[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 19.3.2008

COM(2008) 153 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

AZ EGYSÉGES EURÓPAI ELEKTRONIKUS HÍRKÖZLÉSI PIAC FEJLŐDÉSÉRŐL SZÓLÓ 2007. ÉVI JELENTÉS (13. JELENTÉS)

{SEC(2008) 356}

1. BEVEZETÉS

E közlemény az elektronikus hírközlési ágazatban 2007 során bekövetkezett fejleményeket mutatja be[1].

Az uniós keretszabályozást oly módon alakították ki, hogy biztosítsa az innovatív, vonzó és megfizethető szolgáltatások kialakítására irányuló, a verseny és az egyre növekvő mértékben integrált európai piac által ösztönzött beruházásokat, ezáltal pedig előnyökhöz juttassa a felhasználókat és a fogyasztókat. A keretszabályozás végső célja az előzetes gazdasági szabályozás fokozatos megszüntetése, természetesen csak ott, ahol a verseny kellő mértékben fejlett.

Bár ez a megközelítés sikeresnek bizonyult, az egységes piac erősítése, a verseny fokozása és a szabályozási terhek csökkentése révén további előnyöket lehetne elérni.

A Bizottság ennek megfelelően egy, az érintett piacokról szóló módosított ajánlást[2], illetve több, az uniós keretszabályozást alkotó irányelvek módosítására vonatkozó javaslatot[3] adott ki. Ezek elsősorban arra irányulnak, hogy a nemzeti szabályozás következetesebb alkalmazása, a fogyasztóvédelem növelése és a fogyasztók jogainak erősítése, illetve a hatékonyabb spektrumgazdálkodás és -végrehajtás révén megszilárduljon a belső piac.

2. PIACI HELYZETKÉP

A távközlési ágazat a teljes IKT-ágazat legnagyobb szegmense: a teljes érték körülbelül 44%-át teszi ki[4]. Az ágazat 2007-ben valószínűleg elérte az 1,9%-os növekedést[5], a munkatermelékenység növekedéséhez pedig körülbelül 12%-ban járul hozzá[6], így továbbra is az európai gazdaság kulcsát jelenti. Az ágazat bevétele becslések alapján a 2006. évi 289 milliárd euróról 293 milliárd euróra növekedett4. A vezetékes telefonszolgáltatásból származó bevételek csökkennek, míg a mobiltelefon-szolgáltatás és a vezetékes széles sávú adatszolgáltatás továbbra is erőteljes növekedést mutat.

2007-ben a fogyasztók újabb árcsökkenést tapasztalhattak, elsősorban a mobil-hangszolgáltatások terén. Ezen előnyökhöz továbbiak kapcsolódtak, így különösen az olyan szolgáltatások egyre növekvő elérhetősége, mint a mobil széles sávú, illetve a nagysebességű – ezen belül is a száloptikás átvitelű – helyhez kötött szolgáltatások. Az EU legtöbb piacán növekvő értékesítés mellett csökkennek az árak, ami arra utal, hogy az átlagos európai fogyasztó számára az elektronikus hírközlési piac 2007-ben jobb feltételeket kínált, mint egy évvel korábban.

A Bizottság továbbra is megkülönböztetett figyelmet szentel azoknak a területeknek, amelyeken a piaci fejlemények nem vezettek az ár-érték arány javulásához. 2007-ben a barangolásról (roaming) szóló uniós rendelet[7] az EU területén belüli hívásokért fizetett magas barangolási díjak kérdését kívánta rendezni. Az iparág részéről tapasztalt borúlátó előrejelzések nem igazolódtak be. A Bizottság továbbra is figyelemmel fogja kísérni az SMS- és adatátviteli roamingszolgáltatások árának alakulását, és ezekről 2008-ban jelentést fog készíteni a Tanács és a Parlament részére.

Beruházások

2007-ben az ágazatban megvalósuló beruházások összértéke – a tőkekiadásokban mérve – a becslések szerint több mint 50 milliárd eurót tett ki, ami 2006-hoz képest további emelkedést jelent. Ez volt az ötödik egymást követő év, amikor a beruházások szintje nőtt az előző évhez képest.

2007-ben a vezetékes szolgáltatást nyújtó hagyományos piaci szereplők – 2006-hoz hasonlóan – bevételük közel 13,5%-át fektették be. Ez az érték az alternatív szolgáltatók esetében ismét magasabb volt: Franciaországban és Olaszországban például a vezető alternatív szolgáltatók bevételük közel 30%-át fektették be. A becslések alapján a teljes összeg 25%-át az új belépők által végrehajtott befektetések teszik ki.

Pénzügyi kilátások

Néhány nehezebb évet követően 2005-től kezdődően az elektronikus hírközlési ágazatnak sikerült felzárkóznia a piac általános teljesítményéhez. Számos pénzügyi elemző most „az előre jelzettnél jobb teljesítményt nyújtónak” minősíti az ágazatot olyan jellemzők alapján, mint a vezetékes telefonszolgáltatásból és a széles sávú adatszolgáltatásból származó folyamatosan magas pénzforgalom, továbbá az ahhoz kapcsolódó, az elmúlt évek során csökkenést mutató hitelállomány és a magas osztalékhozam.

[pic]

Mobiltelefon

A mobilágazat bevétele a 2006-os 133 milliárd euróról4 a becslések szerint 137 milliárd euróra5 emelkedett, és az előző évi 4,1%-os növekedéssel szemben 3,8%-os növekedést ért el.

A tavalyi 103,2%-ról a mobiltelefon elterjedtsége tovább növekedett, és a teljes népesség viszonylatában immár elérte a 111,8%-ot.

[pic]

A bevételek növekedésének mértéke a verseny fokozódását és a kiskereskedelmi árak csökkenését tükrözi, amelyhez a legtöbb országban a piac telítettsége és csökkenő hívásvégződtetési díjak kapcsolódnak. Míg az alacsony mértékű használatot tükröző fogyasztói kosárban[8] az árak körülbelül 10%-kal csökkentek, addig az átlagos, illetve magas használat esetében csaknem 14%-kal.

A piacvezető szolgáltatók, a fő versenytársak és az új belépők relatív piaci részesedésében 2004. óta nem következett be számottevő változás.

[pic]

Mobil adatszolgáltatás

Az SMS továbbra is fontos bevételi forrás, a 2007-es bevételek körülbelül 14%-át teszi ki, de az adatszolgáltatás egyéb fajtái is jelentős növekedést mutatnak: a 2006-os 5%-hoz képest körülbelül 7%-ot tesznek ki.

A harmadik generációs szolgáltatás 2007-ben lendületes növekedésnek indult. A tavalyi 70-hez képest jelenleg már 86 szolgáltató kínál harmadik generációs szolgáltatásokat kereskedelmi alapon valamennyi tagállamban. A harmadik generációs szolgáltatásokkal való lefedettség a 2006 végén regisztrált 11%-ról 2007 végére a becslések szerint 20%-ra növekedett[9], ami több mint 88 millió előfizetőt jelent. A mobil széles sávú szolgáltatáshoz kapcsoló adatkártyák egyre fontosabb bevételi forrást képeznek (különösen Ausztriában).

Mobilhívás-végződtetési díjak

A szabályozási beavatkozások következtében a mobilhívás-végződtetés díjai tovább csökkentek, azonban az egységes piac szempontjából akadályt jelent az, hogy e megközelítések nem egységesek. A mobilhívás-végződtetés átlagos díja ebben az évben csökkent először 10 cent alá (egészen pontosan 9,67 centre), azaz 2006 októberéhez képest 12%-os csökkenés következett be. A mobilhívás-végződtetés díjai tekintetében azonban jelentős különbségek vannak az egyes tagállamok között: a díj Cipruson a legalacsonyabb (1,93 cent), Észtországban pedig a legmagasabb (22,37 cent). Az átlagos mobilhívás-végződtetési díj 8,7-szer magasabb, mint az átlagos vezetékes hívás-végződtetési díj.

[pic]

A mobilszámok hordozhatósága

Az elmúlt évben az átvitt mobilszámok mennyisége 7,1 millióval nőtt. 2007 októberéig 46 millió előfizető (8,31%) vette igénybe a számhordozás lehetőségét. Csak Olaszországban több mint 14 millió fogyasztó döntött így, ami az összes mobiltelefonszám 15,96%-át jelenti. Az átvitt számok aránya Finnországban a legmagasabb (68,18%), ezt követi Dánia (42,06%) és Spanyolország (27,3%). Általánosságban azonban a számhordozhatóság terén elért teljesítmény egyenetlen: a szolgáltatást több tagállamban az előfizetők csupán elhanyagolható százaléka veszi igénybe, és annak a versenyre gyakorolt potenciális hatását sem sikerült teljes mértékben kiaknázni. Ezért a Bizottság azt javasolta, hogy csökkentsék egy munkanapra azt az időt, amelyen belül a szolgáltatóknak végre kell hajtaniuk a szám átvitelét.

[pic]

Barangolás

A barangolásról szóló uniós rendelet 2007. június 30-án lépett hatályba és azt valamennyi tagállamban – kisebb nehézségek mellett – sikerült végrehajtani. A roaming-hívások tekintetében a fogyasztók ma már jelentős, 60% körüli megtakarítást könyvelhetnek el. A Bizottság jelenleg a rendelet működését vizsgálja, különös tekintettel arra, hogy célszerű lenne-e azt 2010 júniusáig meghosszabbítani, illetve szükség van-e az SMS-ekért és az adatletöltésekért fizetett barangolási díjak szabályozására.

Vezetékes hangszolgáltatás

A vezetékes hangszolgáltatásból származó bevételek – 2006-hoz hasonlóan – az elmúlt évben is körülbelül 5%-kal4 csökkentek. A bevételek a becslések szerint 79 milliárd eurót4 tettek ki. A forgalmi mennyiségek csökkenése annak tudható be, hogy egyre több fogyasztó vált át az IP-alapú, illetve a mobil szolgáltatásra.

A vezetékes szolgáltatást nyújtó hagyományos piaci szereplők piaci részesedése (a kiskereskedelmi bevételek és a forgalmi mennyiségek tekintetében) gyakorlatilag stabilizálódott, kivéve a nemzetközi hívásokat, ahol folytatódott a csökkenés. Azonban egyes országokban a hagyományos szolgáltatók megerősítették pozícióikat, és a piac továbbra is igen koncentrált. Ennek ellenére növekedett az új belépők által biztosított közvetlen hozzáférési vonalak száma, és a vezetékes szám hordozhatósága továbbra is jelentős mértékben járul hozzá a versenyhez.

[pic]

Kapcsolt szolgáltatások

A platformok egységesítésével párhuzamosan folytatódik a kapcsolt szolgáltatások térhódítása: a szolgáltatók egy csomagban, átalányárért kínálnak vezetékes hangszolgáltatást, széles sávú hozzáférést, tv-csatornákat és mobiltelefon-szolgáltatást. Alapvető fontosságú ugyanakkor az, hogy az alternatív szolgáltatók hozzáférjenek a szükséges nagykereskedelmi beszerzési árakhoz annak érdekében, hogy versenyképes szolgáltatásokat tudjanak kínálni, továbbá az, hogy a fogyasztók szolgáltatóváltási szabadságát indokolatlanul semmi ne korlátozza. Egy uniós felmérés[10] során kiderült, hogy – szemben a tavalyi 18%-kal – immár a háztartások 29%-a rendelkezik legalább egy kapcsolt szolgáltatást nyújtó előfizetéssel.

VoIP

Bár a VoIP-szolgáltatás igénybevétele számos tagállamban növekszik, a teljes vezetékes forgalomnak Franciaországban például 14%-át, Ausztriában 6,3%-át, Szlovéniában pedig 5,6%-át teszi ki, a technológiában rejlő lehetőségek kiaknázását nehezíthetik a nemzeti szabályozó hatóságok intézkedései közötti különbségek. Egyértelmű különbségek tapasztalhatók például a telefonszámok kiosztása, a számhordozhatóság, az összekapcsolás, a szolgáltatás minősége és a hívó fél tartózkodási helyére vonatkozó információnak a segélyszolgálatok részére történő biztosítása terén, illetve a tekintetben, hogy a VoIP-szolgáltatást egyes hatóságok hagyományos hangszolgáltatásként kezelik. Az európai szabályozók csoportja (ERG) nemrégiben közös álláspontot adott ki[11], amely e témák közül többel is foglalkozik, és amelynek célja egy egységesebb megközelítés kialakítása.

Széles sávú szolgáltatások

A vezetékes – elsősorban széles sávú – adatszolgáltatásból származó bevételek terén továbbra is erőteljes növekedés tapasztalható. Ez az ágazat a 2006-os 58,5 milliárdhoz képest a becslések szerint összességében 62 milliárd euro bevételt termelt4.

A vezetékes széles sávú hozzáférési vonalak száma a 2007. januári 80 millióhoz képest 2008. január 1-jén meghaladta a 99 milliót.

A szolgáltatás elterjedtsége az EU átlagában a 2007. januári 16,3%-hoz képest 2008 januárjára 20,0%-ra nőtt.

[pic]

A legjobban és a kevésbé jól teljesítő tagállamok közötti rés a 2007. januári 27,4 százalékpontról 2008 januárjára 28,0 százalékpontra nőtt.

A széles sávú szolgáltatás elérhetősége tekintetében a városi és a vidéki területek között is jelentős különbségek tapasztalhatók. A DSL elterjedtsége például a vidéki területeken 71,3%-os, míg országos átlagban 89,3%-os (a városi területeken pedig 94%-os). A kábelhálózatok esetében a különbség még szembetűnőbb: a vidéki területeken mindössze 7,4%-os, míg az országos átlag 35,6%. A DSL, illetve a kábelszolgáltatás elterjedtsége tekintetében a vidéki területek és az országos átlag közötti különbség különösen Szlovákiában, Olaszországban, Lettországban és Németországban jelentős[12].

E probléma kezelésére a Bizottság reformjavaslatokat dolgozott ki, amelyek annak elősegítésére irányulnak, hogy a digitális áttérést követően felszabaduló frekvenciák egy részét a vidéki területek széles sávú lefedettségének vezeték nélküli megoldásokon keresztül való biztosítására használják.

Nemzetközi összehasonlítás

2007 júliusában Dánia és Hollandia büszkélkedhetett a legmagasabb elterjedtségi aránnyal a világon, ám nemzetközi összehasonlításban az EU számos más tagállama is az élenjárók között volt. Bár az Egyesült Államok és Korea 2007. óta javította teljesítményét, ma már nyolc olyan uniós tagállam is van, ahol a széles sávú hozzáférés elterjedtsége jobb, mint az Egyesült Államokban.

[pic]

Az EU-n belül Finnországban, Németországban, Svédországban, Írországban és Cipruson ment végbe a legjelentősebb fejlődés. Míg Finnország és Svédország esetében a növekedés már eleve kedvező helyzetről indult, a másik három ország gyors felzárkózást produkált.

[pic]

Széles sávú platformok

Az EU-ban továbbra is a DSL a legelterjedtebb széles sávú hozzáférési technológia: a vonalak körülbelül 80%-a ilyen. A többi technológiához képest ugyanakkor a DSL-vonalak relatív pozíciója erősödött: a 2006-os 34,5%-os növekedés után 2007-ben 22,4%-os növekedés következett be. Ezzel párhuzamosan az alternatív technológiák – elsősorban a kábel, de emellett az optikai kapcsolat az otthonig (FFTH - fibre-to-the-home), a vezeték nélküli csatlakozás (WLL) és a mobil kapcsolat – egyre jelentősebb mértékben járulnak hozzá az egyes platformok közötti verseny kialakulásához.

A kábelen keresztüli széles sávú hozzáférés terén 2007 januárjától kezdődően 21,7%-os növekedés következett be, és különösen Németországban, Lengyelországban, az Egyesült Királyságban, Spanyolországban, Magyarországon és Belgiumban volt jelentős. A legmagasabb optikai kábeles hozzáférési aránnyal rendelkező tagállamokban (azaz Svédországban, Litvániában és Észtországban) 2006-hoz viszonyítva nőtt az FFTH piaci részesedése; a WLL pedig fontos hozzáférési módot jelent Csehországban, Írországban és Szlovákiában. Ez utóbbi tagállamban 2007 során különösen jelentős növekedés következett be.

Verseny

Miközben a széles sávú szolgáltatások piacán a hagyományos szolgáltatók részesedése csökken (a 2007. januári 46,8%-ról a 2008. januári 46,3%-ra), a verseny jelentős része továbbra is ezen szolgáltatók vonalainak viszonteladására épül. Az Egyesült Királyságban például a hagyományos szolgáltató piaci részesedése csupán 25,8%, ám ha a vonalak viszonteladását is figyelembe vesszük, ez az érték csaknem megkétszereződik. Ez a különbség Németországban 18, Luxemburgban pedig 10,8 százalékpont. A hagyományos szolgáltatók piaci részesedése Romániában a legalacsonyabb (17,2%) és Cipruson a legmagasabb (88,0%).

Az új belépők, annak ellenére, hogy a széles sávú hozzáférésnek az előfizetők részére történő biztosításakor jelentős mértékben támaszkodnak a viszonteladásra, fokozatosan eltávolodnak az egyszerű szolgáltatás-alapú versenytől. A helyi hurkokhoz való hozzáférés nagykereskedelmi piaca, amely ma már a PSTN vonalak 12,8%-át teszi ki az EU-ban, az elmúlt év során növekedett (a teljesen átengedett hurkok 54,2%-kal, a megosztott hozzáférés 33,8%-kal), csakúgy, mint a bitfolyam (10,5%-os növekedés). Az a tény, hogy a 11,6 millió viszonteladott vonal és a 6,0 millió bitfolyam vonal mellett ma már 23,5 millió megosztott vonal is működik, azt jelzi, hogy az új belépők egyre jelentősebb beruházásokba kezdenek.

3. SZABÁLYOZÁSI KÖRNYEZET

Intézményi keretek

A nemzeti szabályozó hatóságok hatásköre és forrásai

A Bizottság jelenleg az e témában felmerült aggodalmakat és kétségeket vizsgálja: ezek egyrészt arra vonatkoznak, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok a maximálisan kiszabható pénzbüntetések terén nem rendelkeznek kellően hatékony végrehajtási hatáskörrel (Bulgária, Észtország, Ausztria), másrészt pedig arra, hogy a nemzeti szabályozó hatóság közbe tud-e avatkozni a hozzáférést és az összekapcsolást érintő témákban (Lengyelország, Svédország).

Miközben a nemzeti szabályozó hatóságok hatékonyságát számos országban (Olaszország, Írország, Magyarország, Svédország, Hollandia) sikerült megerősíteni, a Bizottság a források szűkösségével kapcsolatos folyamatos problémákat vizsgálja Bulgáriában, Görögországban, Luxemburgban, Lengyelországban és Szlovákiában.

A nemzeti szabályozó hatóságok számára különösen a kisebb tagállamokban okozhat nehézséget az, hogy az egyre összetettebb piacokon a piac-felülvizsgálatok elvégzéséhez és a korrekciós intézkedések végrehajtásának nyomon követéséhez megtalálják a megfelelő szakértőket, illetve biztosítsák a szükséges forrásokat.

Függetlenség

A nemzeti szabályozó hatóságok függetlensége a szabályozás megbízhatóságának alapfeltétele. Lettországban és Magyarországon már sor került olyan intézkedésekre, amelyek célja a szabályozó hatóságok függetlenségének megerősítése. Bulgáriában, Luxemburgban és különösen Lengyelországban ugyanakkor a nemzeti szabályozó hatóság vezetőjének elmozdítására vonatkozó szabályok kapcsán továbbra is fennállnak bizonyos aggodalmak. Ezért a keretszabályozás felülvizsgálatára irányuló bizottsági javaslatok között a nemzeti szabályozó hatóság függetlenségének megerősítését célzó intézkedések is szerepelnek.

Jogorvoslatok

A nemzeti szabályozó hatóságok döntései elleni hosszadalmas és rendszeres jogorvoslati kérelmek továbbra is akadályát képezik a hatékony végrehajtásnak, annak ellenére, hogy számos tagállam (Németország, Görögország, Írország, Málta, Lengyelország és Svédország) erőfeszítéseket tett a folyamat hatékonyságának növelésére. A Bizottság e területet érintő reformjavaslatai arra irányulnak, hogy a szabályozói döntések végrehajtásának késleltetése céljából az érintettek egyre kevésbé nyúljanak a rendszeres jogorvoslati kérelem eszközéhez.

A szabályozási intézkedések végrehajtása

Piac-felülvizsgálatok

Az első körben végzett piac-felülvizsgálatok mára lényegében – Bulgária és Románia kivételével – valamennyi tagállamban befejeződtek. Bár a Bizottság ennek megfelelően tizenegy tagállammal szemben lezárta a jogsértési eljárásokat, egyértelmű, hogy ezen országok piacain nem következtek be azok a kedvező, a célirányos szabályozásból eredő hatások, amelyek azokban az országokban tapasztalhatók, ahol a piac-felülvizsgálatokat idejében elvégezték.

Azokban a tagállamokban, ahol az első körben végzett piac-felülvizsgálatokat a megfelelő időben és módon végrehajtották, illetve nagykereskedelmi szinten bevezették a szükséges szabályozást, néhány kiskereskedelmi piacot sikerült deregularizálni. Tekintettel az érintett piacokról szóló módosított bizottsági ajánlásra, a nemzeti szabályozó hatóságok által a későbbiekben elvégzendő piac-felülvizsgálatok valószínűleg további deregularizációhoz vezetnek majd a kiskereskedelmi piacokon.

A korrekciós intézkedések végrehajtása

A korrekciós intézkedések kiszabása és végrehajtása tekintetében változó a helyzet. Számos tagállamban (pl. Magyarországon és Lengyelországban) a végleges intézkedések még elfogadásra várnak, más országokban (Németországban, Észtországban, Írországban és Luxemburgban) pedig továbbra is problémát jelent a piac-felülvizsgálatok befejezésétől a végleges kötelezettségek megállapításáig tartó időszak elhúzódása.

Még azokban az esetekben is, ahol megállapították a végleges kötelezettségeket, azok nem kellően részletesek ahhoz, hogy szilárd alapot biztosítsanak a beruházások és a piacra való belépés tekintetében. A kereskedelmi tevékenységeket gyakran addig nem indítják el, amíg – jogorvoslati vagy egyedi jogvita-rendezési eljárások során – nem sikerül tisztázni az alapvető részleteket.

Ezenkívül a szabályozás alá eső termékekre vonatkozó refrenciaajánlatok díjszabási feltételei továbbra sem jelentenek kellő ösztönzést az alternatív szolgáltatók számára ahhoz, hogy szolgáltatásaikkal beszálljanak a versenybe (pl. Litvánia, Luxemburg, Málta, Lengyelország, Szlovákia és Svédország). Másrészről a nagykereskedelmi termékszolgáltatás során tapasztalható nehézségek (ideértve a jelentős piaci erővel rendelkező szolgáltató saját kiskereskedelmi üzletágával szembeni nem árjellegű megkülönböztetést, a szolgáltatás-szintű megállapodásokkal kapcsolatos problémákat, a helymegosztást, a termékek közötti átállást vagy a hordozhatóságot) hátráltathatják a végrehajtást és alááshatják az alternatív kiskereskedelmi ajánlatok versenyképességét.

A költségalapú, illetve a költségelszámolási módszerek kérdése az egyik olyan terület, ahol a legszembetűnőbb az, hogy a jogorvoslatok végrehajtása nem egységes. A költségalapú módszer felé való elmozdulás különböző menetrendet követhet és eltérő mértékű aránytalanságokhoz vezethet, amelyeket nem indokolnak szükségképpen az egyes országok eltérő piaci feltételei.

Ezek a különbségek további terhet jelentenek azon szolgáltatók számára, akik páneurópai szolgáltatásokat szándékoznak beindítani, továbbá akadályt képeznek a elektronikus hírközlési szolgáltatások belső piacának kialakítása szempontjából. A jogorvoslatok gyakorlati végrehajtásának hiánya továbbá abból is adódhat, hogy a nemzeti szabályozó hatóság nem rendelkezik végrehajtási hatáskörrel vagy nem hajlandó élni azzal.

Ezek a hiányosságok arról győzték meg a Bizottságot, hogy a jogorvoslatok meghatározásában közvetlenül vegyen részt, illetve arról, hogy célszerű volna erősíteni a nemzeti szabályozó hatóságok végrehajtási hatáskörét, és ezen elképzeléseit a reformjavaslatokba is beépítette.

A megkülönböztetésmentes feltételeknek a szabályozott piacokon időben és hatékony módon való biztosítása során a nemzeti szabályozó hatóságok által tapasztalt nehézségek számos országban (pl. Olaszország, Lengyelország, Svédország) ahhoz vezettek, hogy a hatóság fontolóra vette a hagyományos szolgáltató helyi hálózatához való hozzáférés és az egyéb kis- és nagykereskedelmi üzletágak funkcionális szétválasztását annak érdekében, hogy a hagyományos szolgáltató kiskereskedelmi üzletága, illetve az alternatív szolgáltatók egyforma esélyekkel jussanak hozzá a nagykereskedelmi beszerzési árakhoz. Írországban maga a hagyományos szolgáltató tett javaslatot a szerkezeti szétválasztás formájára. Ezek a fejlemények arra világítanak rá, hogy egy olyan mechanizmusra van szükség, amellyel biztosítható, hogy a tagállamok által alkalmazott megközelítések egységesek legyenek.

Spektrumgazdálkodás

2007 során további elmozdulást történt a vezeték nélküli hírközlés egységes piacának kialakulása felé, így az egyedi frekvenciahasználati jogok nélküli frekvenciahasználatra vonatkozó intézkedések uniós szintű harmonizációján keresztül (rövid hatótávolságú készülékek, rádiófrekvenciás azonosítás (RFID) és rádiós helyi hozzáférési hálózatok (R-LAN)). Folytatódott az egyre inkább piaci alapon történő spektrumgazdálkodás irányába mutató tendencia. A keretszabályozás módosítására tett javaslatok – a szándékok szerint – meg fogják szilárdítani ezt a tendenciát, amelyet a technológiai fejlődés sebessége, a szolgáltatások iránti igények változása és az egyre inkább globalizálódó piacok is megkövetelnek.

Egyes tagállamok ezenkívül – a Bizottság által a GSM-irányelv hatályon kívül helyezésére és a keretszabályozás módosítására tett javaslatokkal összhangban – a technológia- és szolgáltatás-semleges frekvencia-engedélyezés irányába mozdultak el. Svédországban és az Egyesült Királyságban például a szabályozó hatóság bejelentette azon szándékát, hogy a digitális műsorszórásra való áttérés során felszabaduló frekvenciák legalább egy részét technológia- és szolgáltatás-semlegessé tegye, és számos más tagállam is elkezdte azt a folyamatot, amelynek során az eddig a GSM-szolgáltatások számára fenntartott 900 MHz-es frekvenciasávot a harmadik generációs szolgáltatások számára is elérhetővé teszik[13]. A spektrumgazdálkodás terén Málta, Dánia és Finnország szintén nagy horderejű reformokra készül.

Miközben a spektrum-harmonizációra vonatkozó – a 676/2002/EK határozattal („Rádióspektrum-határozat”) összhangban elfogadott – bizottsági határozatokat 2004. és 2007. között a legtöbb tagállam végrehajtotta, a folyamat befejezéséhez még jelentős erőfeszítésekre van szükség. További nehézséget jelent, hogy az EU spektrum-harmonizációra vonatkozó jogszabályai a Postai és Távközlési Igazgatások Európai Értekezletének (CEPT) nem kötelező erejű kormányközi megállapodásaiban is megjelennek.

A frekvenciasávoknak a mobil műholdas szolgáltatásokat nyújtó rendszerek megvalósítására történő harmonizált felhasználásáról szóló 2007/98/EC határozatot követő lépésként a Bizottság 2007 augusztusában egy európai parlamenti és tanácsi határozatra vonatkozó javaslatot nyújtott be, amely jogalapot teremtene a mobil műholdas rendszerek üzemeltetőinek páneurópai szintű kiválasztási és engedélyezési folyamatához. Páneurópai együttműködés indult el továbbá a mobil távközlési szolgáltatásoknak a légi járművek fedélzetén való használatának elősegítése tekintetében is.

Egyértelmű, hogy közösségi szinten további harmonizációs intézkedésekre van szükség ahhoz, hogy a páneurópai szolgáltatásokhoz szükséges spektrumok kiosztása időben és összehangoltan történjen. Ezért a Bizottság azt javasolta, hogy egy új testület, az Európai Elektronikus Hírközlési Piaci Hatóság feladata legyen a páneurópai szolgáltatásokhoz szükséges spektrumok kiosztásának elősegítése.

4. A FOGYASZTÓK ÉRDEKEINEK VÉDELME

A nemzeti szabályozó hatóságok egyre nagyobb figyelmet szentelnek a fogyasztóvédelemnek, ami valószínűleg a konvergáló piacokhoz kapcsolódó versenyhelyzet növekedésével, a különféle szolgáltatásokra vonatkozó ajánlatok összekapcsolásával és a szolgáltatók által a fogyasztók megszerzésére és megtartására tett erőfeszítésekkel áll összefüggésben.

A díjak átláthatósága

A díjak átláthatósága továbbra is központi kérdés, bár egyre több szabályozó hatóság tesz elérhetővé az interneten olyan ár-összehasonlító oldalakat, amelyek segítenek a fogyasztóknak abban, hogy mérlegeljék, a szükségleteiknek megfelelő szolgáltatásokat mely szolgáltató nyújtja a legjobb áron.

Számos tagállam vezetett be intézkedéseket az emelt díjas és egyéb nem földrajzi számok hívásáért fizetendő díjak átláthatóságának növelésére is, mivel az ilyen számok esetében a rejtett költségek és az árképzésre vonatkozó információk hiánya gyakran vet fel aggályokat.

A Bizottság üdvözli ezen fejleményeket, amelyek összhangban vannak a keret módosítására tett javaslatokkal.

Egyetemes szolgáltatás

Az egyetemes szolgáltatás továbbra is csupán két tagállamban, Németországban és Luxemburgban működik rendes piaci feltételek között. Számos tagállam ugyanakkor úgy döntött, hogy bizonyos tevékenységek esetében nem a kijelölési folyamatot alkalmazza (pl. ez a helyzet a telefonkönyvek tekintetében Olaszországban és Észtországban, illetve a tudakozószolgálatok tekintetében e két országban, továbbá Írországban és Ausztriában). A Cseh Köztársaságban a helyhez kötött hozzáférésre már nem vonatkozik a kijelölési eljárás, Svédország és Finnország pedig hasonló lépésre készül a mobilszolgáltatások esetében. Romániában a szolgáltatást a vidéki területeken való hozzáférés biztosítására szolgáló, úgynevezett „tele-házakra” korlátozzák.

A fogyatékkal élő és a sajátos szükségletekkel bíró felhasználók továbbra is számos akadállyal szembesülnek a szociális és gazdasági élet szempontjából alapvető fontossággal bíró szolgáltatásokhoz való hozzáférés tekintetében. Miközben a keretszabályozás arra ösztönzi a tagállamokat, hogy tegyenek lépéseket annak érdekében, hogy a fogyasztók többsége számára elérhető szolgáltatásokat az előbb említett felhasználók is élvezhessék, a megtett intézkedések és az elért eredmények terén jelentős eltérések tapasztalhatók az EU-n belül.

Számhordozhatóság

A számhordozhatóság immár – Bulgária és Románia kivételével – valamennyi tagállamban elérhető mind a vezetékes, mind a mobiltelefonok esetében. Számos tagállam hajtott végre olyan intézkedéseket, amelyek célja az, hogy a VoIP és a virtuális mobilhálózat-üzemeltetői szolgáltatások terén is megvalósuljon a számhordozhatóság, a szabályok azonban – a kapcsolódó számok osztályozása és használata tekintetében – meglehetősen változóak. A verseny szempontjából alapvető fontossággal bír a hívószám átvitelének végrehajtásához szükséges idő (illetve annak költsége). Bár történtek előrelépések (pl. Franciaországban, Spanyolországban és az Egyesült Királyságban), az e téren tapasztalható késedelmek több tagállamban továbbra is akadályozzák a versenyt, ezért a Bizottság javaslata szerint jogi követelmények révén írnák elő azt, hogy a szolgáltatóknak egy munkanapon belül végre kell hajtaniuk a szám átvitelét.

112

A 112-es európai segélyhívó használatával – Bulgária kivételével – az EU teljes területéről, mind vezetékes, mind mobiltelefonról ingyenesen hívhatók a segélyszolgálatok.

A hívó fél tartózkodási helyére vonatkozó információnak a segélyszolgálatok részére történő biztosítása továbbra is problémát jelent. A Bizottság úgy döntött, hogy a 112 felé irányuló hívások esetében a hívó fél tartózkodási helyére vonatkozó információk biztosításának elmulasztása miatt hat tagállammal (Olaszország, Hollandia, Litvánia, Szlovákia, Lettország és Lengyelország) szemben az Európai Bíróságon lép fel, Romániával szemben pedig jogsértési eljárást indít.

A segélyhívásokra adott válaszok minősége az EU-n belül meglehetősen változó, tekintettel arra, hogy e területen nincsenek összehangolt szabályok. A jelenlegi uniós szabályozás módosításáig, amely az e területet érintő bevált gyakorlatokat kívánja keretbe foglalni, a Bizottság – a hírközlési bizottságon, a segélyhívó szolgálatokhoz való hozzáféréssel foglalkozó alcsoporton és a polgári védelemmel foglalkozó bizottságon keresztül – a 112-re érkező hívásokra adott válaszok minőségének javításán dolgozik.

5. KÖVETKEZTETÉSEK

AZ ÁGAZAT – A VEZETÉKES SZÉLES sávú, illetve a mobil szolgáltatások folyamatosan növekvő forgalmának köszönhetően – továbbra is emelkedő bevételeket könyvelhet el. A fogyasztók ezzel párhuzamosan a fokozódó versenyhelyzet eredményeképpen csökkenő árakon jutnak a szolgáltatásokhoz.

Bebizonyosodott, hogy az uniós szabályozási modell képes olyan piacokat kialakítani, ahol egyre élesebb a verseny, miközben a fogyasztók védelméről és az alapszolgáltatások biztosításáról is gondoskodik.

Azokban a tagállamokban, ahol a szabályozás a legjobb gyakorlat alapján működik, egyértelművé váltak a fogyasztók számára biztosított előnyök, így például az innovatív széles sávú szolgáltatások elterjedése. A szabályozói beavatkozások különösen ott voltak sikeresek, ahol a piac-felülvizsgálatokat időben elvégezték, a szolgáltatók számára kiszabott korrekciós intézkedések kellően pontosak és részletesek voltak, a jogorvoslati eljárásokat és a bírósági beavatkozásokat hatékonyan hajtották végre, valamint a szabályozók a nem árjellegű kérdések megoldása érdekében is aktívan közbeléptek.

A jelenlegi keretszabályozás ugyanakkor túlságosan tág mozgásteret biztosít a ténylegesen megvalósítandó intézkedések és azok végrehajtási módja tekintetében. Ennek következtében a szabályozási környezet gyakran következetlen megközelítéseken alapul, ez pedig veszélyezteti egy valódi, uniós szintű egységes piac létrejöttét és az abból származó gazdasági előnyöket. Szabályozási különbségek tapasztalhatók többek között a mobilhívás-végződtetési díjak és az átmeneti időszak, az elszámolási módszerek, a VoIP kezelése, a mobilszámok hordozhatósága, és a jelentős piaci erővel rendelkező szolgáltató által alkalmazott nem árjellegű megkülönböztetés terén.

A jelenleg az Európai Parlament és a Tanács előtt lévő bizottsági javaslat ezekre a kérdésekre kíván megoldást találni, bizonyos esetekben újszerű megközelítéseket használva, ugyanakkor megtartva a 2002-es keretszabályozás alapját képező elveket.

[1] Amennyiben erre más utalás nem történik, a helyzet a 2007. december 31-i állapotot tükrözi, a piaci adatok pedig a 2007. október 1-ig terjedő időszakra vonatkoznak.

[2] A 2007/879/EK bizottsági ajánlás.

[3] COM(2007) 697- 699.

[4] Európai Információs Technológiai Figyelő (European Information Technology Observatory, EITO) 2007.

[5] EITO 2007-es aktualizált adatok.

[6] EU KLEMS adatok alapján készített becslés.

[7] A 717/2007/EK rendelet.

[8] OECD módszer szerint – lásd a kapcsolódó bizottsági szolgálati munkadokumentumot.

[9] IDATE - PAC Consultants – Coe-Rexecode, 2007. november.

[10] A háztartások elektronikus hírközléssel kapcsolatos szokásaira vonatkozó felmérés ( 2007. nov.-dec.).

[11] Az ERG közös álláspontja (ERG (07) 56 2. változat).

[12] IDATE: „A széles sávú lefedettség Európában (Broadband coverage in Europe), 2007 (2006. december 31-i adatok).

[13] Az erre vonatkozó EU-határozati javaslat folyamatban van.