HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 71/57

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – Javaslat európai parlamenti és tanácsi irányelvre a 2003/87/EK irányelvnek a költséghatékony kibocsátáscsökkentés és az alacsony szén-dioxid-kibocsátású technológiákba történő beruházások növelése érdekében történő módosításáról

[COM(2015) 337 final – 2015/0148 (COD)]

(2016/C 071/10)

Előadó: Antonello PEZZINI

2015. szeptember 7-én az Európai Parlament és 2015. szeptember 21-én a Tanács úgy határozott, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 192. és 304. cikke alapján kikéri az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményét a következő tárgyban:

Javaslat európai parlamenti és tanácsi irányelvre a 2003/87/EK irányelvnek a költséghatékony kibocsátáscsökkentés és az alacsony szén-dioxid-kibocsátású technológiákba történő beruházások növelése érdekében történő módosításáról

[COM(2015) 337 final – 2015/0148 (COD)].

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Mezőgazdaság, vidékfejlesztés és környezetvédelem” szekció 2015. november 18-án elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2015. december 9–10-én tartott 512. plenáris ülésén (a december 9-i ülésnapon) 138 szavazattal 1 ellenében, 1 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1. Az EGSZB-nek meggyőződése, hogy Európa számára alapvetően fontos a fenntartható újraiparosítás, mely versenyképes, valamint új és jobb munkahelyeket teremtő növekedéssel párosul, továbbá hogy az Unió CO2-kibocsátáskereskedelmi rendszerének az éghajlatváltozás elleni küzdelemre és a világgazdaság dekarbonizációjára vonatkozó európai politika kiemelkedően fontos eszközeként kell e keretbe illeszkednie.

1.2. Az EGSZB úgy véli, hogy az Európai Unió kibocsátáskereskedelmi rendszerének – az uniós energiakibocsátás csökkentésének eszközeként – jeleznie kell a szén-dioxid-kibocsátás árát, valamint pozitívan kell befolyásolnia az új, alacsony szén-dioxid-kibocsátású technológiákba történő fenntartható beruházásokat.

1.3. Az EGSZB véleménye szerint a versenyképes és fenntartható feldolgozóipar érdekében minden főbb érdekelt fél számára stabilabbá, rugalmasabbá és nyitottabbá kell tenni a globális szén-dioxid-piacot, részletes és összehangolt keretek között.

1.4. Az EGSZB úgy véli, hogy az Európai Bizottságnak szigorúan az Európai Tanács által 2014. október 23–24-én elfogadott, a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó energia- és éghajlat-politikai keret szerint meghatározott megbízatás szerint kell eljárnia, főként az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer reformjának keretében kidolgozandó kibocsátásáthelyezési rendelkezésekre vonatkozó világos útmutatásait illetően.

1.5. Az EGSZB véleménye szerint megfelelő átmeneti mechanizmusokat kell biztosítani az európai iparágak versenyképességének védelme, a befektetések elvándorlásának megelőzése és annak elkerülése érdekében, hogy az európai iparágaknak a hasonló szintű éghajlati szabályozóeszközökkel nem rendelkező országok által okozott tisztességtelen versennyel kelljen szembenéznie.

1.6. Az EGSZB egy megfelelő szabályozási keret kialakítását javasolja – főként a kibocsátási egységek térítésmentes kiosztásának szintjét, a kibocsátásáthelyezés elfogadhatóságát, a referenciaértékek felülvizsgálatát és a villamosenergia-árakból fakadó költségek ellensúlyozását illetően –, amelynek segítségével teljes mértékben biztosítható a kibocsátási egységek térítésmentes kiosztása és a közvetett költségek maradéktalan ellensúlyozása valamennyi tagállamban, a kibocsátásáthelyezés kockázatának nagymértékben kitett ágazatok leghatékonyabb ipari létesítményei 10 %-ának szintjén.

1.7. Az EGSZB a reform elemei közül az alábbiakat javasolja: — az ágazatközi korrekciós tényező eltörlése a közvetlen költségek esetében, — európai szinten összehangolt mechanizmusok a közvetett költségek ellensúlyozására az egész EU-ban, hogy elkerülhető legyen a verseny torzulása (1), — büntető helyett ösztönző rendszerek a legjobb teljesítményt nyújtó szereplőknek, a teljesítmény megvalósításának módjától függetlenül, beleértve a szén-dioxid leválasztását és felhasználását, — megbízható ágazati adatokon alapuló és az adott időszak elején egy alkalommal rögzített referenciaértékek meghatározása, — térítésmentes kibocsátási egységek kiosztása ágazatonként a múltbeli adatok helyett a tényleges termelés alapján, — alternatív megoldás lehetősége a 4. szakaszban azon ágazatok számára, amelyekre vonatkozóan nem állnak rendelkezésre korábbi referenciaértékek, — a kibocsátásáthelyezés kockázatának rugalmasabb meghatározása a jelenleg alkalmazott minőségi kockázati kritériumok segítségével, küszöbértékek bevezetése nélkül, — a stabilitási tartalék egy részének felhasználása a kibocsátásáthelyezési listán nem szereplő ágazatok szereplőinek térítésmentesen kiosztott kibocsátási egységek fokozatos megszüntetésének támogatására, — az 50 000 t alatti szén-dioxid-kibocsátású létesítmények mentessége a mechanizmus alól, — a társadalmi dimenzió teljes integrációja az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszerbe az ipari és foglalkoztatási folyamatoknak és képességeknek a szén-dioxid-kibocsátástól mentes gazdaság felé való átmenetének támogatása érdekében, — a legjobban teljesítőket jutalmazó mechanizmusok civil társadalomra történő kiterjesztésére vonatkozó lehetőségek feltárása, kibocsátáskereskedelmi bónuszt biztosítva azon családok, települések és közigazgatás számára, melyek jelentősen csökkentik saját szén-dioxid-termelő energiafogyasztásukat, illetve zöld beruházásokkal kompenzálják kibocsátásukat, — előzetes, független tanulmány készítése, amely meghatározza az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer működéséhez szükséges optimális mechanizmusokat a kitűzött éghajlatváltozási célok elérése érdekében.

1.8. Az EGSZB végül azt javasolja, hogy biztosítsák az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer felülvizsgálatára vonatkozó új szabályozás és az azzal kölcsönhatásban álló, párhuzamos és kiegészítő szabályozás közötti lehető legnagyobb mértékű következetességet, teljes szinergiát, az előírások közötti átfedések minimálisra csökkentését és a túlzott mértékű bürokráciából fakadó akadályok felszámolását.

1.9. Az EGSZB véleménye szerint megfelelő keretet kell biztosítani a nemzetközi jóváírások kereskedelme számára, amelyeknek – többoldalú és kétoldalú nemzetközi megállapodások segítségével – fontos szerepet kell játszaniuk az európai kibocsátások csökkentésére irányuló szélesebb körű célkitűzések elérésében.

1.10. Az EGSZB fontosnak tartja, hogy ezzel kapcsolatban saját kezdeményezésű vélemény készüljön a 2015 végén megrendezendő párizsi konferenciát követően.

2. Bevezetés

2.1. Az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer (Emission Trading System, a továbbiakban: EU ETS) 2005. január 1-jén lépett működésbe, és az Unió egyik legfontosabb éghajlat-politikai eszközének számít, mivel lehetőséget kínál az üvegházhatású gázok kibocsátásának csökkentésére.

2.2. Létrejötte óta e rendszernek az volt a célja, hogy referenciapontot határozzon meg a szén-dioxid-kibocsátás számára, ami lehetővé teszi a kibocsátás csökkentését az európai gazdaság összes olyan ágazatában, amelyek az üvegházhatású gázok (ÜHG) kibocsátásának mintegy feléért felelősek.

2.3. Az EGSZB az Európai Unió kibocsátáskereskedelmi rendszerét mindig is kulcsfontosságú eszköznek tekintette az EU ipari kibocsátásának csökkentését célzó uniós éghajlat- és energiapolitikán belül, és valódi megreformálását kérte, amelynek célja az EU éghajlatváltozással kapcsolatos, 2030-as célkitűzéseinek elérése az ipari versenyképesség megőrzése és a beruházásáthelyezések elkerülése mellett.

2.4. Az Európai Tanács 2014. március 21-én konkrét intézkedéseket sürgetett a globális versenynek kitett ágazatok számára az uniós éghajlat-politikákból eredő közvetlen vagy közvetett költségek maradéktalan ellensúlyozására, ameddig egy nemzetközi éghajlat-változási megállapodás globális szinten egyenlő játékteret nem biztosít.

2.4.1. Az EGSZB ugyanakkor maradéktalanul egyetért az Európai Számvevőszék megállapításaival, melyek szerint az EU ETS végrehajtása jelentős elégtelenségeket mutat, és számos ajánlást fogalmaz meg a rendszer integritásának és végrehajtásának javítása érdekében, kiemelve az ipari hatékonyság fontosságát, amellyel biztosítható az európai gazdaság teljes versenyképessége.

2.5. Az Európai Tanács 2014. október 23–24-én meghatározta a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó energia- és éghajlat-politikai keretet. Az Európai Tanács továbbá következtetéseket is elfogadott, ezen belül jóváhagyott néhány fontos célkitűzést: — egy kötelező érvényű uniós célkitűzést arra vonatkozóan, hogy az EU 2030-ra az 1990-es szinthez képest legalább 40 %-kal csökkentse üvegházhatásúgáz-kibocsátását, ami 1,74 %-os lineáris csökkentést jelent évente, — egy kötelező érvényű célkitűzést arra vonatkozóan, hogy 2030-ra a megújuló energiaforrások részaránya az energiafogyasztáson belül elérje vagy meghaladja a 27 %-ot, a tagállamokra ugyanakkor nem vonatkozik kötelező célkitűzés, — egy indikatív célkitűzést arra vonatkozóan, hogy 2030-ra legalább 27 %-kal javuljon az energiahatékonyság; a célkitűzés nem kötelező érvényű, ugyanakkor lehetőség van a felülvizsgálatára a javulás mértékének 30 %-ra emelése érdekében, — a belső energiapiac kiteljesítésének támogatását előirányzó célkitűzést a villamosenergia-hálózatok összekapcsolására vonatkozó 10 %-os minimumcél mielőbbi, legkésőbb 2020-ig történő elérésével.

2.5.1. A Környezetvédelmi Tanács által 2015. március 6-án hivatalosan jóváhagyott, az üvegházhatású gázok belső kibocsátásának legalább 40 %-os csökkentésére vonatkozó uniós célkitűzés képezi az éghajlatváltozásról szóló új átfogó megállapodásról folyó tárgyalásokhoz való uniós hozzájárulás alapját.

2.5.2. A Tanács a keret mindezen elemét rendszeresen felülvizsgálja, és stratégiai iránymutatást nyújt az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer hatálya alá tartozó és az azon kívül eső ágazatokról, az energiahálózatok összekapcsolásáról és az energiahatékonyságról.

2.5.3. Az eszközöknek és az intézkedéseknek egy átfogó és technológiai szempontból semleges megközelítésre kell irányulniuk, amelynek célja a kibocsátáscsökkentés és az energiahatékonyság előmozdítása.

2.6. 2015. május 13-án a Tanács és az Európai Parlament megállapodásra jutott az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer reformjáról, és egy piaci stabilizációs tartalékról is határozott: — 2018-ban létrejön egy piaci stabilizációs tartalék, amely 2019. január 1-jén kezdi meg működését, — a későbbre ütemezett kibocsátási egységeket (azaz azt a 900 millió kibocsátási egységet, amelyek aukcióra bocsátását 2014–16-ról 2019–20-ra ütemezték át) a piaci tartalékba fogják helyezni, — a ki nem osztott kibocsátási egységeket 2020-ban közvetlenül a piaci stabilizációs tartalékba helyezik át, későbbi felhasználásuk kérdéséről pedig az EU ETS átfogó felülvizsgálata keretében kell majd dönteni, — a kibocsátási egységek 10 %-os szolidaritási komponense átmeneti mentességet élvez a piaci stabilizációs tartalék hatálya alól 2025-ig, — az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer felülvizsgálata során mérlegelni kell azt a lehetőséget, hogy 2021 előtt korlátozott számú kibocsátási egységet a szén-dioxid-leválasztás és -tárolás előmozdítására rendelkezésre álló erőforrások kiegészítésére használjanak, — az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer és a piaci stabilizációs tartalék felülvizsgálata során a következő tényezők kerülnek mérlegelésre: — a szén-dioxid-kibocsátás áthelyezése és a versenyképességgel kapcsolatos kérdések, valamint — a foglalkoztatáshoz és a GDP-hez kapcsolódó kérdések.

2.7. Az uniós energiastratégia keretében és az éghajlatváltozásról szóló párizsi konferencia előkészületeinek jegyében az Európai Bizottság javaslatot tett egy intézkedéscsomagra, amelynek célja többek között a Tanács útmutatásai alapján felülvizsgálni az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszert oly módon, hogy az európai gazdaság újraiparosítása és a termelésáthelyezés veszélyének nagyobb mértékben kitett ipari ágazatok nemzetközi versenyképessége továbbra is prioritás maradjon.

2.8. Az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer felülvizsgálatának intézkedései az energiapolitikán kívül más közösségi politikákat is érintenek.

2.9. Az EGSZB tanulmányt kezdeményezett az uniós környezetvédelmi eszközök alkalmazásának köszönhetően finanszírozott intézkedések hatásáról (2). Ez a tanulmány kiemeli, hogy milyen fontos a piaci alapú eszközök által generált bevétel hatékony felhasználása a zöld gazdaság előmozdításának megfelelő környezetvédelmi fejlesztések megvalósítása szempontjából, az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszerből keletkező bevételek hatékony felhasználásához hasonlóan, melyek különösen fontos lehetőséget jelentenek ezeknek a fejlesztéseknek a finanszírozására, illetve a szén-dioxid-kibocsátástól mentes gazdaságra való ipari és foglalkoztatási áttérésre.

3. Az Európai Bizottság javaslatai

3.1. A 2003/87/EK EU ETS-irányelv módosítását célzó európai bizottsági kezdeményezés arra irányul, hogy több, egymáshoz kapcsolódó javaslat révén fokozzák a megengedett kibocsátások éves csökkentésének mértékét oly módon, hogy az Európai Gazdasági Térség (EGT) egész területén évente kiadott kibocsátási egységek szintje 2021-től egy magasabb, 2,2 %-os lineáris tényező szerint csökkenjen annak érdekében, hogy 2030-ra megvalósuljon a 2005-ös szinthez képest 43 %-os csökkenés.

3.2. A javaslat különböző finanszírozási mechanizmusokat tartalmaz azoknak a gazdasági szereplőknek a támogatására, akiknek küzdeniük kell a kibocsátásáthelyezés ellen és akiknek fontos problémát jelent az innováció, illetve a létesítményeik korszerűsítéséhez és az energiahatékonysághoz szükséges beruházások, melyekkel hozzá tudnak járulni a kibocsátáscsökkentéshez.

4. A kibocsátáskereskedelmi rendszerek világszinten

4.1. Az Európai Unión kívül, az egész világon egyre több kibocsátáskereskedelmi rendszer működik, és több országban léteznek már nemzeti vagy nemzeti szint alatti rendszerek.

4.2. Az Egyesült Államokban Barack Obama elnök hirdette ki a Clean Power Plan (CPP) szabályait, amelyek minden állam számára kijelölik, hogy 2030-ra milyen mértékben kell csökkenteniük az – elsősorban szenet és gázt felhasználó – erőművek szén-dioxid-kibocsátását.

4.2.1. Kaliforniában a 2012-ben bevezetett fix összkvótás kereskedési program működik. Connecticut, Delaware, Maine, Maryland, Massachusetts, New Hampshire, New York, Rhode Island és Vermont államban az üvegházhatású gázokkal kapcsolatos regionális kezdeményezés (Regional Greenhouse Gas Initiative – RGGI) van érvényben.

4.3. Ausztráliában is működik egy kibocsátáskereskedelmi rendszer, amely – az Európai Bizottsággal 2012-ben aláírt megállapodás értelmében – 2018-ig hozzákapcsolódik az európai rendszerhez.

4.4. Kanadában, azon belül is Québecben 2012-ben vezették be az üvegházhatású gázok kibocsátására vonatkozó fix összkvótás kereskedési rendszert (Cap-and-Trade System for Greenhouse Gas Emissions), amely 2013 óta a québeci kibocsátások 85 %-át fedi le.

4.5. Új-Zélandon 2008-ban kezdte meg működését az NZ ETS elnevezésű kibocsátáskereskedelmi rendszer, amelynek hatálya alá tartozik az erdőgazdálkodás és a mezőgazdaság, továbbá a folyékony halmazállapotú tüzelőanyagok, az erőművek és az ipari folyamatok.

4.6. Az Európai Unió és Kína a 2015. június végén tartott kétoldalú csúcstalálkozón kötött megállapodást az éghajlatváltozás elleni küzdelem terén megvalósuló együttműködésről.

4.7. Dél-Koreában 2015 januárja óta van érvényben a KETS program, amely az első nemzeti szintű operatív program Ázsiában és a világon a második az EU ETS után.

4.8. Japánban a 2010 áprilisában indult tokiói fix összkvótás kereskedési program, a TMG ETS az első kötelező kereskedelmi rendszer.

4.9. Svájcban az ETS-CH 2008-ban kezdte meg működését: az első 5 évben a részvétel önkéntes alapú volt és a fosszilis tüzelőanyagokból származó szén-dioxidra kivetett adó alternatívájaként szolgált, majd 2013-tól kezdve a részvétel kötelező lett a nagy, intenzív energiaágazatok számára.

5. Általános megjegyzések

5.1. Az EGSZB úgy véli, hogy az EU ETS kulcsfontosságú, hatékony eszközként segíti elő az Unió energiakibocsátásának csökkentését, amennyiben piaci logikát követ, és a szén-dioxid-kibocsátás célkitűzéseknek megfelelő árával jelzésként funkcionál, továbbá pozitívan befolyásolja az alacsony szén-dioxid-kibocsátású technológiákba történő beruházásokat, a megújuló energiaforrások fejlesztését és az energiahatékonyság növelését.

5.1.1. Az EGSZB-t aggodalommal tölti el az beruházások áthelyezési ütemének esetleges felgyorsulása, mivel ez a szén-dioxid-kibocsátás sérülékeny ágazatokba történő áthelyezésének egy sajátos formája. Ez a folyamat tovább csökkentheti ezeknek az ágazatoknak a versenyképességét, valamint azon képességüket, hogy elfogadják az erőforrás-hatékony és alacsony szén-dioxid-kibocsátású, hatékony gazdaság megvalósításához szükséges intézkedéseket az alábbi vélemények iránymutatásaival összhangban (3).

5.2. Az EGSZB-nek meggyőződése, hogy minden főbb érdekelt fél számára stabilabbá, rugalmasabbá és nyitottabbá kell tenni a globális szén-dioxid-piacot.

5.3. A 2030-ig tartó időszakra vonatkozó energia- és éghajlat-politikai keret – amelyről az Európai Tanács 2014. október 23–24-én hozott döntést – nagyratörő célkitűzéseket fogalmaz meg az egyoldalú csökkentés terén, ugyanakkor pontos irányvonalakat is tartalmaz az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer reformja keretében kidolgozásra váró kibocsátásáthelyezési rendelkezésekről.

5.3.1. Az EGSZB emellett úgy véli, hogy az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer reformjának egy koordinált politikai keretrendszert kell képviselnie, a kibocsátáskereskedelmi rendszerben részt nem vevő ágazatok reformjával (vállaláselosztási határozat), valamint a megújuló energiával (a megújuló energiaforrásokról szóló irányelv) és az energiahatékonysággal (a megújuló energiaforrásokról szóló irányelv és az épületek energiateljesítményéről szóló irányelv) kapcsolatos politikákkal karöltve.

5.4. Az EGSZB véleménye szerint a reform főbb elemei között szerepelnie kell az alábbiaknak: — az ágazatközi korrekciós tényező eltörlése a közvetlen költségek esetében, — európai szinten összehangolt mechanizmusok a közvetett költségek ellensúlyozására, — büntető helyett ösztönző rendszerek a legjobb teljesítményt nyújtó szereplőknek, a teljesítmény megvalósításának módjától függetlenül, beleértve a szén-dioxid leválasztását és felhasználását, — megbízható ágazati adatokon alapuló referenciaértékek meghatározása az adott időszak elején egy alkalommal, — térítésmentes kibocsátási egységek kiosztása ágazatonként a tényleges termelés alapján, — alternatív megoldás lehetősége a 4. szakaszban azon ágazatok számára, amelyekre vonatkozóan nem állnak rendelkezésre korábbi referenciaértékek, — a kibocsátásáthelyezés kockázatának rugalmasabb meghatározása a jelenleg alkalmazott minőségi kockázati kritériumok segítségével, — a stabilitási tartalék egy részének felhasználása a kibocsátásáthelyezési listán nem szereplő ágazatok szereplőinek térítésmentesen kiosztott kibocsátási egységek fokozatos megszüntetésének támogatására, — az 50 000 t alatti szén-dioxid-kibocsátású, kisebb létesítmények mentessége a mechanizmus alól, — a társadalmi dimenzió teljes integrációja az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszerbe az ipari és foglalkoztatási folyamatoknak és képességeknek a szén-dioxid-kibocsátástól mentes gazdaságra történő teljes mértékű átállásának támogatása érdekében,

5.4.1. Az áthelyezés kockázatának kitett vállalkozások számára adott mennyiségre szóló kibocsátási engedélyt kellene ingyenesen biztosítani.

5.5. Az EGSZB úgy véli, hogy megfelelő átmeneti mechanizmusokat kell biztosítani a térítésmentes kibocsátási egységek mennyiségének kiegyensúlyozott csökkentése felé az európai iparágak versenyképességének védelme, a befektetések elvándorlásának megelőzése és annak elkerülése érdekében, hogy az európai iparágaknak és az európai foglalkoztatási ágazatoknak a hasonló szintű szabályozási keretekkel nem rendelkező országok által okozott tisztességtelen versennyel kelljen szembenézniük.

5.5.1. Különösen fontos egy megfelelő szabályozási csomag kialakítása a kibocsátási egységek térítésmentes kiosztásának szintjéről, a kibocsátásáthelyezés elfogadhatóságáról, a referenciaértékek felülvizsgálatáról és a villamosenergia-árakból fakadó költségek ellensúlyozásáról, amelynek segítségével teljes mértékben biztosítható a kibocsátási egységek térítésmentes kiosztása és a közvetett költségek maradéktalan ellensúlyozása valamennyi tagállamban, a kibocsátásáthelyezés kockázatának nagymértékben kitett ágazatok leghatékonyabb ipari létesítményei 10 %-ának szintjén.

5.5.2. Fel kellene tárni azt is, hogy milyen lehetőségek vannak a legjobban teljesítőket jutalmazó mechanizmusok civil társadalomra történő kiterjesztésére, kibocsátáskereskedelmi bónuszt biztosítva azon családok, települések és közigazgatási egységek számára, melyek jelentősen csökkentik saját szén-dioxid-termelő energiafogyasztásukat, illetve zöld beruházásokkal kompenzálják kibocsátásukat.

5.6. Az EGSZB véleménye szerint fontos a tiszta fejlesztési mechanizmus (Clean Development Mechanism) fenntartása, továbbfejlesztése és kiterjesztése, illetve megfelelő szintű támogatás biztosítása az európai kibocsátáskereskedelmi rendszer és a világ más részein megjelenő új rendszerek közötti kapcsolatok számára.

5.7. Az éghajlatváltozás globális megoldást követel, egy a világ minden nagy gazdasága számára jól meghatározott és pontos célkitűzéseket tartalmazó megállapodás révén.

6. Részletes megjegyzések

6.1. Az EGSZB azt javasolja, hogy vizsgálják felül a kibocsátási egységek felosztásának módját, és azok egy részét fordítsák térítésmentesen az arra jogosult szereplők szükségleteinek kielégítésére. A kibocsátásáthelyezés kockázatának kitett ágazatok meghatározása 2020-tól kezdve a lista jelentős lerövidülésével fenyeget, 0,18-as küszöbértéket határozva meg a jogosultság előfeltételeként.

6.2. Az EGSZB-t aggodalommal tölti el a referenciaértékek szigorítása, ami tovább büntetné a nehézségekkel küzdő vállalatokat: a referenciaérték általános csökkentése egy egységes lineáris korrekciós tényező szerint – amelynek mértékét évente 0,5 % és 1,5 % között határozzák meg – figyelmen kívül hagyja az igen eltérő ágazatok gépállományának élettartamát és valós technológiai helyzetét.

6.3. Az EGSZB úgy véli, hogy a kibocsátásáthelyezési referenciaértékeknek technikai és gazdasági szempontból teljesíthetőeknek kell lenniük ahhoz, hogy tükrözzék a valós technológiai előrelépéseket, továbbá azt ajánlja, hogy a kibocsátásáthelyezési listán szereplő ágazatok számának a 2021–2030 közötti időszakban 177-ről 52-re csökkentéséhez használt módszert fogadják el a szociális partnerek is, és kísérjék azt fokozatos megszüntetési intézkedések.

6.4. Az EGSZB továbbá úgy véli, hogy az ágazatközi korrekciós tényezőt el kell törölni. Egy nem megfelelő módon számított korrekciós tényező bizonytalansághoz vezetne a térítésmentes kiosztás terén, és indokolatlan költségeket róna a nagyobb kockázatnak kitett létesítményekre.

6.5. Az EGSZB úgy véli, hogy gondoskodni kell egy európai szinten összehangolt mechanizmusról a közvetett költségek már rögzített paraméterek alapján történő ellensúlyozására (4). A mechanizmusnak ki kell küszöbölnie a belső piac jelenlegi torzulásait azáltal, hogy kötelezővé teszi az állami támogatáson alapuló jelenlegi rendszert, és a tagállamokat kötelezi arra, hogy az aukciókból származó bevételeik legalább egy részét a kockázatnak kitett ágazatok környezetvédelmi szempontból legjobban teljesítő szereplőit terhelő közvetett költségek elégséges ellensúlyozására fordítsák.

6.6. Az EGSZB azt kéri, hogy a kibocsátási egységek rugalmasabb és dinamikusabb kiosztásának alapját a naprakész tényleges termelési szintek képezzék, és a kiosztott térítésmentes kibocsátási egységek fenntartásával támogassák azokat a létesítményeket, amelyek hatékonysága javul.

6.7. Rugalmasabb kritériumok alapján kell meghatározni a kibocsátásáthelyezés kockázatát annak érdekében, hogy az a 2008-ban rögzített minőségi kritérium szerint a legjobban tükrözze a szén-dioxid-kibocsátás árának a különböző ágazatok, főként a kkv-k versenyképességére gyakorolt hatását.

6.8. Az EGSZB úgy véli, hogy az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer pénzeszközeit – a stabilitási tartalékalapot, az innovációs alapot és a korszerűsítési alapot – átfogó keretben kell szemlélni a helyes működés és a megfelelő irányítási/ellenőrzési rendszerek biztosítása, valamint a felhalmozódás és az átfedések elkerülése érdekében.

6.9. Az EGSZB véleménye szerint: — a stabilitási tartalék egy részét a kibocsátásáthelyezési listán nem szereplő ágazatok szereplőinek térítésmentesen kiosztott kibocsátási egységek fokozatos megszüntetésének támogatására kell elkülöníteni, — a korszerűsítési alapot meg kell nyitni azon beavatkozások előtt, amelyekre NUTS 2 területeken kerül sor villamosenergia-termelés céljából, valamint az uniós átlag 60 %-ánál alacsonyabb GDP-vel rendelkező országokban a belső energiapiacot nem torzító beruházások átlátható támogatása céljából, — az innovációs alap erőforrásait az alacsony szén-dioxid-kibocsátású új technológiákra és ipari folyamatokra kell fordítani azokban az ágazatokban, amelyekben fokozatosan megszüntetik a kibocsátási egységek térítésmentes kiosztását, — támogatni kellene az önkéntes alapon működő szén-dioxid-árveréseket, a „Carbomark piac”-ot, mint az erdőtulajdonosok által önként vállalt további kötelezettségvállalásokat az erdő által nyújtott közvetett környezetvédelmi előnyök lehető legnagyobb kihasználása érdekében, ami lehetőséget teremt arra, hogy gazdaságilag is elismertté váljon az erdei ökoszisztéma éghajlattal kapcsolatos funkciója.

6.10. Az EGSZB sürgeti, hogy a 25 000 tonnánál kevesebb szén-dioxidot kibocsátó kis méretű létesítményekre vonatkozó intézkedéseket terjesszék ki az 50 000 t alatti szén-dioxid-kibocsátású létesítményekre, amelyek európai szinten az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer berendezéseinek mintegy 75 %-át teszik ki, ugyanakkor a teljes kibocsátásnak mindössze 5 %-áért felelősek.

6.11. Ami az ásványi termékek előállításából származó kibocsátásokat illeti, a szereplőknek lényegében nem áll módjukban csökkenteni azokat, és az összes kibocsátási egységet térítésmentesen kellene megkapniuk.

6.12. Mivel az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer felülvizsgálatának intézkedései az energiapolitikán kívül egyéb közösségi politikákat is érintenek, az EGSZB azt ajánlja, hogy biztosítsák az új szabályozás és az azzal kölcsönhatásban álló szabályozások közötti lehető legnagyobb mértékű következetességet és a túlzott méretű bürokráciából fakadó akadályok felszámolását.

Kelt Brüsszelben, 2015. december 9-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Georges DASSIS

(1) Lásd: State aid Modernisation for an integrated EU energy market (Az integrált uniós energiapiacra vonatkozó állami támogatási szabályozás korszerűsítése) – Joaquín Almunia, az Európai Bizottság versenypolitikáért felelős alelnöke, 2013. december 2., Brüsszel – Energy: the sector where ’more Europe’ is most needed (Energiaügy: az az ágazat, ahol a legnagyobb szükség van az egységesebb Európára). Közös elvek kialakítása az állami támogatások értékelése szempontjából. Ahhoz, hogy a támogatás összeegyeztethető legyen a belső piaccal, a következő feltételeknek kell megfelelnie: hozzájárulás egy közös uniós célkitűzéshez; bizonyított piaci hiányosság orvoslása/méltányossági probléma kezelése; megfelelő eszköz; ösztönző hatás biztosítása; arányos és minimális; a verseny és a kereskedelem indokolatlan torzításának elkerülése. Lásd még: „Iránymutatás a 2014–2020 közötti időszakban nyújtott környezetvédelmi és energetikai állami támogatásokról” (HL C 200., 2014.6.28., 1. o.)

(2) www.eesc.europa.eu/envistud

(3) Piaci alapú eszközök az erőforrás-hatékony és alacsony szén-dioxid-kibocsátású uniós gazdaság megteremtése érdekében, (HL C 226., 2014.7.16., 1 o.), Éghajlat- és energiapolitikai keret a 2020–2030-as időszakra (HL C 424., 2014.11.26., 39. o.), valamint Párizsi Jegyzőkönyv (HL C 383., 2015.11.17., 74. o.).

(4) Iránymutatás a 2014–2020 közötti időszakban nyújtott környezetvédelmi és energetikai állami támogatásokról (HL C 200., 2014.6.28., 1. o.).