HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 311/38

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – Fogyasztóvédelem és a túlzott eladósodottság megfelelő kezelése a társadalmi kirekesztés megelőzése érdekében (feltáró vélemény)

2014/C 311/06

Főelőadó: Reine-Claude MADER

2013. december 6-i levelében, az Európai Unió működéséről szóló szerződés 304. cikkének megfelelően, Theodoros SOTIROPOULOS, Görögország Európai Unió melletti állandó képviselője a jövőbeli görög elnökség nevében felkérte az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságot, hogy dolgozzon ki feltáró véleményt a következő tárgyban:

Fogyasztóvédelem és a túlzott eladósodottság megfelelő kezelése a társadalmi kirekesztés megelőzése érdekében.

A munka sürgősségére való tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2014. április 29–30-án tartott, 498. plenáris ülésén (a 2014. április 29-i ülésnapon) főelőadót jelölt ki Reine-Claude MADER személyében, továbbá 164 szavazattal 12 ellenében, 4 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1 Az EGSZB különös figyelemmel kíséri a túlzott eladósodás problémáját, amely a pénzügyi válság, a megélhetés költségeinek emelkedése és a folyószámla-hitelek nyomán szélesebb körűvé vált. Különböző véleményeiben már alkalma nyílt arra, hogy kifejtse: európai szintű intézkedésekre van szükség.

1.2 Megállapítja, hogy jóllehet az okok azonosítása megtörtént, a túlzott eladósodás fogalmának összehangolt meghatározására nem került sor, és nincsenek olyan eszközök, amelyekkel pontosan áttekinthető lenne a tagállamok helyzete. Ezért kéri, hogy fogadjanak el egy közös meghatározást.

1.3 Ez utóbbinak a következő elemeket kell tartalmaznia: (i) a háztartást mint megfelelő mérési egységet a túlzott eladósodás mennyiségi mérésére, (ii) a szerződéses pénzügyi kötelezettségeket, (iii) a családon vagy egy közösségen belüli, szerződéses, informális kötelezettségeket, (iv) a fizetésképtelenséget, (v) a strukturális túlzott eladósodást, (vi) a tisztességes életszínvonalat és (vii) az inszolvenciát.

1.4 Az EGSZB ragaszkodik ahhoz, hogy a fogyasztók védelmét ténylegesen integrálják minden a belső piac megvalósítása érdekében elfogadott intézkedésbe.

1.5 A túlzott eladósodás kezelését az oktatáson, a megelőzésen és olyan megfelelő eljárásokon keresztül kell megoldani, amelyekkel a túlzottan eladósodott személyek újra integrálhatóak lesznek a normál gazdasági életbe.

1.6 Ehhez a háztartások túlzott eladósodásának kérdéskörét egészében kell vizsgálni, és hatékony intézkedéseket kell hozni.

1.7 A pénzügyi ismereteket elsősorban az iskolában kell tanítani, de bármikor, bárki számára elérhetővé kell őket tenni. Az EGSZB ezért támogatja a tájékoztatási kampányokat, melyekben minden érdekeltnek részt kell vennie, hogy kiegészíthessék egymás tapasztalatait. Kiemeli a fogyasztói és családi egyesületek nélkülözhetetlen szerepét az információ átadásában, valamint az erre rászorulók támogatásában.

1.8 Bizonyos tagállamokban már hoztak rendelkezéseket a túlzott eladósodás jellemezte szituációk megelőzésére és kezelésére, de ezek igen heterogén rendelkezések. Az EGSZB úgy gondolja, hogy – az Alapjogi Charta 38., valamint az EUMSZ 114. és 81. cikke alapján – megfelelő és egységes eljárást kell kidolgozni minden tagállamban az Európai Bizottság egy irányelvjavaslatában kidolgozott általános elvek alapján, ami konkrétan mutatja majd, hogy a Parlament foglalkozik az európai polgárok problémáinak a megoldásával.

1.9 Ezeknek az elveknek a következőket kell elősegíteniük: az eljárás gyors és díjmentes jellegét, a bírósági eljárás felfüggesztését, ha a túlzott eladósodás megszüntetését célzó eljárás már megkezdődött, a követelések ellenőrzését, az állandó lakhely megtartását, a közönséges hitelezőkkel való egyenlő bánásmódot, a legsúlyosabb esetekben a hitel törlésének lehetőségét, valamint azt, hogy a túlzottan eladósodott személy számára biztosítani kell a mindennapi szükségletek méltó módon történő kielégítéséhez elegendő forrást, mivel a cél a fogyasztók újbóli gyors beilleszkedése a gazdasági és társadalmi életbe.

1.10 Az EGSZB emlékeztet a banki integráció fontosságára is, amelyet fenn kell tartani a túlzottan eladósodott személyek számára is, a társadalmi kirekesztés elkerülése érdekében.

1.11 A túlzott eladósodás elleni küzdelem ezen túlmenően feltételezi az uzsora európai szintű kezelését is.

1.12 Ezért a túlzott eladósodások száma nem csökkenthető kizárólag egy már a helyzetet kezelő rendelkezéssel. Olyan intézkedéseket is el kell fogadni, amelyek célja a háztartási és pénzügyi ismeretek tanítása, és ehhez biztosítani kell a szükséges forrásokat. Végül felhívja a figyelmet arra, hogy az adósság kezelése során a törvényeket be kell tartani. Ezzel összefüggésben emlékeztet arra, hogy támogatja a „felelős hitelezés” fogalmát, amely mind a hitelezők, mind a hitelfelvevők részéről lojális és etikus gyakorlatokat feltételez.

2. Bevezetés

2.1 Az Európai Bizottság 2013-ban megjelent Szociális beruházási csomagja (1) megállapította, hogy a válság kezdete óta erőteljesen nőtt a kilakoltatások és a hajléktalanok száma, és rávilágított arra, hogy a szegénység egyik oka a túlzott eladósodás.

2.2 A túlzott eladósodás jelensége a 80-as évek elején kezdett erősödni, és egyre több személyt érintett, nem kímélve egyetlen társadalmi-szakmai réteget sem.

2.3 A túlzott eladósodást már nem tekinthetjük az „ösztönök és szenvedélyek” hatása alatt kialakult egyéni problémának, hanem ma már egy szociális és társadalmi válság megnyilvánulása.

2.4 2013-ban az Európai Központi Bank megállapította, hogy az eurózóna népességének több mint a fele tartozik valamilyen pénzintézetnek. (2)

2.5 A felmérés szerint a túlzott eladósodás általában valamilyen váratlan jövedelemcsökkenés okán következik be, mely utóbbi elsősorban a munkahely elvesztésének, betegségnek, különválásnak vagy akár túlköltekezésnek a következménye. (3)

2.6 Dániát követően, amely 1984-ben kidolgozott egy eszközt a magánszemélyek túlzott eladósodásának kezelésére, Franciaország volt a második európai ország, amely hasonló intézkedéseket fogadott el az 1989. december 31-i, a magánszemélyek és a családok túlzott eladósodás miatti nehézségeinek megelőzéséről és rendezéséről szóló törvényben. (4)

2.7 A túlzott eladósodás – különböző mértékben – az összes tagállamot érinti. A jelenség a pénzügyi válsággal, amely destabilizálta számos ország gazdaságát, tovább szélesedett. Kezelése annál is inkább fontos, mivel az összes gazdasági szereplő elszenvedi pénzügyi hatását: a vállalkozásokat, elsősorban a kkv-kat ugyanis destabilizálják a fizetésképtelenné vált ügyfelek kifizetetlen számlái.

2.8 Napjainkban egyre aggasztóbbá válik, mivel a szegény munkavállalókat és a munkanélkülieket sújtja, akik számos kifizetetlen alapszolgáltatási (energia, víz, biztosítás és telefon) számlát, illetve lakbérfizetési késedelmet halmoztak már fel; de ugyanígy érintheti – egy-egy életesemény folytán – a középosztály tagjait, vagy a nyugdíjasokat, akiknek a politikai megszorítások miatt csökkent a nyugdíjuk vagy rokonaikat támogatják pénzügyileg. (5) Meghatározták a túlzott eladósodás okait, amely a munkanélküliséghez, a bizonytalan munkahelyekhez és bizonyos családi helyzetekhez köthető. Tudjuk, hogy az egyszülős háztartások a leginkább érintettek. Okozhatja bizonyos esetekben sorsfordulat, válás, különélés, haláleset vagy olyan betegség, illetve fogyatékosság, melyeknek kezelése magas költségekkel jár. Bizonyos tagállamokban az egyetemi tanulmányok aránytalanul magas költségei szintén jelentős szerepet játszanak a fiatalok túlzott eladósodásában.

2.9 A túlzott eladósodás nemrégiben tapasztalható fokozódása egy másik szociológiai kategóriára is kiterjed: azokra a középosztálybeli személyekre, akik elvesztették munkahelyüket, ugyanakkor lakóhelyüket jelentős jelzáloghitel terheli, és rövid távon nem számíthatnak új munkahelyre.

2.10 Az érintett személyek kategóriái között, illetve a kategóriákon belül is az okok és a következmények nagyfokú heterogenitása figyelhető meg.

2.11 A túlzott eladósodás kockázatát növeli a jövedelmek és a megélhetési költségek alakulásának aszimmetriája, ami az életmód változásával, a tagállami megszorító intézkedésekkel, valamint a napi megélhetési költségek – energia, lakhatás, elektronikus kommunikáció, telefon, közlekedés, pénzintézeti díjak – növekedésével magyarázható.

2.12 A jóléti társadalmakban a túlzott eladósodás forrása sok esetben a hitelfelvétel is, amelyet agresszív és tisztességtelen reklámkampányok ösztönöznek a jövedelemhiány pótlására, az áruk és szolgáltatások megszerzésére. Ezzel összefüggésben rá kell mutatni arra, hogy az érzékeny csoportok „rosszul eladósodottak”, mivel fizetésképtelenségük miatt nem juthatnak hozzá a hitelek összes formájához. Ezért a költségesebb, folyószámlahitel típusú hitelformák felé irányítják őket, melyek sokszor különféle csatornákon kiadott, magas kamatozású kártyákhoz kapcsolódnak.

2.13 Gyakran előfordul, hogy ezeket a hitelkártyákat postai úton kínálják, „gratulálunk, Ön ingyenes hitelt nyert, térítésmentes törlesztéssel” kísérőszöveggel, semmibe véve a fogyasztó tájékoztatására és védelmére vonatkozó szabályokat. Az EGSZB kéri, hogy ezeknek a kártyáknak az érvényességi idejét és felhasználható hitelkeretét vessék alá szigorú szabályozásoknak. (6)

2.14 Az ingatlanhitelek vagy a fogyasztói hitelek kamatainak kérdése szintén külön figyelmet érdemel. Vannak változó kamatlábú, maximálatlan kölcsönök, amelyek a piac függvényében jelentős mértékben változhatnak.

2.15 Előfordul, hogy – a háztartások fizetőképessé tétele érdekében – bizonyos kölcsönöket eleve progresszív kamatlábra nyújtanak, előre feltételezve a jövedelem növekedését, ami a válság miatt végül nem következett be, mivel bizonyos országokban befagyasztották vagy akár csökkentették a fizetéseket.

2.16 Ezen túlmenően, európai szabályozás hiányában, bizonyos tagállamokban nem létezik uzsoratörvény.

2.17 Bizonyos túlzottan eladósodott háztartások esetében, amelyek fizetési vagy törlesztési hátralékokat halmoztak fel, megnőtt a veszélye a társadalmi kirekesztésnek, az alapszolgáltatások megvonásának vagy a kilakoltatásnak, és nem szabad elfeledkezni az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés problémájáról sem, melyeket ez a bizonytalanság okoz. Például 2012-ben több mint 75 000 túlzottan eladósodott spanyol polgárt lakoltattak ki otthonából, 16,7 %-kal többet, mint 2011-ben. (7)

2.18 Jóllehet a tagállamok helyzete eltérő, megállapodás kezd kibontakozni a túlzott eladósodás főbb okait illetően. Továbbra sem rendelkezünk azonban olyan eszközzel, amellyel európai szinten, az őt megillető precizitással értékelni lehetne a helyzetet, ahogyan azt az EGSZB korábbi véleményeiben már kiemelte. (8) Nem létezik ugyanis egyetlen európai összefoglalás sem. Ráadásul egy ilyen eszköz bevezetése legelőször azt feltételezné, hogy sikerülne megállapodni a „túlzott eladósodás” fogalmáról, valamint annak értékelési kritériumairól és módszereiről.

2.19 Az EGSZB ezt már megállapította, és kérte, hogy dolgozzanak ki egy operatív megoldásokat tartalmazó zöld könyvet, továbbá kezdeményezzenek elektronikus konzultációt.

2.20 Ezzel összefüggésben az EGSZB szeretné, ha európai szinten kidolgoznák a túlzott eladósodás közös, operatív definícióját, és ha ez alapjában véve azt jelentené, hogy a fogyasztó képtelen adósságainak kezelésére, azok természetétől és a fogyasztó kötelezettségeitől függetlenül. Ugyanis e definíció hiányában, amellyel pontosan értékelhető ez a sokarcú jelenség, hiábavaló minden állami beavatkozás.

2.21 Támogatja a túlzott eladósodás európai megfigyelőközpontja létrehozására vonatkozó elképzelést, további költségvetési kiadások nélkül, a létező és hatékony tagállami gyakorlatok összefogására.

2.22 Végül pedig az EGSZB úgy véli, hogy a túlzott eladósodás kezelése alulról felfelé kell, hogy történjen, a pénzügyi oktatásnak köszönhetően, amely elengedhetetlen eszköz a felelős és kézben tartott fogyasztás kialakításához.

3. A túlzott eladósodás közös, operatív, európai meghatározásáért

3.1 Egy 2008 februárjában megjelent tanulmány szerint, (9) amely általános képet ad a 18 tagállamban és az Európai Szabadkereskedelmi Társulás egyik országában (10) a túlzott eladósodás kezelése érdekében elfogadott meghatározásokról és intézkedésekről, nincs konszenzus a túlzott eladósodás definíciójával kapcsolatban, mivel az elképzelések országonként különbözőek.

3.2 A túlzott eladósodás ugyanis összetett, sokoldalú és változó jelenség, amint azt az Európai Bizottság Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi (DG SANCO) Főigazgatósága által kért 2013. évi statisztikai elemzés is hangsúlyozza. (11)

3.3 Ahogyan arra az Európa Tanács is rámutatott, (12) takarhat hiteltörlesztéssel kapcsolatos gondokat, csakúgy mint a számlák napi fizetéséhez kapcsolható problémákat.

3.4 Ezekből a különböző forrásokból kiderül, hogy a mérési egység az esetek zömében a háztartás. A nemzeti definíciók közel fele utal az eladósodottság időtartamára és strukturális jellegére. Többségük említi a szerződéses kötelezettségek betartásának a képességét.

3.5 Megjelennek tehát bizonyos közös, egymást átfedő elemek, amelyek közös alapul szolgálhatnak.

3.6 Az EGSZB szerint a következő elemeket kell figyelembe venni a túlzott eladósodás operatív, közös meghatározásának kidolgozásakor: — a háztartást mint a túlzott eladósodás méréséhez megfelelő mérési egységet, (13) — szerződésbe foglalt kötelezettségek. Ezek közé tartoznak a lakáshitelek, a fogyasztási hitelek, a telefon, az elektronikus kommunikáció és az alapszolgáltatások (víz, fűtés, villany, egészségügy stb.) számlái, a lakbér és a napi kiadások (élelmiszer, közlekedés, iskola stb.), — a családon vagy egy közösségen belüli, szerződéses, informális kötelezettségek. Az EGSZB hangsúlyozza e kritérium figyelembevételének fontosságát, mivel ez egyre jelentősebb adat a túlzott eladósodás jelensége terén, — fizetésképtelenség. A túlzottan eladósodott háztartások képtelenek a napi kiadások, valamint a szerződésbe foglalt vagy informális kötelezettségek fizetésére, — strukturális túlzott eladósodás. Időbeli kritérium, amely állandó és folyamatos pénzügyi gondokat takar, — tisztességes életszínvonal. A háztartásnak képesnek kell lennie szerződéses és informális pénzügyi kötelezettségeinek a betartására anélkül, hogy csökkentené az életszínvonala fenntartásához szükséges minimális kiadásait, — inszolvencia. A háztartás pénzügyi és nem pénzügyi eszközeinek a mobilizálásával sem képes pénzügyi helyzetének javítására.

4. A túlzott eladósodás megelőzése

4.1 Pénzügyi oktatás és felelős fogyasztói magatartás

4.1.1 A túlzott eladósodások száma nem csökkenthető kizárólag egy jogi rendelkezéssel. Holisztikus megközelítésre van szükség. Preventív intézkedéseket kell hozni a túlzott eladósodás elkerülése érdekében.

4.1.2 A pénzügyi szolgáltatásokról szóló vitákban visszatérő elem a pénzügyi oktatás szükségessége, de ehhez nem biztosítják a megfelelő eszközöket. Erről egyszerűen meggyőződhetünk, ha összehasonlítjuk a reklámcélokra, valamint a pénzügyi oktatásra szánt összegeket.

4.1.3 Az EGSZB az általa javasolt intézkedések között kiemelte a fenntartható fogyasztásra történő nevelés megvalósítását. (14) Úgy véli, hogy a pénzügyi oktatás elengedhetetlen, mivel hozzájárul az egyéni költségvetés megfelelő kezeléséhez és a túlzott eladósodás megelőzéséhez.

4.1.4 Az EGSZB kiemeli, hogy a fent említett 18 állam egyikében sem egyetlen szolgáltató biztosítja a prevenciós oktatást. Kívánatosnak tartja, hogy az Európai Unió dolgozzon ki egy a meghirdetett céloknak megfelelő oktatási rendszert.

4.1.5 Kéri a pénzügyi oktatás iskolai tantervekbe történő integrálását. Ezzel kapcsolatban felhívja a figyelmet arra, hogy a képzést megfelelővé kell tenni a különböző életkorok számára, illetve meg kell feleltetni a célközönség ismereteinek, hogy kielégíthesse az igényeket.

4.1.6 Az Európai Bizottságnak nemzeti pénzügyi tantervek kidolgozására is ösztönöznie kellene a tagállamokat; ezt vagy az oktatóknak, vagy köz-magán partnerségek keretében kellene megoldani, és többet kellene beszélni az európai szinten rendelkezésre álló eszközökről.

4.1.7 Az EGSZB úgy véli, hogy erősíteni kell a pénzügyi témában rendezett tájékoztató és népszerűsítő kampányokat, hogy az oktatás mindenkihez eljusson. Véleménye szerint a kampányokat rendezhetnék a különböző társadalmi-gazdasági szereplők, a közhatóságok, az NGO-k, valamint a szakmai és fogyasztói szövetségek. Valójában arról lenne szó, hogy a különböző információforrások kiegészítenék egymást egy általános érdekű cél érdekében. Bizonyos országokban, ahol a polgárok számára elérhető programokat indítottak, már elismerik az ilyen típusú tájékoztatás szükségességét.

4.1.8 Az EGSZB szintén fontosnak tartja, hogy azok, akik ezt szeretnék, egész életük során könnyen kaphassanak tájékoztatást, tanácsokat és segítséget költségvetésük kezeléséhez, illetve a hitelfelvétellel, a szolgáltatókkal vagy a közigazgatással kapcsolatos nehézségeik rendezéséhez. Ezzel összefüggésben úgy véli, hogy támogatni és érvényesíteni kell a közvéleményhez közel álló fogyasztói szövetségek által már eddig elvégzett munkát, amelynek során segítséget nyújtanak mind tájékoztatási kampányok szervezésével, mind pedig az érintettek díjmentes támogatásával és segítésével.

4.1.9 Végül az eladósodás kezelése során mindig a törvények szellemében és az azokban leírtaknak megfelelően kell eljárni, mind a fogyasztói, mind pedig az ingatlanhitelek, csakúgy mint a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok (tisztességtelen kikötések, félrevezető reklámok, agresszív üzletszerzés) esetében. (15)

4.2 A túlzott eladósodás megelőzése a felelős hitelezés elősegítésével és visszatartó erejű szankciókkal a szakemberek tájékoztatási kötelezettségeinek megszegése esetén

4.2.1 A szakemberek felelős magatartásának már a termékekben és az általuk terjesztett reklámokban meg kell nyilvánulnia, csakúgy mint a hitelnyújtás során a fogyasztóknak adott tanácsokban és magyarázatokban. Ehhez személyes megközelítésre van szükség, de sajnálatos módon nem ez a jelenlegi gyakorlat a legtöbb országban megtalálható létező jogszabályok és magatartási kódexek ellenére. Bármilyen eszközt használunk is, el kell érni, hogy a termékek – főként ha külföldi devizában felvett hitelekről van szó – és a velük kapcsolatos, a kezes, illetve a közvetetten érintett házastárs által vállalt kockázatok átláthatósága, továbbá a világos tájékoztatás jelentse a normát.

4.2.2 Az EGSZB támogatja a felelős hitelnyújtás elvét, abban az értelemben, hogy az elszámoltathatóvá teszi a feleket. (16) A hitelnyújtások ellenőrzése a nyilvántartások segítségével ebbe az irányba mutat.

4.2.3 Ezzel a kényes témával kapcsolatban az EGSZB úgy véli, hogy külön figyelmet kell fordítani a személyes adatok kezelésére.

4.3 A túlzott eladósodás megelőzése a hitelek, illetve a fogyasztói hiteleket nyújtó szakma szabályozásával

4.3.1 A fogyasztói hitelmegállapodásokról szóló 2008/48/EK irányelv (17) értelmében a tagállamoknak kötelezővé kellene tenni a hitelnyújtók és a hitelközvetítők számára a fogyasztók egyértelmű tájékoztatását a hirdetéseikben, összehasonlítást lehetővé tevő elemeket kellene a rendelkezésükre bocsátaniuk, a megállapodásokban pedig szerepeltetni kellene a fő pénzügyi adatokat.

4.3.2 Ez a fogyasztók tájékoztatásán alapuló irányelv nem elegendő a túlzott eladósodás megelőzéséhez.

4.3.3 E területen a hatékony szabályozásnak a szakemberek és a fogyasztók oktatását célzó intézkedéseket is tartalmaznia kell.

4.3.4 Így bizonyos tagállamok túlmennek ezen az irányelven, és előírják, hogy a fogyasztói hitelmegállapodásoknak figyelmeztetniük kell a fogyasztót bizonyos visszaélésekre, vagy emlékeztetniük kell arra, hogy jogában áll részletes törlesztési táblázatot kérni.

4.3.5 Az EGSZB szerint egy a megtévesztő és összehasonlító reklámról szóló 2006/114/EK irányelvnél (18) ösztönzőbb és ambiciózusabb jogszabályra van szükség a megtévesztő és tisztességtelen reklámok bizonyos fajtáinak a megtiltásához, melyek a legsérülékenyebb fogyasztókat célozzák, vagy azokat, akik már képtelenek adósságaik visszafizetésére. (19)

4.4 Az uzsora elleni küzdelem

4.4.1 Az európai fogyasztó védettebb lenne, ha létezne egy uzsora elleni európai jogszabály. Az uzsora elleni küzdelem alapmechanizmusa a következő: maximális kamatláb rögzítése a hitel összes költségére, ideértve az összes kamatot és a hitelmegállapodáshoz kapcsolódó költségeket, százalékban kifejezve a teljes hiteldíjmutató (THM) ismert módszerével, amely a hitel típusától és a hitelfelvétel időpontjától függően változhat.

4.4.2 Az európai helyzet e tekintetben igen heterogén. (20)

4.4.3 A magánszemélyeknek nyújtandó hiteleknek általában vannak biztosítékai, de bizonyos országok a vállalati hitelek számára teljesen liberalizálták uzsorarendszereiket. Ez alól csak Franciaország és Olaszország kivétel.

4.4.4 Az országok többségében a kamatlábak ellenőrzése nem a törvényre, hanem a joggyakorlatra támaszkodik. Így van ez Nagy-Britanniában és Spanyolországban.

4.4.5 Németországban a bíróságok az uzsorát a Bundesbank által a különféle hitelekre minden hónapban közzétett piaci átlag alapján értékelik. Akkor beszélhetünk túlzott eltérésről, ha az meghaladja a piaci átlag kétszeresét.

4.4.6 Franciaországhoz hasonlóan Olaszországban is törvény szabályozza a kamatlábakat. Az uzsorakamatot itt is negyedévente felülvizsgálják. De a kamatláb csak akkor tekinthető uzsorakamatnak, ha az több mint 50 %-kal meghaladja a bankok által alkalmazott átlagos kamatlábat.

5. A túlzott eladósodás kezelése

5.1 Számos tagállam vezetett be jogi eljárásokat a túlzott eladósodás megelőzésére. A rendelkezésre álló adatok alapján, és annak ellenére, hogy nem létezik mind a 28 tagállamot figyelembe vevő összehasonlító jogi vagy statisztikai tanulmány, elmondható, hogy a túlzott eladósodás kezelésének az általános célja az, hogy megoldást kínáljanak a háztartások számára a társadalmi kirekesztés elkerüléséhez, és, amennyiben lehetséges, lehetővé tegyék számukra adósságaik visszafizetését lehetőségeikhez mérten. Néhány rendelkezés előirányozza az adósságok részleges vagy teljes törlésének lehetőségét, amennyiben a túlzottan eladósodott személyek helyzete visszafordíthatatlan, azért, hogy kaphassanak egy második esélyt.

5.2 Érdekes példa e tekintetben a vállalatok fizetésképtelenségéről szóló jogszabály, amellyel kapcsolatban az EGSZB már adott ki véleményt. (21)

5.3 A legtöbb európai ország már vezetett be jogi eljárásokat a túlzott eladósodás kezelésére, melyek természetük, a hozzáférési lehetőségek és az adósságok tárgya szerint különböznek.

5.3.1 Ezek mindegyike biztosítja azonban a bíró számára, hogy adósságrendezési tervet tegyen kötelezővé a túlzottan eladósodott személy és a hitelező számára. A döntést általában megelőzi egy „békéltető” szakasz, amelynek során a különböző felek megpróbálnak megállapodni egy tervezetben, melyet, ha ez sikerül, a bíró jóváhagy. (22)

5.3.2 A bíróság beavatkozásával párhuzamosan ezek az eljárások egy jogi közvetítő kinevezéséhez vezethetnek (adósságmediátor Belgiumban, kurátor Hollandiában), akinek a feladata a követelések megszerzése, azok ellenőrzése, a túlzottan eladósodott személyek életfeltételeinek és vagyoni helyzetének ellenőrzése, adott esetben annak a jövedelemnek a meghatározása, amely lehetővé tenné e személyek számára napi költségeik fedezését, illetve a kötelezettségeik kiegyenlítéséhez szükséges jövedelemrész visszatartása, bizonyos vagyontárgyaik értékesítése, egy adósságrendezési terv kidolgozása, majd utóbbi végrehajtásának ellenőrzése, végül pedig a túlzottan eladósodott személyek jóhiszeműségének az ellenőrzése. (23)

5.3.3 Ezzel kapcsolatban az EGSZB hangsúlyozza, hogy európai szinten gondoskodni kellene arról, hogy bizonyos létfontosságú vagyontárgyakat semmi esetre se lehessen lefoglalni vagy igen alacsony áron értékesíteni.

5.3.4 Ezeknek az eljárásoknak a megindítása a legtöbbször lehetetlenné teszi, hogy a közönséges hitelezők egyéni eljárást indítsanak a személyek vagyontárgyai vagy jövedelme megszerzése céljából. Természetesen utóbbiak nem súlyosbíthatják tovább helyzetüket, különben elveszítik az adósságrendezési eljáráshoz való jogukat.

5.3.5 Az EGSZB úgy véli, hogy ezeknek az eljárásoknak az egységesítése a fogyasztók társadalmi kirekesztés elleni védelmét szolgálná, feltéve hogy ezek gyorsak, egyszerűek és az egyébként is bizonytalan helyzetben lévő adósok számára díjmentesek lennének.

5.3.6 Ezen túlmenően a jogi eljárás felfüggesztését már az adósságrendezési eljárás elején be kellene jelenteni a hitelezők által gyakorolt nyomás elkerülésére.

5.3.7 Az EGSZB felhívja a figyelmet a hitelkötelezettségek ellenőrzését szolgáló szakasz szükségességére a különböző felek jogainak tiszteletben tartása érdekében.

5.3.8 Megjegyzi, hogy bizonyos országokban az állandó lakhely sorsát külön kezelik a családok kilakoltatásának az elkerülése végett. Egyetért ezzel, és úgy véli, hogy ennek mindig így kellene történnie, hogy elkerülhető legyen a családok társadalmi kirekesztése, ami a társadalom általános érdekét szolgáló alapvető cél kell, hogy legyen.

5.3.9 Azt javasolja, hogy a legnehezebb helyzetekben – a társadalmi kirekesztés kockázatának megelőzése érdekében – legyen lehetőség az adósság részleges vagy teljes törlésére.

5.3.10 Az EGSZB úgy véli, hogy a túlzott eladósodás kezelését szolgáló eljárás nem vezethet az alapvető banki szolgáltatások megvonásához, mivel azok elengedhetetlenek a gazdasági és társadalmi élethez.

5.3.11 Az EGSZB hangsúlyozza, hogy a fenti eszközök működéséhez rendelkezésre bocsátott forrásoknak lehetővé kell tenniük az egyes helyzetek személy szerinti kezelését. Ezért helyénvalónak tartja támogatási rendszerek kidolgozását az erre rászorulók számára.

6. Magas szintű fogyasztóvédelem biztosítása az egységes piac megszilárdításához való hozzájárulás érdekében

6.1 Az EGSZB úgy véli, hogy e cél és egy egységesebb belső piac elérése érdekében – az Alapjogi Charta, valamint az EUMSZ 114. és 81 cikke alapján – egységes eljárást kell bevezetni az összes tagállamban olyan általános elvek alapján, melyekre az Európai Bizottság tehetne javaslatot egy irányelv keretében a következő iránymutatásokat követve.

6.2 Az EGSZB hangsúlyozza, hogy a javasolt irányvonalak közül már jónéhányat alkalmaznak bizonyos tagállamokban, és szükség lenne ezek általánossá tételére.

6.3 A túlzottan eladósodott személyek támogatása

6.3.1 A pénzügyi és fogyasztói szolgáltatások kapcsán nyújtott tanácsok, a bankok és hitelintézetek tanácsadási kötelezettsége, valamint a költségvetés kezelése terén nyújtott segítség gyakran nem elegendő vagy nem megfelelő az eladósodott személyek számára. A nemzeti közhatóságoknak ezért olyan szociális segítőszolgálatokat kell a nehézségekkel küzdő személyek rendelkezésére bocsátani, amelyek szükség esetén azonnali, akár ingyenes jogi segítséget tudnak nyújtani nekik. E tekintetben a tagállamok támogathatnák és hivatalossá tehetnék a fogyasztóvédelmi szervezetek által betöltött jogi segítségnyújtó szerepet.

6.3.2 Szociális segélyt lehet nyújtani a leginkább kritikus helyzetekben a villany- és gázfogyasztás, a lakhatás, az élelmiszerek, az egészségügyi ellátás, valamint a hitelek költségeinek teljes vagy részleges fedezésére.

6.3.3 Ezenkívül olyan eszközt kell bevezetni, amellyel konkrétan elemezhető a személyek helyzete, a tőlük követelt összegek jogossága, valamint a hitelezőkkel tárgyalni lehet egy hiteltörlesztési tervről vagy előkészíthetők más megoldások, például a bírósági eljárás, valamint tájékoztatni lehet e személyeket jogaikról és kötelezettségeikről.

7. A túlzott eladósodás európai megfigyelőközpontja

7.1 Az EGSZB javasolja a túlzott eladósodás európai megfigyelőközpontjának felállítását, anélkül, hogy ez további költségvetési kiadásokat jelentene. Ez az eszköz a már létező tagállami rendszereken alapulna, és lehetővé tenné a jelenlegi hiányok pótlását: a megbízható statisztikák készítését, a túlzott eladósodás okainak alapos elemzését, az érintett személyek tipológiájának meghatározását, a tagállamokban kialakult szituációk és az ezekre javasolt intézkedések összevetését, továbbá a jelenség további alakulásának mérését.

7.2 A megfigyelőközpontot kiegészíthetné egy az összes érdekelt személy számára nyitott információcsere-hálózat, melynek keretében megvalósulhatna a bevált gyakorlatokkal kapcsolatos párbeszéd.

7.3 A fogyasztók túlzott eladósodása elleni küzdelem és a társadalmi kirekesztés megelőzése ugyanis holisztikus megközelítést feltételez. Elszigetelt és európai szinten nem összehangolt intézkedésekkel e jelenség ellen nem lehet felvenni a küzdelmet. Elengedhetetlen a fogyasztók, a közigazgatás és a vállalatok nagyobb mértékű együttműködése a kreatívabb és hatékonyabb módszerek bevezetése érdekében.

7.4 A részlegeket a következő témák köré lehetne szervezni: adatgyűjtés, létező jogi keret, figyelemfelkeltő akciók és oktatás.

7.5 A megfigyelőközpont tagjai érkezhetnének mind a köz-, mind pedig a magánszférából. A magánszektort a szakmai szervezetek, valamint a tagállami és európai fogyasztói szervezetek tagjai képviselhetnék, akik többféle gazdasági ágazatból és földrajzi területről érkeznének, és elkötelezettek lennének a túlzott eladósodás elleni küzdelem mellett. Aktívan részt vennének a megfigyelőközpont részlegeinek a tevékenységében, adott esetben szakosodott munkacsoportok keretében.

7.6 A közszférát a tagállamok által kinevezett nemzeti szakértők képviselnék, akik kapcsolatban állnak a magánszférával és tapasztalatokkal rendelkeznek a túlzott eladósodás és a fogyasztóvédelem terén, továbbá tapasztalatokat szereztek a nyilvánosság figyelmének felkeltésével kapcsolatban is.

Kelt Brüsszelben, 2014. április 29-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Henri MALOSSE

(1) COM(2013) 83 final, az EGSZB véleménye, HL C 271., 2013.9.19., 91. o.

(2) Európai Központi Bank 2013. A Eurosystem felmérése a háztartások vagyonáról és fogyasztási szokásairól: az első hullám eredményei, Statistics Paper Series, 2013. április, 57–71. o.

(3) Eurofound 2013, Le surendettement des ménages dans l’UE: le rôle des emprunts informels (A háztartások eladósodása az EU-ban: az informális kölcsönök szerepe), az Európai Unió Kiadóhivatala, Luxemburg.

(4) Szenátusi vitaanyag: „A túlzott eladósodás kezelése”. Európai ügyek osztálya. 1998. április.

(5) Eurofound 2013, op. cit.

(6) HL C 18., 2011.1.19., 24. o.

(7) L'Expansion.com, AFP, 2013. március 22.

(8) HL C 44., 2008.2.16., 74. o.

(9) Towards a common operational European definition of over-indebtedness (A túlzott eladósodás közös, operatív, európai meghatározása felé), a Takarékosság Európai Megfigyelőközpontja, a CEPS (Centre for European Policy Studies) és a PFRC (Personal Finance Research Centre – Bristoli Egyetem) által az Európai Bizottság Foglalkoztatási, Szociális és Esélyegyenlőségi Főigazgatósága számára készített tanulmány.

(10) Németország, Ausztria, Belgium, Bulgária, Spanyolország, Finnország, Franciaország, Görögország, Írország, Olaszország, Litvánia, Luxemburg, Hollandia, Lengyelország, Portugália, Cseh Köztársaság, Egyesült Királyság, Svédország és Norvégia.

(11) The over-indebtedness of European households: updated mapping of the situation, nature and causes, effects and initiatives for alleviating its impact. (Az európai háztartások túlzott eladósodása: a helyzet naprakész elemzése, annak természete, okai és következményei, illetve kezdeményezések a hatás mérséklése érdekében.) Civic Consulting of the Consumer Policy Evaluation Consortium (CPEC), 2013. 01. 17.

(12) A Miniszterek Tanácsának Rec(2007)8 ajánlása a tagállamok számára az eladósodás problémáinak jogi megoldásairól. Európa Tanács, 2007 06. 20.

(13) E meghatározás forrása az integrált nemzeti számlák európai rendszere, ESA 95.

(14) HL C 318., 2011.10.29., 24. o.

(15) Ezekkel a témákkal foglalkozik a fogyasztók jogairól szóló 2011/83/EU irányelv (HL L 304., 2011.11.22., 64. o.).

(16) HL C 44., 2008.2.16., 74. o. és HL C 318., 2011.10.29., 24. o.

(17) HL L 133., 2008.5.22., 66. o..

(18) HL L 376., 2006.12.27., 21. o..

(19) Például, amikor a reklám „díjmentes hitel”-ről beszél „még jogvita esetén is” vagy „még azok számára is, akik szerepelnek a Nemzeti Bank nyilvántartásában”, vagy amikor tisztességtelen módon a korábban felvett hitelek „összevonására” buzdítja a fogyasztót, vagy a hitelnyújtás egyszerűségét és gyorsaságát hangsúlyozza.

(20) Francia fogyasztóvédelmi törvény, L3013-3. cikk. Franciaországban az uzsora két évi börtönnel és 45 000 euró pénzbüntetéssel, vagy ezek egyikével sújtható bűncselekmény. Ezen túlmenően a túlzott mértékű terheket hozzá kell adni a már kifizetett hiteltőke-állományhoz. Ha ez időközben már kifizetésre került, a hitelezőnek kamatostul vissza kell fizetnie a jogtalanul kapott összeget. Minden finanszírozási kategóriához meghatározták az uzsorakamatot. A Banque de France negyedévente meghatározza az uzsorakamatot, és közzéteszi a Közlönyben.

(21) HL C 271., 2013.9.19., 55. o.

(22) Ez magának az eljárásnak a része, és az eljárást engedélyező bírósági határozat után következik (Franciaország, Belgium), vagy annak előzetes kötelező feltétele, de nem része (Hollandia).

(23) Bizonyos esetekben nincs meg ez az ellenőrző szerep, hanem a fenti feladatok egy részét egy hatóság látja el (Franciaországban a „megyei bizottság”).