[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 2009.3.6.

COM(2009) 112 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE

a 2007–2013. közötti időszak „konvergencia” célkitűzése alapján támogatásra jogosult régiókban az addicionalitás előzetes vizsgálatát tartalmazó jelentésről {SEC(2009) 273}

TARTALOMJEGYZÉK

1. Bevezetés 3

2. A vizsgálat folyamata 4

2.1. A vizsgálati módszer 4

2.2. Támogatható pénzügyi források 4

3. A vizsgálat eredményei 5

4. A tágabb gazdasági értelemben vett addicionalitás 9

5. Következtetések 13

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE

a 2007-2013. közötti időszak „konvergencia” célkitűzése alapján támogatásra jogosult régiókban az addicionalitás előzetes vizsgálatát tartalmazó jelentésről

BEVEZETÉS

Az addicionalitás a gazdasági szerepet alátámasztó és a kohéziós politika működését irányító legfőbb elvek egyike. Előírásai értelmében – valós gazdasági hatás elérése céljából – a strukturális alapokból származó hozzájárulások nem helyettesíthetik a tagállamok közkiadásait.

E jelentés ennek az elvnek az előzetes vizsgálata során tett fő megállapításokat foglalja össze a 2007–2013-as időszakra vonatkozóan, és egy gazdasági szempontú elemzést is tartalmaz.

A 2. és 3. szakasz a tagállamokkal folytatott tárgyalásokat követő eredményeket mutatja be. A kiadásoknak a teljes időszak alatt fenntartandó célszintjéről valamennyi érintett tagállammal meg tudtak állapodni.

Ennek eredményeképpen a 2007–2013-as időszakban több mint 650 milliárd EUR-t (2006-os árakon) fognak beruházni különböző hazai pénzügyi forrásokból. Ez az összeg a strukturális alapokból származó 174 milliárd EUR-t (2006-os árakon) egészíti ki, amelyet a tervek szerint a 2007–2013-as időszakban a „konvergencia” célkitűzés alapján támogatásra jogosult régióknak fognak kifizetni.

A 4. szakasz az addicionalitást tágabb értelemben véve elemzi, a nemzeti beruházási politikák és az európai kohéziós politika közötti szinergiákra összpontosítva, a makrogazdasági konjunktúrával összefüggésben. Bár nem képezik az addicionalitás vizsgálatának részét, e szakasz figyelembe veszi a Kohéziós Alap összegeit, így az európai kohéziós politikának az állami beruházások egészében betöltött szerepét teljes mértékben átfogja és érthetővé teszi.

E szakaszból kiderül, hogy a tagállamok minden, az európai kohéziós politika által beruházott eurót átlagosan 3 euróval egészítenek ki. A támogatásra jogosult területeken tervezett állami beruházások egésze az e régiók összesített tervezett GDP-jének mintegy 5,6 %-a lesz. Egyes esetekben, különösen néhány új tagállamban ez az arány jóval magasabb.

Az új, 2007–2013-as programozási időszak két legnagyobb újítása a következő:

- az addicionalitást csak a „konvergencia” célkitűzésre vonatkoztatva vizsgálják;

- ha egy tagállam 2016. június 30-ig nem tudja bizonyítani, hogy eleget tett az addicionalitás elvének, a Bizottság pénzügyi korrekciót végezhet[1].

A VIZSGÁLAT FOLYAMATA

A vizsgálati módszer

A kohéziós politikára irányadó 1083/2006/EK rendelet 15. cikke kimondja, hogy a „konvergencia” célkitűzés hatálya alá tartozó régiók tekintetében a Bizottság és a tagállamok meghatározzák a köz- vagy azzal egyenértékű strukturális kiadások (a továbbiakban: strukturális kiadások) azon szintjét, amelyet a tagállamoknak fenn kell tartaniuk az érintett régiókban a programozási időszak folyamán.

Az addicionalitás elvének betartását nemzeti szinten vizsgálják. A nemzeti finanszírozás akkor tekinthető addicionálisnak, ha a 2007–2013-as időszakban fenntartott strukturális kiadások éves átlaga eléri legalább a 2000–2005-ben felmerült átlagos éves strukturális kiadások összegét (az EU-hoz 2004-ben csatlakozó országok esetében a referencia-időszak 2004–2005).

Az elemzés a következőket vette figyelembe: a kiadások forrását, a tagállamok által alkalmazott módszereket és feltevéseket, beleértve az alkalmazott deflátorokat és az eurózónán kívüli tagállamok esetében az átváltási árfolyamokat is[2]. Az addicionalitást a tagállamokkal technikai és módszertani kérdésekkel foglalkozó írásos konzultáció és kétoldalú találkozók útján megvalósuló szoros együttműködésben vizsgálták.

Ez a 2007–2013-as időszakra szóló nemzeti stratégiai referenciakeret kidolgozásával párhuzamosan zajlott. A tagállamok benyújtották nemzeti stratégiai referenciakeretüket, beleértve az addicionalitást vizsgáló szabványos táblázatot és az alkalmazott módszerre vonatkozó kiegészítő információkat is. A Bizottság személyzetét a tárgyalások során bővebben is tájékoztatták.

Támogatható pénzügyi források

A támogatható strukturális kiadások három fő (infrastruktúra, humánerőforrás és termelői környezet), illetve egy „egyéb” kategóriába sorolódnak. A vizsgálat kiterjed a nemzeti strukturális kiadások összességére a költségvetési és az azon kívüli kiadások támogatható területein egyaránt[3]. Az egyes tagállamok államháztartási felépítésétől függően az adatok esetleg nem csak az államra, a régiókra és az önkormányzatokra terjednek ki, hanem a nemzeti, regionális és helyi szintű közvállalkozásokra, köztestületekre és a költségvetésen kívüli forrásokra. A saját független költségvetéssel gazdálkodó közszolgálati testületek költségei is idetartoznak.

A vonatkozó nemzeti stratégiai referenciakerettel benyújtott addicionalitási táblázatok a strukturális kiadásokról kategória és finanszírozási forrás (EU, nemzeti társfinanszírozás, állami vállalatok és a nemzeti stratégiai referenciakereten kívüli források) szerinti felbontásban tartalmaznak információt. Azért, hogy vizsgálható legyen az addicionalitás elvének betartása, az információk kiterjednek a 2000–2005 vagy 2004–2005 (tényleges éves kiadások), illetve a 2007–2013 közötti időszakra egyaránt (tényleges éves kiadások előrejelzése).

A 27 tagállamból a következő hétben a 2007–2013-as időszakban nincs a „konvergencia” célkitűzés hatálya alá tartozó régió: Ciprus, Dánia, Finnország, Hollandia, Írország, Luxemburg és Svédország. Ezek az országok ezért nem szerepelnek a jelentésben.

A VIZSGÁLAT EREDMÉNYEI

Az 1. táblázat az egyes tagállamok által a 2007–2013-as időszakban fenntartandó éves strukturális kiadások átlagának szintjét mutatja be. Az összegeket a Bizottság és az érintett tagállam a nemzeti stratégiai referenciakeretről folyó tárgyalások során jóváhagyta.

[pic]

Főszabályként az átlagos éves strukturális kiadások szintjének el kell érnie legalább az előző programozási időszakban elért, reálértéken számított átlagos éves kiadások összegét. A rendelet azonban előírja, hogy figyelembe kell venni egyes olyan különleges körülményeket, mint az általános makroökonómiai feltételek, a folyamatban lévő vagy tervezett privatizáció vagy a tagállamok kivételes szintű köz- vagy azzal egyenértékű strukturális kiadásai a korábbi programozási időszak során[4].

Így például a Bizottság jóváhagyta, hogy Németország strukturális kiadásainak szintjét az ország újraegyesítésére fordított múltbeli kivételes kiadásait figyelembe véve csökkentsék. Három másik tagállamban néhány korábbi strukturális kiadást egyes rendkívüli kiadási összetevők miatt kivételesnek tekintettek (Görögországban az olimpiai játékok, Máltán egy nagyobb kórház megépítése, illetve Magyarországon egyes közlekedési infrastrukturális kiadások, amelyeket az állami vállalatok privatizációjából származó bevételekből finanszíroztak). Ezeket a kiadásokat a strukturális kiadások a 2007–2013-as időszak során fenntartandó szintjének megállapításakor nem vették figyelembe. E különleges körülmények eredményeképpen a strukturális kiadásoknak az adott időszakban fenntartandó szintje összességében évi mintegy 7 milliárd EUR-val csökkent.

A strukturális kiadások reálértéken számított szintje négy tagállamban (Ausztria, Magyarország, Cseh Köztársaság, Litvánia) ugyanaz maradt, mint az előző időszakban, a többi tagállamban 0,1 % (Szlovák Köztársaság) és 63 % (Lettország) közötti arányban nőtt.

Az addicionalitási táblázatok összeállításához felhasznált adatokat az egyes tagállamok nemzeti (vagy szövetségi), regionális és helyi költségvetéseiből származtatták[5]. A támogatható kategóriák közé az állami forrásból finanszírozott független intézmények kiadásait is beemelték. Ugyanez alkalmazandó az állami vállalatokra, noha folyamatban lévő vagy tervezett privatizációs folyamatok miatt egyes esetekben kizárták őket (pl. Lengyelországban és a Szlovák Köztársaságban). Más esetekben nem lehetett mindig közvetlenül kiszámítani a regionális szinten (pl. Portugáliában) vagy az állami vállalatoknál (pl. Lettországban) ténylegesen felmerülő strukturális kiadásokat. Ezekben az esetekben a tagállamok különböző becslési módszereket alkalmaztak.

Azokban a tagállamokban, ahol a „konvergencia” célkitűzés alapján támogatásra jogosult területek közé az ország területének csak egy része tartozik, földrajzi korrekciókra került sor azért, hogy kizárják a nem támogatható régiók strukturális kiadásait. Bizonyos esetekben feltevéseket vagy becslési módszereket alkalmaztak (pl. Cseh Köztársaság, Szlovák Köztársaság). Hasonlóképpen jártak el néhány tagállamban, ahol a két programozási időszak között változott a támogatható régiók térképe (pl. Görögországban, Portugáliában és Spanyolországban), mivel a régióknak a „konvergencia” célkitűzés keretében már nem támogatható strukturális kiadásait ki kellett zárni a számításokból.

[pic]

Forrás: a DG REGIO számításai

Az 1. grafikon az addicionalitás vizsgálatának kiadási kategóriánként lebontott eredményeit tartalmazza. A nemzeti strukturális kiadások majdnem 50 %-át olyan alapinfrastrukturális beruházásokra fordították, mint közlekedés, távközlés, energia, környezetvédelem, vízgazdálkodás és egészségügy.

A „humánerőforrás” kategóriában tervezett nemzeti strukturális kiadások a teljes összeg mintegy 29 %-át teszik ki. Ez a kategória elsősorban oktatási, képzési és kutatási-fejlesztési beruházásokat foglal magában. A fennmaradó összeget a „termelői környezet” kategóriára fordítják (mintegy 13 % – ide tartozik a termelői ágazatokban végzett tevékenységek támogatása, pl. vállalatoknak nyújtott támogatások és üzleti szolgáltatások fejlesztése révén), illetve az „Egyéb” kategóriára (majdnem 9 % – ez elsősorban technikai segítségnyújtásból és más kisebb kiadásokból áll).

A „humánerőforrás” kategóriára fordított nemzeti strukturális kiadások a „konvergencia” célkitűzés hatálya alá tartozó régiókban az alábbi hét országban magasabbak az „alapinfrastruktúra” kategóriára fordított összegnél: Belgium, Németország, Észtország, Franciaország, Lettország, a Szlovák Köztársaság és az Egyesült Királyság.

Ha a strukturális alapok egyes kategóriáinak relatív súlyát vizsgáljuk, különböző eredményre jutunk. Ez esetben az „alapinfrastruktúra” kategória strukturális kiadásai a teljes összeg kevesebb mint 37 %-át teszik ki, vagyis 12 százalékponttal kevesebbet, mint a nemzeti kiadások. E különbséget elsősorban a „termelői környezet” kategóriára fordítják, amely 22 %, míg a teljes nemzeti beruházás összesen 13 %. A „humánerőforrás” kategória hasonlóképpen valamivel magasabb arányt ér el a strukturális alapok keretében.

Összességében a strukturális alapok által finanszírozott beruházások, amelyek az addicionalitás elve előírásainak megfelelően kiegészítik a nemzeti beruházásokat, segítenek a közberuházás összetételének a termelői környezet támogatására fordított kiadások (innováció, a vállalkozások támogatása, idegenforgalmi szolgáltatások stb.) javára történő kiegyensúlyozásában.

Ezeket a következtetéseket óvatosan kell kezelni, mivel az addicionalitási táblázatok alapjául szolgáló nemzeti nómenklatúrák nincsenek teljesen összehangolva. Emellett e táblázatok a Kohéziós Alapból történő kifizetéseket nem veszik figyelembe.

A TÁGABB GAZDASÁGI ÉRTELEMBEN VETT ADDICIONALITÁS

Ahhoz, hogy megértsük a tágabb gazdasági értelemben vett addicionalitás elvét, a nemzeti és a közösségi beruházás közötti általános kapcsolatot kell megvizsgálni. Ezért, bár a Kohéziós Alapból[6] történő kifizetések nem képezik az addicionalitási gyakorlat részét, ebben a szakaszban figyelembe vették őket annak érdekében, hogy teljes körűen szemléltetni lehessen az európai kohéziós politikának a közberuházások egészében képviselt súlyát.

A támogatható területeken az addicionalitás elvének megfelelően a nemzeti strukturális kiadások átlagos fenntartandó szintje a 2007–2013-as időszak egészében évi több mint 94 milliárd EUR (2006-os árakon) (ld. az 1. táblázatot). Ebbe az összegbe beletartozik a strukturális alapok és a Kohéziós Alap nemzeti társfinanszírozása is[7].

Az európai kohéziós politika (strukturális alapok és Kohéziós Alap) keretében tervezett kifizetések hozzáadásával a strukturális kiadások teljes összege az említett régiókban meghaladja az évi 125 milliárd EUR-t (2006-os árakon).

[pic]

A 2. táblázat jelentős eltéréseket mutat a tagállamok között (ld. még a 2. grafikont). Belgiumnak például a „konvergencia” célkitűzés keretében támogatható egyetlen régiójában (Hainaut) az európai kohéziós politika keretében beruházott minden euróhoz társuló nemzeti strukturális kiadás majdnem 17 EUR. Ezek az összegek az EU 15-ök más tagállamaiban is magasak. Ezzel szemben ez az arány más tagállamokban legfeljebb 1 EUR körül van. E következtetéseket ismét csak óvatosan kell értelmezni, mivel egyes esetekben a „konvergencia” célkitűzés hatálya alá tartozó területeken élő lakosság aránya kicsi (pl. Franciaországban a teljes lakosságnak csak 2,9 %-a él e régiókban, Ausztriában 3,4 %, az Egyesült Királyságban pedig 4,6 %).

[pic]

Ha a nemzeti strukturális kiadásokat és a 2007–2013-as időszakra várható átlagos GDP-t hasonlítjuk össze (3. táblázat), a megfigyelt különbségek kevésbé jelentősek. Érdemes hangsúlyozni, hogy ezeket a számokat a 2006-os állandó árak felhasználásával kalkulálták ki, amelyek nem jelenítik meg az eurózónán kívüli nemzeti valuták átváltási árfolyama esetleges fluktuációjának hatásait (ld. a módszertani mellékletet).

[pic]

A „régi” EU-15 és az új tagállamok közötti különbségek valójában nem olyan jelentősek (3. grafikon). Az élen Magyarország és Észtország áll GDP-je 10, illetve 9 %-át meghaladó tervezett várható beruházással. A teljes beruházás átlagosan valamivel kevesebb mint a „konvergencia” régiók összesített GDP-jének 5,6 %-a.

[pic]

Az EU-15 egyes országaiban (Olaszország, Egyesült Királyság, Franciaország és Portugália) a teljes tervezett strukturális kiadások (beleértve az európai kohéziós politika keretében történő kifizetéseket) meghaladják az átlagos éves GDP 6 %-át. Nevertheless, it must be recalled that only some regions of these countries are eligible under the Convergence objective. Mint fent megjegyeztük, egyes esetekben ezek a régiók a teljes népességnek és a nemzeti GDP-nek csak kis részét teszik ki.

Mindenesetre az európai kohéziós politikának az összes tervezett beruházásban képviselt relatív súlya az új tagállamokban sokkal nagyobbnak tűnik (3. grafikon). A közösségi kifizetések ezen országok legtöbbjében megközelítik a teljes beruházás 50 %-át, illetve a Cseh Köztársaságban és a Szlovák köztársaságban ezt meg is haladják.

A fenti táblázatok és grafikonok alapjául a Bizottságnak a kiadási célok kitűzésekor (2006. ősz) rendelkezésre álló előrejelzései szolgáltak.

Végül érdemes megjegyezni, hogy a pénzügyi válságnak a reálgazdaságra várhatóan gyakorolt hatása miatt az elkövetkező évekre szóló GDP előrejelzéseket nemrégiben lefelé módosították. Így a legutóbbi bizottsági előrejelzések (2008. ősz) gyenge gazdasági növekedést jósolnak az Unióban, sőt egyes tagállamokban recessziót is. A 2009 elején közzétett frissített időközi jelentések alapján az előrejelzések még kedvezőtlenebbé váltak.

KÖVETKEZTETÉSEK

Az addicionalitás fogalma viszonylag egyszerű, ám tényleges végrehajtása módszertanilag igen összetett.

A 2007–2013-as időszakra szóló előzetes addicionalitási vizsgálat az 1083/2006/EK rendelet 15. cikkén, illetve a (2006. decemberi) 3. sz. munkadokumentum iránymutatásain alapul. Ez utóbbi célja, hogy közös elveket fektessen le a Bizottság és a különböző tagállamok közötti tárgyalásokhoz. A dokumentum célja továbbá az átláthatóság javítása, az országokkal szembeni egyenlő bánásmód biztosítása és az egyes tagállamoknál elért eredmények összehasonlíthatóvá tétele. Az állami tulajdonú vállalatok kiadásainak beemelését például kötelezővé tették, szemben az előző, 2000–2006-os programozási időszak önkéntes megközelítésével.

Ezen erőfeszítések ellenére a következő hiányosságok továbbra is fennállnak:

- Nehéz összehasonlítani egymással a tagállamok eredményeit. A közpénzekről készült nemzeti számviteli kimutatásokban a tagállamok által követett módszer nem egységes és szabványos. Ennek eredményeképpen az addicionalitás vizsgálatához szükséges adatok összegyűjtésére alkalmazott módszer az egyes országokban különböző. Az adatokat legtöbbször költségvetési forrásokból gyűjtik, amelyeket a különböző tagállamokban különféleképpen osztályozzák. Így az országok közötti összehasonlítás nehéz. Ha a nemzeti és a közösségi forrásokból finanszírozott strukturális kiadásokat akarjuk összehasonlítani, a probléma még súlyosabb, mivel nem koherens és összehangolt módon osztályozzák őket. Például az addicionalitásra vonatkozó számadatokat készpénz alapon adják meg, míg a tagállamok nyilvánosan elérhető költségvetési adatait eredményszemléletű alapon jelenítik meg (ESA95).

- A programozási időszakok adatainak összehasonlíthatóságában hiányosságok tapasztalhatók. Az alkalmazott módszer idővel még egy tagállamon belül is változhat. Egyes tagállamokban például jelentős eltéréseket állapítottak meg a 2004–2006-os időszak utólagos vizsgálatánál bejelentett tényleges kiadások és ugyanezen időszaknak a 2007–2013-as időszak előzetes vizsgálatánál felhasznált tényleges kiadásai között.

- Problémát okoz az összes támogatásra jogosult kiadás összegyűjtése. A vonatkozó költségeknek a tagállamokban meglévő különböző számviteli rendszerekre alapozott meghatározása nehéz. Az adatokat legtöbbször költségvetési forrásokból gyűjtik, amelyeket nem mindig bontanak le az országos alatti mindegyik szintre. Ez igen megnehezíti a vonatkozó kiadások behatárolását, különösen helyi szinten, ezért többnyire becsléseket és eseti alapú elemzéseket kell alkalmazni, ami csökkenti a végeredmény megbízhatóságát.

- A rendelkezésre bocsátott információk heterogének. Az egyes tagállamok által nemzeti stratégiai referenciakeretükben és az azokhoz mellékelt jelentésekben és módszertani megjegyzésekben benyújtott információkat tovább lehetne ésszerűsíteni. A benyújtott adatok nem egyöntetűek, és a különböző tagállamokban mennyiségi és minőségi szempontból változóak. Míg egyes tagállamok igen részletes információkat szolgáltatnak, pl. az alkalmazott módszerről, az információforrásokról vagy az elvégzett becslésekről, mások meglehetősen kevés részletet ismertetnek addicionalitási táblázataik elkészítéséről. Ezenfelül ezen információkat nem mindig ugyanúgy mutatják be (pl. a tagállamok különböző referenciaéveket használnak a deflátorokhoz).

- Az adatok megbízhatóságának vizsgálata nehézségekbe ütközik. A Bizottságnak a benyújtott információk helyességének ellenőrzésére csak korlátozott eszközei vannak. Ki lehetne alakítani a kiadások régiók szerinti lebontását, különösen azokban a tagállamokban, amelyek területének csak egy része jogosult a „konvergencia” célkitűzés alapján támogatásra. Ezzel csökkenteni lehetne az országos szintnél alacsonyabb szinten felmerülő kiadások meghatározásához használt becslések számát is. Ezenfelül a regionális és az országos költségvetésekhez kapcsolódó kiegészítő dokumentumok e kiadások megbízhatóságára vonatkozóan további biztosítékot jelentenének.

- Nincsenek monitoring mechanizmusok. Végül az addicionalitási szabályok nem írnak elő olyan eszközt, amely lehetővé tenné a Bizottság számára, hogy rendszeresen monitorozza a tagállamokban a változók alakulását (pl. adóügyi teljesítmény vagy privatizációs folyamatok), amely érintheti közkiadásaikat és ezáltal az addicionalitással kapcsolatos eredményeket is. Meg kell vizsgálni a lehetséges megoldásokat, köztük azt, hogy az addicionalitás vizsgálatához szükséges információkat hozzákapcsolják a tagállamok által stabilitási programjaik keretében rendszeresen benyújtott információkhoz.

Összegezve, a kohéziós politika fontos elve, az addicionalitás meghatározásához és vizsgálatához használt információkat és módszereket nyilvánvalóan javítani kell. A Bizottság alaposabb és folyamatos párbeszédet kíván kialakítani a tagállamokkal arról, hogy hogyan küzdjék le a hiányosságokat és javítsanak az elv alkalmazásán.

Az addicionalitás legközelebbi vizsgálatára 2011-ben kerül sor. 2011-ben akkor tekintik úgy, hogy az addicionalitás elvét betartották, ha a 2007–2010-es időszak strukturális kiadásainak tényleges éves átlaga eléri legalább az időszakra szóló előrejelzés szintjét, vagy ha e kiadások megfelelnek az előzetes vizsgálat során előre meghatározott és jóváhagyott kiadási profilnak. Az utóbbi esetben a 2007–2010-es időszak éves átlaga alacsonyabb lehet a 2007–2013-as időszak éves átlagánál.

A félidős értékeléskor a tagállamoknak lehetőségük nyílik a kiadások szintjének a gazdasági helyzetben beállt jelentős változások tükrében történő felülvizsgálatára. Ez a jelenlegi pénzügyi válság kontextusában különösen célszerű lehet. Ezért fontos, hogy a jövőbeli tárgyalások szilárdabb alapokra épüljenek.

MÓDSZERTANI MELLÉKLET

Az 1. táblázat a támogatásra jogosult kategóriákban a tényleges és a tervezett kifizetéseket mutatja a 2000–2005, illetve a 2007–2013-as időszakra vonatkozóan. Az adatok a vonatkozó nemzeti stratégiai referenciakeretek addicionalitási táblázataiból származnak. A számok EUR-ban, 2006-os árakon vannak kifejezve. Változatlan árakon történő kifejezésükhöz GDP-deflátort alkalmaztak. A 2007–2013-as adatok között már szerepel az új programozási időszakban elvégzett, de még a korábbi programok keretében lekötött strukturális alapból származó valamennyi kiadás és nemzeti társfinanszírozás. A nemzeti strukturális kiadások céljának meghatározásához figyelembe vették a Kohéziós Alaphoz kapcsolódó nemzeti társfinanszírozást.

A „konvergencia” célkitűzés által csak részben érintett tagállamok nemzeti táblázatai nem tartalmazzák a támogatásra nem jogosult régiók strukturális kiadásait. Ahol regionális adatok nem álltak rendelkezésre, ott statisztikai becslési módszereket alkalmaztak.

A 2. táblázat és a 2. grafikon valamennyi tagállamnál az addicionalitásból eredő, a 2007–2013-as időszakra vonatkozó nemzeti tervezett kifizetéseket hasonlítja össze EUR-ban (2006-os árakon) a strukturális alapokból és a Kohéziós Alapból származó tervezett kifizetésekkel (első oszlop), illetve a strukturális alapokból származó tervezett kifizetésekkel (második oszlop) az egyes tagállamok esetében („konvergencia” célkitűzés). A 2004-es árak 2006-os árakká történő átalakítására valamennyi tagállamnál 2 %-os standard deflátort alkalmaztak.

A 3. táblázat és a 3. grafikon az egyes tagállamok esetében a 2007-2013-as időszakra vonatkozó, az addicionalitásból eredő tervezett nemzeti kifizetések relatív súlyát, illetve az egyes tagállamok esetében a strukturális alapokból és a Kohéziós Alapból származó teljes tervezett kifizetéseket („konvergencia” célkitűzés) hasonlítja össze az egyes tagállamok 2006. őszi GDP-előrejelzéseivel. A kiadások céljának meghatározásakor ezek az előrejelzések álltak rendelkezésre.

A nemzeti kifizetésekre és a strukturális alapokból származó kifizetésekre vonatkozó adatokat a tagállamok nemzeti stratégiai referenciakereteinek kiegészítő táblázataiból vették. A Kohéziós Alap esetében a várható kifizetések profilját a Spanyolországban, Portugáliában és Görögországban a 2000–2006-os programozási időszakban megfigyelt átlagos kifizetési profil alapján alakították ki. A „Lakosság” változó értéket azért választották, hogy meg lehessen becsülni az alapból támogatásra jogosult tagállamok „konvergencia” régióinak megfelelő kifizetéseket.

Végül fontos figyelembe venni, hogy a változatlan árak alkalmazásával az eurózónán kívüli egyes országokban túlbecsülhetik a GDP arányában kifejezett, tervezett nemzeti és közösségi kifizetések súlyát. Ennek oka, hogy egyes nemzeti valuták 2004 óta felértékelődtek az EUR-hoz képest. A változatlan árak alkalmazása feltételezi, hogy az átváltási árfolyam a referencia-időszak egésze alatt stabil marad. Emellett elővigyázatosnak kell lenni az eredmények értelmezésénél az inflációs rátára (a programozási időszak egésze alatt valamennyi tagállamban évi standard 2 %) vonatkozó GDP-előrevetítések mögött húzódó hipotézisek esetében is, mivel a gazdasági konjunktúra függvényében eltérhetnek a valóságtól.

[1] Ld. a 2006. július 11-i 1083/2006/EK tanácsi rendelet (HL L 210., 2006.7.31.) 99. cikkének (5) bekezdését.

[2] A deflátorokkal és az átváltási árfolyamokkal kapcsolatos bővebb információt ld. a mellékelt bizottsági munkadokumentum 1. és 2. táblázatában.

[3] Hangsúlyozni kell, hogy a strukturális kiadások fogalma az addicionalitás elve betartásának ellenőrzése esetében tágabb, mint hagyományos értelemben, amikor a bruttó állóeszköz-felhalmozást jelenti.

[4] Az 1083/2006/EK rendelet 15. cikkének (3) bekezdése

[5] Az előzetes vizsgálatra és az addicionalitásra vonatkozó részletesebb információk az egyes tagállamok esetében a közleményhez csatolt bizottsági munkadokumentumban szerepelnek.

[6] A Kohéziós Alap esetében a „Lakosság” változó értéket azért választották, hogy meg lehessen becsülni az alapból támogatásra jogosult tagállamok „konvergencia” régióinak megfelelő kifizetéseket (ld. még a módszertani mellékletet).

[7] Ld. az addicionalitás elvéről szóló 3. bizottsági munkadokumentumot. (http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docoffic/2007/working/wd3_additionality_en.pdf).