Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a fejlesztési együttműködés finanszírozási eszközének létrehozásáról /* COM/2011/0840 végleges - 2011/0406 (COD) */





INDOKOLÁS 1. A JAVASLAT HÁTTERE A szegénységben élők sokasága továbbra is komoly probléma a fejlődő országokban. Noha jelentős előrelépések történtek, a legtöbb fejlődő ország még mindig elmaradásban van a millenniumi fejlesztési célok eléréséhez és képtelen rátérni az átfogóan értelmezett, azaz a gazdasági, társadalmi és – az éghajlatváltozás hatásainak enyhítését és az azokhoz való alkalmazkodást is magában foglaló – környezeti értelemben vett fenntartható fejlődés útjára. A helyzetet tovább súlyosbítja a globális kihívások fokozódása, és az, hogy a fejlődő országokat súlyosan érinti a szociális és gazdasági instabilitást, a kényszerű migrációt, az élelmezésbiztonság hiányát és a külső megrázkódtatásoknak való kiszolgáltatottság növekedését eredményező legújabb válságok sorozata. Egyre többen ismerik el, hogy a fenntartható társadalmi-gazdasági növekedés szempontjából létfontosságú természeti és környezeti erőforrásokat egyre nagyobb mértékben veszélyezteti az éghajlatváltozás és a gyors népességnövekedés. Ez sok fejlődő országban tovább rontja az egyébként is instabil helyzetet és veszélyezteti a fejlődésben elért konkrét eredményeket. Az Európai Unió továbbra is elkötelezetten segíti a fejlődő országokat a szegénység visszaszorításában, hosszabb távon pedig végleges felszámolásában. E célkitűzés elérése érdekében elfogadták a 2007–2013-as időszakra vonatkozó fejlesztési együttműködési eszközről (DCI) szóló rendeletet, amelynek elsődleges és átfogó célja a szegénység felszámolása a partnerországokban és -régiókban. E rendelet háromféle programot szabályoz: (i) az Ázsiával, Latin-Amerikával, Közép-Ázsiával, a Közel-Kelettel és Dél-Afrikával folytatott együttműködésre kiterjedő kétoldalú és regionális földrajzi programok; (ii) a következő tárgykörű tematikus programok: befektetés az emberekbe, környezetvédelem és az energiát is magában foglaló természeti erőforrásokkal való fenntartható gazdálkodás, nem állami szereplők és helyi hatóságok, élelmezésbiztonság, valamint migráció és menekültügy; és (iii) a cukortermelő országokra vonatkozó kísérő intézkedések. A jelenlegi fejlesztési együttműködési eszközről szóló rendelet 2013. december 31-én veszti hatályát. A fejlesztési együttműködési eszköz különböző felülvizsgálatai elismerték annak többletértékét és a millenniumi fejlesztési célok eléréséhez való hozzájárulását, ám bizonyos hiányosságokra is rámutattak. Az új kihívások, valamint az Európa 2020 stratégiában és az Európai Unió legújabb fejlesztéspolitikájában rögzített prioritások arra ösztönözték a Bizottságot, hogy a fejlesztési együttműködési eszközről szóló rendeletet felülvizsgáló és kiigazító javaslatot készítsen „Az Európa 2020 stratégia költségvetése” című 2011. június 29-i közleménnyel és „Változtatási program: az EU fejlesztéspolitikájának hathatósabbá tétele” című 2011. október 13-i közleménnyel összhangban. 2. AZ ÉRDEKELTEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK EREDMÉNYEI ÉS HATÁSVIZSGÁLAT Nyilvános konzultáció A Bizottság az Unió külső fellépésének jövőbeni finanszírozására vonatkozóan nyilvános konzultációt szervezett a 2010. november 26. és 2011. január 31. közötti időszakban. Az eljárás alapját egy online kérdőív képezte, amelyet a „Milyen pénzügyi eszközökkel történjék az EU külső fellépéseinek finanszírozása 2013 után?” című háttérdokumentum egészített ki. A válaszok általában véve nem utaltak arra, hogy szükség lenne a meglévő eszközök jelenlegi szerkezetének lényegi átalakítására. Mindazonáltal több problémát is meghatároztak, melyeket a Fejlesztési Együttműködési Eszközről szóló új rendelet szövegezésekor ennek megfelelően figyelembe vettek: · A válaszadók többsége (mintegy 70 %-a) úgy ítélte meg, hogy az uniós pénzügyi beavatkozás jelentős többletértéket biztosított. A válaszadók szerint az Európai Uniónak ki kell aknáznia a világszintű jelenlétéből, széleskörű szakértelméből, szupranacionális jellegéből és a koordináció előmozdítójaként játszott szerepéből eredő komparatív előnyöket. · A válaszadók csaknem mindegyike (92 %-a) támogatta, hogy az uniós pénzügyi eszközök hatékonyságának növelése érdekében jobban differenciáljanak a kedvezményezett országokat között, helyzetükre testre szabott módon. Ennek megfelelően nyomatékosabbá válik a kedvezményezett országok közötti differenciálás. · A válaszadók széles köre támogatta, hogy a kedvezményezett ország részére feltételül szabhassák az emberi jogok, a kisebbségek, a jó kormányzás és a kulturális kifejezési formák sokszínűségének tiszteletben tartását (a válaszadók 78 %-a), illetve a szakpolitikák minőségét, valamint az erőteljes szakpolitikák végrehajtása iránt mutatott képességet és hajlandóságot (a válaszadók 63 %-a). A rendeletjavaslat az együttműködés alapjaként ismeri el a nemzeti fejlesztési tervek és a közösen kialakított uniós stratégiák fontosságát. A javaslat az Európai Unió alapvető értékeit és elveit is hangsúlyozza, és ezzel erősíti a feltételekhez kötöttség és a kölcsönös elszámoltathatóság elvét. · A válaszadók jelentős többsége támogatta a végrehajtás rugalmasságának növelését, különösen a régiókon átívelő kihívások leküzdése érdekében, amit úgy tűnik, megnehezítenek az egyedi eszközök „földrajzi korlátai” (a Európai Fejlesztési Alap csak az afrikai, karibi és csendes-óceáni országokra [AKCS-országok], a Fejlesztési Együttműködési Eszköz [DCI] csak Latin-Amerikára, Ázsiára, Közép-Ázsiára, a Közel-Keletre és Dél-Afrikára, az európai szomszédsági és partnerségi eszköz [ENPI] pedig csak a szomszédságpolitikában részt vevő országokra korlátozódik). A rendeletjavaslat a régiókon átívelő jelentőségű tevékenységek végrehajtásáról rendelkezik, és a rugalmasság növelése valamint a végrehajtás egyszerűsítése érdekében csoportosítja a különböző tematikákat. · A válaszadók többsége egyetértett azzal, hogy a tagállamokkal (és feltehetően a kedvezményezett országokkal) közös programozás és társfinanszírozás növelheti az Európai Unió külső tevékenységének hatásfokát és koherenciáját, egyszerűsítheti a támogatás nyújtását, és általában véve csökkentheti a tranzakciós költségeket. A rendeletjavaslat erre is kitér. Szakértői vélemények összegyűjtése és felhasználása A Bizottság különböző jelentések (értékelések, pénzügyi ellenőrzések, tanulmányok, félidős felülvizsgálatok) belső felülvizsgálatát végezte el. A felülvizsgálat a sikerek és kudarcok tanulmányozására irányult és tanulságokat volt le a pénzügyi eszközök tervezésére vonatkozóan. A felülvizsgálatból kiderült, hogy a jelenlegi fejlesztési együttműködési eszköz hozzájárult a millenniumi fejlesztési célok felé történő előrelépéshez a fejlődő országokban. A fejlesztési együttműködési eszköz végrehajtási módszerei, így például a költségvetés-támogatás, és az ágazatlefedő megközelítés a partnerországokkal való alaposabb együttműködést tett lehetővé, a donorok közötti pedig hatékonyabb munkamegosztást eredményezett a társfinanszírozás útján. A felülvizsgálat azonban számos hiányosságot észlelt. · Az EU külső tevékenységének egyre inkább részévé válnak az EU különböző belső politikái. Az Európa 2020 stratégiával és a Lisszaboni Szerződéssel összhangban szükségessé vált a belső és külső tevékenységek kölcsönös megerősítése. A meglévő szerkezet nem tett lehetővé a Bizottság számára megfelelő mértékű hatékony beavatkozást. A helyzeten jelentősen javít majd a tematikák egy cím alatt történő csoportosítása. · A tematikus programok néhány esetben túlságosan széttöredeztek voltak ahhoz, hogy világszintű válsághelyzetekre (például az élelmiszerárak válsága, madárinfluenza) adhassanak választ, vagy nemzetközi kötelezettségvállalásokat eredményezhessenek a legmagasabb politikai szinten (például biológiai sokféleség és éghajlatváltozás). A tematikus keret használata ezért a különböző tematikus programok csoportosítása általi nagyobb fokú rugalmasságot igényelt, és a globális közjavakkal és kihívásokkal kapcsolatos következetesebb és átfogóbb hosszú távú szerepvállalást, valamint a legszegényebbeket érő különböző válsághelyzetekre való válaszadást tesz lehetővé. · A fejlesztési együttműködési eszközről szóló jelenlegi rendelet a fejlődő országok széles körét fogja át a legkevésbé fejlett országoktól a közepes jövedelmű országok felső sávjáig. A partnerországok közötti társadalmi és gazdasági egyenlőtlenségek közelmúltbeli növekedése és az új célkitűzések kialakulása fokozott differenciálást kíván. Az új rendeletjavaslat további útmutatással szolgál a differenciálással kapcsolatban, ami lehetővé teszi az EU számára, hogy a támogatásnyújtást a leginkább rászorulók részére, valamint oda csoportosítsa, ahol a legnagyobb hatás várható. A szakpolitika teljességét szem előtt tartva a Bizottság egy új eszköz (Partnerségi Eszköz) létrehozását is javasolja a puszta fejlesztéstámogatáson túlmutató célkitűzések megvalósítása érdekében. · A külső támogatási eszközök jelenlegi rendszerében nehézkes a régióközi kezdeményezések támogatása. Ez a probléma különösen az EU–Afrika közös stratégia végrehajtása során jelentkezett. A Fejlesztési Együttműködési Eszközről szóló új rendelet jobb jogi alapot nyújt az EU–Afrika közös stratégia végrehajtásához. · A fejlesztési együttműködési eszközről szóló jelenlegi rendeletben az instabil és válságot követő helyzetben lévő államokra és országokra vonatkozó rendelkezések elégtelenek, mivel alábecsülik a jogállamiságot és kormányzást megerősítő politikai folyamatok támogatásának szükségességét. Az átmenettel járó kihívásoknak való megfelelés egy sor, az ország egészének szintjén végrehajtott, sajátos szükségetekre épített és közös stratégiához kapcsolódó választ igényel (holisztikus szemlélet). Az új rendelet jobban figyelembe veszi az említett kihívásokat, és oldja a finanszírozási alapok elosztásához, a programozáshoz és végrehajtáshoz kapcsolódó döntéshozatali eljárás szigorát. · A fejlesztési együttműködési eszközről szóló jelenlegi rendelet indikatív keretösszegeket tartalmaz minden egyes régió vonatkozásában, ám nem szerepelnek benne fel nem osztott (tartalék)alapok. Ez csökkenti az előre nem látható szükségletek (új politikai prioritások, természeti vagy ember által okozott katasztrófák, stb.) kielégítéséhez szükséges források mozgósíthatóságának körét. Az új rendelet az előre nem látható eseményekre adott válaszadáshoz felhasználható fel nem osztott tartalékalapok elkülönítését javasolja. · Végezetül, a fejlesztési együttműködési eszköz programozási és végrehajtási folyamata túlságosan összetettnek bizonyult. Nem teszi lehetővé, hogy az uniós programozási ciklust a partnerországokéhoz igazítsák, nem könnyíti meg a tagállamokkal közös programozást, valamint nem teszi lehetővé a szükséges esetekben megkövetelt gyors kiigazítást sem. A Fejlesztési Együttműködési Eszközről szóló új rendelet az összes említett hiányosságot közvetlenül orvosolja. Hatásvizsgálat A Bizottság által elvégzett hatásvizsgálat három alapvető szakpolitikai opciót mérlegelt: a fejlesztési együttműködési eszközről szóló rendelet változatlan fenntartása (1. lehetőség) és a jelenlegi DCI-ben azonosított problémákra az eszköz módosításával választ kínáló két alternatíva (2.A. és 2.B. opció). Az 1. opció nem volt elfogadható, mert nem orvosolta a feltárt problémákat. A 2. opció értelmében vett A. és B. alopció különböző mértékben orvosolta a feltárt problémákat, és mindkettő sajátos politikai és egyéb vonzatokkal bírt. A hatásvizsgálat arra a következtetésre jutott, hogy a B. alopció kedvezőbb, mivel az: · a DCI céljait összhangba hozza az Unió fejlesztéspolitikájának legújabb változásaival; · egyértelműen differenciál a partnerországok között; · figyelembe veszi a jó kormányzást, a demokráciát, az emberi jogokat és a jogállamiságot az uniós támogatások keretében; · megkönnyíti az EU–Afrika közös stratégia végrehajtását; · a szükséges rugalmasság biztosítása érdekben ésszerűsíti a tematikus programokat; · rugalmas mechanizmusok biztosításával elősegíti a hatékonyabb uniós válaszadását a gyorsan változó válság sújtotta-, válságot követő és instabil helyzetben lévő államok számára; · rugalmasabbá teszi az alapok elosztását; valamint · a programozási és végrehajtási eljárások egyszerűbbé és rugalmasabbá tételével, a közös programozás megkönnyítésével és az uniós támogatásnak a partnerországok átfogó tervezési ciklusához való igazításával javítja az uniós támogatás hatékonyságát. 3. A JAVASLAT JOGI ELEMEI Az Európai Unió működéséről szóló szerződés ötödik része III. címének 1. fejezete határozza meg a partnerországokkal és –régiókkal folytatandó együttműködés jogi kereteit. A Fejlesztési Együttműködési Eszközről szóló rendeletjavaslat különösen a Szerződés 209. cikke (1) bekezdésén alapul, és a Bizottság azt a 294. cikkben rögzített eljárási szabályoknak megfelelően terjeszti elő. A Tanács és a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői, az Európai Parlament és a Bizottság által elfogadott, 2005. december 20-i együttes nyilatkozat az Európai Unió fejlesztési politikájáról: „Az európai konszenzus a fejlesztési politikáról”, a Bizottság által „Változtatási program: az EU fejlesztéspolitikájának hathatósabbá tétele” című, 2011. október 13-án elfogadott közleménye, valamint az Unió fejlesztéspolitikájának alapvető irányvonalait és alapelveit meghatározó jövőbeni közlemények és határozatok valamint azok módosításai adják a jelen rendelet végrehajtását vezérlő általános szakpolitikai keretet, iránymutatásokat és központi célokat. Az Európai Unió egyedülálló pártatlanságot élvez az Unió külső támogatási tevékenysége egy részének a tagállamok nevében és azok közreműködésével történő végrehajtásakor, ezzel is fokozva hitelességét a működési körébe eső országokban. Számos tagállam nem képes és/vagy hajlandó globális külső eszközök kialakítására. Az Unió szintjén történő beavatkozás ezért a legjobb mód az uniós érdekek és értékek globális terjesztésére, és az Európai Unió világszintű jelenlétének biztosítására. Az Európai Uniónak azzal, hogy a 27 tagállam a közös szakpolitikák és stratégiák keretében együttesen lép fel, rendelkezik a globális kihívások megválaszolásához, különösképpen a millenniumi fejlesztési célok eléréséhez szükséges kritikus tömeggel. Mivel a rendeletjavaslat által kitűzött célok megfelelő megvalósítására a tagállamok önállóan nem képesek, és így azok – a tevékenységek mértékének és kiterjedtségének okára tekintettel – uniós szinten jobban megvalósíthatók, az Európai Unió a Szerződés 5. cikke által előírt szubszidiaritás elvével összhangban intézkedéseket fogadhat el. Az új rendeletjavaslat erősíti a koordinációs képességet is, továbbá megkönnyíti a tagállamokkal való közös programozást, amellyel hatékony munkamegosztást és eredményes támogatásnyújtást biztosít. Az Unió és a tagállamok fejlesztéspolitikának ki kell egészíteniük és erősíteniük kell egymást. Az uniós támogatást ezért oda kell összpontosítani, ahol a globális léptékű fellépési, és a globális kihívásokra való válaszadási képességére tekintettel a legnagyobb hatást érheti el. A Szerződés 5. cikkében rögzített arányosság elvével összhangban az új rendeletjavaslat nem terjeszkedik túl a célkitűzések eléréséhez szükséges mértéken. Az új rendeletjavaslat az EU ágazati szakpolitikai prioritásainak külső dimenzióját figyelembe véve, a koordináció biztosítása és a szinergiák fokozása mellett, a rendeletben rögzített célkitűzések mentén, valamit a fent említett jogszabályi és szakpolitikai kerettel összhangban működik majd. 4. KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK A Bizottság a 2014–2020-as időszakra vonatkozó külső eszközök tekintetében 96 milliárd EUR elkülönítését javasolja[1]. A javaslat az Fejlesztési Együttműködési Eszköz részére 23 249,7 millió EUR összeget különít el. A Fejlesztési Együttműködési Eszközre vonatkozó éves indikatív költségvetési kötelezettségvállalásokat az alábbi táblázat tartalmazza. A DCI egyedi programjaira vonatkozó indikatív pénzügyi keretek a rendelet VII. mellékletében szerepelnek. A javaslat szerint a globális közjavak és kihívások program legalább 50%-át fordítják majd az éghajlat-változási és környezetvédelmi célkitűzésekre[2], és legalább 20%-át a társadalmi befogadásra és a humán fejlődésre. Világviszonylatban, „Változtatási program: az EU fejlesztéspolitikájának hathatósabbá tétele” című közleménnyel összhangban, a társadalmi befogadás és a humán fejlődés további elősegítésére az uniós fejlesztési segélyek legalább 20 %-át irányozzák elő. Végezetül, a rendelet „Az Európa 2020 stratégia költségvetéséről” szóló közlemény értelmében az EU az uniós költségvetés legalább 20 %-ával kíván hozzájárulni az alacsony szén-dioxid-kibocsátású és az éghajlatváltozás hatásaival szemben ellenállóképes társadalmak kialakításához. A kiszámíthatóság biztosítása érdekében a harmadik országok felsőoktatási tevékenységeire fordítható finanszírozás az „Erasmus mindenkinek” program keretében lesz elérhető az EU külső tevékenységeinek célkitűzéseivel összhangban, két többéves allokáció keretében, melyek kizárólag az első 4 illetve a fennmaradó 3 évre vonatkoznak. Ezt a finanszírozást tükrözni fogja a DCI többéves indikatív programozása, az érintett országok feltárt szükségletei és prioritásai szerint. A keretösszegek jelentős előre nem látott körülmények vagy fontos politikai változások esetén felülvizsgálhatók az EU külső prioritásaival összhangban. Az „ERASMUS MINDENKINEK” létrehozásáról szóló …/…/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet[3] (a továbbiakban: „Erasmus mindenkinek”rendelet) rendelkezései alkalmazandók e források felhasználásához. Fejlesztési Együttműködési Eszköz* || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || 2014-2020 2716,7 || 2903,1 || 3100,3 || 3308,7 || 3525,3 || 3751,7 || 3989 || 23 294,7 *Folyó árakon, millió EUR. 5. FŐBB ELEMEK Egyszerűsítés A Bizottság számára az új rendelettel kapcsolatban a többéves pénzügyi kereten belüli egyéb programokhoz hasonlóan az az egyik prioritás, hogy a rendelet céljainak eléréséhez szükséges mértékben egyszerűbbé tegyék a szabályozási környezetet, a partnerországok és –régiók, a civil társadalmi szervezetek, kkv-k stb. pedig könnyebben hozzáférhessenek az uniós támogatásokhoz. A külső eszközök egyszerűsítését azok világosabb lehatározásával, valamint azáltal lehet elérni, hogy világosan rögzített szakpolitikai célkitűzéseik alapján egyértelműen azonosíthatók lesznek, így csökkennek a köztük lévő átfedéseket. A partnerországok és –régiók tranzakciós költségeinek egyszerűsítését és csökkentését is el lehet érni egy olyan rugalmas programozási eljárás útján, amely lehetővé teszi a segélyhatékonysági alapelvek alkalmazását. Az Unió például igazodhat a partnerországok fejlesztési terveihez, így megszűnik annak szükségessége, hogy a partnerországok a Bizottság által elfogadandó uniós stratégiai dokumentumokról tárgyaljanak és lehetővé válik egy koncentráltabb, többéves programozási dokumentumba foglalható elemzés. A donorok közti koordináció és munkamegosztás ugyanúgy megerősíthető a tagállamok közös programozása által. A végrehajtási szabályokat az Unió külső fellépési eszközeinek végrehajtására vonatkozó közös szabályok és eljárások megállapításáról szóló, […] […/…]/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet tartalmazza. Differenciálás A „Változtatási program: az EU fejlesztéspolitikájának hathatósabbá tétele” című közleményben rögzített differenciált megközelítés szándéka, hogy az erőforrások olyan helyekre koncentrálásával növelje az EU fejlesztési együttműködésének hatását, ahol azokra a leginkább szükség van a szegénység csökkentéséhez, valamint ahol azok a legnagyobb hatás kiváltására képesek. A differenciált megközelítést elsősorban a kétoldalú fejlesztési együttműködési programok általi támogathatóság; másodsorban pedig a segélyek elosztása tekintetében kell megvalósítani. Főszabály szerint a magas jövedelmű országok, a közepes jövedelmű országok felső sávjába tartozó országok, és más olyan nagy közepes jövedelmű országok, amelyek fenntartható növekedési pályára álltak és/vagy jelentős hazai és külső erőforrások állnak rendelkezésükre saját fejlesztési stratégiáik finanszírozásához, „kinőnének” a kétoldalú segélyprogramokból. A világ fejlődik: az OECD/DAC ODA-kedvezményezetteket felsoroló (2011-ben felülvizsgált) jegyzéke azt mutatja, hogy az egy főre jutó GNI alapján több mint 20 ország került át az alacsony jövedelmű országok csoportjából a közepes jövedelmű országok csoportjába, vagy a közepes jövedelmű országok alsó sávjából a kategória felső sávjába. Természetesen ez csak egy mutató a sok közül, és a differenciálás elvének alkalmazásakor figyelembe kell venni a humán fejlődést, a segélyektől való függőséget és más szempontokat, köztük a fejlesztési folyamat dinamikáját is. Különösen a közepes jövedelmű országok közül játszanak új és egyre nagyobb szerepet regionális és/vagy globális szinten. Az EU-nak ezért ki kell igazítania a hozzájuk fűződő kapcsolatok jellegét, így az együttműködés prioritásait és az eszközöket is. Ez nem kell, hogy kapcsolataink gyengüléséhez vezessen, sokkal inkább modernebb eszközrendszert kell, hogy eredményezzen. Az EU-nak új partnerségeket kell létesítenie azokkal az országokkal, amelyek „kinőttek” a kétoldalú segélyprogramokból, mégpedig az új DCI keretében létrehozandó regionális és tematikus programok, az EU külső fellépéseinek tematikus pénzügyi eszközei, valamint az új Partnerségi Eszköz alapján. Felhatalmazáson alapuló jogi aktusok A javaslat értelmében a rugalmasságot a Szerződés 290. cikke szerinti felhatalmazáson alapuló jogi aktusok alkalmazásával kell erősíteni azért, hogy lehetőség legyen a rendelet nem alapvető fontosságú elemeinek módosítása, amely befolyásolja a későbbi programozást is (például a támogatásra jogosult országokról, együttműködési területekről, és a 2014–2020-ig terjedően programonként biztosítandó indikatív pénzügyi keretről szóló mellékletek). Részletes magyarázat E fejezet részletes kommentárt nyújt, amely minden egyes javasolt cikk tekintetében kifejti az új DCI-rendelet főbb elképzeléseit. (0) I. cím: Tárgy és hatály – 1. cikk Az 1. cikkhez javasolt egyetlen változtatás értelmében a rendelet hatályát a pánafrikai programra is ki kell terjeszteni. A rendelet így kiterjed az Előcsatlakozási Támogatási Eszközből támogatható országok kivételével az összes fejlődő országra, területre és régióra. (1) II. cím: Célkitűzések és általános elvek – 2. és 3. cikk A 2. cikk (Célkitűzések és támogathatósági kritériumok) rögzíti a rendelet elsődleges és átfogó célkitűzéseit, és az Unió földrajzi és tematikus fejlesztési együttműködésének jellemzőit. A célkitűzések összhangban állnak a Szerződés 208. cikkének, valamint „Az Európa 2020 stratégia költségvetéséről” szóló és a „Változtatási program: az EU fejlesztéspolitikájának hathatósabbá tétele” című, korábban említett közlemények rendelkezéseivel. A cikk a fejlődő országokkal való együttműködés minden formáját támogatja. A cikk – a tematikus és a pánafrikai programok vonatkozásában alkalmazható kivételek mellett – megköveteli az OECD/DAC által létrehozott hivatalos fejlesztési támogatás (ODA) feltételeinek való megfelelést. E programok tekintetében 10%-nyi rugalmasságot irányoz elő a rendelet az ODA által nem támogatható tevékenységekkel kapcsolatos olyan kiadások fedezésére, amelyek szigorúan véve ugyan nem feltétlenül felelnek meg az ODA kritériumainak, de szükségesek lehetnek e programok tevékenységeinek megfelelő végrehajtásához. A 3. cikk (Általános elvek) rögzíti a rendelet végrehajtásakor irányadó olyan főbb alapelveket, mint a demokrácia, az emberi jogok és alapvető szabadságok és a jogállamiság tiszteletben tartása; a partnerországokkal szemben alkalmazott differenciált megközelítés azok szükségletei, kapacitásai, elkötelezettsége és teljesítménye, valamint az Unióra gyakorolt potenciális hatásuk alapján; a legfontosabb horizontális kérdések (mint például a nemek közti egyenlőség és a nők helyzetének megerősítése); az Európai Unió külső tevékenységei koherenciájának erősítése; a koordináció javítása a tagállamokkal és egyéb két- vagy többoldalú donorokkal; valamint valamely partnerország vagy –régió vezetésével zajló, kölcsönös elszámoltathatóság mentén felépített fejlesztési folyamat, a fejlesztés inkluzív, és részvételen alapuló megközelítése által, melynek során az OECD/DAC legjobb gyakorlataival összhangban meghatározott hatékony és innovatív együttműködési módszereket alkalmaznak, ezáltal javítva a segélyhatékonyságot és az intézkedések közötti átfedések és megkettőződések csökkentését. (2) III. cím: Földrajzi és tematikus programok – 4–9. cikk A 4. cikk (Az uniós támogatás végrehajtása) az uniós támogatás nyújtására szolgáló programtípusokat írja le. Az 5. cikk (Földrajzi programok) a lehetséges együttműködési területeket fedi le, és különbséget tesz a regionális és a kétoldalú együttműködés között. A 3. cikkben rögzített differenciált megközelítés elve alkalmazandó. Eszerint a kétoldalú fejlesztési támogatás a leginkább rászoruló, és a saját fejlődésükhöz szükséges pénzügyi eszközökkel nem rendelkező partnerországok részére nyújtandó. A differenciált megközelítés elve az uniós támogatásnak a partnerország tekintetében várható hatását is figyelembe veszi. A kétoldalú fejlesztési támogatásra jogosult országok a III. mellékletben kerülnek felsorolásra. E melléklet nem tartalmazza a kétoldalú fejlesztési támogatásból a következő kritériumok alapján „kinőtt” országokat: a világ GDP-jének több mint 1 %-át adó országok és/vagy az OECD/DAC hivatalos fejlesztési támogatás (ODA) jogosulti listája szerint a közepes jövedelmű országok felső sávjába tartozó országok főszabály szerintem nem kaphatnak kétoldalú fejlesztési támogatást; ugyanakkor figyelembe vesznek ezen országok szükségleteivel és kapacitásaival kapcsolatos olyan mutatókat is, mint például a humán fejlettségi mutató, a gazdasági sebezhetőség mutatója és a segélyektől való függőség, valamint a gazdasági növekedés és a közvetlen külföldi befektetések. A rendelkezésre álló adatok megbzhatóságát is figyelembe veszik. Azonban I. mellékletben szereplő összes partnerország jogosult a regionális és tematikus programok keretében támogatásra. A rendelet nem korlátozza az uniós együttműködés vagy beavatkozás területeit. Az említett területek felsorolása pusztán a szemléltetést szolgálja. A területeket a Szerződésben megfogalmazott célokhoz, az Európai Unió nemzetközi kötelezettségeihez és vállalásaihoz, vagy a partnerországokkal és –régiókkal kötött megállapodásokban rögzített célkitűzések megvalósításához való hozzájárulásuk alapján lehet kiválasztani. Mindazonáltal e területeket a támogatások koncentrálásának uniós célkitűzésére hivatkozva kell javasolni annak biztosítása érdekében, hogy az uniós és a tagállami szakpolitikák a Szerződés 208. cikke[4] és a bizottsági közlemények (különösen a változtatási programról szóló bizottsági közlemény), valamint a vonatkozó tanácsi és parlamenti határozatok értelmében kiegészítsék egymást. A 6. cikk (Tematikus programok) azokat a tematikus programokat fedi le, amelyek a jelen rendelet átfogó céljával és hatályával összhangban álló célkitűzésekkel és hatókörrel rendelkeznek, valamint a tematikus programok végrehajtására előírt feltételeket. A 7. cikk (Globális közjavak és kihívások) a globális közjavak és kihívások tematikus programot írja le, amely rugalmas és több területen átívelő módon közelíti meg a főbb globális javakat és kihívásokat. A program főbb tevékenységi területeit az V. melléklet részletezi, melyek közé többek közt a következők tartoznak: környezetvédelem és éghajlatváltozás, fenntartható energia[5], humán fejlődés (ide tartozik az egészségügy, az oktatás, a nemek közötti egyenlőség, a foglalkoztatás, a készségek, a szociális védelem és a társadalmi befogadás, valamint a gazdasági fejlettséghez kapcsolódó olyan aspektusok, mint a növekedés, a munkahelyek, a kereskedelem és a magánszektor elkötelezettsége), az élelmezésbiztonság, valamint a migráció és a menekültügy. E tematikus program gyors válaszadást tesz lehetővé a váratlan események és válságok (például az élelmiszerárak válsága, madárinfluenza) vonatkozásában. A program csökkenti az uniós fejlesztési együttműködés széttagoltságát, és lehetővé teszi a belső és külső fellépés megfelelő megerősítését és összehangolását. A 8. cikk (A civil társadalmi szervezetek és a helyi hatóságok) a „civil társadalmi szervezetek és helyi hatóságok” tematikus programot írja le, amely a korábbi „nem állami szereplők és helyi hatóságok” programra épül. E program erőteljesebben összpontosított figyelmet szentel a civil társadalmi szervezetek és a helyi hatóságok kapacitásának fejlesztésére. A program előmozdítja a befogadó és megerősödött civil társadalom és helyi hatóságok kialakítását, a fejlesztési kérdéseket illetően növeli a tudatosságot és mozgósít, valamint erősíti a fejlesztésre vonatkozó politikai párbeszéd kapacitását. A 9. cikk (Pánafrikai program) az EU–Afrika közös stratégia végrehajtására létrehozásra kerülő pánafrikai programot írja le. A program kiegészíti és összhangban áll a többi pénzügyi eszközzel, nevezetesen az Európai Szomszédsági Támogatási Eszközzel (ENI) és az Európai Fejlesztési Alappal (EFA) és a DCI tematikus programjaival. Míg az ENI és az EFA a regionális és nemzeti szintű afrikai fellépésekre fókuszálnak, a pánafrikai programot az EU–Afrika közös stratégia célkitűzéseinek konkrét támogatására használják majd, és különösen transzregionális, kontinentális és traszkontinentális természetű tevékenységeket, valamint az EU–Afrika közös stratégia szempontjából releváns kezdeményezéseket támogat majd a globális színtéren. A pánafrikai program a többi eszközzel szoros együttműködésben és összhangban működik majd, és az EU–Afrika közös stratégia és a cselekvési tervek keretében megállapított konkrét kezdeményezésekre koncentrál majd, amelyek számára semmilyen más finanszírozási forrás nem mozgósítható. Így biztosított lesz a szükséges koherencia és szinergia, valamint a megkettőzések és átfedések megelőzése. (3) IV. cím: Programozás és a támogatások elosztása – 10–14. cikk A 10. cikk (A programozás és a támogatások elosztásának általános kerete) a földrajzi és tematikus programozás, valamint a támogatások e rendelet keretében való elosztásának általános keretét rögzíti. Ennek során a 3. cikk (2) bekezdésében meghatározott elosztási kritériumok alkalmazandók. Az uniós és a tagállami intézkedések egymást kiegészítő együttműködésének biztosítására a tagállamokat teljes mértékben bevonják a programozási folyamatba. A konzultációs folyamat a többi donor és fejlesztési szereplő mellett kiterjed a civil társadalomra, valamint a regionális és helyi hatóságokra is. A (4) bekezdés előírja, hogy bizonyos összegű támogatást fel nem osztott tartalékként kell meghagyni az eszköz rugalmasságának, valamint az előre nem látható eseményekre (új politikai prioritásokra, természeti vagy ember által okozott katasztrófákra, stb.) való reagálás lehetőségének növelése érdekében. A 11. cikk (A földrajzi programok programozási dokumentumai) felvázolja a jelen rendelet alapján indikatív keretösszegben részesülő országokra és régiókra vonatkozó stratégiai dokumentumok, és az ezeken alapuló többéves indikatív programok elkészítésének követelményeit és elveit. A cikk felsorolja azokat a kivételeket is, amikor a programozási eljárás egyszerűsítése, valamint a tagállamokkal való közös programozás és a fejlődő országok nemzeti programjaihoz történő igazodás előnyben részesítése érdekében nincs szükség stratégiai dokumentum készítésére. Az országok felelősségvállalása és a segélyhatékonysági alapelvek biztosítása érdekében a partnerországokkal és –régiókkal folytatott párbeszéd keretében, a civil társadalom és a regionális és helyi hatóságok kellő bevonásával készülnek el a stratégiai dokumentumok tervezetei. A tagállamok és egyéb donorok a 10. cikk (3) bekezdésével összhangban kerülnek bevonásra. A cikk egy olyan átfogó uniós stratégiát rögzítő közös keretdokumentum elfogadásának lehetőségét is bevezeti, amelynek a fejlesztéspolitika képezi az egyik részét. Az többéves indikatív programok elkészítése a jelen cikkben meghatározott bármely programozási dokumentumon alapulhat, kivéve, ha a keretösszeg nem haladja meg a 30 millióEUR-t. A többéves indikatív programokat középtávú és ad hoc felülvizsgálatok útján lehet kiigazítani a megvalósított célkitűzésekre és az újonnan feltárt – például a válság sújtotta, a válságot követő, illetve instabil helyzetekben jelentkező – szükségletekre való tekintettel. A 12. cikk (A válság sújtotta, válságot követő, illetve instabil helyzetben lévő országokra vonatkozó programozás) a válság-, válságot követő, illetve instabil helyzetben lévő országok különleges szükségleteit és körülményeit hangsúlyozza, amelyeket minden programozási dokumentum tervezetének készítésekor figyelembe kell venni. A 12. cikk (2) bekezdése kiemeli az ilyen országokban potenciálisan adandó gyors válasz szükségét, és külön eljárást (ex post bizottsági eljárás, 14. cikk (3) bekezdése) ír elő a stratégiai dokumentumok és a többéves indikatív programok ad hoc felülvizsgálatára. A 13. cikk (A tematikus programokhoz fűződő programozási dokumentumok) a tematikus programozási dokumentumok tervezetének készítéséhez fűződő követelményeket és eljárást mutatja be. A cikk rendelkezik a szükség esetén elvégezhető középtávú vagy ad hoc felülvizsgálat lehetőségéről is. A 14. cikk (A stratégiai dokumentumok jóváhagyása és a többéves indikatív programok elfogadása) előírja, hogy a Bizottság a többéves programozási dokumentumokat (így például a stratégiai dokumentumokat, a partnerországok és –régiók többéves indikatív programjait és a tematikus stratégiai dokumentumokat) azt követően fogadja el, hogy megszerezte a tagállamok képviselőiből álló és egy bizottsági képviselő elnökletével működő bizottság véleményét (a rendelet 24. cikke alapján felállítandó bizottság ). A cikk rugalmasságot és egyszerűsítést biztosít azokban az esetekben is, amikor el lehet térni az általános bizottsági eljárástól (például nem alkalmazandó bizottsági eljárás a technikai kiigazítások vagy az általános keretösszegek kisebb módosításai esetén), valamint akkor, amikor a bizottsági eljárás a Bizottság módosításainak elfogadását és végrehajtását követően alkalmazandó (például a válság sújtotta, válságot követő és instabil helyzetek esetén, illetve a demokráciát és emberi jogokat veszélyeztető esetekben). (4) V. cím: Záró rendelkezések – 15–22. cikk A 15. cikk (Az e rendelet alapján nem támogatható harmadik országok részvétele) az uniós támogatás összhangjának és hatékonyságának növelése, valamint különösen annak érdekében, hogy a programokat ne tagolja szét több különböző eszköz, lehetővé teszi az e rendelet szerinti támogathatóság kiterjesztését minden olyan harmadik ország, terület és régió részére, amely hozzájárul a rendelet alapvető célkitűzéseihez. A 16. cikk (A támogatás felfüggesztése) rögzíti a II. címben szereplő alapelvek megsértése esetén alkalmazandó eljárást és a támogatás jelen rendelet szerinti esetleges felfüggesztését. A 17. és 18. cikk (A Bizottság felhatalmazás alapján nyert jogkörei) megteremti a Bizottság felhatalmazásának lehetőségét a jelen rendelet I–VI(I). mellékletének módosítását és kiegészítését célzó felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására vonatkozóan. A 28. cikk írja le a felhatalmazási eljárást és a felhatalmazás jellegét. Az Európai Parlament és Tanács haladéktalanul és egyidejűleg értesül az effajta felhatalmazáson alapuló jogi aktusok Bizottság általi elfogadásáról, és az aktus csak akkor lép hatályba, ha a két intézmény az értesítéstől számított 2 hónapos határidőn belül (amely további 2 hónappal meghosszabbítható) nem emel kifogást. A 19. cikk (A bizottság) létrehozza Bizottságot a jelen rendelet végrehajtásában segítő bizottságot[6]. A 20. cikk (Pénzügyi referenciaösszeg) rögzíti a rendelet végrehajtásának pénzügyi referenciaösszegét. A 21. cikk (Európai Külügyi Szolgálat (EKSZ)) hangsúlyozza, hogy e rendelet az Európai Külügyi Szolgálat szervezetének és működésének a megállapításáról szóló tanácsi határozattal[7], különösen annak 9. cikkével összhangban alkalmazandó. A 22. cikk (Hatálybalépés) rendelkezik a rendelet hatálybalépéséről és annak 2014. január 1-jétől történő alkalmazásáról anélkül, hogy az alkalmazás időtartamát megszabná. 2011/0406 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a fejlesztési együttműködés finanszírozási eszközének létrehozásáról AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 209. cikke (1) bekezdésére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamentek számára való megküldését követően, rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1) Ez a rendelet az Európai Unió külpolitikájának közvetlen támogatását szolgáló egyik eszköz. E rendelet a fejlesztési együttműködés finanszírozási eszközének létrehozásáról szóló, 2006. december 18-i 1605/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[8] helyébe lép, amely 2013. december 31-én veszti hatályát. (2) Az Európai Unióról szóló szerződés V. címének 1. fejezete, és az Európai Unió működéséről szóló szerződés ötödik része III. címének 1. fejezete értelmében az Európai Unió fejlesztéspolitikájának elsődleges célkitűzése a millenniumi fejlesztési célokkal[9] vagy az Unió és tagállamai által elfogadott egyéb célkitűzésekkel összhangban továbbra is a szegénység elleni küzdelem. (3) A fejlesztési politikáról szóló európai konszenzus[10], a Bizottság „Változtatási program: az EU fejlesztéspolitikájának hathatósabbá tétele”[11] című, valamint „A harmadik országoknak nyújtott uniós költségvetési-támogatás jövőbeni megközelítése”[12] című közleménye, továbbá az Unió fejlesztéspolitikájának alapvető irányvonalait és alapelveit meghatározó jövőbeli közlemények – és a későbbi vonatkozó következtetések – adják a jelen rendelet végrehajtását vezérlő általános szakpolitikai keretet, iránymutatásokat és fókuszt. (4) Az Európai Unió a demokrácia és a jogállamiság értékein, az emberi jogok és alapvető szabadságok egyetemességén és oszthatatlanságán, valamint az azoknak az emberi méltósággal együttes tiszteletben tartásán, az egyenlőség és szolidaritás elvén, valamint az ENSZ Alapokmányának és a nemzetközi jog alapelveinek tiszteletben tartásán alapul. Az Unió párbeszéd és együttműködés révén, a partnerországok és ‑régiók ezen értékek melletti kötelezettségvállalásainak fejlesztésére és megszilárdítására törekszik. (5) Az Európai Unió célja továbbá a külső tevékenységének különböző területei közötti összhang biztosítása is. Ezt az összhangot biztosítani kell az uniós fejlesztési együttműködési politika kidolgozása, annak stratégiai tervezése, programozása, valamint az intézkedések végrehajtása során is. (6) A hatékonyabb támogatás, a nagyobb fokú komplementaritás és a jobb harmonizáció, a partnerországokkal való összhang és az eljárások összehangolása mind az Unió és tagállamai között, mind a többi donor és fejlesztési szereplő viszonylatában elengedhetetlen a támogatás következetességének és relevanciájának biztosításához, ugyanakkor csökkenti a partnerországok által viselt költségeket. Az Unió fejlesztési politikáján keresztül kötelezettséget vállal a segélyezés hatékonyságával foglalkozó magas szintű fórum által 2005. március 2-án Párizsban elfogadott, a segélyezés hatékonyságáról szóló nyilatkozat, a 2008. szeptember 4-én elfogadott accrai cselekvési program, és az ezeket nyomon követő Busanban 2011. december 1-jén elfogadott nyilatkozat keretében levont következtetések végrehajtására. Az Unió és tagállamai közötti közös programozás megvalósítására vonatkozó célkitűzést meg kell erősíteni. E kötelezettségvállalások a Tanács és a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői által elfogadott számos következtetéséhez, köztük az Európai Uniónak a fejlesztési politika keretében zajló munkamegosztásra vonatkozó magatartási kódexéről[13] és a segélyhatékonyság működési keretéről[14] szóló tanácsi következtetésekhez vezettek. (7) Az uniós támogatásnak elő kell segítenie az EU–Afrika közös stratégia[15] és az annak alapján készített cselekvési tervek megvalósulását, amely széleskörű és kölcsönösen előnyös együttműködési keretet alkot a közös célkitűzések egyenrangú felekként való megvalósításával jellemezhető stratégiai partnerségen belül. (8) Az Unió és a tagállamok javítják a fejlesztési együttműködésre vonatkozó politikáik következetességét és azok egymást kiegészítő jellegét, különösen azáltal, hogy országos és regionális szinten adnak választ a partnerországok és -régiók igényeire. Az Unió és a tagállamok fejlesztési együttműködési politikájának egymást erősítő és kiegészítő jellegének biztosításához olyan közös programozási eljárások rögzítése szükséges, és lehetőség szerint ezeket alkalmazni kell. (9) A millenniumi fejlesztési célok, úgymint a rendkívüli szegénység és az éhínség felszámolása, továbbá az ezekhez kapcsolódó módosítások, valamint az Unió és tagállamai által az Egyesült Nemzetek Szervezete (ENSZ) és más felelős nemzetközi szervezetek keretében a fejlesztési együttműködés területén jóváhagyott fejlesztési célok és alapelvek határozzák meg az Unió fejlesztési együttműködési politikáját és nemzetközi fellépését. (10) Az Unió előmozdítja a válságokra és katasztrófákra, valamint a konfliktus-sújtotta és instabil helyzetekre – ideértve az átmenet idejét is – való válaszadás átfogó megközelítését. E megközelítést különösen a biztonságról és fejlődésről[16], az EU instabil helyzetekre adott válaszairól[17], a konfliktusmegelőzésről[18] szóló tanácsi következtetésekre, valamint az ezeket követően levont további következtetésekre kell alapozni. A megközelítés a szükséges módon elegyíti a megközelítésmódokat, válaszokat és eszközöket azáltal, hogy biztosítja a biztonságot előtérbe helyező, a fejlesztési és a humanitárius megfontolások közötti helyes egyensúlyt, és a rövid távú válaszokat összekapcsolja a hosszú távú támogatással. (11) Az uniós támogatásnak ott kell összpontosulnia, ahol a globális léptékű fellépési és a globális kihívásokra – köztük a szegénység felszámolására, a fenntartható és befogadó fejlődésre, a demokrácia, a jó kormányzás, az emberi jogok és a jogállamiság világszerte történő előmozdítására – való válaszadási képességére tekintettel, valamint a fejlődés támogatása terén tett hosszú távú és kiszámítható kötelezettségvállalásainak és a tagállamok közötti koordinációban játszott szerepének figyelembevételével a legnagyobb hatást érheti el. E hatás eléréséhez a differenciálás elvét kell alkalmazni nemcsak a források elosztásakor, hanem a programozás szintjén is annak érdekében, hogy a kétoldalú fejlesztési együttműködés a leginkább rászoruló partnerországokat célozza meg, ideértve az instabil és kiszolgáltatott helyzetben lévő államokat és azokat is, amelyek a saját fejlődésük támogatására szolgáló egyéb pénzügyi forrásokhoz korlátozott hozzáféréssel rendelkeznek Ennek során figyelembe kell venni az uniós támogatás partnerországokra gyakorolt lehetséges hatását is. Következésképpen a kétoldalú programozás az ilyen országokat célozná, ezen országok szükségletei és kapacitásai alapján megállapított kritériumok, valamint az uniós támogatás hatása szerint. (12) E rendelet olyan programozási keretet biztosít, amely nagyobb összhangot tesz lehetővé az uniós szakpolitikák között azáltal, hogy a programozást közös keretdokumentum alapján hajtja végre. A rendeletnek lehetővé kell tennie a partnerországokhoz és ‑régiókhoz való teljes mértékű igazodást, mivel adott esetben a nemzeti fejlesztési terveken vagy ahhoz hasonló átfogó fejlesztési dokumentumokon alapul; valamint a közös programozás útján a donorok, különösen az Unió és tagállamai közti jobb koordinációt. (13) Mivel a tagállamok nem képesek e rendelet célkitűzéseinek megfelelő megvalósítására, és így azok – a tevékenységek nagyságrendjére való tekintettel – uniós szinten jobban megvalósíthatók, az Unió – az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikke szerinti szubszidiaritás és arányosság elvével összhangban – intézkedéseket fogadhat el. Az említett cikk szerintiarányosság elvével összhangban a jelen rendelet nem terjeszkedik túl az e célok eléréséhez szükséges mértéken. (14) Globalizált világunkban a különböző uniós belső szakpolitikák, köztük a környezetet, az éghajlatváltozást, a foglalkoztatást (ideértve a tisztességes munkát mindenki számára), a nemek közötti egyenlőséget, az energiát, a vizet, a szállítást, az egészséget, az oktatást, az igazságügyet és biztonságot, a kutatást és innovációt, az információs társadalmat, a migrációt, valamint a mezőgazdaságot és halászatot érintő szakpolitikák egyre nagyobb mértékben válnak az EU külső tevékenységének részévé. „EURÓPA 2020 – Az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés stratégiája” című bizottsági közlemény[19] hangsúlyozza az Unió azon vállalását, hogy belső és külső szakpolitikái keretében három, vagyis a gazdasági, a társadalmi és a környezetvédelmi pillér összefogásával mozdítja elő az intelligens, inkluzív és fenntartható növekedést. (15) Az éghajlatváltozás elleni küzdelem és a környezetvédelem az Unió legnagyobb kihívásai közé tartozik, és sürgős nemzetközi fellépést igényel. „Az Európa 2020 stratégia költségvetése” című 2011. június 29-i bizottsági közleményben[20] rögzített szándékkal összhangban e rendeletnek hozzá kell járulnia ahhoz, hogy az Unió költségvetésének legalább 20 %-át fordítsák az alacsony szén-dioxid-kibocsátású és az éghajlatváltozás hatásaival szemben ellenállóképes társadalmak kialakításának céljára, a globális közjavak és kihívások program forrásainak pedig legalább 25%-át éghajlatváltozásra és környezetvédelemre kell felhasználni. Lehetőség szerint e két területen végrehajtott fellépéseknek hatásaik erősítése érdekében kölcsönösen támogatniuk kell egymást. (16) A „Változtatási program: az EU fejlesztéspolitikájának hathatósabbá tétele” című bizottsági közlemény[21] az uniós fejlesztési segélyek legalább 20 %-ával irányozza elő a társadalmi befogadás és a humán fejlődés további elősegítését. E célból a globális közjavak és kihívások program legalább 20 %-át fordítják az említett fejlesztési területre. (17) A jelen rendelet értelmében vett partnerországok a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet Fejlesztési Segítségnyújtási Bizottsága (OECD/DAC) által megállapított státuszuk esetleges változása, valamint ezen országok tekintetében a humán fejlődés, a segélyektől való függőség, a válsághelyzet, a kiszolgáltatottság és egyéb szempontok, köztük a fejlesztési folyamat dinamikája tekintetében bekövetkező fontos változások szerint ki kell igazítani E rendeletnek nem képezi alapvető elemét a kétoldalú fejlesztési együttműködésre jogosult partnerországok jegyzékének effajta aktualizálása és felülvizsgálata, a részletes együttműködési és fellépési területek meghatározásának módosítása, valamint az egyes programok indikatív pénzügyi keretösszegeinek kiigazításai. Ennek következtében annak érdekében, hogy a rendelet hatálya igazodhasson a harmadik országok gyorsan változó körülményeihez, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 290. cikkével összhangban jogi aktusok elfogadására hatalmazzák fel a Bizottságot a jelen rendelet azon mellékleteinek aktualizálására vonatkozóan, amelyek az uniós támogatásra jogosult partnerországok és –régiók jegyzékét, a földrajzi és tematikus programok szerinti részletes együttműködési területek meghatározását, valamint a programonkénti indikatív keretösszegeket foglalják magukban. Különösen fontos, hogy a Bizottság megfelelő konzultációkat tartson az előkészítő munka során, szakértői szinten is. A felhatalmazáson alapuló jogi aktus elkészítésekor és szövegezésekor a Bizottságnak továbbá gondoskodnia kell a vonatkozó dokumentumoknak az Európai Parlament és a Tanács részére időben történő, haladéktalan és megfelelő továbbításáról. (18) E rendelet egységes feltételek mellett történő végrehajtásának biztosítása érdekében a Bizottságot végrehajtási hatáskörökkel kell felruházni. (19) A jelen rendelet 11–14. cikkében rögzített stratégiai dokumentumokhoz és többéves indikatív programokhoz fűződő végrehajtási hatásköröket a Bizottság végrehajtási hatásköreinek gyakorlására vonatkozó tagállami ellenőrzési mechanizmusok szabályainak és általános elveinek megállapításáról szóló, 2011. február 16-i 182/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel[22] összhangban kell gyakorolni. Az említett végrehajtási jogi aktusok jellegére, különösen azok szakpolitikai iránymutató jellegére és költségvetési vonzataira tekintettel, főszabályként azok elfogadásakor a vizsgálóbizottsági eljárást kell alkalmazni, kivéve az igen kis pénzügyi méretet öltő intézkedések esetét. A Bizottság azonnal alkalmazandó végrehajtási jogi aktusokat fogad el, ha kellően indokolt, rendkívül sürgős eset az Unió gyors válaszadását követeli meg. (20) Az Unió külső fellépési eszközeinek végrehajtására vonatkozó közös szabályokat és eljárásokat a …-i …/…/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet[23] (a továbbiakban: közös végrehajtási rendelet) állapítja meg. (21) Az Európai Külügyi Szolgálat szervezetét és működését a 2010/427/EU tanácsi határozat[24] írja le, ELFOGADTÁK EZT A RENDELETET: I. CÍM BEVEZETÉS 1. cikk Tárgy és hatály (1) E rendelet alapján az Unió a következőkhöz nyújthat támogatást: a) Az OECD/DAC által létrehozott hivatalos fejlesztési támogatás (ODA) kedvezményezettjeit tartalmazó, a II. mellékletben foglalt jegyzékben szereplők közül az I. mellékletben felsorolt fejlődő országokkal, területekkel és régiókkal (a továbbiakban: partnerországok és –régiók) való együttműködés támogatását célzó földrajzi programok. A kétoldalú fejlesztési támogatásra jogosult ország jegyzékét a III. melléklet tartalmazza. b) A globális közjavakra és kihívásokra irányuló, valamint a földrajzi programok keretében uniós támogatásra jogosult országok, területek és régiók civil társadalmi szervezeteit és helyi hatóságait támogató tematikus programok, a jelen rendelettel, az Európai Szomszédsági Támogatási Eszköz létrehozásáról szóló […/…] európai parlamenti és tanácsi rendelet[25] I. mellékletével és a[z Európai Közösség és a tengerentúli országok és területek társulásáról szóló, 2001. november 27-i 2001/822/EK[26]] tanácsi határozattal összhangban, továbbá az AKCS–EU partnerségi megállapodást 2000. június 23-án Cotonouban aláírt afrikai, karibi és csendes-óceáni államokban. c) Az EU–Afrika közös stratégiát az annak hatálya alá tartozó országokban, területeken és régiókban támogató pánafrikai program. (2) E rendelet alkalmazásában a régió egynél több fejlődő országból álló földrajzi egység. II. CÍM CÉLKITŰZÉSEK ÉS ÁLTALÁNOS ELVEK 2. cikk Célkitűzések és támogathatósági kritériumok (1) Az Unió külső tevékenységei elveinek és céljainak keretein belül a) az e rendelet szerint folytatott együttműködés elsődleges célja a szegénység visszaszorítása, hosszú távon pedig annak felszámolása; b) az e rendelet szerint folytatott együttműködés emellett hozzájárul az EU külső tevékenységei egyéb célkitűzéseinek megvalósításához, különösen: i. a fenntartható gazdasági, társadalmi és környezeti fejlődés elősegítéséhez, valamint ii. a demokrácia, a jogállamiság, a jó kormányzás, valamint az emberi jogok tiszteletben tartásának előmozdításához. E célok megvalósítását megfelelő mutatók segítségével, így az a) pont tekintetében különösen az 1. millenniumi fejlesztési céllal, a b) pontra vonatkozóan az 1–8. millenniumi fejlesztési céllal, valamint az Unió és tagállamai által közösen megállapított további mutatókkal mérik. (2) A földrajzi programok részét képező intézkedéseket úgy kell megtervezni, hogy megfeleljenek a hivatalos fejlesztési támogatás (ODA) OECD/DAC által meghatározott feltételeinek. A pánafrikai és tematikus programok részét képező intézkedéseket úgy kell megtervezni, hogy megfeleljenek az ODA OECD/DAC által meghatározott feltételeinek, kivéve, ha: a) a kedvezményezettek jellegzetességei mást követelnek meg, vagy b) a tevékenység a 6. cikkben említett globális kezdeményezést, uniós politikai prioritást vagy az Unió nemzetközi kötelezettségét vagy vállalását hajtja végre, és a tevékenység jellemzői nem teszik lehetővé az ODA feltételeinek való megfelelést. Az a) pont sérelme nélkül, a pánafrikai és tematikus programok keretében előirányzott kiadások legalább 90 %-át oly módon kell kialakítani, hogy megfeleljenek az ODA OECD/DAC által kidolgozott feltételeinek. (3) A humanitárius segítségnyújtásról szóló, 1996. június 20-i 1257/96/EK tanácsi rendelet[27] hatálya alá tartozó, és annak értelmében támogatásra jogosult intézkedések jelen rendelet alapján főszabály szerint nem finanszírozhatóak, kivéve, ha a válságból kivezető, fejlesztést segítő kiegyensúlyozott feltételek megteremtéséhez az együttműködés folyamatosságának biztosítása szükséges. 3. cikk Általános elvek (1) Az Unió a partnerországokkal és -régiókkal folytatott párbeszéd és együttműködés révén az alapjául szolgáló értékek, vagyis a demokrácia, a jogállamiság, az emberi jogok és alapvető szabadságok tiszteletben tartása elősegítésére, fejlesztésére és megszilárdítására törekszik. (2) E rendelet végrehajtása során, valamint az uniós támogatás magas hatásfokának biztosítása érdekében, a partnerországok között differenciált megközelítést kell alkalmazni, amely egyedi és testre szabott együttműködést biztosít számukra a következők alapján: a) szükségleteik; b) az általuk megteremthető vagy számukra hozzáférhető pénzügyi források és abszorpciós kapacitásuk; valamint c) kötelezettségvállalásaik és teljesítményük. A differenciált megközelítést továbbá az uniós támogatásnak a partnerországra gyakorolt lehetséges hatásai figyelembevételével alkalmazzák. A leginkább rászoruló, így különösen a legkevésbé fejlett, alacsony jövedelmű, valamint a válság sújtotta, válságot követő, vagy instabil és kiszolgáltatott helyzetben lévő országok számára elsőbbséget kell biztosítani a forráselosztási folyamat során. (3) Valamennyi programban meg kell valósítani az alábbi horizontális kérdések érvényre juttatását: az emberi jogoknak, a nemek közötti egyenlőségnek és a nők megerősödött szerepének, a megkülönböztetésmentességnek, a demokráciának, a felelős kormányzásnak, a gyermekek és az őslakosság jogainak, a fogyatékossággal élők társadalmi befogadásának és jogainak, valamint a környezetvédelmi fenntarthatóságnak – ideértve az éghajlatváltozás kezelését is – az előmozdítása, továbbá a HIV/AIDS elleni küzdelem. (4) Különös figyelmet kell fordítani a jogállamiság erősítésére, az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés javítására és a civil társadalom, a kereskedelem és a fenntartható fejlődés, az IKT-hez való hozzáférés, az egészségügy és az élelmezésbiztonság támogatására, valamint a párbeszéd, a részvétel és a megbékélési folyamat, továbbá az intézményfejlesztés előmozdítására. (5) E rendelet végrehajtását az Unió egyéb külső tevékenységével és a többi vonatkozó szakpolitikával összhangban kell megvalósítani. E célkitűzésnek megfelelően a jelen rendelet szerint finanszírozott intézkedéseket – beleértve az EBB által kezelteket is – az Unió és az érintett harmadik országok és régiók közötti megállapodásokhoz, nyilatkozatokhoz és cselekvési tervekhez hasonló eszközökben rögzített együttműködési politikára, valamint az uniós döntésekre, konkrét érdekekre, politikai prioritásokra és stratégiákra kell alapítani. (6) A Bizottság és a tagállamok rendszeres és gyakori információcserére törekednek, ideértve a többi donorral folytatott információcserét is, és elősegítik a donorok jobb együttműködését és egymást kiegészítő jellegét azzal, hogy olyan közös többéves programozás kidolgozásán munkálkodnak, amely a partnerországoknak a szegénység visszaszorítására irányuló vagy azzal egyenértékű stratégiáin alapul, a közös végrehajtási mechanizmusokkal – ideértve a megosztott elemzést is –, a donorokat átfogó, közös missziókkal, valamint társfinanszírozási és delegált együttműködési megállapodások alkalmazásával. (7) Az Unió és a tagállamok saját hatáskörük keretein belül előmozdítják a globális kihívások többoldalú megközelítését, és adott esetben erősítik a nemzetközi szervezetekkel és szervekkel, valamint a többi kétoldalú donorral folytatott koordinációt. (8) Az Unió a nemzetközi legjobb gyakorlatnak megfelelően előmozdítja a partnerországokkal és -régiókkal folytatott hatékony együttműködést. Az Unió egyre nagyobb mértékben összehangolja támogatását a partnerek nemzeti vagy területi fejlesztési stratégiáival, reformpolitikáival és eljárásaival. Az Unió hozzájárul a partnerkormányok és –intézmények, valamint a donorok kölcsönös elszámoltathatósági folyamatának megerősítéséhez, és a helyi szakértelem és helyi munkahelyteremtés előmozdításához. E céloknak megfelelően az Unió a következőket mozdítja elő: a) a partnerország vagy -régió vezetésével és felelősségvállalásával zajló fejlesztési folyamat; b) a fejlesztés befogadó és részvételközpontú megközelítése, és a társadalom valamennyi szegmensének széles körű bevonása a fejlesztési folyamatba és a nemzeti és regionális párbeszédbe, beleértve a politikai párbeszédet is; c) az OECD/DAC legjobb gyakorlataival összhangban a közös végrehajtási rendelet 4. cikkében meghatározott, hatékony és innovatív együttműködési módszerek és eszközök, mint például a támogatások és kölcsönök ötvözése, egyéb kockázat-megosztási mechanizmusok a kiválasztott ágazatokban és országokban, valamint a magánszektor bevonása. Az említett szabályok és eszközök az egyes partnerországok vagy -régiók különleges jellemzőihez igazodnak, és programalapú megközelítésekre, a finanszírozás kiszámítható teljesítésére, a magántőke mozgósítására, az adott országok rendszereinek fejlesztésére és alkalmazására, valamint a fejlesztés eredményalapú megközelítésére összpontosítanak, beleértve adott esetben a millenniumi fejlesztési célokhoz hasonló, nemzetközileg megállapított célokat és mutatókat is; valamint d) a szakpolitikáknak és a programozásnak az átfedések és a tevékenységek megkettőzése csökkentését célzó, a donorok közötti koordináció és összehangolás által megvalósuló jobb hatása, a kiegészítő jelleg javítása és több donorra kiterjedő kezdeményezések támogatása céljából. e) A partnerországokban és –régiókban a koordinációval és a segélyek hatékonyságával kapcsolatban elfogadott iránymutatások és a legjobb gyakorlatra vonatkozó elvek alkalmazásával kell megvalósítani a koordinációt. (9) Az Unió támogatja egyebek mellett a kétoldalú, regionális és többoldalú együttműködést és párbeszédet, partnerségi megállapodásokat és a háromoldalú együttműködést. (10) A Bizottság rendszeres információcserére törekszik a civil társadalommal. III. CÍM FÖLDRAJZI ÉS TEMATIKUS PROGRAMOK 4. cikk Az uniós támogatás végrehajtása E rendelet átfogó szándékával és hatályával, célkitűzéseivel és általános elveivel összhangban az uniós támogatást a földrajzi és tematikus, valamint a pánafrikai programokon keresztül, és a közös végrehajtási rendeletnek megfelelően hajtják végre. 5. cikk Földrajzi programok (1) Az Unió e cikk szerinti együttműködési tevékenysége nemzeti, regionális, régiókon átívelő és kontinentális jellegű tevékenységekre vonatkozik. (2) Az 1. cikk (1) bekezdése a) pontjának sérelme nélkül a földrajzi programok megfelelő tevékenységi területeken a) az I. mellékletben felsorolt partnerországokkal megvalósított regionális együttműködésre, és b) a III. mellékletben felsorolt partnerországokkal megvalósított kétoldalú együttműködésre terjednek ki. (3) Földrajzi programok az „európai konszenzus” által felölelt együttműködési területeken is kialakíthatóak, többek között a 2. cikk (1) bekezdésében kitűzött célok elérése érdekében. A közös együttműködési területek és az egyes régiókra vonatkozó sajátos együttműködési területek a IV. mellékletben szerepelnek. (4) Az Unió az országprogramok mindegyikében alapvetően három ágazatra összpontosítja támogatását. 6. cikk Tematikus programok E rendelet átfogó céljaival és hatályával, célkitűzéseivel és általános elveivel összhangban a tematikus programok alapján megvalósított fellépéseknek a földrajzi programok alapján finanszírozott fellépésekhez többletértéket kell biztosítaniuk, és azokat ki kell egészíteniük. A tematikus fellépések programozására a következő feltételek vonatkoznak: (a) az Unió e rendelet szerinti szakpolitikai céljai a földrajzi programokkal nem valósíthatóak meg megfelelő vagy hatékony módon; (b) a fellépések a nemzetközileg elfogadott célokat, vagy a globális közjavakat és kihívásokat támogató globális kezdeményezésekre irányulnak, amely esetben, a közös végrehajtási rendelet 9. cikkétől eltérve, a megfelelő tematikus programban előirányzottak szerint magukban foglalhatják a tagállamokban, a tagjelölt és potenciális tagjelölt országokban, valamint az egyéb harmadik országban való fellépést is; és/vagy (c) a fellépések a következő jelleggel bírnak: – multiregionális és/vagy horizontális fellépések; – innovatív szakpolitikák és/vagy a jövőbeni fellépésekhez információul szolgáló kezdeményezések; – fellépések olyan esetekben, amikor a partnerkormánnyal/(partnerkormányokkal) nem született megállapodás a fellépésről; – az Unió valamely szakpolitikai prioritását, illetve az Unió valamely nemzetközi kötelezettségét vagy kötelezettségvállalását tükröző fellépések; valamint – adott esetben olyan helyzetekben végrehajtandó fellépések, amelyekben nincs földrajzi program, vagy azt felfüggesztették. 7. cikk Globális közjavak és kihívások (1) A „Globális közjavak és kihívások” programban az uniós támogatás célja az, hogy elősegítse a tevékenységeket az olyan területeken, mint például a környezetvédelem és az éghajlatváltozás, a fenntartható energiagazdálkodás, a humán fejlődés, az élelmezésbiztonság, valamint a migráció és menekültügy. (2) A jelen cikk szerinti uniós támogatás által lefedett részletes tevékenységi területeket az V. melléklet rögzíti. 8. cikk Civil társadalmi szervezetek és helyi hatóságok (1) A fejlesztésben részt vevő civil társadalmi szervezetekkel és helyi hatóságokkal foglalkozó program célja, hogy a fejlesztés területén finanszírozza a partnerországokból, az Unióból, a tagjelölt és potenciális tagjelölt országokból származó civil társadalmi szervezetek és helyi hatóságok által vagy azokra vonatkozóan tett kezdeményezéseket. (2) A jelen cikk szerinti uniós támogatás által lefedett részletes tevékenységi területeket, valamint a civil társadalmi szervezetek és helyi hatóságok kategóriáit felsoroló indikatív jegyzéket az V. melléklet rögzíti. 9. cikk Pánafrikai program (1) Az uniós támogatás előmozdítja az EU–Afrika közös stratégia, és az annak alapján elfogadott cselekvési tervek végrehajtását, amely kiterjed a transzregionális, kontinentális és globális jellegű tevékenységekre. A pánafrikai program biztosítja továbbá az Unió külső fellépésének egyéb pénzügyi eszközeivel, nevezetesen az Európai Fejlesztési Alappal és az Európai Szomszédsági Támogatási Eszközzel, kapcsolatos kiegészítő jelleget és összhangot. (2) A jelen cikk szerinti uniós támogatás által lefedett részletes tevékenységi területeket a VI. melléklet rögzíti. (3) A pánafrikai programhoz kapcsolódó többéves indikatív programokat az EU–Afrika közös stratégia és annak cselekvési tervei alapján kell kidolgozni. IV. CÍM PROGRAMOZÁS ÉS A TÁMOGATÁSOK ELOSZTÁSA 10. cikk A programozás és a támogatások elosztásának általános kerete (1) A földrajzi programok esetében a 11. cikk rendelkezéseinek megfelelő stratégiai dokumentum alapján a partnerországokra és -régiókra vonatkozó többéves indikatív programokat kell kidolgozni. A tematikus programok esetében a 13. cikk rendelkezéseinek megfelelő többéves indikatív programokat kell kidolgozni. A Bizottság a 11. és 13. cikkben említett programozási dokumentumok alapján a közös végrehajtási rendelet 2. cikkében rögzített végrehajtási intézkedéseket fogad el. Azonban a közös végrehajtási rendeletnek megfelelően, rendkívüli körülmények fennállása esetén, az uniós támogatás az e dokumentumokban nem szereplő intézkedések formájában is megvalósulhat. (2) Együttműködési tevékenységeik kiegészítő és összefüggő jellegének előmozdítása érdekében az Unió és tagállamai a programozási folyamat korai szakaszában egyeztetnek egymással, valamint a többi donorral és fejlesztési szereplővel, a civil társadalom, valamint a regionális és helyi hatóságok képviselőit is beleértve. Ez az egyeztetés az Unió és a tagállamok közös programozását eredményezheti. (3) A Bizottság az egyes földrajzi programokon belüli többéves indikatív keretösszegeket e rendelet általános elveivel összhangban, a 3. cikk (2) bekezdésében rögzített feltételek alapján, valamint a különböző programok sajátosságai mellett, a válság sújtotta, instabil, konfliktus- vagy katasztrófahelyzetben lévő országok vagy régiók előtt álló különös nehézségeket szem előtt tartva határozza meg. (4) A források egy része kiosztatlan tartalékot képezhet. A 11. cikk (5) bekezdése és a 13. cikk szerinti későbbi elosztásukra vagy átcsoportosításukra tekintettel, e források felhasználásáról a közös végrehajtási rendelettel összhangban később határoznak. 11. cikk A földrajzi programok programozási dokumentumai (1) A stratégiai dokumentumokat az Unió dolgozza ki a célból, hogy átfogó szándékával és hatályával, továbbá célkitűzéseivel, elveivel és szakpolitikáival összhangban összefüggő keretet biztosítsanak az Unió és az érintett partnerország vagy -régió közötti fejlesztési együttműködéshez. A stratégiai dokumentumok előkészítése és végrehajtása tiszteletben tartja a segélyhatékonyság következő elveit: nemzeti felelősségvállalás, partnerség, koordináció, harmonizáció, a kedvezményezett ország vagy régió rendszereihez való igazodás, kölcsönös elszámoltathatóság és eredményorientáltság, e rendelet 3. cikke (5)–(8) bekezdésének megfelelően. E célból a stratégiai dokumentumokat főszabály szerint az Uniónak a partnerországokkal vagy -régiókkal folytatott párbeszédére kell alapozni, amely adott esetben az érintett tagállamokat, partnerországokat vagy régiókat, valamint a civil társadalmat és a regionális és helyi hatóságokat vonja be, az érintett ország vagy régió megfelelő felelősségvállalásának, valamint a nemzeti fejlesztési stratégiák – különösen a szegénység visszaszorítását célzó stratégiák – támogató ösztönzésének biztosítása érdekében. (2) A stratégiai dokumentumokat félidős vagy – szükség esetén – ad hoc felülvizsgálatnak kell alávetni, adott esetben a partnerországokkal és -régiókkal kötött partnerségi és együttműködési megállapodásokban meghatározott elvekkel és eljárásokkal összhangban. (3) A megfelelő partnerországokra és –régiókra vonatkozó stratégiai dokumentumokat kell kidolgozni, kivéve, ha egy átfogó uniós stratégiát – ideértve a fejlesztéspolitikát is – rögzítő közös keretdokumentum került kidolgozásra az érintett partnerországok és –régiók vonatkozásában. A következők esetében nincs szükség stratégiai dokumentumra: a) nemzeti fejlesztési terv vagy egy ahhoz hasonló, a Bizottság által a többéves indikatív program elfogadásakor alapul vett átfogó fejlesztési dokumentum formáját öltő nemzeti fejlesztési stratégiával rendelkező országok; b) azok az országok vagy régiók, amelyek vonatkozásában az Unió és a tagállamok közös többéves programozási dokumentumot fogadtak el; c) az Európai Unióval közösen megállapított stratégiával rendelkező régiók. (4) Nem szükséges stratégiai dokumentum azon országok vagy –régiók esetében, amelyek részére a jelen rendelet rendelkezései szerint a 2014–2020-as időszak folyamán uniós pénzalapból nyújtandó keretösszeg nem haladja meg a 50 millió eurót. (5) Minden egyes, a jelen rendelet alapján uniós pénzalapból nyújtott keretösszegre jogosult ország vagy régió vonatkozásában többéves indikatív programot kell kidolgozni. E dokumentumokat, a (4) bekezdésben említett országok vagy régiók kivételével, a stratégiai dokumentumok vagy az e cikkben szereplő, azokhoz hasonló dokumentumok alapján kell kidolgozni. E rendelet céljából a (3) bekezdés b) pontjában említett többéves programozási dokumentum elfogadható többéves indikatív programként, amennyiben az megfelel a jelen bekezdésben rögzített elveknek és feltételeknek, köztük a források indikatív elosztásának, valamint a 14. cikkben rögzített eljárásoknak. A többéves indikatív programok meghatározzák az uniós finanszírozásra kiválasztott, prioritást élvező területeket, a konkrét célkitűzéseket, a várt eredményeket, a teljesítménymutatókat, valamint az indikatív keretösszegeket is, átfogóan és az egyes prioritást élvező területekre vonatkozóan egyaránt. E keretösszegek adott esetben tartományként is megadhatók, illetve kiosztatlan tartalékot is képezhetnek. A többéves indikatív programokat szükség esetén ki kell igazítani, az alapjukat képező stratégiai dokumentumok bármely félidős vagy ad hoc felülvizsgálatát figyelembe véve. Az elfogadott célkitűzések – köztük a jó kormányzásra, a demokráciára, a jogállamiságra és az emberi jogok tiszteletben tartására vonatkozó célok – elérése és az elérésre való törekvés közben alkalmazandó kölcsönös elszámoltathatóság elvének megfelelően, az indikatív keretösszegek a felülvizsgálatok eredményeképpen növelhetők vagy csökkenthetők, különösen az olyan különleges szükségletekre való tekintettel, amelyek például a válság sújtotta, válságot követő, vagy instabil helyzetek vagy a rendkívüli vagy elégtelen teljesítmények eredményeképpen álltak elő. 12. cikk A válság sújtotta, válságot követő, illetve instabil helyzetben lévő országokra vonatkozó programozás (1) A válság sújtotta, válságot követő, vagy instabil helyzetben lévő országokra vonatkozó programozási dokumentumok kidolgozásakor megfelelően figyelembe kell venni az érintett országok és régiók kiszolgáltatottságát, sajátos szükségleteit és körülményeit. Megfelelő figyelmet kell szentelni a konfliktus-megelőzésnek, az állam- és békeépítésnek, a konfliktust követő megbékélési folyamatnak és az újjáépítési intézkedéseknek. Amennyiben partnerországok vagy partnerországok csoportjai a válság sújtotta, válságot követő, vagy instabil helyzetbe kerülnek, vagy azok közvetlenül érintik őket, külön hangsúlyt kell helyezni a segélyezés, a helyreállítás és a fejlesztés közötti koordináció fokozására annak érdekében, hogy segítséget kapjanak a szükséghelyzettől a fejlesztési szakaszba való átmenet végrehajtásához. Az instabil helyzetű vagy természeti katasztrófák által rendszeresen sújtott országokra és régiókra vonatkozó programoknak rendelkezniük kell a katasztrófákra való felkészülésről és azok megelőzéséről, valamint az effajta katasztrófák következményeinek kezeléséről. (2) A válság sújtotta, válságot követő, vagy instabil helyzetek vagy a demokrácia, a jogállamiság, az emberi jogok és az alapvető szabadságok fenyegetettségének gyors uniós válaszadást igénylő esetében, a 11. cikkben említett dokumentum módosítható a közös végrehajtási rendelet 15. cikkének (4) bekezdése szerinti sürgősségi eljárás keretében, az országok vagy régiók együttműködési stratégiájának ad hoc felülvizsgálatát követően. E felülvizsgálatok a hosszú távú fejlesztés és együttműködés felé való átmenet biztosítása érdekében konkrét és testre szabott stratégiát javasolhatnak, előmozdítva ezzel a humanitárius és fejlesztéspolitikai eszközök közötti jobb együttműködést és átmenetet. 13. cikk A tematikus programokhoz fűződő programozási dokumentumok (1) A tematikus programokhoz fűződő többéves indikatív programokban meg kell határozni az érintett témához kapcsolódó uniós stratégiát, az uniós finanszírozásra kiválasztott prioritásokat, a konkrét célkitűzéseket, a várható eredményeket, a teljesítménymutatókat, a nemzetközi helyzetet és a főbb partnerek tevékenységeit. Az átfogó kezdeményezésekben való részvételre vonatkozóan adott esetben meg kell határozni a forrásokat és az intervenció kiemelt területeit. A többéves indikatív programoknak összhangban kell állniuk a 11. cikk (3) bekezdésében említett dokumentumokkal. (2) A többéves indikatív programok átfogó módon és az egyes prioritást élvező területekre vonatkozóan egyaránt tartalmazzák az indikatív pénzügyi keretösszegeket. E keretösszegek adott esetben tartományként is megadhatók és/vagy kiosztatlan tartalékot képezhetnek. A többéves indikatív programokat a szakpolitikák hatékony végrehajtásához szükséges esetben, a félidőben vagy ad hoc végzett felülvizsgálatok figyelembevételével, ki kell igazítani. (3) Együttműködési tevékenységeik kiegészítő jellegének előmozdítása érdekében a Bizottság és a tagállamok a programozási folyamat korai szakaszában egyeztetnek egymással, valamint más donorokkal és fejlesztési szereplőkkel, a civil társadalom és a helyi hatóságok képviselőit is beleértve. 14. cikk A stratégiai dokumentumok jóváhagyása és a többéves indikatív programok elfogadása (1) A Bizottság a közös végrehajtási rendelet 15. cikkének (3) bekezdésében szereplő vizsgálóbizottsági eljárásnak megfelelően jóváhagyja a stratégiai dokumentumokat és többéves indikatív programokat fogad el. Ezt az eljárást kell alkalmazni a stratégiát és annak programozását jelentősen módosító átfogó felülvizsgálatok esetén is. (2) Az (1) bekezdésben szereplő eljárás nem alkalmazandó a stratégiai dokumentumok és többéves indikatív programok nem lényegi elemeinek módosításakor, vagyis a technikai kiigazítások, a támogatásoknak a kiemelt területenként meghatározott indikatív keretösszegen belüli újraelosztása, illetve az eredeti indikatív keretösszeg 20 %-ot meg nem haladó növelése vagy csökkentése esetén, feltéve, hogy az említett módosítások nem befolyásolják az említett dokumentumokban rögzített prioritást élvező területeket és célkitűzéseket. Az ilyen esetekben az Európai Parlamentet és a Tanácsot egy hónapon belül tájékoztatni kell a kiigazításokról. (3) A Bizottság kellően indokolt sürgős esetekben, melyek többek közt a 12. cikk (2) bekezdésében említett körülményekhez kapcsolódnak, a közös végrehatási rendelet 15. cikkének (4) bekezdésében említett sürgősségi eljárásnak megfelelően módosíthatja a stratégiai dokumentumokat és a többéves indikatív programokat. V. CÍM ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK 15. cikk Az e rendelet alapján nem támogatható harmadik országok részvétele Kellően indokolt körülmények között, valamint az uniós támogatás koherenciájának és hatékonyságának biztosítása, vagy a regionális és régiókon átívelő együttműködés erősítése érdekében a Bizottság a 2. cikk (3) bekezdésének sérelme nélkül határozhat úgy, hogy kiterjeszti a fellépést az egyébként az 1. cikk alapján támogatásra nem jogosult országokra, területekre és régiókra is, amennyiben a végrehajtandó fellépés globális, regionális, régiókon vagy határon átívelő jelleggel bír. A közös végrehajtási rendelet 8. cikkének (1) bekezdésétől eltérően az érintett országok, területek és régiók természetes és jogi személyei részt vehetnek az ilyen fellépéseket végrehajtó eljárásokban. 16. cikk A támogatás felfüggesztése A partnerországokkal és -régiókkal kötött partnerségi és együttműködési megállapodások támogatás felfüggesztésére irányuló előírásainak sérelme nélkül, amennyiben egy partnerország megsérti a 3. cikk (1) bekezdésében említett elveket, az Unió – a különösen sürgős esetek kivételével – konzultációra kéri fel a partnerországot mindkét fél számára elfogadható megoldás kialakítása céljából. A Tanács, amennyiben a partnerországgal folytatott konzultációk nem vezetnek mindkét fél számára elfogadható megoldáshoz, vagy az egyeztetést elutasítják, illetve különösen sürgős esetekben, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 215. cikke (1) bekezdésével összhangban megfelelő intézkedéseket hozhat, amelyek magukban foglalhatják a támogatás teljes vagy részleges felfüggesztését is. 17. cikk A Bizottság felhatalmazás alapján nyert jogkörei A Bizottság felhatalmazást kap, hogy a 18. cikkel összhangban a jelen rendelet I–VII. mellékletének módosítását és kiegészítését célzó, felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el. 18. cikk A felhatalmazás gyakorlása (1) A 17. cikkben említett jogköröket e rendelet időbeli hatályának időtartamára ruházzák át. (2) Az Európai Parlament vagy a Tanács bármikor visszavonhatja a felhatalmazást. A visszavonásról szóló határozat megszünteti az abban meghatározott felhatalmazást. A visszavonás a határozat Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetése utáni napon, vagy a határozatban rögzített későbbi időpontban lép hatályba. A határozat nem érinti a már hatályban lévő, felhatalmazáson alapuló jogi aktusok érvényességét. (3) A Bizottság a felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadását követően haladéktalanul értesíti arról az Európai Parlamentet és a Tanácsot. (4) A felhatalmazáson alapuló jogi aktus – az (5) bekezdésben említett esetek kivételével – csak akkor lép hatályba, ha az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak megküldött értesítést követő két hónapos időtartam leteltéig sem az Európai Parlament, sem a Tanács nem emelt kifogást a jogi aktus ellen, vagy ha az Európai Parlament és a Tanács az időtartam leteltét megelőzően egyaránt arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy nem emel kifogást. Az Európai Parlament vagy a Tanács kezdeményezésére ezen időtartam 2 hónappal meghosszabbodik. (5) Az I., II. és III. mellékletnek az 1. cikk a) pontjában rögzített jogosulti jegyzék felülvizsgálatára vonatkozó OECD/DAC határozatokkal történő összehangolásával kapcsolatos, ellenvetés benyújtására rendelkezésre álló időszak egy hét. 19. cikk A bizottság A Bizottság munkáját a Fejlesztési Együttműködési Eszköz Bizottsága segíti. Ez a bizottság a 182/2011/EU rendelet szerinti bizottság. 20. cikk Pénzügyi referenciaösszeg (1) E rendelet 2014–2020 közötti időszakban való végrehajtásának pénzügyi referenciaösszege 23 294 700 000 EUR. (2) Az 5–9. cikkben említett valamennyi program számára a 2014–2020 közötti időszak tekintetében elkülönített indikatív minimumösszegeket a VII. melléklet tartalmazza. Az összegek a programok között a 18. cikk szerinti felhatalmazáson alapuló jogi aktussal átcsoportosíthatók. A globális közjavak és kihívások programon belüli összegek bizottsági határozat révén átcsoportosíthatók az alfejezetek között, amelyről az Európai Parlamentet és Tanácsot a határozat elfogadását követő egy hónapon belül tájékoztatni kell. (3) Az „Erasmus mindenkinek” rendelet 13. cikkének (2) bekezdése szerint a felsőoktatás nemzetközi dimenziójának ösztönzése érdekében a különböző külső finanszírozási eszközökből (Fejlesztési Együttműködési Eszköz, Európai Szomszédsági Támogatási Eszköz, Előcsatlakozási Támogatási Eszköz, Partnerségi Eszköz és az Európai Fejlesztési Alap) együttesen 1 812 100 000 EUR indikatív összeget különítenek el az EU-n kívüli országokba irányuló/ országokból érkező tanulási mobilitással kapcsolatos fellépésekre, valamint ezen országok hivatalaival/intézményeivel/szervezeteivel való együttműködésre és szakpolitikai párbeszédre. E források felhasználásakor az „Erasmus mindenkinek” rendelet rendelkezései alkalmazandók. A finanszírozás 2 többéves allokáción keresztül lesz elérhető, melyek kizárólag az első 4, illetve a fennmaradó 3 évre terjednek ki. Ez a finanszírozás ezen eszközök többéves indikatív programozásában jelenik majd meg, az érintett országok megállapított igényeivel és prioritásaival összhangban. A keretösszegek jelentős előre nem látott körülmények vagy fontos politikai változások esetén felülvizsgálhatók az EU külső prioritásaival összhangban. 21. cikk Európai Külügyi Szolgálat E rendelet az Európai Külügyi Szolgálat szervezetének és működésének a megállapításáról szóló 2010/427/EU tanácsi határozattal összhangban alkalmazandó. 22. cikk Hatálybalépés Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő harmadik napon lép hatályba. Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban. Ezt a rendeletet 2014. január 1-jétől kezdődően kell alkalmazni. Kelt Brüsszelben, az Európai Parlament részéről a Tanács részéről az elnök az elnök I. MELLÉKLET AZ 1. CIKK (1) BEKEZDÉSÉNEK a) PONTJA SZERINT TÁMOGATHATÓ PARTNERORSZÁGOK ÉS ‑RÉGIÓK Latin-Amerika 1. Argentína 2. Bolívia 3. Brazília 4. Chile 5. Kolumbia 6. Costa Rica 7. Kuba 8. Ecuador 9. Salvador 10. Guatemala 11. Honduras 12. Mexikó 13. Nicaragua 14. Panama 15. Paraguay 16. Peru 17. Uruguay 18. Venezuela Ázsia 19. Afganisztán 20. Banglades 21. Bhután 22. Kambodzsa 23. Kína 24. India 25. Indonézia 26. Koreai Népi Demokratikus Köztársaság 27. Laosz 28. Malajzia 29. Maldív-szigetek 30. Mongólia 31. Burma/Mianmar 32. Nepál 33. Pakisztán 34. Fülöp-szigetek 35. Srí Lanka 36. Thaiföld 37. Vietnam Közép-Ázsia 38. Kazahsztán 39. Kirgiz Köztársaság 40. Tádzsikisztán 41. Türkmenisztán 42. Üzbegisztán Közel-Kelet 43. Irán 44. Irak 45. Jemen Dél-Afrika 46. Dél-Afrika II. MELLÉKLET AZ OECD/DAC JEGYZÉKE AZ ODA KEDVEZMÉNYEZETTJEIRŐL Érvényes a 2011., 2012. és 2013. évi folyósításokra vonatkozó jelentésekre III. MELLÉKKLET AZ 5. CIKK (2) BEKEZDÉSE SZERINTI KÉTOLDALÚ EGYÜTTMŰKÖDÉSBEN RÉSZTVEVŐ PARTNERORSZÁGOK ÉS -RÉGIÓK E rendelet keretében az 5. cikk (2) bekezdése alapján a következő partnerországok részesülnek kétoldalú fejlesztési támogatásban: 1. Bolívia 2. Kuba 3. Salvador 4. Guatemala 5. Honduras 6. Nicaragua 7. Paraguay 8. Afganisztán 9. Banglades 10. Bhután 11. Kambodzsa 12. Koreai Népi Demokratikus Köztársaság 13. Laosz 14. Mongólia 15. Burma/Mianmar 16. Nepál 17. Pakisztán 18. Fülöp-szigetek 19. Srí Lanka 20. Vietnam 21. Kirgiz Köztársaság 22. Tádzsikisztán 23. Türkmenisztán 24. Üzbegisztán 25. Irak 26. Jemen 27. Dél-Afrika IV. MELLÉKLET A FÖLDRAJZI PROGRAMOK SZERINTI EGYÜTTMŰKÖDÉSI TERÜLETEK A. A FÖLDRAJZI PROGRAMOK SZERINTI KÖZÖS EGYÜTTMŰKÖDÉSI TERÜLETEK A földrajzi programokat, többek között, a következőkben meghatározott – az ágazatokkal nem egyenértékűnek tekintendő – együttműködési területek vonatkozásában lehet kidolgozni. A prioritások a Bizottságnak az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottsághoz és a Régiók Bizottságához intézett, „Változtatási program: az EU fejlesztéspolitikájának hathatósabbá tétele” című közleményével, valamint a Tanács intézményeinek ez alapján levont következtetéseivel összhangban kerülnek meghatározásra. I. Az emberi jogok, a demokrácia és a jó kormányzás egyéb kulcsfontosságú elemei a) demokrácia, emberi jogok és jogállamiság; b) a nemek közötti egyenlőség és a nők szerepének erősítése; c) államigazgatás; d) adópolitika és -igazgatás; e) korrupció; f) civil társadalom és helyi hatóságok; g) természeti erőforrások; valamint h) a fejlesztés és a biztonság közötti kapcsolat. II. Inkluzív és fenntartható növekedés a humán fejlődés szolgálatában a) szociális védelem, egészségügy, oktatás és munkahelyek; b) üzleti környezet, regionális integráció és világszintű piacok; valamint c) fenntartható mezőgazdaság és energia. III. A politikák fejlesztési célú koherenciája szempontjából lényeges további területek a) éghajlatváltozás és környezetvédelem; b) migráció és menekültügy; valamint c) a humanitárius segítségnyújtásból és a válságkezelésből a hosszú távú fejlesztési együttműködésbe való átmenet. B. RÉGIÓNKÉNTI KONKRÉT EGYÜTTMŰKÖDÉSI TERÜLETEK Az uniós támogatás a jelen rendelet 5. cikkével, valamint annak átfogó szándékával, hatályával, céljaival és általános elveivel összhangban álló fellépéseket és ágazati párbeszédeket támogatja. Megfelelő figyelmet kell fordítani a közösen megállapított stratégiákat, partnerségi, együttműködési és kereskedelmi megállapodásokat tükröző alábbi területekre. A prioritások „, „Változtatási program: az EU fejlesztéspolitikájának hathatósabbá tétele” című bizottsági közleménnyel, valamint a Tanács intézményeinek ez alapján levont későbbi következtetéseivel összhangban kerülnek meghatározásra. Latin-Amerika a) a társadalmi kohézió, különösen a társadalmi befogadás, a tisztességes munka, a méltányosság, a nemek közti egyenlőség és a nők erősebb szerepének ösztönzése; b) a kormányzási kérdések kezelése és szakpolitikai reformok támogatása, különös tekintettel a következő területekre: szociálpolitikák, az államháztartás igazgatása és az adózás, biztonság (ideértve a kábítószereket, a bűnözést és korrupciót), a jó kormányzás és a közintézmények megerősítése (beleértve az olyan innovatív, a technikai együttműködést elősegítő intézkedéseket, mint a TAIEX és az ikerintézményi programok), az emberi jogok – többek közt az őslakosok és az afrikai származásúak jogainak – és a környezet védelme, valamint a diszkrimináció, és a kábítószerek előállítása, fogyasztása és tiltott kereskedelme elleni küzdelem; c) a regionális integráció különböző folyamatainak és a hálózati infrastruktúrák összekapcsolásának támogatása, az Európai Beruházási Bank (EBB) és más intézmények által támogatott tevékenységeket kiegészítő jelleg biztosítása mellett; d) a fejlesztés és a biztonság közötti kapcsolat kezelése; e) az oktatásra és a közös latin-amerikai felsőoktatási térség kialakítására irányuló politikák támogatása; f) a gazdasági sebezhetőség kezelése, a strukturális átalakítások elősegítése erős kereskedelmi, beruházási, know-how és kutatási, innovációs és technológiai partnerségek létrehozása útján, a fenntartható és inkluzív növekedés összes dimenziójának előmozdítása, különös figyelemmel a migrációs folyamatok, az élelmezésbiztonság (ideértve a fenntartható mezőgazdaságot és halászatot is), az éghajlatváltozás, a fenntartható energiagazdálkodás, valamint a biológiai sokszínűség és az ökológiai rendszerekhez – köztük a víz- és erdőterületekhez – kapcsolódó szolgáltatások védelmének és fejlesztésének kihívásaira, valamint a zöld gazdaság munkahelyeinek számát és minőségét növelő jövedelmező beruházásokra; g) az egyéb pénzügyi eszközökkel megvalósított, katasztrófa vagy válságot követő helyzeteket kezelő rövid távú sürgősségi intézkedések megfelelő figyelemmel kísérésének biztosítása. Ázsia a) a társadalmi kohézió, különösen a társadalmi befogadás, a tisztességes munka, a méltányosság és a nemek közti egyenlőség ösztönzése; b) inkluzív partnerségek létrehozása a kereskedelem, a befektetések, a segélyezés, a migráció, a kutatás, az innováció és technológia területén; c) legitim, hatékony és elszámoltatható közintézmények és –szervek kiépítése és megerősítése intézményi reformok (beleértve a jó kormányzásra és a korrupció visszaszorítására, az államháztartás igazgatására, az adózásra és a közigazgatásra vonatkozó reformokat), valamint a nemzetközi normáknak megfelelő törvényhozási, igazgatási és szabályozási reformok előmozdítása által, különösen az instabil helyzetű, valamint a válságos vagy válságot követő helyzetben lévő országokban; d) a fejlesztés szolgálatában álló aktív és szervezett civil társadalom támogatása, valamint a köz- és magánszféra partnerségének (PPP) előmozdítása; e) az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás és a hatások csökkentésének támogatása, a fenntartható termelés és fogyasztás, valamint a tiszta technológiákba való beruházások, a fenntartható energiagazdálkodás, a közlekedés, a fenntartható mezőgazdasági termelés és halászat, a biológiai sokszínűség és az ökológiai rendszerekhez – egyben a víz- és erdőterületekhez – kapcsolódó szolgáltatások védelmének és fejlesztésének, valamint a zöld gazdaságban tisztességes munkalehetőségek teremtésének előmozdítása; f) a kiterjedtebb regionális integráció és együttműködés eredményközpontú előmozdítása a regionális integráció és párbeszéd különböző eljárásainak támogatásán keresztül; g) hozzájárulás az egészségügyi kockázatok, köztük az emberek és állatok, valamint a különböző környezeti tényezők egymásra hatásából eredő kockázatok megelőzéséhez, valamint a kockázatokra adott válaszokhoz; h) a fejlesztés és a biztonság közötti kapcsolattal összefüggésben a korrupció és a szervezett bűnözés elleni, a kábítószer előállítása, fogyasztása és tiltott kereskedelme, valamint a tiltott kereskedelem egyéb formái elleni küzdelem, valamint a hatékony határellenőrzés és a határon átnyúló együttműködés támogatása; i) a katasztrófákra való felkészültség és a katasztrófa utáni – az élelmezés- és táplálkozásbiztonságot és az otthonuktól elszakadt emberek részére nyújtott támogatást is magában foglaló – hosszú távú helyreállítás támogatása. Közép-Ázsia A 2007-ben elfogadott, Közép-Ázsiával folytatandó új partnerségre vonatkozó stratégiában rögzített közös célkitűzésekkel összhangban: a) az alkotmányos reformok, valamint a törvényhozás, a szabályozás és a közigazgatás uniós normákhoz való közelítésének előmozdítása, beleértve a további demokratizálódást és a szervezett civil társadalom, a jogállamiság, a jó kormányzás és az adóügy támogatását, valamint az olyan felelős nemzeti intézmények és szervek, mint például a választási szervek, a parlamentek, valamint a közigazgatási reform és az állami pénzügyi igazgatás megerősítését; b) az inkluzív és fenntartható gazdasági növekedés előmozdítása, a társadalmi és regionális egyenlőtlenségek kezelése valamint az olyan területek szakpolitikáinak támogatása, mint az oktatás, a kutatás, az innováció és technológia, az egészségügy, a tisztességes munka, a fenntartható energiagazdálkodás, a mezőgazdaság és vidékfejlesztés, a kkv-k erősítése, s emellett a piacgazdaság, a kereskedelem és a beruházások ösztönzése, beleértve a szabályozási reformokat és Világkereskedelmi Szervezethez való csatlakozás (WTO) támogatását is; c) a hatékony határellenőrzés és a határon átnyúló együttműködés támogatása a határrégiók fenntartható gazdasági, társadalmi és környezetvédelmi fejlődésének előmozdítása érdekében; a fejlesztés és a biztonság közötti kapcsolattal összefüggésben a szervezett bűnözés és a tiltott kereskedelem valamennyi formája elleni küzdelem, beleértve a kábítószerek előállítása és fogyasztása, valamint a fogyasztás káros hatásai – beleértve a HIV/AIDS – elleni küzdelmet is; d) a többek között az Európai Szomszédsági Támogatási Eszköz és valamely politikai reformokat támogató egyéb uniós eszköz hatálya alá eső országokkal folytatott kétoldalú és regionális együttműködés, párbeszéd és integráció előmozdítása, beleértve az intézményépítésen, a technikai segítségnyújtáson (például TAIEX), információcserén és ikerintézményi programokon keresztül megvalósított állami kapacitásépítést, valamint az uniós pénzügyi források mozgósítására szolgáló megfelelő mechanizmusok révén megvalósított kulcsfontosságú befektetéseket az oktatási, környezetvédelmi és energiaipari ágazatban, a víz- és közegészségügyben, az alacsony kibocsátással járó fejlődést/éghajlatváltozás hatásaival szembeni ellenállást, valamint a nemzetközi energiaellátási és szállítási műveletek biztonságának és biztonságosságának, az összekapcsolódás, a hálózatok és üzemeltetőik minőségének fejlesztése, ideértve az EBB által támogatott tevékenységeket is. Közel-Kelet a) a kormányzás (ideértve az adózás területét is), az emberi jogok és a politikai egyenlőség kezelése – különösen az instabil helyzetű államokban –, a legitim, demokratikus, hatékony és elszámoltatható közintézmények, és az aktív, szervezett civil társadalom felépítése érdekében; b) a társadalmi kohézió, különösen a társadalmi befogadás, a tisztességes munka, a méltányosság és a nemek közti egyenlőség ösztönzése; c) a fenntartható és sokrétű gazdaság reformjának, a kereskedelemnek, a piacgazdaság fejlesztésének, a főbb ágazatok (mint az energiaipar, a megújuló energiaforrásokat is beleértve) jövedelmező és fenntartható beruházásainak, a köz- és magánszféra partnerségének (PPP), valamint a partnerországok WTO-ba való integrációjának előmozdítása; d) az Európai Szomszédsági Támogatási Eszköz hatálya alá tartozó országokkal, valamint a Partnerségi Eszköz és az egyéb uniós eszközök hatálya alá eső öböl-országokkal folytatott regionális együttműködés, párbeszéd és integráció előmozdítása a régión belüli, többek közt a gazdasággal, az energia- és vízgazdálkodással, a szállítással és a menekültekkel kapcsolatos integrációs törekvések támogatása útján; e) a jelen eszköz hatálya alatt rendelkezésre bocsátott források következetes munkával és egyéb, a szélesebb körű regionális integrációra összpontosító uniós eszköz által nyújtott támogatással való kiegészítése, a gazdaságra, energiagazdálkodásra, kutatásra, fejlesztésre és technológiára vonatkozó uniós érdekek előmozdítása, a biztonság és fejlődés kapcsolatával összefüggésben a kábítószerek előállítása, fogyasztása és tiltott kereskedelme elleni küzdelem, valamint a migráció és fejlődés kapcsolatával összefüggésben a migráció kezelése és a kitelepítettek és menekültek megsegítése. Dél-Afrika a) a demokratikus társadalom, a jó kormányzás és a jogállami keretek között működő állam megszilárdításának támogatása, valamint a térségi és kontinentális stabilitás és integráció elősegítése; b) a különböző szabadkereskedelmi területek létesítésével megkezdett kiigazítási erőfeszítések támogatása; c) a tisztességes munka előmozdítása, a szegénység, az egyenlőtlenség és a kirekesztés elleni küzdelem támogatása, beleértve a korábban hátrányos helyzetben lévő közösségek alapvető szükségleteinek kezelését; d) a gazdasági sebezhetőség legyőzése, és a strukturális átalakítások megvalósítása, nagy hangsúlyt fektetve a fenntartható és integratív gazdasági növekedésen alapuló, tisztességes foglalkoztatásra, az alacsony szén-dioxid-kibocsátású, zöld gazdaság és fenntartható fejlődés minden aspektusára (ideértve a fenntartható mezőgazdaságot és halászatot is), valamint a biológiai sokszínűség és az ökológiai rendszerekhez kapcsolódó szolgáltatások fejlesztésére; e) a szexuális és a nemek közötti különbségeken alapuló erőszak és egészségügyi kérdések kezelése: ideértve a HIV/AIDS-et és a társadalomra gyakorolt hatását. V. MELLÉKLET A TEMATIKUS PROGRAMOK TEVÉKENYSÉGI TERÜLETE A. GLOBÁLIS KÖZJAVAK ÉS KIHÍVÁSOK PROGRAM A 6. cikkben meghatározott feltételekkel összhangban a globális közjavak és kihívások program célja az együttműködés erősítése, az ismeretek, a gyakorlati tapasztalatok és a partnerországok kapacitásainak megosztása. A program többek között az alábbi együttműködési területeket fedi le, a köztük lévő szoros kapcsolat fényében biztosítva a legmagasabb fokú szinergiát: Környezetvédelem és éghajlatváltozás a) hozzájárulás az Európa 2020 stratégia jövőképe nemzetközi környezetvédelmi és éghajlati dimenziójának végrehajtásához. b) a fejlődő országok támogatása a természeti erőforrások fenntarthatóságával és a környezetvédelmi fenntarthatósággal kapcsolatos millenniumi fejlesztési célok elérése érdekében; c) az uniós kezdeményezések és a nemzetközi és regionális szinten elfogadott és/vagy határon átnyúló jelleggel bíró kötelezettségvállalások végrehajtásának elősegítése, különösen az éghajlatváltozás területein az éghajlatváltozás hatásaival szemben ellenállóképes stratégiák, különösen a biodiverzitásra is jótékony hatással járó alkalmazkodási stratégiák, a biológiai sokszínűség és ökoszisztéma-szolgáltatások, erdők, beleértve a FLEGT-et, sivatagosodás, integrált vízkészlet-gazdálkodás, a természeti erőforrásokkal való gazdálkodás, a hatékony és eredményes vegyianyag- és hulladékgazdálkodás, erőforrás-hatékonyság és a zöld gazdaság előmozdítása révén; c) hozzájárulás az éghajlat-változási és környezetvédelmi célok integrációjának növeléséhez és érvényre juttatásához az EU-ban a módszertani és kutatómunka támogatásával, beleértve a monitoring, jelentéstételi és ellenőrzési mechanizmusokat, az ökoszisztémák feltérképezését és értékelését, a környezetvédelmi szakértelem növelését, valamint az innovatív intézkedések és a politikai koherencia előmozdítását; d) az Unió és tagállamai környezetvédelmi irányításának és nemzetközi politikája fejlesztésének támogatása a fenntartható fejlődésre irányuló nemzetközi kormányzás környezetvédelmi és egyéb pillérei közötti összhang kialakítása révén, valamint a regionális és nemzetközi környezetvédelmi ellenőrzés és értékelés támogatása révén, továbbá a többoldalú környezetvédelmi megállapodásokra vonatkozó intézkedések hatékony betartásának és végrehajtásának támogatása révén. Fenntartható energia a) a biztonságos, hozzáférhető, tiszta és fenntartható energiaszolgáltatások ösztönzése a szegénység felszámolásának és a befogadás növelésének kulcsfontosságú mozgatójaként, különös hangsúllyal a helyi energiaforrások használatára; b) a fenntartható energiával kapcsolatos technológiák nagyobb mértékű használatának, az energiahatékonyságnak és az alacsony kibocsátású fejlesztési stratégiáknak az előmozdítása; c) az energiabiztonság előmozdítása, például a források és útvonalak diverzifikációja, az árak volatilitásának figyelembevétele, a kibocsátáscsökkentési potenciál, a piacok fejlesztése és az energia-összekapcsolódás és –kereskedelem támogatása révén. A humán fejlődés a) Növekedés, munkahelyek és a magánszféra részvétele a több és jobb munkahely megteremtését célzó intézkedések előmozdítása például a helyi kkv-k versenyképessége és rugalmassága javításának, valamint a globális gazdaságba való integrációjuk területén, a fejlődő országok többoldalú kereskedelmi rendszerbe illeszkedésének támogatása a magánszektor fejlesztése és az üzleti környezet fejlesztése, az ipari innovációk és a technológiai szakpolitikák, valamint a kereskedelmi szakpolitikák és megállapodások meghatározásának és végrehajtásának támogatása, a regionális integrációs törekvések támogatása, az EU és a partnerországok és –régiók befektetési kapcsolatainak előmozdítása, valamint a magán- és közbefektetések és az együttműködés innovatív pénzügyi eszközökkel való erősítése révén. A zöld gazdaság, a forráshatékonyság és a fenntartható fogyasztási és termelési eljárások előmozdítása. Az elektronikus kommunikáció használatának ösztönzése a valamennyi ágazatot átfogó növekedés támogatásának eszközeként a digitális szakadék áthidalása, e terület megfelelő szakpolitikai és szabályozási keretének kialakítása, valamint a szükséges infrastruktúra fejlesztésének és az IKT-alapú szolgáltatások és alkalmazások használatának ösztönzése érdekében. b) Foglalkoztatás, készségek, szociális védelem és társadalmi befogadás: i. a termelékeny és tisztességes munka magas szintjeinek támogatása elsősorban a hatékony és eredményes foglalkoztatási szakpolitikák és stratégiák támogatásával, a munkaerőpiac szükségleteinek és perspektíváinak megfelelő alkalmazhatósághoz szükséges szakképzéssel, az informális gazdaságban is meglévő munkafeltételekkel, a tisztességes munka előmozdításával, beleértve a gyermekmunka elleni küzdelmet, valamint a társadalmi párbeszéd támogatása és a migránsok jogainak tiszteletben tartása mellett a munkaerő mobilitásának megkönnyítése; ii. a társadalmi kohézió erősítése különösen fenntartható szociális védelmi rendszerek felállításával/erősítésével, beleértve a kapcsolódó pénzügyi reformot; iii. a társadalmi befogadás erősítése az alapszolgáltatások méltányos hozzáférhetőségében való együttműködés, a teljes foglalkoztatottság, a különös, elsősorban az ifjúság, a fogyatékossággal élők, nők és kisebbségi csoportok önállóságának és jogainak tiszteletben tartása révén annak érdekében, hogy minden ember részt vegyen a jólét és a kulturális sokféleség megteremtésében, és élvezze annak előnyeit. c) A nemek közötti egyenlőség és a nők helyzetének megerősítése: i. a nők gazdasági és társadalmi helyzetének megerősödését és politikai részvételét előmozdító nemzeti szintű programok támogatása; ii. e kérdésnek a segélyhatékonyság ütemtervébe való integrálódását előmozdító nemzeti, regionális és globális kezdeményezések támogatása. d) Egészségügy i. a fejlődő országok lakosai egészségének és jólétének fokozása azáltal, hogy javítja a jó minőségű létfontosságú közegészségügyi szolgáltatásokhoz való hozzáférést és annak méltányos nyújtását, különösen: ii. a partnerországok jelentős közvetlen támogatását célzó globális kezdeményezésekre irányuló szakpolitikai ütemterv támogatása és kialakítása, figyelembe véve az eredményközpontúságot, a hatékony segítségnyújtást és az egészségügyi rendszerekre gyakorolt hatásokat, beleértve a partnerországok e