HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 18/5

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – Közösségi agrármodell: a termelés minősége és a fogyasztók tájékoztatása, mint versenyképességi tényezők (feltáró vélemény)

2011/C 18/02

Előadó: Carlos TRÍAS PINTO

2010. január 20-án az Európai Unió spanyol elnöksége úgy határozott, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 304. cikke alapján kikéri az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményét a következő tárgyban:

Közösségi agrármodell: a termelés minősége és a fogyasztók tájékoztatása mint versenyképességi tényezők (feltáró vélemény).

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Mezőgazdaság, vidékfejlesztés és környezetvédelem” szekció 2010. március 25-én elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2010. április 28–29-én tartott, 462. plenáris ülésén (a 2010. április 28-i ülésnapon) 116 szavazattal 1 ellenében, 5 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1 Az EGSZB a minőségpolitika és a fogyasztói tájékoztatás megerősítését ajánlja, mivel ezek kulcsfontosságúak az európai agrár-élelmiszeripar versenyképessége elősegítéséhez és a mezőgazdaságról alkotott kép javításához. Ehhez elengedhetetlenek az alábbiak:

— az agrártermelés szociális, környezetvédelmi, egészségügyi és állatjóléti vonatkozásainak érvényre juttatása, új, az információs és kommunikációs technológiákon (IKT-ken) alapuló eszközöket alkalmazva;

— a meglévő akkreditációs eszközök konzisztensebbé és koherensebbé tétele, egyszerűsítést, harmonizálást és tisztázást célzó irányelvek révén;

— a párbeszéd csatornáinak megerősítése a termelők, ipari szereplők, kereskedők és fogyasztók között, továbbá hatékony kommunikációs stratégiák kialakítása a polgárok megszólítására.

1.2 Az EGSZB konkrétabban az alábbi különböző intézkedések végrehajtását javasolja:

1.2.1 Eszközök

— Az IKT-k felvétele a kommunikációs eszközök közé. Az IKT-k jelen vannak mindennapi életünkben, azonban a vásárlás folyamata során egyelőre még nem alkalmazzuk őket. Az áruházi polcokra tájékoztatási eszközökként való kihelyezésük lehetővé tenné, hogy az információkat folyamatosan frissítsék (az agrártermékek gyorsan cserélődnek), a fogyasztók válogassanak közülük, illetve bárhonnan beszerezhessék őket.

— A nyomon követhetőség mint az állítások megbízhatóságát biztosító eszköz. A termelési láncban egy sor különféle szereplő vesz részt, aki az átfogó minőség különböző társadalmi-környezeti vonatkozásaiért felel. A nyomon követhetőség nem csupán e szereplőknek, hanem a termékek kezelési módjának és a termékekre vonatkozó mutatóknak az azonosítását is lehetővé teszi.

1.2.2 Tevékenységek

— Átfogó minőségi kritériumok beillesztése olyan meglévő önkéntes szisztémákba, mint például az EU ökocímke-rendszere (amennyiben annak hatályát kiterjesztik az agrártermékekre is), vagy pedig olyan létező minőségi szabványokba, mint az oltalom alatt álló eredetmegjelölések vagy földrajzi jelzések.

— Új, önkéntes hitelesítési rendszer létrehozása a társadalmi-környezeti vonatkozásokra, amelyek alapján a fogyasztó gyorsan, egyszerűen és megbízhatóan értékelheti a terméket az átfogó minőség szempontjából.

1.2.3 Stratégiák

— Az európai minőség népszerűsítése. Az EGSZB az európai agrártermékekről szóló kommunikációs kampányok bővítését javasolja, amelyek kiemelik e termékek magas minőségi normáit és sokszínűségét.

— Az intézkedések előmozdítása és integrációja. Az adminisztrációnak lehetősége van felhasználni a rendelkezésére álló, alábbi eszközöket a szociális és környezeti normákat betartó agrártermékek népszerűsítésére: közbeszerzés, differenciált adóztatás, tájékoztató kampányok és termelésösztönzők.

2. Bevezetés

2.1 Az éghajlatváltozás hatásainak észlelése, a természeti erőforrások fokozatos kimerülése és a javak eloszlásának növekvő kiegyensúlyozatlansága révén társadalmunk napról napra érzékenyebbé válik a nagy szociális és környezeti kihívások iránt.

2.2 Paradox módon e fokozatos tudatosodást alig támasztják alá a vásárlási döntések (vagyis ún. tudatos és felelős fogyasztási tevékenység), ami sajnos nyilvánvalóvá teszi a fogyasztók elméleti álláspontja (1) és mindennapi gyakorlata között növekvő szakadékot.

2.3 Azonban nem veszíthetjük szem elől, hogy jelentős gazdasági bizonytalanság idején igen nehéz a hagyományos ár-termék egyenletbe (2) olyan változókat állandó jelleggel beilleszteni, mint a társadalmi vagy környezeti hatás, főként ha ez kihat a fogyasztó által fizetendő összegre. Ennek ellenére azt sem szabad elfelejtenünk, hogy a társadalmi-gazdasági válság a környezeti válsággal egyszerre alakult ki, és nem lehet ezeket egymástól függetlenül vizsgálni. Másként kifejezve, Jacques Delors szavaival élve: „az értékválság azt jelenti, hogy olyan világban élünk, ahol minden eladó”. Felül kell tehát vizsgálnunk az értékrendünket.

2.4 Szerencsére az Európai Unióban magas szintű egészségügyi, környezetvédelmi, szociális és állatjóléti normákon alapuló agrár-élelmiszeripari termelési rendszerrel rendelkezünk, amelyet átfogó minőségi rendszernek nevezhetünk, és amely kétségtelenül értéktöbbletet nyújt számunkra a világ többi részéhez képest, azonban versenyképességi kockázatokat is magában rejt.

2.5 Az átfogó minőséget meghatározó szempontok jelentős része szerepel a jogszabályokban, illetve az európai agrár-élelmiszeripari gyakorlatok részét képezi, így már teljesítik őket a termékek és a termelők. Sajnos ez nem érvényes az Unión kívüli országokból behozott termékek nagy hányadára. Ez az eltérés egyre nagyobb különbséget eredményez az EU-ból és az azon kívülről származó agrártermékek ára között, az előbbiek versenyképességének csökkenését idézve elő.

2.6 Végső soron e minőség iránti elkötelezettség, amely egy régi hagyomány és a kiválóság elérésére irányuló elszánt munka gyümölcse, versenyképességi kockázatból további fejlődési lehetőséggé kell, hogy váljon, ahogyan az ma történik is. Ehhez olyan új stratégiákra van szükség, amelyek érvényre juttatják termelési modellünk megkülönböztető jegyeit, és a fogyasztókat az európai termékek előnyben részesítésére ösztönzik, különösen hangsúlyozva a fogyasztók felé irányuló kommunikációs politikákat, ehhez felhasználva számos különféle csatornát és kiaknázva elsősorban az IKT-ket (információs és kommunikációs technológiákat), amelyek hatásos eszközök a fogyasztók oktatására és tájékoztatására. (3)

2.7 Ezzel párhuzamosan el kell majd gondolkozni a technikai és gazdasági jellegű támogatásokon, amelyekre a többfunkciós mezőgazdaság paradigmájának további fejlődése érdekében van szükség, biztosítva az európai agrárvállalkozások életképességét, a termelőknek méltányos árat garantálva, továbbá stabil és színvonalas munkahelyeket őrizve meg, ami alapvető tényező a modell fennmaradása szempontjából.

2.8 Az EGSZB kiemeli továbbá, hogy a versenyképességnek a mezőgazdasági termékek minőségére és a fogyasztókkal való kommunikációra irányuló politikákon keresztüli javítását az agrár-élelmiszeripari értéklánc újbóli kiegyensúlyozását célzó intézkedéseknek kell kísérniük. Ebben az értékláncban jelenleg többszörösen torzultak az árak, mivel egyes szereplők visszaélnek domináns pozíciójukkal. (4)

3. Fogyasztók, minőség és társadalmi-környezeti szempontok

3.1 Az EGSZB már több alkalommal kinyilvánította elkötelezettségét a fenntartható fejlődés iránt, amelyet az EU-n belüli környezeti, gazdasági és szociális fejlődés útjának tekint. E kötelezettségvállalás meg tudná erősíteni a már létező európai mezőgazdasági modellt. Ennek során felülvizsgálnák a minőség jelenlegi fogalmának meghatározását, amelyben alapvetően a termék lényegi, hagyományos minőségi tulajdonságai (íz, megjelenés, méret stb.) dominálnak. E megközelítést el kellene mozdítani egyéb, a termelési környezettel összefüggő, szociális, környezetvédelmi, egészségügyi, biztonsági és állatjóléti szempontok felé. Ezt átfogó minőségnek hívjuk majd, amely új kiválósági mutatókon alapul.

3.1.1 Többek között az alábbi különféle kritériumokat és mutatókat lehetne figyelembe venni: (5)

Környezeti hatás: — öntözéstípusok, — a termékkel összefüggő energiafogyasztás, — a termelés helyétől való távolság, — csomagolástípusok, — hulladékkezelés.

Társadalmi tényezők: — a származási ország jogszabályainak betartása, — a kiskereskedelmi ár és a termelői ár közötti kapcsolat, — munkaszerződés-típus (határozatlan idejű/eseti jellegű), — fogyatékkal élők alkalmazása, — nők és férfiak közötti egyenlőség.

Állatjólét: — tenyésztési és istállótípusok, — takarmánytípus, — szállítási rendszer, — leölési módszer.

3.2 Az uniós termékek az átfogó minőség ezen új keretében tudják majd megkülönböztetni magukat a többi ország termékeitől, mivel az EU és a tagállamok – a többi termelő országénál jóval szigorúbb – szabályozásának köszönhetően a felsorolt kritériumok közül sokat már teljesítenek. A problémát az jelenti, hogy a szabályozott tényezők többségét nem ismeri a fogyasztó, ami azzal jár, hogy nem veszi azokat figyelembe vásárlási döntései során, különösen akkor, ha kételkedik a termékkel kapcsolatos állítások érvényességében. Következésképp tájékoztatni és nevelni kell majd a fogyasztót annak érdekében, hogy elősegítsük a jobb tulajdonságokkal bíró termékek iránti kereslet növekedését.

3.3 Nem került megemlítésre az élelmiszer-biztonság kérdése, mivel nem pusztán kiválósági kritériumról van szó, hanem sokkal inkább az európai polgárok egészséghez való jogának garantálásához nélkülözhetetlen elemről. Az EGSZB ismét megdöbbenésének ad hangot annak a hanyagságnak a láttán, amellyel továbbra is engedélyezik maradéktalanul nyomon nem követhető, valamint az EU-ban tiltott szintetikus anyagokkal kezelt élelmiszerek behozatalát (az élelmiszerekre vonatkozó jogszabályoknak az Európai Bizottság és a tagállamok általi kétes értelmezése miatt). Az ilyen termékek forgalomba hozatala a fogyasztók becsapását jelenti, és tisztességtelen versenyt idéz elő az európai termelőkkel szemben.

4. A nyomon követhetőség mint a minőségről való tájékoztatás eszköze

4.1 Az agrár-élelmiszeripari ágazatban napjainkban világszerte születnek olyan kezdeményezések, (6) amelyek révén egy termék teljes életciklusa nyomon követhető. Találunk példákat mind kötelező (például az EU-ban a marhahúsra vonatkozóan), mind pedig önkéntes rendszerekre (különféle értékesítési láncok vagy a szénlábnyom-típusú kezdeményezések).

4.2 Az EGSZB felhívja a figyelmet arra, hogy – elvben, önkéntes jelleggel – az eszközt új célra is alkalmazni lehetne a minőségbiztosítás területén a termékkel kapcsolatos különféle társadalmi-környezeti szempontok vagy mutatók beépítésével, annak érdekében, hogy a fogyasztó számára érthetőbbé tegyék az információkat. Ezért azt javasoljuk, hogy ez a hatékony és megbízható eszköz a hozzá tartozó tanúsításokkal vagy ellenőrzésekkel együtt arra szolgáljon, hogy a fogyasztó vásárlási döntéseit tudatosan, valamint garantáltan biztos és valós adatok alapján hozza meg.

4.3 Olyan mechanizmusok bevezetésére is szükség van, amelyek révén láthatóvá tehetők az ide kapcsolódó mutatók. Ezek a címkén található hagyományos információktól – legyen szó akár értékskáláról (mint az energiahatékonyságé), akár logóról (ökocímke, eredetmegjelölés), akár állításról („újrahasznosítható termék”) – az IKT használatáig terjedhetnek.

5. Az információs és kommunikációs technológiákban rejlő lehetőségek a fogyasztóknak az agrártermékek minőségéről való tájékoztatása tekintetében

5.1 Mostanáig a fogyasztó első számú termékinformáció-forrása a címke volt. Bár alapvetőnek tartjuk a címkézés szerepét a tájékoztatás átláthatóságában, ennek ellenére nem értünk egyet azzal, hogy erre a kis helyre egyre több önként vagy kötelezően feltüntetendő információt sűrítenek rá, emiatt az üzenetek egyre átláthatatlanabbak és nehezebben érthetők, nemcsak azok mennyisége miatt, hanem azért is, mert némelyik bonyolult (jó példa erre a tojásokra nyomtatott kód, amelyben a tenyésztés módjára és a származási országra vonatkozó információ, továbbá a termelő azonosítószáma mind megtalálható).

5.2 Az agrártermékeknek emellett van egy fontos jellegzetességük: az áruházi polcokon gyorsan cserélődnek (napi fogyasztási cikkek), részben a termékek idényjellege miatt, részben pedig az év vagy akár a szezon során a beszállítók gyakori változása miatt.

5.3 Másrészről az IKT-k sok polgár számára már nem ismeretlenek, és jelentős változáson mentek keresztül mind adatértelmezési és -tárolási kapacitásuk (pl. QR-kódok (7), mind pedig áruk csökkenése tekintetében. A fogyasztók tájékoztatása szempontjából gondolni kell mind a fogyasztók személyes eszközeinek (pl. mobiltelefonok), mind pedig a magában az üzletben található eszközöknek (pl. LCD érintőképernyők) ilyen célú felhasználására, illetve a vásárlás előtti és utáni internethasználatra.

5.4 Egyes országokban, például Olaszországban már alkalmazzák ezeket a technológiákat a fogyasztótájékoztatási és termékminőség-tanúsítási rendszerek javítására:

— A „Campagna amica” piacok bizonyítják, hogy a termelői és a fogyasztói árak közötti különbségen belül jelentős az a mozgástér, amelyen belül biztosítani lehet, hogy a családok megfizethető áron tudjanak vásárolni, ugyanakkor a gazdák jövedelme is magasabb legyen.

— A „Tac salva mozzarella” az első elemzőrendszer, amely megmutatja, hogy egy adott mozzarella sajt valóban friss tejből készült-e, avagy mélyhűtött vagy hűtött savóból. Az új technológia a termelők és a fogyasztók élelmiszer-hamisítás elleni védelmének konkrét eszköze.

5.5 Mindezek alapján az EGSZB azt ajánlja, hogy vizsgálják meg, milyen lehetőségek rejlenek az IKT-ban a fogyasztók tájékoztatása tekintetében, különös tekintettel azokra a technológiákra, amelyek a vásárláskor hasznosak lehetnek, mivel a vásárlási döntések többsége az áruházi polcok előtt születik meg.

6. A címkézés és az új minőségi mutatók

6.1 Az uniós ökocímke („európai virág”) hatályának kiterjesztése az élelmiszertermékekre

6.1.1 Az európai címke a környezeti minőségre utaló megkülönböztető jelzés. Az uniós ökocímke elnyeréséhez a termékek vagy szolgáltatások elé követelményként állított környezeti minőségi kritériumok megállapítása az életciklus-elemzésen alapul, azaz biztosítani kell, hogy a termék hasznos élettartama során mindvégig megfeleljen bizonyos környezetvédelmi előírásoknak.

6.1.2 Amint elkészül az Európai Bizottság által tervezett tanulmány (8) (2011. december 31-ig), az EGSZB véleményt nyilvánít róla, két fontos szempont figyelembevételével:

— Új jelzés bevezetése a már így is elég sok információt tartalmazó élelmiszercímkéken.

— A biotermékek címkéjével való esetleges fogalmi összekeverés veszélye (A Tanács 2007. június 28-i 834/2007/EK rendelete az ökológiai termelésről és az ökológiai termékek címkézéséről).

6.1.3 Az viszont pozitívumot jelentene, hogy a fogyasztó valószínűleg felismerné a szimbólumot, ha már korábban látta más termékeken, és a kritériumok is szélesebb körűek volnának, mint a biotermelésre vonatkozók.

6.1.4 Az EGSZB azt javasolja az Európai Bizottságnak, hogy az elkészítendő tanulmány keretében vizsgálja meg, hogy az egész rendszer tekintetében kísérleti jelleggel az élelmiszertermékek esetében be lehetne-e vezetni társadalmi-gazdasági kritériumokat (pl. állatjólét, esélyegyenlőség), az ökocímkére vonatkozó 1980/2000/EK rendelet által meghatározott keret áthágása nélkül.

6.2 Környezeti és társadalmi kritériumok beépítése a jelenleg meglévő különféle minőségi szabványokba

6.2.1 Köztudott, és az EGSZB is már többször említette, hogy az Unióban több agrártermék-minőségi rendszer, valamint számos magáncímke és -tanúsítás létezik, ezek mindegyike többek közt az alábbi közös célokért jött létre:

— A termékek biztonságosságának és minőségének garantálása a végső fogyasztó számára.

— A termékek hozzáadott értékének növelése a különféle piaci szereplők (termelők, feldolgozók és forgalmazók) versenyképességének javítása érdekében.

6.2.2 Tekintettel az Unió cselekvési keretén belül jelenleg létező számos magán és állami minőségjelzésre, az említett célkitűzések elérése korántsem garantált, és akár az eredeti szándékokkal ellentétes eredményekhez vezethetnek, ami pedig az alábbi következményekkel járhat:

— a fogyasztók összezavarodnak, mivel nem ismerik a különféle rendszereket,

— a fogyasztók elveszítik a címkékbe vagy tanúsításokba vetett bizalmukat,

— érdekellentétek alakulnak ki a tanúsítási vagy címkézési rendszerhez tartozó, illetve nem tartozó termelők között, sőt, a különféle tanúsítási vagy címkézési rendszerhez tartozó termelők között is,

— a(z európai szintű) tanúsítással rendelkező termékek védtelenné válnak a harmadik országokból származó termékekkel szemben.

6.2.3 Ezzel összefüggésben jó volna, ha az EU szorgalmazná az uniós agrártermékekre vonatkozó minőségi rendszerek egyszerűsítését és számuk csökkentését célzó intézkedéseket.

6.2.4 Az EGSZB azt javasolja az Európai Bizottságnak, hogy rendszerek vagy kritériumok egyesítésekor használja ki az alkalmat arra, hogy előmozdítsa az alábbi hivatalos tanúsítási rendszerek környezeti és társadalmi kritériumokkal való kiegészítését (vagy a rendszerek módosítását): biogazdálkodási címke, oltalom alatt álló eredetmegjelölés (OEM) vagy földrajzi jelzés (OFJ), hagyományos különleges termék (HKT) stb., mégpedig betartandó minimumkövetelményként.

6.2.5 Egyes forgalmazási előírások esetében is helyénvaló volna e minőségjelzések bevezetése, különösen azoknál, amelyek részben már tartalmazzák őket (mint esetleg a „hegyi” vagy „alacsony szén-dioxid-kibocsátású” termékekre vonatkozóan választható fenntartott jelölések (9).

6.2.6 A magántanúsítványok tekintetében hasznos volna, ha az EU a környezeti és szociális mutatókat is figyelembe véve minden előírás esetében meghatározná a minimálisan teljesítendő szintet, és előmozdítaná a különféle tanúsítási típusok harmonizálását és egységesítését. Példaként említhetjük a COSMOS szabványt (http://www.cosmos-standard.org), amelyet több európai tanúsítási szervezet közösen dolgozott ki azzal a céllal, hogy a természetes és környezetbarát kozmetikumok tanúsításához egységes minőségjelzést hozzon létre olyan egyszerű szabályok alapján, amelyek a megelőzés és a biztonság elvének követésére irányulnak minden termelési szinten, a nyersanyagok beszerzésétől kezdve a kész termékig. Ez a tanúsítás 2010 áprilisától lesz használható.

6.3 Társadalmi-környezeti szempontokat figyelembe vevő, új önkéntes tanúsítási rendszer létrehozása

6.3.1 Olyan új minőségtanúsítási rendszer előmozdításáról van szó, amely figyelembe veszi a társadalmi-környezeti szempontokat, az agrártermékek egész életciklusa során biztosítva környezeti hatásaik minimalizálását, ugyanakkor az olyan társadalmi követelmények betartását is, mint az egyenlőség, a méltányos javadalmazás vagy az értéklánc egyensúlya.

6.3.2 A rendszer révén további információk kerülnének a címkére, hogy megkülönböztethetők legyenek azok a termékek (illetve termelők), amelyek társadalmi és környezetvédelmi szempontból jó példával járnak elöl. Jelenleg az ilyen rendszerek létrehozását több állami és magánszerv is vizsgálja.

6.3.3 Az új rendszer kidolgozása során be kell tartani az ISO 1402X szabványsorozat előírásait, amelyek közül kiemelendő, hogy a címkén szereplő információ pontos, ellenőrizhető és releváns legyen, és ne legyen megtévesztő. Emellett figyelembe kell venni többek között az alábbi vezérelveket:

— minőségi (logó vagy egyéb értékelőrendszer) vagy mennyiségi (mutatók és hozzájuk tartozó értékek) rendszer legyen-e;

— önbevalláson alapuljon-e vagy szükség van-e tanúsítási eljárásra;

— a mutatók kötelező jellegűek legyenek-e (IGEN vagy NEM), vagy pontozáson alapuljanak, esetleg vegyesen;

— hogyan biztosítható a rendszer átláthatósága.

7. Az európai termékek népszerűsítése („európai minőség”)

7.1 Bár az EGSZB már kifejtette, hogy nem támogatja az EU-követelményekről szóló jelölés használatát (NAT/413 (10), a harmadik országok termékeivel szembeni pozicionálásuk javítása érdekében elő kell mozdítani az európai agrártermékek (környezeti szempontokra is kiterjesztett) minőségi értékeit.

7.2 Az EGSZB arra kéri az Európai Bizottságot, hogy az érdekelt felek konszenzusán alapulva mozdítson elő egyedi kommunikációs eszközöket az agrár-élelmiszeripari ágazat számára, hangsúlyozva az európai agrártermékek minőségét. Ebből a szempontból, a különbségek ellenére, már vannak más ágazatokban is olyan ismertetőjegyek, amelyek révén a fogyasztó azonosítani tudja a minőségi termékeket. Ilyen például az energiahatékonysági címke (a termékek energiahatékonyság alapján történő besorolása és ennek jelölése, amely a gyártókat egyértelműen hatékonyabb termékek gyártására ösztönözte) vagy a jelölés (amely az Európában való értékesítéshez teljesítendő biztonsági előírásoknak való megfelelést jelzi, és arra kötelezi a harmadik országokból behozott termékeket, hogy megfeleljenek az európai előírásoknak).

7.3 Emellett a (főként kötelező megfelelésen alapuló) minőségről való tájékoztatást is javítani kell tájékoztatási kampányok révén, a termék fő minőségi jellemzőit kiemelő jelmondat vagy szlogen segítségével. Ezek a kampányok lehetnek általános jellegűek (például a bio- vagy ökotermékek népszerűsítésére), vagy irányulhatnak kifejezetten egy adott termékre vagy termékcsoportra.

8. Az intézkedések integrálása felé vezető út (integrált termékpolitika)

8.1 Már az integrált termékpolitikáról szóló 2001. február 7-i zöld könyv is megemlíti a környezetbarát termékek ösztönzését célzó intézkedések bevezetését, a beszerzéstől kezdve a különleges adóztatáson át a tájékoztatásig a közigazgatási szervek rendelkezésére álló összes eszköz felhasználásával. Az Európai Parlamenthez, a Tanácshoz, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottsághoz és a Régiók Bizottságához címzett, a fenntartható fogyasztásról, termelésről és iparpolitikáról szóló cselekvési tervre vonatkozó európai bizottsági közlemény újra foglalkozik a témával, ezúttal azonban kifejezetten az ipari termékek vonatkozásában, gyakorlatilag meg sem említve a mezőgazdasági eredetű termékeket.

8.2 Alaposan meg kellene vizsgálni többek között a közbeszerzésben rejlő lehetőségeket (jelenleg ez csak a bio- vagy integrált gazdálkodásra és az állatjólétre koncentrál), a felelősségteljes termelés ösztönzőit (a társadalmi és környezetvédelmi szempontokat figyelembe vevő termékek támogatása), illetve a fogyasztók tájékoztatását. Ezzel kapcsolatban nagyon fontos annak hangsúlyozása, hogy a minőségi termékek azonosításában a minőségi mutatóknak is szerepet kell játszaniuk. Jelenleg a fogyasztók jelentős része számára a minőséget még mindig a termék jó külső megjelenése vagy más termékspecifikus tulajdonság jelenti. Olyan fogyasztók is vannak, akik úgy gondolják, hogy egy biotermék társadalmi és környezetvédelmi szempontból is feltétlenül kiváló minőséget képvisel, pedig ez nem minden esetben igaz.

8.3 Csak ezeknek a keresletre és a kínálatra egyaránt ható elemeknek az összjátéka révén lehet feloldani az etikai állásfoglalások és a valós viselkedés közötti ellentmondást, amely mind a fogyasztók, mind pedig a termelők és a forgalmazók részéről tapasztalható.

8.4 Végül az EGSZB hatáselemzést javasol azoknak az előnyöknek és hátrányoknak a feltárására, amelyekkel a javasolt intézkedések bevezetése járna az uniós agrármodellre nézve.

Kelt Brüsszelben, 2010. április 28-án. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Mario SEPI

(1) Az Eurobarométer 2009 júliusában kiadott felméréséből kiderül, hogy öt európai polgár közül négy – állítása szerint – figyelembe veszi az általa vásárolt termékek környezetre gyakorolt hatásait, és többségük támogatja a termékek környezetvédelmi teljesítményének javítását célzó intézkedések bevezetését.

(2) A vásárlási döntést befolyásolják ezenkívül a termék alapvető tulajdonságai (így a megjelenés, a presztízs, a tápérték stb.) és magával a fogyasztóval kapcsolatos tényezők (a rendelkezésére álló idő, a közelség stb.).

(3) Tágabb értelemben véve, vagyis belefoglalva a potenciális fogyasztókat is: a diákokat is el kell érnie, kiterjesztve a fogyasztóoktatási eszközök hatókörét rájuk is.

(4) COM(2009) 591. sz. közlemény: „Hatékonyabban működő élelmiszer-ellátási lánc”.

(5) Ez csupán tájékoztató jellegű lista, amely példákat hoz az átfogó minőség különféle vonatkozásaival kapcsolatos, különböző mutatótípusokra. A termék típusától és feldolgozottságának fokától függően egyedi mutatók kidolgozása is szükséges lesz.

(6) www.tracefood.org vagy www.foodtraceability.eu.

(7) A QR-kód (Quick Reference), más néven: „vonalkód”, vagy grafikus mátrix, adatokat tárol. Egyfajta, (web)kamerával felszerelt mobil eszköz segítségével történő leolvasása révén megismerhetők az általa tárolt adatok.

(8) Amint az az uniós ökocímke-rendelet felülvizsgálatára vonatkozó javaslat tervezetének 6. cikkében szerepel (Az Európai Parlament 2009. április 2-i jogalkotási állásfoglalása a közösségi ökocímkerendszerről szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslatról (COM(2008)0401 – C6-0279/2008 – 2008/0152(COD)).

(9) COM(2009) 234. sz. közlemény a mezőgazdasági termékekre vonatkozó minőségpolitikáról.

(10) HL C 218, 2009.9.11.