A HATÁSVIZSGÁLAT ÖSSZEFOGLALÁSA

1.Szakpolitikai háttér

1.Az Európai Tanács 2007-ben azt a célt tűzte ki, hogy 2020-ig (a 2007-es előrejelzésekhez viszonyítva) 20 %-kal kell csökkenteni a primerenergia-felhasználást. A célkitűzés teljesítésének biztosítása érdekében az energiahatékonyságról szóló irányelv létrehozta az energiahatékonyság elősegítését szolgáló intézkedések közös keretét. Az irányelv rendelkezései szerint a Bizottságnak 2014 júniusáig értékelnie kell, hogy az EU várhatóan teljesíti-e a célkitűzést, valamint szükség esetén további intézkedéseket kell javasolnia.

2.A nemrégiben közzétett európai energiabiztonsági stratégia felhívta a figyelmet arra, hogy „az Unió külső energiafüggőségének és az áremelkedéseknek való kitettségének csökkentésére szolgáló egyik legeredményesebb eszköz az energia iránti kereslet mérséklése”.

3.A 2030-ra vonatkozó közleményében a Bizottság meghatározta az uniós éghajlat- és energiapolitikai keret főbb irányait a 2020 és 2030 közötti időszakra . Bár a közlemény leszögezte, hogy „az üvegházhatású gázok kibocsátásának 40 %-os csökkentéséhez megközelítőleg 25 %-kal kell növelni az energiamegtakarítás szintjét 2030-ra”, arra is kitért, hogy az ennek teljesítéséhez szükséges jövőbeli energiamegtakarítási politikákat és intézkedéseket az energiahatékonyságról szóló irányelv felülvizsgálata alapján, a 2030-ra vonatkozó keret elemzéseire, illetve a 2030-ra vonatkozó közleményben javasolt üvegházhatásúgáz-kibocsátási és megújuló energiával kapcsolatos célkitűzésekre építve kell meghatározni.

2.Korábbi tanulságok és a probléma meghatározása

4.Az EU primerenergia-felhasználása 2000 és 2006 között 1618-ról 1721 millió tonna olajegyenértékre emelkedett, azóta viszont folyamatosan csökkenő tendenciát mutat. Bár a 2008-ban kezdődött gazdasági válság jelentős hatást gyakorolt az energia iránti keresletre, a fenti eredmény elérésében nagyobb szerepe volt a hatékonyság révén elért (az árak és a szakpolitikák által ösztönzött) megtakarításoknak. A hatékonyság folyamatosan javul 2000 óta, 2008 óta egyre növekvő mértékben. Azonban ha a jelenlegi tendenciák folytatódnak 2020-ig, a 2007-es referenciaszinthez képest elért energiafogyasztás-csökkenés nagyjából 1/3-a a vártnál alacsonyabb növekedésnek lesz köszönhető, és csak 2/3 részben lesz az energiahatékonysági fejlesztések eredménye.

5.A legtöbb tagállamban a primerenergia-felhasználás mértéke csökkent 2008 és 2012 között. A gazdasági tevékenység szintjében bekövetkezett változások az energiaszerkezet és az ipari szerkezet módosulásához hasonlóan jelentős szerepet játszottak ebben. Egyes országokban ezen tényezők hatását ellensúlyozta a fogyasztás szintjében bekövetkezett változás (pl. a lakások növekvő átlagmérete).

6.Az energiahatékonysági politika keretrendszere jelentős fejlődésen ment keresztül az utóbbi években. Világos célként fogalmazódott meg, hogy az EU-nak 20 %-os energiamegtakarítást kell elérnie, ez pedig politikai lendületet, iránymutatást nyújtott a befektetők számára és viszonyítási pontként szolgált az előrehaladás méréséhez. Uniós szinten eddig a termékek hatékonyságára vonatkozó előírások, a termékek környezettudatos tervezése és energiahatékonyságuk címkézése, valamint a személy- és tehergépkocsik szén-dioxid-kibocsátására vonatkozó szabályok bizonyultak a leghatékonyabb szakpolitikáknak. Megfelelő tagállami végrehajtás esetén az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv (2010-es átdolgozása) és a 2012-es energiahatékonysági irányelv további lehetőséget kínál az energiahatékonyság előmozdítására az EU-ban. Az energiahatékonysági irányelvben rejlő hosszú távú lehetőségek azonban bizonyos mértékben korlátozottak, mivel egyes kulcsfontosságú rendelkezései 2020-ban hatályukat vesztik.

7.Nemzeti szinten a tagállamok különböző szakpolitikai intézkedésekkel értek el sikereket az energiahatékonyság terén. A tagállamok által benyújtott 2014-es nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervek friss információi szerint tovább erősödnek a nemzeti szakpolitikák, és számos tagállam új intézkedéseket vezet be az energiahatékonysági irányelv végrehajtására.

8.Az elért eredmények ellenére az elemzések azt jelzik, hogy az előrehaladás jelenlegi üteme mellett az EU 2020-ra 1–2 százalékponttal alatta marad a kitűzött 20 %-os energiahatékonysági célkitűzésnek.

9.A 2020 utáni időszakot vizsgáló különböző, például a Nemzetközi Energia Ügynökség és a Fraunhofer ISI által készített elemzésekből kiderült, hogy a jelenlegi szakpolitikai keret nem lesz elegendő az energiatakarékosságban rejlő költséghatékony lehetőségek maradéktalan kiaknázásához. A 2030-ra vonatkozó közleményt kísérő hatásvizsgálat szintén rámutatott arra, hogy a jelenlegi szakpolitikák (melyeket a referencia-forgatókönyv mutat be) nem biztosítják az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való költséghatékony áttérést, mivel 2030-ra csupán 21 %-os megtakarítást eredményeznek a 2007-es előrejelzésekhez képest.

10.A fő ok, amiért a 2020-as célkitűzés várhatóan a közelmúltbeli pozitív fejlemények ellenére sem teljesül, az, hogy esetenként nem megfelelő mértékű a jelenlegi jogi keret végrehajtása érdekében tett tagállami szintű kötelezettségvállalás. A 2020 utáni időszak várható eredményeit pedig az is befolyásolja, hogy a legfőbb szakpolitikai eszközök a 2020-ig tartó időkeretre tekintettel kerültek meghatározásra, ezért nem nyújtanak hosszú távú ösztönzést az energiahatékonysági beruházásokhoz. Ezenkívül még a jelenlegi szabályok mellett is jelentős akadályok állnak az energiahatékonyság megvalósítása előtt.

11.Ezen mögöttes okok magyarázzák azt az általános problémát, hogy a költséghatékony energiamegtakarítási lehetőségek nincsenek maradéktalanul kiaknázva (sem rövid, sem pedig hosszú távon), ezért az energiahatékonyság nem járul hozzá megfelelő mértékben az EU energiapolitikai célkitűzéseinek megvalósításához. Mindebből az alábbiak következnek: a) az energia iránti magas kereslet fokozza az EU energiafüggőségét, különösen a gáz tekintetében; b) a kiaknázatlan energiahatékonysági potenciál negatívan hat az energia megfizethetőségére és az uniós gazdaság versenyképességére; c) a magas energiaigény növeli az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való áttérés költségeit, mivel az energiahatékonysági intézkedések az üvegházhatásúgáz-kibocsátás csökkentésének leginkább költséghatékony eszközei lennének.

3.Szubszidiaritás

12.Az energiahatékonysági politika megvalósításának oroszlánrésze a tagállamokra hárul, az uniós beavatkozásnak ezért a tagállami intézkedéseket kell jól célzottan támogatnia. Az EU-nak a következő feladatokat kell ellátnia e téren: a) közös keret létrehozása, amely megteremti az alapot a koherens és egymást erősítő mechanizmusok működéséhez, de nem korlátozza a tagállamokat a kitűzött célok megvalósításához szükséges eszközök meghatározásában; b) platform létrehozása a bevált gyakorlatok megosztására és a kapacitásépítés ösztönzésére; c) minimumkövetelmények felállítása azokon a területeken, ahol a tagállamok egyéni fellépései belső piaci torzulásokhoz vezetnének; d) az uniós eszközök felhasználása az energiahatékonyság előmozdítására, például a finanszírozás révén.

4.Hatókör és célkitűzések

13.A legfőbb cél annak biztosítása, hogy az energiahatékonyság hozzájáruljon egy versenyképes, fenntartható és biztonságos uniós energiarendszer megteremtéséhez.

14.A konkrét célkitűzések a következők: