámasztva, és adott esetben konkrét ajánlásokat intézve egyes tagállamokhoz. Emellett a gyermekgondozási szolgáltatások kibővítését és a gyermekgondozásnak a nemek közötti egyenlőséghez történő hozzájárulását a nemek közötti egyenlőségről szóló éves jelentés is vizsgálni fogja, amit a Bizottság minden évben benyújt az Európai Tanács tavaszi ülésére.

A Bizottság ezenkívül támogatni fogja a gyermekgondozási szolgáltatások terén szerzett tagállami tapasztalatok cseréjét, többek között a nemek közötti egyenlőséggel kapcsolatosan kialakult bevált gyakorlatok cseréjét célzó, 2008-ban beindított programon keresztül, illetve az Európai szövetség a családokért elnevezésű kezdeményezés keretében szervezett, információcserét elősegítő platform, illetve a nemek közötti egyenlőség strukturális alapokba való integrálásával foglalkozó magas szintű munkacsoport segítségével. A Bizottság ösztönözni fogja az olyan kutatásokat is, amelyek a gyermekmegőrzési szolgáltatások ágazatában dolgozók megbecsülését és munkakörülményeit vizsgálják.

A problémákra ugyanakkor elsősorban nemzeti (vagy akár regionális és helyi) szinten kell megoldást találni. Valamennyi érintett félnek – különösen a nemzeti és helyi hatóságoknak, illetve a szociális partnereknek – részt kell vállalnia a hozzáférhető, megfizethető és minőségi gyermekmegőrzési szolgáltatások kialakításában. Alapvető fontosságú tehát, hogy a strukturális alapok és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap adta társfinanszírozási lehetőségeket teljes mértékben kihasználják a munka és a magánélet összeegyeztetését elősegítő intézkedések, különösképpen a gyermekgondozási szolgáltatások javára. A Bizottság üdvözli a szociális partnereknek a barcelonai célkitűzések végrehajtása vonatkozásában tett kötelezettségvállalását és az ezzel kapcsolatos aktív részvételét.

E jelentés tükrözi a Bizottság azon kötelezettségvállalását, hogy hatáskörén belül támogatja a barcelonai célkitűzések megvalósítását, valamint a megfizethető, hozzáférhető és minőségi gyermekfelügyeleti szolgáltatások kialakítását, a szülők munkavállalását hátráltató akadályok elhárítása, a társadalmi befogadás és a nemek közötti egyenlőség előmozdítása céljából.

[1] A barcelonai Európai Tanács elnökségi következtetései, 2002/03/15–16, SN 100/1/02 REV 1. számú dokumentum

[2] COM (2006)92

[3] COM(2008) XXX

[4] 92/241/EGK

[5] Elnökségi következtetések, 7775/1/06/ REV 1.

[6] COM (2006)92

[7] 9317/1/07 REV 1. számú tanácsi dokumentum.

[8] COM (2007)244

[9] A 18. számú foglalkoztatási iránymutatás

[10] Eurostat, 2006. évi munkaerő-felmérés

[11] Közös jelentés a foglalkoztatásról 2007–2008, 7169/08. számú tanácsi dokumentum.

[12] Eurostat, EU-SILC, 2006

[13] COM (2006)481

[14] BG, RO = az adatok csak a 2007-es referenciaévtől kezdve állnak majd rendelkezésre

[15] Heti 30 óránál kevesebb

[16] Figyelembe véve az összes olyan gyermeket, aki legalább heti egy órában részt vesz ilyen ellátásban.

[17] Munkaerő-felmérés, 2005-ös modul a munka és a családi élet összeegyeztetéséről

[18] COM (2007)725

[19] Lásd a 14136/07. számú és 6706/07. számú tanácsi dokumentumot.

[20] EFILWC, The childcare services sector – what future?, 2006