A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

Az uniós környezetvédelmi politikák hatásának erősítése végrehajtásuk rendszeres felülvizsgálata révén

1.A végrehajtás hiányosságai és hatásuk

Az Európai Környezetvédelmi Ügynökség (EEA) 2015. évi, a környezet állapotáról szóló jelentése megállapítja, hogy „Európa környezetének rövid és hosszú távú fejlesztése, az emberek egészsége és a gazdasági jóllét [...] politikai intézkedések maradéktalan megvalósításán és a környezetnek olyan ágazati politikákba való integrálásán alapul, amelyek leginkább hozzájárulnak a környezetre gyakorolt terheléshez és hatásokhoz”. A Bizottság két (2008-as, illetőleg 2012-es) közleményben azonosította a környezetvédelmi jogszabályok végrehajtási hiányosságainak felszámolása terén jelentkező kihívásokat és megoldásokat.

A végrehajtási hiányosságok jellege ágazatonként és tagállamonként különböző. Hiányosságok fordulhatnak elő az uniós jogszabályokat végrehajtó nemzeti környezetvédelmi szabályok miatt; a levegőminőség, a vízminőség és a biológiai sokféleség terén megállapított fő célkitűzések elérésében; a szükséges hulladék- és szennyvíz-infrastruktúra kialakítása terén; a hatóságok nyilvánossággal való kapcsolatában; garanciák, például a kötelező környezetvédelmi tervek (például hulladékgazdálkodási tervek) megfelelő időben való megvalósításában; valamint a helyi szinten alkalmazandó szabályok széles skálájának (például a hulladéklerakás tilalmának) betartása terén.

A közösségi környezetvédelmi jog végrehajtásáról szóló 2008. évi közlemény megállapításaival összhangban a következő kihívásokra kell megoldást találni: túl kevés figyelmet fordítanak a határidőkre és a teljesítésekre, hiányosságok mutatkoznak az ismeretek és a tudatosság terén, valamint az adminisztratív kapacitásban, túl gyengék a nemzeti és regionális jogérvényesítési politikák és gyakorlatok, továbbá problémát jelent a szennyezés csökkentéséhez szükséges infrastruktúrába való beruházások elégtelensége vagy elhalasztása.

Egy, a nemzeti hatóságokra irányuló 2015-ös felmérés eredményei arra engednek következtetni, hogy a végrehajtás lassúsága mögött közös problémák húzódnak meg. A fő ok a jogérvényesítésért felelős adminisztratív szervek nem megfelelő kapacitása, ideértve a környezeti szabályozásért és jogérvényesítésért felelős szervezetek elégtelen kapacitásait; emellett problémát jelentenek az adatok, bizonyítékok és információk hiányosságai, valamit helyi szinten a készségek tekintetében mutatkozó hiányosságok. Ezen túlmenően említésre kerültek a nem megfelelő szankciók, valamint az olyan büntetések, amelyek nem gyakorolnak elrettentő hatást a jogsértést elkövetőkre.

A felmérés során feltárt, a környezetvédelmi jog és szakpolitika végrehajtásának elégtelenségéhez hozzájáruló egyéb tényezők közé tartoznak a következők: nincs olyan, kormányzati szintű koordináció, amely biztosítaná a prioritások horizontális (kormányzati szintű) és vertikális (közigazgatási szintek, vagyis helyi, regionális és nemzeti szint közötti) egységességét, továbbá elégtelen a környezetvédelmi szempontok különböző szakpolitikákba, programokba és projektekbe való beágyazottsága.

A végrehajtási hiányosságok alapvető okaihoz – legalább az alábbi két okból – átfogó, szisztematikus és együttműködő megközelítés szükséges.

Először is a nem megfelelő végrehajtás környezeti, gazdasági és társadalmi költségekkel jár. Például becslések szerint az európai ipari létesítményekből származó légszennyezés által okozott egészségügyi és környezeti kár meghaladja az évi 100 milliárd EUR-t. A környezetvédelmi vívmányok végrehajtásának elmaradásából fakadó kár költségét 2011-ben mintegy évi 50 milliárd EUR-ra becsülték, ideértve a tagállamokkal szembeni jogi eljárásokkal (kötelezettségszegési ügyekkel) kapcsolatos költségeket is. Ez azt jelenti, hogy az EU-ban havonta több mint 4 milliárd EUR szükségtelen költség keletkezik, holott a tapasztalat azt mutatja, hogy sokkal kevésbé költséges a szabályok betartása, mint az elmaradó vagy későn foganatosított intézkedés gazdasági és környezeti következményeinek kiigazítása. A meglévő környezetvédelmi követelmények végrehajtásának elmaradása társadalmi és gazdasági következményekkel jár. Például az uniós hulladékpolitika maradéktalan betartásával 2020-ig további 400 000 munkahely jöhetne létre, a hulladékkezelési és -újrahasznosítási iparágakban pedig további évi 42 milliárd EUR bevétel keletkezhetne . Hasonlóképpen, ha a vízre vonatkozó meglévő uniós jogszabályokat maradéktalanul végrehajtanák, és valamennyi víztest „jó” minősítést kapna, a kombinált éves jótékony hatások legalább 2,8 milliárd EUR-t tennének ki.Az a tény, hogy a tagállamok között a végrehajtás eredményességét tekintve jelentős különbségek állnak fenn, a belső piac működését is akadályozza (mivel emiatt a vállalkozások számára rendelkezésre álló feltételek nem egyenlők).

Másodsorban az uniós környezetvédelmi célkitűzések teljesítésének elmaradása befolyásolja a nemzeti hatóságok és az EU hitelességét a polgárok szemében. A környezet terén a kötelezettségszegések, a petíciók és a panaszok nagy száma, valamint a kezelésük terén mutatkozó kihívások tükrözik, hogy a környezetvédelmi vívmányok végrehajtása nem megfelelő mértékű. Bár el kell ismerni, hogy a nemzeti bíróságok és a nemzeti környezetvédelmi hatóságok – amelyek az uniós jog végrehajtásáért elődlegesen felelősek – tettek erőfeszítéseket a környezetvédelmi szabályok végrehajtása és az azokkal kapcsolatos jogérvényesítés érdekében, ez nem volt elegendő a végrehajtási hiányosságok felszámolására. Ebben az összefüggésben azt is meg kell jegyezni, hogy habár egyes tagállamok és régiók kiemelkedően előrehaladtak a környezetvédelmi vívmányok végrehajtásában, mások – időnként jelentős mértékben – lemaradtak.

2.A stratégiai és átfogó megközelítés szükségessége

Habár a végrehajtás elsősorban a tagállamok felelőssége, a Bizottság a Szerződések őreként felelős az Európai Unió által elfogadott jogszabályok alkalmazásának ellenőrzéséért. A kötelezettségszegési eljárások továbbra is jelentős eszközt jelentenek a jogszabályok megfelelő végrehajtásának biztosításában, és több éve indulnak célzott fellépések a tagállamok általi megfelelés erősítése érdekében, különösen a végrehajtás terén elégtelen eredményeket mutató területeken. Ilyenre került sor többek között a hulladék- és a vízgazdálkodás területén is. Az ilyen koncentrált fellépések alapvetően fontosak, és folytatódni fognak, ugyanakkor rendszerszintű megközelítésbe kell integrálni őket, melynek célja az ágazatközi megközelítés elősegítése, átfogó kép biztosítása az eredményekről és kihívásokról, valamint a nem csupán technikai, hanem politikai figyelmet is érintő prioritások mértékének és kiterjedésének meghatározása.

Egy ilyen stratégiai és átfogó megközelítés – amely jelenleg nem létezik – lehetővé tenné, hogy a Bizottság a végrehajtás hiányosságainak alapvető okait hamarabb, a tagállamokkal partnerségben tárja fel és orvosolja. Az elemzés alapján a Bizottság technikai szakértelmemmel tudná kísérni a tagállamok saját erőfeszítéseit, és a meglévő uniós források révén célzottabb pénzügyi támogatást tudna nyújtani.

Ez összhangban van a hetedik környezetvédelmi cselekvési programmal, amely a hatékonyabb végrehajtást a kitűzött célok elérését lehetővé tevő tényezőként priorizálja, és arra a szükségletre is választ ad, hogy a tagállamok testre szabott elemzést és támogatást kapjanak, valamint a végrehajtási hiányosságokkal kapcsolatos ismeretek és tudatosság is növekedjen .

3.Elvek és célkitűzések a környezetvédelmi politikák végrehajtásának felülvizsgálata terén

A környezetvédelmi politikák végrehajtása felülvizsgálatának (Environmental Implementation Review, EIR) átfogó célja a meglévő környezetvédelmi politikák és jogszabályok által kitűzött célok elérésének támogatása, a tagállamok számára biztosított egyenlő bánásmód szavatolása mellett. A meglévő, elfogadott szakpolitikákban és szabályokban meghatározott célkitűzések olyan referenciakészletet jelentenek, amelynek tükrében ellenőrizhető a végrehajtás előrehaladása.

A felülvizsgálatnak inkluzívnak és részvételi jellegűnek kell lennie. A tagállamok ösztönzést kapnak arra, hogy vonják be az érintett érdekelteket – például a magánszférát és a civil társadalmi szervezeteket, illetve a kormányzati szinteket – a fő végrehajtási hiányosságok és a megoldási lehetőségek megvitatásába.