BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM A HATÁSVIZSGÁLAT ÖSSZEFOGLALÁSA amely a következő dokumentumot kíséri Javaslat: Az Európai Parlament és a Tanács irányelve a belső piaci pénzforgalmi szolgáltatásokról és a 2002/65/EK, a 2013/36/EU és a 2009/110/EK irányelv módosításáról, valamint a 2007/64/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről és Javaslat: Az Európai Parlament és a Tanács rendelete a kártyaalapú fizetési műveletek bankközi díjairól /* SWD/2013/0289 final */





1. Bevezetés A biztonságos, hatékony, versenyképes és innovatív elektronikus fizetés központi szerepet játszik annak biztosításában, hogy a fogyasztók, a kereskedők és a vállalkozások az egységes piac valamennyi előnyét élvezhessék, különös tekintettel arra, hogy a hagyományos kereskedelmi csatornákkal szemben egyre nagyobb teret hódít az elektronikus kereskedelem. A lakossági fizetési műveletek európai uniós piacán jelentős haladást és integrációt sikerült elérni a fizetésekre vonatkozó hatályos szabályozással. Ugyanakkor a fizetési műveletek fontos területein – a kártyás, internetes és mobilfizetések terén – a piac továbbra is nemzeti határok mentén tagolt. Az e piacokat érintő legutóbbi fejlemények a fizetési műveletekre vonatkozó hatályos jogi keret bizonyos szabályozási hiányosságaira és következetlenségeire is rámutattak. 2. A probléma meghatározása 2.1. Probléma A belső piaci pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló 2007/64/EK (pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló irányelv)[1] már eddig is számottevő haladást eredményezett a lakossági fizetések európai piacának átfogó integrációja terén. Ugyanakkor marad még egy sor konkrét és jól körülhatárolt probléma a kártyás, az internetes és a mobilfizetések terén. Az e problémák mögött álló tényezők két kategóriába csoportosíthatók. Egyrészt a piac számos területen nem működik optimálisan. Másrészt a hatályos jogi rendelkezésekkel kapcsolatban joghézagok és egyéb hiányosságok állnak fenn. 2.1.1. Széttagolt piac A technikai szabványosítás és az interoperabilitás meghatározó jelentőségű a fizetési műveletek hálózatokra épülő környezetében. A fizető felek, a kedvezményezettek és a pénzforgalmi szolgáltatók közötti hozzáférhetőség maximalizálása érdekében szükség van a különböző rendszerek közötti interoperabilitásra, amelynek alapját az egységes előírások adják. Jelenleg azonban a kártyás, internetes és a mobilfizetések esetében egyaránt – jóllehet eltérő szempontból és különböző mértékben – hátrányt jelent a különböző megoldások közötti szabványosítás és interoperabilitás hiánya, különösen ami a határokon átnyúló szempontokat illeti. Ezeket a problémákat – amelyek egyébként a versenyt is korlátozzák – csak súlyosbítják a lakossági fizetések európai piacának irányítási rendszereit jellemző gyengeségek. 2.1.2. Nem hatékony verseny A fizetési kártyák területén egy sor korlátozó és versenytorzító üzletviteli szabály és gyakorlat van érvényben. Egyrészt a pénzforgalmi kártyarendszerekben részt vevő, fizetési kártyákat kibocsátó és elfogadó bankok közötti, a bankközi díjakról szóló kollektív megállapodások számos problémát okoznak a verseny és a piaci integráció szempontjából. A bankközi díjak fordított versenyt eredményeznek: ahelyett, hogy lefelé hajtanák az árakat, felfelé hajtják a kereskedőkkel és a fogyasztókkal szemben felszámított árakat. Másrészről a bankközi díjak tagállamonként igen eltérő szintje és a bankközi díjak alkalmazásának országonként eltérő módja akadályozza a piaci integrációt, mivel visszatartja a kereskedőket attól, hogy külföldi szolgáltatót vegyenek igénybe. Emellett a kártyarendszerekre vonatkozó bizonyos szabályok korlátozzák a választékot és a kereskedők lehetőségeit a drága fizetési eszközök visszautasítása vagy a fogyasztóknak az olcsóbb fizetési megoldások választására történő ösztönzése tekintetében. 2.1.3. Tagállamonként eltérő díjszabás A pótdíjakat (meghatározott fizetési eszköz használatának díja) eredetileg arra találták ki, hogy a kereskedők ezen mechanizmuson keresztül a fogyasztókat az olcsóbb vagy hatékonyabb fizetési eszközök felé tereljék. A várt hatást azonban nem sikerült elérni. Jelen állás szerint a pótdíjak alkalmazása az uniós tagállamok felében megengedett, a másik felében viszont tilos. Ez igencsak átláthatatlan helyzetet eredményez, a fogyasztóknak pedig kárt okoz az elektronikus kereskedelem terén. 2.1.4. Joghézagok egyes internetes pénzforgalmi szolgáltatók tekintetében A pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló irányelv 2007-es elfogadása óta új szolgáltatások jelentek meg az internetes fizetések terén. Ilyen új szolgáltatásokat nyújtanak például azok a harmadik fél szolgáltatók, amelyek online banki szolgáltatásokon alapuló fizetéskezdeményezést kínálnak. Ezek a szolgáltatások életképes alternatívái lehetnek a kártyával történő internetes fizetésnek, mivel a kereskedők részére többnyire olcsóbbak és hozzáférhetők olyan fogyasztók számára is, akik nem rendelkeznek hitelkártyával. Másrészről azonban a harmadik feleknek a fogyasztók online banki azonosítóihoz való hozzáférése, valamint az a tény, hogy ezen új szolgáltatásokra a hatályos jogi keret nem terjed ki, számos aggályt vetett fel. 2.1.5. A pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló irányelv által hagyott joghézagok és az irányelv következetlen alkalmazása A pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló irányelvben meghatározott egyes mentességek miatt a jogszabály értelmezése és alkalmazása jelentős különbségeket mutat a tagállamokban. A pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló irányelvben foglalt mentességi feltételek túl általánosnak vagy idejétmúltnak tűnnek a piaci fejlemények tükrében, és ezeket eltérően értelmezik a tagállamokban. Ez különösen a pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló irányelv által a kereskedelmi ügynökökre, a zártkörű hálózatokra, a távközlési eszközökön keresztül kezdeményezett fizetési műveletekre és a független bankjegykiadó automatákra alkalmazott mentességekre érvényes. A pénzügyi szolgáltatásokról szóló irányelv hatálya tekintetében meglévő joghézagok kérdése az EGT területén kívüli elemet tartalmazó egyoldali fizetési műveletekkel és a nem uniós pénznemekben teljesített fizetési műveletekkel összefüggésben is felmerülnek. 2.2. Következmények A feltárt problémák a fogyasztókat, a kereskedőket, az új pénzforgalmi szolgáltatókat és a piac egészét érintő következményekkel járnak. 2.2.1. Nem kiegyenlítettek a versenyfeltételek a szolgáltatók / pénzforgalmi intézmények között A piacon lévő szolgáltatóknak – és különösen a bankoknak és kártyarendszereknek – anyagi érdekük fűződik a kártyás fizetésekből, és mindenekelőtt a bankközi díjakból származó bevételük növeléséhez, vagy legalább megőrzéséhez. Ebből kifolyólag az alacsonyabb bankközi díjjal vagy bankközi díj nélküli fizetési megoldásokat kínáló szolgáltatók a piacra lépésükkor jelentős nehézségekkel szembesülnek. Másrészről a szabványosítás és az interoperabilitás hiányosságai gátolják a piacon lévő szolgáltatók közötti versenyt, és ez szintén piacralépési korlátot jelent az új és innovatív pénzforgalmi szolgáltatók szempontjából. 2.2.2. A pénzforgalmi szolgáltatások igénybe vevőit (fogyasztókat, kereskedőket) érintő negatív hatások A bankok a fogyasztókat a drága, adott esetben prémium szolgáltatásokat nyújtó kártyák használatára ösztönzik. Ha a kereskedőknek nincs lehetősége visszautasítani az ilyen kártyával történő fizetést vagy közvetlenül a fogyasztónak díjat számítani fel ezek használatáért, a kereskedők ezeket a költségeket az általuk kínált áruk és szolgáltatások magasabb árain keresztül az összes fogyasztóra áthárítják. Ez kárt okoz a társadalom egészének. A másik oldalon sok kisebb kereskedő kényszerülhet a kártyás fizetések visszautasítására a kártyaelfogadók által felszámított magas (jórészt bankközi jutalékokból álló) díjak miatt. 2.2.3. Nem számottevő a határokon átnyúló tevékenység Az interoperabilitás hiánya miatt, különösen a betéti kártyák és az online banki szolgáltatásokon alapuló fizetések esetében a fogyasztók többnyire a drága hitelkártyák használatára kényszerülnek a külföldi online vásárlásaik során. Ez feltehetően hozzájárult ahhoz, hogy miközben 2011-ben az uniós fogyasztók 34%-a rendelt árukat és szolgáltatásokat az interneten keresztül belföldön, határokon átnyúló jelleggel csupán 10%-uk tette ezt meg.[2] A kereskedők esetében az elfogadóként működő szolgáltatók választéka gyakran a hazai piacon már jelen lévő szolgáltatókra korlátozódik. Még a kiskereskedelemmel foglalkozó nagy európai vállalatok számára is nehézséget okoz másik tagállamban található elfogadó szolgáltatásainak igénybevétele. Ennek következtében nem sikerül minden méretgazdaságossági előnyt kihasználni, illetve nem valósul meg a kereskedők számára kínált műveletek egységesítése. 2.2.4. Elaprózott és nehézségekbe ütköző innováció A nemzeti fizetési formátumok és infrastruktúrák közötti technikai különbségek miatt az új piaci belépők vagy a kínálatukat innovatív szolgáltatásokkal bővíteni kívánó meglévő pénzforgalmi szolgáltatók üzleti célcsoportja a saját nemzeti piacukra szűkül. Ez korlátozza a méretgazdaságossági előnyök kihasználásának lehetőségeit, mind a költségcsökkentés, mind a potenciális bevételek tekintetében, összességében pedig távol tartja az induló vállalkozásokat finanszírozó tőkeberuházásokat. A nemzeti határok mentén töredezett piaci környezet végső soron azt eredményezheti, hogy az innováció terén Európa lemarad a többi régióval, például az Egyesült Államokkal és az ázsiai/csendes-óceáni térséggel szemben. 3. Az uniós fellépés indokoltsága A lakossági elektronikus fizetések integrált uniós piaca hozzájárul az Európai Unióról szóló szerződés 3. cikke szerinti belső piac megteremtéséhez. A piaci integráció előnyei közé tartozik a pénzforgalmi szolgáltatók közötti verseny erősödése, a nagyobb választék, a fokozott innováció és a pénzforgalmi szolgáltatások igénybe vevői, és különösen a fogyasztók számára kínált fokozott biztonság. A hálózatokra épülő, a nemzeti határokon túlmutató integrált pénzforgalmi piac jellegéből adódóan közösségi szintű megközelítést tesz szükségessé, hiszen az alkalmazandó elveknek, szabályoknak, folyamatoknak és szabványoknak egységesnek kell lenniük a tagállamokban ahhoz, hogy a jogbiztonság és az egyenlő versenyfeltételek a piaci szereplők mindegyike számára biztosítva legyenek. Egy esetleges uniós szintű beavatkozás tehát megfelel a szubszidiaritás elvének. 4. Szakpolitikai célkitűzések A feltárt problématerületeket két általános célkitűzés fogja át. Az első cél, hogy egyenlő versenyfeltételek jöjjenek létre a pénzforgalmi szolgáltatók összes kategóriája között, és ennek köszönhetően javuljon a lakossági fizetési műveletek választéka, hatékonysága, átláthatósága és biztonsága. A második cél az innovatív kártyás, internetes és mobilfizetési szolgáltatások határokon átnyúló kínálatának elősegítése a lakossági fizetési műveletek egységes piacának megteremtése által. Mindez hat konkrét célkitűzést eredményez: - a kártyás, internetes és mobilfizetési műveletek szabványosítása és interoperabilitása kapcsán feltárt hiányosságok kezelése; - a versenyt hátráltató tényezők felszámolása, különösen a kártyás és az internetes fizetési műveletek terén; - a díjszabás és a pénzforgalmi szolgáltatások igénybevételének ösztönzésére alkalmazott megoldásoknak az EU egészére kiterjedő egységesítése; - a szabályozási keret hatályának kiterjesztése az új típusú pénzforgalmi szolgáltatásokra; - a jogi keret (pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló irányelv) következetes alkalmazásának biztosítása a tagállamok mindegyikében; - a fogyasztók érdekeinek védelme a szabályozás által nyújtott védelemnek az új fizetési csatornákra és innovatív pénzforgalmi szolgáltatásokra történő kiterjesztése útján. 5. Szakpolitikai lehetőségek Számos szakpolitikai lehetőség felmerült, az alábbi táblázat ezeket a lehetőségeket foglalja össze (kiemelve a fenntartott lehetőségeket). A további lehetséges intézkedések, amelyek vagy kevésbé fontos problémákat kezelnek, vagy azt biztosítják, hogy a fő szakpolitikai lehetőségek teljes mértékben hatékonyak legyenek anélkül, hogy önmagukban jelentős hatással járnának (kiegészítő és finomhangolásra irányuló intézkedések), magában a hatásvizsgálatban kerültek részletesebben bemutatásra. Töredezett piac Az irányítási rendszerek gyengeségei 1. Változatlan szakpolitika 2. A piaci szereplők által létrehozott önszabályozó testület 3. A társjogalkotók által elfogadott jogi aktuson alapuló formális testület Szabványosítási és interoperabilitási hiányosságok 1. Változatlan szakpolitika 2. A szabványosítás előmozdítása a fizetésirányítási rendszereken keresztül (kártyás fizetések) 3. Európai szabványügyi szervezet megbízása (mobilfizetések) 4. Kötelező technikai követelmények kidolgozása jogszabályokon keresztül A kártyás és internetes fizetések egyes területein nem hatékony a verseny Bankközi díjak 1. Változatlan szakpolitika 2. A határokon átnyúló elfogadás lehetővé tétele és a határokon átnyúló bankközi díjak szabályozása 3. A tagállamok megbízása a belföldi bankközi díjak közös módszertan alapján történő megállapításával 4. A bankközi díjak közös, uniós szintjének meghatározása egy felső korlát alapján 5. Az üzleti célú kártyák és harmadik fél által működtetett kártyarendszerek által kibocsátott kártyák mentessége 6. A kereskedői szolgáltatási díjak szabályozása Korlátozó üzletviteli szabályok 1. Változatlan szakpolitika 2. A kártyarendszerek önkéntesen eltörlik a bankkártyák általános elfogadására vonatkozó szabályt 3. A bankkártyák általános elfogadását előíró szabály (részleges) megtiltása Tagállamonként eltérő díjszabás 1. Változatlan szakpolitika 2. A pótdíjak alkalmazásának megtiltása az összes tagállamban 3. A pótdíjak alkalmazásának engedélyezése az összes tagállamban 4. A kereskedők kötelezése arra, hogy legalább egy, széles körben alkalmazott fizetési eszköz használatát pótdíj nélkül kínálják 5. A pótdíjak alkalmazásának megtiltása a bankközi díjakra vonatkozó szabályozás hatálya alá tartozó fizetési eszközök tekintetében Joghézagok egyes pénzforgalmi szolgáltatók tekintetében Az új kártyarendszereknek és egyéb harmadik fél szolgáltatóknak a források rendelkezésre állásával kapcsolatos információkhoz való hozzáférése 1. Változatlan szakpolitika 2. A hozzáférési feltételek meghatározása, a harmadik fél szolgáltatók jogainak és kötelezettségeinek meghatározása, a felelősségmegosztás tisztázása 3. A számlavezető bankkal kötött szerződéses megállapodás alapján hozzáférést biztosítani harmadik fél szolgáltatók részére A pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló irányelv által hagyott joghézagok és az irányelv következetlen alkalmazása A pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló irányelv negatív hatálya 1. Változatlan szakpolitika 2. A pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló irányelv szerinti kivételek körének frissítése és pontosítása (kereskedelmi ügynökök és zártkörű hálózatok) 3. Kivételek törlése (távközlési eszközökön vagy független bankjegykiadó automatákon keresztül kezdeményezett fizetési műveletek) 4. A kivételekből profitáló pénzforgalmi szolgáltatók részére az illetékes hatóságok általi engedélyeztetés előírása Az EGT-n kívüli elemet is tartalmazó, egyoldali fizetési műveletek és nem uniós pénznemben teljesített fizetési műveletek 1. Változatlan szakpolitika 2. Teljes körű kiterjesztés az egyoldali műveletekre és az összes pénznemre 3. A pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló irányelv bizonyos szabályainak szelektív módon történő kiterjesztése az egyoldali műveletekre és az összes pénznemre Az érdekelt felek között egyetértés van 1) a megfelelő szintű technikai szabványosítás, és ezáltal az interoperabilitás révén a kártyás, internetes és mobilfizetések terén elérhető előnyökről; 2) a multilaterális bankközi díjakra és az egyéb üzletviteli tevékenységekre vonatkozó egyértelmű szabályok szükségességéről, amelyek révén biztosítható a jogi egyértelműség és az egyenlő versenyfeltételek a kártyás fizetések piacán[3]; 3) a szabályozási keretnek a harmadik fél pénzforgalmi szolgáltatók által kínált fizetéskezdeményezési szolgáltatásokra történő kiterjesztése fontosságáról; 4) az ösztönzés eszközeinek – és különösen a pótdíjak alkalmazásának – összehangolása szükségességéről; 5) a pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló irányelv hatálya kiterjesztésének és pontosításának szükségességéről. 6. Hatások Az ajánlott szakpolitikai lehetőségek célja: - a piac töredezettségének csökkentése a szabványosításon és az új irányítási rendszereken keresztül; - a versenyt hátráltató akadályok kezelése a kártyás fizetések piacán, többek között a bankközi díjak szabályozásán, a korlátozó üzletviteli szabályok megszüntetésén és a piacra jutás feltételeinek javításán keresztül; - a kereskedők lehetőségeinek korlátozása a bankközi díjakra vonatkozó szabályozás hatályán kívül hagyott fizetési eszközökre vonatkozó pótdíjak alkalmazása tekintetében; - jogi keretek megalkotása harmadik fél szolgáltatóknak a pénzeszközök rendelkezésre állásával kapcsolatos információhoz való hozzáférésére vonatkozóan; - a pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló irányelv szabályozási hiányosságainak és következetlenségeinek számottevő csökkentése. A vizsgált kérdéskör || Ajánlott lehetőség || EU-szintű gazdasági hatás Irányítás és szabványosítás Irányítási rendszerek || Formális testületen (lakossági fizetések európai tanácsa) keresztül || Az érdekeltek fokozottabb bevonása. Elhanyagolható költségek. A kártyás fizetések szabványosítása || A fizetések irányítási rendszerén keresztül (a lakossági fizetések európai kerete alapján) || Hozzájárul a kártyás fizetések teljesen integrált piacának megteremtéséhez. A várható hasznok éves szinten mintegy 4 milliárd EUR-t tesznek ki, amelyek elsősorban a vállalkozásoknál és a fogyasztóknál jelentkeznek. A mobilfizetések szabványosítása || Európai szabványügyi szervezeten keresztül || Növeli a mobilfizetési műveletek volumenét. A szabványosításnak köszönhetően várhatóan mintegy 68%-kal több fizetési művelet. Bankközi díjak (kártyás fizetésekhez kapcsolódóan) A bankközi díjak szabályozása (1. fázis) || Felső korlát megállapítása a határokon átnyúló műveletekhez (betéti és hitelkártyák) kapcsolódó bankközi díjakra vonatkozóan, és a határokon átnyúló műveletekhez kapcsolódó bankközi díj megválasztásának lehetősége (a határokon átnyúló elfogadáson keresztül, lásd lent) || A működési költségek szintjén jelentkező, éves szinten várhatóan mintegy 3 milliárd EUR-nak megfelelő megtakarítás a nagy forgalmat bonyolító kereskedőknél. A bankközi díjak szabályozása (2. fázis) || A betéti, illetve hitelkártyákkal végzett műveletekhez kapcsolódó bankközi díjakra vonatkozó felső korlát, amelynek mértéke a tranzakció értékének legfeljebb 0,2%, illetve 0,3%-a lehet. || A működési költségek szintjén jelentkező, évente várhatóan mintegy 6 milliárd EUR-nak megfelelő megtakarítás a kártyaelfogadó kereskedőknél, amely a fogyasztók részére továbbadható. Bankközi díjak – a legfontosabb kísérő intézkedések Határokon átnyúló kártyaelfogadás || A határokon átnyúló kártyaelfogadást hátráltató, a kártyarendszerek és a jogszabályok által támasztott akadályok felszámolása || A működési költségek szintjén a nagy forgalmat bonyolító kereskedőknél jelentkező 3 milliárd EUR-nak megfelelő éves megtakarítás része (a határokon átnyúló műveletekhez kapcsolódó bankközi díjak szabályozásával történő megerősítés esetén) Korlátozó üzleti szabályok || A bankkártyák általános elfogadására és a megkülönböztetésmentességre vonatkozó szabályok (részleges) megtiltása || A működési költségek szintjén jelentkező, évente várhatóan mintegy 0,6–1,7 milliárd EUR-nak, illetve a javasolt felső korlátok esetén legfeljebb 0,5 milliárd EUR-nak megfelelő megtakarítás a kártyaelfogadó kereskedőknél. A megtakarítás egy része a fogyasztók részére továbbadható. Eltérések a tagállamok között a díjszabás tekintetében || A pótdíjak alkalmazásának tiltása a szabályozott bankközi díjak alá tartozó fizetési eszközök esetében || A fogyasztói oldalon várt megtakarítások éves szinten elérhetik a 731 millió EUR-t. A pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló irányelv által hagyott joghézagok és az irányelv következetlen alkalmazása Harmadik fél szolgáltatóknak a források rendelkezésre állásával kapcsolatos információkhoz való hozzáférése || A pénzeszközök rendelkezésre állásával kapcsolatos információkhoz való hozzáférési feltételek meghatározása, a harmadik fél szolgáltatók jogainak és kötelezettségeinek meghatározása, a felelősségmegosztás tisztázása || A kereskedőknél jelentkező megtakarítások összege évente várhatóan 0,9–3,5 milliárd EUR között alakul, amennyiben a harmadik fél szolgáltatók által nyújtott szolgáltatások a hitelkártyák helyébe lépnek az online műveleteknél. Sokkal (15-75%-kal) alacsonyabb díjak bármely új kártyarendszer esetében. Új online fizetési megoldások válnak elérhetővé a fogyasztók részére, ideértve azokat is, akik nem rendelkeznek hitelkártyával. Negatív hatály (mentességek) || A hatály módosítása a kereskedelmi ügynökök és a zártkörű hálózatok tekintetében; A hatály kiterjesztése a informatikai / távközlési eszközökön keresztül kezdeményezett műveletekre és a független bankjegykiadó automatákra; A mentesített szolgáltatások tekintetében az illetékes hatóságok általi engedélyeztetés előírása || Az érintett pénzforgalmi szolgáltatóknál várhatóan felmerülő (egyszeri) költség 128–193 millió EUR-ra tehető. Az előnyök nem számszerűsíthetők, de az előnyök közé tartozik a hatékonyabb fogyasztóvédelem, a biztonságosabb fizetések és az egyenlő versenyfeltételek. Pozitív hatály (egyoldali műveletek és nem uniós pénznemben teljesített műveletek) || A pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló irányelv (III. és IV. cím) hatályának szelektív kiterjesztése az egyoldali műveletekre és a nem uniós pénznemben teljesített műveletekre. || Elhanyagolható költségek. A pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló irányelv előnyeit élvező fizetési műveletek volumene éves szinten kb. 60 milliárd EUR-val bővül, ami pénzforgalmi szolgáltatások mintegy 32 millió igénybe vevőjéhez köthető. Az érdekeltekre gyakorolt hatás A fent tárgyalt közvetlen gazdasági előnyökön túl: A fogyasztók elsősorban a fizetési eszközök nagyobb választékából profitálhatnak, különösen a harmadik fél szolgáltatók által kínált szolgáltatások és a mobilfizetési lehetőségek révén; továbbá előnyös számukra a fogyasztóvédelmi szabályok megerősítése és a lakossági fizetések irányítási rendszerébe való fokozottabb bevonásuk is. A kereskedők szabad kezet kapnak a fizetési eszközök elfogadása terén (azáltal, hogy lehetővé válik számukra a drága kártyák visszautasítása; a kereskedők számára továbbá előnyöket tartogat a magasabb fokú szabványosítás (például a kártyaolvasó terminálok racionalizálásán keresztül) és a határokon átnyúló / központi kártyaelfogadás. A kínálati oldali új belépők számára biztosítva lesznek az egyenlő verseny- és piacrajutási feltételek (pl. a harmadik fél szolgáltatók és az új kártyarendszerek részére); továbbá élvezhetik a bankközi díjak szabályozásának előnyeit. A meglévő pénzforgalmi szolgáltatók és kártyarendszerek esetében a bankközi díjak szabályozása miatt csökkenhetnek a bankok és a kártyarendszerek bevételei; továbbá ezek fokozottabb versennyel néznek szembe az új belépők miatt. Közép- és hosszú távon azonban várhatóan a meglévő szereplők is profitálni fognak a szabványosításból és a jelenleginél jóval magasabb kártyaforgalomból (ami annak lenne köszönhető, hogy sokkal több, főleg kisebb forgalmú kereskedő kezdené elfogadni a kártyákat.) 7. Javasolt szabályozási eszközök A pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló irányelv felülvizsgálatán keresztül a javasolt intézkedések jelentős része megvalósítható. Ez különösen azokra a területekre érvényes, amelyeket a pénzforgalmi szolgáltatásokról szóló irányelv már jelenleg is szabályoz, így például a harmadik fél szolgáltatók piacra jutását, a pótdíjak alkalmazását és a pénzforgalmi intézményekre vonatkozó szabályokat érintő területekre. Más területeken, például a bankközi díjak szabályozása vagy a kiegészítő intézkedések terén kifejezetten erre irányuló rendeletre van szükség. A fent leírt intézkedések egy részének megvalósításához, így például az európai szabványügyi szervezetek bevonásához nem jogalkotási eszközökre van szükség. [1] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2007:319:0001:0036:HU:PDF [2] http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/information_society/data/main_tables [3] Különösen a számos versenyjogi eljárás tükrében.