HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 54/20

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – Az ellátás biztonsága az uniós mezőgazdasági és élelmiszer-ipari ágazatban

(saját kezdeményezésű vélemény)

(2011/C 54/04)

Előadó: Armands KRAUZE

2010. február 18-án az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság úgy határozott, hogy eljárási szabályzata 29. cikkének (2) bekezdése alapján saját kezdeményezésű véleményt dolgoz ki a következő tárgyban:

Az ellátás biztonsága az uniós mezőgazdasági és élelmiszer-ipari ágazatban

(saját kezdeményezésű vélemény).

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Mezőgazdaság, vidékfejlesztés és környezetvédelem” szekció 2010. november 17-én elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2010. december 8–9-én tartott, 467. plenáris ülésén (a december 9-i ülésnapon) 133 szavazattal 3 ellenében, 7 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1 Az élelmiszerek hozzáférhetőségének biztosítása az EU agrárpolitikájának egyik fő célkitűzése kell, hogy maradjon. A világ élelmiszer-biztonságához kapcsolódó kihívások és bizonytalansági tényezők miatt a 2013 utáni időszakra vonatkozó közös agrárpolitikának (KAP) továbbra is gondoskodnia kell az ellátás biztonságáról a mezőgazdaságban és az élelmiszeriparban.

1.2 Az EU-s élelmiszerellátás biztonságának alapját a fenntartható mezőgazdasági termelés és a zökkenőmentesen működő agrárpiacok képezik. A jövőbeli KAP-nak erőteljes piacirányítási mechanizmusokra van szüksége az agrárpiacok működésének és az árstabilitásnak a biztosításához. A mezőgazdasági kereskedelem szabályainak szavatolniuk kellene az ellátás biztonságát a mezőgazdaságban, minden országban és minden körülmények között.

1.3 Az EU-nak erős közös agrárpolitikára van szüksége ahhoz, hogy megválaszolhassa az összes jövőbeli kihívást, és biztosítani tudja a mezőgazdasági és élelmiszer-ipari ellátás biztonságát valamennyi tagállamban. A KAP-nak a jövőben is az EU egyik kulcsfontosságú politikájának kell maradnia. Fontos, hogy a KAP jövőbeli finanszírozása megfelelő legyen.

1.4 Az élelmezésbiztonság alapja világszerte a fenntartható helyi élelmiszer-termelés. A diverzifikált mezőgazdasági termelést fenn kell tartani és ösztönözni kell az egész EU-ban. Különös figyelem fordítandó a távoli régiókra és a speciális hátránnyal küzdő térségekre.

1.5 Az Uniónak határozottabban elő kell mozdítania az ellátás biztonságára irányuló rendszeres tervezést annak érdekében, hogy különféle zavarok és rendkívüli állapotok esetén is biztosítani tudja az agrártermelést és az egész élelmiszer-ipari ágazat működését. Az e téren (a készletek, a mezőgazdasági infrastruktúra, képzés stb. kapcsán) végrehajtandó gyakorlati intézkedéseknek ugyanakkor a tagállamok felelősségi körében kell maradniuk. Jelenleg nem szükséges új közösségi joganyag létrehozása a mezőgazdasági és élelmiszer-ipari ellátás biztonságára vonatkozóan.

1.6 A tagállamok az EU vidékfejlesztési politikáját eszközként használhatnák az olyan intézkedések ösztönzésében, amelyek támogatják és növelik a mezőgazdasági és élelmiszer-ipari ellátás biztonságát. A tagállamoknak élniük kellene ezzel a lehetőséggel vidékfejlesztési programjaikban.

1.7 Az agrárágazat jelentős szerepet tölthetne be az energiaellátás biztonságának és fenntarthatóságának fokozásában, és az EU fosszilistüzelőanyag-importtól való függésének korlátozásában. A mezőgazdasági üzemek szintjén a saját energiatermelés számottevően hozzájárulhat az ellátás biztonságához. A bioenergia agrárgazdaságokban való felhasználásának ösztönzéséhez tovább kell fejleszteni a bioenergia-technológiákat. A bioenergia-termelésnek fenntarthatónak kell lennie, és nagyobb hangsúlyt kellene fektetni a mezőgazdasági melléktermékek hatékonyabb felhasználására, valamint arra, hogy az élelmiszeripar csökkentse a környezetszennyezést és a CO2-kibocsátást.

2. Bevezetés

2.1 Az ellátás biztonsága a mezőgazdasági és élelmiszer-ipari ágazatban a lakosság számára megfizethető áron hozzáférhető, elegendő mennyiségű élelmiszer biztosítását, valamint az éhezés felszámolását jelenti. A KAP-nak köszönhetően EU-szerte a legtöbb gazdálkodási ágazat megfelelő mennyiséget termel ahhoz, hogy ellássa az uniós népességet. 2013 után a KAP egyik fontos célkitűzésévé válik majd annak megvalósítása, hogy az élelmezésbiztonság olyan közjó legyen, amelyet a piac nem honorál, a mezőgazdasági és élelmiszer-ipari ágazat azonban mégis biztosít a társadalom javára. (1)

2.2 Az élelmezésbiztonság az elkövetkezendő évtizedek során a világ mezőgazdaságának és élelmiszer-termelésének legfontosabb kihívása lesz. Az élelmiszer- és gazdasági válságok következtében a világon több mint egymilliárd ember éhezik.

2.3 Az élelmezésbiztonság egyrészt az egészséges élethez elegendő élelem hozzáférhetőségét jelenti, másrészt az élelmiszerek tisztaságát és biztonságosságát. Összetett kérdésről van szó, amely más ágazatokhoz, például az olajtermeléshez vagy a logisztikához stb. is kapcsolódik. Ha a legfontosabb termelőrégiókban váratlan válságok következményeképpen bármiféle logisztikai vagy termelési zavar jelentkezik, akkor ez sok millió – főként városban élő – ember számára befolyásolhatja az élelmiszerek rendelkezésre állását. A globális élelmezésbiztonság alapja a fenntartható helyi élelmiszer-termelés (2).

3. A világ élelmiszer-termelése előtt álló kihívások

3.1 Az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezetének (FAO) előrejelzései szerint 2050-ben a világon közel 9,5 milliárd ember fog élni, és ahhoz, hogy mindenki élelemhez jusson, a mai élelmiszer-termelés kétszeresére lenne szükség. Különösen gyorsan fog növekedni a fejlődő országok városainak népessége. A mezőgazdasági termelőkkel szemben igen komoly elvárásokat támasztanak majd, és egyre nagyobb nyomás nehezedik rájuk, hogy intenzívebben gazdálkodjanak. A mezőgazdaság termelékenységét a világ növekvő népességének ellátása érdekében javítani kell. A földterület iránti nem mezőgazdasági jellegű kereslet és a megfelelő, rendelkezésre álló mezőgazdasági területek hiánya miatt korlátozott a földhasználat kiterjesztésének lehetősége.

3.2 Mindenhol növelni kell a mezőgazdasági beruházásokat, de elsősorban a fejlődő országokban, ahol jelentős a termelésnövelési potenciál. A fejlődő országokban ezenkívül fejleszteni kell a vidéki infrastruktúrákat, a modern termelési eszközökhöz, a fenntartható talajgazdálkodáshoz és különösen a vízhez való hozzáférést, az oktatási rendszert és az agrárpiacok működését. Hosszabb távon azonban az élelmezésbiztonság szempontjából azonban a legfontosabb kérdés az élelmiszer rendelkezésre állása és hozzáférhetősége lesz majd. Az élelmezésbiztonság garantálásának leghatékonyabb módja az általános fejlődés és a jövedelmi szint növekedése a legszegényebb országokban. A mezőgazdaságnak ugyan kiemelt szerepe van az élelmezésbiztonság garantálásában, de önmagában nem elég hozzá. (3)

3.3 A FAO 2009. évi élelmezési csúcsának zárónyilatkozatában megfogalmazott ajánlás szerint az élelmiszer-termelés legyen az egyes országok felelőssége.

3.4 Az élelmiszer- és gazdasági válságok és a változó globális helyzet miatt ma már általában jobban megértjük, hogy minden országnak és régiónak – még a kedvezőtlenebb helyzetben lévőknek is – joga, sőt kötelessége kell hogy legyen a saját élelmiszerének megtermelése. A több élelmiszert kell tudni előállítani fenntarthatóbb módon.

3.5 A népességnövekedés mellett a világ élelmiszer-ellátásának másik fontos kihívása az éghajlatváltozás és a hozzá kapcsolódó véges természeti erőforrások. Az éghajlatváltozás jelentősen befolyásolhatja az élelmiszer-termelést – különösen a fejlődő országokban, közülük többen ráadásul aligha képesek a változásokhoz való alkalmazkodásra. A mezőgazdaságnak törekednie kell az üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentésére, ugyanakkor részben megoldást adhat a kibocsátási problémára a talaj szén-dioxid-megkötésének köszönhetően. A mezőgazdaságnak alacsonyabb kibocsátás mellett hatékonyabb termelést kell elérnie, és hozzá kell járulnia a levegő- és vízminőség javításához, a biológiai sokféleség megőrzéséhez és az erózió megelőzéséhez. Az elegendő mennyiségű művelhető föld és édesvíz biztosítása is a világ élelmiszer-ellátásának fontos kihívása.

3.6 A mezőgazdasági innovációknak központi szerepe van többek között az élelmezésbiztonsághoz és az éghajlatváltozáshoz kapcsolódó kihívások megválaszolásában. Az idevonatkozó legfontosabb újítások gyakran olyan területekhez kapcsolódnak, mint a növény- és állatnemesítés, az öntözési technológiák, az árvizek kezelése, a hő- és hidegtűrés, a hagyományos gazdálkodási módszerek diverzifikációja stb. A jövőbeli problémákra az egyik megoldást a mainál hatékonyabb növénynemesítési eljárások jelenthetik, melyeknek segítségével jelentősen növelhető lenne a mezőgazdasági termelékenység.

4. Az ellátás biztonságának fogalma

4.1 Az élelmezésbiztonság a világ összes nemzete számára a legfontosabb stratégiai kérdés. Az élelmiszer hozzáférhetősége a biztonság tágabb fogalmának része. Az élelmiszer hozzáférhetőségével kapcsolatos problémák igen rövid idő alatt a társadalmi instabilitás erősödéséhez és káoszhoz vezethetnek. Az élelmiszer-ellátás biztosítása átmeneti fennakadások és rendkívüli állapotok esetén is a társadalmak felelőssége.

4.2 Az élelmezésbiztonság a modern, hálózatokra épülő gazdaságban számos tényezőtől függ. Az élelmezésbiztonsághoz stabil energiaellátásra (olaj és áram), IT-re, hatékony logisztikára, jó higiéniai feltételekre és működőképes riasztási rendszerre van szükség annak érdekében, hogy a társadalmat megóvhassuk a káros élelmiszertől. A tagállamoknak biztosítaniuk kell a mezőgazdaságban és az élelmiszeriparban a kritikus infrastruktúra védelmét és a gyakorlatban végrehajtandó konkrét fellépések megvalósítását.

4.3 Az élelmiszer-ellátási zavarokra a társadalmaknak fel kell készülniük. Ezt a felkészültséget nevezzük az ellátás biztonságának (security of supply). Ezen általában a nyersanyagáramlás biztosítását értjük (pl. tartalékkészletek), de tágabb értelemben véve az ellátás biztonsága a társadalom olyan gazdasági alapfunkcióinak fenntartási képességét jelenti, amelyek elengedhetetlenek a népesség létfenntartásához és a társadalom működőképességéhez és biztonságához. Az élelmiszerek hozzáférhetőségéhez kapcsolódó ellátásbiztonság tehát az arra való képesség, hogy az élelmiszer-termelés és az egész élelmiszer-ipari ágazat működését zavarok és rendkívüli állapotok esetén is biztosítsák.

5. Az EU agrárpolitikája és az ellátás biztonsága

5.1 Az Európai Unió épp most készül a KAP újabb reformjára, a 2013 utáni agrárpolitika kialakítására. Az Európai Bizottság 2010 novemberében a jövőbeli politikáról szóló közleményt adott ki, idevonatkozó jogszabályjavaslatait pedig várhatóan a jövő év második felében teszi közzé. A Tanács és az Európai Parlament ezzel kapcsolatos határozata 2012-ben várható. Az EU-ban a KAP a jövőben is biztosítja majd a megfelelő mértékű élelmiszer-termelést.

5.2 Az uniós agrárpolitika célkitűzései, amelyek már az Európai Közösségről szóló szerződésben is szerepeltek és a tavaly elfogadott Lisszaboni Szerződésbe is változatlanul átkerültek, a következők:

— a mezőgazdasági termelékenység növelése

— a mezőgazdasági népesség megfelelő életszínvonalának biztosítása

— a piacok stabilizálása

— az élelmiszerek hozzáférhetőségének biztosítása

— elfogadható fogyasztói élelmiszerárak.

5.3 Nyilvánvaló, hogy a világ változása és az ebből eredő kihívások újabb célokat állítanak az EU agrárpolitikája elé, de a fent említett alapcélkitűzések továbbra is szükségesek és aktuálisak. Az EU agrárpolitikáját az évek során számos különféle kritika érte – a kereskedelmi tárgyalások során is. Pedig nem túlzás azt állítani, hogy a KAP több mint kielégítő módon képes volt megfelelni az számára kitűzött céloknak. A KAP még a világpiaci árak ingadozásakor és egyéb válsághelyzetekben is biztosítani tudta az élelmiszerek hozzáférhetőségét az Unió egészében, így képes volt fenntartani az ellátás biztonságát az EU-ban, jóllehet az EU egyes mezőgazdasági termékeket és körülményeket illetően nem teljesen önellátó. Mindemellett az EU-nak számításba kell vennie azt, hogy súlyos áringadozások idején az EU perifériáján lévő országok gyakran szembesülnek ellátási nehézségekkel.

5.4 A jövőben a világpiacok nyitottabban működnek majd. Bármely A jövőbeli kereskedelmi megállapodások bármelyike lehetővé teheti, hogy a harmadik országból származó agrártermékek könnyebben jussanak be az EU-ba (az élelmezésbiztonsági kritériumok függvényében), ugyanakkor az uniós mezőgazdaság is piacra jutási lehetőségekhez jut. A demográfiai átalakulás és a piacok világszerte a mezőgazdasági termelési súlypontok és az élelmiszer iránti kereslet változásához vezetnek. A társadalmak és a gazdasági területek közti kölcsönös függőségek növekszenek. Az éghajlatváltozás miatt gyakoribbá válnak a szélsőséges időjárási körülmények. Mivel a bővülő nemzetközi kereskedelem önmagában nem képes biztosítani az élelmiszerek hozzáférhetőségét, az agrártermékek árainak ingadozása és a piaci bizonytalanság a jövőben is egyre nagyobb lesz. Az EU jövőbeli agrárpolitikájában piacstabilizáló mechanizmusokra van szükség. Az EU nem okozhat bizonytalanságot a világ élelmiszerpiacain, éppen hogy aktívan hozzá kell járulnia annak megszüntetéséhez.

5.5 Az Európai Unió a világ jelentős élelmiszer-importőre és -exportőre. Az Unió úgy tud legjobban hozzájárulni a világ élelmiszerpiacának stabilan tartásához és a különféle élelmiszerválságok megelőzéséhez, hogy kiegyensúlyozott és működő agrárpiacot tart fenn. Az EU-nak jelentős részt kellene vállalnia a globális élelmezésbiztonság fenntartásából is.

5.6 Az európai fogyasztók a jövőben is minőségi, tápláló és biztonságos élelmiszereket szeretnének enni. A jövőbeli agrárpolitikának garantálnia kell, hogy a teljes termelés a környezetet (levegő, talaj, víz) és a haszonállatok jólétét védő módon történjen. Az a tény, hogy az EU-ban szigorúbbak az előírások, mint a világ többi részén, többletterhet ró az európai termelőkre. Az uniós agrárpolitikán belül olyan mezőgazdasági és üzleti eszközökre van szükség, amelyek kiegyensúlyozottabbá teszik az EU és a többi ország termelői közti versenyt. Az EU számára abban áll a kihívás, hogy alkalmazza a jelenlegi eszközöket (például a kereskedelmi megállapodásokat), és kifejlesszen olyan új eszközöket, melyek a többi élelmiszertermelő országot az uniós élelmiszertermelők által alkalmazott élelmiszertermelési szabványok betartására ösztönzik.

5.7 A vidékfejlesztési politika (a KAP 2. pillére) továbbra is nagy jelentőséggel fog bírni a vidéki területek kiegyensúlyozott fejlődése szempontjából. E térségek Európa lényeges részét alkotják. A jelenlegi, 27 tagállamból álló Európai Unió lakosságának több mint 60 %-a vidéki térségekben él, amelyek az Unió összterületének 90 %-át teszik ki. Az a vidékfejlesztési politika, amely fokozottan figyelembe veszi a tagállamok különféle körülményeit, a jövőben még fontosabbá válhat. Növekedni fog a vidékfejlesztési politika szerepe a vidéki településeken munkát adó foglalkoztatóként és különféle üzleti lehetőségek kialakítójaként. A vidékfejlesztési politikát uniós eszközként lehetne alkalmazni az ellátás biztonságának elősegítésére a mezőgazdaságban és élelmiszeriparban.

5.8 A világ élelmiszer-biztonságához kapcsolódó nagy kihívások és bizonytalansági tényezők miatt a jövőbeli uniós agrárpolitikában továbbra is hangsúlyt kell helyezni az ellátás biztonságával kapcsolatos szempontokra. Az élelmiszerek hozzáférhetőségének biztosítása az EU agrárpolitikájának egyik célkitűzése. Az Uniónak határozottabban elő kell mozdítania a rendszeres tervezést, hogy különféle zavarok és rendkívüli állapotok esetén is biztosítani tudja az agrártermelést és az egész élelmiszer-ipari ágazat működését. Ennek lehetővé tételéhez rendelkezésre kell állniuk a szükséges mechanizmusoknak. Az EU agrárpolitikájának mindenekelőtt azt a célt kell szolgálnia, hogy az egész közösség területén fenntartsa és előmozdítsa a diverzifikált agrártermelést. Az EU élelmezéspolitikájában az jelenti a helyes stratégiai megoldást, ha az uniós polgárok számára EU-szerte megmarad a különféle vidéki területekről származó, kiváló minőségű élelmiszerek gazdag kínálata. Ez az ellátás biztonságát is garantálja.

5.9 Hosszú távon az ellátás biztonsága azt kívánja meg a két ágazatban, hogy az agrártermelés fenntartható legyen. A környezeti fenntarthatóság mellett a gazdasági és társadalmi vonatkozások is fontosak. Jobban ki kellene emelni a mezőgazdaság által az éghajlatváltozás hatásaihoz való alkalmazkodásban és a hatások csökkentésében betöltendő szerepet. A mezőgazdaság és az élelmiszeripar a bioenergia-termelésben is jelentőséggel bír. Az „Európa 2020” stratégia célkitűzéseit az agrárpolitika szerves részévé kell tenni.

5.10 A bioenergia-termelés révén az EU mezőgazdasága számottevő tényezővé vált a megújulóenergia-technológiák bevezetésében. A fenntartható agrárgazdálkodás és élelmiszertermelés pedig nagymértékben hozzájárulhat az EU fosszilistüzelőanyag-importtól való függésének csökkentéséhez és a biztonságos energiaellátásnak az uniós fogyasztók számára való biztosításához. A mezőgazdasági hulladéknak és melléktermékeknek (trágya, élelmiszer-ipari hulladék stb.) bioenergiává való átalakítása révén pedig csökkenthető lesz a szennyezés és a CO2-kibocsátás.

Kelt Brüsszelben, 2010. december 9-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Staffan NILSSON

(1) Jelen vélemény kidolgozásához kapcsolódóan 2010. május 31-én Helsinkiben szemináriumot tartottak „Az ellátás biztonsága az uniós mezőgazdasági és élelmiszer-ipari ágazatban” témában.

(2) A FAO élelmezési csúcstalálkozójának meghatározása szerint.

(3) HL C 100., 2009.4.30., 44. o.