[pic] | EURÓPAI BIZOTTSÁG |

Brüsszel, 2010.12.1.

COM(2010) 695 végleges

ZÖLD KÖNYV

A héa jövőjéről Úton egy egyszerűbb, szilárdabb és hatékony héarendszer felé

{SEC(2010) 1455 végleges}

TARTALOMJEGYZÉK

1. Bevezetés 3

2. Miért éppen most kell vitát indítani a héarendszerről? 4

2.1. A jelenlegi rendszer összetettsége 5

2.2. Az egységes piac működőképesebbé tétele 5

2.3. Az adóbeszedés optimalizálása és a rendszer csalás iránti fogékonyságának kezelése 5

2.4. A technológia és a gazdasági környezet változásai 6

3. Megoldandó kérdések 6

4. A határokon átnyúló tranzakciók héaszempontú kezelése az egységes piacon 6

4.1. A származási helyen történő adóztatáson alapuló végleges szabályozás végrehajtása 6

4.2. Az alternatíva: adóztatás a rendeltetési hely szerinti tagállamban 6

4.3. Más lehetőségek 6

5. További rendezendő kérdések 6

5.1. A héarendszer semlegességének biztosítása 6

5.2. Milyen fokú harmonizációt igényel az egységes piac? 6

5.3. A bürokrácia csökkentése 6

5.4. Szilárdabb héarendszer 6

5.5. A héarendszer hatékony és korszerű irányítása 6

5.6. Egyéb kérdések 6

6. Mondja el Ön is véleményét 6

ZÖLD KÖNYV

A héa jövőjérőlÚton egy egyszerűbb, szilárdabb és hatékony héarendszer felé

1. Bevezetés

A hozzáadottérték-adó (héa) Európában először 1954-ben került bevezetésre, Franciaországban. 1967-ben az Európai Gazdasági Közösség akkori tagállamai megállapodtak abban, hogy nemzeti forgalmiadó-rendszereiket közös héarendszerrel váltják fel. Azóta világszerte mintegy 140[1] országban vezették be a héát.

2008-ra a héabevételek az uniós tagországok (társadalombiztosítási járulékokat is tartalmazó) nemzeti adóbevételeinek 21,4 %-át tették ki, ami 12 %-os növekedést jelent 1995-höz képest[2]. A héa tehát a nemzeti költségvetések jelentős, sok tagállamban pedig a legfőbb forrása. A héabevételek 2008-ban átlagosan a tagállamok GDP-jének 7,8 %-át tették ki, ami csaknem 13 %-os növekedést jelent 1995-höz képest.

A pénzügyi és gazdasági válság számos tagállamban komoly kihívások elé állította az államháztartást. Különös tekintettel a közvetlen adók és a tulajdonhoz kapcsolódó adók terén a közelmúltbeli recesszió óta bekövetkezett visszaesésre, a héabevételeknek az összes bevételhez mért aránya valószínűleg számos tagállamban tovább nőtt.

Több tagállam is megemelte a közelmúltban héakulcsait vagy mérlegeli azok emelését, vagy a válságból eredő konszolidációs szükségletekre reagálva, vagy a közvetlen adók felől a közvetett adók felé való, hosszabb távú elmozdulás összefüggésében. Ez utóbbi elmozdulás indokolható a fogyasztási adók relatív hatékonyságával, mivel a fogyasztás szélesebb és stabilabb alapot jelent a nyereséghez és a jövedelmekhez képest. A szélesebb adóalap alacsonyabb kulcsot tesz lehetővé, ezáltal csökkentve az adózás torzító hatásait, kedvező hatást gyakorolva a növekedésre és a foglalkoztatásra.

Emellett, tekintettel az idősödő társadalmak munkaerőpiacra, a megtakarítási és fogyasztási szokásokra, valamint a következő évek állami kiadásaira kifejtett hatására, az adózási rendszereket módosítani kell. A jóléti állam finanszírozása talán kevésbé támaszkodhat majd a munkára kivetett adókra és a tőkejövedelmekből (megtakarítások) származó adóbevételekre, ami szintén a közvetett adók felé való elmozdulás melletti érv.

Mintegy 40 év után elérkezett az idő, hogy kritikusan szemügyre vegyük a héarendszert annak érdekében, hogy megerősítsük koherenciáját az egységes piaccal, és gazdasági hatékonyságának és stabilitásának fokozása révén javítsuk bevételteremtő kapacitását, valamint a más politikákhoz való hozzájárulását, miközben csökkentjük a megfelelési és beszedési költségeket. Ily módon a héarendszer megreformálása elengedhetetlen szerepet játszhat az Európa 2020 stratégia[3] teljesítésében, az egységes piac ismételt felélénkítése terén meglévő potenciálja révén segíthet a növekedési pályára való visszaállásban, valamint alátámaszthatja a tagállamok intelligens költségvetés-konszolidációját. Minden ilyen javítás olyan átfogó héarendszert tesz szükségessé, amely igazodni tud a gazdasági és technológiai környezetben bekövetkező változásokhoz és amely elég szilárd ahhoz, hogy ellenálljon a csalás elmúlt években tapasztalt fajtáinak.

Egy egyszerűbb héarendszer csökkentené az adófizetők és az adóhatóságok operatív költségeit, növelve ezáltal az államháztartás nettó bevételeit.

Emellett megfelelőképpen el kell ismerni a vállalkozások által a héa beszedésében játszott központi szerepet, mivel a héa fogyasztási, nem pedig a vállalkozásokra kivetett adó. Az uniós vállalkozások számára számottevő adminisztratív terhet jelentenek a héa következtében fellépő megfelelési költségek, és e terhek csökkentése jelentős mértékben hozzájárulna az európai vállalatok versenyképességének növeléséhez.

Ezek az EU előtt álló főbb kihívások a héa terén. Emellett e kihívásoknak az 1993-ban az EU-n belüli határokon történő adóügyi ellenőrzések eltörlésével létrehozott, az áruk és szolgáltatások tagállamok közötti szabad mozgását biztosító egységes piac egyedi kontextusában kell megfelelni.

Jelen zöld könyv célja széles körű konzultációs folyamat útnak indítása az érdekelt felekkel a jelenlegi héarendszer működéséről és arról, hogyan kellene azt a jövőben átalakítani.

2. Miért éppen most kell vitát indítani a héarendszerről?

Az elmúlt évtized során alkalmazott megközelítés alapján a héarendszert apránként egyszerűsítették és korszerűsítették. Bár pozitív eredményeket hozott, ez a megközelítés elérte korlátait.

Emellett számos tényező utal arra, hogy most érkezett el a koncepció szélesebb körű átgondolásának ideje.

2.1. A jelenlegi rendszer összetettsége

A héaszabályok összetettsége adminisztratív terhet ró a vállalkozásokra. A héaelszámolással való foglalkozás a jobb szabályozást kitűző program[4] által azonosított 13 kiemelt terület esetében mért teljes tehernek csaknem 60 %-át teszi ki. A vállalkozások szerint ez csökkenti az EU mint befektetési hely vonzerejét[5].

A különösen aggodalomkeltő területek közé tartoznak a rendszer kulcsfontosságú elemei, mint például a kötelezettségek, a levonások és az adókulcsok. Ezek különösen keményen érinthetik a kkv-kat, amelyek nem mindig engedhetik meg maguknak adószakértők igénybevételét ahhoz, hogy megbirkózzanak az egyre összetettebb héaszabályokkal.

2.2. Az egységes piac működőképesebbé tétele

Az egységes piac zökkenőmentesebb működésének akadálya lehet, hogy a héa céljából továbbra is eltérően kezelik a belföldi és az EU-n belüli[6] tranzakciókat. Ehhez hozzáadódik a tagállamok számára az uniós héajogszabályok keretében biztosított számos opció és eltérés megléte, ami EU-szerte különböző szabályokat eredményez.

Egy erősebb, mélyebb és kiterjedtebb egységes piac létfontosságára világít rá az Európa 2020: Az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés stratégiája című bizottsági közlemény. A héaszabályoknak az egységes piac szempontjainak figyelembevételével történő reformja volt a Mario Monti professzor által 2010 májusában (a Bizottság elnöke, José Manuel Barroso kérésére) előterjesztett, az egységes piac fellendítését célzó átfogó stratégiát tartalmazó jelentésben[7] megfogalmazott egyik ajánlás.

Az egységes piaci intézkedéscsomag számos kezdeményezést tartalmaz, többek között támogató jogi és adózási környezet kialakítását a vállalkozások számára az adminisztratív terhek csökkentése és a határokon átnyúló tevékenységek ösztönzése érdekében. E tekintetben a héa kulcsfontosságú szerepet játszik[8].

2.3. Az adóbeszedés optimalizálása és a rendszer csalás iránti fogékonyságának kezelése

A széles alapokon nyugvó, ideális esetben egykulcsos héarendszer meglehetősen közel lenne a megfelelési költségeket minimalizáló, tiszta fogyasztási adó ideáljához. Az Unióban azonban a standard adókulcs a teljes fogyasztásnak csupán mintegy kétharmadát fedi le, a fennmaradó egyharmadra különböző mentességek vagy kedvezményes kulcsok alkalmazandók[9]. Azon uniós tagállamok esetében, amelyek egyben az OECD-nek is tagjai, a tényleges héabevételek átlagosan mindössze 55 %-át teszik ki annak a bevételnek, ami elméletileg beszedésre kerülne, ha minden végső fogyasztást a standard kulccsal adóztatnának meg. Más OECD-országok, mint pl. Japán, Dél-Korea vagy Svájc héarendszere ennél hatékonyabb, 73 % körüli aránnyal[10].

2008-ban a tagállamok által beszedett teljes héabevétel mintegy 862 milliárd EUR-t tett ki. Egy tanulmány[11] a 2006. évi elméleti héabevételek 12 %-ára becsülte az uniós héabevétel-kiesést (a tényleges héabevételek és azon összeg közötti különbséget, amelynek elméletileg – a tagállamok gazdasága alapján – be kellett volna folynia), az érték számos tagállam esetében meghaladta a 20 %-ot. A héabevétel-kiesés az adókikerülés és a fizetésképtelenség mellett részben a jelenlegi rendelkezések beteges gyengeségéből fakadó csalásoknak tudható be, különösen annak, hogy e rendelkezések lehetővé teszik az áruk és szolgáltatások határokon átnyúló héamentes vásárlását.

2.4. A technológia és a gazdasági környezet változásai

Az Unió héarendszere lassan fejlődött a technológiai és gazdasági környezethez viszonyítva, amelyek esetében gyorsan változó üzleti modellek, az új technológiák fokozott használata, a szolgáltatások egyre növekvő jelentősége (jelenleg már a gazdasági tevékenységek mintegy 70 %-át teszik ki) és általában a gazdaság globalizálódása volt megfigyelhető.

E technológiai változások ugyanakkor a héa beszedésének új, alternatív, a vállalkozásokra nehezedő terheket és a héaveszteségeket csökkentő módjaira is teremthetnek lehetőséget. A beszedési modell a héa bevezetése óta lényegében változatlan maradt.

3. Megoldandó kérdések

A héa jövőjéről folyó vitákat két fő téma köré csoportosították.

Az első az EU-n belüli tranzakciók megadóztatásának alapelveivel foglalkozik, amelyeken a teljes egészében az egységes piachoz igazított uniós héarendszernek alapulnia kell. A második csoportba azok a kérdések tartoznak, amelyekre az EU-n belüli tranzakciók kezelésére vonatkozóan hozott bármely döntéstől függetlenül figyelmet kell fordítani.

A következő címen elérhető bizottsági szolgálati munkadokumentum alaposabban és technikailag részletesebben megvitat számos, az e dokumentumban érintett témakört: http://ec.europa.eu/taxation_customs/index_en.htm.

4. A határokon átnyúló tranzakciók héaszempontú kezelése az egységes piacon

4.1. A származási helyen történő adóztatáson alapuló végleges szabályozás végrehajtása

Az első uniós szintű héáról szóló jogszabállyal együtt megszületett az elkötelezettség egy olyan héarendszer bevezetése iránt, amely az egységes piacot veszi alapul és működése szempontjából a tagállamok összessége egyetlen országhoz lenne hasonlítható.

A héairányelv[12] továbbra is úgy rendelkezik, hogy a tagállamok közötti kereskedelemre vonatkozó jelenlegi adózási szabályok átmeneti jellegűek, és azok helyébe olyan végleges szabályozásnak kell lépnie, amely alapvetően a származási tagállam árukra és szolgáltatásokra alkalmazandó adózási szabályain alapul.

Az e kötelezettségvállalás megvalósítására tett 1987-es kísérlet azonban, amely az áruk fizikai mozgásán alapult, sikertelen volt. Hasonlóképpen kudarcot vallott az az 1996. évi alternatív javaslat, amely a szállító székhelyét vette alapul.

Annak állítólagos okai, hogy mindeddig miért nem bizonyult elfogadhatónak a származási helyen történő adóztatás, a következők:

- Szorosan össze kellene hangolni a héakulcsokat annak megakadályozásához, hogy a kulcsok közti különbség befolyásolja a vásárlás helyére vonatkozó döntést – nem csupán a magánszemélyek, hanem a vállalkozások esetében is, mivel a héafizetés (bár adott esetben levonható) hatással van pénzforgalmukra. Ugyanakkor ki kell emelni, hogy az elmúlt években a standard héakulcsok bizonyos mértékű konvergenciája volt megfigyelhető;

- Elszámolási rendszerre lenne szükség annak biztosításához, hogy a héabevételek a fogyasztás szerinti tagállamban halmozódjanak fel. Az új információs technológiák, amelyek a korábbi viták idején még nem voltak elérhetők, rendelkeznek az ezen akadály megszüntetéséhez szükséges potenciállal;

- A tagállamoknak egymásra kellene bízniuk héabevételeik jelentős részének beszedését.

2007 júniusában a Tanács a héacsalás elleni küzdelemről folytatott vita kontextusában felkérte a Bizottságot, hogy ismét vizsgálja meg egy, az áruk indulási helyén történő adóztatáson alapuló héarendszer lehetőségét.

A különböző héakulcsok problematikájának megoldása érdekében a Bizottság egy olyan modellt vizsgált, amelyben az adóalanyoknak történő EU-n belüli szállításokra 15 %-os adót vetnek ki, és az alkalmazandó kulcs eléréséhez a rendeltetési hely szerinti tagállam vagy beszedi a fogyasztótól a héakülönbözetet, vagy visszafizeti a befizetett héatöbbletet.

A Tanács azonban nem reagált a Bizottság azon kérésére, hogy mutasson pozitív érdeklődést, mielőtt utóbbi belefogna egy ilyen rendszer megvalósíthatóságának mélyrehatóbb elemzésébe.

Időközben az új irányelvek, amelyek bizonyos tranzakciók esetében rögzítik az adóztatás helyét[13], egyértelműen eltávolodtak a származási hely szerinti tagállamban történő adóztatás alapelvétől, az adóztatás helyeként a fogyasztás helyét vagy azt a helyet határozva meg, ahol a fogyasztó székhellyel rendelkezik.

4.2. Az alternatíva: adóztatás a rendeltetési hely szerinti tagállamban

A rendeltetési helyen történő adóztatás fő jellemzője, hogy a héabevétel közvetlenül a fogyasztás szerinti tagállamban keletkezik, annak nemzeti kulcsainak és kivételeinek megfelelően, megszüntetve ezzel a származási helyen történő adóztatással szembeni legfőbb ellenvetést.

E rendszerben az egyik legfontosabb feladat az EU-n belüli és a belföldi tranzakciók azonos kezelésének biztosítása. Az egyenlő bánásmód vagy az EU-n belüli szállítások megadóztatásával, vagy a héa belföldi tranzakciókra való tényleges kivetésének általános fordított adókivetési mechanizmus révén (amely során az az adóalany válik felelőssé a héa befizetéséért, aki a szállítás címzettje) történő kiküszöbölésével érhető el. Ugyanakkor felmerül az a kérdés is, hogy a tranzakciókat valóban azonos módon kell-e kezelni, és ha nem, milyen mértékű különbségtétel fogadható el anélkül, hogy az akadályozná az egységes piac zavartalan működését vagy lehetővé tenné a határokon átnyúló tranzakciókhoz kapcsolódó csalást.

4.2.1. A jelenlegi rendszer alapelveinek megőrzése

A jelenlegi héarendszer különbséget tesz az adóalanyok közötti (ún. business to business vagy B2B) tranzakciók, valamint a végső fogyasztónak történő (ún. business to consumer vagy B2C) szállítás között.

A határokon átnyúló B2B-tranzakciók esetében mind az áruk, mind pedig a szolgáltatások vonatkozásában az általános alapelv a rendeltetési hely szerinti tagállam (ahova az áruk érkeznek, illetve szolgáltatások esetén ahol a fogyasztó üzlete székhellyel rendelkezik) adókulcsával és feltételei szerinti adóztatás, amely során a fogyasztó fizeti be a héát az államkincstárba. Ennek eredményeképpen az áruszállítást és a szolgáltatásnyújtást – attól függően, hogy belföldiek vagy EU-n belüliek – különbözőképpen kezelik. E különbségtétel egyrészt összetetté, másrészt a csalással szemben sérülékennyé teszi a rendszert.

A B2C-tranzakciókat alapszabályként azon tagállamban adóztatják, ahol az áru értékesítésre kerül vagy ahol a szállító székhelye található. A verseny torzulásának kockázata miatt azonban különös szabályok vonatkoznak a szállítások rendeltetési hely szerinti adóztatására, súlyos kötelezettségeket róva a szállítóra (áruk vagy bizonyos szolgáltatások távértékesítése) vagy a vásárlóra (például a tárgyi adómentes adóalanyok, nevezetesen a kisvállalkozások vagy a nem adóalany jogi személyek által végrehajtott vásárlások, valamint az új közlekedési eszközök vásárlása).

Mindemellett a rendszernek vannak érdemei is. A tagállamoknak bizonyos fokú szakpolitikai szabadságot és adóügyi szuverenitást biztosít a héa igazgatása terén. Úgy tűnik, a határokon átnyúló B2B-tranzakciók vállalati ügyfelei számára a rendszer nem okoz jelentősebb héaproblémákat, sőt, előnyei is vannak, mivel nem kell előfinanszírozni a héát.

A terhet főként a szállítók kénytelenek viselni, akiknek tagállamukban igazolniuk kell a mentesség jogosságát (mind a termékértékesítés, mind a szolgáltatásnyújtás esetében), és akikre bizonyos további jelentéskészítési kötelezettségek, valamint növekvő mértékben a csalás megakadályozását szolgáló, egyre szigorúbb formalitások vonatkoznak: folyamatosan növekszik a határokon átnyúló tranzakciókhoz kapcsolódó bürokrácia. Ezenfelül az adóhatóságok megkérdőjelezhetik a mentesség jogosságát, ha a kereskedelmi láncban máshol csalás fordult elő, a legitim vállalkozások pedig nehéznek találhatják az e kockázat elleni védelmük biztosítását.

A jelenlegi héarendszer alapjainak megőrzése alapos felülvizsgálatot és alkalmazásának javítását teszi szükségessé a jogbiztonság és az EU-n belüli tranzakciókhoz kapcsolódó adminisztratív terhek vonatkozásában.

4.2.2. A fordított adókivetési mechanizmus általános alkalmazása

A belföldi és EU-n belüli tranzakciók közötti konzisztencia elérhető lenne a fordított adókivetési mechanizmus belföldi B2B-tranzakciókra való alkalmazásával. Ez orvosolná a jelenlegi héarendszer csalással szembeni beteges érzékenységét. Másrészt viszont további ellenőrzéseket és jelentéskészítési kötelezettségeket tenne szükségessé a belföldi tranzakciók esetében a csalás kiskereskedelmi szintre történő áttolódásának korlátozása érdekében, mivel az a héa egyik fő előnyének tekintett, ún. megosztott megfizetés megszüntetését jelentené.

A Bizottság 2008-ban tanulmányozta a rendszert[14]. Arra a következtetésre jutott, hogy a fordított adókivetési mechanizmus koncepcióját nem kell elutasítani, ám az opcionális alapon soha nem vezethető be az egységes piac működésének sérelme nélkül. A Bizottság kész volt mérlegelni az általános fordított adókivetési rendszer kötelező bevezetését tesztelő kísérleti projekt lehetőségét. Miközben fenntartja álláspontját, a Bizottság nagyon is tisztában van egy ilyen projekt adminisztratív és gazdasági hatásaival.

4.2.3. Az EU-n belüli termékértékesítés és szolgáltatásnyújtás megadóztatása

A belföldi és EU-n belüli tranzakciók konzisztenssé tehetők úgy is, ha az EU-n belüli tranzakciókra a rendeltetési hely szerinti tagállam adókulcsát és szabályait alkalmazzák.

Ez helyreállítaná a megosztott megfizetés alapelvét a határokon átnyúló tranzakciók esetében és orvosolná a jelenlegi rendszer csalással szembeni rendkívüli érzékenységét. Másrészt viszont jelentősen megnövelné azon tranzakciók számát, amelyek esetében az adóalanyok valamely, nem székhelyük szerinti tagállamban válnának felelőssé a héa befizetéséért.

Az EU-n belüli termékértékesítés vagy szolgáltatásnyújtás esetében a rendeltetési hely kétféleképpen határozható meg:

- a jelenlegi alapszabálynak megfelelően áruk esetében az érkezési hely, ami azt jelenti, hogy az áruk fizikai áramlását továbbra is nyomon kell követni, szolgáltatások esetében pedig a fogyasztó székhelye;

- az áruk és szolgáltatások esetében egyaránt a fogyasztó székhelye.

Mivel az EU-n belüli szállítások után felszámított héa a rendeltetési hely szerinti tagállamban halmozódna fel, a származási hely szerinti tagállamban hatékony egyablakos rendszert kell kialakítani a szállító székhelyétől eltérő tagállamokban keletkező héakötelezettségek kezelésére.

Egy ilyen változás mind a vállalkozásokra, mind az adóhatóságokra nézve következményekkel járna. Az EU-n belüli szállítások megadóztatása mindkét fél pénzforgalmára hatással lenne és teljes egészében felül kellene vizsgálni a jelentéskészítési kötelezettségeket. A Bizottság még nem végzett részletes elemzést ezen szabályozások vonatkozásában, de nyitott ezen opciók további vizsgálatára.

4.3. Más lehetőségek

A Bizottság tisztában van azzal, hogy a nyilvánosság a fentiekben bemutatottakon kívüli más lehetőségeket is megvitatott. Nem célunk ezek kizárása a vitából, mivel azonban legtöbbjük pusztán változatnak tűnik, jelen szakaszban nincs szükség mélyreható elemzésükre.

1. kérdés: Mit gondol, kellő mértékben megfelelnek az EU-n belüli kereskedelemre vonatkozó jelenlegi héaszabályok az egységes piacnak, vagy akadályozzák az egységes piac előnyeinek teljes körű kiaknázását?

2. kérdés: Ha utóbbi, Ön mit tartana a legmegfelelőbb héarendszernek az EU-n belüli szállítások esetében? Konkrétan, továbbra is releváns és megvalósítható célkitűzésnek tartja-e a származási hely szerinti tagállamban történő adóztatást?

5. További rendezendő kérdések

Ez a szakasz azon főbb témákkal foglalkozik, amelyeket az EU-n belüli tranzakciók kezelése mellett ugyancsak kezelni kell ahhoz, hogy szilárd, egyszerűbb és hatékonyabb héarendszert lehessen kialakítani az egységes piac számára. A bemutatott kérdések a jelenlegi héarendszerre vonatkoznak.

5.1. A héarendszer semlegességének biztosítása

5.1.1. A héa hatásköre

Az állami szervekre alkalmazandó szabályok a szállító státuszától függően különbségeket teremtenek a hasonló tevékenységek héaszempontú kezelésében. E különbségeket fokozta a tagállamokban tapasztalható elmozdulás a privatizáció felé, valamint a hagyományosan az állami szektor számára fenntartott tevékenységek deregulációja. Az állami hatóságok és a magánszektor között új együttműködési formák (a köz- és magánszféra partnersége, PPP) jöttek létre olyan infrastruktúra-fejlesztések és stratégiai jelentőségű közszolgáltatások terén, mint az utak, vasutak, iskolák, kórházak, börtönök, szennyvíz- és hulladékkezelés kiépítése és üzemeltetése.

Amennyiben az állami szervek mentességet élveznek a héa alól, vagy nem tartoznak annak hatálya alá, ez a tevékenységek kiszervezésének korlátozására ösztönzi őket, hogy elkerüljék a le nem vonható héa fizetését. Így tehát a héa a befektetéseket és kiadásokra vonatkozó döntéseket befolyásoló tényezővé válik.

A Bizottság a közelmúltban tanulmányt készített a héa állami szervekre gyakorolt gazdasági és szociális hatásáról és a lehetséges megoldásokról. Az egyik lehetőség az lenne, ha az állami szervek valamennyi gazdasági tevékenységét bevonnák a héa hatálya alá és összeállítanák a héamentes tevékenységek listáját. Alternatív megoldásként tisztázni és korszerűsíteni kell azokat a feltételeket, amelyek mellett az állami szervek a továbbiakban nem tekinthetők a héa hatályán kívül esőnek.

Ami a holdingtársaságok héaszempontú kezelését illeti, a részvények kezeléséhez, illetve a kincstári funkciókhoz kapcsolódó tranzakciók vonatkozásában a Bíróság nyújtott ugyan némi korlátozott iránymutatást, ezt azonban továbbra is nehéz a gyakorlatban alkalmazni. A jogi helyzet héairányelvben történő tisztázása megoldást jelenthet.

3. kérdés: Az Ön véleménye szerint elfogadhatók-e az állami hatóságokra és holdingtársaságokra alkalmazandó jelenlegi héaszabályok, különös tekintettel az adóügyi semlegességre – ha nem, miért nem?

4. kérdés: Milyen egyéb, a héa hatályához kapcsolódó problémákat tapasztalt?

5. kérdés: Hogyan lehetne megoldani e problémákat?

5.1.2. Mentesség a héa alól

A mentesség ellentétben áll a héa mint széles alapú adó alapelvével. Számos létező mentesség esetében kérdéses, hogy fennáll-e még jogosságuk. Az adóalapnak a mentességek csökkentése révén történő szélesítése hatékonyabbá és semlegesebbé teszi az adónemet és a héakulcsok növelésének valós alternatíváját kínálja.

A héairányelv különbséget tesz a köz érdekében (pl. szociális, oktatási vagy kulturális okból) végzett bizonyos tevékenységek mentessége, valamint azon egyéb tevékenységek mentessége között, amelyeket például a héának az alapul szolgáló tranzakciókra (pénzügyi szolgáltatások és szerencsejátékkal kapcsolatos tevékenységek) történő alkalmazásával kapcsolatos technikai aggályok vagy más adónemekkel való interferencia (ingatlantulajdonhoz kapcsolódó tranzakciók) miatt mentesítenek.

Felül kell vizsgálni e kivételeket, különösen a gazdasági és technológiai változások fényében.

E megközelítés azon mentességek esetében is releváns, amelyeket a tagállamok továbbra is alkalmazhatnak, mivel 1978. január 1-jén vagy csatlakozásukkor már alkalmazták őket. Erre példa az utasszállítás, amely az alkalmazott szállítóeszköztől függően továbbra is mentesíthető. Más eltérések viszont lehetővé teszik a tagállamok számára, hogy olyan tranzakciókra vessenek ki héát, amelyek egyébként mentesülnének alóla. Ez gyengíti a közös héarendszer célkitűzését.

A postai szolgáltatásokra, valamint a pénzügyi és biztosítási szolgáltatásokra vonatkozó javaslatban[15] foglalt mentességekről továbbra is folyik a vita. Végül az állami szervekről készített tanulmány (lásd az 5.1.1. pont harmadik bekezdését) foglalkozik majd a köz érdekében nyújtott mentességekkel.

6. kérdés: A jelenlegi héamentességek közül melyeket kellene megszüntetni? Kérjük, részletezze, miért tartja ezeket problémásnak. Vannak olyan mentességek, amelyeket véleménye szerint meg kellene tartani? Ha igen, miért?

7. kérdés: Véleménye szerint problémát okoz-e az utasszállítás jelenlegi adóztatási rendszere az adósemlegesség szempontjából vagy más okból? Az alkalmazott szállítóeszköztől függetlenül kellene alkalmazni a héát az utasszállításra?

8. kérdés: Hogyan lehetne megoldani e problémákat?

5.1.3. Levonás

Az előzetesen felszámított héára vonatkozó levonási jog alapvető annak biztosítása szempontjából, hogy az adónem a vállalkozások számára semleges legyen. A központi tényező a héalevonás mértéke, de más tényezők, például a levonás időpontja és módja ugyancsak fontos szerepet játszanak.

Ahhoz, hogy semleges lehessen, az adóztatott gazdasági tevékenységekhez felhasznált áruk és szolgáltatások után felszámított héának teljes egészében levonhatónak kell lennie. Ennek elérése – és így Unió-szerte azonos feltételek biztosítása a vállalkozások számára – bonyolult lehet akkor, amikor az árukat vagy szolgáltatásokat több célra is használják (adóztatott tevékenységek, adómentes tevékenységek vagy nem üzleti célú használat) és e használat az áruk vagy szolgáltatások gazdasági élettartama alatt változik.

A levonási jog korlátozására van szükség abban az esetben, ha az árukat és szolgáltatásokat nem üzleti célra is használják (főként magáncélú fogyasztás). Megoldást nyújthatnak a problémára az átalányalapú korlátozások, amennyiben nehéz vagy szinte lehetetlen megállapítani az üzleti és magáncélú használat egymáshoz viszonyított arányát, de a korlátozásoknak elsősorban a gazdasági realitással kell összhangban lenniük, nem tekinthetők a pótlólagos bevételteremtés eszközének.

A héalevonási jog a leszállítás megtörténtével keletkezik, függetlenül attól, hogy a fogyasztó fizetett-e már az árukért vagy szolgáltatásokért. Ez a szabály pénzforgalmi előnyt keletkeztethet, különösen a későn fizetőknek, míg a terhet a szállítók, tipikusan a kkv-k viselik. A héarendszer kifizetésekre alapozása (pénzforgalmi szemléletű elszámolás), vagyis az, ha a héa a szállítás kifizetésekor válna felszámíthatóvá és levonhatóvá, pénzforgalmi szempontból mindenki számára semlegessé tenné a héát. Ez a rendszer egyidejűleg korlátozná a fogyasztók fizetésképtelensége miatt keletkező héaveszteségeket is.

Alapszabályként a héa levonása a levonható és a fizetendő héa egymással való szembeállításával történik. Amennyiben ez azt jelenti, hogy az adóalany visszatérítésre jogosult, az adóhatóságok eltérő megközelítést alkalmaznak, mivel a visszatérítés a csalás bizonyos kockázatát hordozza magában. E kockázat azonban nem használható fel a levonási jog megalapozatlan késleltetésének okaként.

Emellett a más tagállamban székhellyel rendelkező vállalkozások esetében alkalmazott visszatérítési rendszerek megbonyolítják és késleltetik a héa tényleges levonását. Erre megoldást jelenthet egy olyan egyablakos mechanizmus, amelyben az egyik tagállamban előzetesen felszámított héa szembeállítható az ott fizetendő héával.

9. kérdés: Véleménye szerint mik a fő gondok a héalevonási joggal?

10. kérdés: Ön szerint milyen változtatásokkal javítható az előzetesen felszámított héa levonási jogának semlegessége és méltányossága?

5.1.4. Nemzetközi szolgáltatások

A nemzetközi szolgáltatások – a globalizáció, az egyre nagyobb mértékű dereguláció és a kommunikációs technológia fejlődése következtében – növekvő jelentősége egyértelmű hatással van a héára. Nemzetközi szinten egyeztetett megközelítésekre van szükség e szolgáltatások kettős adóztatásának vagy épp adóztatásuk elmaradásának elkerüléséhez – e területen fontos munka folyik az OECD keretében.

A fogyasztás helye szerinti országban történő adóztatás jogbiztonságának biztosításán túl azonban vannak a héa megfelelő alkalmazásával kapcsolatos ellenőrizendő kérdések is. Különösen ez a helyzet az elektronikusan nyújtott B2C szolgáltatások, például az interneten keresztül terjesztett szoftverek vagy zene esetében, amelyek kapcsán a héa beszedése rendkívül nagy mértékben függ a nem uniós szállítók önkéntes megfelelésétől. Kérdéses, hogy ez a megoldás hosszú távon a semlegesség és a verseny szempontjából elfogadható-e az uniós szállítók, illetve a tagállamok költségvetése számára.

Az egyik megoldás az adóhatóságok ösztönzése lehet a héa terén folytatott nemzetközi szintű együttműködésre. Alternatívát az az első ránézésre kevésbé vonzó lehetőség jelent, amelyet egyes nem uniós joghatóságok, például Kanada vett fontolóra: hogy lehetőségeket keresnek a magánszemély fogyasztóktól való héabeszedésre, például az online fizetések ellenőrzése révén.

Ugyancsak aggályok merülnek fel a szolgáltatásnyújtás nemzetközi vállalatcsoportokon belüli kezelésének semlegességét és átláthatóságát illetően, ami inkább a választott vállalatszerkezet (fiókvállalat/központ, illetve anya- és leányvállalatok), mintsem a szolgáltatások jellege függvényében változik.

11. kérdés: Véleménye szerint mik a fő gondok a nemzetközi szolgáltatásokra vonatkozó jelenlegi héaszabályokkal a verseny, az adó semlegessége vagy egyéb tényezők szempontjából?

12. kérdés: Hogyan lehetne megoldani e problémákat? Ön szerint nagyobb mértékű koordinációra van-e szükség nemzetközi szinten?

5.2. Milyen fokú harmonizációt igényel az egységes piac?

A héarendszer valamennyi újragondolása során egyrészt azonosítani kell a további harmonizációnak az egységes piac működésének javításához és a vállalkozások megfelelési költségeinek csökkentéséhez szükséges mértékét, másrészt meg kell határozni a tagállamok által igényelt rugalmasság ezen célkitűzésekkel összhangban lévő mértékét.

5.2.1. A jogi folyamat

A héa harmonizálásának jogalapja[16] egyhangúságot ír elő, de nem határozza meg az e célra használandó jogi eszközt. Tanácsi irányelv alkalmazása bizonyos fokú szabadságot biztosít a tagállamoknak az uniós héajog nemzeti jogba történő átültetése során, figyelembe véve jogi sajátosságaikat. Ennek eredménye azonban gyakran a különböző tagállamok héajogszabályainak inkonzisztenciája. Irányelv helyett tanácsi rendeletet alkalmazva nagyobb mértékű harmonizáció lenne elérhető, lehetővé téve az EU számára különösen a kettős adóztatás és az adóztatás elmaradásának elkerülését, vagy héakötelezettség megállapítását a székhellyel nem rendelkező vállalkozások esetében.

A héairányelvet végrehajtó uniós intézkedéseket is egyhangúlag kell elfogadni. E mechanizmus alkalmazása a héairányelv új módosításainak gyors, azok hatályba lépése előtti tisztázására (tanácsi rendelet révén) nem bizonyult hatékonynak. Az eredmény az, hogy a vállalkozások gyakran nem kapnak elegendő iránymutatást az új szabályok gyakorlati alkalmazására vonatkozóan.

Megoldást jelenthet annak lehetővé tétele a Bizottság számára, hogy a tagállamok többségének egyetértésével végrehajtási határozatokat fogadjon el. A Bizottság előterjesztett már korábban hasonló javaslatot[17], amely megváltoztatná a héabizottság szerepét, ám azt a Tanács nem támogatta.

Alternatív, bár tökéletlen megoldás lehet a problémára, ha a Bizottság tájékoztatási céllal magyarázatot nyújtana arra, hogyan értelmezendők a héajog változásai.

A héairányelv módosításainak nem megfelelő átültetése természetesen kezelhető jogsértési eljárások indításával. Ez azonban nem nyújt minden esetben azonnali megoldást a vállalkozások által leküzdendő gyakorlati problémákra. E problémák elkerülhetők az új szabályok korai, jóval azok hatályba lépést megelőző átültetésével. Ehhez a nemzeti végrehajtási folyamat uniós szintű ésszerűsítését és koordinálását magában foglaló folyamatra lehet szükség.

13. kérdés: Az uniós héaszabályok közül mely rendelkezéseket kellene tanácsi rendeletben rögzíteni irányelv helyett?

14. kérdés: Véleménye szerint szükség van-e a végrehajtási szabályok bizottsági határozatban történő rögzítésére?

15. kérdés: Amennyiben erre nincs lehetőség, hasznos lenne-e az új uniós héajogszabályokra vonatkozó iránymutatás, még ha az jogilag nem is kötelező a tagállamokra? Ön szerint lenne-e bármilyen hátránya ilyen iránymutatás kibocsátásának?

16. kérdés: Általánosabban véve, hogyan javítható a jogalkotási folyamat, annak átláthatósága és az érdekelt felek szerepe a folyamatban, a kezdeti szakasztól (a javaslat szövegezése) a végső szakaszig (nemzeti végrehajtás)?

5.2.2. Eltérések és az EU képessége a gyors reagálásra

A tagállamok egyedi eltérést kérhetnek annak érdekében, hogy egyszerűsítsék a héabeszedési eljárást, vagy hogy megakadályozzák az adócsalás bizonyos formáit vagy az átmenetinek szánt és adott belföldi helyzetre szabott különleges intézkedések révén történő adókikerülést[18].

Az eredmény azonban a tagállamok különböző és változó szabályainak kavalkádja, ami csak fokozza a héarendszer összetettségét, mindenekelőtt az egynél több tagállamban működő vállalkozások számára, és aláássa az uniós vállalkozásoknak biztosítandó egyenlő feltételek koncepcióját.

Ezenfelül a szervezett csalási rendszerekkel kapcsolatban a közelmúltban szerzett tapasztalatok azt mutatják, hogy az eltérések nyújtása nem mindig elég rugalmas az azonnali és megfelelő reakció biztosításához. Javíthatna a helyzeten, ha a Bizottság szélesebb körű jogosultságokkal rendelkezne, hogy a tagállamok kellően indokolt kérésére nagyon rövid időn belül döntsön védelmi és időleges eltérésekről csalás elleni fellépés érdekében.

17. kérdés: Szembesült-e nehézségekkel a tagállamoknak nyújtott eltérések eredményeként? Kérjük, részletezze e nehézségeket.

18. kérdés: Véleménye szerint kielégítő az egyedi eltérések nyújtására vonatkozó jelenlegi eljárás – és ha nem, hogyan lehetne javítani rajta?

5.2.3. Héakulcsok

A „végleges”, származási helyen történő adóztatáson alapuló héarendszer a jelenlegi, rendeltetési hely szerinti adóztatási rendszerben alkalmazottnál – amely az egységes piac követelményei által előírt korlátokon belül nagyobb rugalmasságot biztosít a tagállamoknak – nagyobb mértékben harmonizált héakulcsokat igényel.

Az érvelések szerint a gazdasági hatékonyság szempontjából a valamennyi árura és szolgáltatásra alkalmazandó, egységes héakulcs lenne az ideális megoldás[19]. Ezzel egyidejűleg gyakran érvelnek a kedvezményes kulcs politikai eszközként való alkalmazása mellett, különösen egészségügyi, kulturális és környezetvédelmi okokból, az oktatási és kulturális tartalmakhoz való könnyebb és egyenlőbb hozzáférésnek, az ökoinnováció ösztönzőinek, valamint a tudásalapú, erőforráshatékony növekedésnek a biztosítására[20].

Úgy tűnik, az Unióban jelenleg alkalmazott standard kulcsok különbözősége és a néhány tagállam által alkalmazott kedvezményes kulcsok nem zavarják az egységes piac működését. Ennek oka elsősorban a korrekciós mechanizmusok (különleges rendszerek az áruk és szolgáltatások, valamint új járművek távértékesítésére, lásd a 4.2.1. pontot) megléte a jelenlegi héarendszerben, amelyek azonban jelenős mértékben hozzájárulnak a rendszer komplexitásához.

A kedvezményes kulcsú árukat és szolgáltatásokat érintő, határokon átnyúló tranzakciók azonban megfelelési költséget és jogbizonytalanságot eredményeznek a vállalkozások számára. Ez különösen akkor jelent problémát, ha egy vállalkozásnak olyan tagállamban keletkezik héafizetési kötelezettsége, ahol nem rendelkezik székhellyel. Megfontolandó a nagyobb fokú átláthatóság, a kedvezményes kulcsú áruk és szolgáltatások kötelező online adatbázisával.

Ezenfelül továbbra is vannak inkonzisztenciák az összehasonlítható áruk és szolgáltatások esetében alkalmazott héakulcsok tekintetében. A tagállamok kedvezményes héakulcsot alkalmazhatnak például bizonyos kulturális termékekre, de a standard kulcsot kell alkalmazniuk a versengő online szolgáltatásokra, például az e-könyvekre vagy az újságokra. Az európai digitális menetrend[21] előírja, hogy az online és a fizikai környezet konvergenciája által jelentett kihívásokkal a közpolitika valamennyi felülvizsgálatában, ideértve az adóügyi kérdésekét is, foglalkozni kell. E diszkriminációk megszüntetésére két lehetőség áll rendelkezésre: a standard héakulcs fenntartása, vagy a hagyományos hordozókra alkalmazott, létező kedvezményes kulcsok átültetése a digitális környezetbe.

19. kérdés: Véleménye szerint a héakulcs jelenlegi struktúrája jelentős akadályt teremt-e az egységes piac zavartalan működése előtt (a verseny torzítása), az összehasonlítható termékek egyenlőtlen kezeléséhez vezet-e, különösen az online szolgáltatások és a hasonló tartalmat biztosító termékek vagy szolgáltatások vonatkozásában, illetve jelentős megfelelési költségekhez vezet-e a vállalkozások esetében? Ha igen, milyen helyzetben?

20. kérdés: Támogatná, ha nem lennének kedvezményes kulcsok (vagy csak egy nagyon rövid lista lenne), amelyek lehetővé tehetnék a tagállamok számára alacsonyabb standard héakulcs alkalmazását? Vagy előnyben részesítene egy kötelező és az EU-ban egységesen alkalmazandó listát a kedvezményes héakulcsokról az elsősorban az Európa 2020 stratégiában rögzített szakpolitikai célkitűzések megvalósítása érdekében?

5.3. A bürokrácia csökkentése

5.3.1. Az adminisztratív terhek csökkentését és a héakötelezettségek ésszerűsítését célzó bizottsági cselekvési program

Az uniós jogalkotásból eredő adminisztratív terhek 2012-ig történő 25 %-os csökkentését célzó bizottsági cselekvési program[22] 2007-es európai tanácsi jóváhagyását[23] követően a Bizottság 2009-ben több más terület mellett a héára vonatkozóan is tervet[24] terjesztett elő.

Az Edmund Stoiber által elnökölt, független érdekképviselőkből álló, adminisztratív terhekkel foglalkozó magas szintű munkacsoport támogatását élvező[25] terv 16 intézkedést tartalmaz, mint például a héavisszatérítések éves összegzésének és az EU-n belüli beszerzések listájának eltörlése, vagy a héavisszatérítések gyakoriságának csökkentése. Az intézkedések közül hatot már elfogadott vagy javasolt a Bizottság.

A szolgáltatásnyújtás helyére vonatkozó új szabályok következményeként a magas szintű munkacsoport egy közelmúltbeli véleményében további tehercsökkentő intézkedéseket javasolt.

A héairányelv közös kötelezettségeket tartalmaz, a tagállamoknak pedig van bizonyos fokú szabadságuk e kötelezettségek teljesítési módja tekintetében. Ez a nemzeti héakötelezettségek, és különösen a héavisszatérítések kavalkádjához vezet, amelyek különböző típusú és mennyiségű információkat tesznek szükségessé. A megfelelési költségek csökkentésének egyik módja lehet egy olyan, valamennyi nyelven elérhető standard uniós héabevallás kidolgozása, amelynek használata a vállalkozások számára választható opció, elfogadása ugyanakkor minden tagállam számára kötelező.

Emellett a tagállamok egyéb, általuk a héabeszedés megfelelőségének biztosításához és az adókikerülés megelőzéséhez szükségesnek tartott kötelezettségeket szabhatnak, anélkül, hogy ezen intézkedések hatását előzetesen uniós szinten kellene vizsgálni. E pótlólagos kötelezettségek hatálya és költségei megtalálhatók egy, a Vállalkozáspolitikai és Ipari Főigazgatóság számára a jobb szabályozást kitűző program részeként készített tanulmányban[26].

Az e területen alkalmazott, egységesebb megközelítés egyértelműen megkönnyítené a héakötelezettségeknek EU-szerte történő megfelelést szolgáló IT-eszközök fejlesztését, és csökkentené a több tagállamban működő vállalkozások adminisztratív terheit. A tagállamok jelenlegi gyakorlatának megváltoztatása azonban költségekkel járna mind az adóhatóságok, mind pedig a vállalkozások számára, beleértve azokat is, amelyeknek csak egy tagállamban kell ilyen kötelezettségeknek eleget tenniük.

Amennyiben a teljes körű harmonizáció nem megfelelő, a különbségek korlátozhatók a tagállamok által kiróható standardizált héakövetelmények maximumának uniós szintű meghatározása révén. Az IT-rendszerek könnyebben tudják kezelni a kötelezettségek előre meghatározott skáláját.

21. kérdés: Mik az Ön által a héakötelezettségekre vonatkozó jelenlegi szabályok kapcsán észlelt főbb problémák?

22. kérdés: Hogyan lehetne uniós szinten megoldani e problémákat?

23. kérdés: Mi a véleménye a javasolt intézkedések megvalósíthatóságát és relevanciáját illetően, ideértve a héára vonatkozó ésszerűsítési tervben (6–15.) és a magas szintű munkacsoport véleményében rögzített intézkedéseket is?

5.3.2. Kisvállalkozások

Az európai kisvállalkozói intézkedéscsomaggal[27] az Unió két alapelvet fogadott el a kkv-k szükségleteinek kezelésére: a szabályok kialakítása a „Gondolkozz először kicsiben!” alapelvnek megfelelően és annak elősegítése, hogy a kkv-k nagyobb mértékben részesüljenek az egységes piac által kínált előnyökből. A kkv-k üzleti környezetének javítása része az Európa 2020 egyik kiemelt bizottsági kezdeményezésének is, melynek címe „Iparpolitika a globalizáció korában”.

A kisvállalkozások számára kidolgozott speciális program elsődleges célja a rendes héaszabályok alkalmazásából adódó adminisztratív terhek csökkentése: az adott határérték alatti éves forgalmú vállalkozások mentesülnek a héa alól.

E rendszernek azonban számos hátulütője van. A jórészt a tagállamok csatlakozáskori helyzetén alapuló jogszabályi keret különbségeket teremtett a határértékek tekintetében, valamint lehetővé tette a tagállamok számára a határértékek meghatározását. Ezenfelül sem a határérték számítási módja, sem pedig a program hatálya nem veszi figyelembe az egységes piacot, a program nem terjed ki például a más tagállamba történő termékértékesítésre és szolgáltatásnyújtásra. Emellett bizonyos határokon átnyúló vásárlásokhoz, különösen szolgáltatások igénybevételéhez héaregisztrációra, -bevallásra és –fizetésre van szükség.

A tagállamok más egyszerűsített rendszereket (pl. átalányalapú rendszert) is alkalmazhatnak a héa kivetésére és beszedésére, ezeket azonban különböző módon alkalmazzák, hatályuk pedig csak a belföldi tevékenységekre terjed ki.

Mindezen rendszerek arra a tényre adott választ jelentenek, hogy a héa megfelelési költségei relatív mértékben magasabbak a kis-, mint a nagyvállalkozások számára, különösen, ha előbbiek EU-szerte több tagállamban folytatják tevékenységüket.

A kézenfekvő megoldást egy uniós szintű rendszer jelentené, közös határértékkel és az egységes piacon keletkező megfelelési költségek csökkentésének nagyobb mozgásterével, ami így ösztönözné a kisvállalkozások növekedését.

A kisvállalkozásokra vonatkozó szabályozások mellett az 1970-es években speciális rendszert vezettek be azon mezőgazdasági termelők számára, akiknek nehézséget jelent a rendes szabályok alkalmazása. Mérlegelni kell, hogy ésszerű-e továbbra is fenntartani e rendszert, mivel a kisvállalkozásoknak való segítségnyújtást célzó megközelítések teljesíthetik a mezőgazdasági termelők egyszerűsítésre vonatkozó igényeit is.

24. kérdés: Felül kell-e vizsgálni a kisvállalkozásokra vonatkozó jelenlegi mentességi rendszert, és ha igen, melyek legyenek az újraértékelés fő elemei?

25. kérdés: Vannak-e további mérlegelendő egyszerűsítések, ha igen, mik legyenek a főbb elemeik?

26. kérdés: Véleménye szerint a kisvállalkozásokra vonatkozó rendszerek kellő mértékben lefedik a mezőgazdasági kistermelők szükségleteit?

5.3.3. További lehetséges egyszerűsítési kezdeményezések

5.3.3.1. Egyablakos mechanizmus

Azon B2C tranzakciók esetében, amelyek kapcsán nem a szállító székhelye szerinti tagállamban keletkezik héakötelezettség, nem mindig könnyű megfelelni az adott tagállam szabályainak. Bizonyítékok vannak arra, hogy a vállalkozások e nehézségek miatt kerülik az ilyen tranzakciókat. Más esetekben figyelmen kívül hagyják a szabályokat és a héa a szállító székhelye szerinti tagállamban kerül kivetésre, nem pedig ott, ahol a termékértékesítés vagy a szolgáltatásnyújtás ténylegesen történik.

A Bizottság által 2004-ben javasolt[28] és a Tanácsnál továbbra is vita tárgyát képező egyablakos rendszer az ilyen esetek kezelésére szolgál. A rendszer alapjául szolgáló koncepció továbbra is érvényes. Szűkebb rendszer van érvényben a nem uniós szállítók által nyújtott B2C elektronikus szolgáltatások esetében, amelyet 2015-ben kiterjesztenek a telekommunikációs és műsorszórási szolgáltatásokra, valamint az uniós szállítókra.

Mindaddig, amíg a héa a rendeltetési helyen történő adóztatáson alapul, az egyablakos mechanizmus kívánatos egyszerűsítési intézkedés, amely fokozná a megfelelést és a határokon átnyúló kereskedelmet. Az EU-ban a vállalkozások és a fogyasztók közötti, határokon átnyúló e-kereskedelemről szóló bizottsági közlemény[29] a legfőbb akadályok egyikeként azonosította a héaszabályozásokat. Ez a megállapítás napjainkban valószínűleg még relevánsabb, mivel az Unióban az emberek több mint 60 %-a használja rendszeresen az internetet, közülük pedig 60 % vásárol online árukat vagy szolgáltatásokat. Ez a szám 2004 óta (amikor a javaslatot először terjesztették elő) a duplájára nőtt, és a digitális menetrendre[30] fordított figyelem következtében minden bizonnyal tovább nő majd.

27. kérdés: Véleménye szerint az egyablakos mechanizmus releváns egyszerűsítési intézkedés? Ha igen, milyen jellemzőkkel kell rendelkeznie?

5.3.3.2. A héarendszer nagy- és páneurópai vállalkozásokhoz igazítása

A különböző tagállamokban gazdasági tevékenységet folytató vállalkozások jogi szerkezete (holding/leányvállalatok vagy központ/fiókvállalatok) jelentős hatással van e tevékenységek héaszempontú kezelésére. Érinti például a vállalkozás különböző részei közötti határokon átnyúló tranzakciókra vonatkozó szabályokat és a levonható előzetesen felszámított héa számítási módját.

A vállalkozások a meglévő vállalatszerkezeteknek megfelelő, konzisztens és egyértelmű héaszabályok hiányára panaszkodnak, míg az adóhatóságok az összetett vállalatszerkezetekben rejlő héa-elkerülési lehetőségek miatt aggódnak.

Amennyiben az egymással kölcsönös kapcsolatban álló vállalkozások közötti tranzakciók vagy a fiókvállalatok közötti áruszállítás kikerülnének a héa hatálya alól, vagy kiterjesztenék a héacsoportok területi hatályát, az csökkenthetné az EU-n belüli tranzakciók jelentős részének héa-megfelelési költségeit. Másrészről viszont biztosítani kellene, hogy ez az elmozdulás nem juttatja méltánytalan előnyhöz a nagyvállalkozásokat a kicsikkel szemben és nem teremt új eszközöket a csalásra vagy az adókikerülésre.

28. kérdés: Véleménye szerint nehézségeket okoznak-e a jelenlegi héaszabályok a vállalaton vagy vállalatcsoporton belüli, határokon átnyúló tranzakciók esetében? Hogyan szüntethetők meg e nehézségek?

5.3.3.3. Szinergiák más területek jogszabályaival

Az előnyök maximalizálása érdekében az importhoz kapcsolódó vámeljárások megkönnyítése érdekében tett erőfeszítések során figyelembe kell venni a héát. A vállalkozások számára megkönnyítené továbbá a megfelelést a héajogszabályok és más adóügyi jogszabályok, nevezetesen a jövedéki adók összehangolása.

A közelmúltban kezdődött meg a héabeszedési eljárások központi vámkezeléssel kapcsolatban történő egyszerűsítéséről szóló konzultáció, de más területek esetében is hasznos lehet a vizsgálat.

29. kérdés: A héajogszabályok mely területén kellene ösztönözni a más adó- vagy vámügyi jogszabályokkal való szinergiahatást?

5.4. Szilárdabb héarendszer

5.4.1. A héa beszedési módjának felülvizsgálata

A héa beszedési módja alig változott az adónem EU-beli első bevezetése óta: elsősorban az adófizető önbevallásán alapul, amelyet később az adóhatóság ellenőrzései követnek.

A héacsalások elleni küzdelemre vonatkozó stratégiáról folyó, és a fenti beszedési mód hatékonyságát megkérdőjelező vita részeként a Bizottság 2009-ben megvalósíthatósági tanulmányt készített a héabeszedés korszerű technológiák és/vagy pénzügyi közvetítők révén történő javításának és egyszerűsítésének módjairól.

Részletesen vizsgálták a következő négy modellt:

- A vásárló utasítja bankját az áruk és szolgáltatások ellenértékének kifizetésére, a bank pedig szétbontja az összeget a szállítónak fizetendő, adóköteles összegre, valamint a közvetlenül az adóhatóságnak átutalandó héára. Ez a modell kiküszöböli az úgynevezett körhintacsalást, de jelentős változtatásokat igényelne a héa vállalkozások és adóhatóságok általi kezelése terén. További munkát igényel a készpénzes vagy hitelkártyás tranzakciók kezelésének kérdése.

- A számlákon szereplő minden adatot valós időben megküldenek egy központi héa-felügyeleti adatbázisba. Az adóhatóságok a jelenleginél sokkal gyorsabban jutnának hozzá információkhoz és a jelenlegi héakötelezettségek egy része eltörölhető lenne. Hatékonyabb lenne és kevesebb terhet jelentene, ha valamennyi B2B tranzakció esetében e-számlázást alkalmaznának.

- Az adóalany előre meghatározott tranzakciós adatokat tölt fel meghatározott formátumban egy biztonságos héa-adatraktárba, amelyet az adóalany tart fenn, és amely közvetlenül vagy nagyon rövid értesítési határidővel hozzáférhető az adóhatóság számára. Néhány tagállam már elmozdult ebbe az irányba, anélkül, hogy ez komolyabb problémát okozott volna. Ez a modell azonban nem küszöböli ki a körhintacsalás lehetőségét: ha a kereskedő eltűnik, vele együtt eltűnik héa-adatraktára is – viszont a modell gyorsabb felderítést tesz lehetővé.

- Az adóalany héa-megfelelési eljárása és belső kontrolljai tanúsításra kerülnek. Néhány tagállam már tett lépéseket ebbe az irányba. A modellnek növelnie kellene az adóhatóságok és az adófizetők közötti bizalmat, a tanúsítási folyamat azonban időigényes és az adóhatóságok részéről jelentős befektetést igényel a humán erőforrásba.

A tanulmány[31] szerint mind a négy modell költség-haszon egyenlege pozitív. A szükséges induló beruházás költségei azonban különbözőek, ez pedig befolyásolja, milyen hamar érnek el nettó előnyt az államkincstárak. Emellett a különböző modellek kombinációja hatékonyabb megoldást jelenthet.

30. kérdés: A fenti modellek közül melyik tűnik az Ön számára a legígéretesebbnek és miért? Esetleg javasolna-e alternatívákat?

5.4.2. A jóhiszemű kereskedők védelme a héacsalásokban való lehetséges érintettséggel szemben

Számos tagállam vezetett be nemzeti intézkedéseket a körhintacsalásokból eredő héaveszteségek korlátozására, az ugyanezen tranzakciós láncban részt vevő más adóalanytól próbálva meg beszedni az adót. A Bíróság megerősítette, hogy amennyiben az adóhatóság bizonyítani tudja, hogy a vásárló tudta vagy tudnia kellett volna, hogy vásárlása egy, a héa csalárd kikerüléséhez kapcsolódó tranzakció része, akkor megtagadhatja a vásárlótól a héalevonási jogot.

Az adóhatóságoknak minden egyes esetben bizonyítaniuk kell a vásárló tudomását. Ez hosszadalmas, költséges és bonyolult eljárás. Emellett azzal is fenyeget, hogy az adóalanyok sérülékeny helyzetbe kerülnek, különösen, ha új szállítóval üzletelnek. Pótlólagos ellenőrzéseket kell végrehajtaniuk az egyes szállítók megfelelését illetően. A jóhiszemű vállalkozások emellett annak a kockázatnak is ki vannak téve, hogy adólevonási joguk megkérdőjeleződik, mivel elővigyázatlanul csalókkal üzleteltek.

Az 5.4.1. pontban részletezett első modell a kötelező és messze ható kifizetés-szétbontási mechanizmus révén kiküszöböli a körhintacsalás lehetőségét. Mérlegelhető egy egyszerűbb, opcionális mechanizmus alkalmazása is.

Az opcionális mechanizmus lehetővé tenné a vásárlók számára, hogy megvédjék magukat e kockázatokkal szemben és megspórolná nekik szállítóik megfelelésének ellenőrzését. A vásárló az opcióval élve közvetlenül az adóhatóságnak fizetné be a héát, a szállítónak pedig a nettó összeget fizetné.

Az adóhatóságok számára ez biztosítaná az azon tranzakciók után felszámított héa beszedését, amelyeket maguk a kereskedők potenciálisan kockázatosnak ítélnek. Emellett további információkhoz jutnának és értesülnének a csalások terén tapasztalható új tendenciákról.

Ez az opció ugyanakkor kedvezőtlen hatással lehet a szállító és a vásárló közötti kapcsolatra, és ezáltal a gazdasági tevékenységekre általában. Emellett pénzforgalmi hatása is lehet a szállítónál.

31. kérdés: Mi a véleménye az opcionálisan megosztott fizetés megvalósíthatóságáról és relevanciájáról?

5.5. A héarendszer hatékony és korszerű irányítása

Tekintettel a héarendszer működésében az adófizetők által játszott elengedhetetlen szerepre, az adófizetők adóhatóságokkal fenntartott kapcsolatának hatékonysága nagy mértékben befolyásolja a rendszer irányításának költségeit, mindkét fél számára. E kapcsolatot nemcsak a jelentéskészítési, fizetési vagy az ellenőrzési kötelezettségek határozzák meg, hanem az adóhatóság által biztosított információk minősége, megbízhatósága és hozzáférhetősége is.

Az adóigazgatási kérdések elsősorban a tagállamok felelősségi körébe tartoznak. E kérdések azonban az egységes piac megfelelő működésére is hatással vannak, amint azt az uniós saját forrásokról szóló számvevőszéki jelentés[32] is megerősítette.

A Bizottság 2008. decemberi, a héacsalás ellen az Európai Unióban folytatott küzdelem hatékonyabbá tételére vonatkozó koordinált stratégiáról szóló közleményében[33] rámutatott e kérdések mérlegelésének szükségességére. Új megközelítést javasolt, amely önkéntes megfelelésen, kockázatelemzésen és monitoringon alapul, célja pedig mind az adóhatóságok érintettségének, mind a vállalkozásokra nehezedő adminisztratív terheknek a csökkentése. Megfontolást érdemelnek az alábbi intézkedések – a lista nem kimerítő:

- az adóhatóságok és más érdekelt felek közötti párbeszéd javítása, például olyan állandó vitafórum létrehozása révén, amely lehetővé teszi az adóhatóságok és a vállalkozások képviselői számára, hogy uniós szinten cseréljék ki nézeteiket;

- a tagállamok bevált gyakorlatának összevonása, például az adminisztratív gyakorlatok ésszerűsítéséről és a vállalkozásokra nehezedő felesleges terhek megszüntetéséről szóló iránymutatás összeállítása révén;

- az érdekelt felekkel kötött speciális megállapodások révén uniós politika kidolgozása az uniós héarendszerre szabott, önkéntes megfelelésről; például az adóhatóságok és az adófizetők közötti „partnerség” koncepciójának, valamint a bizonyos tranzakciók adóügyi kezelése elsődleges szabályainak kialakítása révén;

- az IT-kérdések figyelembe vétele az új héaszabályok végrehajtása során: megfelelő időkeret meghatározása és megállapodás az IT-rendszerek módosításának munkafolyamatáról mind a vállalkozások, mind pedig az adóhatóságok esetében; az adófizetők és az adóhatóságok közötti automatizált információcsere megkönnyítése az interoperabilitás javítása révén; és esetleg speciális, uniós szinten támogatott és valamennyi tagállam számára hozzáférhetővé tett szoftver kifejlesztése.

32. kérdés: Támogatná-e Ön az adóhatóságok és a kereskedők közötti kapcsolat javítását célzó fenti javaslatokat? Vannak további javaslatai?

5.6. Egyéb kérdések

E dokumentum témakörök sorát bocsátja vitára, a felvetett kérdések listája azonban nem kimerítő. A cél a lehető legszélesebb vita indítása, amely során más kérdések is felvethetők.

33. kérdés: A fent tárgyaltakon kívül milyen más kérdésekkel kell még foglalkozni az EU héarendszerének jövője kapcsán? Ön milyen megoldásokat javasol?

6. Mondja el Ön is véleményét

E zöld könyv célja nyilvános vita indítása és ösztönzése az uniós héarendszer jövőjéről. Ezért a Bizottság felkér minden érdekelt felet, hogy az e zöld könyvben felvetett kérdésekre válaszolva legkésőbb 2011. május 31-ig járuljon hozzá a vitához, lehetőség szerint a TAXUD-VAT-greenpaper@ec.europa.eu címre küldött e-mailben, Word formátumú dokumentum révén.

A vitához való hozzászólásában nem kell valamennyi e dokumentumban érintett kérdéssel foglalkoznia. Válaszát az Önt érdeklő kérdésekre korlátozhatja. Kérjük, egyértelműen jelezze, mely témakörhöz kapcsolódik hozzászólása, és adja meg az Ön által megválaszolt kérdés számát.

Amennyiben minden témakörhöz hozzászól, kérjük, rangsorolja a témaköröket fontosságuk szerint.

A hozzászólásokat közzétesszük az interneten. Fontos, hogy elolvassa a személyes adatainak és hozzászólásának kezeléséről szóló adatvédelmi nyilatkozatot az alábbi weboldalon: http://ec.europa.eu/taxation_customs/index_en.htm.

E weboldalon kerül majd közzétételre a hozzászólásokból levont következtetéseket összegző jelentés is.

A vitából levonható következtetések alapján, és amint azt a 2011. évre szóló munkaprogramjában[34] bejelentette, a Bizottság 2011 végéig közleményt terjeszt majd elő, amelyben azonosítja azokat a kiemelt területeket, ahol további, uniós szintű cselekvésre van szükség. Az e közleményt követő kezdeményezések alapos hatásvizsgálatra épülnek majd.

[1] OECD, Consumption Tax Trends 2008, VAT/GST and excise rates, trends and administrative issues (Fogyasztásiadó-trendek 2008, héa/fogyasztási adó és jövedékiadó-kulcsok, trendek és adminisztratív kérdések), 23. o.

[2] Taxation trends in the European Union (Adózási trendek az Európai Unióban), 2010. évi kiadás, A melléklet, 7. és 8. táblázat.

[3] COM(2010)2020, 2010.3.3., Európa 2020: Az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés stratégiája.

[4] COM(2009) 544, 2009.10.22., Az adminisztratív terhek Európai Unión belüli csökkentésére irányuló cselekvési program: Ágazati csökkentési tervek és a 2009. évi tevékenységek , mérési tanulmányok: http://ec.europa.eu/ enterprise/policies/better-regulation/documents/ab_studies_2009_en.htm

[5] A Businesseurope 2009. október 20-i állásfoglalása a méltányos és hatékony héarendszert célzó partnerségről.

[6] Az „EU-n belüli” kifejezést használjuk, mivel a Lisszaboni Szerződés hatálybalépésével a héajogszabályokban meghatározott és általánosan használt „Közösségen belüli” kifejezés már nem használható. A két kifejezés jelentése azonos.

[7] Az egységes piac új stratégiája – Európa gazdasága és társadalma szolgálatában, http://ec.europa.eu/bepa/pdf/monti_report_final_10_05_2010_hu.pdf.

[8] COM(2010) 608, 2010.10.27.

[9] Study on reduced VAT applied to goods and services in the Member States of the European Union (Tanulmány az Európai Unió tagállamaiban az árukra és szolgáltatásokra alkalmazandó kedvezményes héamértékről), Copenhagen Economics, 2007.6.21.

[10] OECD, op. cit., 69. o.

[11] Study to uantify and analyse the VAT gap in the EU-25 Member States (Tanulmány az EU-25 héabevétel-kiesésének számszerűsítésére és elemzésére), a Bizottság megbízásából a Reckon LLP által elvégzett tanulmány.

[12] A Tanács 2006/112/EK irányelve (2006. november 28.) a közös hozzáadottértékadó-rendszerről.

[13] Harmadik országokból uniós magánszemélyeknek elektronikus úton nyújtott szolgáltatások (2002/38/EK irányelv), gáz- és villamosenergia-ellátás (2003/92/EK irányelv), szolgáltatások nyújtása (2008/8/EK irányelv).

[14] COM(2008) 109, 2008.2.22., valamint SEC(2008) 249, 2008.2.22.

[15] COM(2003) 234, 2003.5.5., COM (2007) 746, 2007.11.28.

[16] Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSz.) 113. cikke.

[17] COM(97) 325, 1997.6.25.

[18] A jelenlegi eltérések listája a következő címen érhető el:http://ec.europa.eu/taxation_customs/ taxation/vat/key_documents/table_derogations/index_en.htm

[19] Copenhagen Economics, op. cit.

[20] A 2008-ban lebonyolított, „A kedvezményes HÉA-kulcsra vonatkozó hatályos jogszabályok felülvizsgálata” című nyilvános konzultáció eredményéről készült összefoglaló jelentés a következő címen érhető el: http://ec.europa.eu/taxation_customs/ resources/documents/common/consultations/tax/summary_report_consultation_vat_rates_en.pdf

[21] Bizottsági közlemény: Az európai digitális menetrend , COM(2010) 245, 2010.5.19., 9. o.

[22] COM(2007) 23, 2007.1.21.

[23] A 2007. március 7–8-i Európai Tanács elnökségi következtetései, 10. o.

[24] COM(2009) 544, 2009.10.22., és a melléklet.

[25] Vélemény elfogadása: 2009.5.28., http://ec.europa.eu/enterprise/policies/better-regulation/administrative-burdens/high-level-group/index_en.htm.

[26] http://ec.europa.eu/enterprise/policies/better-regulation/files/abst09_taxlaw_implicit.zip.

[27] COM(2008) 394, 2008.6.25.

[28] COM(2004) 728, 2004.10.29.

[29] COM(2009) 557, 2009.10.22.

[30] Op. cit.

[31] http://ec.europa.eu/taxation_customs/index_en.htm.

[32] A 2008. évi éves jelentés kapcsán végzett auditálási tevékenysége során a Számvevőszék azt az álláspontot képviselte, hogy a jelentésekhez történő adatgyűjtésnek kell a héairányelv Unió-szerte egységes alkalmazását és a valamennyi adófizetővel szembeni egyenlő bánásmódot biztosító eszközök egyikévé válnia. Lásd az 1553/89/EK tanácsi rendelet 12. cikkét.

[33] COM(2008) 807, 2008.12.01.

[34] COM(2010) 623, 2010.10.27., A Bizottság munkaprogramja a 2011. évre.