—

Hogy a termékleírás megfeleljen az Estepa vidéki földművelési rendszerek valós jellemzőinek, az olajfaültetvényekhez kapcsolódó fejlettebb, a terméket és a környezetet nagyobb tiszteletben tartó mezőgazdasági módszerek miatt változik az E) A termék előállításának módja bekezdés a) Állandó tényezők és b) Földművelési módszerek pontja, melyek helyébe a következők lépnek: „a) Állandó tényezők. — Az ültetvények kötése és a tövek száma. Az ültetvények átlagos sűrűsége nagyon változó az egész területen; az átlagok 75–100 fa/hektár körül mozognak a régi ültetvényeken és 100–200 fa/hektár között az új ültetvényeken. A tövek számát illetően Estepa vidékén mindösszesen 12 % az egy tővel rendelkező olajfaültetvény, míg a három- vagy többtöves formák meghaladják az összes olajfaültetvény 77 %-át. Ebben a vonatkozásban fontos megemlíteni, hogy az ezen a területen kialakított intenzív ültetvények nagy részét egytöves facsemetékkel hozták létre fiatal ágakról zsákokban való gyökereztetéssel vagy félig fás szárú gyökereztetett dugványokból porlasztásos öntözés mellett, majd ezek műanyag zsákokba való átültetésével, vagyis a kormány által az olajfaültetvények újjáalakításáról szóló tervében indítványozott módszerrel. Az ültetvények kötését illetően a következő módokat kell megkülönböztetni: — A hagyományos ültetvények nagyrészt 12 × 12-es, »háromszögkötésűek«, bár négyzetes és téglalap alakú kötést, valamint eltérő közzel ültetett kötéseket is találunk (pl. 11 × 11, 13 × 13, 10 × 12 stb.). — Az új intenzív ültetvényeknél a fákat sokkal sűrűbben ültetik, ezért a kötések is jóval kisebbek, és négyzetes, valamint téglalap alakú kötéssel és 8 × 8, 7 × 7, 6 × 8, 6 × 4 stb. közökkel is találkozunk, melyek közül a legsűrűbb a 7 × 7 és a 6 × 8. b) Földművelési módszerek. — Trágyázás. A munkát télen, a szüretelés után, illetve nyáron végzik vibrokultivátorokkal a 10 cm-t semmilyen körülmények között meg nem haladó mélységben, évente 4-szer vagy 5-ször. A szárazművelésű olajfák körüli területet gyomoktól mentesen tartják, míg az öntözéssel művelt ültetvényeken egy sávot hagynak az olajfák között, melyet ugyanúgy megelőzésre használt gyomirtókkal kezelnek. Az öntözéssel művelt területeket az öntözővízhez adott folyékony, kiegyensúlyozott és összetett trágyával trágyázzák, olyan szereket használva, amelyeket az olajfa-ültetvényesek egymásnak adnak át, vagy amelyeket a régióban dolgozó szakemberek javasolnak. Az öntözővizes trágyázással elsősorban nitrogén, foszfor, kálium, valamint az egyszerű szemrevételezés vagy a levelek gyakori ellenőrzése révén felismert tápanyaghiányokat pótló mikroelemek kerülnek a talajba. Sok olyan parcella létezik, ahol már a talajművelés nélküli módszereket alkalmazzák, eleinte a csupasz talajon, illetve egy pár éve a nagyrészt természetes növényfajból álló növényréteg karbantartásával, melyet a tél végén bozótvágók segítségével irtanak ki. — Öntözés. Az olajfaültetvények nagy része szárazművelésű. Az ültetvények intenzifikációja nagymértékben hozzájárult az öntözési szükséglet megnövekedéséhez. Az öntözőberendezések szinte minden esetben helyi rendszerek, melyek a rendelkezésre állás függvényében hektáronként változó mennyiségű vizet szolgáltatnak. Az öntözőrendszerekkel rendelkező ültetvények nagyon szétszórva helyezkednek el az egész régióban; nem emelhető ki egyetlen terület sem. — Metszés. Az Estepa vidéki olajfák formáját a fa törzsén nagy bevágásokkal végzett metszés típusa határozza meg, amely »lucenai metszés« vagy »kopaszra metszés« néven ismert. Használják még a kevésbé agresszív, »jaéni« típusú »racionális metszést«. Mindkét esetben az a cél, hogy a korona befelé és kifelé növő ágakat is tartalmazzon, hogy megnöveljék a fa termőfelületét. Ügyelnek a levél és a fa közötti, termelőképességet jelző kapcsolatra is. Mivel az ezen a területen termesztett olajbogyók nagy része »asztali fogyasztásra szánt«, sok esetben nagy hangsúlyt kap az ágak »ritkítása«, hogy nagyobb méretű gyümölcsöket nyerjenek. Az új intenzív olajfaművelésben a magasabb hektáronkénti faszám mellett a fatörzseket is úgy alakítják ki, hogy az a legideálisabb legyen a mindenkori mechanikai módszerekkel végzett, gépiesített szüreteléshez. Amikor a korona jó termőképességet ér el és a lombozat nagyon sűrű, kisebb mértékű »ritkításokkal« lassan kialakítják az ágak szerkezetét. — Növényvédő szerek használata. Az »Estepa« oltalom alatt álló eredetmegjelölést használó gazdasági szereplők közül sokan támaszkodnak az ATRIAS szakembereire és az agrármérnökökre, akik ezeken a településeken ellenőrzik és kiértékelik az olajfákat érintő főbb járványokat és fertőzéseket, és a vidék stratégiai pontjain létrehozott ellenőrző állomásokon meghatározzák a kezelési küszöbértékeket, és a különböző médiát (hetilapok, rádió és televízió stb.) felhasználva tájékoztatják az olajbogyó-termelőket a beavatkozás megfelelő időpontjáról, valamint az engedélyezett növényvédő szerekről, amelyeknek kímélniük kell a hasznos állatvilágot és nem szabad megmaradniuk az olajbogyón. Az ajánlásaikat széles körben, csaknem az összes olajbogyó-termelő alkalmazza. A vidék olajfaültetvényeit érintő járványok és betegségek közül azokat említjük meg, amelyek esetében a fontosságuk és a minőségre gyakorolt hatásuk miatt több megelőző intézkedés szükséges: olajbogyó-fúrólégy, olajfapajzstetű, olajfaszú és olajfamoly. A leírt betegségek közül az első, az olajbogyó-fúrólégy ellen dimetoátot használnak légi úton, vagy földi úton abban az esetben, ha a mutatószámok meghaladják a megállapított küszöbértékeket. A második esetben, az olajfapajzstetű ellen karbarilt és piriproxifént használnak földi úton, mindig az ATRIAS szakemberei által jelzett és ellenőrzött mennyiségben. Ugyanez történik az olajfaszú esetében, melyek ellen piretrint vagy szintén dimetoátot használnak. Az olajfamolyok ellen dimetoátot alkalmaznak, dupla mennyiségben, ha meghaladja a megállapított határértékeket. Újra meg kell említeni, hogy minden esetben, amikor ezeket a szereket az ATRIAS szakembereinek ellenőrzése mellett alkalmazzák – akiknek a fontos munkáját az olajbogyó-termelők széles körben elfogadják és elismerik –, a gyümölcsök mindig a legjobb állapotban jutnak el az olajmalmokba. Az ellenőrző csoportok munkája mellett az olajműveken belül működő, ún. Integrált Termelési Csoportosulások (Agrupaciones de Producción Integrada, API) is kezdenek kialakulni, ami biztosítja, hogy az előállított olajok élelmiszer-biztonsági szempontból garantáltak legyenek, mivel ezekben a csoportosulásokban a teljes gyártási folyamat (a földtől az olajmalomig) közvetlen ellenőrzéséért felelős szakemberek találhatók, akik minderről tanúsításokat állítanak ki az olajbogyó-termelők birtokában lévő minőségbiztosítási könyvekben, ez pedig biztosítja a végtermék teljes fokú visszakövethetőségét.” és a termékleírásba a következő szövegezés kerül: „Az »Estepa« oltalom alatt álló eredetmegjelöléssel rendelkező extra szűz olívaolajok előállításakor a gazdálkodóknak meg kell felelniük az integrált olajfaültetvény-termesztés andalúziai termelési modelljében megszabott, érvényben lévő gyakorlatnak – 2008. április 15-i rendelet az integrált olajfaültetvény-termesztéssel kapcsolatos rendelet elfogadásáról – és az ökológiai gazdálkodásra vonatkozó szabályoknak – a Tanács 834/2007/EK rendelete (2007. június 28.) az ökológiai termelésről és az ökológiai termékek címkézéséről és a 2092/91/EGK rendelet hatályon kívül helyezéséről. Az idézett jogszabályok hatályon kívül helyezése esetén az azokat felváltó jogszabályoknak kell megfelelni.”