[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 2009.5.12.

COM(2009) 224 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE

Konzultáció a 2010. évi halászati lehetőségekről

TARTALOMJEGYZÉK

1. Bevezetés 3

2. Az erőforrások állapota 4

3. A halászat mérlege 4

4. Irányadó elvek 2010-re 5

5. A halászati lehetőségekről szóló döntések meghozatala a KHP keretében 6

5.1. A teljes kifogható mennyiségek meghatározása 6

5.2. A halászati erőkifejtés megállapítása 6

6. A Lisszaboni Szerződés várható hatásai 7

7. Hosszú távú terveken alapuló gazdálkodás 7

8. A munkamódszer olyan esetekben, amikor még nincs hatályban hosszú távú gazdálkodási terv 8

9. Visszadobások 9

9.1. A visszadobásról szóló kísérleti tanulmányokra vonatkozó iránymutatások 10

10. A javaslatok időbeli ütemezése 11

10.1. Földközi-tenger és Fekete-tenger 11

10.2. Balti-tenger 11

10.3. Atlanti-óceán, Északi-tenger és nemzetközi vizek 12

10.4. Ütemterv 12

11. Párbeszéd az érdekelt felekkel 12

12. Következtetés 13

I. MELLÉKLET 14

II. MELLÉKLET – A teljes kifogható mennyiségekre vonatkozó szabályok 15

III. MELLÉKLET – A 6–9. kategóriával összefüggésben az ICES-hez benyújtott kérelem 17

1. BEVEZETÉS

Az Európai Unió minden évben dönt az európai halászok számára az európai vizek tekintetében rendelkezésre álló halászati lehetőségekről, azaz a kvótákról és az engedélyezett halászati erőkifejtésről. E döntéseket az Európai Bizottság javaslata alapján hozzák meg.

A bizottsági javaslatot több irányadó elvvel összhangban kell kidolgozni. Először is, az éves halászati lehetőségeket – a közös halászati politika (KHP)[1] célkitűzéseivel összhangban – olyan szinten kell meghatározni, amely biztosítja az erőforrások fenntartható gazdasági, környezeti és társadalmi feltételekkel történő kiaknázását. Másodszor, az éves ingadozásokat előre meghatározott korlátok között kell tartani ahhoz, hogy a halászattól függő gazdasági szereplők stabil és kiszámítható keretek között tevékenykedhessenek. Harmadszor, tiszteletben kell tartani a nemzetközi kötelezettségvállalásokat, ideértve azt is, hogy a halállományokat a legnagyobb hozam elérését lehetővé tévő szintre kell helyreállítani.[2] Végezetül, összhangban a 2006. évi, „A közösségi halászati gazdálkodással kapcsolatos konzultáció javítása” című bizottsági közleményben jóváhagyott megközelítéssel, az érdekelt feleket már korai szakaszban be kell vonni a halászati lehetőségekről folytatott megbeszélésekbe.

Ez a közlemény – összhangban a 2006-ban előterjesztett új munkamódszerrel – ismerteti a Bizottság szándékait a 2010. évi teljes kifogható mennyiségekről és halászati erőkifejtésről szóló javaslatokat illetően, amelyek lehetővé teszik a fenntartható halászattal összefüggő kötelezettségvállalásai teljesítését. Az erőforrások állapota még mindig aggasztó, és több állomány kiaknázási mértéke továbbra is meghaladja a fenntarthatósági szintet. A halászati lehetőségek túl magas szinten kerültek meghatározásra ahhoz, hogy az állományok fenntarthatók legyenek Mindazonáltal több hosszú távú terv végrehajtása is sikeres volt, ami az állományok helyreállásának irányába mutat.

A Bizottság várja az érdekelt felek véleményét az e dokumentumban vázolt szabályokkal kapcsolatban, valamint felkéri a tagállamokat és az iparági szereplőket, hogy tegyenek javaslatokat a helyzet javítására. A halászati gazdálkodás egyéb aspektusainak korrekciójával kapcsolatban a Bizottság 2009-ben további konzultációkat tervez. Az e közleményben, pontosabban annak II. mellékletében javasolt általános megközelítés mindazonáltal felülvizsgálható az időközben kibocsátott tudományos szakvélemények fényében, ezért a 2010-re vonatkozó halászati lehetőségeket illetően a Bizottság nem zárja ki a változtatások lehetőségét.

2. AZ ERőFORRÁSOK ÁLLAPOTA

Az állományvédelmi politika számos ágazatban nem biztosítja a fenntarthatóságot. A tengerfenéken élő állományok többségének romlott az állapota, és halászatuk nem fenntartható, mivel a biztonságos biológiai határértékeket meghaladó mértékben folyik. Számos nyílt tengeri állomány halászata azonban fenntartható.

A tudományos ügynökségek minden évben felmérik, hogy az állományokat várhatóan fenyegeti-e a szaporodóképesség megszűnésének veszélye, vagyis hogy kívül esnek-e a biztonságos biológiai határértékeken. Az állományok hozzávetőleg 59 %-ának állapota ismeretlen főként a pontatlan fogási jelentések miatt. Az ismert állapotú állományok 69 %-át fokozottan fenyegeti a kimerülés veszélye, és ismereteink szerint az állományok nagyjából csak 31 %-át halásszák fenntartható módon. Az állományok 86 %-ánál a túlhalászás már olyan mértéket ölt, hogy kevésbé intenzív halászattal több hal lenne fogható. Ez a szám jóval magasabb az EU-n kívüli helyzetet tükröző számnál, ahol általában az állományok 28 %-át halásszák túl.[3] Az állományok nagyjából 18 %-a olyan rossz állapotban van, hogy a kutatók szakvéleménye szerint be kell szüntetni halászatukat (lásd az I. mellékletben foglalt táblázatokat).

A jelentős erőfeszítések ellenére 2003 óta kevés jel utal az állományok helyreállására, illetve a túlhalászás visszaszorítására. Az Európai Unióban a halászati gazdálkodás nem a kijelölt céloknak megfelelően működik, és a hosszú távú fenntarthatóságot még mindig nem sikerült elérni. A Bizottság ezért a témához kapcsolódó zöld könyvvel megindította a KHP reformját.

3. A halászat mérlege

Habár van példa nyereségesen működő uniós flottára, az európai halászflották többsége veszteséges vagy csupán kis mértékben jövedelmező. Ez az általában gyenge teljesítmény különösen a krónikus többletkapacitásnak tudható be, amelynek a túlhalászás egyszerre oka és következménye. E tekintetben a flottaméretet ki kell igazítani annak érdekében, hogy rendes gazdasági körülmények között elkerülhető legyen a túlhalászás, ami által biztosítható a hajók gazdaságos üzemeltetése.

Összességében véve az uniós halászflotta 2003 és 2007 között termelt némi nyereséget. A nyereséges flottaszegmensek közül azonban számos szegmens a közvetlen támogatásokból származó kiegészítő bevételekre támaszkodott (uniós és állami támogatások[4]), amelyek a becslések szerint az összbevétel 10–20 %-át képezték. Ezen összegek levonása esetén a vizsgált időszak egészére vetített nyereség sok flotta esetében valószínűleg veszteségbe fordulna, de a legjobb esetben is csak nullszaldós lenne a mérleg.

A 2008–2009-re vonatkozó legutóbbi előrejelzések szerint romlik a flotta gazdasági teljesítménye:

- A halászati lehetőségek több kulcsfontosságú állomány esetében is romlanak, ami korlátozni fogja az uniós flotta nagy szegmenseinek jövedelmezőségi potenciálját.

- A 2008-as üzemanyagválság jelentősen megnövelte a működési költségeket, és különösen az alacsony üzemanyag-hatékonyságú hajók esetében komoly aggodalmat ébresztett az uniós flotta jövőbeli szerkezetét illetően. Miközben a magas üzemanyagárak tavaly nyár óta drámai mértékben csökkentek (az EU-kikötőkben a hajózási dízelolaj ára 2008. júliusi 75 eurocent/literről 2009. februárban 36 eurocent/literre csökkent), a hosszú távú előrejelzések szerint az üzemanyagárak ismét emelkedni fognak.

- A 2009-es világméretű gazdasági válság a jelek szerint befolyásolja mind a hitelfelvételi lehetőségeket, mind a tengeri élelmiszerek iránti igényt, ezen keresztül pedig a halárakat. Ez kihatással van a halászati ágazatra, amely eddig sem tudott gazdasági hasznot húzni a hal iránti keresletnek az utóbbi évtizedben EU-szerte tapasztalható növekedéséből. A legtöbb halállomány esetében csökkent a kirakodott fogások mennyisége, ennek ellenére számos jelentős halfaj esetében stagnált vagy csökkent az első eladási ár. Például az északi-tengeri és a balti-tengeri tőkehal ára februárban éves szinten 20–30 %-kal mérséklődött (az átlagár kilogrammonként 3,00–3,50 EUR-ról 2,20–2,75 EUR-ra csökkent). A Globefish-FAO szerint az utóbbi hónapokban a főbb piacokon összeomlott a kereslet és meredeken zuhantak az árak. 2009-ben a nagy kereskedelmi értékű fajok – például a tőkehal és a tonhal – esetében különösen érezhető lesz ez a hatás. Ezzel szemben az alacsony értékű fajok, mint például a puhatestűek és a lazac várhatóan jobb feltételekkel lesznek értékesíthetők.

4. Irányadó elvek 2010-re

A Bizottság továbbra is elkötelezett marad olyan halászati lehetőségek megállapítása mellett, amelyek a tudományos szakvélemények alapján fenntarthatók és a kimerített állományok esetében lehetővé teszik a helyreállást.

A halászati lehetőségeket az alábbiak szerint kell megállapítani:

- a hosszú távú terveknek megfelelően;

- a nemzetközi kötelezettségvállalások tiszteletben tartásával, ideértve azt is, hogy a halállományokat a legnagyobb fenntartható hozam (MSY) elérését lehetővé tévő szintre kell helyreállítani;

- a közös halászati politika célkitűzéseinek tiszteletben tartásával, különös tekintettel arra, hogy a túlhalászott állományok halászatát csökkenteni kell és elengedhetetlen a kimerített állományok helyreállítása.

A Bizottság kiemelt jelentőséget tulajdonít a fenti elvek tiszteletben tartásának. Ezek részletes kifejtésére az alábbiakban kerül sor.

5. A halászati lehetőségekről szóló döntések meghozatala a KHP keretében

5.1. A teljes kifogható mennyiségek meghatározása

A túlhalászás és az állományok kimerítése részben annak köszönhető, hogy a teljes kifogható mennyiségek (TAC) és a halászati erőkifejtés szintje túl magasan kerül megállapításra. A Bizottság javaslatára a Tanács által elfogadott teljes kifogható mennyiségek átlagosan 48 %-kal haladják meg azokat a fogásmennyiségeket, amelyek a tudományos ügynökségek szerint az elővigyázatossági elvvel összhangban fenntarthatóak lennének (4. táblázat, I. melléklet).[5] A Bizottság javaslata sok esetben eltért a tudományos szakvéleményektől, mivel a TAC-módosítás mértéke – eleget téve az iparág stabilitás iránti igényének – nem haladhat meg egy meghatározott százalékot (lásd a II. táblázatot). A szabályok betartásával kapcsolatban már ismert problémákon túlmenően a túlzott mértékű kvóták megállapítása hozzájárult a tengeri erőforrások alacsony szinten tartásához.

5.2. A halászati erőkifejtés megállapítása

A halászati erőkifejtés és a teljes kifogható mennyiségek szabályozása párhuzamosan folyt a visszadobás gyakorlatának visszaszorítása, a jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan (IUU) halászat mértékének csökkentése és a túlzott kapacitás mérséklésének ösztönözése érdekében. Az erőkifejtés-szabályozás egyúttal állományvédelmi intézkedés is olyan esetekben, amikor a teljes kifogható mennyiségekre vonatkozó javaslathoz használt előrejelzések nem állnak rendelkezésre. Ez részét képezte az északi-tengeri és balti-tengeri tőkehalra, az északi-tengeri sima lepényhalra és nyelvhalra, a La Manche csatorna nyugati részében élő nyelvhalra, valamint a déli szürke tőkehal és a norvég homár állományaira vonatkozó hosszú távú terveknek.

A tőkehalállományokra vonatkozóan 2008. decemberében elfogadott hosszú távú gazdálkodási terv jelentős változásokat hozott az erőkifejtés szabályozásában, és példaként kell hogy szolgáljon a más fajokra vagy területekre vonatkozó erőkifejtés-szabályozási rendszerek további javításához.

A kW-napban kifejezett felső határokon alapuló erőkifejtés-szabályozási rendszer lehetővé teszi a tagállamok számára a flottakapacitás és a halászati lehetőségek közötti egyensúly meghatározását. Ezenkívül azt is lehetővé teszi, hogy a tagállamok a szelektívebb halászat ösztönzésével finomhangolják a kW-napok számukra kiosztott részét. A megfelelő végrehajtás érdekében a Bizottság 2009 folyamán szorosan figyelemmel fogja kísérni, hogy a tagállamok hogyan valósítják meg az új rendszert. A 2010-re vonatkozó, kW-napban kifejezett felső határokat ki kell igazítani a tudományos szakvélemények alapján és a halászati ellenőrzés tekintetében a vonatkozó hosszú távú gazdálkodási tervekben megállapított szabályokkal összhangban. A déli szürke tőkehalra, a norvég homárra és a La Manche csatorna nyugati részében élő nyelvhalra vonatkozó erőkifejtés-szabályozási rendszernek a kW-napok szerinti rendszerhez való közelítésére a szóban forgó tervek 2010-ben esedékes felülvizsgálata után kerül majd sor.

6. A Lisszaboni Szerződés várható hatásai

Habár a Lisszaboni Szerződés megerősítéséről szóló döntést még nem minden tagállam hozta meg, a Bizottság úgy véli, fontos felkészülni arra az eshetőségre, hogy a Szerződés még a 2010. évi halászati lehetőségekről szóló rendelet hatálybalépése előtt hatályba lép.

A Lisszaboni Szerződés a KHP-hoz kapcsolódó ügyek tekintetében az együttdöntési eljárást jelöli meg fő döntéshozatali eljárásként. A Szerződés 43. cikkének (3) bekezdése ugyanakkor kivételről rendelkezik „a halászati lehetőségek meghatározására és elosztására vonatkozóan”. Ezeket az intézkedéseket a Bizottság javaslata alapján a Tanács fogadja el a Parlament bevonása nélkül. Ebből kifolyólag fontossá vált, hogy világosan megkülönböztessük a halászati lehetőségek meghatározásával és elosztásával kapcsolatos intézkedéseket az együttdöntési eljárás keretében elfogadandó intézkedésektől.

Ezért felül kell vizsgálni a halászati lehetőségekről szóló éves tanácsi rendeletek ismétlődő részeit annak megállapítása céljából, hogy a bennük foglalt rendelkezések közül melyek illeszthetők be a 43. cikk (3) bekezdésén alapuló intézkedésekbe.

A Bizottságnál jelenleg folyamatban van ez a vizsgálat. A Bizottság csupán azokat a rendelkezéseket tervezi beilleszteni a 2010. évi halászati lehetőségekről szóló rendeletekbe, amelyek funkcionálisan kapcsolódnak a halászati lehetőségek meghatározásához és elosztásához. Ennek következtében a rendeletekben már nem szerepelhetnek a fenti kritériumnak nem megfelelő technikai és ellenőrzési rendelkezések, továbbá azok a rendelkezések sem, amelyek a regionális halászati gazdálkodási szervezetek által elfogadott szabályok közösségi jogba való átemelésére vonatkoznak.

E tekintetben különösen fontos szerepet töltenek majd be a halászati ellenőrzésre, illetve a technikai intézkedésekre vonatkozó rendeletjavaslatok: elfogadásukkor ezek a rendeletek állandó rendelkezéseket fognak tartalmazni, amelyek ily módon a halászati lehetőségekről szóló éves rendeletek mellékletei révén évente alkalmazott ideiglenes intézkedések helyébe fognak lépni.

7. Hosszú távú terveken alapuló gazdálkodás

A hosszú távú tervek továbbra is a Bizottság szakpolitikájának előterében maradnak. A meglévő terveket végre kell hajtani, a nemzetközi megállapodás tárgyát képező terveket is beleértve. Ezek a tervek hatékonyabbnak bizonyultak az állománygazdálkodásban, továbbá mind eljárási szempontból, mind a végeredmény tekintetében elősegítették a döntéshozatal javítását. 2002 óta számos állomány tekintetében dolgoztunk ki gazdálkodási terveket: a nyílt tengeri állományok 41 %-a (a fogások 41 %-a) és a tengerfenéken élő állományok 29 % (a fogások 44 %-a) tartozik hosszú távú gazdálkodási tervek hatálya alá.

Folytatni fogjuk az erőfeszítéseket annak érdekében, hogy még több állományra vonatkozzon hosszú távú gazdálkodás terv, a balti-tengeri nyíltvízi állományokat és egyes földközi-tengeri állományokat is ideértve. A Bizottság 2009-ben újabb terveket terjeszt elő az északi-tengeri szürke tőkehal, a fattyúmakréla nyugati állományai, a Vizcayai-öbölben élő szardella és a balti-tengeri lazac tekintetében. Amennyiben az ilyen tervek elfogadásáig a Tanács és Bizottság nyilatkozataiban konkrét szándékokat fogalmazott meg a halászati szabályokkal kapcsolatban, a nyilatkozatokat az adott fajokra vonatkozó, 2010. évi halászati lehetőségek megállapítása fogja követni, amelyeket ezután be kell vezetni a bizottsági javaslatokba (pl. a kelta-tengeri heringre és a Skóciától nyugatra lévő vízterületeken élő foltos tőkehalra vonatkozóan).

Ezenkívül a Bizottság azt is fontolgatja, hogy a hosszú távú gazdálkodási terveket más jogi keretbe lehetne foglalni: az egyik lehetőség például az lenne, hogy sok különféle fajt egyetlen rendelet keretében lehetne hosszú távú gazdálkodás hatálya alá vonni.

8. A munkamódszer olyan esetekben, amikor még nincs hatályban hosszú távú gazdálkodási terv

Olyan esetekben, amikor még nincs hatályban hosszú távú gazdálkodási terv, a teljes kifogható mennyiségekkel kapcsolatos döntéseket az ICES és a HTMGB tudományos szakvéleményei alapján kell meghozni. Közülük a HTMGB szakvéleményei mind biológiai, mind társadalmi-gazdasági szempontokat is figyelembe vesznek. A teljes kifogható mennyiségek megállapítása tekintetében szabályok kerültek kidolgozásra[6] annak érdekében, hogy az ágazat számára méltányos bánásmód és a lehető legnagyobb stabilitás legyen biztosítható. Ezek a szabályok továbbra is érvényben maradnak, igaz némileg módosítva a legújabb tudományos szakvélemények fényében.

A HTMGB 2008-ben jelentést[7] tett a Bizottság politikai nyilatkozataiban ismertetett szabályok várható eredményéről. Szakvéleményében általánosságban elismerte, hogy a teljes kifogható mennyiségek 1–3. kategóriák szerinti meghatározása (analitikailag értékelt állományok) gyakran az állományok pótlódásához és helyreállásához vezet. A HTMGB mindazonáltal rámutatott egy komoly hiányosságra: azoknál az állományoknál, amelyek esetében nem áll rendelkezésre analitikai értékelés (a 6–9. és a 11. kategória), a teljes kifogható mennyiségnek az egységnyi erőkifejtésenkénti fogások (cpue) során megfigyelt tendenciával összhangban történő meghatározása nem tartaná fenn az állomány egészséges állapotát, ezért a HTMGB nem ajánlotta ezt a módszert. Ezen túlmenően a HTMGB később azt nyilatkozta[8], hogy a Nyugat-Balti-tenger IIIa körzetében és 22–24 alkörzetében található szaporodóképes heringállomány esetében a 3. kategóriára vonatkozó szabály alkalmazása nem javítana az állomány helyzetén. E következtetések tükrében nélkülözhetetlen a 3. kategória módosítása.

A Tanács és a Bizottság közleménye alapján jelenleg felülvizsgálat alatt áll a gazdálkodási gyakorlat azokkal az állományok esetében, amelyekre vonatkozóan az ICES nem tud a fogási lehetőségekre vonatkozó táblázatot biztosítani. A Bizottság új szabályt szándékozik kidolgozni a 6–9. kategóriába tartozó állományokra, és ezzel kapcsolatban kikérte az ICES szakvéleményét (lásd a III. mellékletet). A Bizottság az ICES és a HTMGB e kérdésben adott válaszát követően dönt majd arról, hogy a szóban forgó állományok tekintetében a 2010. évi teljes kifogható mennyiségekre vonatkozó javaslatát a meglévő szabályra, a III. mellékletben ismertetett új szabályra, illetőleg az esetleg az ICES vagy a HTMGB által javasolt egyéb szabályra alapozza-e. A regionális tanácsadó testületektől szakvéleményt kérünk az új gazdálkodási lehetőségekről azon állományokkal összefüggésben, amelyekkel kapcsolatban nem készült mennyiségi értékelés. A HTMGB-t pedig fel fogjuk kérni a különféle lehetőségek és változtatások biológiai, társadalmi és gazdasági hatásainak kiértékelésére.

Most külön megvizsgáljuk azokat az állományokat, amelyek esetében nem áll rendelkezésre tudományos szakvélemény (11. kategória). A halászati ágazat által a kirakodott mennyiségekről benyújtott pontatlan adatok, valamint a visszadobás gyakorlatára és az erőkifejtésre vonatkozó adatok beszerzésében mutatkozó gondok miatt a tudományos ügynökségek eddig csupán az állományok 35 %-ánál tudták megjósolni a halállományok méretét, a halászat okozta állománypusztulás mértékét és a fogásmennyiségeket (I. melléklet). Ez a probléma a jelek szerint egyre súlyosbodik: a pontatlan adatok rossz döntésekhez vezetnek, amelyek ezután az állományvédelmi helyzet romlását és kimerített állományokat kimerítését eredményezik. Így tehát, ha nem javul az adatok pontossága, az elővigyázatossági megközelítés válik alkalmazandóvá, következésképpen szigorúbb szabályok fognak érvénybe lépni. Ugyanez történik abban az esetben is, ha kettő vagy több olyan állományt, amelyekre eltérő tudományos szakvéleményt adtak (és amelyek így különböző kategóriákba tartoznak), közösen kezelnek és közös TAC-értéket állapítanak meg rájuk.

A Bizottság ezúton felkéri a tagállamokat az adatok keresztellenőrzésére és az adatszolgáltatás javítására. Az adatgyűjtési keretrendszer[9] a kötelező adatgyűjtés (a tengeren végzett vizsgálatokat is ideértve) tárgyát képező fajok számának növelésével elő fogja mozdítani egyes, adatokkal kapcsolatos kérdések megoldását. Ezen túlmenően a KHP ellenőrző rendszerének jelenlegi reformja várhatóan kiküszöböli ezeket a hiányosságokat azáltal, hogy rendelkezik a VMS-rendszer javításáról, valamint az elektronikus hajónapló gyorsabb és szélesebb körű bevezetéséről. A Bizottság 2009-ben továbbra is szorosan nyomon követi majd ezeket a kérdéseket.

9. VISSZADOBÁSOK

A tengeri szervezetek (egyes esetekben forgalmazható halak) visszadobása komoly probléma az európai vizeken. A Bizottság egyértelműen kifejezte azt a szándékát, hogy felszámolja ezt a nemkívánatos gyakorlatot.[10] E célkitűzés elérése változtatásokat tesz szükségessé a közösségi jogszabályokban és a halászok magatartásában. 2009-ben jelentős lépések történnek a visszadobás problémájának megoldására: az Északi-tengeren és a Skagerrakban betiltották az érték szerinti szelektálást, a többéves tervek keretében tovább csökkentették a halászati erőkifejtést, továbbá kísérleti tanulmányok készülnek arról, hogyan lehetne a visszadobás gyakorlatát még inkább visszaszorítani. 2010-re ennél jelentősebb lépéseket kell tenni, például a következőket:

- A halászati erőkifejtésnek a többéves tervek keretében elfogadott csökkentése. A fenti lépés elengedhetetlen a visszadobás gyakorlatának visszaszorításához, mivel minden faj esetében (a nem kereskedelmi fajok is beleértve) csökkenti a különféle okokra – például arra, hogy az adott hal piaci szempontból alacsony értékű vagy értéktelen, az érték szerinti szelektálás tilalmára, illetve a kvótakimerítésre – visszavezethető visszadobás mértékét. A túlzott mértékben kiaknázott állományokra irányuló halászati erőkifejtés mérséklése ezenkívül növelni fogja a populációméretet és a halak átlagos méretét, ezáltal pedig csökkenteni fogja a méreten aluli halak visszadobási arányát.

- Minden területen be kell vezetni az érték szerinti szelektálás általános tilalmát, vagyis a halászati műveletek során kifogott és a halászhajó fedélzetre szállított bármely olyan tengeri szervezet tengerbe való visszadobásának tilalmát, amely legálisan kirakodható.

- Kísérleti tanulmányok; ösztönözni kell a visszadobás gyakorlatával összefüggő kérdések tanulmányozását – például a visszadobott fajok egyedeinek túlélési esélyeit, a halászeszközök szelektivitásának fokozását, a visszadobási tilalom gazdasági hatásait, a nemkívánatos szervezetek lehetséges felhasználását stb.– vizsgáló kutatási tanulmányok készítését.

- Halászati engedélyek; a tagállamokat ösztönözni kell arra, hogy csak olyan hajóknak adjanak ki halászati engedélyt, amelyek az adott halászatban nagy valószínűséggel fogható fajok tekintetében kvóta formájában halászati lehetőségekkel rendelkeznek.

9.1. A visszadobásról szóló kísérleti tanulmányokra vonatkozó iránymutatások

2009-ben várhatóan növekedni fog azon kezdeményezések száma, amelyek a visszadobási tilalomhoz kapcsolódó konkrét kérdések tanulmányozásához kapcsolódnak, következésképpen szükség mutatkozik közös szabályok megállapítására. A közös szabályok azonos feltételeket teremtenek a tanulmányok készítésében, azonos megközelítést tesznek lehetővé a földrajzi területek között, valamint biztosítják a visszadobással kapcsolatos célkitűzések teljesülését. A visszadobásról szóló kísérleti tanulmányokra vonatkozó szabályok tehát magukban foglalják többek között a következőket:

- valamennyi szabályozott faj fogásait le kell vonni a kvótából,

- a kísérleti tanulmányokban részt vevő hajók támogatására csupán tagállami szinten kerüljön sor, méghozzá az adott tagállamra vonatkozó kvóta és erőkifejtési korlátozás keretein belül,

- azon kötelezettség bevezetése, amely szerint a kísérleti tanulmányban részt vevő hajókon a hajóutak legalább 50 %-ánál fedélzeti megfigyelők legyenek jelen, illetve hogy az említett hajók elektronikus megfigyelés alatt álljanak,

- a technikai intézkedések lehetséges felülvizsgálata,

- az eredmények tudományos elemzése,

- azon kötelezettség bevezetése, amelynek értelmében a projekt eredményeiről tudományos jelentést kell benyújtani a Bizottságnak internetes közzététel céljából (nyilvánosan elérhető weboldalon).

10. A javaslatok időbeli ütemezése

10.1. Földközi-tenger és Fekete-tenger

A Földközi-tengeren jelenleg egyedül a kékúszójú tonhalra vannak érvényben teljes kifogható mennyiségek, amelyeket az ICCAT állapít meg. Az ICCAT ezenkívül évenkénti tilalmi időszakot (október 1-jétől november 30-ig) is bevezetett a kardhal halászata tekintetében. A Fekete-tengerre 2008 óta külön TAC-/kvótarendelet vonatkozik. A TAC 2010. évre történő megállapítása a II. melléklet szabályai szerint fog történni, és a szóban forgó rendelet további fajokat és technikai intézkedéseket is tartalmazhat.

A Bizottság úgy véli, hogy a Földközi-tengerre vonatkozó rendelet végrehajtása még mindig nem kielégítő, még a lentről felfelé építkező megközelítésen alapuló rendelkezések tekintetében sem – ilyenek például a nemzeti gazdálkodási tervek, valamint a védett halászati övezetek hálózatának kialakítását célzó releváns információk szolgáltatása. Folytatni fogjuk az erőfeszítéseket a közösségi hosszú távú gazdálkodási tervek előkészítésére és a hosszú távú szemlélet előmozdítására, a Földközi-tengeri Általános Halászati Bizottságon (GFCM) belül pedig az egyéb védelmi intézkedések és más, monitoring és ellenőrzési intézkedések meghozatalára. Továbbra is azt szorgalmazzuk, hogy a HTMGB legyen az a nemzetközi tudományos platform, amelynek keretében kellően támogatni lehetne az európai kutatók által a régió fenntartható halászati gazdálkodását megalapozó tudományos alap létrehozására tett hozzájárulásokat. A HTMGB ezenkívül a GFCM tudományos tanácsadó bizottsága elé terjesztett tudományos hozzájárulások színvonalának fokozását is elősegíthetné.

10.2. Balti-tenger

A Bizottság 2009 szeptemberében terjeszti elő a balti-tengeri állományok tekintetében alkalmazandó 2010-es teljes kifogható mennyiségekre vonatkozó javaslatot. A Tanácsot felkérjük, hogy a javaslatot októberben fogadja el. Az ICES szakvéleménye május 29-re készül el, a HTMGB pedig június 19-én bocsátja ki szakvéleményét. Az illetékes regionális tanácsadó testületet felkérjük, hogy szakvéleményét június végéig nyújtsa be a Bizottságnak.

10.3. Atlanti-óceán, Északi-tenger és nemzetközi vizek

A HTMGB július közepén bocsátja ki a tengerfenéken élő állományok többségére vonatkozó szakvéleményét. A Bizottság október közepén teszi közzé javaslatát annak érdekében, hogy minél több idő álljon rendelkezésre a bizottsági javaslat megvitatására. A Bizottság a 2009. július vége előtt tartandó értekezleten a legfrissebb tudományos szakvélemények tükrében kívánja tájékoztatni az érdekelt feleket az e dokumentumban ismertetett szabályok végleges formájáról.

A döntéshozatal őszi fordulójának ütemterve marad a régi, mivel a nagy közös nyíltvízi állományokra vonatkozó szakvélemény csak októberben lesz elérhető. A halászati lehetőségek teljes csomagjával kapcsolatos tárgyalások nem kezdhetők meg e szakvélemény beszerzése előtt. A javaslat ezért sok olyan elemet tartalmaz majd, amelyekkel kapcsolatban még nem született döntés, így a javaslatban konkrét számadatok sem fognak szerepelni.

10.4. Ütemterv

Az ütemterv a következő:

A halászati lehetőségekről szóló rendelet | A bizottsági javaslat időpontja | A javaslat Tanács általi elfogadásának lehetséges időpontja |

Fekete-tenger | szeptember | októberi Tanács |

Balti-tenger | szeptember | októberi Tanács |

Az összes többi terület | október | decemberi Tanács |

11. Párbeszéd az érdekelt felekkel

A Bizottság az éves halászati lehetőségek megállapításához vezető eljárás egészében nagy jelentőséget tulajdonít az érdekelt felek észrevételeinek.. Az e dokumentumra adott visszajelzések az éves szabályozási ciklus keretében folytatott párbeszéd kiinduló pontjának tekinthetők. A különféle regionális tanácsadó testületek, valamint a halászati és akvakultúra-ágazati tanácsadó bizottság már adott ilyen visszajelzéseket, amelyek szerint a Bizottságnak javaslatai előkészítésekor a társadalmi-gazdasági tényezőket is figyelembe kell vennie. Ezen túlmenően az ágazat mindig is hangsúlyozta, hogy a TAC-értékek megállapítása során ésszerű stabilitást kell biztosítani, noha a TAC megállapítására vonatkozó egyes szabályok megítélésében megoszlik az ágazati szereplők véleménye.

Az érdekelt felekkel a fenti alapvető kérdésekben folytatott párbeszéd során a Bizottság mindig azt az álláspontot képviselte, hogy a halászati lehetőségek megállapítása a szakpolitika kulcsfontosságú eleme, amely politika számos eszközzel rendelkezik a halászati és a feldolgozási ágazat gazdasági szabályozására. A Bizottság átfogó megközelítésre törekszik, azaz minden rendelkezésre álló eszközt bevet a célok eléréséhez, és továbbra is elkötelezetten alkalmazza azt az alapvető elvet, amely szerint a halászati tevékenység erőforrásainak megfelelő kezelése nélkülözhetetlen ahhoz, hogy az ágazat gazdaságilag rugalmas legyen. Másfelől a Bizottság melegen üdvözli az érdekelt felek készségét arra, hogy – amint az a regionális tanácsadó testületek és a halászati és akvakultúra-ágazati tanácsadó bizottság visszajelzéseiből is látszik – aktívan részt vegyenek az iparág és a tudomány közötti partnerségben annak érdekében, hogy megoldás szülessen azokra a problémákra, amelyek abból fakadnak, hogy a kevés adat áll rendelkezésre, és ezáltal hozzájáruljanak a gazdálkodási rendszer megszilárdításához.

12. Következtetés

A Bizottság várja a tagállamok és az érdekelt felek véleményét a fentiekben ismertetett megközelítéssel kapcsolatban.

Nagyra fogja értékelni a regionális tanácsadó testületek, valamint a halászati és akvakultúra-ágazati tanácsadó bizottság szakvéleményét. E szakvélemény segíti a Bizottságot feladata teljesítésében, nevezetesen a közös halászati politika céljaival összhangban álló, fenntartható halászati gazdálkodás megvalósításában.

A Bizottság a fenntarthatóságra irányuló gazdálkodást illetően felelősségteljes megközelítést alkalmaz: a bizonyítékok hiánya nem képezi a fenntarthatóság bizonyítékát.

A Bizottság csak akkor használja fel az érdekelt felek szakvéleményét, ha azt a fenntartható halászat bizonyítékalapú megközelítése szerint dolgozták ki, vagyis az érdekelt feleknek adatokkal kell alátámasztaniuk szakvéleményüket.

Hiteles szakvélemény nyújtásához megbízható adatokra van szükség a halászattal és az állományokkal kapcsolatban. A Bizottság arra bátorítja az érdekelt feleket, hogy biztosítsák a fogási jelentések és az adatgyűjtés tekintetében meglévő rendszerek maradéktalan és hatékony végrehajtását. Ezek nélkülözhetetlenek ahhoz, hogy a halászati gazdálkodás eredményeket hozzon. Ezenkívül az érdekelt felek a megfelelő információszolgáltatás révén megalapozottabb szakvéleményeket nyújthatnak a Bizottságnak a fenntartható halászati módszerekről.

A Bizottság 2009 második negyedévétől a tagállamokkal és az érdekelt felekkel együttműködésben folytatja az intézkedések technikai figyelemmel kísérését (különös tekintettel az erőkifejtés-szabályozási rendszerekre).

Annak érdekében, hogy a konzultáció eredményei időben felhasználhatók legyenek, a Bizottság kéri, hogy az érintettek 2009. július 31-ig véglegesítsék az e közleménnyel kapcsolatos észrevételeiket. A június 22–23-i Halászati Tanácson a tervek szerint a politikai szintű megbeszélésre kerül sor a tagállamokkal.

I. MELLÉKLET

I. táblázat Az állomány állapotáról szóló tudományos szakvélemény | Állományok száma |

2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

A biztonságos biológiai határértékeken kívül | 30 | 29 | 26 | 26 | 26 | 28 | 27 |

A biztonságos biológiai határértékeken belül | 12 | 10 | 14 | 11 | 12 | 13 | 12 |

Az állomány állapota ismeretlen a hiányos adatok miatt | 48 | 53 | 53 | 57 | 58 | 55 | 57 |

2. táblázat A túlhalászásra vonatkozó tudományos szakvélemények | Állományok száma |

2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

Az állomány halászatának mértéke ismert a legnagyobb fenntartható hozam mértékhez viszonyítva | 34 | 23 | 32 | 33 | 35 |

Az állományt túlhalásszák[11] | 32 | 21 | 30 | 29 | 30 |

Az állomány halászata a legnagyobb fenntartható hozam szintjén folyik | 2 | 2 | 2 | 4 | 5 |

3. táblázat „Sürgősségi” tudományos szakvélemény | Állományok száma |

2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

A tudományos szakvélemény a halászat tilalmát javasolja | 24 | 13 | 12 | 14 | 20 | 18 | 17 |

4. táblázat A teljes kifogható mennyiségek és a fenntartható fogások közötti különbség |

2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

A teljes kifogható mennyiségnek a fenntartható fogásmennyiség feletti többlete (%) | 46% | 49% | 59% | 47% | 45% | 51% | 48% |

5. táblázat 5. táblázat A halászati lehetőségekről szóló tudományos szakvélemények összefoglalása | Halállományok száma |

2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

Olyan állományok, amelyek esetében megjósolható a méret és a halászat okozta állománypusztulás mértéke | 40 | 34 | 40 | 31 | 29 | 30 | 34 |

Olyan állományok, amelyek esetében rendelkezésre áll a halászati lehetőségekről szóló tudományos szakvélemény | 59 | 52 | 54 | 65 | 61 | 62 | 63 |

Olyan állományok, amelyekre vonatkozóan nem áll rendelkezésre tudományos szakvélemény | 31 | 40 | 39 | 29 | 35 | 34 | 33 |

II. MELLÉKLET – A teljes kifogható mennyiségekre vonatkozó szabályok

A teljes kifogható mennyiségekre vonatkozó döntéseket a HTMGB tudományos szakvéleménye alapján kell meghozni, amely mérlegel mind biológiai, mind társadalmi-gazdasági szempontokat.

Az állományokat fenyegető kockázatnak megfelelően különböző szabályokat kell alkalmazni. Az állományokat nagy kockázat fenyegeti, ha egyedszámuk az „elővigyázatossági szint (Bpa)” alá csökken – ez az a szint, ahol az állomány jövőbeli produktivitását csökkenés fenyegeti. A nagy kockázat másik mutatója az, amikor a halászat okozta állománypusztulás mértéke meghaladja az „elővigyázatossági arányt” (Fpa). A halászat okozta állománypusztulás aránya az éves fogás és az állományméret éves átlagának a hányadosa.

Amennyiben az állomány mérete kisebb a Bpa értéknél, vagy ha halászatának mértéke meghaladja az Fpa értéket, kívül esik a biztonságos biológiai határértéken, és fordítva.

Kategória | Tudományos szakvélemény | A TAC megállapításakor hozandó intézkedés |

1 | Az állomány kiaknázása a legnagyobb fenntartható hozam szintjén folyik. | A teljes kifogható mennyiséget ahhoz az előre jelzett fogásmennyiséghez kell igazítani, amely a hosszú távon legnagyobb hozamot biztosító, halászat okozta állománypusztulásnak felel meg, de a TAC nem módosítható 25 %-nál nagyobb mértékben. |

2 | A legnagyobb fenntartható hozamhoz képest túlhalászott, de a biztonságos biológiai határértéken belüli halállományok. A teljes kifogható mennyiséget: | a) a hosszú távon legnagyobb hozamot biztosító előre jelzett fogásmennyiség[12], vagy b) a változatlan mértékű állománypusztulás mellett folytatott halászat közül a magasabb értékhez kell igazítani, de a TAC nem módosítható 15 %-nál nagyobb mértékben. |

3 | A biztonságos biológiai határértékeken kívül eső állomány. | A teljes kifogható mennyiséget ahhoz az előre jelzett fogásmennyiséghez kell igazítani, amely a halászat okozta állománypusztulás 30 %-os csökkentését eredményezi, de a TAC nem csökkenthető 20%-nál nagyobb mértékben mindaddig, amíg a halászat okozta állománypusztulás nem növekszik. |

4 | Az állomány hosszú távú terv hatálya alá tartozik, és a fogásmennyiség a kutatók szakvéleménye szerint összhangban van a tervvel. | A teljes kifogható mennyiséget a vonatkozó tervnek megfelelően kell megállapítani. |

5 | Az állomány rövid élettartamú, ezért nem adható egyéves előrejelzés. | Ideiglenes teljes kifogható mennyiséget kell megállapítani, amelyet az év során új információ rendelkezésre állásakor módosítani kell. |

6* | Az állomány állapota nem pontosan ismert, és a HTMGB ennek megfelelő fogásmennyiséget javasol. | A teljes kifogható mennyiséget a HTMGB szakvéleménye szerint kell megállapítani, de a TAC nem módosítható 15 %-nál nagyobb mértékben. |

7* | Az állomány állapota nem pontosan ismert, és a HTMGB a halászati erőkifejtés csökkentését javasolja. | A teljes kifogható mennyiséget legfeljebb 15 %-kal csökkenteni kell, és a HTMGB-t fel kell kérni, hogy adjon szakvéleményt az erőkifejtés megfelelő szintjét illetően. |

8* | Az állomány állapota nem pontosan ismert, és a HTMGB szerint az állomány mérete növekszik. | A teljes kifogható mennyiséget legfeljebb 15 %-kal növelni kell. |

9* | Az állomány állapota nem pontosan ismert, és a HTMGB szerint az állomány mérete csökken. | A teljes kifogható mennyiséget legfeljebb 15 %-kal csökkenteni kell. |

10 | A HTMGB halászati tilalmat javasol, vagyis a fogások lehető legkisebb szintre történő csökkentését, vagy ehhez hasonló javaslatot tesz. | A teljes kifogható mennyiséget legalább 25%-kal csökkenteni kell. Helyreállítási intézkedéseket kell végrehajtani, beleértve a halászati erőkifejtés csökkentését és a szelektívebb halászeszközök használatát. |

11 | Nincs HTMGB-szakvélemény. | A teljes kifogható mennyiségeket a legutóbbi tényleges fogásmennyiséghez kell igazítani, de azok nem módosíthatók évi 15 %-nál nagyobb mértékben, vagy a tagállamoknak végrehajtási tervet kell kidolgozniuk, amely révén rövid időn belül szakvélemény nyújtható. |

* Ez a szabály még módosulhat. A Bizottság felkérte az ICES-t, hogy adjon szakvéleményt a III. mellékletben foglalt új lehetőségekről. A végleges szabály az említett szakvélemény alapján kerül meghatározásra.

III. MELLÉKLET – A 6–9. kategóriával összefüggésben az ICES-hez benyújtott kérelem

A rövid élettartamú fajok kivételével azoknál az állományoknál, amelyek esetében az elővigyázatossági határértékekkel összefüggésben nem adható a fogási előrejelzéseken alapuló szakvélemény, a Bizottság felkérte az ICES-t, hogy:

I. adjon szakvéleményt a lenti szabály alkalmazásának megfelelő teljes kifogható mennyiségekről;

II. értékelje a lenti szabály végrehajtásának következményeit az elővigyázatossági megközelítés és a legnagyobb fenntartható hozammal való összeegyeztethetőség tekintetében;

III. szükség esetén tegyen javaslatot egy alternatív szabályra és az annak megfelelő teljes kifogható mennyiségekre, amelyek fokoznák az összhangot az elővigyázatossági megközelítéssel, a legnagyobb fenntartható hozammal vagy a teljes kifogható mennyiségek megnövelt stabilitásával. Ez eseti alapon is alkalmazható.

Szabály:

1. Amennyiben bizonyíték van arra, hogy egy állományt túlhalásznak a legnagyobb fenntartható hozamot biztosító, halászat okozta állománypusztuláshoz viszonyítva, a teljes kifogható mennyiséget csökkenteni kell az Fmsy-érték eléréséhez szükséges mértékben, amely mindazonáltal nem haladhatja meg a 15 %-ot.

2. Amennyiben bizonyíték van arra, hogy egy állományt alulhalásznak a legnagyobb fenntartható hozamot biztosító, halászat okozta állománypusztuláshoz viszonyítva, a teljes kifogható mennyiséget növelni kell az Fmsy-érték eléréséhez szükséges mértékben, amely mindazonáltal nem haladhatja meg a 15%-ot.

3. Az 1. és 2. pontban szereplő megfontolások felülírják az alábbi pontokban foglaltakat.

4. Ha az állományméretre vonatkozó adatok nem mutatnak változást az állomány méretében, vagy ilyen adatok nem állnak rendelkezésre, illetve nem tükrözik megfelelően az állományméret változásait, a teljes kifogható mennyiség nem változik.

5. Amennyiben az ICES úgy véli, hogy az állományméretre vonatkozóan reprezentatív adatok állnak rendelkezésre, a következő szabály alkalmazandó:

a) Ha az előző két évi becsült átlagos állományméret 20 %-kal vagy annál nagyobb mértékben meghaladja az előző három évi becsült átlagos állományméretet, a teljes kifogható mennyiséget 15 %-kal növelni kell.

b) Ha az előző két évi becsült átlagos állományméret 20 %-kal vagy azt meghaladó mértékben alacsonyabb az előző három évi becsült átlagos állományméretnél, a teljes kifogható mennyiséget 15%-kal csökkenteni kell.

Amennyiben a teljes kifogható mennyiségek nem voltak korlátozó jellegűek, és az 1. vagy az 5.b) pont szerinti csökkentést kell alkalmazni, az ICES szakvéleményt nyújt a tervezett fogáscsökkentés eléréséhez szükséges TAC-csökkentés mértékéről. Az ICES minden ilyen esetben meghatározza a megfelelő Fmsy-változót.

[1] A halászati erőforrások közös halászati politika alapján történő védelméről és fenntartható kiaknázásáról szóló, 2002. december 20-i 2371/2002/EK tanácsi rendelet 2. cikke. HL L 358., 2002.31.12., 59. o.

[2] A Bizottság közleménye a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek az EU halászatában a fenntarthatóság elvének a legnagyobb fenntartható hozamon keresztül történő végrehajtásáról. COM (2006) 360 végleges.

[3] FAO (2009). The state of world fisheries and aquaculture 2008 . Az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezete. Róma.

[4] Nem sorolva ide adókedvezményeket (pl. az üzemanyagra vonatkozóan) és a támogatott nemzeti szociális programokat.

[5] E számítást illetően megjegyzendő, hogy amennyiben a teljes kifogható mennyiséget állapítanak meg olyan halászatra vonatkozóan, amelyre a tudományos szakvélemény halászati tilalmat javasol, a túlhalászás mértéke 100 %-osnak számít.

[6] 2008. évi halászati lehetőségek. Az Európai Bizottság politikai nyilatkozata. A Bizottság közleménye a Tanácsnak. COM(2007) 295 végleges.

[7] HTMGB (2008). Report of the Subgroup on Stock Reviews on Harvest Control Rules (SGRST-08-02), 83 o.

[8] HTMGB (2008). A 29. plenáris ülésről szóló jelentés (PLEN-08-03). 67 o.

[9] A Tanács 199/2008/EK rendelete a halászati ágazatban az adatok gyűjtésére, kezelésére és felhasználására szolgáló közösségi keretrendszer létrehozásáról, valamint a közös halászati politika tekintetében a tudományos tanácsadás támogatásáról.

[10] A nemkívánatos járulékos fogások csökkentésére és a visszadobás gyakorlatának megszüntetésére irányuló politika az európai vizeken folytatott halászat vonatkozásában. A Bizottság közleménye a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek. COM(2007) 136 végleges

[11] Más megfogalmazásban: „túlzott mértékben kiaknázzák”.

[12] A nullához közelítő állománypusztulás (F0.1) mellett folytatott halászat során elért marginális hozam 10 %-a marginális hozamának megfelelő halászat okozta állománypusztulásként kell kiszámítani.