[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 21.02.2006

COM(2006) 72 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE

a Bizottság második jelentése a pénzmosásról, valamint a bűncselekményhez felhasznált eszközök és az abból származó jövedelmek azonosításáról, felkutatásáról, befagyasztásáról, lefoglalásáról és elkobzásáról szóló, 2001. június 26-i tanácsi kerethatározat 6. cikke alapján {SEC(2006) 219}

1. BEVEZETÉS

Ez a második értékelés annak a 2004. április 5-i bizottsági jelentésnek[1] a folytatása, amely a pénzmosásról, valamint a bűncselekményhez felhasznált eszközök és az abból származó jövedelmek azonosításáról, felkutatásáról, befagyasztásáról, lefoglalásáról és elkobzásáról szóló, 2001. június 26-i tanácsi kerethatározat[2] 6. cikke alapján készült. 2004. október 25-26-i ülésén a Tanács tudomásul vette a Bizottság jelentését, és felkérte a kerethatározatnak történő megfelelést még nem biztosító tagállamokat, hogy ezt minél gyorsabban tegyék meg, és nyújtsanak be információkat az elért eredményekről. A Tanács második értékelő jelentést kért, és felkérte az első jelentésben természetesen nem értékelt új tagállamokat, hogy adják át a szöveg nemzeti jogukba történő átültetésével kapcsolatos információkat.

Az információk benyújtására kitűzött 2004. december 31-i határidő ellenére nem minden tagállamnak állt módjában a megadott határidőn belül válaszolni. A Bizottság 2004. március 4-én emlékeztető levelet küldött, júniusban pedig elektronikus úton utolsó figyelmeztetést, így 2005. július végére egyetlen új tagállam (MT) nem adta át az információkat a Bizottságnak. Az a két tagállam (AT és PT), amely az első értékeléshez nem küldött időben információt, időközben átadta a lényegi információkat. Mindazonáltal sajnáljuk, hogy a kerethatározat szövegének csak részlegesen megfelelőnek ítélt tagállamok nem nyújtottak be információt, mások pedig nem nyújtottak be elegendő információt ahhoz, hogy a Bizottság teljesíthesse a feladatát. A GR által benyújtott információk különösen hiányosak. Csak DE, IT, SE és UK nyújtottak be kiegészítő magyarázatot az első jelentésben lévő megjegyzések alapján.

Ez a jelentés elsősorban azokkal a tagállamokkal foglalkozik, amelyek az első jelentésben nem szerepeltek. Az első jelentésben szereplő és később pontosításokat benyújtó tagállamok helyzetét a jelentés összefoglalja. Csak a Bizottsághoz 2005. július 30. előtt beérkező válaszokat vettük figyelembe.

Az Európai Unió hivatalos nyelveire lefordítható dokumentumok maximális méretének következtében a 2., 3. és 4. cikk értelmében adott válaszoknak csak tömör összefoglalása szerepel a dokumentumban[3].

2. A KERETHATÁROZATNAK VALÓ MEGFELELÉS ÉRDEKÉBEN HOZOTT NEMZETI INTÉZKEDÉSEK ELEMZÉSE

2.1. 1. cikk: Fenntartások az 1990. évi egyezménnyel kapcsolatban

2.1.1. Első cikk, a) pont Fenntartások az 1990. évi egyezmény 2. cikkével kapcsolatban

Az első értékelés kiemelte, hogy három tagállam (GR, LU és SE) nem felel meg az 1. cikk a) pontjának. 2004. augusztus 30-i és 2005. június 29-i levelében SE kiegészítő információkat közölt. A 2005. július 1-jén hatályba lépett, a büntető törvénykönyv módosításáról szóló, 2005. május 19-i törvény kiterjeszti az elkobzási eljárást a legalább egy év börtönbüntetéssel sújtható egyéb jogsértésekre is. A fenntartás továbbra is érvényes az adó-bűncselekményekkel szerzett jövedelem elkobzására, a kerethatározat azonban lehetővé teszi ezt a kivételt.

A 10 új tagállam közül kilenc megfelel az 1. cikk a) pontja rendelkezéseinek. MT az 1999. november 19-i nyilatkozatban a máltai jogban bűncselekménynek tekintett jogsértésekre korlátozta a 2. cikk alkalmazását.

2.1.2. Első cikk, b) pont: fenntartások az 1990. évi egyezmény 6. cikkével kapcsolatban

Az első értékelés négy tagállamról (AT, GR, LU és PT) állapította meg, hogy az 1.cikk b) pontjának nem megfelelő fenntartásokat alkalmaznak.

A PT által közölt információk szerint a büntető törvénykönyv módosítása úgy rendelkezik, hogy az alapul szolgáló jogsértések közé tartoznak a legalább hat hónap, legfeljebb öt év börtönbüntetéssel sújtható jogsértések.

AT azokra a bűncselekményekre korlátozza az alapul szolgáló jogsértések alkalmazási körét, amelyek az osztrák büntető törvénykönyv szerint három évnél hosszabb börtönbüntetéssel sújthatók. AT megfelelőnek ítéli magát az 1. cikk b) pontjának szövegezésével, mert az ország büntetőrendszere a legkisebb büntetési tétel meghatározására épül. A legkisebb büntetési tétel a legalább öt év szabadságelvonással járó intézkedés Léteznek azonban 3 évvel vagy annál rövidebb (és egy évnél hosszabb) börtönbüntetéssel sújtható jogsértések, amelyek nem járnak legkisebb büntetési tétellel. Ezek a jogsértések jelenleg nem tartoznak az 1990. évi egyezmény 6. cikkével kapcsolatos osztrák fenntartások hatálya alá, ezért Ausztria nem felel meg az 1. cikk b) pontja szövegének.

GR bejelentette, hogy a jelenleg konzultáció alatt álló törvénytervezet eltörli a 2655/1998 törvényben szereplő, a 2. és a 6. cikkel kapcsolatos fenntartásokat. A törvénytervezet három kategóriát hoz létre a pénzmosást megelőző jogsértéseknek. A bűncselekmények konkrét listája mellett a törvénytervezet kiegészíti az alapul szolgáló jogsértés meghatározását a börtönbüntetéssel sújtható bűncselekményekkel (amely büntetés alsó és felső határát még meg kell határozni), illetve az olyan, meghatározandó alsó és felső határú börtönbüntetéssel sújtható jogsértésekkel, amelyekből az egyelőre nem meghatározott felső határnál nagyobb összegű jövedelem származik. Ezen a ponton nem lehet megállapítani, hogy a törvénytervezet végleg megszünteti-e az első jelentésben ismertetett kifogásokat.

Kiegészítő információk hiányában nem állapítható meg, hogy LU-ra már nem érvényesek az első értékelés során felmerült kedvezőtlen megjegyzések.

A 10 új tagállam közül nyolc megfelel az 1. cikk b) pontja rendelkezéseinek. MT azonban az 1999. november 19-i nyilatkozatban a máltai jogban bűncselekménynek tekintett jogsértésekre korlátozta a 6. cikk (1) bekezdésének alkalmazását. HU a 2000. március 2-i nyilatkozattal a büntető törvénykönyvében említett alapul szolgáló jogsértésekre korlátozta a 6. cikk (1) bekezdésének alkalmazását.

2.2. 2. cikk: szankciók

Az első értékelésből az derült ki, hogy a 11, információt szolgáltató tagállam megfelelt a 2. cikknek. DK, FI és SE jogalkotása azonban csak súlyos vagy minősített pénzmosás esetén írt elő a 2. cikknek megfelelő büntetést. Az alap jogsértést a kerethatározatban előírtnál alacsonyabb szintű büntetéssel sújtották.

SE jelezni kívánta, hogy nincs lényeges különbség nemzeti rendszere és a többi tagállam többségében hatályos rendszerek között, mert a büntetések kiszabásakor figyelembe veszik a jogsértés súlyosságát, akár egyértelmű a súlyosság és a büntetés közötti viszony – mint Svédországban –, akár nem – mint a többi európai jogrendszerben, ahol a bírónak nagyobb mozgástere van a kiszabott büntetés és az elkövetett cselekmény arányosításában. A svéd válasz tehát biztosítja a kiegészítő magyarázatot, amely alátámasztja azt az állítást, hogy SE megfelel a 2. cikk rendelkezéseinek. A büntetések különböző országokban közzétett skáláján túl csak az ítélkezési gyakorlat alapos elemzése hasonlíthatná össze az európai igazságügyi rendszerek pénzmosással szembeni szigorúságát, ez azonban kívül esik értékelésünk hatáskörén. AT is azzal indokolta a büntetések hasonló ihletésű skáláját, hogy a jogrendszerek koherenciája figyelembe vételének szükségességére hivatkozott.

Ugyanakkor a büntetések súlyozása váratlan és nemkívánatos hatásokkal járhat a 2005/212/IB kerethatározat végrehajtására. A pénzmosással összefüggő jogsértések területén a 3. cikkben említett, megerősített elkobzási hatáskör akkor érvényes, ha a jogsértést bűnszervezet keretében követték el, és legalább négy év maximális szabadságvesztés-büntetéssel sújtják.

Biztosítani kellene tehát, hogy a szervezett bűnözés keretében végzett pénzmosás szisztematikusan beépüljön a „különösen súlyos vagy rendszeres” (DK) vagy „kiterjedt és magas színvonalú” (FI) pénzmosásba[4]. Általánosabban szólva az a kérdés, hogy a 2005/212/IB kerethatározat rendelkezéseinek alkalmazásakor az egyszerű pénzmosás jogsértése elkülönül-e a minősített jogsértéstől[5].

GR nem nyújtott be a 2. cikk végrehajtásának értékelését lehetővé tévő írásbeli információt.

Az információt benyújtó kilenc új tagállam közül:

– a magyar jogalkotás hivatalból mentesíti az eljárás alól azokat a személyeket, akik feltárják vagy megkísérlik feltárni a rendőri hatóságok előtt ismeretlen pénzmosás tényeit. Ez a mentesség túlzottnak tűnik, mert az a „szemtelen” pénzmosó is kihasználhatja, aki éppen e mentesség érdekében tárja fel pénzmosási tevékenységét a rendőrség előtt. Másrészt meg kell említeni, hogy a magyar jogszabályok szerint csak a szakmai tevékenységek keretében lehet pénzmosást elkövetni, ami túlságosan szűk értelmezés;

– a Cseh Köztársaság kormánya által 2004. június 9-én elfogadott törvénytervezet két évről négy évre emeli az alapjogsértés maximális büntetését, de bevezet egy rendelkezést, amely szerint halmozati büntetés esetén az alapul szolgáló jogsértéshez kapcsolódó szankció érvényesül, amennyiben az alapul szolgáló jogsértésért kiszabott szankció kisebb, mint a pénzmosásért kiszabott szankció. Az intézkedés tényleges hatáskörét nehéz értékelni, de a Cseh Köztársaságnak a jogalkotás teljes körű megfelelése érdekében módosítania kell a tervezet e részletét.

2.3. 3. cikk: Értékelkobzás

Az első értékelés alapján értékelkobzásra különböző mértékben, de legalább alternatív intézkedésként (még ha csak speciális esetben vagy csak bizonyos jogsértések vagy vagyontárgyak esetén is) tizenegy tagállamban van lehetőség belső eljárásban (BE, DK, DE, FR, IE, IT, LU, NL, FI, SE és UK), illetve legalább kilenc tagállamban (BE, DK, FR, IE, IT, NL, FI, SE, UK és valószínűleg DE) külföldi kérelmek esetén.

LU és ES az első értékelés idején jelezte, hogy a 3. cikknek való megfelelés érdekében új törvényekkel egészítik ki nemzeti rendelkezéseiket, de a jogalkotási munka alakulásáról nem küldtek tájékoztatást.

GR kijelentette, hogy megfelel a 3. cikknek, de nem küldte el a megfelelő szövegeket.

2.3.1. Belső eljárások

A második értékeléshez gyűjtött információk alapján elterjedt az értékelkobzás eljárása, különösen akkor, amikor a bűncselekményből származó jövedelem elkobzására nincs lehetőség. A belső eljárások szempontjából tehát IT, PT, LT, PL, CY, CZ, SK, SI és HU megfelel a 3. cikknek. Ausztriában a büntető törvénykönyv 20. cikke alapján jogtalan meggazdagodásért pénzbírság szabható ki a jogsértés elkövetőire; a pénzbírság legfeljebb a jogsértés elkövetéséből származó vagy az elkövetésért kapott összegnek felelhet meg. A pénzbírság csak a 21 802 eurót meghaladó meggazdagodásra szabható ki, amely összeg sokkal nagyobb, mint a 3. cikkben előírt küszöb. Az LV által közölt információk alapján az országban nincs lehetőség értékelkobzásra.

2.3.2. Külső eljárások

Emlékeztetni kell, hogy minden tagállam aláírta az Európa Tanács 141. egyezményét, amely olyan intézkedések elfogadására kötelezi a feleket, amelyek lehetővé teszik a bűncselekmény értékének megfelelő pénzösszeg elkobzására irányuló külső kérelmek teljesítését.

Az első értékelő jelentés megemlítette az egyes tagállamoktól származó magyarázatok viszonylagos homályosságát. Noha a gyűjtés második hulláma során szerzett információk értékesek, hasonló véleményt kell megfogalmaznunk. Ez alól kivétel a DE által javasolt módosítás, amely megvilágíthatja az ország 3. cikkel kapcsolatos helyzetét.

2.4. 4. cikk: Kölcsönös jogsegélykérelmek kezelése

E cikknek megfelelően a más tagállamoktól érkezett, vagyoni értékek azonosítására, felkutatására, befagyasztására vagy lefoglalására és elkobzására vonatkozó kölcsönös jogsegélykérelmeket ugyanolyan prioritással kell kezelni, mint amellyel az ilyen intézkedéseket a belső eljárásokban kezelik.

Az első jelentés szerint a Bizottság nem kapott a tagállamoktól elegendő információt annak megállapításához, hogy ezt a rendelkezést átültették.

Az azóta beérkezett információk általában az Európa Tanács 1990. évi egyezményének alkalmazására (CY, CZ, SI), a külföldi kérelmek elfogadási feltételeit szabályozó jogalkotási szövegekre (AT, CY, SE, EE és HU) vagy az igazságügyi hatóságoknak a külföldi kérelmek elfogadása tárgyában irányt mutató infrajogalkotási szövegekre vonatkoznak. A Bizottság nem kívánja kétségbe vonni a kapott információk valóságtartalmát, de kénytelen megismételni a megjegyzését, mert a 4. cikk végrehajtásának hatékony értékeléséhez más típusú értékelési módszereket kell alkalmazni.

A 2003. július 22-i 2003/577/IB tanácsi kerethatározat – amelynek a tagállamoknak 2005. augusztus 2-ig kellett megfelelniük – implicit módon biztosítja a 4. cikk jobb alkalmazását[6]. Ugyanennek a logikának része az elkobzásra vonatkozó határozatok kölcsönös elismerésének elvéről jelenleg folyó munka. Jelentős előrelépést jelentene az utóbbi kerethatározat gyors elfogadása.

2.5. 7. cikk: Területi hatály

A 7. cikk szerint a kerethatározat akkor lép hatályba Gibraltáron, amikor kiterjesztik az országra az Európa Tanács 1990. évi egyezményét. UK jelezte, hogy ez a feltétel még nem teljesült, és nincs előkészületben olyan rendelkezés, amely pótolná ezt a hiányosságot.

3. KÖVETKEZTETÉSEK

A konkrét rendelkezések átültetésének helyzete pillanatnyilag a következő:

1. cikk a) pont : Görögországnak, Luxemburgnak és Máltának valószínűleg újra kell fogalmaznia az 1990. évi egyezmény 2. cikkével kapcsolatos fenntartásait.

1. cikk b) pont : Ausztria, Görögország és Luxemburg továbbra sem teljesíti a szükséges feltételeket. Az új tagállamok közül Málta és Magyarország fenntartásai nem tűnnek mgfelelőnek.

2. cikk: Minden választ adó tagállam megfelel ennek a cikknek. Három megjegyzést kell azonban tenni:

- A Cseh Köztársaságnak módosítania kell egy törvénytervezetet, hogy biztosítsa a teljes megfelelést;

- Magyarországnak újra kellene fogalmaznia a pénzmosásról szóló meghatározását, illetve azt a rendelkezést, amely hivatalból mentesíti a pénzmosási tevékenységet feltárókat;

- A 2. cikknek megfelelő maximális szankcióra csak akkor kerül sor, ha a bíró fenntartja a minősített pénzmosás tényét (Ausztria, Dánia, Finnország, Svédország, Cseh Köztársaság, Szlovákia).

3. cikk: Értékelkobzásra különböző mértékben, de legalább alternatív intézkedésként (még ha csak speciális esetben vagy csak bizonyos jogsértések vagy javak esetén is) lehetőség van a legtöbb tagállam belső eljárásaiban. Az egyetlen kivétel Lettország, ahol nincs ilyen eljárás. Ausztriában az elkobzás eljárása csak a 3. cikk rendelkezéseinél magasabb küszöb esetén érvényes. A külföldi kérelmek tekintetében kevés kiegészítő információ érkezett az első értékelés helyzetfelméréséhez képest. Az információt szolgáltató új tagállamokban általában tiszteletben tartják az e tárgyban érvényes nemzetközi szövegeket.

4. cikk: A Bizottság megítélése szerint továbbra sem rendelkezik elegendő információval annak megállapításához, hogy ezt a rendelkezést átültették. A Bizottság úgy ítéli meg, hogy e cikk végrehajtását megkönnyítené, ha az elkobzásra vonatkozó határozatok kölcsönös elismeréséről szóló kezdeményezések minél hamarabb megvalósulnának.

7. cikk: Az Egyesült Királyságban még mindig nem ültették át ezt a rendelkezést.

[1] COM(2004) 230., 2004.4.5.

[2] HL L 182., 2001.7.5., 1. o.

[3] Részletesebb összefoglaló a mellékletben szereplő SEC-dokumentumban található.

[4] Csak példaként említjük

[5] Így Ausztria esetében a bűn- vagy terrorista szervezetek eszközeinek harmadik személyek által történő újrafelhasználásától.

[6] 14622/04 COPEN 135 dokumentum, 2004. december 17. és 14622/04 COR 1 COPEN 135 dokumentum, 2005. január 17.