HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja CE 16/8

A tíz éves GMU-ról: a gazdasági és monetáris unió első tíz évéről

P6_TA(2008)0543

Az Európai Parlament 2008. november 18-i állásfoglalása a tíz éves GMU-ról: a gazdasági és monetáris unió első tíz évéről és jövőbeni kihívásairól (2008/2156(INI))

(2010/C 16 E/03)

Az Európai Parlament,

— tekintettel a Bizottságnak „A tíz éves GMU: a gazdasági és monetáris unió első tíz évének sikerei és kihívásai” című, 2008. május 7-i közleményére (COM(2008)0238)(a 10 éves GMU-ról szóló közlemény),

— tekintettel a Bizottságnak az „Államháztartások a gazdasági és monetáris unióban – 2008” című, 2008. június 24-i közleményére (COM(2008)0387),

— tekintettel a Bizottság „A pénzügyi válságtól a fellendülésig: európai cselekvési keret” című 2008. október 29-i közleményére (COM(2008)0706),

— tekintettel a Bizottságnak a 2008-as őszről szóló, 2008. november 3-i gazdasági előrejelzésére,

— tekintettel az Európai Tanács 2008. október 15–16-i ülésére,

— tekintettel az Európai Tanács 2008. október 15–16-i üléséről szóló 2008. október 22-i állásfoglalására (1),

— tekintettel a kormányok által a bankok közötti hitelekre nyújtott garanciákról szóló, 2008. október 12-én tartott rendkívüli eurócsoport csúcstalálkozóra,

— tekintettel a Tanács 2008. november 4-i ülésének következtetéseire,

— tekintettel az állam- és kormányfők 2008. november 7-i nem hivatalos találkozójának eredményére,

— tekintettel az euróövezetről szóló 2006. évi éves beszámolóra vonatkozó 2006. november 14-i állásfoglalására (2),

— tekintettel az euróövezetről szóló 2007. évi éves beszámolóra vonatkozó 2007. július 12-i állásfoglalására (3),

— tekintettel „A 2008. évi tavaszi Európai Tanácshoz való hozzájárulásról a lisszaboni stratégia kapcsán” című, 2008. február 20-i állásfoglalására (4),

— tekintettel az európai érdekről szóló, „Siker a globalizáció korában” című 2007. november 15-i állásfoglalására (5),

— tekintettel a 2007. február 15-i állásfoglalására az európai gazdaság helyzetéről: előkészítő jelentés a 2007-re vonatkozó átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások tárgyában (6),

— tekintettel az „Államháztartások a GMU-ban – 2004” című közleményről szóló, 2005. február 22-i állásfoglalására (7),

— tekintettel az „Államháztartás a GMU-ban – 2006” című közleményről szóló, 2007. április 26-i állásfoglalására (8),

— tekintettel az EKB 2007. évi éves jelentésére vonatkozó 2008. július 9-i állásfoglalására (9),

— tekintettel az euróövezet kibővítéséről szóló, 2006. június 1-jei állásfoglalására (10),

— tekintettel a Parlamenttel az euróövezet bővítése témájában folytatott konzultáció módszerének javításáról szóló 2007. június 20-i állásfoglalására (11),

— tekintettel az EK-Szerződés 122. cikkének (2) bekezdésével összhangban a közös valuta Szlovákia általi, 2009. január 1-jén történő bevezetéséről szóló tanácsi határozatra irányuló javaslatról szóló 2008. június 17-i jogalkotási álláspontjára (12),

— tekintettel a Nemzetközi Valutaalap stratégiai felülvizsgálatáról szóló 2006. március 14-i állásfoglalására (13),

— tekintettel az euróra és a Gazdasági és Monetáris Unióra vonatkozó információs és kommunikációs stratégia megvalósításáról szóló 2005. július 5-i állásfoglalására (14),

— tekintettel a Bizottság részére a fedezeti alapok és magántőke-befektetések témájában ajánlásokat megfogalmazó, 2008. szeptember 23-i állásfoglalására (15),

— tekintettel az Európai Tanácsnak a GMU III. fázisában a gazdaságpolitikai koordinációról és az EK-Szerződés 109. és 109b. cikkéről szóló 1997. december 13-i állásfoglalására (16),

— tekintettel a Tanácsnak (ECOFIN) a tavaszi Európai Tanács következtetéseihez tett 2008. február 12-i hozzájárulására,

— tekintettel a Tanács a gazdaság lelassulására adandó koordinált uniós válaszról szóló 2008. október 7-i következtetéseire,

— tekintettel az Európai Unió pénzügyi felügyeleti hatóságai, központi bankjai és pénzügyminisztériumai közötti 2008. június 1-jei, a határokon átnyúló pénzügyi stabilitásról szóló együttműködési egyetértési megállapodásra,

— tekintettel eljárási szabályzata 45. cikkére,

— tekintettel a Gazdasági és Monetáris Bizottság jelentésére és a Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság véleményére (A6-0420/2008),

A. mivel 1999. január 1-jén 11 tagállam – Belgium, Németország, Írország, Spanyolország, Franciaország, Olaszország, Luxemburg, Hollandia, Ausztria, Portugália és Finnország – fogadta el az Európai Unió közös valutáját;

B. mivel az euróövezethez a létrehozása óta négy további tagállam csatlakozott: Görögország 2001-ben, Szlovénia 2007-ben, Ciprus és Málta pedig 2008-ban;

C. mivel az euróövezet tovább fog bővülni, mert a legtöbb – jelenleg az euróövezeten kívül lévő – tagállam arra készül, hogy egy jövőbeni időpontban csatlakozni fog, és mivel Szlovákia 2009. január 1-jén csatlakozik;

D. mivel a gazdasági és monetáris unió (GMU) sok szempontból sikeres, a közös valuta pedig erősíti a tagállamok gazdasági stabilitását különösen a jelenlegi pénzügyi válságra való tekintettel;

E. mivel az euróövezeti tagság az érintett tagállamok magas szintű kölcsönös gazdasági függőségét vonja maga után, és ezért nagyobb gazdaságpolitikai koordinációt és a globális gazdasági és pénzügyi irányításban való hatékony szerepvállalást tesz szükségessé a közös valutából származó haszon teljes mértékű kiaknázása és a jövőbeni kihívásoknak – például a természeti erőforrásokért folytatott fokozott verseny, a globális gazdasági egyensúlyhiányok, a feltörekvő piacok növekvő gazdasági jelentősége, az éghajlatváltozás és az európai népesség elöregedése – való megfelelés érdekében;

F. mivel az átlagos infláció az euróövezet első tíz évében nagyjából összhangban volt az EKB 2 %-hoz közeli, de azt meg nem haladó árstabilitási céljával; mivel az infláció a közelmúltban jóval meghaladta ezt a szintet a globális strukturális változások, különösen az energia- és élelmiszerárak növekedése, valamint az Egyesült Államok laza monetáris politikája, valamint számos EU-n kívüli központi bank lankadó figyelme miatt;

G. mivel a felemelkedő gazdaságok energia és nyersanyagok iránti gyorsan növekvő kereslete miatt a kínálat fokozatosan elérte kapacitáskorlátait; és mivel az áremelkedésre ható nyomást tovább súlyosbítja az a tény, hogy a nyersanyagokat egyre inkább tőkevagyonnak tartják, hiszen azok értékőrzésre is használhatók;

H. mivel az eurózóna nyitottsága üdvözlendő és mivel úgy véli, hogy az euró jelenlegi növekvő értéke adott esetben kedvezőtlen hatásokkal járhat, nevezetesen hatással lehet a kivitelre és ösztönzi a behozatalt a belső piacra, illetve kedvező hatásokkal is jár, mivel segít az uniós gazdaságnak szembenézni az olajárak drámai növekedésével és a jelenlegi pénzügyi válsággal;

I. mivel a globális gazdasági környezet az euró első tíz évében kedvező volt a munkahelyteremtés számára, melynek következtében közel 16 millió munkahely keletkezett – tekintet nélkül a létrejött munkahelyek minőségére –, a munkanélküliségi ráta pedig az 1999-es 9 %-ról 2008-ban a becslések szerint 7,3 %-ra csökkent;

J. mivel az Európai Unióban gazdasági lassulás kezdődik, és a növekedési ráta a 2006-os 3,1 %-ról a felülvizsgált előrejelzések szerint 2008-ban 2 helyett 1,4 %-ra, 2009-ben pedig 0,2 %-ra fog csökkenni, miközben a munkanélküliség és a társadalmi kirekesztődés továbbra is fokozódik;

K. mivel a gazdasági növekedés és a termelékenység növekedése csalódást okozott, az egy munkavállalóra jutó kibocsátás növekedése az 1989 és 1998 közötti időszakra jellemző 1,5 %-ról az 1999 és 2008 közötti időszakra a becslések szerint 0,75 %-ra, azaz a felére csökkent;

L. mivel az euró az USA-dollár mellett gyorsan a második legfontosabb nemzetközi valutává vált, és mivel referenciavalutaként világszerte számos ország számára játszik fontos szerepet; mivel azonban globális szinten az euró potenciálja nincs kellőképpen kihasználva, mivel az euróövezet sem pontosan meghatározott nemzetközi stratégiával, sem hatékony nemzetközi képviselettel nem rendelkezik;

Az euró első tíz éve

1. osztja azt a nézetet, amely szerint a közös valuta Európa szimbólumává vált, és megmutatta, hogy a közös és sikeres jövő érdekében Európa képes nagy horderejű döntések meghozatalára;

2. üdvözli, hogy az euró stabilitást teremtett és előmozdította a gazdasági integrációt az euróövezetben; üdvözli az euró stabilizáló hatását a nemzetközi devizapiacon, különösen válságok idején; megjegyzi, hogy a belső gazdasági eltérések még nem csökkentek a várt módon, és a termelékenység nem fejlődött kielégítő mértékben az euróövezet valamennyi részén;

3. elégedetten veszi tudomásul, hogy a világ többi részén is fontolóra veszik monetáris uniók létrehozását;

4. emlékeztet a monetáris politika és a kereskedelmi politika közötti alapvető kapcsolatra a világban – amelyet számos tanulmány kimutatott – és e tekintetben hangsúlyozza az árfolyamok stabilitásának pozitív szerepét a nemzetközi kereskedelem tartós növekedésének biztosításában;

5. rámutat arra, hogy az euró nemzetközi kereskedelmi valutaként való egyre elterjedtebb használata különösen kedvező az euróövezethez tartozó tagállamok számára, mert vállalataik számára csökkenti az árfolyamkockázatot és ezzel a nemzetközi kereskedelem költségeit;

6. emlékeztet arra, hogy a GMU első tíz évében a Parlament aktív szerepet játszott mind gazdasági, mind monetáris téren, és a lehetőségekhez képest mindent megtett a nagyobb átláthatóság és demokratikus elszámoltathatóság biztosítása érdekében;

7. hangsúlyozza, hogy többet kell tenni a GMU előnyeinek teljes mértékű kiaknázása, így az átlagnál kisebb GDP-vel rendelkező tagországok és régiók felzárkóztatása, valamint a polgárok közös valutával kapcsolatos ismereteinek és elkötelezettségének megerősítése érdekében.

8. A kívánatos GMU-menetrend tekintetében a következő elemeket és konkrét intézkedéseket javasolja:

Gazdasági divergencia, strukturális reformok és államháztartások

9. úgy véli, hogy a növekedésre és munkahelyteremtésre irányuló integrált iránymutatásokon (integrált iránymutatások) és a Lisszaboni Stratégia politikai eszközkombinációs megközelítésén alapuló időszerűen koordinált, több területet támogató, áramvonalas, az eddiginél koherensebb gazdasági reformok csökkenteni tudnák a gazdasági divergenciákat és nagy mértékben elősegítenék a gazdaság kilábalását a jelenlegi pénzügyi válságból; hangsúlyozza, hogy minden év végén fejleszteni és egyszerűsíteni kell a fenti iránymutatások végrehajtásának felülvizsgálatára és értékelésére szolgáló eljárásokat és módszereket;

10. elismeri, hogy a modernizációs törekvések és a gazdasági teljesítmény tekintetében azok az országok a legsikeresebbek, amelyek az előretekintő és kellően kiegyensúlyozott strukturális reformokat az átlagosnál nagyobb beruházásokkal kapcsolják össze a kutatás, a fejlesztés és az innováció, az oktatás, az egész életen át tartó tanulás és a gyermekgondozás, valamint a megbízható szociális hálózatok megújítása területén; megállapítja, hogy ugyanezek a tagállamok többnyire igen hatékony és átlátható közigazgatási rendszerrel, költségvetési többlettel, az átlagnál alacsonyabb államadóssággal és minőségi, hatékony és célzott államháztartással rendelkeznek, ráadásul ezekben a tagállamokban az uniós átlaghoz viszonyítva a technikai fejlődés kétszer akkora mértékben járul hozzá a nemzeti növekedési eredményekhez; megállapítja továbbá, hogy ezek a „referencia-tagállamok” – a magas foglakoztatási szintjük, beleértve a nők és az idősebb munkavállalók foglalkoztatását, és a különösen magas születési rátáik eredményeként – a legjobban felkészültek a társadalom elöregedésének kezelése és a magas szintű versenyképesség szavatolása tekintetében;

11. hangsúlyozza, hogy a kiegyensúlyozott politika és beruházás közös üggyé tétele révén a stabilitás- és növekedésorientált makrogazdasági politikák kölcsönös megerősítésére van szükség: a hatékony adópolitikán és a kiadások, valamint a keresleti oldalra gyakorolt hatásukon keresztül szorosan figyelemmel kell kísérni az államháztartási egyensúlyokat és ezzel párhuzamosan megállapodásokat kell kötni az üzleti szféra határokon átnyúló tevékenységeinek kedvező környezet megteremtéséről;

12. megállapítja, hogy a felülvizsgált Stabilitási és Növekedési Paktum (SNP) bebizonyította az értékét, és hogy ragaszkodni kell a költségvetések konszolidációjához, mivel a demográfiai változás és a gazdasági növekedés lehetséges csökkenése költségvetési problémákat okozhat az euróövezet tagországaiban, ami negatív hatással lehet az euróövezet egészének stabilitására; ebben az összefüggésben bírálja a költségvetési hiány lefaragására irányuló fegyelem hiányát a gazdasági növekedés idején, és hangsúlyozza, hogy a tagállamoknak hatékonyabban kell törekedniük anticiklikus költségvetési politika alkalmazására, különösen a külső sokkokra való jobb felkészültség érdekében; hangsúlyozza ezért, hogy az államadósságok csökkentése érdekében egy rövidtávú stratégiára, valamint egy fenntartható és erős növekedési stratégiára van szükség, amely hosszú távon lehetővé teszi az államadósságok legfeljebb 60 %-ra történő csökkentését;

13. megállapítja, hogy az SNP fő elemeihez is következetesen ragaszkodni kell a jövőben, mivel a költségvetési hiányra vonatkozó 3 %-os kritériumot és a bruttó hazai össztermékhez viszonyított államadósságra vonatkozó 60 %-os kritériumot az 1990-es évek gazdasági feltételei alapján határozták meg; úgy véli, hogy a tagállamoknak szigorúan ragaszkodniuk kell az SNP-hez, és a Bizottságnak ezt felügyelnie kell; úgy véli, hogy mindkét hiánycélt elkerülendő plafonértéknek kell tekinteni; megállapítja, hogy a gazdasági és a pénzügypolitika tényleges koordinációja előfeltétele a GMU gazdasági sikerének, ugyanakkor a koordináció során tiszteletben kell tartani a szubszidiaritás elvét; felhívja a Bizottságot, hogy vizsgáljon meg minden lehetőséget az SNP megelőző részeinek megerősítésére; hangsúlyozza, hogy a létező felügyeleti eszközöket a Bizottságnak jobban fel kell használnia, és hogy a nemzeti költségvetések eurócsoport általi félidős vizsgálatát meg kell erősíteni;

14. támogatja a Bizottság azon nézetét, hogy a felülvizsgált SNP a feszült gazdasági körülmények idején jelentős politikai keretet szolgáltat, és hangsúlyozza, hogy az SNP megvalósításának biztosítania kell, hogy a közpénzek értékvesztését mindig a helyzetnek megfelelő intézkedések kísérjék, egyidejűleg azt is garantálva, hogy a fenntartható pozíciókat visszaállítják; továbbá úgy véli, hogy a költségvetési politikáknak a felülvizsgált SNP által lehetővé tett maximális rugalmassági fokára kell törekedni, és kéri a Bizottságot, hogy adjon a tagállamoknak világos iránymutatást arról, hogy ezt a rugalmasságot a gyakorlatban hogyan valósítsák meg;

15. úgy ítéli meg, hogy egy fenntartható és stabil makrogazdasági környezet megköveteli az államháztartás minőségének javítását, beleértve a további költségvetési konszolidációt, a közkiadások nagy hatékonyságát és az oktatásba, a humán tőkébe, a kutatás-fejlesztésbe és az infrastruktúrába való befektetések növelését, ami növekedést eredményez és ugyanakkor ösztönözheti a foglalkoztatást, és amely kezeli a főbb társadalmi problémákat, például az éghajlatváltozást – összhangban az éghajlatváltozásra és energiára vonatkozó csomag célkitűzéseivel – és a gazdaság kilábalását a jelenlegi pénzügyi válságból;

16. úgy véli, hogy a strukturális reformoknak a termelékenység növelésére kell összpontosítaniuk a gazdasági és a szociálpolitika jobb kombinációja révén, ugyanakkor biztosítaniuk kell a társadalmi párbeszéd megfelelő szintjét, amint az a lisszaboni stratégiában szerepel;

17. megjegyzi, hogy a versenypolitikának ki kell egészítenie a strukturális politikákat és szót emel a gazdasági szerkezetátalakítás támogatása mellett;

18. óva int attól, hogy az árstabilitás elérése érdekében kizárólag a bérek korlátozására összpontosítsunk; emlékeztet, hogy a globalizáció miatt erősödő verseny már így is a bérek csökkentésének irányába hat, miközben az olaj és más nyersanyagok áremelkedésének betudható importált infláció már eddig is csökkentette a fogyasztók vásárlóerejét; ismételten hangsúlyozza meggyőződését, hogy e kérdést a javak igazságosabb elosztása révén kellene orvosolni;

19. a bér- és az adópolitikát mind a gazdasági stabilizáció, mind a növekedés szempontjából hatékony eszköznek tartja; úgy véli, hogy a termelékenységi szintekkel összhangban lévő reálbér-növekedéseket biztosítani kell, és hogy az adópolitika koordinációját célzottan kell felhasználni a gazdasági célok elérése érdekében; úgy ítéli meg, hogy az adócsalás – mind a közvetlen, mind a közvetett adók tekintetében – elleni küzdelem különösen fontos, és hogy ezt a tevékenységet fokozni kell; hangsúlyozza továbbá annak sürgető szükségességét, hogy a vállalatirányítás és a vállalati társadalmi felelősségvállalás keretében erősítsék a támogatási és részvételi kultúrát;

20. hangsúlyozza, hogy a belső piacon tisztességes szabályokra van szükség; úgy véli, hogy a társasági adó legnagyobb mértékű csökkentésére irányuló adóverseny a termelékenység ellen hat;

21. kéri, hogy az euróövezetben lévő tagállamok erősítsék meg a gazdasági és a pénzügypolitika tényleges koordinációját, különösen az eurócsoporton belüli koherens közös stratégia kialakítása révén; támogatja a Bizottság arra irányuló javaslatát, hogy középtávú keretprogramokat kérjen a tagállamoktól gazdasági és pénzügypolitikáik tekintetében, és hogy ellenőrizze a keretprogramok végrehajtását; hangsúlyozza, hogy minden tagállamnak felelősséget kell vállalnia a strukturális reformok elvégzéséért és a versenyképességük kooperatív úton történő fokozásáért annak érdekében, hogy megőrizzük az euróba vetett bizalmat és az euró elfogadottságát;

22. megjegyzi, hogy az euróövezet tagjainak eltérő teljesítményét részben a strukturális reformok különböző modelljei és a nyitottság mértéke befolyásolta; osztja a Bizottság a 10 éves GMU-ról szóló szóló közleményének következtetéseit, miszerint számos euróövezetbeli ország gazdasága nem zárkózott fel kellőképpen, és az euróövezet tagállamai között nőnek a különbségek; a konvergenciafolyamat meggyorsításának közös célja érdekében az eurócsoporton belüli rendszeres eszmecserékre és együttműködésre van szükség;

23. kéri a Bizottságot, hogy egységesen kezelje a közös kritériumokat a gazdasági és költségvetési adatok értékelése során; utal a Bizottság és a tagállamok felelősségére a statisztikai adatok megbízhatósága tekintetében, és kéri, hogy a jövőbeni döntéseket csak akkor hozzák meg, ha nem merül fel kétség a rendelkezésre álló adatok érvényessége és pontossága tekintetében; kéri továbbá, hogy éljen a vizsgálat indításának lehetőségével, ha a konvergencia vagy stabilitási programokban az előrejelzési adat több éven át eltér a reálisan várható adatoktól;

Monetáris politika

24. emlékeztet az EKB függetlensége iránti határozott elkötelezettségére;

25. megállapítja, hogy az EKB által a Parlament, különösen a Parlament Gazdasági és Monetáris Bizottsága számára készített rendszeres jelentések hozzájárulnak a monetáris politika átláthatóságához, és üdvözli, hogy az EP-képviselők írásbeli választ igénylő kérdéseket tehetnek fel az EKB-nek a monetáris politikára vonatkozóan, és ezáltal fokozzák az EKB elszámoltathatóságát az Unió polgáraival szemben; támogatja az euróövezet jövőbeni közös monetáris és valutapolitikájáról folytatandó komolyabb nyilvános vitára irányuló követelést;

26. úgy véli, hogy a Parlament és az Európai Központi Bank közötti monetáris párbeszéd sikeres volt, és a jövőben lehet rá építeni; a monetáris párbeszéd javulására számít több kérdésben, mint például az EKB elnöke rendszeres meghallgatásai időpontjainak az EKB monetáris politikai döntéseinek naptárával történő összehangolása tekintetében a döntések elemzésének javítása érdekében, továbbra is fenntartva annak lehetőségét, hogy aktuális kérdések megvitatása céljából szükség esetén meghívják az EKB elnökét;

27. megállapítja, hogy az EKB monetáris politikájának elsődleges célja az árstabilitás megőrzése, és hogy az EKB középtávon 2 %-hoz közeli, de azt meg nem haladó inflációs rátára törekszik; hangsúlyozza, hogy az árstabilitás célkitűzése csak az infláció kiváltó okainak megfelelő kezelése révén érhető el; emlékeztet, hogy az EK-Szerződés 105. cikke a Közösség általános gazdaságpolitikájának támogatását is az EKB feladatává teszi;

28. úgy véli, hogy az EKB-nek olyan közvetlen inflációs célrendszer felé kell haladnia, amelyben a pontszerű inflációs célt egy a célráta körüli ingadozást lehetővé tevő sáv egészíti ki; felhívja az EKB-t, hogy tegye közzé inflációs előrejelzéseit; a közvetlen inflációs célrendszer felé kell haladás nem zárja ki eleve a monetáris aggregátumok dinamikájának középpontba helyezését az új „pénzeszköz-buborékok” elkerülése érdekében;

29. úgy véli, hogy az infláció globális valóság, és egy nyitott gazdaságban az ellene való küzdelem nem folytatható csupán az európai monetáris politika eszközével;

30. hangsúlyozza arra irányuló készségét, hogy 2010 előtt megvizsgálja az EKB igazgatósági tagjainak kinevezésére vonatkozó eljárás lehetséges fejlesztéseit; fontosnak tartja, hogy az igazgatósági tagok között egyetemi és/vagy szakmai tapasztalattal és a legkülönbözőbb gazdasági, monetáris és pénzügyi ágazati háttérrel rendelkező emberek legyenek; felhívja a figyelmet az arra irányuló kéréseire, hogy az EKB igazgatósága kilenc, a kamatok meghatározásáért kizárólagos felelősséggel felruházott tagból álljon, és ezáltal váltsák fel a jelenlegi rendszert, és kerüljék el a jövőre vonatkozóan meghatározott még bonyolultabb rendszert; sürgeti a Szerződés ennek megfelelő módosításának elfogadását;

A pénzügyi piacok integrációja és felügyelete

31. úgy véli, hogy a pénzügyi integrációnak nagyobb gazdasági növekedéssel és versenyképességgel kell járnia a belső piac nagyobb stabilitása és likviditása mellett;

32. megállapítja, hogy a fő pénzügyi központ az Európai Unióban az euróövezeten kívül található; ennek ellenére emlékeztet arra, hogy az EK-jogszabályok az összes tagállamra és a belső piacon az összes aktív szereplőre vonatkoznak; úgy véli, hogy az Európai Uniónak sürgősen meg kell erősítenie felügyeleti struktúráját, figyelembe véve az EKB különleges szerepét;

33. úgy véli, hogy még sok a tennivaló a határokon átnyúló értékpapírügyletek elszámolása és kiegyenlítése terén, ahol jelenleg nincs valódi integráció;

34. hangsúlyozza, hogy a kiskereskedelmi szolgáltatások tekintetében nagyobb integrációra van szükség, mivel az ilyen integráció hiánya a fogyasztóvédelemre nézve hátrányos; úgy véli, hogy fokozni kell a fogyasztói mobilitást, a pénzügyi műveltséget, az alapvető szolgáltatásokhoz való hozzáférést és a termékek összehasonlíthatóságát;

35. középtávon szükségesnek tartja a pénzügyi felügyeleti struktúra európaivá tételét, a pénzügyi piacok átláthatóságát, a hatékony versenyszabályokat és a megfelelő szabályozást a válságkezelés, valamint a Központi Bankok Európai Rendszere (KBER), a felügyeleti hatóságok, a kormányok és a piaci szereplők közötti együttműködés fejlesztése érdekében; úgy véli, hogy a harmonizált jogszabályokon alapuló integrált, következetes és koherens felügyeleti keret a pénzügyi kockázatok határokon átívelő terjedésének szabályozásán alapuló kiegyensúlyozott megközelítés révén csökkentené a megfelelés költségeit a több joghatóság alá tartozó tevékenységek esetében; megállapítja, hogy a „túlbuzgóságot” (az EK-jogszabályok minimális követelményeit meghaladó szabályozást) és az önkényes szabályozást el kell kerülni; felhívja a Bizottságot, hogy terjesszen elő javaslatokat a létező felügyeleti szerkezet fenti elvek szerinti felülvizsgálatára; úgy véli, hogy az EKB bármely felügyeleti szerepét a Központi Bankok Európai Rendszerén keresztül ki kell terjeszteni az euróövezet határain kívülre;

36. üdvözli az Európai Unió pénzügyi felügyeleti hatóságai, központi bankjai és pénzügyminisztériumai közötti együttműködési egyetértési megállapodást a határokon átnyúló pénzügyi stabilitásról, amelyet 2008 tavaszán fogadtak el; hangsúlyozza azonban, hogy az egyetértési megállapodás mindössze „soft law” (nem kötelező érvényű), és a tagállamok egymással való együttműködési készségétől függ; úgy véli, hogy még ha a tehermegosztási szabályok utólagos meghatározása nagyon nehéz is, a válságkezeléshez kapcsolódó munkát folytatni kell;

37. kiemeli, hogy az Európai Uniónak, mint a világ legnagyobb gazdasági térségének, amely a legnagyobb pénzügyi piacokkal rendelkezik, vezető szerepet kell játszania nemzetközi szinten a pénzügyi szolgáltatások szabályozási rendszerének – az összes érintett ország és az átfogó stabilitás javára történő – megújítása tekintetében; úgy véli, hogy a pénzügyi stabilitásnak alapvető politikai célnak kell lennie az egyre integráltabb pénzügyi piacok és a reálgazdaságra időnként destabilizáló hatással és rendszerkockázattal bíró pénzügyi innovációk világában; meg van győződve arról, hogy az uniós szinten elfogadott ambiciózus határozatok követésre ösztönöznek más országokat, és e tekintetben kiemeli a globális vagy „offshore” problémák kezelésére vonatkozó felelősséget is; úgy véli, hogy e szabályozási tevékenységgel párhuzamosan a nemzetközi szabályozó testületek politikai elszámoltathatóságával is foglalkozni kell;

38. kéri, hogy a Bizottság vizsgálja meg az európai kötvények létrehozását, és dolgozzon ki hosszú távú stratégiát, amely lehetővé teszi ilyen kötvények kibocsátását az euróövezeten belül a tagállamok nemzeti kötvényei mellett; utal arra, hogy értékelni kell ennek mind a nemzetközi pénzügyi piacokra, mind a GMU-ra vonatkozó következményeit;

Az euróövezet bővítése

39. kéri, hogy az euróövezeten kívül lévő összes tagállam tartsa be a maastrichti kritériumokat, valamint a megújított és általánosan rugalmas SNP-t; úgy ítéli meg, hogy bármely esetleges csatlakozás előtt a Bizottságnak biztosítania kell az SNP szigorú értelmezését és a kizárási kritériumok alkalmazását; úgy véli, hogy biztosítani kell az euróövezetben lévő tagállamokkal és az ahhoz csatlakozni kívánó tagállamokkal szembeni egyenlő bánásmódot; ebben az összefüggésben megállapítja, hogy az euróövezet hosszú távú stabilitását közös érdekű célnak kell tekinteni, és hogy a bővítésnek és a stabilitásnak együtt kell járniuk; lényegesnek tartja, hogy az euróövezetben lévő tagállamok és a különleges jogállású tagállamok szigorúan tegyenek eleget a kötelezettségeiknek, és ne hagyjanak kétséget az árstabilitás, az EKB függetlensége, a költségvetési fegyelem, valamint a növekedés, a foglalkoztatás és a versenyképesség előmozdítására irányuló erőfeszítéseik közös céljai felől;

40. úgy véli, hogy a maastrichti kritériumokat teljesítő, és Szerződésben foglalt derogációval nem rendelkező, euróövezeten kívüli tagállamoknak a lehető leghamarabb át kellene venniük a közös valutát;

41. hangsúlyozza, hogy az euróövezeti tagság feltétele a maastrichti kritériumoknak való teljes körű megfelelés a Szerződésben és a Szerződés 121. cikkéről szóló jegyzőkönyvben foglaltaknak megfelelően: magas szintű, mért és fenntartható árstabilitás, túlzott hiány nélküli államháztartás, legalább kétéves tagság az ERM II-ben, a rendes ingadozási határértékek megfigyelése, a hosszú távú kamatlábak kiigazítása, a jogszabályok összeegyeztethetősége a Maastrichti Szerződés rendelkezéseivel és független központi bank;

42. úgy véli, hogy az euróövezethez való csatlakozás egyik legnagyobb kihívása a maastrichti kritériumok fenntarthatóságának biztosítása; hangsúlyozza ugyanakkor, hogy a maastrichti kritériumok jelentik az első lépést a reformfolyamat fenntartásának útján is, beleértve a szerkezeti reformokra, beruházásokra és gazdasági koordinációra vonatkozó további kötelezettségvállalásokat és erőfeszítéseket is;

43. üdvözli az ERM II-ben részt vevő és az euróövezethez csatlakozni kívánó tagállamok szigorúbb és hatékonyabb felügyeletét, valamint gazdasági fejlődésüket; megállapítja, hogy az ERM II-ben való sikeres részvételnek az euróövezeti tagság tényleges előfeltételének kell maradnia, nem pedig mindössze másodlagos követelménynek; egyúttal azonos csatlakozási feltételeket kell alkalmazni az euróövezethez csatlakozó valamennyi ország esetében

44. az elkövetkező évek egyik fő kihívásának tartja az euróövezet tartós és sikeres kibővítését, illetve azt, hogy mind az EKB intézményi előírásait, mind az EKB döntéshozatali eljárását hozzá kell igazítani ehhez a változáshoz, a rotációs modellnek pedig figyelembe kell vennie az egyes tagállamok gazdasági súlyát;

45. a bővítéssel kapcsolatban hangsúlyozza, hogy a reálgazdaság nagymértékű konvergenciájára lenne szükség a terhek csökkentése érdekében mind az euroövezet, mind a csatlakozni kívánó tagállamok szempontjából; úgy véli ezért, hogy az euróövezetben részt vevő azon tagállamok számára, amelyek esetében az egységes monetáris politika hátrányokat okozhat, előnyöket kell biztosítani;

46. hangsúlyozza, hogy a jövőbeli bővítések érdekében fontos létrehozni a célzott beavatkozás intézményét az eurózónán kívül található, a jelenlegi pénzügyi válság által különösen érintett tagországok támogatására;

Kommunikáció

47. hangsúlyozza, hogy míg az euróövezetben mostanáig magas szintű árstabilitást tartottak fenn, az „észlelt infláció” lényegesen eltér a tagállamokban az elmúlt 10 évben tapasztalt alacsonyabb tényleges inflációs rátáktól; ezért kéri, hogy jobb tájékoztatást és magyarázatot adjanak a lakosságnak a GMU szükségességére és működésére vonatkozó tényekről, különös tekintettel az árstabilitásra, a nemzetközi pénzügyi piacokra és a nemzetközi pénzügyi válságok idején az euróövezeten belüli stabilitás előnyeire;

48. úgy véli, hogy az egységes valuta továbbra is az Európai Unió kommunikációs prioritása; úgy véli, hogy az euró és a GMU hasznait – az árstabilitás, az alacsonyabb jelzálogkamatok, a könnyebb utazás, az árfolyam-ingadozásokkal és külső sokkokkal szembeni védelem – továbbra is széles körben és alaposan be kell mutatni, és el kell magyarázni; úgy véli, hogy különös hangsúlyt kell fektetni az európai polgárok és fogyasztók, valamint az új fejleményekhez és az euró jelentette kihívásokhoz való azonnali alkalmazkodásra kevésbé alkalmas kis- és középvállalkozások (kkv-k) tájékoztatására, és az aktuális fejlemények ismertetésére;

49. felhívja az EKB-t, hogy éves jelentésében vagy különjelentésben közöljön évente kvantitatív elemzést az euró által a polgárok számára nyújtott előnyökről, konkrét példákkal arról, hogy az euró használata milyen pozitív hatásokkal járt az emberek mindennapi élete során;

50. úgy ítéli meg, hogy az euróövezetbe való belépést tervező tagállamokban a kommunikáció rendkívül fontos az euró bevezetésének előkészítése tekintetében; megállapítja, hogy az euróövezet bővítéséről folytatott kommunikáció az euróövezetben lévő összes tagállam számára is fontos;

51. úgy véli, hogy a Bizottságnak erőfeszítéseket kellene tennie az új tagállamok megsegítésére, hogy intenzív tájékoztató kampányokkal felkészítsék polgáraikat az euró átvételére, illetve a már folyamatban levő kampányok felügyeletére és az euró átvételét célzó nemzeti cselekvési programok legjobb gyakorlatainak rendszeres ismertetésére; úgy véli, hogy a legjobb gyakorlatok és a korábbi átállások során szerzett tapasztalatok vélhetően hasznosak az új tagállamok átállása és a jövőbeli bővítések, illetve az új tagjelölt országok felkészítése szempontjából;

Az euró nemzetközi szerepe és a külső képviselet

52. üdvözli az euró, mint az USA-dollár után a második legfontosabb tartalék- és ügyleti valuta gyors fejlődését, amely 25 %-os részesedéssel rendelkezik a globális nemzetközi devizatartalékokban; megállapítja, hogy különösen az euróövezettel szomszédos országokban játszik fontos szerepet az euró mint finanszírozási valuta, és hogy ezen országok kölcsönös átváltási árfolyamait az euróhoz igazítják; kifejezetten megerősíti az EKB véleményét, amely szerint az euró bevezetése az Európai Unión belüli strukturált konvergenciafolyamat felé tett utolsó lépés, és így kizárólag az EK-Szerződés alapján lehet bevezetni az eurót;

53. úgy véli, hogy a GMU következő évtizedre vonatkozó politikai napirendjét többek között a feltörekvő ázsiai gazdaságok és a jelenlegi pénzügyi válság jelentette kihívások fogják meghatározni; sajnálja, hogy az euró növekvő nemzetközi szerepe ellenére nem nagyon történt előrelépés az euróövezet külső, pénzügyi és monetáris területen történő képviseletének javítása terén; hangsúlyozza, hogy az euróövezetnek olyan nemzetközi stratégiát kell kialakítania, amely összhangban áll valutája nemzetközi státuszával;

54. emlékeztet, hogy az euróövezet úgy tudja politikai befolyását gazdasági súlyával legeredményesebben egyensúlyba hozni, ha közös álláspontokat alakít ki és megszilárdítja képviseletét, azt a célt tűzve ki, hogy közös képviselettel rendelkezzen az érintett nemzetközi pénzügyi szervezetekben és fórumokon; sürgeti, hogy az euróövezet tagállamai egységes álláspontot képviseljenek az árfolyam-politika alakítása során;

55. hangsúlyozza, hogy az eurót az euróövezeten kívül is használják nemzeti valutaként; úgy véli, hogy ennek következményeit elemezni kell;

56. rámutat arra, hogy az eurónak a nemzetközi pénzügyi piacokon játszott fontos szerepe kötelezettségekkel jár és az euróövezeten belüli monetáris és növekedési politika globális hatást gyakorol; hangsúlyozza az euró – mint a globális környezetben jelen lévő stabilizátor, mint a pénzügyi piaci integráció hajtóereje és mint a közvetlen befektetések és határokon átnyúló vállalategyesülések fokozódásának alapja – kiemelt fontosságát a nemzetközi kereskedelem és szolgáltatások terén, mivel a tranzakciós költségeket lényegesen csökkenteni lehetett; sürgeti egy, a globális egyensúlyhiányokról és az euró szerepéről, valamint az Európai Uniót a lényeges külső sokkok kezelésére jobban felkészítő lehetséges kiigazítási forgatókönyvekről szóló tanulmány elkészítését;

57. határozottabban előretekintő együttműködést, illetve fokozott nemzetközi párbeszédet javasol a három legfontosabb valutablokk illetékes hatóságai között a nemzetközi válságok kezelésének javítása és a devizamozgások reálgazdaságra gyakorolt hatásának kezelése érdekében, emlékeztet a közelmúltbeli egyesült államokbeli „másodpiaci hitelválság”, valamint a 2001. szeptember 11-i eseményeket közvetlenül követő válság sikeres közös kezelésére, amely segített megakadályozni az USA dollár azonnali összeomlását;

58. támogatja a Bizottság arra irányuló szándékát, hogy megerősítse a GMU befolyását a nemzetközi pénzügyi intézményekben, és a közös uniós álláspontot válogatott képviselők képviseljék; megállapítja, hogy a az eurócsoport elnöke, a Bizottság és az EKB elnöke gyakorlatban megfigyelőként már részt vehetnek a legfontosabb nemzetközi pénzügyi intézményekben; kéri azonban az európai álláspontok jobb koordinációját annak érdekében, hogy a közös európai monetáris politikát a jövőben a jogos képviselői képviselhessék; elvárja, hogy a fő partnerei árfolyampolitikáira vonatkozó egységes euróövezeti álláspontot lehessen kifejezni; felhívja az eurócsoport elnökét, hogy képviselje az euróövezetet a pénzügyi stabilitási fórumon (PSF); javasolja, hogy módosítsák a Nemzetközi Valutaalap (IMF) alapokmányát a gazdasági blokkok és szervezetek képviseletének lehetővé tétele érdekében;

59. hangsúlyozza, hogy az Európai Uniónak közös megközelítéssel kell rendelkeznie a nemzetközi pénzügyi intézmények reformjáról, amelynek figyelembe kell vennie a globális gazdaság kihívásait és az új gazdasági hatalmak felemelkedését;

60. sajnálja, hogy a Bizottság a „Tízéves a GMU” című közlemény keretében nem adott részletesebb és pontosabb elemzést az euró nemzetközi szerepéről; felkéri a Bizottságot, hogy készítsen egy teljes körű jelentést a közös monetáris politika külső vonatkozásairól, valamint az euróövezet gazdasági és kereskedelmi teljesítményeire gyakorolt hatásairól;

61. hangsúlyozza, hogy az Európai Unió egyes partnerei a fizetőeszközük alulértékelését célzó monetáris politikát folytatnak, és hogy e gyakorlat tisztességtelen módon sérti a kereskedelmet és a nemzetközi kereskedelem nem tarifális korlátjának tekinthető;

A GMU gazdasági eszközei és irányítása

62. úgy ítéli meg, hogy az összes érintett félnek – a Parlamentnek, a Tanácsnak, a Bizottságnak, az eurócsoportnak és a szociális partnereknek uniós és nemzeti szinten – a gazdaságirányítás tekintetében együtt kell működnie a GMU jövőbeni működésének megerősítése érdekében az alábbi javaslatok alapján:

a) a Lisszaboni Stratégia lényeges elemeként és központi gazdasági eszközként az integrált politikai iránymutatásoknak kiegyensúlyozott „eszközkombinációs megközelítésre” irányuló, kölcsönösen ösztönző reformokra kell törekednie a foglakoztatás, a környezetvédelem és a szociális biztonság terén;

b) az integrált politikai iránymutatásoknak tág keretet kell megállapítaniuk a szorosabb gazdaságpolitikai koordináció tekintetében a nemzeti reformprogramok (NRP) összehangolása érdekében, mindazonáltal a gazdasági eltérések és a különböző nemzeti hagyományok figyelembevétele mellett; létre kell hozni a stabilitási és konvergenciaprogramokra és a nemzeti reformprogramokra vonatkozó, nemzeti parlamentekkel folytatandó konzultációt;

c) szorosabb kapcsolat kell kialakítani az integrált politikai iránymutatások, különösen az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások és a stabilitási és konvergenciaprogramok között; a stabilitási és konvergenciaprogramokat és a nemzeti reformprogramokat egyszerre lehetne előterjeszteni (évente az ősz kezdetén) a nemzeti parlamentben folytatott vita után; az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások tartalmazhatnának közös költségvetési célokat az SNP megelőző funkciójával összhangban;

d) a tagállamok kormányainak a nemzeti költségvetésre vonatkozó döntés meghozatalakor figyelembe kell venniük az integrált iránymutatásokat és az egyes országokra vonatkozó ajánlásokat, valamint az átfogó költségvetési helyzetet az euróövezetben; a különböző nemzeti adónaptárakat és az alapul szolgáló előrejelzésekben használt lényeges feltételezéseket harmonizálni kell a különböző makrogazdasági előrejelzések (globális növekedés, európai uniós növekedés, hordónkénti olajár, kamatlábak) és egyéb paraméterek használatából adódó különbségek elkerülése érdekében; felszólítja a Bizottságot, az Eurostatot és a tagállamokat, hogy törekedjenek eszközök kidolgozására a nemzeti költségvetések összehasonlíthatóságának elősegítése érdekében, a különféle kategóriákban előforduló kiadások tekintetében;

e) az euróövezetben lévő tagállamok számára lehetőség szerint hivatalosabb ajánlásokat – például a középtávú kiadásokra, meghatározott strukturális reformokra, befektetésekre, a költségvetés minőségére vonatkozó célok kitűzését – kell tenni; szabványosítottabb jelentéstételi struktúrára kell törekedni a nemzeti reformprogramok összefüggésében is a nemzeti reformprioritások akadályozása nélkül; minden kötelezettségvállalást, célt és referenciaértéket teljes mértékben be kell illeszteni az integrált politikai iránymutatásokba és a nemzeti reformprogramokba a gazdaságirányítás koherenciájának és hatékonyságának fokozása érdekében;

f) az államadósságok legfeljebb 60 %-ra történő csökkentésére irányuló hosszú távú stratégiát még időben fel kell venni a gazdaságirányítás keretébe, mivel az csökkenti az adósságszolgálat költségeit és a magánberuházások tőkeköltségeit;

g) kötelező keretet kell létrehozni, amelyben az euróövezetben lévő tagállamok egymással és a Bizottsággal a jelentős – például a magasabb élelmiszer- és energiaárak kezelésére irányuló intézkedésekre vonatkozó – gazdaságpolitikai döntések meghozatalát megelőzően konzultációt folytatnak;

h) a gazdasági koordinációnak integrált „európai gazdasági és foglalkoztatási stratégia” formáját kell öltenie a létező gazdaságpolitikai eszközök – különösen a Lisszaboni Stratégia, az integrált politikai iránymutatások, a fenntartható fejlődési stratégia, valamint a konvergencia- és stabilitási programok – alapján; felhívja a tagállami kormányokat, hogy az eurócsoport elnökének vezetésével ugyanabban az időpontban és ugyanabban az irányban együttesen támogassák a gazdasági tevékenységet;

i) a h) pontban említett európai gazdasági és foglalkoztatási stratégiának el kell ismernie az új és zöld technológiák potenciálját, mint a gazdasági növekedés egyik alapkövét, amelyet makrogazdasági eszközkombinációval kapcsolnak össze;

i) meg kell könnyíteni az innovatív vállalkozások, különösen a kis- és középvállalkozások finanszírozását, többek között egy „európai intelligens növekedési alap” Európai Beruházási Bank általi létrehozása révén;

k) az euróövezetről szóló éves jelentés gyakorlatiasabb értékelési és eszköztárat kínáljon a gazdaságirányításban részt vevő különböző uniós szervek közötti részletesebb párbeszéd lehetővé tétele érdekében;

l) létre kell hozni a Parlament, a Tanács és a Bizottság közötti magatartási kódexet, amely szavatolná az érintett intézmények megfelelő együttműködését és teljes körű bevonását az integrált iránymutatások, mint lényeges gazdasági eszközök megfelelő további kezelésébe;

m) a gazdaságpolitikai koordinációra vonatkozó intézményi szervezetet az alábbiak szerint kell megerősíteni: — a versenyképesség/ipar, a környezetvédelem, a foglalkoztatás és az oktatás terén is létre kell hozni „eurócsoport alakulatokat”; — az eurócsoportot nagyobb intézményi kerettel és emberi erőforrásokkal kell ellátni; — az eurócsoport elnöke megbízatásának összhangban kell lennie az integrált politikai iránymutatások gazdasági ciklusaival; — a Gazdasági és Pénzügyi Tanács és az eurócsoport számára egy egységes és összehangolt előkészítő szerv létrehozása érdekében be kellene építeni a gazdaságpolitikai bizottságot a gazdasági és pénzügyi bizottságba; — a Parlament képviselőjének megfigyelői státuszt kell adni az eurócsoport ülésein és a Tanács nem hivatalos ülésein; — szükség esetén évente négyszer találkozót kell szervezni a trojka, a Bizottság és a Parlament között, szükség esetén az eurócsoport részvételével;

n) a makrogazdasági kérdésekről szóló rendszeresebb és strukturáltabb – a Parlament és az EKB közötti monetáris párbeszédhez hasonló – párbeszédet kell létrehozni a Parlament, a Bizottság és az eurócsoport között, a párbeszédre legalább negyedévente kell sort keríteni a fennálló keretek elmélyítése és az euróövezet gazdasága előtt álló kihívások megvitatása érdekében; valamint

o) aktív makrogazdasági párbeszédet kell létrehozni az eurócsoport, az Európai Központi Bank és az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság között a politikák megfelelő kombinációiról folytatandó eszmecserék érdekében;

63. úgy véli, hogy a GMU következő évtizedre vonatkozó politikai napirendjét többek között a közelmúlt pénzpiaci zavarai és azoknak a reálgazdaságra gyakorolt következményei jelentette kihívások fogják meghatározni; ezzel összefüggésben pozitívan értékeli, hogy az euróövezetben a tagállamok a közös monetáris politikának és a közelmúltban végrehajtott reformoknak köszönhetően a múlthoz képest jobban tudnak szembenézni a jelentős válságokkal; tekintettel elsősorban a gazdaság lelassulása és a magas infláció elleni küzdelemre, felhív

a) a problémák közös megértése alapján uniós szinten összehangolt válasz adására és az egyes nemzeti sajátosságok elfogadása mellett közös nyomon követési intézkedésekre, köztük a nemzeti reformprogramok koordinálására;

b) ambiciózus és összehangolt nemzeti reformprogramokra és azok elkötelezett végrehajtására, beleértve a nemzeti költségvetések felülvizsgálatát a legfrissebb gazdasági előrejelzésekre adott válaszként, a gazdasági recesszió ellenlépéseként és a növekedés elősegítése érdekében, a társadalmi partnerekkel való fokozott párbeszéd kialakításával egyidejűleg;

c) a KKV-kat támogató intézkedésekre, különösen az Európai Központi Bank legutóbbi intézkedésének kiegészítésére, és a bankrendszer által a KKV-k számára nyújtott hitelkeretek fenntartásának biztosítására;

d) célzott intézkedések meghatározására az érzékeny csoportoknak a jelenlegi pénzügyi válság hatásaitól való megvédése érdekében;

e) a pénzügyi szolgáltatásokról szóló menetrend maradéktalan és időben történő végrehajtására, beleértve a nyomon követési intézkedéseket és a felügyelet hatékonyságának növelését a jelenlegi pénzügyi zavarok tekintetében;

f) a válságmegoldási rendelkezések javítására a válság-felszámolásra vonatkozó EU-szabályok fejlesztésével, illetve egyértelműen meghatározott és kivétel nélkül elfogadott rendelkezések létrehozására az érintett tagállamok közötti tehermegosztásról a határokon átnyúló pénzügyi csoportokon belüli fizetésképtelenség esetén;

g) a pénzügyi rendszer stabilitásának és működésének tényezőire vonatkozó elemzések révén monetáris politika kidolgozásárára szolgáló eszközök kialakítására, többek között a monetáris politika transzferálása, a hitelezési és pénzügyi konstrukciók fejlesztése, az új termékek jellemzői és a kockázatok és a likviditás koncentrációja tekintetében;

h) kezdeményező európai fellépésre a nemzetközi fórumokon, különösen a pénzügyi stabilitási fórumon és a Nemzetközi Valutatalap keretében, illetve a közös politikai döntéshozatali folyamatok erősítésére; valamint

i) az Európai Unió hangjának megteremtésére a G8-on belül és az Európai Unió, mint a hatékonyabb világméretű gazdasági döntéshozatali szerv szerepének tükrözésére, egyúttal ezen szerepnek a globalizáció következményeihez és a dominánsabb globális pénzpiacokhoz való igazításával;

j) a Kereskedelmi Világszervezet és a „Bretton Woods-i” intézmények (IMF és a Világbank csoport) közötti jobb és hatékonyabb harmonizáció a spekuláció elleni küzdelem és a komoly válság kihívásainak kezelése érdekében;

k) a jelenlegi súlyos monetáris zavarokra tekintettel, az IMF égisze alatt monetáris világkonferencia szervezése annak érdekében, hogy világszintű párbeszédet folytassanak a monetáris kérdésekről; az IMF keretein belül monetáris vitarendezési mechanizmusok megvalósíthatóságának megvizsgálása;

*

* *

64. utasítja elnökét, hogy továbbítsa ezt az állásfoglalást a Tanácsnak, a Bizottságnak, az Európai Központi Banknak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak, az eurócsoport elnökének valamint a tagállamok kormányainak és parlamentjeinek.

(1) Elfogadott szövegek, P6_TA(2008)0506.

(2) HL C 314. E, 2006.12.21., 125. o.

(3) HL C 175. E, 2008.7.10., 569. o.

(4) Elfogadott szövegek, P6_TA(2008)0057.

(5) HL C 282. E, 2008.11.6., 422. o.

(6) HL C 287. E, 2007.11.29., 535. o.

(7) HL C 304. E, 2005.12.1., 132. o.

(8) HL C 74. E, 2008.3.20., 780. o.

(9) Elfogadott szövegek, P6_TA(2008)0357.

(10) HL C 298. E, 2006.12.8., 249. o.

(11) HL C 146. E., 2008.6.12., 251. o.

(12) Elfogadott szövegek, P6_TA(2008)0287.

(13) HL C 291. E, 2006.11.30., 118. o.

(14) HL C 157. E, 2006.7.6., 73. o.

(15) Elfogadott szövegek, P6_TA(2008)0425.

(16) HL C 35., 1998.2.2., 1. o.