Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE az elektronikus hírközlés egységes európai piacáról és a „behálózott kontinens” megteremtéséhez szükséges intézkedések meghatározásáról, valamint a 2002/20/EK, 2002/21/EK és 2002/22/EK irányelv és az 1211/2009/EK és 531/2012/EU rendelet módosításáról /* COM/2013/0627 final - 2013/0309 (COD) */





INDOKOLÁS 1. A JAVASLAT HÁTTERE 1.1. A javaslat céljai Európának új növekedési forrásokat kell találnia ahhoz, hogy helyreállítsa versenyképességét, fellendítse az innovációt, és új munkahelyeket teremtsen. Mivel a világgazdaság egyre inkább internetalapúvá válik, fel kell ismerni, hogy az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés egyik forrását az információs és kommunikációs technológiák jelentik. Európa nem engedheti meg magának, hogy lemondjon az összekapcsolt technológiák előnyeiről. E technológiák az utóbbi években valamennyi ágazatban 50 %-os termelékenységnövekedést eredményeztek, minden két megszűnt munkahely helyett öt újat teremtenek, és ösztönzőleg hatnak olyan új, innovatív szolgáltatások kifejlesztésére, amelyek, ha lehetőséget kapnak a növekedésre, gyorsan globális léptékűvé válhatnak. Európa csak úgy kerülhet ki megerősödve a válságból, ha megszűnnek a növekedés útjában álló azon akadályok, amelyek a piac jelenlegi széttagoltságából erednek. Ez a felismerés az Európai Tanács 2013. tavaszi ülésén is visszhangra talált. Az Európai Tanács következtetései szerint a Bizottságnak októberig jelentést kell tennie a teljes mértékben működőképes digitalizált egységes piac kiépítését még akadályozó tényezőkről, és mielőbb ismertetnie kell az információs és hírközlő technológiák egységes piacának létrehozása érdekében megteendő konkrét intézkedéseket. A javaslat általános célja, hogy közelebb kerüljünk az elektronikus hírközlés egységes piacának megvalósításához. Ez a piac olyan piac lesz majd, ahol: - a polgárok és vállalkozások az Unió bármely részén nyújtott elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz hozzáférhetnek anélkül, hogy a határok átlépésekor korlátozásokkal vagy indokolatlan többletköltségekkel szembesülnének; - az elektronikus hírközlő hálózatokat üzemeltető és az elektronikus hírközlési szolgáltatásokat nyújtó társaságok az EU-ban bárhol üzemeltethetnek elektronikus hírközlő hálózatokat, illetve nyújthatnak elektronikus hírközlési szolgáltatásokat, függetlenül attól, hogy székhelyük vagy ügyfeleik hol találhatók. Ez a nagyra törő cél már magában is fontos, elvégre az Unió több mint egy évtizede próbálja jogi eszközökkel liberalizálni és integrálni a szóban forgó piacokat. Az e téren tett gyors és határozott intézkedések, amelyeket e javaslat tartalmaz, annál is fontosabbak, mert néhányuk esetében időbe fog telni, mire elfogadásuk után valamennyi hatásuk megmutatkozik. Az elektronikus hírközlés egységes piaca – azáltal, hogy előmozdítja a piaci integrációt, valamint a hálózatokra és a szolgáltatásnyújtásra irányuló, határokon átnyúló beruházásokat – fellendíti majd a hálózatokkal és szolgáltatásokkal kapcsolatos versenyt, a beruházásokat és az innovációt. A javasolt konkrét intézkedések a várakozások szerint jótékony hatással lesznek mind az infrastruktúra minősége, mind az árak terén folyó versenyre, ösztönzőleg hatnak az innovációra és a differenciálódásra – az üzleti modellek terén is –, és egyszerűbbé teszik a beruházási döntések üzleti és műszaki elemeinek tervezését abban az esetben, amikor a vezeték nélküli, illetve a helyhez kötött hálózatok piacára való belépésről, illetve piacbővítésről van szó. Mindez tehát meg fogja erősíteni azon egyéb intézkedések hatását, amelyek az európai digitális menetrendben a széles sávú szolgáltatásokra vonatkozóan megfogalmazott nagyra törő célok elérése érdekében már megszülettek, és hozzájárul egy valóban egységes digitális piac megteremtéséhez, amelyben a tartalmak, az alkalmazások és egyéb digitális szolgáltatások szabadon mozoghatnak. Ha Unió-szerte fokozódna az infrastruktúrával kapcsolatos verseny és integráció, akkor kevesebb lenne a szűk keresztmetszet is, és egyre kevésbé lenne szükség az elektronikus hírközlési piacok előzetes szabályozására, azaz idővel azok is úgy működhetnének, mint bármely más gazdasági ágazat, amely horizontális szabályozás és versenyszabályok tárgyát képezi. Amint javul a digitális infrastruktúrák és szolgáltatások elérhetősége, egyre nagyobb választék áll majd a fogyasztók rendelkezésére és javulni fog a szolgáltatások minősége, ami hozzájárul a területi és társadalmi kohézióhoz is, és elősegíti az EU-n belüli mobilitást. A tágabb értelemben vett digitális gazdaság eközben előnyét látná a nagyobb kínálatnak és a jobb üzleti keretfeltételeknek az elektronikus hírközlési piac jobb működése esetén, és az információs és kommunikációs technológiák használatának és a közszolgáltatások korszerűsítésének köszönhetően nőne a termelékenység is. A végső cél az európai versenyképesség megerősítése a digitális gazdaság működésére és bővülésére mindinkább támaszkodó világunkban. Az egységes piac előtt álló fő kihívások a következők: először is, az engedélyezési rendszer és a szolgáltatásnyújtásra vonatkozó szabályok terén meglévő szükségtelen akadályokat el kell távolítani annak érdekében, hogy az egyik tagállamban megszerzett engedély az összes többi tagállamban is érvényes legyen, és a piaci szereplők olyan környezetben tudjanak szolgáltatásokat nyújtani, amelyben a szabályozói kötelezettségek alkalmazása következetesen és megbízhatóan történik. Másodszor, biztosítani kell az alapvető inputokhoz való hozzáférés nagyobb fokú harmonizációját: ehhez garantálni kell, hogy a mobilszolgáltatók EU-szerte kiszámítható kijelölési feltételek és összehangolt időkeretek mellett férhessenek hozzá a vezeték nélküli széles sávú adatátvitelre szolgáló rádióspektrumhoz; valamint harmonizálni kell az európai helyhez kötött hálózatokhoz való hozzáférés módjait, hogy egyszerűbb legyen a szolgáltatásnyújtás az egységes piacon. Harmadszor, Unió-szerte egységesen magas színvonalú fogyasztóvédelmet és közös üzleti feltételeket kell garantálni, ideértve a mobilhálózatokon történő barangolásért felszámított többletdíjak fokozatos megszüntetésére és az internet nyitottságának megóvására irányuló intézkedéseket is. E három egymástól elkülönülő kihívásra e javaslat külön-külön megoldásokat kínál, de mindegyik meghatározó az ágazat kereskedelmi és beruházási döntéshozatala és a fogyasztók érdekei szempontjából, és mindhárom kihívásra egyszerre kell megoldást találni az egységes piac kibontakoztatása érdekében. Mindeközben az olyan nagy horderejű feladatokról sem szabad megfeledkezni, amelyekkel az egységes digitális piac megteremtése jár, mint például az online tartalmakra vonatkozó szabályok kidolgozása. Ahhoz, hogy az európai polgárok magas színvonalú szolgáltatásokat vehessenek igénybe, fel kell gyorsítani az új generációs infrastruktúrákba történő beruházásokat. A megfelelő szabályozási környezet döntő szerepet játszik a dinamikus és versengő piac létrehozása szempontjából. A kockázat és a megtérülés megfelelő egyensúlyát kell biztosítania azok számára, akik készek beruházni. Véget vethet továbbá a szolgáltatásnyújtás széttagoltságának, amelynek következtében a szolgáltatások előnyei az EU-ban mindenütt teljes mértékben valamennyi ágazat és felhasználó számára élvezhetők lehetnek. E célok támogatása érdekében a Bizottság a jelen javaslat mellett egy ajánlást is elfogad a verseny előmozdítását és a széles sávú beruházási környezet javítását célzó következetes megkülönböztetésmentességi kötelezettségekről és költségszámítási módszerekről[1]. Ezen ajánlás célja, hogy ösztönözze a versenyt, és fokozza a hálózatokra irányuló beruházásokat azáltal, hogy gondoskodik a rézvezetékes hálózatokhoz való hozzáférés árának hosszú távú stabilitásáról, továbbá a meglévő üzemeltetők hálózataihoz való egyenlő hozzáférésről, végső soron tehát az egyenlő versenyfeltételek megteremtéséről. Ide tartozik azon feltételek meghatározása is, amelyek mellett többé nem szükséges az új generációs hozzáférési hálózatok árszabályozása, amit ma még az az igény indokol, hogy az ilyen hálózatokba beruházóknak nagyobb legyen a mozgástere a megfelelő díjszabási stratégiák kidolgozásakor, és biztosított legyen a nyereségük a versengő infrastruktúrák ellenére is, mint például a szabályozott árú réz vagy bizonyos területeken a kábel, illetve az egyre nagyobb tért hódító negyedik generációs mobilhálózatok. Ez a javaslat több egyéb, nemrég indított vagy küszöbön álló kezdeményezéshez kapcsolódik. A jelen kezdeményezés az elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtásával kapcsolatban 2002-ben elfogadott keretszabályozást alkotó irányelvekre épül, illetve azok továbbfejlesztése. Az említett irányelvek 2009-ben módosításra kerültek, mikor is közvetlenül alkalmazandó jogi rendelkezéseket vezettek be, amelyeket az irányelveknek az engedélyezésre, a spektrumkijelölésre, a hálózati hozzáférésre és más hasonló kérdésekre vonatkozó rendelkezéseivel együtt kell alkalmazni. A jelen javaslat elfogadása összefügg a nagy sebességű elektronikus hírközlő hálózatok kiépítési költségeinek csökkentésére irányuló intézkedésekről szóló, európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló bizottsági javaslattal[2] is. Ez utóbbiban már megjelent az a koncepció, amelyben egyetlen jogi aktus kezeli a hálózati beruházási folyamat különböző szakaszaiban felmerülő, a szabályozás tárgyát képező költségelemeket, amelyek együttvéve a széles sávú hálózat kiépítésének költségeit akár 30 %-kal is csökkenthetik. A javaslat elfogadására abban a tudatban került sor, hogy a releváns piacokra vonatkozó ajánlást[3] a Bizottság 2014-ben felül fogja vizsgálni, és az előkészítő munka már viszonylag előrehaladott állapotban van. E javaslatnak a majdan egységesülő piacon zajló verseny előretekintő elemzésének keretében történő gyors elfogadása és végrehajtása csökkenteni tudná azon piacok számát, illetve kiterjedését, amelyek előzetes szabályozás tárgyát képezik. 1.2. Háttér-információk Manapság rengeteg új, az interneten elérhető digitális szolgáltatás és alkalmazás jelenik meg az EU egységes piacán. Az innovációs és növekedési lehetőségek ma már szinte minden gazdasági ágazatban digitális formát öltenek, a gépjárműipartól („összekapcsolt” autók) az energetikai szektorig (intelligens hálózatok), a közigazgatástól (e-kormányzás) az általános szolgáltatásokig (e-egészségügy). Az induló kisvállalkozásoktól a nagyvállalatokig szinte mindenféle vállalkozás működtetéséhez nélkülözhetetlen a korszerű szolgáltatásokhoz és infrastruktúrához való hozzáférés. Ez az egész ökoszisztéma az elektronikus hírközlő hálózatok által biztosított kapcsolatoktól függ. Európa jelenleg 28 különálló nemzeti hírközlési piacra tagolódik, amelyek mindegyikén korlátozott számú szereplő van jelen. Mivel egyikük piaci jelenléte sem terjed ki legalább a tagállamok felére, sőt a legtöbben sokkal kevesebb országban tevékenykednek, az 510 millió fogyasztót számláló piacot több mint 200 gazdasági szereplő szolgálja ki. Az engedélyekre, a szabályozási feltételekre, a frekvenciakijelölésre és a fogyasztóvédelemre vonatkozó uniós szabályok végrehajtása tagállamról tagállamra eltérő. Az egységesség hiánya megnehezíti a piacra való belépést, és növeli a határokon átnyúló szolgáltatásokat nyújtani kívánó piaci szereplők költségeit, ami gátolja a terjeszkedésüket. Mindez éles ellentétben áll az egyesült államokbeli és kínai viszonyokkal. Ezekben az országokban egységes a hírközlési piac, 330 millió, illetve 1400 millió fogyasztót számlál, négy-öt nagy szolgáltatóval működik, és egyetlen keretszabályozás, engedélyezési rendszer és spektrumpolitika tárgyát képezi. A méretgazdaságosságnak és az új növekedési lehetőségeknek köszönhetően javulhat a nagy sebességű hálózatokba irányuló beruházások megtérülése, és egyben a verseny és a globális versenyképesség is felélénkülhet, illetve megerősödhet. Ezeket az előnyöket az EU-ban tevékenykedő piaci szereplők még nem élvezhetik teljes mértékben. A világ más részein jelentős digitális erőfeszítéseknek és beruházásoknak lehetünk tanúi, amelyek mind a beruházók, mind a fogyasztók számára kifizetődők; Európában azonban nem elég gyorsak ezek a fejlesztések. A széttagolt nemzeti piacok miatt ugyanakkor kisebb választék, valamint kevésbé innovatív és gyengébb minőségű szolgáltatások állnak a fogyasztók rendelkezésére, miközben az EU-n belüli nemzetközi hívások, illetve a „barangolás” még mindig sokba kerül. A fogyasztók tehát nem tudják maximálisan kihasználni a napjainkban potenciálisan elérhető digitális szolgáltatásokat. Mindezek következtében Európa lassan elesik egy döntő jelentőségű potenciális növekedési forrástól. A mai világban, amikor az információs és kommunikációs technológiák (ikt) mindenütt jelen vannak, a széttagolt elektronikus hírközlési piac aláássa a gazdaság hatékonyságát és termelékenységét. Becslések szerint az EU egységes elektronikus hírközlési piacában rejlő kihasználatlan potenciál akár a GDP 0,9%-át, vagyis az évi 110 milliárd eurót is elérheti[4]. Az üzleti hírközlési szolgáltatások terén egyedül évi csaknem 90 milliárd EUR hasznot jelenthet az egységes piac[5]. A szilárd alapokon nyugvó hírközlési piac a tágabb értelemben vett digitális gazdaságnak is alapul szolgálhat. A digitális gazdaság lendülete abban is megmutatkozik, hogy a foglalkoztatás tartós növekedését eredményezi. Hogy szemléltessük ezen ágazat méreteit és vitalitását: az információs és kommunikációs technológiák területén csak az EU-ban több mint 4 millió informatikai szakember dolgozik, és számuk a recesszió ellenére egyre nő. A tágabb gazdaságban az ikt-beruházások növelése, a munkaerő e-készségeinek a fejlesztése és az internetalapú gazdaság feltételeinek javítása 2020-ig további 5 %-kal növelheti a GDP-t[6], és 3,8 millió új munkahelyet teremthet[7]. Az elektronikus hírközlés előtt álló piaci akadályok miatt az európai határokon átnyúló szolgáltatások előnyei – jobb minőség, méretgazdaságosság, nagyobb arányú beruházás, a hatékonyság és az alkupozíciók javulása – nehezebben jutnak érvényre. Ez az induló vállalkozásoktól kezdve a közigazgatásig kedvezőtlen hatást gyakorol a tágabb digitális ökoszisztémára és azon belül az EU készülékgyártóira, valamint tartalom- és alkalmazásszolgáltatóira. Hatással van továbbá mindazokra az ágazatokra (például a bankszektorra, az autóiparra, a logisztikára, a kiskereskedelemre, az egészségügyre, az energetikára vagy a szállításra), ahol a termelékenység javítása – például a felhőalapú számítástechnika alkalmazásán, az objektumok közötti kapcsolat kiépítésén és az integrált szolgáltatások nyújtásán keresztül – az összeköttetésre épül. 1.3. Politikai háttér A hálózatok összekapcsolhatósága és az ikt létfontosságú szerepére már az európai digitális menetrend – az Európa 2020 stratégia egyik kiemelt kezdeményezése – is rámutatott. Az európai digitális menetrend számos, a beruházás ösztönzésére, a verseny fokozására és a nagy sebességű hálózatok kialakításával kapcsolatos költségek csökkentésére irányuló kezdeményezést határoz meg annak érdekében, hogy minden európai polgár hozzáférhessen a gyors széles sávú szolgáltatásokhoz. Az ágazat foglalkoztatási potenciáljának a növelése céljából a Bizottság a digitális munkahelyekkel foglalkozó nagykoalíciót is útjára indította. A Bizottság további kezdeményezéseket hajt végre a „digitális egységes piac” kialakítása és az online tartalmak ösztönzése érdekében, az e-kereskedelmet és az e-kormányzatot is ideértve. A magánélet védelmében, csakúgy mint az innováció és az üzleti tevékenység megkönnyítése érdekében előterjesztett egy javaslatot[8], amely az EU adatvédelmi rendeletének megreformálására irányul; valamint egy, a kiberbiztonság fokozására és az EU kritikus jelentőségű infrastruktúrájának és hálózatainak védelmére irányuló stratégiát. Ennek részét képezi a hálózat- és információbiztonságról szóló irányelvjavaslat is, amely elengedhetetlen ahhoz, hogy növekedjen a polgároknak és a vállalkozásoknak az online környezetbe és az elektronikus hírközlési szolgáltatásokba vetett bizalma. Az elektronikus hírközlés egységes piacának megvalósítása felé tett újabb lépések a digitális egységes piac ökoszisztémáját is támogatnák. Egy ilyen piac nemcsak modern infrastruktúrát, hanem innovatív és biztonságos digitális szolgáltatásokat is jelentene. Ezt az Európai Tanács is elismerte, és 2013. tavaszi ülésén kihangsúlyozta a digitális egységes piacnak a növekedés szempontjából betöltött fontos szerepét, majd felszólította a Bizottságot, hogy minél előbb (kellő időben ahhoz, hogy az Európai Tanács októberi ülésén tárgyalhassa) terjesszen elő konkrét intézkedéseket az egységes ikt-piac létrehozására. Ezért ez a javaslat – a verseny előmozdítását és a széles sávú beruházási környezet javítását célzó következetes megkülönböztetésmentességi kötelezettségekről és költségszámítási módszerekről szóló bizottsági ajánlással együtt – kiegyensúlyozott intézkedésekből álló csomagot alkot az egységes távközlési piac felé vezető úton tett haladás és a beruházások előmozdítására. 2. AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI 2.1. Az érdekelt felek nézetei Miután a tavaszi Európai Tanács következtetéseiben leszögezte, hogy még az októberi ülés előtt konkrét javaslatokra van szükség, a nyilvános konzultációkat igen rövid idő alatt kellett lefolytatni. A meghatározott témákról folytatott formális konzultációk és konzultációs rendezvények mellett a Bizottság az érdekelt szervezetek széles körének a bevonásával értékelte az elektronikus hírközlési piac általános helyzetét és az egységes piac létrehozásának a módját. A találkozókon részt vevő és a hozzászólásokat benyújtó érdekelt felek között az ágazat valamennyi szegmensének, a fogyasztói szervezeteknek, a civil társadalomnak, a nemzeti szabályzó szerveknek és a közigazgatásnak a képviselői megtalálhatók voltak. Mindemellett a Bizottság számos konzultációs jellegű rendezvényt is szervezett az ágazat valamennyi szegmense, a fogyasztói szervezetek és a civil társadalom képviselőinek részvételével[9]. A konzultációk során kiderült, hogy az érdekeltek nagy többsége egyetért a probléma Bizottság általi elemzésével, és elismeri a sürgős fellépés szükségességét. Ezenkívül az Európai Parlamentben és a Miniszterek Tanácsában (Közlekedési, Távközlési és Energiaügyi Tanács) is zajlottak megbeszélések. A legtöbb delegáció a Tanácsban egyetértett a probléma elemzésével és azzal, hogy olyan intézkedésekre van szükség a valóban egységes piac megteremtéséhez, amelyek nem hogy megvédik, hanem még fokozzák, illetve bővítik is a versenyt és a kínálatot, foglalkoznak a hálózatsemlegesség és a barangolás kérdésével, és kiküszöbölik a szabályozás önkényes elemeit, miközben következetesebb feltételeket biztosítanak többek között a spektrumgazdálkodás terén, és ugyanakkor elkerülik a hatáskörök túlzott koncentrációját. Az Európai Parlamentben folyó viták során megmutatkozott, hogy a bizottsági javaslatok fő csapásiránya a Parlament határozott támogatását élvezi. A barangolási díjaknak az egységes elektronikus hírközlési piac megvalósításának részeként történő mihamarabbi eltörlése, a magas szintű fogyasztóvédelem biztosítása és a hálózatsemlegességre vonatkozó egyértelmű szabályok bevezetése különös hangsúlyt kapott. 2.2. Szakértői vélemények 2012-ben készült nagyszabású tanulmány készült „Lépések az elektronikus hírközlés valódi belső piaca felé a 2020-ig tartó időszakban”[10] címmel, amely a nem egységes európai távközlési piac áráról szóló tanulmányként is ismert. Ez a tanulmány értékelte az EU egységes elektronikus hírközlési piacának a helyzetét, és felmérte az egységes piac nyújtotta gazdasági lehetőségeket. A Bizottság számos más bizonyítékforrást is felhasznált, így például az éves digitális menetrend eredménytábláját, valamint a Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság által készített gazdasági tanulmányokat, amelyek egyike például az európai távközlési piac széttagoltságát vizsgálta[11]. A keretszabályozásban előírt uniós konzultációs mechanizmus működése ugyancsak rávilágított arra, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok eltérő gyakorlatot követnek az érintett piacok szabályozása terén. A rádióspektrum-politikai programmal összefüggésben a frekvenciasávok technológiasemleges használat céljára történő engedélyezése és megnyitása terén is a koherencia számottevő hiányát észlelte a Bizottság a tagállamokban, különösen a kapcsolódó feltételek és az időzítés tekintetében. 2.3. A javasolt rendelet hatásainak vizsgálata A szabályozás hatékonyságának javítását célzó politikával összhangban a Bizottság szolgálatai elvégezték a különböző szakpolitikai beavatkozási lehetőségek hatásvizsgálatát. Az egységes szabályozás hiánya főként az elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtására vonatkozó fő ágazatspecifikus előírásokra vezethető vissza, amelyek uniós jogszabályok tárgyát képezik (engedélyezés, hozzáférés a helyhez kötött és vezeték nélküli inputokhoz, a végfelhasználókat védő szabályok betartása). Igaz ugyan, hogy a felsorolt szempontok meglehetősen különbözőek, és a széttagoltság megszüntetését szolgáló megoldások is szükségképpen eltérőek lesznek, mégis mindegyik kérdést meg kell oldani, ha az elektronikus hírközlési hálózatok és szolgáltatásnyújtás uniós szintű integrációja előtt álló akadályokat fel akarjuk számolni. Az egyes megoldások értékelése a következő szempontokra lebontva történt: a) a tagállami engedélyezési rendszerekből eredő azon akadályok, amelyek a nemzeti szabályozó hatóság által követett szabályozási koncepciók közötti eltérésekhez kapcsolódnak; b) a spektrumkijelölés és feltételeinek koordinálatlansága, valamint a rendelkezésre álló frekvenciák szabályozásával kapcsolatos bizonytalanságok; c) az olyan nagykereskedelmi termékek hiánya, amelyek a piaci korrekciós intézkedések keretében, illetve kétoldalú megállapodások alapján lehetővé tennék a más szolgáltatók hálózatán keresztüli szolgáltatásnyújtást, a szolgáltatások átjárhatóságának egységes szintjei mellett; d) a fogyasztóvédelmi szabályok különbözősége, amely eltérő szintű fogyasztóvédelemhez és üzleti feltételekhez vezet, például magas barangolási díjakhoz, drága nemzetközi hívásokhoz és egyes szolgáltatások letiltásához vagy akadályozásához. Az egységes szabályozás hiányának okait megszüntetendő három beavatkozási lehetőséget választottunk ki további elemzés céljából. Az első lehetőség az elektronikus hírközlés jelenlegi keretszabályozásának változtatás nélküli fenntartásában állt. A második vizsgált lehetőség egy olyan, hatékonyabb uniós koordinációra épülő egyetlen jogalkotási aktust (rendelet) szorgalmazott, amely a keretszabályozást csak olyan mértékben módosítja, amelyre az elektronikus hírközlés egységes uniós piacához feltétlenül szükség van. A harmadik lehetőség lényegét tekintve ugyanaz volt, mint a második, azzal a különbséggel, hogy a jelenlegi irányítási struktúra helyét egyetlen uniós szabályozó szerv venné át a szabályozás teljes mértékű koordinációja érdekében. Az egyes lehetőségek értékelése a szakpolitikai célok eléréséhez való hozzájárulásuk eredményessége alapján történt, szem előtt tartva a keresleti és a kínálati oldalon jelentkező költségeket és előnyöket, ideértve az EU elektronikus hírközlési ágazatának a szerkezetére, a gazdaságra, a munkahelyekre, a fogyasztói többletre és a környezetre gyakorolt hatásokat. A hatásvizsgálatról szóló jelentés szerint a második lehetőség a legkedvezőbb rendelkezésre álló lehetőség. Az egységes európai engedélyezés bevezetésével mindenekelőtt csökkenne az európai gazdasági szereplőkre háruló adminisztratív teher, és biztosított lenne tevékenységük egységes szabályozása. A rádióspektrum-használat egységes piacon belüli koordinálásának köszönhetően biztosított lesz a spektruminputok egyidejű rendelkezésre állása és Európa-szerte egységes feltételek mellett történő használata, ami hatékonyabbá teszi a spektrumhasználatot. Ez egyben kiszámíthatóbbá teszi a gazdasági környezetet a nagy sebességű hálózatokra irányuló beruházások szempontjából, ideértve azt is, hogy jobb lesz a területi lefedettségük, ami hosszú távon a végfelhasználóknak is érdeke. Ha a szabványosított nagykereskedelmi hozzáférési termékek az egész EU-ban hozzáférhetők lesznek, akkor ezeket a termékeket korrekciós intézkedésként a jelentős piaci erővel rendelkező vállalkozások számára kötelezővé téve biztosítható, hogy a helyhez kötött szolgáltatásokat kínáló szolgáltatók szerte az Unióban minőségi összekapcsolási szolgáltatásokat nyújtsanak ügyfeleiknek. Az ilyen termékek elérhetősége várhatóan jó hatással lesz a beruházásokra, különösen pedig a több tagállamra kiterjedőkre, ami egyszerűbbé teszi az új piacokra való belépést a fogyasztói igényeket kiszolgálni kívánó vállalatok számára, melyek így jó minőségű hozzáférési termékeket kínálhatnak. Ez fokozza majd a versenyt, és arra ösztönzi a szolgáltatókat, hogy az infrastruktúrára és a szolgáltatásokra irányuló beruházások révén javítsák kínálatukat. A szolgáltatások minőségére vonatkozó közös szabályoknak köszönhetően a felhasználók szabadon választhatnak a szolgáltatások és alkalmazások között, és ezeket az egész Unióban érvényes, egyértelmű szerződési feltételek alapján vehetik igénybe, anélkül, hogy internetcsatlakozásuk közben indokolatlanul akadozna vagy leállna. E szabályok szavatolnák azt is, hogy külön szolgáltatások révén különleges tartalmakat, alkalmazásokat vagy minőségi szolgáltatásokat lehessen igénybe venni. A nagyobb átláthatóság és a szerződéses jogok megerősítése biztosítaná a fogyasztók érdeklődését a jó minőségű és megbízható szolgáltatások iránt, és fokozná a verseny dinamikáját a hírközlési piacon. Végezetül a belföldi és az EU-n belüli hívások díjszabásában mutatkozó indokolatlan különbségekre irányuló intézkedések, valamint a két- és többoldalú barangolási megállapodások keretében az egységes belföldi és barangolási díjakat tartalmazó ajánlatok elterjedését elősegítő intézkedések mind arra irányulnak, hogy megszűnjenek a határokon átnyúló elektronikus hírközlési szolgáltatások indokolatlan többletköltségei. Mindent összevetve a jogi környezet kiszámíthatóságát és átláthatóságát ez a lehetőség javítaná a leghatékonyabban és a leggyorsabban. A konvergenciát különösen az segítené elő, ha szabadabb lenne a hozzáférés a piacokhoz, egységesebbek lennének a működési követelmények (az inputokhoz való hozzáférés, fogyasztóspecifikus szabályok), és ha a rugalmas fogyasztói árak, illetve a versenynyomás hatására kialakult méretgazdaságosság jelentette előnyök a fogyasztói árakban is megjelennének. A differenciálásra ösztönző nagyobb versenynyomás, amelyhez méretgazdaságossági előnyök, a szabályozási környezet jobb kiszámíthatósága, valamint egy olyan környezet társul, amely kedvez az innovatív szolgáltatások tömeges elterjesztésének, idővel javítaná a beruházási környezetet. E javaslatok várhatóan jótékony hatással lesznek a munkahelyteremtésre, azonban jelen pillanatban még nehéz felbecsülni a társadalomra és a foglalkoztatási helyzetre gyakorolt pontos hatásukat. A jogszabály nyomon követése és értékelése során a Bizottság különös figyelmet fordít majd erre a kérdésre. Az 1. lehetőség (a jelenlegi keretrendszer alkalmazása), illetve a 3. lehetőség (a szabályozás teljes átalakítása az egész Európára kiterjedő szolgáltatások tekintetében) esetében az előnyben részesített megoldással összehasonlítva három-öt évvel tovább tartana a kívánt eredmények elérése, és elesnénk a 2015–2020 közötti időszakra várható, akár a 3,7 %-ot is elérő GDP-növekedéstől. Ugyancsak az előnyben részesített megoldás esetében lenne szükség a legrövidebb időre a hatások kiváltásához és a konkrét célkitűzések megvalósításához, vagyis a vizsgált lehetőségek közül ez biztosítaná a lehető legnagyobb gazdasági és társadalmi előnyöket. A Hatásvizsgálati Testület 2013. szeptember 6-án adott véleményt a hatásvizsgálat-tervezetről. A jelentés és összefoglalója a javaslattal együtt kerül közzétételre. 3. A JAVASLAT JOGI ELEMEI 3.1. Jogalap Ez a javaslat az Európai Unió működéséről szóló szerződés 114. cikkén alapul, mivel az elektronikus hírközlés belső piacával és annak működésével kapcsolatos. 3.2. Szubszidiaritás A jelenlegi keretszabályozás nem tudta teljes mértékben megvalósítani az elektronikus hírközlés egységes piacának a létrehozásával kapcsolatos célját. A meglévő uniós keretszabályozással ugyan összhangban álló, de eltérő nemzeti szabályok akadályokat gördítenek a szolgáltatások határokon átnyúló működtetése és igénybevétele elé, amelynek következtében korlátozzák az elektronikus hírközlési szolgáltatásnyújtás uniós jog által garantált szabadságát. Ez közvetlen hatást gyakorol a belső piac működésére. A tagállamok sem hatáskörrel, sem ösztönzőkkel nem rendelkeznek a jelenlegi szabályozási környezet megváltoztatására. A probléma hátterében álló okok kezelése Uniós szintű intézkedéseket igényel. Először is, egy egységes uniós engedélyt kellene bevezetni az általános felhatalmazási rendszerek nemzeti jellegéből adódó jelenlegi széttagoltság ellensúlyozására. Egy egységes uniós engedélyezési mechanizmus – kiegészítve azzal, hogy az engedély visszavonása és/vagy felfüggesztése feletti ellenőrzést a saját ország gyakorolja – megkönnyítené az uniós szolgáltatók nyilvántartásba vételét és a rájuk vonatkozó legszigorúbb végrehajtási intézkedések összehangolását. A javaslat egységesebb és kiszámíthatóbb szabályozást garantál e vállalkozások számára azáltal, hogy a Bizottságot hatáskörrel ruházza fel arra, hogy a nemzeti szabályozó hatóságnak előírhassa az alkalmazni kívánt korrekciós intézkedések visszavonását, ha azok összeegyeztethetetlenek az uniós joggal. A javaslat nagymértékben növelné a helyhez kötött és a vezeték nélküli inputokhoz való hozzáférés szabályozott feltételeinek közelítését, ami megkönnyítené a páneurópai szolgáltatások nyújtását. A végfelhasználók jogainak teljes körű harmonizációja biztosítaná, hogy a polgárok és a szolgáltatók EU-szerte hasonló jogokkal és kötelességekkel rendelkezzenek, különös tekintettel a szolgáltatások határokon átnyúló értékesítésének és vásárlásának azonos feltételek melletti lehetőségére. A szubszidiaritás elvének megfelelően az uniós beavatkozás a belső piac működését akadályozó bizonyos tényezők eltávolításához szükséges mértékre korlátozódik. Mindenekelőtt az egységes uniós engedélyezést olyan szolgáltatók vehetik majd igénybe, akik tevékenységüket az EU egészére ki kívánják terjeszteni – a hálózat vagy a szolgáltatásnyújtás helyéhez kötődő szabályozási kötelezettségeket azonban továbbra is az érintett tagállam hatóságai határozzák meg. A spektrumkijelölésből származó bevételek ezután is az érintett tagállamot illetik meg, és a további részletek meghatározására az uniós keretszabályozás magas rendű céljainak kiegészítése gyanánt a spektrumhasználattal kapcsolatban meghatározott részletesebb szabályozási elvek nagy mozgásteret hagynak a tagállamoknak. Hasonlóképpen a spektrummal kapcsolatos, a Bizottság felé teljesítendő bejelentés eljárása a jogszabályokkal való összeegyeztethetőség ellenőrzésére szorítkozik, a tagállamok döntését tehát szintén nem váltja fel a Bizottság mérlegelési jogköre, és az eljárásba további biztosítékok épülnek a komitológiai eljárás keretében. Az általános engedélyezés kiterjesztése a kis hatótávolságú vezeték nélküli hozzáférési pontokra a végrehajtási intézkedésekben pontosan meghatározott, nem feltűnő, alacsony teljesítményű berendezések kiépítésére korlátozódna. Végezetül az európai virtuális hozzáférési termékek előírása azon tagállam nemzeti szabályozó hatóságának jogkörében marad, ahol a hálózat található, miután a hatóság az érvényes szabályozásnak megfelelően piacelemzést végzett, a virtuális hozzáférési termékek harmonizálása pedig ugyanazon a mechanizmuson alapul, mint amelyet a jelenlegi szabályozás a fizikai nagykereskedelmi hozzáférési termékek tekintetében előír. 3.3. Arányosság Az uniós fellépés a meghatározott célok eléréséhez szükséges mértékre korlátozódik. Az intézkedések azokra a területekre összpontosulnak majd, amelyeken egyértelmű, hogy szűk keresztmetszetek akadályozzák az egységes piac működését, és csak oly mértékben módosítják a hatályos keretszabályozást, amennyire az feltétlenül szükséges ahhoz, hogy meg lehessen teremteni a határokon átnyúló elektronikus hírközlési piacok kialakulásának előfeltételeit uniós szinten. Mindezzel megvalósíthatóvá válik az egységes piaccal kapcsolatos kettős célkitűzés: mind az elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtásának, mind pedig azok igénybevételének szabadsága. Azáltal viszont, hogy az EU a hatályos keretszabályozást nagyrészt érintetlenül hagyja, azaz a piacokat az eddigiekkel azonos módon továbbra is a nemzeti szabályozó hatóságok felügyelik, elkerülhető az a probléma, hogy megszakad azon szolgáltatásnyújtók tevékenysége, akik továbbra is tagállami (vagy ennél alacsonyabb) szinten kívánnak tevékenykedni. Az új, határokon átnyúló piacok kialakítása mindemellett a „szabályozás javítása” elv jegyében zajlik, azaz amint bebizonyosodik, hogy a piacokon a szorosabban integrált európai környezetben is van megfelelő verseny, fokozatosan csökkenni fog a szabályozói nyomás – mindez a nemzeti szabályozó hatóságok felügyeleti hatáskörének sérelme nélkül és az utólagos versenyjogi ellenőrzés lehetőségének fenntartásával. Ez azért is célszerű, mert a nemzeti szabályozó hatóságok vannak leginkább abban a helyzetben, hogy figyelembe vegyék a tagállami sajátosságokat, amikor i. szabályozzák a jellegüknél fogva (földrajzilag) nemzeti vagy regionális szintre korlátozódó fizikai infrastruktúrákhoz való hozzáférést, valamint ii. tagállami keretek között megválaszolják a fogyasztók kérdéseit (a fogyasztók nyelvén). A javasolt intézkedések tehát nem járnak jelentős változásokkal az irányítás területén, és nem helyeznek át hatásköröket európai szintre, például uniós szabályozó szerv létrehozásával vagy páneurópai spektrumengedély bevezetésével. A megoldások lehetővé teszik az érintett érdekelt felek számára, hogy a lehető leggyorsabban és leghatékonyabban kiaknázhassák az egységes piac nagy méretéből adódó szinergiákat, valamint hatékonyabbá tegyék működésüket és beruházásaikat. A javaslat egyben biztosítja a szabályozás folytonosságát azon gazdasági szereplők számára, akik egyetlen tagállamban kívánnak szolgáltatásokat nyújtani. A végfelhasználói jogokra vonatkozó továbbfejlesztett és pontosabb szabályoknak, a spektruminputokhoz való hozzáféréssel kapcsolatos kiszámíthatóbb környezetnek és a jó minőségű, helyhez kötött hozzáférési termékeknek azonban ők is nagy hasznát veszik. 3.4. Alapvető jogok Az elemzés kiterjedt a javaslat alapvető jogokra, úgymint a véleménynyilvánítás és a tájékozódás szabadságára, a vállalkozás szabadságára, a megkülönböztetés tilalmára, valamint a fogyasztók védelmére és a személyes adatok védelmére gyakorolt hatására. A rendelet garantálja a nyitott internethez való hozzáférés jogát; magas mércét állít fel a teljes körűen harmonizált végfelhasználói jogokat illetően, európai szinten növeli a vállalkozás szabadságát, és idővel az ágazatspecifikus szabályozás csökkentését kell eredményeznie. 3.5. A jogi aktus típusának megválasztása A Bizottság rendelet elfogadását javasolja, mivel az az elektronikus hírközlés jelenlegi keretszabályozását kiegészítve biztosítaná az egységes piac akadályainak felszámolását. A rendelet a következőket foglalná magában: meghatározott, közvetlenül alkalmazandó jogok és kötelezettségek a szolgáltatókra és a végfelhasználókra nézve, európai szintű koordinációs mechanizmusok bevezetése bizonyos inputokra vonatkozóan az elektronikus hírközlési szolgáltatások határokon átnyúló nyújtását megkönnyítendő. A rendelet azért fontos, mert például az olyan területeken, mint a nyílt internet és a forgalomszabályozás, valódi közös koncepcióra van szükség ahhoz, hogy a kezdetektől fogva megakadályozzuk a divergens tagállami megoldások felé haladó jelenlegi tendenciát, valamint azért is, hogy mind az integrált hálózatkezelés, mind az egész Unióban egységes módon rendelkezésre bocsátható online tartalmak, alkalmazások és szolgáltatások kifejlesztése biztosított legyen. 3.6. A javaslat felépítése, valamint a főbb jogok és kötelezettségek Általános rendelkezések (I. fejezet, 1. és 2. cikk) Az 1. fejezet az általános rendelkezéseket, többek között a vonatkozó fogalommeghatározásokat tartalmazza. Meghatározza azokat a szabályozási elveket, amelyek alapján az érintett szabályozó szerveknek a rendelet meglévő keret rendelkezéseivel összefüggésben történő alkalmazása során el kell járniuk. Egységes uniós engedély (II. fejezet, 3–7. cikk) Azoknak a szolgáltatóknak, amelyek több tagállamban kívánnak szolgáltatásokat nyújtani, jelenleg az érintett tagállamok mindegyikében engedélyt kell szerezniük. A rendelet bevezeti az európai elektronikus hírközlési szolgáltató székhelye szerinti tagállamban (vagyis a saját országában) tett, egységes rendszer szerinti bejelentésen alapuló egységes uniós engedélyt, és meghatározza az arra vonatkozó feltételeket. Az egységes uniós engedély visszavonása és/vagy felfüggesztése feletti ellenőrzést a saját ország gyakorolja. Az egységes uniós engedéllyel rendelkezők jogosultak arra, hogy az adott tagállam, illetve a különböző tagállamok szabályozó hatóságai hasonló helyzetekben egyenlő bánásmódban részesítsék őket, az új piaci szereplők és a határokon átnyúló szolgáltatásokat nyújtó kisebb vállalkozások pedig mentesülnek az igazgatási díjak fizetése és az egyetemes szolgáltatás finanszírozásához való hozzájárulás alól a saját országtól eltérő tagállamokban (a fogadó országokban). Az egységes uniós engedéllyel rendelkezők mindemellett a szabályozói kötelezettségek szélesebb körű és következetesebb alkalmazására támaszkodva nyújthatnak szolgáltatásokat egész Európában. Ily módon az egységes európai engedély csökkenti a szükségtelen igazgatási akadályokat, és egységesebb jogokat és kötelességeket biztosít azoknak az európai szolgáltatóknak a számára, akik uniós szinten kívánnak tevékenykedni. Európai inputok (III. fejezet) 1. szakasz (8–16. cikk) A mobilszolgáltatók számára jelenleg nem kellőképpen kiszámítható a spektrum elérhetősége, és eltérő frekvenciakijelölési feltételekkel szembesülnek az EU különböző pontjain. Ez megnehezíti a hosszú távú tervezést, a határokon átnyúló beruházást és végső soron a terjeszkedést. Az egységességnek ez a hiánya azt eredményezi, hogy a készülékgyártók a nagyobb léptékű bevezetés és a növekedési lehetőségek reményében más piacokra tervezik a termékeiket. E fenntarthatatlan helyzet megszüntetése érdekében biztosítani kell a spektruminputok harmonizációját a következők révén: · olyan közös szabályozási elvek meghatározása, amelyeket a tagállamoknak a spektrumhasználati jogokra vonatkozó, a vezeték nélküli széles sávú hírközlés tekintetében harmonizált közös elvek meghatározásakor kell alkalmazniuk; · a Bizottság hatáskörrel való felruházása végrehajtási jogi aktusok elfogadására a spektrum rendelkezésre állását, a frekvenciakijelölések időzítését és a spektrumhasználati jogok érvényességi időtartamát érintő harmonizálás céljából; · a frekvenciakijelölésre és a spektrumhasználatra vonatkozó nemzeti intézkedéstervezetek Bizottság általi felülvizsgálatának a lehetőségét biztosító konzultációs mechanizmus; · az alacsony teljesítményű, széles sávú hozzáférési pontok (Wi-Fi pontok, kiscellák) kiépítésére és üzemeltetésére alkalmazandó feltételek egyszerűsítése a verseny előmozdítása és a szűk hálózati keresztmetszetek csökkentése érdekében. 2. szakasz (17–20. cikk) A helyhez kötött hálózatokhoz való magas színvonalú hozzáférést biztosító virtuális hozzáférési pontok harmonizálása megkönnyítené a piacra való belépést és a határokon átnyúló szolgáltatások végfelhasználóknak és vállalkozásoknak történő nyújtását, valamint elősegítené a verseny és a beruházás ösztönzését. A virtuális, helyhez kötött hozzáférési termékeket jelenleg változatos módon határozzák meg az EU-ban. A helyhez kötött hálózatokhoz határokon átnyúló szolgáltatások céljából való virtuális hozzáférés harmonizálása a következőkön keresztül történik: · a jelentős piaci erővel rendelkező szolgáltatók által nyújtandó, uniós szinten harmonizált virtuális széles sávú hozzáférési termékek (virtuális átengedés, IP bitfolyam és bérelt vonalak végződtető szakaszai) közös jellemzőinek a meghatározása; · ennek megfelelően a nemzeti szabályozó hatóságoknak a korrekciós intézkedések elrendelésekor számításba kell venniük e harmonizált hozzáférési termékek bevezetését, kellő figyelmet fordítva a meglévő infrastruktúrák közötti versenyre, a beruházásokra, valamint az arányosság átfogó követelményére. A döntéshozási gyakorlatot is tükrözi az a javasolt rendelkezés, amely előírja, hogy az alternatív infrastruktúrák jelentette versenykényszerrel szembesülő új generációs hozzáférési hálózatok tekintetében előírt nagykereskedelmi árszabályozást, a megkülönböztetésmentes hozzáférés hatásos garanciáit, valamint kiskereskedelmi szinten az ár, a választék és a minőség terén folyó verseny mértékét együttesen kell mérlegelni; · az elektronikus hírközlési szolgáltatóknak jogukban áll, hogy az új típusú online szolgáltatások lehetővé tétele érdekében ésszerű feltételekkel harmonizált és garantált szolgáltatásminőségű összekapcsolási termékeket kínáljanak, illetve azokhoz hozzáférjenek. A végfelhasználók jogai (IV. fejezet, 21–29. cikk) – Európában az elektronikus hírközlési szolgáltatókat és a végfelhasználókat egyaránt érinti a végfelhasználók jogaira vonatkozó szabályok következetlensége, amelyek következtében e jogok védelme nem egyforma szintű, és a különböző tagállamokban különféle eltérő szabályoknak kell megfelelni. Ez a helyzet a szolgáltatók számára költséges, a végfelhasználók szempontjából pedig nem kielégítő, és végső soron akadályozza a határokon átnyúló szolgáltatásnyújtást, mivel kedvezőtlenül befolyásolja a végfelhasználók hajlandóságát azok igénybevételére. Az EU-szerte megfelelő szintű fogyasztóvédelem biztosítása érdekében harmonizálásra kerülnek a végfelhasználók jogait meghatározó szabályok, ideértve a következőket: – a bizonyos belföldi és EU-n belüli (nemzetközi) hírközlési módok közötti megkülönböztetés tilalma (kivéve, ha az eltérések objektíven indokoltak), – a szerződéskötést megelőző tájékoztatás és a szerződés kötelező elemei, – az átláthatóság növelése és a „számlasokk” elkerülését biztosító megoldások, – a szerződés hat hónapon túli költségmentes felmondására való jog (kivéve a kedvezményesen kapott berendezések maradványértékét vagy az egyéb akciók esetét), – a szolgáltatók kötelezése arra, hogy akadálytalan csatlakozási lehetőséget biztosítsanak valamennyi tartalomhoz, alkalmazáshoz és szolgáltatáshoz, amelyhez a végfelhasználó hozzáfér, más szóval a hálózatsemlegesség biztosítására, és ugyanakkor a szolgáltatók internethez való általános hozzáférést befolyásoló forgalomszabályozási intézkedéseinek a szabályozása. Ezzel párhuzamosan az emelt színvonalú speciális szolgáltatásokra vonatkozó jogi keret egyértelműbbé tétele. A szolgáltatóváltás megkönnyítése (V. fejezet, 30. cikk) A szolgáltatóváltásra vonatkozó szabályok továbbfejlesztése könnyebbé teszi a piacra való belépést, ösztönzi az elektronikus hírközlési szolgáltatók közötti versenyt, és egyszerűbbé teszi a végfelhasználók számára a sajátos igényeiknek leginkább megfelelő szolgáltató kiválasztását. A szolgáltatóváltási eljárásokra harmonizált elvek vonatkoznak, úgymint a költségorientáció, az átvevő szolgáltató által irányított folyamat, és az átadó szolgáltatóval kötött szerződés automatikus megszűnése. Szervezeti és záró rendelkezések (VI. fejezet, 31–40. cikk) Ennek a fejezetnek az első részében az illetékes nemzeti hatóságok szankcionálási hatásköreit és a Bizottság felhatalmazáson alapuló vagy végrehajtási jogi aktusok elfogadására vonatkozó hatáskörét szabályozó rendelkezések szerepelnek. Meghatározza továbbá a keretirányelvek, valamint a barangolásról és az Európai Elektronikus Hírközlési Szabályozók Testületéről (BEREC) és Hivataláról szóló rendeletek módosításait. Mivel a (tagállami) piacokért továbbra is az egyes nemzeti szabályozó hatóságok felelnek, az előzetes piacszabályozást érintő módosítások célja, hogy a piacok nemzeti szabályozó hatóságok általi értékelése és az egységes uniós engedéllyel rendelkezőkre vonatkozóan előírt szabályozói kötelezettségek egységessége és állandósága ez egész EU-ban biztosított legyen, annak érdekében, hogy az egységes uniós engedéllyel rendelkezők ne szembesüljenek azzal a problémával, hogy ugyanazon piaci hiányosság miatt más-más kötelezettségeket kell teljesíteniük az egyes tagállamokban. A javasolt rendelkezések ezért hatáskörrel ruházzák fel a Bizottságot az egységes uniós engedéllyel rendelkező társaságokra vonatkozó korrekciós intézkedések visszavonatására, és jogbiztonságot teremtenek az előzetes korrekciós intézkedések alá vonható piacok meghatározásának a szempontjait illetően, az egyenértékű szolgáltatásokat nyújtó over-the-top (OTT) szolgáltatók által kifejtett versenykényszert is figyelembe véve. Miközben a harmadik barangolási rendelet a strukturális intézkedések révén fokozza a piaci versenyt, arra nem alkalmas, hogy Európa-szerte felszámolja a barangolási többletdíjakat, azaz nem tud olyan helyzetet teremteni, amelyben az uniós fogyasztók külföldön is ugyanolyan fogyasztói magatartást tanúsíthatnak, mint odahaza. Ebből a megfontolásból a 37. cikk a barangolási rendeletre építve ösztönzőket nyújt a szolgáltatóknak arra, hogy a barangolási szolgáltatásokat a belföldi szolgáltatásokéval megegyező árszinten kínálják. A javaslat szerint a mobilszolgáltatók önkéntes alapon két- és többoldalú barangolási megállapodásokat köthetnek, amelyek lehetővé teszik számukra a nagykereskedelmi barangolási költségek internalizálását és a belföldi szolgáltatásokéval megegyező árszinten nyújtott barangolási szolgáltatások fokozatos bevezetését 2016 júliusáig, és ugyanakkor korlátozzák az önkényes díjszabás veszélyét. Az ilyen megállapodások nem számítanak újdonságnak a piacon. Már életben van néhány, és részes feleik (a versenyjogi szabályok betartásával) méretgazdaságossági megtakarításokra tehetnek szert az egymásnak nyújtott barangolási szolgáltatások terén. A javaslat azonban a nagyobb átláthatóság érdekében bejelentési kötelezettséget ír elő rájuk nézve. A javasolt önkéntes alapon működő rendszer arra ösztönzi a szolgáltatókat, hogy adják tovább a legitim méretgazdaságossági megtakarításokat a fogyasztóknak azáltal, hogy a belföldi szolgáltatásokéval megegyező árszinten nyújtják a barangolási szolgáltatásokat, feltéve, hogy az EU-ban mindenütt megoldott a barangolás, és a fogyasztók idővel élni tudnak ezekkel az ajánlatokkal. Ugyanakkor a javaslat megfelelő egyensúlyt teremt ahhoz, hogy a szolgáltatók ki tudják igazítani kiskereskedelmi barangolási ajánlataikat, és fokozatosan biztosítani tudják, hogy minden ügyfelük igénybe tudja venni ezeket. Két- és többoldalú megállapodások hiányában elképzelhetetlen, hogy valamelyik szolgáltató a kijelölt időkeretben egyedül képes lenne arra, hogy az egész Unióban belföldi árakon nyújtson barangolási szolgáltatásokat. Végezetül az Európai Elektronikus Hírközlési Szabályozók Testületén belüli állandóság és a testület stratégiai szerepének a növelése érdekében egy három évig betölthető hivatásos elnöki poszt létrehozásával módosítani kell a BEREC-rendeletet. 4. KÖLTSÉGVETÉSI HATÁSOK A javasolt rendelet nincs hatással az uniós költségvetésre. Külön is megemlítjük, hogy az 1211/2009/EK rendelet módosítására vonatkozó javaslat nincs hatással sem a létszámtervi álláshelyek számára, sem a BEREC Hivatalának biztosított uniós pénzügyi hozzájárulásra, és összhangban van az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz intézett közleményben (COM(2013) 519 final) meghatározott számokkal. 2013/0309 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE az elektronikus hírközlés egységes európai piacáról és a „behálózott kontinens” megteremtéséhez szükséges intézkedések meghatározásáról, valamint a 2002/20/EK, 2002/21/EK és 2002/22/EK irányelv és az 1211/2009/EK és 531/2012/EU rendelet módosításáról (EGT-vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 114. cikkére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamentek számára való megküldését követően, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[12], tekintettel a Régiók Bizottsága véleményére[13], a rendes jogalkotási eljárásnak megfelelően, mivel: (1) Európának minden növekedési forrást ki kell használnia ahhoz, hogy a válságból kilábalhasson, munkahelyeket teremthessen, és visszanyerhesse versenyképességét. Az Európa 2020 stratégia célja a növekedés újraindítása és a munkahelyteremtés az Unióban. Az Európai Tanács 2013. tavaszi ülésén hangsúlyozta a digitális egységes piac fontosságát a növekedés szempontjából, és az információs és kommunikációs technológiák (IKT) egységes piacának létrehozására irányuló konkrét intézkedések mielőbbi elfogadására szólított fel. Az Európa 2020 stratégia céljaival és e felszólítással összhangban e rendelet célja az elektronikus hírközlés egységes piacának a létrehozása az elektronikus hírközlés meglévő uniós keretszabályozásának a kiegészítése és kiigazítása révén. (2) Már az európai digitális menetrendben – az Európa 2020 stratégia egyik kiemelt kezdeményezésében – is felismerésre került, hogy az IKT és a hálózati kapcsolatok gazdasági és társadalmi fejlődésünk nélkülözhetetlen alapját jelentik. Ahhoz, hogy Európa a digitális átalakulás előnyeit kihasználhassa, az Uniónak létre kell hoznia az elektronikus hírközlés valamennyi ágazatra és Európa egészére kiterjedő, dinamikus, egységes piacát. Egy valóban egységes elektronikus hírközlési piac az innovatív és „intelligens” digitális gazdaság gerincét alkothatja, és az online szolgáltatások határokon átnyúló szabad áramlását biztosító, digitális egységes piac alapját képezheti. (3) Az elektronikus hírközlés hézagmentes egységes piacának biztosítania kell, hogy minden uniós fogyasztó számára szabadon lehessen elektronikus hírközlő hálózatokat és elektronikus hírközlési szolgáltatásokat nyújtani, hogy minden végfelhasználó a piacon elérhető legjobb ajánlatot választhassa, és hogy megszűnjenek a piacoknak az országhatárok mentén való szétszabdaltsága miatti akadályok. Az elektronikus hírközlés jelenlegi keretszabályozása nem kezeli maradéktalanul ezt a széttagoltságot: nemzeti, nem pedig az Unió egészére kiterjedő általános felhatalmazási rendszerek működnek, a frekvenciakijelölés nemzeti szinten történik, a különböző tagállamokban eltérő hozzáférési termékek állnak az elektronikus hírközlési szolgáltatók rendelkezésére, és az ágazatban alkalmazott fogyasztóvédelmi szabályok sem egységesek. Az uniós szabályozás sok esetben pusztán alapszintű, és gyakran eltérő módon kerül végrehajtásra a tagállamokban. (4) A valóban egységes elektronikus hírközlési piacnak a piaci integráció és a határokon átnyúló szolgáltatáskínálat előmozdítása révén ösztönöznie kell a versenyt, a beruházást és az innovációt az új és továbbfejlesztett hálózatok és szolgáltatások terén. Ezáltal elő kell segítenie az európai digitális menetrendben a nagysebességű széles sávú hálózatokhoz való hozzáféréssel kapcsolatban meghatározott ambiciózus célkitűzések elérését. Amint javul a digitális infrastruktúrák és szolgáltatások elérhetősége, egyre nagyobb választék áll majd a fogyasztók rendelkezésére, javulni fog a szolgáltatások minősége, és diverzifikálódnak a tartalmak, ami hozzájárul a területi és társadalmi kohézióhoz is, és elősegíti az EU-n belüli mobilitást. (5) Az elektronikus hírközlés egységes piaca által nyújtott előnyöknek ki kell terjedniük a tágabb digitális ökoszisztémára, amely magában foglalja az Unió készülékgyártóit, tartalom- és alkalmazásszolgáltatóit, valamint a tágabb gazdaságot, és azon belül az olyan ágazatokat, mint például a bankszektor, az autóipar, a logisztika, a kiskereskedelem, az energetika vagy a szállítás, ahol a termelékenység javítása – például a mindenütt jelen levő felhőalapú számítástechnikai alkalmazásokon, az objektumok összekapcsolásán és a vállalat különböző részeinek nyújtott integrált szolgáltatásokon keresztül – az összeköttetésekre épül. Az e-kormányzati és e-egészségügyi szolgáltatások szélesebb körű elérhetőségéből a közigazgatásnak és az egészségügyi ágazatnak is profitálnia kell. Az elektronikus hírközlés egységes piacán a kulturális tartalmak és szolgáltatások választéka, és általános értelemben a kulturális sokszínűség is gazdagodhat. Az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások által lehetővé tett kapcsolatok olyan fontosak a tágabb gazdaság és társadalom számára, hogy az indokolatlan ágazatspecifikus szabályozási és egyéb terheket kerülni kell. (6) E rendelet célja az elektronikus hírközlés egységes piacának kiteljesítése a következő három fő, egymással összefüggő területen történő fellépés révén. Először is az ágazatspecifikus szabályozás tartalmának és végrehajtásának egységesebbé és kiszámíthatóbbá tételéhez szükséges feltételeket Unió-szerte megteremtő egységes uniós engedély koncepciójára építve biztosítani kell az elektronikus hírközlési szolgáltatások határokon átnyúló nyújtásának, illetve az elektronikus hírközlő hálózatok különböző tagállamokban történő üzemeltetésének szabadságát. Másodszor lehetővé kell tenni az eddiginél sokkal egységesebb feltételekkel történő hozzáférést az elektronikus hírközlő hálózatok és az elektronikus hírközlési szolgáltatások határokon átnyúló üzemeltetéséhez, illetve nyújtásához szükséges alapvető inputokhoz, nemcsak a vezeték nélküli széles sávú hírközlés esetében, ahol mind az engedélyköteles, mind az engedélymentes frekvenciasávok kulcsfontosságú tényezők, hanem a helyhez kötött kapcsolatok tekintetében is. Harmadszor, az üzleti feltételek összehangolása és a digitális szolgáltatások iránti állampolgári bizalom növelése érdekében e rendeletnek harmonizálnia kell a végfelhasználók, és különösen a fogyasztók védelmére vonatkozó szabályokat. Ez magában foglalja a megkülönböztetésmentességre, a szerződésben szereplő tájékoztatásra, a szerződés felmondására és a szolgáltatóváltásra, valamint az online tartalmakhoz, alkalmazásokhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférésre és a forgalomszabályozásra vonatkozó szabályokat, amelyek a végfelhasználók védelmével párhuzamosan garantálják, hogy az internetes ökoszisztéma továbbra is az innováció motorjaként működhessen. A barangolási szolgáltatások területén további reformok szükségesek, amelyek bizalmat teremtenek a végfelhasználókban az iránt, hogy a kapcsolatról az Unión belüli utazásaik során sem kell lemondaniuk, és amelyek idővel az Unión belüli díjak és egyéb feltételek konvergenciájának a mozgatórugójává válhatnak. (7) Ezért ennek a rendeletnek ki kell egészítenie a meglévő uniós keretszabályozást (a 2002/19/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet[14], a 2002/20/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet[15], a 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet[16], a 2002/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet[17], a 2002/58/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet[18], a 2002/77/EK bizottsági irányelvet[19], valamint a 1211/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet[20], az 531/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletet[21] és a 243/2012/EU európai parlamenti határozatot[22]) és az uniós szabályozással összhangban elfogadott vonatkozó nemzeti jogszabályokat az elektronikus hírközlési szolgáltatók és a végfelhasználók konkrét jogainak és kötelességeinek meghatározásával, a meglévő irányelvek és az 531/2012/EU rendelet ebből következő – a konvergencia növelésére irányuló – módosításával, valamint a fokozottan versengő egységes piac által megkövetelt lényegi változások bevezetésével. (8) Az e rendeletben előírt intézkedések megfelelnek a technológiasemlegesség elvének, vagyis egy meghatározott technológiatípus alkalmazását sem írják elő vagy részesítik előnyben. (9) A határokon átnyúló elektronikus hírközlési szolgáltatásokra még mindig nagyobb terhek nehezednek, mint azokra, amelyek nyújtása az országhatárokon belülre korlátozódik. A határokon átnyúló szolgáltatásokat kínáló vállalkozásoknak még mindig minden egyes fogadó tagállamban bejelentést kell tenniük, és díjakat kell fizetniük. Az egységes uniós engedéllyel rendelkezőknek egyetlen bejelentési rendszer hatálya alá indokolt tartozniuk a székhely szerinti tagállamban (a saját tagállamban) annak érdekében, hogy a határokon átnyúló szolgáltatásokat nyújtók igazgatási terhei csökkenjenek. Az egységes uniós engedélyt bármely, egynél több tagállamban elektronikus hírközlési szolgáltatásokat nyújtó, elektronikus hírközlő hálózatokat üzemeltető vagy ilyen tevékenységet folytatni szándékozó vállalkozás számára elérhetővé kell tenni, hogy az ilyen vállalkozások az elektronikus hírközlési szolgáltatásnyújtás szabadságával összefüggő, e rendeletnek megfelelő jogokat bármely tagállamban élvezhessék. A saját tagállamban kiadott általános felhatalmazás alapján különböző tagállamokban szolgáltatásokat nyújtó elektronikus hírközlési szolgáltatókra vonatkozó jogi keretet meghatározó egységes uniós engedélynek biztosítania kell az elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtásának és az elektronikus hírközlő hálózatok üzemeltetésének tényleges szabadságát az egész Unióban. (10) A határokon átnyúló elektronikus hírközlési szolgáltatások és elektronikus hírközlő hálózatok különféle formákban valósíthatók meg olyan tényezőktől függően, mint az üzemeltetett hálózatnak és a nyújtott szolgáltatásnak a jellege és fizikai infrastruktúra iránti igénye, vagy a különböző tagállamokban található előfizetők száma. A határokon átnyúló elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtására vagy az elektronikus hírközlő hálózatok egynél több tagállamban történő üzemeltetésére irányuló szándékot olyan tevékenységek jelezhetik, mint az adott tagállamban elérhető hálózatokhoz való hozzáférésre vonatkozó megállapodásokkal kapcsolatos tárgyalások vagy a megcélzott tagállam nyelvén folytatott reklámtevékenység az interneten. (11) Függetlenül attól, hogy a szolgáltató hogyan kíván határokon átnyúló elektronikus hírközlő hálózatokat üzemeltetni vagy határokon átnyúló elektronikus hírközlési szolgáltatásokat nyújtani, az európai elektronikus hírközlési szolgáltatókra vonatkozó szabályozási rendszernek semlegesen kell kezelnie a funkciók és tevékenységek különböző tagállamokban történő megszervezésének az alapját képező kereskedelmi választási lehetőségeket. Ezért az európai elektronikus hírközlési szolgáltatók esetében a vállalati struktúrától függetlenül azt a tagállamot kell a vállalkozás saját országának tekinteni, ahol az elektronikus hírközlő hálózatok üzemeltetésére vagy az elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtására vonatkozó stratégiai döntések születnek. (12) Az egységes uniós engedélynek a saját tagállamban kiadott általános felhatalmazáson kell alapulnia. Nem tehető függővé más, nem kifejezetten az elektronikus hírközlési ágazatra vonatkozó, meglévő nemzeti jogszabályok alapján már alkalmazandó feltételektől. Az európai elektronikus hírközlési szolgáltatókra továbbá alkalmazni kell e rendelet és az 531/2012/EU rendelet rendelkezéseit is. (13) Az ágazatspecifikus – például a hálózatokhoz való hozzáférésre, a hálózatok biztonságára és integritására vagy a segélyhívó szolgáltatásokhoz való hozzáférésre vonatkozó – feltételek többsége szorosan kapcsolódik a hálózat vagy a szolgáltatásnyújtás helyéhez. Következésképpen a tevékenységük által érintett tagállamokban alkalmazandó feltételek az európai elektronikus hírközlési szolgáltatókra is vonatkozhatnak abban a mértékben, amennyiben ez a rendelet másképp nem rendelkezik. (14) Ha a tagállamok megkövetelik az ágazattól az egyetemes szolgáltatás finanszírozásához és a nemzeti szabályozó hatóságok igazgatási költségeihez való hozzájárulást, e hozzájárulást olyan kritériumok és eljárások szerint kell felosztani, amelyek az európai elektronikus hírközlési szolgáltatók tekintetében biztosítják az arányosság és a megkülönböztetésmentesség követelményeinek teljesülését annak érdekében, hogy különösen az új piaci szereplők és a kisebb szolgáltatók határokon átnyúló piacra lépése ne ütközzön akadályokba; ezért az egyes vállalkozásokra kivetett hozzájárulást az érintett tagállamban elért forgalom alapján meghatározott piaci részesedés figyelembevételével kell megállapítani, egy de minimis küszöbértéket alkalmazva. (15) Biztosítani kell, hogy a különböző tagállamok által hasonló körülmények között tanúsított bánásmód ne legyen megkülönböztető semmilyen európai elektronikus hírközlési szolgáltatóval szemben, és hogy egységes szabályozási gyakorlat érvényesüljön az egységes piacon, különösen a 2002/21/EK irányelv 15. vagy 16. cikkének vagy a 2002/19/EK irányelv 5. vagy 8. cikkének a hatálya alá tartozó intézkedéseket illetően. Ezért az európai elektronikus hírközlési szolgáltatóknak jogot kell biztosítani arra, hogy a több területet lefedő tevékenységük nagyobb fokú integrációjának lehetővé tétele érdekében a különböző tagállamok az objektív megítélés alapján egyenértékűnek tekinthető helyzetekben egyenlő bánásmódban részesítsék őket. Ezenfelül külön uniós szintű eljárásokat célszerű meghatározni a 2002/21/EK irányelv 7a. cikke szerinti korrekciós intézkedésekre vonatkozó határozattervezetek ilyen esetekben történő felülvizsgálata céljára annak érdekében, hogy az európai elektronikus hírközlési szolgáltatók különböző tagállamokban előírt kötelezettségei közötti indokolatlan eltérések elkerülhetők legyenek. (16) A szabályozói és felügyeleti hatásköröket a belépési korlátok csökkentésének a szem előtt tartásával kell felosztani az európai elektronikus hírközlési szolgáltatók saját tagállama és a fogadó tagállamok között, biztosítva egyúttal az elektronikus hírközlési szolgáltatások és elektronikus hírközlő hálózatok e szolgáltatók általi nyújtására, illetve üzemeltetésére vonatkozó feltételek megfelelő érvényesítését. Ezért indokolt, hogy saját illetékességi területén mindegyik tagállam nemzeti szabályozó hatósága felügyelje – az uniós szabályozásnak megfelelő eszközök, többek között szankciók és ideiglenes intézkedések segítségével – az alkalmazandó feltételek teljesülését, ám csak a saját tagállam nemzeti szabályozó hatósága legyen jogosult arra, hogy felfüggessze vagy visszavonja az európai elektronikus hírközlési szolgáltatók jogát arra, hogy az Unió egész területén vagy annak egy részén elektronikus hírközlő hálózatokat üzemeltessenek, illetve elektronikus hírközlési szolgáltatásokat nyújtsanak. (17) A rádióspektrum közjószág, ugyanakkor pedig a mobilhírközlés, a vezeték nélküli széles sávú és a műholdas hírközlés belső piacának működéséhez szükséges alapvető erőforrás az Unióban. A vezeték nélküli széles sávú hírközlés fejlesztése hozzájárul az európai digitális menetrend megvalósításához és különösen annak a célnak az eléréséhez, hogy 2020-ra valamennyi uniós polgárnak biztosítva legyen a legalább 30 Mbps sebességű széles sávhoz való hozzáférés, és az Unió a lehető legnagyobb széles sávú sebességgel és kapacitással rendelkezzen. A vezeték nélküli széles sávú technológiák legújabb generációjának bevezetését és elterjedését tekintve azonban az Unió elmarad a világ más jelentős régióitól, például Észak-Amerikától, Afrikától és Ázsia egyes részeitől, holott e technológiák hiányában nem érhetők el az említett szakpolitikai célok. A 800 MHz-es sáv vezeték nélküli széles sávú hírközlés céljára történő engedélyezésének és rendelkezésre bocsátásának az elaprózott folyamata – a tagállamok több mint fele az Európai Parlament és a Tanács rádióspektrum-politikai program (RSPP) létrehozásáról szóló 243/2012/EU határozatában[23] kitűzött határidőtől való eltérést kérelmez, vagy egyéb módon elmulasztja annak teljesítését – tanúsítja, hogy sürgős, még a jelenlegi RSPP időszakán belüli fellépés szükséges. A rádióspektrum vezeték nélkül széles sávú szolgáltatás céljára való rendelkezésre állása és hatékony használata feltételeinek a 676/2002/EK európai parlamenti és tanácsi határozat[24] alapján történő harmonizálására irányuló uniós intézkedések nem bizonyultak elégségesnek e probléma orvoslására. (18) Az eltérő nemzeti politikák alkalmazása következetlenséghez vezet, és a belső piac széttagozódását eredményezi, ami akadályozza az Unió egészére kiterjedő szolgáltatások bevezetését és a vezeték nélküli széles sávú hírközlés belső piacának kiteljesítését. Különösen az ilyen szolgáltatásokhoz való hozzáférést illetően teremt egyenlőtlen feltételeket, akadályozza a különböző tagállamokban letelepedett vállalkozások közötti versenyt, és visszatartja a fejlettebb hálózatokba és technológiákba történő beruházást, valamint az innovatív szolgáltatások kialakulását, megfosztva ezáltal a polgárokat és a vállalkozásokat a mindenütt elérhető, integrált, magas színvonalú szolgáltatásoktól, a vezeték nélküli széles sávú szolgáltatókat pedig a nagyléptékű, integráltabb működés által lehetővé tett fokozott hatékonyságnövekedéstől. Ezért a frekvenciakijelölés bizonyos összetevőivel kapcsolatos uniós szintű fellépés mellett Unió-szerte javítani kell a fejlett vezeték nélküli széles sávú hírközlési szolgáltatásokkal való széles körű, integrált lefedettséget. Ugyanakkor a tagállamoknak meg kell hagyni a saját rádióspektrumuknak a közrend, a közbiztonság és a honvédelem céljából való megszervezésére irányuló intézkedések elfogadására való jogot. (19) Indokolt lehetővé tenni, hogy az elektronikus hírközlési szolgáltatásokat nyújtó vállalkozások – a mobilszolgáltatókat és az ilyen szolgáltatók konzorciumait is ideértve – a végfelhasználók hosszú távú érdekét szem előtt tartva közösen megszervezzék az Unió csaknem egész területének hatékony és megfizethető lefedettségét, és ily módon a feltételeket, eljárásokat, költségeket, a frekvenciakijelölés időzítését és a használati jogok időtartamát tekintve hasonlóan vehessenek igénybe harmonizált frekvenciasávokat a különböző tagállamokban, és például a sűrűn és ritkán lakott területek egyidejű lefedésére alkalmas, alacsonyabb és magasabb frekvenciasávokat ötvöző kiegészítő frekvenciacsomagokat hozzanak létre. A nagyobb fokú koordináció és következetesség érdekében útnak indított kezdeményezések a hálózat-beruházási környezet kiszámíthatóságát is javítanák. Szintén nagymértékben kedvezne a kiszámíthatóságnak a hosszú távú rádióspektrum-használati jogokat egyértelműen támogató politika – annak sérelme nélkül, hogy egyes tagállamokban ezek a jogok határozatlan időre szólnak –, viszont kapcsolódna az egyedi használati jog tárgyát képező rádióspektrum részben vagy teljes mértékben történő átruházására, bérbeadására vagy megosztására vonatkozó egyértelmű feltételekhez. (20) Legalább a helyhez kötött, a nomád, illetve a mobil széles sávú hírközlés céljára harmonizált sávokban javítani kell a rádióspektrum-használati jogok összehangolását és egységességét. Ez magában foglalja a Nemzetközi Távközlési Egyesület (ITU) szintjén az International Mobile Telecommunications-Advanced (IMT-Advanced) szabvány szerinti rendszerek céljára meghatározott sávokat, valamint a rádiós helyi hálózatok (RLAN) céljára használt sávokat, például a 2,4 GHz-es és az 5 GHz-es frekvenciasávokat. Ki kell terjednie továbbá azokra a 3. cikk b) pontjában és a rádióspektrum-politikai programról szóló, 2013. június 13-án elfogadott, „Az Európa előtt álló stratégiai kihívások a rádióspektrum vezeték nélküli széles sávú hírközlés céljára való használata iránti növekvő igény kielégítése terén” című véleményben meghatározott sávokra, amelyek a jövőben a vezeték nélküli széles sávú hírközlés céljára harmonizálásra kerülhetnek, így például a közeljövőben sorra kerülő 700 MHz-es, az 1,5 GHz-es és a 3,8–4,2 GHz-es frekvenciasávokra. (21) Az eltérő nemzeti frekvenciakijelölési eljárások egységesítését elősegítené, ha egyértelműbb rendelkezések vonatkoznának az engedélyezési eljárások időzítését meghatározó szempontokra, a használati jogok időtartamára, a díjakra és a díjfizetési módokra; a kapacitással és a lefedettséggel kapcsolatos kötelezettségekre; az odaítélési eljárás tárgyát képező frekvenciatartományok és frekvenciablokkok meghatározására; a tényleges verseny előmozdítása érdekében előírt objektív küszöbértékekre; a használati jogok értékesíthetőségének feltételeire, a megosztás feltételeit is ideértve. (22) A díjak jelentette tehernek az optimális frekvenciagazdálkodáshoz szükséges szintre történő korlátozása az azonnal fizetendő és az időszakos díjak közötti egyensúly megteremtésével együtt ösztönözné az infrastrukturális beruházásokat és az új technológiák bevezetését, miközben a költségek csökkenésével járó előnyöket a végfelhasználók élvezhetnék. (23) Az összehangoltabb frekvenciakijelölés és a vezeték nélküli széles sáv ennek következtében lehetővé váló kiépítése szerte az Unióban méretgazdaságossági hatásokat eredményezne a kapcsolódó iparágakban, például a hálózati berendezések és végberendezések gyártóinak körében. Ezek az iparágak így az eddiginél nagyobb mértékben figyelembe vehetnék a rádióspektrum használatára vonatkozó uniós kezdeményezéseket és politikákat. Ezért meg kell határozni a frekvenciakijelölések ütemezésének harmonizálására szolgáló eljárást, valamint az érintett sávokra vonatkozó használati jog minimális vagy egységes időtartamát. (24) Ami a rádióspektrum vezeték nélküli széles sávú hírközlés céljára való használatára vonatkozó jogok egyéb lényeges feltételeit illeti, az e rendeletben meghatározott szabályozási alapelvek és szempontok egyes tagállamok általi mindinkább egységes alkalmazását előmozdítaná egy olyan koordinációs mechanizmus, amely lehetővé tenné, hogy a Bizottság és a többi tagállam illetékes hatóságai előzetesen véleményezzék a használati jogok valamely tagállamban történő megadását, és hogy a Bizottság a tagállamok álláspontját figyelembe véve elejét vegye az uniós joggal összeegyeztethetetlennek tűnő javaslatok végrehajtását. (25) Tekintettel a rádióspektrum vezeték nélküli széles sávú hírközlés céljára való használata iránti igény ugrásszerű növekedésére, támogatni kell a spektrumhasználat szempontjából hatékony, alternatív vezeték nélküli széles sávú hozzáférési megoldásokat. Ez a kis hatótávolságon belül működő, kis teljesítményű vezeték nélküli hozzáférési rendszerek, például a rádiós helyi hálózatok (RLAN vagy más néven Wi‑Fi) úgynevezett „hotspotjainak”, valamint a kiscelláknak (vagy femto-, piko- vagy metrocelláknak) nevezett kis teljesítményű hozzáférési pontoknak a használatát jelenti. (26) A kiegészítő vezeték nélküli hozzáférési rendszerek, mint például az RLAN hozzáférési pontok és különösen a nyilvánosság számára hozzáférhető RLAN hozzáférési pontok egyre nagyobb mértékben teszik lehetővé a végfelhasználók számára az internethez való hozzáférést, a mobilszolgáltatók számára pedig a mobilforgalom tehermentesítését anélkül, hogy a harmonizált rádióspektrum-erőforrások használatához egyedi rádióspektrum-használati jogok adományozására lenne szükség. (27) Az RLAN hozzáférési pontokat egyelőre többnyire magánfelhasználók használják a helyhez kötött, széles sávú csatlakozási lehetőségük helyi, vezeték nélküli kiterjesztéseként. Ha a végfelhasználók internet-előfizetésük keretein belül dönthetnének úgy, hogy a rádiós helyi hálózatukhoz való hozzáférést mások számára is lehetővé teszik, akkor a nagyszámú ilyen hozzáférési pont elérhetővé válása – különösen a sűrűn lakott területeken – a rádióspektrum „újrafelhasználásán” keresztül lehetővé tenné a vezeték nélküli adatátviteli kapacitás maximalizálását és egy költséghatékony, a más végfelhasználók számára hozzáférhető kiegészítő vezeték nélküli széles sávú infrastruktúra létrejöttét. Ezért le kell építeni vagy meg kell akadályozni azokat a szükségtelen korlátozásokat, amelyek gátolják a végfelhasználókat abban, hogy a saját RLAN hozzáférési pontjaikhoz való hozzáférést vagy csatlakozást más végfelhasználók számára is lehetővé tegyék. (28) Ugyancsak meg kell szüntetni az RLAN hozzáférési pontok telepítését és összekötését akadályozó szükségtelen korlátozásokat. A közhatóságok és a közszolgáltatók a helyiségeikben egyre szélesebb körben alkalmaznak RLAN hozzáférési pontokat saját célokra, például személyzetük általi használatra, a polgárok e-kormányzati szolgáltatásokhoz való költséghatékony, helyben történő hozzáférésének megkönnyítésére vagy az intelligens közszolgáltatás valós idejű információkkal való támogatására, például a tömegközlekedésben vagy a forgalomirányításban. A helyiségeikben a nyilvánosság számára kínált szolgáltatásaik kiegészítéseképpen ezek a szervezetek is lehetővé tehetnék az ilyen hozzáférési pontokhoz való általános hozzáférést: indokolt erre a verseny- és közbeszerzési szabályokkal összhangban lehetőséget biztosítani a számukra. Indokolt, hogy ne minősüljön elektronikus hírközlési szolgáltatónak az a szolgáltató, amely magántulajdonú ingatlanon vagy behatárolt közterületen belül vagy annak környezetében, olyan módon nyújt hozzáférési lehetőséget elektronikus hírközlő hálózatokhoz, hogy ez a szolgáltatás csupán kiegészít valamely más, a szóban forgó hozzáféréstől független tevékenységet, például egy RLAN hotspotot más kereskedelmi tevékenységek ügyfeleinek vagy a teljes nyilvánosságnak hozzáférhetővé tesz az adott területen. (29) A kis teljesítményű, kis hatótávolságú vezeték nélküli hozzáférési pontok a háztartási Wi-Fi útválasztókhoz hasonló, nagyon kisméretű, nem zavaró berendezések, amelyek műszaki jellemzőit uniós szinten kell meghatározni, és a különféle helyi körülmények közötti kiépítésüket és használatukat általános felhatalmazás tárgyává kell tenni, az egyedi kialakításra vonatkozó indokolatlan korlátozások vagy egyéb engedélyek előírása nélkül. Az általános felhatalmazás alapján történő ilyen jellegű használat feltételéül szabott műszaki jellemzőket meghatározó intézkedések arányosságát célszerű az uniós intézkedésekben előírt – például a leadott teljesítményre és a hasonló paraméterekre vonatkozó – maximális küszöbértéknél lényegesen szigorúbb jellemzők előírása révén biztosítani. (30) A tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy a nemzeti szintű frekvenciagazdálkodás ne akadályozzon más tagállamokat azon rádiófrekvenciák használatában, amelyekre jogosultak, illetve azon kötelezettségek teljesítésében, amelyek az uniós szinten harmonizált sávok használatához kapcsolódnak. A rádiófrekvencia-politikával foglalkozó csoport (RSPG) jelenlegi tevékenységeire épülő koordinációs mechanizmusra van szükség annak biztosításához, hogy minden egyes tagállam méltányos alapon férhessen hozzá a rádióspektrumhoz, és a koordináció eredményei egységesek és érvényesíthetők legyenek. (31) Az uniós keretszabályozás végrehajtásával kapcsolatos tapasztalatok azt mutatják, hogy a szabályozási intézkedések egységes alkalmazását előíró és a belső piac fejlődésének az elősegítését célul kitűző meglévő rendelkezések – különösen a helyhez kötött hálózatok tekintetében – nem adtak elegendő ösztönzést a harmonizált szabványokon és folyamatokon alapuló hozzáférési termékek kialakítására. A különböző tagállamokban tevékenykedő szolgáltatóknak nehézségeket okoz, hogy vagy nem állnak rendelkezésre megfelelő minőségű, a hálózatok és szolgáltatások között megfelelő szintű átjárhatóságot biztosító hozzáférési inputok, vagy ha mégis, akkor eltérő műszaki jellemzőkkel rendelkeznek. Ez növeli a költségeket, és akadályozza az országhatárokon átnyúló szolgáltatásnyújtást. (32) Az elektronikus hírközlés egységes piacának integrációját felgyorsítaná az azoknak a kiemelt európai virtuális termékeknek a meghatározására szolgáló keret kidolgozása, amelyek különösen fontosak az elektronikus hírközlési szolgáltatók számára ahhoz, hogy határokon átnyúló szolgáltatásokat nyújthassanak, és hogy olyan, kulcsparamétereken és minimumjellemzőkön alapuló pánuniós stratégiát alakíthassanak ki, amely igazodik az egyre inkább kizárólagosan IP-alapú környezethez. (33) A szabályozásnak ki kell terjednie a különféle virtuális termékekkel kielégített működési igényekre. Európai virtuális széles sávú hozzáférési termékeknek kell rendelkezésre állniuk azokra az esetekre, amikor egy jelentős piaci erővel rendelkező szolgáltató a keretirányelv és a hozzáférési irányelv értelmében köteles hálózatának egy meghatározott hozzáférési pontján szabályozott feltételekkel hozzáférést biztosítani. Először is, ha a piacelemzés alapján szükséges és arányos intézkedésnek bizonyul, akkor a hatékony, határokon átívelő piacra lépés megkönnyítése érdekében olyan harmonizált termékeket kell biztosítani, amelyek a határokon átnyúló szolgáltatásokat nyújtó szereplőknek már a kezdetektől fogva lehetővé teszik, hogy késedelem nélkül nyújthassanak előre meghatározható és megfelelő színvonalú szolgáltatásokat végső fogyasztóiknak, a különböző tagállamokban található telephelyekkel rendelkező üzleti ügyfeleknek nyújtott szolgáltatásokat is ideértve. Ezeknek a harmonizált termékeknek elegendő ideig kell rendelkezésre állniuk ahhoz, hogy a hozzáférést igénylők és a szolgáltatók számára lehetővé tegyék a közép- és hosszú távú beruházások tervezését. (34) Másodszor, a belső piacon folyó fenntartható verseny feltételeinek megteremtése szempontjából döntő szerepet játszanak azok a magasabb színvonalú virtuális hozzáférési termékek, amelyek a hozzáférést igénylők részéről nagyobb beruházást igényelnek, és elsősorban a helyi hozzáférés biztosítása révén fokozottabb ellenőrzést és differenciálást tesznek lehetővé. Ezért a határokon átnyúló beruházások megkönnyítése érdekében ezeket a kulcsfontosságú, új generációs hozzáférési hálózatokhoz való hozzáférést biztosító nagykereskedelmi termékeket is harmonizálni kell. A szabályozó hatóságok által az arányosság 2002/19/EK irányelv szerinti értékelése alapján figyelembe vehető, nagykereskedelemmel kapcsolatos korrekciós intézkedések körének a bővítése érdekében ezeket a virtuális széles sávú hozzáférési termékeket úgy indokolt kialakítani, hogy működési szempontból a fizikai átengedéssel egyenértékű megoldást biztosítsanak. (35) Harmadszor, a bérelt vonalat végződtető bővített interfészek esetében is harmonizált nagykereskedelmi hozzáférési termékre van szükség ahhoz, hogy a legigényesebb üzleti felhasználók részére határokon átnyúló jelleggel lehessen nyújtani feladataikhoz nélkülözhetetlen összekapcsolási szolgáltatásokat. (36) A kizárólagosan IP-alapú hálózatok fokozatos térhódításával összefüggésben a más hálózatokhoz való hozzáférést igénylő alkalmazások fejlesztését akadályozza, és ezáltal az innovációt is korlátozza az, hogy nem állnak rendelkezésre a szolgáltatások különböző kategóriáinak megfelelő internetprotokollon alapuló, garantált szolgáltatásminőségű összekapcsolási termékek, amelyek a tagállamokon belül és a tagállamok között lehetővé tennék a hálózati tartományokon és hálózathatárokon átnyúló adatátvitelt. Ráadásul ez a helyzet gátat szab az IP-alapú hálózatok és a garantált szolgáltatásminőségű összekapcsolási termékek fenntartásából és nyújtásából adódó hatékonyság és különösen a fokozott biztonság, megbízhatóság, rugalmasság, költséghatékonyság és gyorsaság szélesebb körű kihasználásának, amely pedig a hálózatüzemeltetők, a szolgáltatók és a végfelhasználók számára előnyt jelentene. Ezért ezeket a termékeket ésszerű feltételeken alapuló, harmonizált megközelítés alapján szükséges kialakítani és rendelkezésre bocsátani, igény esetén lehetővé téve azt is, hogy érintett elektronikus hírközlési vállalkozások keresztbe szállítással oldják meg az e termékekkel való ellátást. (37) A jelentős piaci erővel rendelkezőként megjelölt üzemeltetők hálózataira vonatkozó legmegfelelőbb, hozzáféréssel kapcsolatos korrekciós intézkedések értékelése során a nemzeti szabályozó hatóságoknak célszerű figyelembe venniük az európai virtuális széles sávú hozzáférési termékek e rendelet alapján történő bevezetését, és ugyanakkor ügyelniük kell arra, hogy elkerüljék a piacelemzés alapján előírt vagy más feltételek szerint nyújtott nagykereskedelmi hozzáférési termékek szükségtelen megsokszorozásában megnyilvánuló túlszabályozást. Az európai virtuális hozzáférési termékek önmagukban véve nem eredményezhetik az egy adott üzemeltető számára előírt szabályozott hozzáférési termékek számának növekedését. E rendelet elfogadását követően a nemzeti szabályozó hatóságoknak értékelniük kell, hogy a nagykereskedelmi hozzáférésre vonatkozóan korábban előírt korrekciós intézkedések helyett inkább egy európai virtuális széles sávú hozzáférési terméket rendeljenek-e el, és fel kell mérniük, hogy piacfelügyeleti hatáskörük jövőbeni gyakorlása keretében a jelentős piaci erővel rendelkező üzemeltetők esetében helyénvaló-e európai virtuális széles sávú hozzáférési termék elrendelése, e feladatuk azonban nem érintheti azon hatáskörüket, hogy a 2002/21/EK irányelv 16. cikkének megfelelően versenyprobléma esetén meghatározzák a legmegfelelőbb és a legarányosabb korrekciós intézkedést. (38) A kiszámítható szabályozás érdekében a szabályozásnak tükröznie kell a jelenlegi jogi keret alapján kialakulóban lévő döntéshozási gyakorlat azon fő elemeit, amelyek befolyásolják a nagykereskedelmi hozzáférési termékek – köztük az európai virtuális széles sávú hozzáférési termékek – új generációs hálózatok rendelkezésére bocsátásának feltételeit. Így a rendelkezésekben szerepelnie kell annak is, hogy a nagykereskedelmi hozzáférési piacok elemzéséhez – és különösen az új generációs hálózatokhoz való ilyen hozzáférés tekintetében alkalmazott árszabályozás szükségességének megítéléséhez – fontos figyelembe venni az alternatív helyhez kötött és vezeték nélküli infrastruktúrák által kifejtett versenykényszer, a megkülönböztetésmentes hozzáférés hatásos garanciái, valamint az ár, a választék és a minőség terén kiskereskedelmi szinten folyó verseny aktuális mértéke közötti összefüggéseket. A végfelhasználók által érezhető előnyök szempontjából végső soron az utóbbinak a mérlegelése a döntő. Például a nemzeti szabályozó hatóságok a 2002/21/EK irányelv 16. cikke értelmében eseti alapon végzett értékelések során – a jelentős piaci erő értékelésének és az uniós versenyjogi szabályok alkalmazásának sérelme nélkül – tekinthetik úgy, hogy két új generációs, helyhez kötött hálózat megléte esetén a piacon zajló verseny már megfelelő ahhoz, hogy ösztönözze a hálózatfejlesztést, és a fejlődés az ultragyors szolgáltatások felé vegye az irányt, ami a kiskereskedelmi verseny egyik fontos paramétere. (39) Az egységes piacon folyó verseny felélénkülése előreláthatólag idővel a piacelemzésen alapuló ágazatspecifikus szabályozás visszaszorulásához vezet majd. Az egységes piac kiteljesítésének egyik következménye, hogy az érintett piacokon nagyobb valószínűséggel alakul ki tényleges verseny, és a versenyjog utólagos alkalmazása mindinkább elégséges eszköznek bizonyul a piacműködés biztosítására. A jogi egyértelműség és a kiszámítható szabályozási megközelítések határokon átnyúló biztosítása érdekében világos és kötelezően alkalmazandó szempontokat kell kidolgozni annak értékelésére, hogy egy adott piacon továbbra is indokolttá teszik-e az előzetes szabályozó kötelezettségek alkalmazását a tartós szűk keresztmetszetek és a versennyel – különösen az infrastruktúra-alapú versennyel – kapcsolatos kilátások, valamint a kiskereskedelmi szinten az ár, a választék és a minőség terén folyó verseny feltételei, amelyek végső soron a végfelhasználók számára és az EU gazdaságának globális versenyképessége szempontjából a legfontosabbak. Ez alapul szolgálhat az előzetes szabályozás alá vonható piacok jegyzékének egymást követő felülvizsgálataihoz, és segítséget nyújthat a nemzeti szabályozó hatóságoknak ahhoz, hogy erőfeszítéseiket azokra a piacokra összpontosítsák, amelyeken még ténylegesen nem érvényesül eléggé a verseny, és ezt a konvergenciát növelő módon tegyék. A valóban egységes elektronikus hírközlési piac létrejötte hatással lehet a piacok földrajzi kiterjedésének a versenyjog alapelveire épülő ágazatspecifikus szabályozás és a versenyjog alkalmazása céljából történő meghatározására is. (40) A végfelhasználók védelmét szolgáló ágazatspecifikus szabályok nemzeti megvalósítása terén mutatkozó eltérések jelentős akadályt gördítenek az egységes digitális piac kialakulása elé, és különösen a különböző tagállamokra kiterjedő szolgáltatásokat nyújtani kívánó nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók körében növelik az előírások betartásával kapcsolatos költségeket. A széttagoltság és a különböző tagállamokban biztosított fogyasztóvédelem szintjét illető bizonytalanság olyan tényező, mely aláássa a végfelhasználók bizalmát, és visszatartja őket attól, hogy külföldi tartózkodásuk során igénybe vegyenek elektronikus hírközlési szolgáltatásokat. A belső piaci akadályok eltávolításával kapcsolatos uniós cél elérése érdekében a jelenlegi szerteágazó nemzeti jogszabályi intézkedések helyett egyetlen, teljes körűen harmonizált, ágazatspecifikus szabályrendszerre van szükség, amely egységesen magas szintű védelmet biztosít a végfelhasználóknak. A jogi rendelkezések teljes harmonizálása azonban nem gátolhatja a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatókat abban, hogy még ennél is magasabb szintű védelmet biztosító szerződési feltételeket ajánljanak a végfelhasználóknak. (41) Mivel ez a rendelet csak az ágazatspecifikus szabályokat harmonizálja, nem helyénvaló, hogy érintse az uniós jogi aktusokban és azokat végrehajtó nemzeti jogszabályokban megállapított általános fogyasztóvédelmi szabályokat. (42) E rendelet 4. és 5. cikkének a végfelhasználókat említő rendelkezései nemcsak a fogyasztókra vonatkoznak, hanem a végfelhasználók egyéb csoportjaira és elsősorban a mikrovállalkozásokra is. A fogyasztók körébe nem tartozó végfelhasználóknak lehetővé kell tenni, hogy egyéni kérésre, egyedi szerződés formájában bizonyos rendelkezésektől eltérő megállapodást köthessenek. (43) Az elektronikus hírközlés egységes piacának a kiteljesítéséhez azokat az akadályokat is le kell építeni, amelyek gátolják, hogy a végfelhasználók az Unióban mindenütt hozzáférhessenek elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz. Ezért indokolt, hogy a közhatóságok ne támaszthassanak és ne tarthassanak fenn az ilyen szolgáltatások határokon átnyúló vásárlásának az útjában álló akadályokat. Indokolt, hogy a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók ne tagadhassák meg és ne korlátozhassák a hozzáférést, továbbá a végfelhasználóval szemben ne alkalmazhassanak hátrányos megkülönböztetést az állampolgárság vagy a lakóhely szerinti tagállam alapján. A költségek, kockázatok és piaci viszonyok – például a kereslet és a versenytársak által alkalmazott árak – objektíven igazolható különbsége alapján azonban lehetővé kell tenni a differenciálást. (44) Mind a helyhez kötött, mind a mobil hírközlés terén továbbra is igen jelentős különbségek vannak a belföldön, illetve a más tagállamban végződtetett beszédhívások és SMS-üzenetek ára között. Miközben az országok, szolgáltatók és díjcsomagok, valamint a mobil és helyhez kötött szolgáltatások között jelentős eltérések mutatkoznak, ez a probléma továbbra is érinti a fogyasztók sérülékenyebb csoportjait, és akadályokat állít az Unión belüli hézagmentes hírközlés elé. Történik mindez annak ellenére, hogy a különböző tagállamokban nagymértékben csökkentek, és abszolút értelemben közeledtek egymáshoz a végződtetési díjak, a tranzitszolgáltatások piacain pedig alacsonyak az árak. Sőt a „kizárólagosan IP-alapú” elektronikus hírközlési környezetre való átállásnak idővel a költségek további csökkenését kell eredményeznie. Ezért a belföldi helyhez kötött távolsági hírközlés, vagyis a nemzeti számozási tervben körzetszámmal azonosított területen belüli helyi hírközléstől eltérő hírközlés, és a más tagállamban végződtetett helyhez kötött hírközlés kiskereskedelmi díjszabása között csak objektív szempontok alapján indokolt esetben lehet számottevő különbség. A nemzetközi mobilhírközlés kiskereskedelmi díjai csak objektív szempontok alapján indokolt esetben haladhatják meg az 531/2012/EU rendeletben meghatározott, a szabályozott barangolásos hívásokra és SMS-üzenetekre vonatkozó euro-hangtarifákat, illetve euro-SMS tarifákat. Ilyen szempontok lehetnek a többletköltségek, illetve a kapcsolódó méltányos haszon. További objektív tényező lehet a kapcsolódó árrugalmasság különbözősége, illetve olyan – az Unión belüli határokon átnyúló hírközlési szolgáltatást csekély felárral vagy felár nélkül kínáló nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók által alkalmazott – alternatív díjszabás vagy hasonló funkciókat kínáló, információs társadalommal összefüggő szolgáltatás megléte, amely valamennyi végfelhasználó számára könnyen elérhető, feltéve, hogy a végfelhasználókat szolgáltatóik aktívan tájékoztatják ezekről az alternatívákról. (45) Az elmúlt évtizedekben az internet a végfelhasználók, a tartalom- és alkalmazásszolgáltatók, valamint az internetszolgáltatók számára egyaránt könnyen hozzáférhető, nyitott innovációs platformként fejlődött. A jelenlegi keretszabályozás célja, hogy a végfelhasználóknak lehetőséget biztosítson az információkhoz való hozzáférésre, az információk terjesztésére, vagy a kívánt alkalmazások és szolgáltatások használatára. A közelmúltban azonban az Európai Elektronikus Hírközlési Szabályozók Testületének (BEREC) a forgalomszabályozás gyakorlatáról szóló, 2012 májusában kiadott jelentése, valamint az Egészség- és Fogyasztóügyi Végrehajtó Ügynökség megbízásából készült, az internet-hozzáférés és -szolgáltatás belső piaca működését a fogyasztók szemszögéből vizsgáló, 2012 decemberében megjelent tanulmány rámutatott, hogy jelentős számú végfelhasználó szembesül bizonyos alkalmazások letiltásával vagy lassításával mint a forgalomszabályozás eszközével. E tendencia ismeretében egyértelmű szabályokat kell hozni uniós szinten annak érdekében, hogy az internet nyitott maradjon, és az egységes piacot ne tagolják szét a tagállamok egyedi intézkedései. (46) A végfelhasználók azon jogának, hogy szabadon hozzáférjenek az információkhoz és a jogszerű tartalmakhoz, terjesszék azokat, és használják a kívánt alkalmazásokat és szolgáltatásokat, az uniós szabályozás és a vele összhangban lévő nemzeti jogszabályok tiszteletben tartása szab határt. Ez a rendelet más uniós jogszabályok és azon belül a szerzői jogra vonatkozó szabályok és a 2000/31/EK irányelv sérelme nélkül meghatározza, hogy a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók milyen határokon belül korlátozhatják ezt a szabadságot. (47) Indokolt, hogy a nyitott interneten a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók – az adatmennyiségnek és a sebességnek az internet-hozzáférési szolgáltatásra vonatkozó szerződésben megállapított határértékein belül – ne tilthassanak le, lassíthassanak, nyújthassanak gyengébb minőségben vagy különböztethessenek meg hátrányosan bizonyos tartalmakat, alkalmazásokat vagy szolgáltatásokat, illetve azok meghatározott kategóriáit, kivéve korlátozott számú ésszerű forgalomszabályozási intézkedés esetében. Ezeknek az intézkedéseknek átláthatóknak, arányosaknak és megkülönböztetésmenteseknek kell lenniük. Az ésszerű forgalomszabályozás a súlyos bűncselekmények megelőzését és megakadályozását foglalja magában, ideértve a szolgáltatóknak a gyermekpornográfiához való hozzáférés és a gyermekpornográfia terjesztése elleni önkéntes intézkedéseit is. A szűk hálózati keresztmetszetek hatásainak a minimalizálása ésszerűnek tekinthető, amennyiben szűk hálózati keresztmetszetek csak ideiglenesen vagy kivételes körülmények között alakulnak ki. (48) A forgalomalapú díjszabás a nyitott internet elvével összeegyeztethetőnek tekinthető, amennyiben a végfelhasználóknak lehetőségük van a szokásos adatforgalmuknak megfelelő díjszabás kiválasztására a választott lehetőség feltételeire és következményeire vonatkozó átlátható tájékoztatás alapján. Ugyanakkor a díjszabásokat úgy kell kialakítani, hogy megkönnyítsék a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltató számára a hálózati kapacitásnak a várható adatforgalomhoz való igazítását. Elengedhetetlen, hogy a végfelhasználók az adatforgalomra, a sebességkorlátozásra vagy az alkalmazandó díjszabásra vonatkozó megállapodás előtt teljes körű tájékoztatást kapjanak, forgalmukat folyamatosan nyomon követhessék, és kívánság szerint egyszerűen bővíthessék a rendelkezésükre álló adatforgalmat. (49) A végfelhasználók részéről kereslet jelentkezik a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók vagy a tartalmakat, alkalmazásokat vagy szolgáltatásokat nyújtó egyéb szereplők által kínált, emelt szintű garantált szolgáltatásminőséget igénylő szolgáltatások és alkalmazások iránt. Ilyen szolgáltatás többek között az internetprotokoll alapú műsorterjesztés (IP-TV), a videokonferencia és az egészségügyi alkalmazások némelyike. Ezért fontos, hogy a végfelhasználók szabadon köthessenek az ilyen emelt szintű szolgáltatásminőséget igénylő speciális szolgáltatások nyújtására vonatkozó megállapodásokat a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatókkal vagy a tartalmakat, alkalmazásokat vagy szolgáltatásokat nyújtó egyéb szereplőkkel. (50) A tartalmakat, alkalmazásokat és szolgáltatásokat nyújtó szereplők részéről igény jelentkezik a rugalmas minőségi paramétereken alapuló átviteli szolgáltatások nyújtása iránt, ideértve az idő szempontjából nem érzékeny forgalmak hátrasorolását. A speciális szolgáltatások nyújtásához nélkülözhetetlen, az új – például a gépek közötti (M2M) adatáramlás elvén alapuló – szolgáltatások kifejlesztése szempontjából pedig fontos szerepe lehet annak, hogy a tartalmakat, alkalmazásokat és szolgáltatásokat nyújtó szereplők ilyen rugalmas szolgáltatásminőség-szintekben állapodhassanak meg a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatókkal. Ugyanakkor ezeknek a megoldásoknak lehetővé kell tenniük a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók számára a forgalom hatékonyabb kiegyensúlyozását és a hálózati szűk keresztmetszetek megelőzését. Ezért fontos, hogy a tartalmakat, alkalmazásokat és szolgáltatásokat nyújtó szereplők és a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók szabadon köthessenek a szolgáltatásminőség-szintet meghatározó speciális szolgáltatási megállapodásokat, feltéve hogy ezek a megállapodások nem vezetnek az internet-hozzáférési szolgáltatás általános minőségének a romlásához. (51) A nemzeti szabályozó hatóságok lényeges szerepet játszanak abban, hogy a végfelhasználók ténylegesen élhessenek a nyitott internethez való hozzáférés szabadságával. E célból a nemzeti szabályozó hatóságoknak nyomon követési és adatszolgáltatási kötelezettségekkel kell rendelkezniük, és gondoskodniuk kell arról, hogy a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatók betartsák az előírásokat, és hogy olyan megkülönböztetésmentes, magas színvonalú internet-hozzáférési szolgáltatások álljanak rendelkezésre, amelyek minőségét nem rontják a speciális szolgáltatások. Amikor a nemzeti szabályozó hatóságok az internet-hozzáférési szolgáltatások esetleges általános korlátozását vizsgálják, olyan minőségparaméterekre kell támaszkodniuk, mint az időbeli bekövetkezéssel és a megbízhatósággal összefüggő paraméterek (késleltetés, jelhiba, csomagveszteség), a hálózat túlterheltségének szintjei és hatásai, a tényleges, illetve a hirdetésekben megadott sebesség, az internet-hozzáférési szolgáltatásoknak a speciális szolgáltatásokéhoz viszonyított működése, valamint a minőség végfelhasználók szerinti megítélése. A nemzeti szabályozó hatóságokat fel kell hatalmazni a szolgáltatásminőségre vonatkozó minimumkövetelmények előírására, amelyek általánosan vagy egyedi alapon alkalmazhatók a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatókra, amennyiben ez szükséges ahhoz, hogy az internet-hozzáférési szolgáltatás minőségének általános korlátozása/romlása megelőzhető legyen. (52) Az árak, díjszabások, feltételek és szolgáltatásminőségi paraméterek – az internet-hozzáférési szolgáltatások nyújtásával összefüggőket is ideértve – átláthatóságának és összehasonlíthatóságának a javítására irányuló intézkedéseket úgy kell kialakítani, hogy a végfelhasználók számára lehetővé tegyék az optimális szolgáltató-választást és a versenyből fakadó előnyök maximális kihasználását. (53) A szolgáltatás megvásárlása előtt a végfelhasználót megfelelő tájékoztatásban kell részesíteni az ajánlott szolgáltatás árát és fajtáját illetően. Amennyiben egy adott szám vagy szolgáltatás hívására különleges árképzési feltételek vonatkoznak, például az általában külön díjszabás alá eső emelt díjas szolgáltatások esetében, ezt a tájékoztatást közvetlenül a szám vagy a szolgáltatás kapcsolása előtt is biztosítani kell. Ha ez a követelmény aránytalan, mert a díjszabásra vonatkozó tájékoztatás időtartama az átlagos hívásidőtartamhoz képest túl hosszú, vagy a szolgáltató számára túl magas költséget jelent a végfelhasználó által viselendő költség kockázatához viszonyítva, a nemzeti szabályozó hatóság eltérést engedélyezhet. A végfelhasználókat arról is tájékoztatni kell, ha egy ingyenesen hívható telefonszám hívása esetén többletdíjak felszámítására kerülhet sor. (54) A nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatóknak megfelelő tájékoztatást kell nyújtaniuk a végfelhasználóknak többek között a szolgáltatásaikról és díjszabásaikról, a szolgáltatásminőségi paraméterekről, a segélyhívó szolgáltatásokhoz való hozzáférésről és az esetleges korlátozásokról, valamint a fogyatékos fogyasztóknak kínált szolgáltatások és termékek választékáról. Ezt a tájékoztatást világos és átlátható formában kell biztosítani arra a tagállamra vonatkozóan, ahol a szolgáltatás nyújtására sor kerül, és bármely változás esetén frissíteni kell. Az egyedileg tárgyalt ajánlatokat illetően a szolgáltatók mentesülnek e tájékoztatási követelmények teljesítése alól. (55) Az összehasonlítható termékekre és szolgáltatásokra vonatkozó információk nélkülözhetetlenek ahhoz, hogy a végfelhasználók független értékelésnek vethessék alá az ajánlatokat. A tapasztalat azt mutatja, hogy a megbízható és összehasonlítható információk növelik a végfelhasználók szolgáltatások igénybevétele iránti bizalmát és a választási lehetőségek kihasználására való hajlandóságát. (56) A szerződések az átlátható tájékoztatás és a magas szintű jogbiztonság elérésének fontos eszközei. A nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatóknak a szerződés megkötése előtt világos és érthető tájékoztatást kell nyújtaniuk a végfelhasználóknak a szerződés lényeges elemeiről. Az információknak kötelezőnek kell lenni, és elő kell írni, hogy csak a végfelhasználó és a szolgáltató közötti későbbi megállapodás esetén lehessen azoktól eltérni. A Bizottság és több nemzeti szabályozó hatóság a közelmúltban számottevő eltéréseket talált az internet-hozzáférési szolgáltatások hirdetésekben szereplő sebessége és a végfelhasználók rendelkezésére álló tényleges sebesség között. Ezért a nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatóknak a szerződéskötés előtt azt a sebességet és egyéb szolgáltatásminőségi paramétereket kell közölniük a végfelhasználóval, amelyet a szolgáltatás igénybevételének fő helyén ténylegesen biztosítani tudnak. (57) A végberendezéseket illetően a szerződésekben meg kell határozni a berendezés használatának szolgáltató általi esetleges korlátozásait, például „SIM zároló” mobil eszközök segítségével, valamint a szerződés megállapodás szerinti időtartamának a lejárta előtti felmondása esetén fizetendő esetleges díjakat. A szerződés megállapodás szerinti időtartamának a lejártát követően semmilyen díj nem számítható fel. (58) A számlasokkok elkerülése érdekében a végfelhasználónak lehetőséget kell biztosítani a hívásokért és az internet-hozzáférési szolgáltatások használatáért fizetendő díjak felső összeghatárának a meghatározására. Ezt a lehetőséget díjmentesen kell biztosítani, és megfelelő, a későbbiekben ismételten megtekinthető értesítést kell küldeni arról, ha a felső határ eléréséhez közel