EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2022.9.16. COM(2022) 463 final A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagokról szóló 850/2004/EK rendelet alkalmazásáról {SWD(2022) 291 final}



Tartalomjegyzék Tartalomjegyzék 1. Bevezetés 2. Kezelési és ellenőrzési intézkedések 2.1. Áttekintés 2.2. Gyártás, forgalomba hozatal, felhasználás és végrehajtás 2.3. Készletek 2.4. Hulladékgazdálkodás és -tárolás 3. Környezeti kibocsátások és környezeti koncentrációk 4. A tudáscsere előmozdítására irányuló tevékenységek 5. Következtetések Táblázatok 1. táblázat: A poliklórozott bifenilek (PCB-k) kibocsátásának csökkentése az ENSZ–EGB POP-jegyzőkönyve szerint jelentett adatok alapján (a negatív százalékos érték növekedést jelez) Ábrák 1. ábra: A kibocsátáscsökkentési rendelkezések hatálya alá tartozó anyagok (III. melléklet) főbb forrásainak összefoglalása a 2013–2015-ös ENSZ–EGB-adatok alapján (levegőbe történő kibocsátás) 2. ábra: Az EMEP keretében végzett megfigyelés eredményeiről készült, Európára vonatkozó térképek. Az „a” jelű ábra az 1990-es légköri koncentrációt, míg a „b” jelű ábra a 2014-es légköri koncentrációt mutatja

3. ábra: Az EMEP keretében végzett megfigyelés eredményeiről készült, Európára vonatkozó térképek. Az „a” jelű ábra az 1990-es légköri koncentrációt, míg a „b” jelű ábra a 2014-es légköri koncentrációt mutatja



1.1. Bevezetés A környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagok (a továbbiakban: POP-ok) olyan vegyi anyagok, amelyek globális aggodalmat váltanak ki perzisztens, bioakkumulatív és mérgező tulajdonságaik, valamint a nagy távolságra történő terjedésük lehetősége miatt, amely ahhoz vezet, hogy a gyártásuk és a felhasználásuk helyétől távol lerakódnak és felhalmozódnak. Két nemzetközi szerződés foglalkozik a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagokkal. Ezek célja megóvni az emberi egészséget és a környezetet ezen anyagok káros hatásaitól azáltal, hogy felszámolják – vagy legalábbis mérséklik – a gyártásukat, a felhasználásukat és a környezetbe történő kibocsátásukat. A környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagokról szóló Aarhusi Jegyzőkönyvet 1998-ban fogadták el a nagy távolságra jutó, országhatárokon átterjedő levegőszennyezésről szóló ENSZ–EGB-egyezmény (a továbbiakban: CLRTAP) részeként, míg a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagokról szóló Stockholmi Egyezményt (a továbbiakban: Egyezmény) 2001-ben fogadták el, és 2004-ben lépett hatályba. Az Európai Unió (a továbbiakban: Unió) az Aarhusi Jegyzőkönyvben és az Egyezményben részes fél, és az Egyezmény végrehajtása érdekében elfogadta a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagokról és a 79/117/EGK irányelv módosításáról szóló, 2004. április 29-i 850/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet (a továbbiakban: POP-rendelet). A 850/2004/EK rendeletet hatályon kívül helyezte és felváltotta a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagokról szóló (EU) 2019/1021 rendelet 2019. július 15. napjával (az (EU) 2019/1021 rendelet hatálybalépésével). Meg kell jegyezni, hogy a 850/2004/EK rendelet 12. cikkének (6) bekezdésében szerepelt egy, a Bizottságra vonatkozó egyedi jelentéstételi kötelezettség, amely már nem létezik, mivel az (EU) 2019/1021 rendeletben nem található erre vonatkozó rendelkezés. A Bizottság mindazonáltal helyénvalónak tartja egy jelentés elfogadását a 2013 és 2015 közötti időszakra vonatkozóan a 850/2004/EK rendelettel összhangban benyújtott tagállami jelentések alapján, mivel ez a jelentés az (EU) 2019/1021 rendeletnek a POP-ok felhasználásának és kibocsátásának megszüntetése terén elért előrehaladás nyomon követésével kapcsolatos célkitűzéseit szolgálja. A POP-rendeletet rendszeresen aktualizálták az Egyezmény és a Jegyzőkönyv módosításainak az uniós jogszabályok keretében történő végrehajtása érdekében (ez főként új anyagoknak a megfelelő mellékletekbe történő felvételét jelentette), és a rendelet minden uniós tagállamban sajátos kötelezettségeket ró a gazdasági szereplőkre. Ezek a kötelezettségek magukban foglalnak a három melléklet hatálya alá tartozó (I. melléklet – tiltott, II. melléklet – korlátozás alá eső, III. melléklet – nem szándékosan kibocsátott), a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagok gyártásával, forgalomba hozatalával és felhasználásával kapcsolatos részleteket. A rendelet hatálya kiterjed ezen anyagoknak a készleteken belüli kezelésére, a környezeti kibocsátásokra és a környezeti koncentrációk nyomon követésére, valamint tartalmaz a hulladékgazdálkodással kapcsolatos korlátozó rendelkezéseket. A POP-rendelet részeként azt is előírták a tagállamok számára, hogy állítsanak össze nemzeti intézkedési terveket és cselekvési terveket a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagok forrásainak a saját területükön belüli azonosítása és kezelése érdekében. A tagállamokra és az Európai Bizottságra vonatkozó, a 850/2004/EK rendelet szerinti jelentéstételi követelményeket a rendelet 12. cikke ismertette. A tagállamok kötelesek voltak évente jelentést benyújtani az I. és II. melléklet hatálya alá tartozó anyagok gyártására és forgalomba hozatalára vonatkozó statisztikai adatokról. A tagállamok emellett kötelesek voltak háromévente jelentést összeállítani a Bizottságnak a POP-rendelet rendelkezéseinek végrehajtásáról. A Bizottság köteles volt háromévente összegző jelentést összeállítani a tagállamok által jelentett adatokból, valamint az Európai Szennyezőanyag-kibocsátási és -szállítási Nyilvántartáson (Európai PRTR) és az EMEP (a levegőszennyező anyagok nagy távolságra való eljutásának megfigyelésére és értékelésére szolgáló európai együttműködési program) CORINAIR kibocsátási leltárain keresztül szolgáltatott kiegészítő információkból. A Bizottság ezenfelül köteles volt továbbítani az összegző jelentés összefoglalását az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak. A mai napig három összegző jelentés került közzétételre, amelyek az Unió és tagállamai 850/2004/EK rendelet szerinti tevékenységeire terjedtek ki. Az első összegző jelentés a POP-rendelet 2004-es hatálybalépésétől a 2006-ig tartó időszakot fedi le, és 2009-ben került közzétételre. A második, 2011-ben közzétett összegző jelentés a 2007 és 2009 közötti időszakot fedi le. A harmadik összegző jelentést 2021-ben tették közzé, és az a 2010 és 2013 közötti időszakot fedi le. A negyedik uniós összegző jelentés a 2013 és 2015 közötti időszakot fedi le, és ezen összefoglaló célja a fő jelentésnek egy rövidített, annak főbb megállapításait tartalmazó változataként szolgálni. Az itt ismertetett megállapítások további részletes elemzéséért a teljes jelentést érdemes tanulmányozni. 2.2. Kezelési és ellenőrzési intézkedések 2.1.2.1. Áttekintés A POP-ok kezelése az anyagok életciklusának számos elemére kiterjed. Ez a vegyi anyagok gyártását, forgalomba hozatalát és felhasználását, valamint a felhasználatlan árukészletek kezelésével és a hulladékgazdálkodással kapcsolatos kérdéseket, és magának a rendeletnek a végrehajtását foglalja magában. 2.2.2.2. Gyártás, forgalomba hozatal, felhasználás és végrehajtás A tagállamok által az I. és a II. mellékletben szereplő anyagok előállítására és forgalomba hozatalára vonatkozóan közölt információk alapján a 2013 és 2015 közötti időszakban csak egy POP-anyagot állítottak elő, mégpedig a perfluoroktán-szulfonsavat (a továbbiakban: PFOS), meg kell jegyezni azonban, hogy a PFOS-ra vonatkozóan mentességek voltak érvényben (azt legfőképpen krómozás során páramentesítőként alkalmazták). Ezen túlmenően az I. és II. mellékletben szereplő két anyagot importáltak (a mentességekkel összhangban), nevezetesen hexabróm-ciklododekánt (a továbbiakban: HBCDD) és rövid láncú klórozott paraffinokat (a továbbiakban: SCCP). A benyújtott adatokból a következőket lehet leszűrni: ·Két tagállam (DK, FI) számolt be a HBCDD behozataláról. Dánia csak a 2014-es évre vonatkozóan jelentett 1,4 tonna mennyiségű behozatalt, míg Finnország megjegyezte, hogy bár sor került behozatalra, annak volumene csökkent. ·Dánia (2013-ban 15 tonna, 2014-ben 5 tonna) és Svédország (évente 2,8 tonna) számolt be SCCP-k behozataláról. ·Az Unión belül egyetlen tagállamban, Németországban gyártottak PFOS-t. A termelés a 2013-as évi 9 tonnáról 2015-re 2,4 tonnára esett vissza. Az előállított PFOS hozzávetőleg 50 %-át exportálták vagy szállították uniós tagállamokba (főleg BE, DK, NL, AT, FI, SE). Az előállított PFOS fennmaradó mennyiségét Németországban használták fel, elsősorban a fémek krómozása során használt párátlanítószerként. Néhány tagállam kihasználta a 4. cikknek a POP-ok kutatás vagy elemzés céljából történő felhasználására vonatkozó rendelkezéseit is. Öt tagállam (BE, ES, FR, AT, PL) állította, hogy kutatási vagy elemzési célból kis mennyiségű POP-ot exportáltak. Ez az export túlnyomórészt afrikai és ázsiai országokba irányult, és POP-tartalmú növényvédő szereket és PCB-ket érintett.

Négy tagállam (BE, BG, NL, SE) indított végrehajtási eljárást a POP-ok Unión belüli illegális értékesítése miatt. Ezenkívül Spanyolország beszámolt egy hosszú ideje zajló (1989-ben indult) jogi eljárásról a föld lindánnal való szennyezésével kapcsolatban. A végrehajtási eljárások részletei: ·Belgium beszámolt egy 2013-ban, a hexaklórbenzolnak (a továbbiakban: HCB) tűzijátékokban való kimutatása miatt indult végrehajtási eljárásról. Ezen túlmenően karácsonyi égősorok pontszerű mintáiban SCCP-ket észleltek, de ez ügyben nem indult végrehajtási eljárás. ·Bulgária megjegyezte, hogy indítottak végrehajtási eljárást, de további részleteket nem közölt. ·Hollandia megjegyezte, hogy 2012-ben végrehajtási eljárást indítottak két vállalat ellen, mivel a tűzoltó habokban található PFOS meghaladta a rendeletben az anyagokra vagy keverékekre vonatkozóan meghatározott koncentrációs határértékeket. Végrehajtási tevékenység is indult a tűzijátékokban kimutatott HCB miatt. ·Svédország jelezte, hogy 2013-ban végrehajtási eljárást indítottak az SCCP-k gyerekjátékokban való jelenlétével kapcsolatban. Ezenkívül 2014-ben és 2015-ben HCB-t és SCCP-ket mutattak ki az Unióba importált számos háztartási cikkben. 2.3.2.3. Készletek A POP-ok 2013 és 2015 közötti időszakra vonatkozóan jelentett készletei általában három típusú termékhez kapcsolódtak, nevezetesen a poliklórozott bifenilekhez (PCB-k) vagy a PCB-kkel szennyezett dielektromos berendezésekhez, a forgalomból kivont növényvédő szerekhez, valamint az Egyezményhez és a rendelethez nemrégiben hozzáadott POP-okat tartalmazó anyagok, keverékek vagy árucikkek fennmaradó készleteihez. Számos tagállam már korábban jelentős lépéseket tett a PCB-tartalmú berendezések azonosítása és használatból való kivonása érdekében. Egy 2017-ben végzett felmérésben a tagállamok becslésekkel szolgáltak a 2015-ben még használatban lévő PCB-k fennmaradó készleteinek nagyságrendjéről (az 1990-es alapértékhez viszonyítva). Tizenhárom tagállam adott választ, amelyekben a becslések 0,3 % és 49 % között mozogtak. Tizenegy tagállam (BE, CZ, DK, DE, IE, LT, NL, PT, FI, SE, UK) becslése szerint 2015-ben a fennmaradó készletek a 1990-es szint 10 %-a alatt maradtak, miközben jelentős erőfeszítések történtek a végleges kivonásuk és megsemmisítésük érdekében. Két tagállam (HR, RO) a fennmaradó készleteket az 1990-es alapérték 30 %-aként, illetve 49 %-aként tüntette fel. A POP-tartalmú, forgalomból kivont növényvédő szerek vonatkozásában több tagállam is arról számolt be, hogy soha nem állítottak elő és nem használtak ilyen szereket, vagy megkezdték azoknak a fokozatos kivezetését, ami azt jelenti, hogy 2013-ra már nem voltak ilyen készletek az adott országban. A rendeletben szereplő jegyzékhez 2009 után hozzáadott POP-okat tartalmazó anyagok, keverékek vagy árucikkek készletei elsődlegesen PFOS-készletek voltak. Négy tagállam (DE, ES, LU, UK) számolt be olyan meglévő PFOS-készletekről, elsősorban tűzoltó habokról, amelyeket további kezelésnek kellett alávetni. 2.4.2.4. Hulladékgazdálkodás és -tárolás Míg a tagállamok jó része életbe léptetett a forgalomból kivont növényvédő szerek összegyűjtésére és megsemmisítésére irányuló programokat, ugyanakkor kiemelték a szennyezett földterületek problémáját, különösen az ezen anyagok korábbi előállítási helyeihez közeli területeket. A Hollandiából és Finnországból származó adatok az esetlegesen szennyezett földterületek potenciálisan magas számát mutatták, míg Spanyolország megemlítette a korábbi lindángyártás és a hexaklór-ciklohexán hulladék-melléktermékei miatt szennyezett földterületeket is. A jellemző szennyeződésmentesítési intézkedések földmozgatással járnak, ami viszont nagy mennyiségű szennyezett talajt eredményez, amelyet veszélyes hulladékként kell kezelni. 3.3. Környezeti kibocsátások és környezeti koncentrációk A 850/2004/EK rendelet 6. cikkének (1) bekezdése előírta a tagállamok számára, hogy a hatálybalépéstől számított 2 éven belül állítsanak össze a III. mellékletben felsorolt anyagok légkörbe, talajba és vízbe történő kibocsátására vonatkozó leltárakat. E kibocsátási leltárak kulcsfontosságú erőforrások, amelyek információkkal szolgálnak a politikai döntéshozóknak a nemzeti intézkedési tervek kidolgozása során. Különösen segítenek meghatározni a kibocsátáscsökkentés érdekében megcélozandó legfontosabb forrásokat, illetve azokat a bizonytalan területeket, ahol további kutatásokra van szükség egy adott forrás jellemzéséhez. Huszonegy tagállam (a huszonnyolcból) közölt becsült kibocsátási adatokat jelentésében. Az adatok teljeskörűsége változó volt, és magukban foglaltak csak a levegőbe történő kibocsátásra vonatkozó becsléseket (14 tagállam), levegőbe és vízbe történő kibocsátásra vonatkozó becsléseket (3 tagállam), valamint levegőbe, vízbe és talajba történő kibocsátásra egyaránt vonatkozó becsléseket (4 tagállam). Ezek az eltérések rávilágítanak a rendelkezésre álló adathalmaz jelentős hiányosságaira. A teljesebb kép kialakításához az EMEP kibocsátási adatbázisából (WebDab) származó adatokat is fel kellett használni. Az adatbázis a 2013 és 2015 közötti időszakra vonatkozóan bejelentett kibocsátásokat tartalmazza, beleértve az Aarhusi Jegyzőkönyv részeként az ENSZ–EGB-nek benyújtott (a levegőbe történő kibocsátásokra vonatkozó) adatokat is. Az adatok össze lettek vetve az Európai PRTR webhelyén szereplő adatokkal, valamint az EMEP keretében működő MSC-E (Meteorológiai Szintetizáló Központ, kelet – Meteorological Synthesizing Centre-East) és az Északi-sarkvidéki Megfigyelő és Értékelő Program (a továbbiakban: AMAP) környezeti megfigyelési adataival is, hogy megerősítse a kibocsátási trendeket. Huszonnyolc tagállamból huszonhét állított össze és nyújtott be a dioxinok és furánok, a PCB-k és a HCB kibocsátására vonatkozó becsléseket, míg mindegyikük benyújtott a PAH-k kibocsátására vonatkozó becsléseket. Fontos megjegyezni, hogy az ENSZ–EGB-adatok csak a levegőbe történő kibocsátásra vonatkoznak, és a 12. cikk szerinti jelentésekben javarészt a levegőbe történő kibocsátások domináltak. A vízbe és a talajba történő kibocsátásokra vonatkozó becsléseket sokkal kevesebb (28-ból 7) tagállam nyújtott be. A III. mellékletben szereplő anyagokra vonatkozó ENSZ–EGB-adatok felhasználásával a Bizottság minden egyes POP esetében összefoglalót készített a levegőbe történő kibocsátás tekintetében a legfontosabb kibocsátási forrásokról, amelyet az 1. ábra szemléltet. Dioxinok és furánok A dioxinokat és a furánokat nem kereskedelmi célból állítják elő; ezek jellemzően a tökéletlen égési folyamatokhoz – például a nyílt színi égetéshez – vagy a kohászathoz köthetőek. Az 1. ábra az Unió esetében a kibocsátásért leginkább felelős ágazatként az (olajfinomítási műveleteket is magában foglaló) energiatermelési ágazatot azonosította, amely az összes kibocsátás 27 %-át okozza. Ez (arányaiban) csak elhanyagolhatóan volt nagyobb, mint a szilárd tüzelőanyagok lakossági felhasználása, amely az összes kibocsátás 23 %-áért felelős. Noha az energiatermelési ágazat nagy mennyiségű szilárd fosszilis tüzelőanyagot használ fel, a magas üzemi hőmérsékletnek és az uniós ipari kibocsátási szakpolitika által előírt fokozott kibocsátáscsökkentési szinteknek köszönhetően az egy tonna szénre eső kibocsátás jóval alacsonyabb, mint a lakossági források esetében. A lakossági tüzelőanyag-felhasználáson kívül további jelentős kibocsátási források voltak a hulladékégetés (hulladékból nyert energia) (19 %), az egyéb fosszilis tüzelőanyagok ipari égetése (10 %) és a fémgyártás (9 %). Az Európai PRTR adataival való összehasonlítás megerősíti azt a következtetést, miszerint a pontszerű szennyezőforrásokból történő kibocsátás 82 %-a erőművekhez, további 10 %-a pedig fémgyártó létesítményekhez kapcsolódik.

Azokban az esetekben, amikor a tagállamok a levegőtől eltérő hordozóközegekre vonatkozó becsléseket is benyújtottak, általános egyetértés volt abban, hogy a levegőbe történő kibocsátás nagyjából megegyezik a maradékanyagokba történő kibocsátással . A hulladékok égetéséről szóló (2000/76/EK) irányelv megjelenése óta javult a levegőbe történő kibocsátások csökkentése és a kapcsolódó folyamattervezés, így az iparból származó légköri dioxin- és furánkibocsátás 1990 és 2015 között jelentősen csökkent.



1. ábra: A kibocsátáscsökkentési rendelkezések hatálya alá tartozó anyagok (III. melléklet) főbb forrásainak összefoglalása a 2013–2015-ös ENSZ–EGB-adatok alapján (levegőbe történő kibocsátás) Dioxinok és furánok Poliklórozott bifenilek Többgyűrűs aromás szénhidrogének (PAH-k) Hexaklórbenzol (HCB)



Ez azonban a levegőszennyezés-csökkentésből származó maradékanyagok (pernye vagy szállóhamu) keletkezéséhez vezet, amelyek erősen szennyezettek lehetnek olyan szennyező anyagokkal, mint a dioxinok és a furánok. Óvatosan kell eljárni az adatok értelmezése során, mivel a levegőbe, a talajba és a vízbe történő kibocsátás az anyagoknak a környezetbe történő ellenőrizetlen kiszabadulását jelenti, míg a „maradékanyag” a keletkező szennyezett szilárd hulladék, amelyet jellemzően ellenőrzött módon ártalmatlanítanak, és amelynek nem feltétlenül kerül sor a környezetbe történő teljes mértékű kiszabadulására. Poliklórozott bifenilek (PCB-k) A PCB-k kereskedelmi célú felhasználási köre sokrétű volt, de különösen dielektromos berendezésekhez használták azokat. Magas kémiai stabilitásuk és perzisztenciájuk az ilyen alkalmazáshoz ideális hőhordozó közeggé tette őket. A PCB-ket nem szándékoltan, különösen égetés útján is elő lehet állítani. Az 1. ábra azt mutatja, hogy a fő kibocsátási forrást a dielektromos berendezések jelentették, amelyek az összes levegőbe történő kibocsátás 52 %-áért voltak felelősek. Ez jóval magasabb hozzájárulást jelent, mint amelyről az előző (2010–2012) jelentési időszakban beszámoltak (32 %). Az EMEP WebDab adatbázisában a PCB-kibocsátás időbeli és ágazati tendenciáinak alaposabb áttekintése azt mutatja, hogy 2000-ben Európában az egyik legfontosabb PCB-kibocsátási forrás a vas- és acélgyártás volt (2 285 kg: a teljes kibocsátás 33 %-a). E szennyezőforrás teljes és százalékos hozzájárulása azóta jelentősen csökkent, és 2015-ben 428 kg-mal (12 %) járult hozzá a kibocsátáshoz. Ez arra utal, hogy az elmúlt 20 évben az ipari forrásokból származó PCB-kibocsátás a hatékonyabb égetési és kibocsátáscsökkentési eljárások bevezetésével csökkent, miközben az elektromos berendezésekből és hulladékokból származó kibocsátás sokkal lassabban csökkent, amelynek eredményeképpen az utóbbi forrásból származó kibocsátásnak az Unió teljes kibocsátásához viszonyított hozzájárulása nőtt. A jelenlegi jelentési időszakban a levegőbe történő PCB-kibocsátás egyéb fontos forrásai közé tartozik a tüzelőanyagok (különösen a szilárd tüzelőanyagok, például a szén és a hulladékfa) lakossági égetése (15 %), valamint a fémgyártás (13 %). Az 1. táblázat összefoglalja a 2015-ben jelentett kibocsátásokat.

A 2. ábra az EMEP keretében működő MSC-E rendelkezésre álló, 1990-es és 2014-es környezeti megfigyelési adataiból készült térképeket ismerteti, a leltárok becsléseivel való összehasonlítás gyanánt. Mind a 2. ábrán szereplő, Európára vonatkozó EMEP-adatok, mind pedig az AMAP által végzett északi-sarkvidéki megfigyelés adatai azt jelzik, hogy a környezeti légköri koncentrációk és kibocsátások egyértelműen csökkentek 1990 óta. Korlátozott adatok állnak rendelkezésre a PCB-knek a levegőtől eltérő hordozóközegekbe történő kibocsátásáról. Nem állapítható meg egyértelmű mintázat nyolc tagállamnak (BE, CZ, IE, ES, FR, NL, SE, UK) az egyéb hordozóközegekre vonatkozó, 12. cikk szerinti jelentése alapján. A különböző tagállamok eltérő mértékben hangsúlyozták a víz, a talaj és a hulladékokból származó maradékanyagok fontosságát. Többgyűrűs aromás szénhidrogének (PAH-k) A PAH-k olyan vegyi anyagok csoportja, amelyek természetes módon képződhetnek a környezetben a növényzet égésekor, például erdőtüzek során, ugyanakkor antropogén forrásokból is származhatnak, különösen a fosszilis tüzelőanyagok elégetéséhez kapcsolódóan. Az 1. ábrában ismertetett adatok rámutatnak, hogy a PAH-kibocsátás fő forrása a háztartási tüzelőanyagok (különösen a szén) felhasználása volt, amely az összes kibocsátás 77 %-át tette ki a 2013 és 2015 közötti időszakban. A levegőbe történő PAH-kibocsátások további fő forrásai a vas- és acélgyártás (beleértve a fosszilis tüzelőanyagok felhasználását is) (7 %), a természetes tüzek (3 %) és a fosszilis tüzelőanyagok égetésének egyéb formái voltak, beleértve a közúti közlekedést is, amely a teljes levegőbe történő kibocsátás 1 %-át tette ki. Az átlagos éves kibocsátás a becslések szerint 1990 és 2015 között több mint 90 %-kal csökkent (az EMEP által jelentett adatok alapján). Ez nagyjából hasonló a dioxinokhoz, furánokhoz és PCB-k kibocsátásának csökkenéséhez, bár néhány tagállamban 1990 óta nőtt a kibocsátás. Az EMEP megfigyelési adatai azt jelzik, hogy 2015-re (1990-hez viszonyítva) a PAH-k levegőben lévő koncentrációja 40 %-kal csökkent, szemben a PCB-k 60 %-os, illetve a dioxinok és furánok 85 %-os csökkenésével. 1. táblázat: A poliklórozott bifenilek (PCB-k) kibocsátásának csökkentése az ENSZ–EGB POP-jegyzőkönyve szerint jelentett adatok alapján (a negatív százalékos érték növekedést jelez) Tagállam Levegőbe történő kibocsátás 1990-ben kg Levegőbe történő kibocsátás 2015-ben kg Az éves kibocsátás 1990 és 2015 közötti csökkenése, százalékban kifejezve Belgium 107,1 3,1 97 % Bulgária 13,8 3,0 78 % Cseh Köztársaság 3,7 1,8 52 % Dánia 110,5 41,5 62 % Németország 1 735,6 229,0 87 % Észtország 8,4 4,2 49 % Írország 40,5 14,5 64 % Görögország 9,2 29,1 –216 % Spanyolország 25,8 26,9 –4 % Franciaország 176,8 41,6 76 % Horvátország 483,1 425,1 12 % Olaszország 288,8 194,8 33 % Ciprus 0,0 0,0 –9 % Lettország 4,3 0,2 94 % Litvánia 6,2 1,3 79 % Luxemburg 39,9 3,1 92 % Magyarország 25,9 10,8 59 % Málta 0,0 Hollandia 0,09 g 0,09 g 0 % Ausztria 47,2 35,7 24 % Lengyelország 760,6 627,3 18 % Portugália 2 305,7 85,9 96 % Románia 134,7 20,2 85 % Szlovénia 416,9 38,9 91 % Szlovákia 66,2 18,4 72 % Finnország 33,4 35,7 –7 % Svédország 9,0 9,1 –2 % Egyesült Királyság 6 744,5 608,5 91 % Korlátozott adatok állnak rendelkezésre a PAH-k levegőn kívüli egyéb hordozóközegekben való koncentrációjára vonatkozóan. Az adatokat szolgáltató négy tagállam (CZ, ES, NL, UK) adatai alapján azonban a víz és a maradékanyagok a PAH-k kibocsátása esetében szintén fő hordozóközegek. Az Európai PRTR adataival végzett összehasonlítás azt sugallta, hogy a vízbe történő PAH-kibocsátás legfontosabb forrását a kőolajfinomítási folyamatok jelentették, míg az égési hulladékok, a kohászati hulladékok és a gépjárművek szervizeléséből származó hulladékok egyaránt a maradékanyagok fontos forrásai voltak. Klórbenzolok (hexaklórbenzol és pentaklórbenzol) A hexaklórbenzolt (a továbbiakban: HCB) 2004-ben azonosították a III. melléklet hatálya alá tartozó anyagként, majd 2010-ben a pentaklórbenzol (a továbbiakban: PeCB) került a rendelet I. és III. mellékletébe felvételre, azt követően, hogy azt felvették a Stockholmi Egyezménybe. A HCB-t és a PeCB-t korábban kereskedelmi céllal, növényvédő szerként használták, ugyanakkor egyéb ipari folyamatok – különösen klórtartalmú szerves oldószerek gyártásának – melléktermékeként is keletkeznek. A PeCB-t dielektromos berendezésekben a PCB-k viszkozitásának csökkentésére is alkalmazták. A HCB és a PeCB egyaránt létrejöhet szilárd fosszilis tüzelőanyagok, hulladékolajok és hulladékanyagok égéstermékeként. A PeCB-re vonatkozó becslések nagyon korlátozottak, mivel mindössze öt tagállam (CZ, ES, NL, AT, UK) nyújtott be erre vonatkozóan becslést. A benyújtott becslések 0,01 kg és 50 kg között mozognak, tehát szintén jelentős eltéréseket mutatnak a tagállamok között. A levegőbe történő HCB-kibocsátásra vonatkozóan benyújtott és az 1. ábrán szereplő adatok azt szemléltették, hogy az összes kibocsátás 33 %-a a kohászatból mint fő szennyezőforrásból származik. A fémgyártáson túlmenően azonban a fosszilis tüzelőanyagok (különösen a szén) égetése van abszolút túlsúlyban: a fosszilis tüzelőanyagok ipari égetése (25 %), a tüzelőanyagok háztartási égetése (18 %), az erőművek (12 %) és a tüzelőanyagok mezőgazdasági elégetése (1 %) együttesen a levegőbe történő kibocsátás több mint felét (az összes kibocsátás 56 %-át) teszik ki. 2. ábra: Az EMEP keretében végzett megfigyelés eredményeiről készült, Európára vonatkozó térképek. Az „a” jelű ábra az 1990-es légköri koncentrációt, míg a „b” jelű ábra a 2014-es légköri koncentrációt mutatja Dioxinok és furánok Poliklórozott bifenilek 3. ábra: Az EMEP keretében végzett megfigyelés eredményeiről készült, Európára vonatkozó térképek. Az „a” jelű ábra az 1990-es légköri koncentrációt, míg a „b” jelű ábra a 2014-es légköri koncentrációt mutatja Poliaromás szénhidrogének Hexaklór-benzol

Az EMEP keretében végzett megfigyelés 2015-re a HCB levegőben lévő koncentrációjának jelentős (1990 óta 85 %-os) csökkenését jelezte. Az északi-sarkvidéki levegő AMAP keretében végzett megfigyelése azonban eltérő képet mutatott: a HCB levegőben lévő koncentrációjának csak nagyon kis mértékű csökkenését az Északi-sarkvidéken. Nagyon kevés adat áll rendelkezésre a levegőtől eltérő hordozóközegekbe történő kibocsátás becsléséhez, mivel csupán nyolc tagállam (BE, CZ, IE, ES, FR, NL, SE, UK) szolgált erre vonatkozó információkkal a HCB-re vonatkozó, 12. cikk szerinti jelentésében. Ezenkívül Ausztria, Csehország, az Egyesült Királyság és Spanyolország más hordozóközegekbe történő PeCB-kibocsátásra vonatkozó becsléseket is adott. Ezen adatok alapján a HCB esetében – a levegő után – a víz és a maradékanyagok jelentik a kibocsátások második legjelentősebb hordozóközegét, míg a PeCB esetében a víznek és a talajnak van nagy jelentősége. 4.4. A tudáscsere előmozdítására irányuló tevékenységek Tizennyolc tagállam (BE, BG, CY, CZ, DK, DE, EE, IE, LV, LU, NL, AT, PL, PT, RO, SI, SE, UK) nyújtott be teljes körű hároméves jelentést a 12. cikk szerinti jelentéstétel részeként. Négy tagállam (EL, IT, HU, MT) egyáltalán nem nyújtott be éves vagy hároméves jelentést. Ez megnehezítette, hogy a Bizottság észrevételeket tehessen a bizonyos tagállamok által az ismeretek cseréje, a nyilvánosság bevonása és a figyelemfelkeltés terén végrehajtott tevékenységek kapcsán. A rendelkezésre álló jelentések azt mutatták, hogy létrehoztak olyan rendszereket, amelyek lehetővé teszik az ismeretek cseréjét és az információk terjesztését. Kilenc tagállam (BG, CZ, DE, FR, NL, PL, SI, RO, UK) megjegyezte, hogy az ismeretek cseréjére szolgáló hálózataikat felhasználva teljes mértékben bevonják az érdekelteket a nemzeti intézkedési tervek kidolgozásába annak biztosítása érdekében, hogy az ipar, a tudományos körök, a nem kormányzati szervezetek és a nyilvánosság részvételét is elérjék, és lehetőségük nyíljon hozzájárulni a munkához. Tizenöt tagállam (BE, CZ, DK, DE, IE, ES, FR, LV, LU, NL, PL, SI, SK, FI, SE) pénzügyi vagy technikai támogatást is nyújtott a 2013–2015-ös időszakban. Ez javarészt olyan szervezett rendszerek révén valósult meg, mint a Globális Környezetvédelmi Alap (GEF), vagy a nemzetközi vegyianyag-kezelés stratégiai megközelítése (SAICM). A globális rendszerek támogatása mellett számos tagállam fogalmazott meg észrevételeket olyan megvalósított nemzeti kezdeményezések kapcsán is, amelyek a következőket foglalták magukban: §nemzetközi szakértők számára megrendezett munkaértekezletek és konferenciák, §kutatási programok finanszírozása az Afrikában található, POP-ot tartalmazó hulladékokkal kapcsolatos munkához, §az északi-sarkvidéki megfigyelési kutatási programok finanszírozása, §kétoldalú kommunikáció és tudásépítés a nem uniós országokkal, valamint §a POP-ok jelenlétével kapcsolatos kutatási programok megvalósítása a volt szovjet államokban. A tagállamok a nyilvánosság tudatosságának növelésére és a nyilvánosság bevonására irányuló munkával kapcsolatos észrevételeket is megfogalmaztak. A környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagokkal kapcsolatos problémák tudatosítását célzó tevékenységeket számos kezdeményezés révén hajtottak végre, például: §a nyilvánosság körében való terjesztésre szánt információk létrehozása, §munkaértekezletek és szemináriumok az érdekelt szervezetek számára, §lakossági figyelemfelkeltő kampányok és kérdőívek annak érdekében, hogy a nyilvánosságtól visszajelzéseket kapjanak. 5.5. Következtetések A negyedik összegző jelentés a POP-rendeletben előírt, valamint az e rendelet uniós és tagállami szintű végrehajtásához szükséges minden vonatkozást lefed. Ez a rövid szakasz levon néhány, az Unióban a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagok felszámolása érdekében végzett munkával és az elért előrehaladással kapcsolatos következtetést. Vegyi anyagok gyártása, forgalomba hozatala és felhasználása