HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 13/161

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye A digitalizáció hatásai a szolgáltatási iparágakra és a foglalkoztatásra az ipari szerkezetváltás keretében

(feltáró vélemény)

(2016/C 013/24)

Előadó: Wolfgang GREIF Társelőadó: Hannes LEO

2015. június 29-i levelében Nicolas Schmit munkaügyi, foglalkoztatási és a szociális és szolidáris gazdaságért felelős miniszter a leendő luxemburgi elnökség nevében és az Európai Unió működéséről szóló szerződés 304. cikkével összhangban felkérte az EGSZB-t, hogy dolgozzon ki feltáró véleményt a következő tárgyban:

A digitalizáció hatásai a szolgáltatási iparágakra és a foglalkoztatásra az ipari szerkezetváltás keretében

(feltáró vélemény).

A bizottsági munka előkészítésével megbízott Ipari Szerkezetváltás Konzultatív Bizottsága (CCMI) 2015. július 15-én elfogadta a feltáró véleményt.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság a 2015. szeptember 16–17-én tartott, 510. plenáris ülésén (a szeptember 16-i ülésnapon) 139 szavazattal 1 ellenében, 8 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi feltáró véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1. A digitalizáció átalakítja a társadalom és a gazdaság valamennyi szegmensét, és így nyilvánvalóan hatást fejt ki a munkára és a foglalkoztatásra is. A digitális technológia eddig nem látott szintre növelheti a jólétet, és fellendítheti a munkahelyek és a foglalkoztatás minőségét Európában. E lehetőségek azonban kockázatokkal is járnak, ahogy az minden gazdasági szektorban, így a magán szolgáltatóiparban (1) is nyilvánvaló.

1.2. Egyrészről a digitalizációnak köszönhetően lehetővé váló innovatív szolgáltatások és üzleti modellek korábban elképzelhetetlen hatékonyságnövekedést eredményeztek a szolgáltatások terén, és bővítették a fogyasztók választási lehetőségeit (2). Másrészről jelentős következményekkel járnak a munkaerőpiacra és a munkaszervezésre nézve (jövedelmi egyenlőtlenségek növekedése, a szociális biztonsági rendszerekhez való hozzáférés szűkülése stb.), melyek – a megfelelő ellenlépések hiányában – kedvezőtlennek bizonyulhatnak bizonyos munkavállalói csoportok számára.

1.3. A szolgáltatások digitalizációjának a foglalkoztatásra gyakorolt hatásai ezért politikai téren is figyelmet érdemelnek és kezelendőek. Az uniós és nemzeti szintű proaktív szakpolitikai döntéshozatal biztosítani tudja – és biztosítania is kell –, hogy a digitalizáció kínálta nyilvánvaló lehetőségek kibontakozhassanak, a benne rejlő csapdákat pedig elkerüljük. Az Európai Unió az európai digitális menetrenddel és a digitális egységes piacra irányuló kezdeményezéssel tevékeny szerepet vállal a digitális politika alakításában. A digitalizáció foglalkoztatásra gyakorolt hatásai viszont nagyrészt még mindig nem tudatosodtak, és így a vonatkozó szakpolitikák sem foglalkoznak velük kellőképpen.

1.4. A digitalizáció egyértelműen korunk egyik legdinamikusabb fejleménye, amelynek kapcsán a lehetőségek és a kockázatok szorosan összefonódnak egymással. A jövő eseményei minden bizonnyal több irányba mutatnak majd, vagyis startupok, kisvállalatok és rugalmas tevékenységek fognak majd kialakulni a hagyományos vállalatok és iparágak mellett. Ezeknek a történéseknek a foglalkoztatásra gyakorolt hatásait ma még nem ismerjük teljesen, és nem is tudjuk pontosan előrevetíteni. Emiatt egyre inkább érzékelhetők az aggályok a foglalkoztatási ráták várható csökkenése kapcsán, miközben az EU munkaerőpiacain a kereslet és a kínálat továbbra sem fedi egymást. Ebben a helyzetben igen fontos a főbb szereplők – vagyis a kormányok és a szociális partnerek – részéről a tudatosabb megközelítés és a konstruktív együttműködés. Az EU-n belüli társadalmi-gazdasági struktúrák nagy változatossága és a gazdasági fejlettség eltérő szintjei miatt minden bizonnyal külön elemzésre és speciális megközelítésre lesz szükség, hogy kezelni tudjuk a digitalizációnak a munkaerőpiacokra és a foglalkoztatásra gyakorolt hatásait.

1.5. Az EGSZB rámutat a szolgáltatási ágazatban a digitalizációból eredő, a foglalkoztatás terén jelentkező nyilvánvaló kihívásokra, és a következő ajánlásokat fogalmazza meg azok politikai kezelésére:

1.5.1. Annak érdekében, hogy az uniós munkavállalók elsajátíthassák a digitális korban szükséges készségeket, elő kell mozdítani a szakképzésbe történő állami és magánbefektetéseket, és meg kell vizsgálni, hogy szükség van-e európai intézkedésekre ahhoz, hogy a tanulmányi szabadsággal kapcsolatos pozitív tagállami tapasztalatokat általánossá tegyük az EU-ban.

1.5.2. Széles körű párbeszéd keretében alaposabban meg kell vizsgálni, hogy a mindenütt jelen lévő digitális mobil kommunikáció korában a munkavállalók magánélete további védelmet igényel-e, és ha igen, milyen mértékben, valamint hogy a folyamatos elérhetőség, illetve rendelkezésre állás korlátozása érdekében milyen intézkedések ésszerűek esetleg nemzeti és európai szinten. Ezenkívül fontolóra kell venni olyan intelligens intézkedéseket is, amelyek e tekintetben tudatos magatartást alakítanak ki az egyre nagyobb számú önálló vállalkozóban.

1.5.3. A szolgáltatóipar tekintetében jobb statisztikákra és kutatásra van szükség (globális és európai szinten egyaránt), hogy részletesebb előrejelzéseket lehessen készíteni a munkaerőpiac alakulásáról, valamint a munka, a foglalkoztatás és a jövedelmek terén tapasztalható polarizálódásról. A Horizont 2020 programnak ezért megfelelő finanszírozást kell nyújtania a szolgáltatóiparbeli foglalkoztatásról folyó kutatás számára. Emellett mielőbb részletes és gyakran frissített statisztikákra van szükség, amelyek bemutatják a foglalkoztatás nem szokványos formáinak terjedését és fejlődését, és adatokkal szolgálnak az olyan gyakorlatokról is, mint például a közösségi ötletbörzék („crowdsourcing”).

1.5.4. A részben a digitalizációból fakadó jövedelmi egyenlőtlenségek elmélyülésének megakadályozása érdekében minden szinten támogatni kell a kollektív tárgyalásokat, mindenekelőtt a digitalizáció által érintett ágazatokban és vállalkozásokban. Ez biztosíthatja, hogy a digitalizált munkaszervezés új formái javítsák, ne pedig rontsák a munkahelyek minőségét.

1.5.5. E normák érvényesítése érdekében világos és megalapozott rendelkezéseket kell hozni a munkavállalók személyes adatainak védelméről. Az európai adatvédelmi jogszabályoknak magas szintű minimumszabályokat kell megállapítaniuk, és nem akadályozhatják meg a tagállamokat abban, hogy további szabályokat alkossanak meg. A jelenleg tárgyalás alatt álló uniós adatvédelmi rendeletnek ezért tartalmaznia kell egy olyan bevezető rendelkezést, amely lehetővé teszi a tagállamoknak, hogy túllépjenek az uniós minimumszabályokon.

1.5.6. Az Európai Uniónak és a tagállamoknak a szociális partnerekkel folytatott párbeszéd keretében meg kellene vizsgálniuk, hogy miként lehetne a szociális és munkaügyi normák alkalmazási körét úgy kiigazítani, hogy visszatükrözzék a digitalizált munkaerőpiac feltételeit.

1.5.7. Az Ipar 4.0 új ipari ciklusa és a digitalizáció az egész társadalomra kihat. A szociális partnereknek, a tagállamoknak és az Uniónak építő jellegű párbeszédet kell folytatniuk egymással a munkaerőpiaci következményekről, valamint a szociális és munkajog lehetséges és szükséges kiigazításairól. Az utóbbi időben a kormányok és a szociális partnerek részéről ígéretes kezdeményezések történtek, például Németországban, Hollandiában és Ausztriában. Az egyes országokban kialakuló fejlemények sajátosságait és ezek további esélyeit mindenképpen figyelembe kell venni, a követendő eljárásmódokat pedig terjeszteni kell.

1.5.8. Az Uniónak, a tagállami kormányoknak és a szociális partnereknek vitákat kell indítaniuk azon politikai intézkedések és jogszabályok meghatározása érdekében, amelyekkel a teljes munkaerő számára – így a nem szokványos foglalkoztatási formákban dolgozók számára is – megfelelő színvonalú kötelező szociális védelem biztosítható.

1.5.9. A makrogazdasági keretfeltételek tagállamonként igen különbözőek. A makrogazdasági keretfeltételek tagállamonként igen különbözőek. Annak érdekében, hogy a munkaerő iránti kereslet csökkenése ellenére is elősegítsük a foglalkoztatást, az érdekelt felekkel párbeszédben fel kell tárni a potenciális problémákat, és az adott tagállami szükségleteknek megfelelő megoldási stratégiákat kell kidolgozni (például a közberuházások, a munkahelyeket teremtő innováció, valamint a munka elosztása és a munkaidő-csökkentés terén is).

1.5.10. Alaposan át kell gondolni az adórendszerekre vonatkozó reformokat, hogy minden jövedelemtípust hasonló mértékű adó terheljen a hagyományosan szervezett ágazatokban és a közösségi gazdaságban egyaránt. Fontolóra lehetne venni, hogy a digitalizációból származó előnyök egy részét arra használjuk fel, hogy a jövőben is garantáljuk a szociális rendszerek fenntarthatóságát és tehermentesítsük a munkát mint tényezőt.

2. Bevezetés: A szolgáltatások szerkezetének átalakulása

2.1. A digitális technológiák fejlődése terén az elmúlt években jelentős áttörések mentek végbe. E technológiák új és rendkívül hatékony képességei egy több és több feladat és szakma automatizálását teszik lehetővé (például önvezető autók, a dolgok internete, „Ipar 4.0”). Digitális technológiák használatával ráadásul drámaian csökkennek az ügyleti és partnerkeresési költségek, ezáltal pedig teljesen új és a növekvő forgalomhoz könnyen igazodó üzleti modellek alakíthatók ki a szolgáltatások terén (például internetes piacterek és platformok, beleértve az úgynevezett közösségi gazdaságot (Uber, Airbnb) is). Mindezek hatására egy sor gazdasági ágazatban egyre nagyobb teret nyer az üzleti modellek és folyamatok „digitalizálódása”. Némelyikükkel már foglalkoztak az EGSZB korábbi véleményei (3).

2.2. A digitalizáció jelentős változási folyamatokkal és szerkezetátalakulással jár a szolgáltatóipar (4) szinte minden ágazatában, amelyről a közelmúltban még az volt az általános vélekedés, hogy ezek az ágazatok nem engednek teret a technológiai ésszerűsítésnek. A szolgáltatásokkal kapcsolatosan sokáig az az álláspont uralkodott, hogy azok a gazdaság más ágait (például a mezőgazdaságot, a bányászatot, a gyártóipart vagy az építőipart), illetve a háztartásokat és a fogyasztókat támogatják, az új technológiákat pedig jórészt passzívan alkalmazzák. Az internet megjelenése a telekommunikációs szolgáltatások liberalizációjával együtt azonban gyökeresen megváltoztatta a szolgáltatások szerepét.

2.3. Az érintett ágazatokban e fejlemények foglalkoztatásra gyakorolt hatása az elmúlt évtized során csak lassú ütemben erősödött, napjainkban azonban felgyorsult ez a folyamat. A digitalizációnak a szolgáltatások terén a foglalkoztatásra kifejtett hatásai közül némelyik már jelenleg is tetten érhető, különösen az alábbiakról érdemes szót ejteni: — a szolgáltatóiparban dolgozó munkaerővel szemben támasztott új képzettségi igények, — létszámleépítést eredményező beruházások amiatt, hogy a technológia olcsóbbá válik, és mind több olyan feladat ellátására alkalmas, amelyhez korábban emberi munkaerőre volt szükség. Ez a folyamat makroszinten a hagyományos ágazatokban a munkaerő-kereslet csökkenését és a munka GDP-n belüli arányának zsugorodását eredményezte (5), — a közepesen és a magasan képzett munkaerő iránti kereslet csökkenése, ami előreláthatólag a közeljövőben is folytatódik. Különböző becslések szerint a jelenlegi munkahelyek mintegy 50 %-át fenyegeti az a veszély, hogy húsz éven belül a digitális technológiák átveszik a szerepüket (6). A tapasztalatok azonban azt mutatják, hogy az ilyen előrejelzéseket óvatosan kell kezelni.

2.4. A digitalizáció jelenleg azzal kecsegtet, hogy eddig nem látott szintre növelheti a hatékonyságot, ezáltal pedig „digitalizációs hasznot” hoz, ugyanakkor – és ez az érem másik oldala – jelentősen csökkenti a munkaerő iránti keresletet, főleg a közepesen képzett dolgozók vonatkozásában. Ez együtt jár a munkanélküliség növekedésével és „a középosztály erodálódásával”, és tovább növeli a jövedelmi egyenlőtlenségeket (7).

2.5. Jelenleg az amerikai tulajdonú cégek dominálnak a digitális gazdaságban, míg európai társaik jórészt lemaradtak a digitális technológia fejlődése terén. Úgy tűnik emellett, hogy Európa nincs eléggé felkészülve a digitalizációból eredő, a gazdaságot és a társadalmat érintő gyökeres változásokra sem (azaz a már említett jelentős termelékenységnövekedésre és az olyan egyenlőtlenségek kialakulásának veszélyére, amelyek a munkavállalók bizonyos csoportjainál a munkanélküliség megugrásához és a társadalmi különbségek további elmélyüléséhez vezethetnek), ami aggodalomra ad okot.

2.6. Ugyan lehetetlen megjósolni, hova vezetnek az ilyen nagy léptékű, technológia által kiváltott változások, az Európai Uniónak egyértelműen aktív szerepet kell vállalnia e fejlemények alakításában, valamint a foglalkoztatásra és a társadalomra gyakorolt hatásuk kezelésében, különösen arra tekintettel, hogy jelenleg korántsem foglalkozik kimerítően ezzel a területtel (8). Ez a vélemény ennek a hiányosságnak az orvoslásához kíván hozzájárulni azzal, hogy számba veszi a digitalizációnak a szolgáltatások terén a foglalkoztatásra kifejtett hatásait, és ehhez kapcsolódóan politikai ajánlásokat tesz.

3. A készségek iránti igények átalakulása

3.1. A digitalizáció logikus következménye, hogy a digitális technológiákat egyre több munkahelyen alkalmazzák a szolgáltatóiparban. Például a bankszektorban a munkavállalók 60 %-a számolt be arról, hogy munkahelyén új technológiákat vezettek be az elmúlt három évben (9). Ahhoz, hogy a munkavállalók szakszerűen alkalmazzák e technológiákat, sajátos szaktudásra, úgynevezett digitális készségekre van szükségük. Ez azt jelenti, hogy aktualizálni kell a szakképzési tanterveket, és gondoskodni kell az ehhez kapcsolódó képzésekről.

3.2. Az Európai Bizottság hivatalos adatai alapján azonban jelentős szűk keresztmetszetek vannak a készségek megszerzésében: a becslések szerint az uniós munkaerő 47 %-a híján van a kellő digitális készségeknek, bár markáns különbségek vannak az országok között (10). Ezzel nemcsak munkahely-teremtési lehetőségek veszhetnek el, hanem a strukturális munkaerőhiány a digitális gazdaság fejlődését is akadályozhatja, ami megfelelő megoldás híján árthat az Unió versenyképességének.

3.3. Megbízható ismeretekre van szükség arról, hogy milyen készségek iránt van igény, és mely készségekből mutatkozik hiány, hogy a tantervekben kezelni lehessen ezt a strukturális munkaerőhiányt. Ami azt illeti, az EU már tesz ez irányú lépéseket, különösen intézményein, például az Európai Szakképzésfejlesztési Központon (Cedefop) keresztül. E téren bevált módszernek bizonyult, hogy lehetővé teszik a szociális partnerek számára, hogy – például „ágazati szakismereti bizottságokon” keresztül – saját kezükbe vegyék a készségekkel kapcsolatos információgyűjtést. Mindezek alapján sajnálatos, hogy az Európai Bizottság a szociális partnerek szerepének gyengítését fontolgatja azzal, hogy e szakismereti bizottságokat több érdekelt felet bevonó készségfejlesztési szövetségekkel váltaná fel. Mivel azonban a strukturális munkaerőhiány problémája annak ellenére fennáll, hogy a készségek helyzetéről számos információ áll rendelkezésre, úgy tűnik, hogy a fő probléma a stratégiai végrehajtás és a beruházások hiányában keresendő.

3.4. Fontos a szakoktatás és -képzés terén megvalósuló állami és magánbefektetések elősegítése. Egyes tagállamokban alapjog a fizetett tanulmányi szabadság. Meg kellene vizsgálni, hogy ez ésszerű eszköz-e a munkavállalók és a munkaadók számára ahhoz, hogy alkalmazkodni tudjanak a szakképzettséggel kapcsolatos elvárásokhoz, illetve hogy szükség van-e európai intézkedésekre ahhoz, hogy az ilyen tagállami gyakorlatok EU-szerte általánossá váljanak.

4. A munkaszervezési formák és a jövedelmek polarizálódása

4.1. A készségigények megváltozása összefonódik a munkaszervezés – vagyis a munkavállaló által elvégzendő feladatok és azok elvégzési módjának – átalakulásával. A digitalizáció ezen a téren jelenleg a szolgáltatási ágazatban a foglalkoztatási szélsőségek fokozatos kialakulásához vezet a munkavégzési önállóság és a bérek tekintetében, ami azt jelenti, hogy a szolgáltatási ágazat állásai nagyobb valószínűséggel találhatók a bér- és az önállóságeloszlási skála felső, illetve alsó végén, miközben egyre kevesebb az olyan álláshely, amely e két pólus között helyezkedik el. Ezzel egyidejűleg új, a munkaerőpiac spontán alkalmazkodásából eredő fejlemények is megfigyelhetőek.

4.2. A digitalizált szolgáltatóiparban különösen a szakmai és a műszaki szolgáltatási foglalkozások, például az informatikai hálózatok kezelése terén mutatkozik kereslet a tudásintenzív feladatokat ellátó munkaerő iránt. E szakemberek jellemzően távolról, digitális mobileszközök használatával, bármikor elvégezhetik feladataikat.

4.3. Az ilyen rugalmas munkaszervezés általában nagyfokú önállóságot biztosít a munkavállalóknak a munkavégzésben, ezáltal pedig javíthatja a munkahely minőségét, továbbá javíthatja és elősegítheti a munka és a családi élet összeegyeztetését. Az ilyen rugalmas munkavégzési formák ugyanakkor kockázatokat is hordoznak, amennyiben a munkavállalók kötelesek vagy kötelességüknek érzik mindig rendelkezésre állni. Az ilyen „korlátok nélküli munka” stresszhez és kiégéshez vezethet.

4.4. Széles körű párbeszéd keretében alaposabban meg kell vizsgálni, hogy a mindenütt jelen lévő digitális mobil kommunikáció korában a munkavállalók magánélete további védelmet igényel-e, és ha igen, milyen mértékben, valamint hogy a folyamatos elérhetőség, illetve rendelkezésre állás korlátozása érdekében milyen intézkedések ésszerűek esetleg nemzeti és európai szinten. Emellett olyan, intelligens intézkedéseket is fontolóra kell venni, amelyek a növekvő számú önálló vállalkozó helyzetét e tekintetben erősítik.

4.5. Más ágazatokban a szolgáltatások digitalizációja a munkavégzési önállóság csökkenéséhez vezet. Ez a folyamat figyelhető meg például az e-kereskedelmi logisztikai központokban, ahol rutinjellegű munkavégzést igénylő álláshelyek jönnek létre. Az ilyen munkaszervezési formák esetében a munkavállalók általában digitális eszközökön keresztül részletes utasításokat kapnak arra vonatkozóan, mely árucikket mely dobozba kell csomagolniuk.

4.6. Tipizáltságuknak és viszonylagos egyszerűségüknek köszönhetően e rutinjellegű munkafolyamatok elvégzésére könnyen betölthető álláshelyek hozhatók létre alacsonyan képzett emberek, illetve a munkaerőpiacra újonnan belépő munkavállalók számára. E munkahelyek minőségét gyakran mégis gyengének tartják, mert a munkavállalók úgy érzik, hogy készségeiket és képességeiket nem tudják teljes mértékben kiaknázni.

4.7. A digitalizáció egyértelműen korunk egyik legdinamikusabb fejleménye, amelynek kapcsán a lehetőségek és a kockázatok szorosan összefonódnak egymással. A jövő eseményei minden bizonnyal több irányba mutatnak majd, vagyis startupok, kisvállalatok és rugalmas tevékenységek fognak majd kialakulni a hagyományos vállalatok és iparágak mellett. Ezeknek a történéseknek a foglalkoztatásra gyakorolt hatásait ma még nem ismerjük teljesen, és nem is tudjuk pontosan előrevetíteni. Emiatt egyre inkább érzékelhetők az aggályok a foglalkoztatási ráták várható csökkenése kapcsán, miközben az EU munkaerőpiacain a kereslet és a kínálat továbbra sem fedi egymást. Ebben a helyzetben igen fontos a főbb szereplők – vagyis a kormányok és a szociális partnerek – részéről a tudatosabb megközelítés és a konstruktív együttműködés. Az EU-n belüli társadalmi-gazdasági struktúrák nagy változatossága és a gazdasági fejlettség eltérő szintjei miatt minden bizonnyal külön elemzésre és speciális megközelítésre lesz szükség, hogy kezelni tudjuk a digitalizációnak a munkaerőpiacokra és a foglalkoztatásra gyakorolt hatásait.

4.8. A szolgáltatóipar tekintetében jobb statisztikákra és kutatásra van szükség (globális és európai szinten egyaránt), hogy részletesebb előrejelzéseket lehessen készíteni a munkaerőpiac alakulásáról, valamint a munka és a foglalkoztatás terén tapasztalható polarizálódásról. A Horizont 2020 program keretében ezért megfelelő finanszírozást kell nyújtani a szolgáltatási ágazatbeli foglalkoztatásról és munkaszervezésről folyó kutatás számára. A kutatások megállapításait aktív foglalkoztatáspolitikai intézkedések révén kell átültetni a gyakorlatba, amelyek biztosítják, hogy a kockázatok elkerülése mellett kihasználják a kiváló minőségű digitális munkahelyekre kínálkozó lehetőségeket. Emellett annak biztosítása érdekében, hogy a digitalizált munkaszervezés új formáinak bevezetése javítsa, ne pedig rontsa a munkahelyek minőségét, ezeket az új formákat a szociális partnerek közötti egyeztetések kimenetelétől függően kell bevezetni.

4.9. A munkaszervezésben tapasztalható szélsőségek kialakulásával együtt jár a jövedelmek polarizálódása, amit az Európai Parlament is észrevett (11). Ezt a folyamatot bizonyos esetekben a kollektív szerződések hiánya vagy megkerülése tovább gyorsítja. Ez a jelenség például abban nyilvánul meg, hogy digitális szolgáltatásokat nyújtó vállalkozások üzleti modelljük sajátos jellegére hivatkozva vitatják, hogy a hatályos kollektív szerződések alkalmazottaikra is vonatkoznak. Erre tekintettel egyes e-kereskedelmi vállalkozások határozottan állítják, hogy alkalmazottaik nem minősülnek kiskereskedelmi munkavállalóknak, ezért nem jogosultak a kollektív szerződésben megállapított kiskereskedelmi bérezésre.

4.10. A részben a digitalizációból fakadó jövedelmi egyenlőtlenségek elmélyülésének megakadályozása érdekében minden szinten támogatni kell a kollektív tárgyalásokat, mindenekelőtt a digitalizáció által érintett ágazatokban és vállalkozásokban.

4.11. A digitalizált munkaszervezési formában dolgozó munkavállalók nagy mennyiségű személyes adatot állítanak elő, amelyekből tájékozódni lehet arról, hogy a munkavállalók munkájuk során hol, mit, mikor és kivel dolgoznak. Mindez a zökkenőmentes információáramlás melletti, rendkívül hatékony munkavégzésen kívül a munkavállalók szoros felügyeletére szolgáló tolakodó gyakorlatokat is lehetővé teszi, amelyek veszélyeztetik a magánszféra munkahelyi védelmére vonatkozóan meghonosodott normákat.

4.12. E normák érvényesítése érdekében világos és megalapozott rendelkezéseket kell hozni a munkavállalók személyes adatainak védelméről. Az európai adatvédelmi jogszabályoknak magas szintű minimumszabályokat kell megállapítaniuk, és nem akadályozhatják meg a tagállamokat abban, hogy további szabályokat alkossanak. A jelenleg tárgyalás alatt álló uniós adatvédelmi rendeletnek ezért tartalmaznia kell egy olyan bevezető rendelkezést, amely lehetővé teszi a tagállamoknak, hogy túllépjenek az uniós minimumszabályokon.

5. A foglalkoztatás és a munkaerő-piaci intézmények átalakítása

5.1. A digitális technológiák egyre széttagoltabb üzleti modellek alkalmazását teszik lehetővé, mivel az információk nagy távolságokat áthidalva, széles közönséggel oszthatók meg rendkívül olcsón. Ennek eredményeképpen nincs már akkora szükség világosan meghatározott személyzetet, hierarchiát és létesítményeket magában foglaló, merev, funkcionálisan és földrajzilag integrált vállalati felépítésre.

5.2. E fejlemények hatására a vállalkozások egyre nagyobb mértékben támaszkodhatnak rugalmas szerződéssel rendelkező munkaerőre, például önálló vállalkozókra. Az utóbbi időben különösen a szolgáltatási ágazatokban, például az információs és kommunikációs technológiák, a média és az adminisztratív és támogató szolgáltatások terén nőtt meg jelentősen az önálló vállalkozók száma (12). Várhatóan az önfoglalkoztatás további terjedését eredményezik majd az olyan megoldások, mint a „crowdsourcing”, vagyis olyan online felületek használata, ahol vállalkozások munkavégzésre vonatkozó felhívásokat tehetnek közzé, amelyekért a szabadúszók versenyeznek. Ráadásul e közösségi ötletbörze-felületeken világszintű verseny zajlik a munkalehetőségekért, ami azoknak az ajánlattevőknek kedvez, akik alacsony megélhetési költségekkel, alacsony jövedelemadókkal és alacsony társadalombiztosítási szinttel jellemzett országban élnek.

5.3. Néhány munkavállaló nagyra értékeli az ilyen foglalkoztatási rendszerek kínálta rugalmasságot. A nem szokványos foglalkoztatási formák rohamos terjedése miatt azonban egyes bevett munkaerő-piaci jogintézmények – például a munkahelyvédelmi jogszabályok, a munkahelyi egészségvédelmi és biztonsági rendszerek, a kollektív tárgyalás és a szociális párbeszéd rendszere – részben hatástalanná válhatnak. Emellett az álláskeresők között – például a crowdsourcing-portálokon – folyó, határokon átnyúló verseny élénkülésével az említett munkaerő-piaci intézményekre versenykényszer nehezedik. A tagállami szociális partnerek és kormányok feladata, hogy egy konstruktív párbeszéd keretében megfelelő megoldásokat dolgozzanak ki, így biztosítva a digitális átalakulás figyelembevételével a jövőben is egy tisztességes és befogadó munkaerőpiacot minden foglalkoztatási forma esetében.

5.4. A közösségi gazdaságon belüli foglalkoztatás ebben a tekintetben különösen érzékeny terület. A foglalkoztatási viszony és az érintett felek jogállása sok esetben még mindig nem világos. Gyakran marad megválaszolatlanul az a kérdés, hogy egy magántulajdonú jármű vezetője, akinek szolgáltatását internetes felületen keresztül lehet megrendelni, önálló vállalkozó vagy másik személy alkalmazásában áll-e, illetve ha az utóbbi eset áll fenn, akkor az utas vagy az internetes felület üzemeltetője-e a munkáltatója. Emiatt a munkajog és a jogi felelősség szempontjából is nehéz a vonatkozó jogszabály és a kollektív szerződésben rögzített rendelkezések meghatározása. Amennyiben egyetlen létező jogi vagy kollektív szerződésbeli kategória sem alkalmazható, akkor a közösségi gazdaság jogilag szürke területen működik. Ez versenykényszert idéz elő a létező jogi vagy kollektív szerződésbeli kategóriákba illő foglalkoztatás és vállalkozások esetében.

5.5. Jelenleg nem állnak rendelkezésre olyan megbízható és naprakész információk, amelyek alapján megítélhetnénk, hogy a megosztáson alapuló gazdaság elősegítésére milyen foglalkoztatáspolitikai intézkedéseket célszerű tenni. Ennek orvoslásához mielőbb részletes és gyakran frissített foglalkoztatási statisztikákat kell készíteni a foglalkoztatás nem szokványos és új formáiról.

5.6. Az Európai Uniónak és tagállamainak stratégiákat kellene mérlegelniük arra nézve, hogy miként lehetne oly módon módosítani a szociális és munkajogi előírások hatályát, hogy azok tükrözzék a munka digitális világának feltételeit. Az ilyen kezdeményezéseket a szociális partnerekkel folytatott strukturált párbeszéd formájában kell megvalósítani, hogy megvalósítható és tényeken alapuló megoldások szülessenek, amelyek figyelembe veszik a szolgáltatások felhasználóinak érdekeit is. Németországban, Hollandiában és Ausztriában már ígéretes kezdeményezések vannak.

5.7. Mivel az említett változások a szociális párbeszéd és kollektív tárgyalás bevett módszereit is megkérdőjelezik, a szociális partnereknek építő jellegű párbeszédet kell folytatniuk a lehetséges és szükséges kiigazításokról. Az Európai Unió jelentős szerepet játszhat e párbeszéd előmozdításában azzal, hogy finanszírozást biztosít a szociális partnerek kapcsolódó projektjeihez, és a Horizont 2020 program keretében ösztönzi a témával foglalkozó kutatási projekteket.

5.8. A digitalizációnak köszönhetően a szolgáltatási szektor üzleti modelljei ma már jóval kevésbé munkaerő-igényesek. Ez tetten érhető például a bankszektorban, ahol az üzleti folyamatok egy részénél végbement az automatizálás és a digitális átállás. Így a munkaerő egy része feleslegessé vált. Frey és Osborne (Oxfordi Egyetem) arra számítanak, hogy a közepes jövedelmű állásokat és foglalkozásokat, köztük bizonyos szabad foglalkozásokat különösen érzékenyen érint majd az említett automatizáció (13). A digitalizáció a közigazgatás és közintézmények, valamint általában véve az általános érdekű szolgáltatások területén is jelentős hatással jár majd a foglalkoztatásra, amit eddig nem vettek eléggé figyelembe. Az EGSZB ezért egy külön saját kezdeményezésű véleményben foglal majd erről állást.

5.9. A Bruegel elemzőközpont becslései alapján fennáll annak a veszélye, hogy az uniós tagállamokban a digitalizálás hatására elindult automatizálás miatt a munkahelyek 40–60 %-a eltűnik a következő húsz évben (14). Ráadásul minden jel arra utal, hogy a gazdaságban tapasztalható átfogó termelékenységnövekedés az ipari fejlődés korábbi szakaszaitól eltérően a digitális korban közvetlenül nem vonja maga után a foglalkoztatás növekedését (15). Ezért továbbra is kétséges, hogy egy teljesen digitalizált gazdaság elegendő munkaerő-keresletet teremt-e ahhoz, hogy a szolgáltatások automatizációja miatt várhatóan elvesző munkahelyeket pótolja. Másrészről viszont egész Európában továbbra is nagy eltérés mutatkozik a meglévő, illetve a keresett szakképesítések között, és nagyon nehéz bármilyen előrejelzésbe bocsátkozni.

5.10. A digitalizált szolgáltatóiparban a munkaerő-kereslet terén bekövetkező – a ledolgozott munkaórák számában mért – változásokat szorosan nyomon kell követni. Annak érdekében, hogy a csökkenő munkaerő-kereslet ellenére is növelhető legyen a foglalkoztatottság, és a társadalmi kohézió ne kerüljön veszélybe, sürgető szükség van arra, hogy valamennyi érintett közös párbeszédet folytasson azzal a céllal, hogy felhívja a figyelmet a lehetséges problémákra, és az egyes tagállamokban az igényeknek megfelelően megoldási stratégiákat fejlesszen ki (pl. az állami beruházások, a munkahelyeket teremtő innováció, a munkahelyteremtés, valamint a munka megosztása és lerövidítése terén).

6. A jóléti államokra és az adórendszerekre gyakorolt hatás

6.1. A digitalizáció nyomán megjelenő új, nem szokványos foglalkoztatási formák rohamos terjedése azt vonja maga után, hogy a munkaerő egyre nagyobb része nem járul hozzá a fennálló szociális biztonsági rendszerekhez – például a munkanélküliek ellátási rendszeréhez, az egészségbiztosításhoz és a nyugdíjbiztosításhoz – és nem is részesül azokból. Néhány tagállamban ez már vita tárgyát képezi a szociális partnerek és a kormány között. Ezek a változások a foglalkoztatottság általános csökkenésével együtt ronthatják a fennálló adó- és jóléti rendszerek bevételét és ezáltal átfogó hatékonyságát, hiszen ezek a rendszerek elsősorban a bérekre kivetett terhekre és a munkáltatói-munkavállalói társfinanszírozási rendszerekből származó bevételekre, tehát a normál foglalkoztatás magas szintjére épülnek.

6.2. Ez a hatékonyságcsökkenés komoly veszéllyel fenyegeti az európai szociális modell szerkezetét, amely az általános érdekű szolgáltatások és a hatékony szociális biztonsági háló finanszírozásában és biztosításában való jelentős állami szerepvállalásra épül. Ahhoz viszont, hogy eredményesen tudjuk kezelni a digitalizáció folyamatát, rendkívül fontos, hogy hatékonyan tudjuk biztosítani az általános érdekű szolgáltatásokat, például a korszerű oktatási rendszereket és a szélessávú infrastruktúrát.

6.3. Az Uniónak, a tagállami kormányoknak és a szociális partnereknek vitákat kell kezdeményezniük azon politikai intézkedések és jogszabályok meghatározása érdekében, amelyekkel a minden munkavállaló – így az önálló vállalkozók, a crowdsourcing-portálok munkavállalói és a közösségi gazdaságban dolgozók – számára megfelelő színvonalú kötelező szociális védelem biztosítható. Figyelembe kell venni, hogy ezeken a csoportokon belül adott esetben eltérő vélemények jelennek meg.

6.4. Alaposan meg kell vizsgálni az adórendszerek reformjait is annak érdekében, hogy minden jövedelemtípust hasonló mértékű adó terheljen a hagyományosan szervezett ágazatokban és a közösségi gazdaságban egyaránt. Az Uniónak ösztönöznie és koordinálnia kell a megfelelő tagállami szintű reformokat.

6.5. A jóléti rendszerek fenntarthatóságának jövőbeli biztosíthatósága és a munka mint tényező tehermentesítése érdekében fontolóra lehetne venni, hogy ehhez a digitális hozadék egy részét is felhasználjuk.

Kelt Brüsszelben, 2015. szeptember 16-án. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Henri MALOSSE

(1) Ez a vélemény a szabványos statisztikai osztályozásban meghatározott értelemben hivatkozik a magán szolgáltatási ágazatokra (pl. NACE Rev. 2 F-N; Q-T).

(2) Pl. Finn Foglalkoztatásügyi Minisztérium (2015): Service Economy Revolution and Digitalisation [A szolgáltatásalapú gazdaság forradalma és a digitalizáció]: http://www.tem.fi/files/43374/TEMjul_41_2015_web_22062015.pdf

(3) Többek között: HL C 12., 2015.1.15., 23. o., „Az üzleti szolgáltatások hatása az iparban” (előadók: Joost van Iersel és Hannes Leo), amely a „negyedik ipari forradalom” sajátosságait ismerteti.

(4) A szolgáltatási iparágak statisztikai osztályozásokban általában használt meghatározása.

(5) Lásd például: Brynjolfsson és McAfee: The Second Machine Age [A második gépkorszak], New York, W.W. Norton & Company, 11. fejezet, 2014.

(6) Pl. Bowles, J.: The computerisation of European jobs [Az európai munkahelyek számítógépesítése], 2014; Frey, C. M., Osborne, M.: The Future of Employment: How Susceptible are Jobs to Computerisation [A foglalkoztatás jövője: Mennyire érinti érzékenyen a számítógépesítés a munkahelyeket?], 2013; Pajarinen, M., Rouvinen, P., Ekeland, A.: Computerization Threatens One-Third of Finnish and Norwegian Employment [A számítógépesítés a finn és norvég foglalkoztatás egyharmadát fenyegeti], ETLA, 2015.

(7) Vö. az 10. lábjegyzettel.

(8) Az EGSZB különböző véleményeiben (lásd többek között: HL C 311., 2014.9.12., 15. o., HL C 12., 2015.1.15., 23. o., HL C 332., 2015.10.8., 36. o., HL C 271., 2013.9.19., 116. o. és HL C 67., 2014.3.6., 96. o.) megfogalmazott idevágó ajánlások.

(9) Eurofound: Working Conditions and Job Quality: Comparing Sectors in Europe [Munkakörülmények és munkahelyminőség: az európai ágazatok összehasonlítása], 2014.

(10) http://ec.europa.eu/priorities/digital-single-market/docs/dsm-factsheet_en.pdf

(11) Európai Parlament: Wage and Income Inequality in the European Union [Bérezési és jövedelmi egyenlőtlenségek az Európai Unióban], 2015.

(12) UNI Europa: Towards a Fair Future for European Services [Tisztességes feltételek biztosítása az európai szolgáltatásokhoz a jövőben], 2015: http://uniglobalunion.org/sites/default/files/public_shared/files/towards_a_fair_future_for_european_services.pdf

(13) Frey és Osborne, 2013, a 6. lábjegyzetben idézve.

(14) Bruegel (2014): The computerisation of European jobs [Az európai munkahelyek számítógépesítése].

(15) Bowles (2014), a 6. lábjegyzetben idézve.