Öt évvel az IUU-rendelet hatálybalépése után számos kézzelfogható eredmény mutatkozik. Közleményünkben röviden bemutatjuk az IUU-rendelet legfontosabb vívmányait. A rendeletnek a kirakodás és átrakodás ellenőrzését érintő tagállami végrehajtásával, a fogási tanúsítványok számadataival, a kivitellel, behozatallal és újrakivitellel, az információtechnológiai (IT) rendszerekkel, a szankciók alkalmazásával, az együttműködéssel, valamint a képzéssel és a figyelemfelhívással kapcsolatos részletes statisztikai adatok az IUU-rendelet alkalmazásának és végrehajtásának helyzetéről szóló tanulmányban találhatók.

IUU-politikája mellett az EU kidolgozott és végrehajtott más természeti erőforrások – például fák, illetve vadon élő állatok és növények – fenntartható gazdálkodását érintő stratégiákat is.

Az EU-n belüli és kívüli IUU-halászat elleni fellépés keretében az EU nemcsak az emberek megélhetéséhez szükséges források megvédésére törekszik, de támogatja a jogszerű halászati ágazat fejlődését is, továbbá egyenlőbb versenyfeltételeket teremt. E cél érdekében a halászati gazdálkodás színvonalának emelésén dolgozik mind harmadik országokban, mind a tagállamokban.

E cél elérése érdekében az EU számos eszközt vezetett be a nyomonkövethetőség javítására, valamint az EU, a tagállamok, a harmadik országok és a regionális halászati gazdálkodási szervezetek közötti kommunikáció és együttműködés elősegítésére. Ilyen eszköz többek között az uniós fogási tanúsítási rendszer, a tagállamok közötti kölcsönös segítségnyújtási rendszer, a harmadik országokkal való együttműködésre vonatkozó eljárás és az IUU-hajók jegyzékbe vétele.

Az IUU-rendelet rámutat az egyes országok (tagállamok vagy harmadik országok) azon felelősségére, hogy parti, illetve lobogó, kikötő vagy piac szerinti államként teljesíteniük kell nemzetközi kötelezettségeiket. Ez a rendelet átlátható és megkülönböztetésmentes eszköz, amely lobogótól függetlenül egyaránt vonatkozik a halászati erőforrások uniós piacra juttatását célzó kereskedelmi kiaknázásában használt valamennyi hajóra és a halászati tevékenységekben részt vevő uniós polgárokra. Az IUU-rendelet célja, hogy megelőzze, megakadályozza és felszámolja a jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászatból származó termékek EU-ba irányuló kereskedelmét.

Tekintettel a jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászat problémájának kiterjedt és sürgető voltára, az EU úgy határozott, hogy szigorítja fellépéseit, és az érvényben lévő nemzetközi keretek figyelembevételével további intézkedéseket fogad el. A Tanács 2008-ban fogadta el a jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászat megelőzésére, megakadályozására és felszámolására irányuló közösségi rendszer létrehozásáról szóló 1005/2008/EK rendeletet (IUU-rendelet), amely 2010. január 1-jével lépett hatályba. 2009-ben a Bizottság részletes szabályokat fogadott el az IUU-rendelet végrehajtására vonatkozóan.

Az Egyesült Nemzetek Szervezete fenntartható fejlesztési céljai (Sustainable Development Goals) között ugyancsak elismerte a jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászat elleni küzdelem fontosságát, és az ilyen halászatot az óceánok, tengerek és tengeri erőforrások megőrzéséhez és fenntartható hasznosításához kapcsolódó fenntartható fejlődés céljával összefüggő megoldandó problémák egyikeként azonosította.

Mivel egyes államok elhanyagolják a lobogó szerinti állam felelősségéből fakadó, nemzetközi jogon alapuló kötelezettségeiket, a nemzetközi közösségnek új utakat kellett keresnie az IUU-halászat problémájának kezelésére. Az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezetének (FAO) a felelősségteljes halászatra vonatkozó, 1995-ös magatartási kódexe, valamint az ugyancsak a FAO által elfogadott, a jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászat megelőzésére, megakadályozására és felszámolására irányuló 2001. évi nemzetközi cselekvési terv (IPOA) egy új korszak kezdetét jelentette a tengeri erőforrások fenntarthatóságáért történő nemzetközi összefogásban. Az IUU-halászat elleni küzdelem keretét és eszközeit ezek a nemzetközi halászati jog – különösen az ENSZ 1982. évi tengerjogi egyezménye (UNCLOS) és a halállományokról szóló 1995. évi ENSZ-megállapodás (UNFSA) – összefüggésében jogilag nem kötő erejű szövegek képezték. Ezen előírások értelmében valamennyi állam köteles megfelelő intézkedéseket hozni a tengeri erőforrásokkal való fenntartható gazdálkodás biztosítására és együttműködni azok megvalósításában. Ezenkívül a FAO 2009-ben elfogadta a kikötő szerinti államoknak a jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászat megelőzésére, megakadályozására és felszámolására irányuló intézkedéseiről szóló megállapodást (PSMA). Az említett megállapodás célja összehangolt intézkedések révén biztosítani a megerősített többoldalú együttműködést az IUU-halászat elleni küzdelem és az ilyen halászatból származó termékek piacra jutásának megakadályozása terén. A regionális halászati gazdálkodási szervezetek ugyancsak dolgoztak ki intézkedéseket az IUU-halászat megfékezésére, például fogási dokumentációs rendszereket hoztak létre, kibővítették a lobogó szerinti államok kötelezettségeinek körét és listát vezettek az IUU-halászatot folytató hajókról.

A jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászat (IUU-halászat) kimeríti a halállományokat, pusztítja a tengeri élőhelyeket, aláássa az élelmiszer-ellátás biztonságát, torzítja a versenyt, méltánytalanul hátrányos helyzetbe hozza a tisztességes halászokat, valamint – főként a fejlődő országokban – veszélybe sodorja a part menti közösségek megélhetését. Az IUU-halászat emellett komoly környezetvédelmi veszélyt jelent a halállományokra nézve, és a halászati ágazat teljes összeomlásához vezethet. Az IUU-halászatból származó termékekkel folytatott kereskedelem értéke a becslések szerint éves szinten legalább 10 milliárd euróra rúg. Évente 11–26 millió tonna halat fognak ki jogellenesen, ami a világszintű fogásmennyiség legalább 15%-a. Ez jelentős veszteségekkel jár az erőforrások, a bevételek, az élelmezés és a megélhetés terén. Ráadásul komoly fenyegetést jelent az emberi jogokra és biztonságra, a tengerbiztonságra, a gazdasági tevékenységekre, valamint a tengeri és szárazföldi kereskedelemre nézve.

A harmadik országok értékelésének részeként a Bizottság az Európai Halászati Ellenőrző Hivatallal (EFCA) együttműködésben elemzi a harmadik országokból származó fogási tanúsítványok mintáit, hogy azonosíthassa ezen országok validálási rendszereinek gyenge pontjait és hiányosságait. Ezt követően kérésre képzési és kapacitásépítési lehetőséget kínál a szóban forgó harmadik országoknak, biztosítva azok folyamatos fejlődését a fogási tanúsítványok validálása terén. Ezenkívül számos harmadik ország vezetett már be korszerű IT-rendszereket a fogási tanúsítványok validálásához szükséges adatok összehasonlítására, továbbá több harmadik ország hozott olyan, piac szerinti állammal kapcsolatos intézkedéseket (például nemzeti fogási tanúsítási rendszer), amelyek szerepelnek a FAO cselekvési tervének (IPOA) ajánlásai között.

Az EU az IUU-halászat megelőzésére, megakadályozására és felszámolására irányuló intézkedésekkel segíti a harmadik országokat abban, hogy képesek legyenek kezelni halászati gazdálkodással kapcsolatos problémáikat. A cél harmadik – többek között fejlődő – országok megsegítése a párbeszéd, az együttműködés, valamint a műszaki és fejlesztési támogatás eszközeivel abban, hogy kidolgozzák stratégiáikat és intézkedéseiket, kellően elrettentő erejű szankciókkal sújtsák a szabályok megszegőit, javítsák az állományvédelmet és a tengeri erőforrások fenntartható kiaknázását, és jobb lehetőségeket kínáljanak a halászközösségeknek és a tisztességes gazdasági szereplőknek. Az elmúlt néhány év során a Bizottság több harmadik országnak is segítséget tudott nyújtani abban, hogy alapvető változásokat érjenek el halászati politikájukban, például javítsák a szabályozást, a kapacitásépítést, a nyomon követést, az ellenőrzést és a felügyeletet. Ezek az országok átültették a reformokat szabályozásukba, és halgazdálkodásukat összhangba hozták az érvényes nemzetközi jogi előírásokkal.

Az IUU-rendelet által bevezetett eszközök és módszertan gondoskodnak arról, hogy valamennyi ország teljesítse a jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászattal és a halászati gazdálkodással kapcsolatos fenti kötelezettségeket. A lobogó szerinti állam értesítései, a fogási tanúsítványok és a nem együttműködő harmadik országok azonosítása révén az EU-nak hatékony eszköztár áll rendelkezésére ahhoz, hogy harmadik országokkal együttműködve eredményesebben vívja meg az IUU-halászat elleni globális harcot.

A nemzetközi jogi keret előírásai szerint valamennyi tagállamnak kötelessége megfelelő intézkedéseket elfogadni, valamint együttműködni a fenntartható tengerierőforrás-gazdálkodás biztosítása érdekében. A lobogó szerinti állam és a parti állam felelősségének fogalma egyre inkább megerősödött a nemzetközi halászati jogban, és mára összekapcsolódott a kellő gondosság elvével; vagyis az ilyen állam köteles minden tőle telhetőt megtenni a jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászat megakadályozása érdekben, így többek között meg kell hoznia a szükséges adminisztratív és végrehajtási intézkedéseket annak biztosítására, hogy az adott állam lobogója alatt közlekedő hajók, az adott állam állampolgárai vagy a vizein tevékenykedő halászhajók ne vegyenek részt olyan tevékenységekben, amelyek sértik a tengeri biológiai erőforrásokkal kapcsolatban alkalmazandó állományvédelmi és gazdálkodási előírásokat; továbbá ezek megsértése esetén az ilyen állam köteles egyeztetni más államokkal és együttműködni velük a kivizsgálásban, valamint szükség esetén elrettentő erejű szankciót szab ki, amely megfosztja az elkövetőt a jogellenes tevékenységből származó haszontól.

Az IUU-rendelet megkönnyíti az IUU-halászat kezelésével kapcsolatos tagállami együttműködést. A kölcsönös segítségnyújtási rendszer révén a tagállamok figyelmeztethetik egymást, ha IUU-halászatból származó termékekkel kapcsolatos ügyletek nyomára bukkannak, a Bizottság pedig arra használhatja a rendszert, hogy riasztást küldjön és továbbítsa az információkat valamennyi tagállamnak. 2010 óta a Bizottság a kölcsönös segítségnyújtási rendszeren keresztül több mint 160 üzenetet küldött a tagállami hatóságoknak, hogy felhívja figyelmüket a kockázattal járó helyzetek ellenőrzésének szükségességére, illetve hogy vizsgálatot kérjen a feltételezett jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászati tevékenységek tekintetében. A tagállamok megosztják egymással információikat az importszállítmányok visszautasításáról, valamint a halászhajók, gazdasági szereplők és az importtevékenységek célzott ellenőrzéséről. Ilyen üzenetet kaptak a tagállamok például a nyugat-afrikai partoknál tevékenykedő harmadik országbeli halászhajók jogsértő magatartásáról. Ennek következtében a különböző parti államok több mint 4,2 millió eurónyi bírságot szabtak ki. Egy másik konkrét esetben egy harmadik országnak 2 millió eurót meghaladó összegű engedélyezési illetéket kellett visszafizetnie, mert hamis engedélyeket bocsátott ki.

Az uniós kikötőkben tartózkodó harmadik országbeli hajók kirakodási vagy átrakodási műveleteinek szigorú ellenőrzése számos változást eredményezett. Jó példa erre Las Palmas kikötője, ahol a spanyol hatóságok szigorúan ellenőrzik a magas kockázatú nyugat-afrikai halászatból származó termékeket, ami jelentősen csökkentette a jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászati tevékenységből származó kirakodott termékek mennyiségét.

Az IUU-rendelettel egy időben két másik fontos uniós jogszabály is hatályba lépett: az ellenőrzési rendelet és a halászati engedélyekről szóló rendelet. Ezek hatására lényegesen megújult az EU ellenőrzési rendszere, garantálva a megkülönböztetésmentességet az uniós vizeken, illetve a harmadik országok vizein halászó uniós hajók tekintetében. A Bizottság mindhárom rendelet végrehajtása terén komoly erőfeszítéseket tesz annak biztosítására, hogy a tagállamok ugyanúgy teljesítsék lobogó szerinti államként feladataikat, ahogy azt a harmadik országoktól is elvárjuk.

Azon számos eseten kívül, amikor technikai segítségnyújtás révén harmadik országok által végrehajtott speciális intézkedések kerültek finanszírozásra, több mint 55 fejlődő ország kapott technikai segítséget az EU-tól a következő két program keretében: az ACP FISH II program az afrikai, karibi és csendes-óceáni államok csoportja (AKCS-csoport) részére 30 millió euró összegben, valamint a környezetvédelemre és a természeti erőforrások fenntartható kezelésére irányuló program (ENRTP) 2 millió euró összegben biztosított támogatást. E programok célja többek között, hogy biztosítsák a fenntartható és méltányos halászati gazdálkodást az adott régióban. Az IUU-halászat elleni küzdelem több olyan új finanszírozási javaslatnak is szerves része, amelyek jelentőséggel bírnak az élelmezésbiztonságot vagy a tengerhajózási biztonságot érintő programok szempontjából. Az uniós intézkedések célja egy olyan holisztikus és ágazatközi megközelítés érvényesítése, amely hatékonyan szolgálja a tengerészeti ágazattal kapcsolatos valamennyi probléma kezelését, legyen szó az IUU-halászatról, az élelmezésbiztonsággal összefüggő kérdésekről, a tengeren elkövetett kalóztámadásokról, fegyveres rablásokról, nemzetközi szervezett bűnözésről vagy terrorizmusról, illetve illegális kereskedelemről, emberkereskedelemről, embercsempészetről, fegyver- és kábítószer-kereskedelemről, vadon élő védett állat- és növényfajok kereskedelméről vagy egyéb illegális tengeri tevékenységekről.

A Bizottság eddig csaknem 50 országgal kezdeményezett dialógust. A párbeszéd – ülések és látogatások sorából álló – folyamata már több mint 15 országban vezetett szabályozási és igazgatási reformokhoz. A harmadik országokkal való együttműködés kézzelfogható eredményei közé tartozik a javuló halászati irányítás, különösen a felülvizsgált szabályozás, a FAO IUU-halászattal kapcsolatos nemzetközi cselekvési tervével (IPOA) összhangban lévő nemzeti cselekvési terv (NPOA) elfogadása, a szigorúbb szankciók, a különböző illetékes hatóságok jobb együttműködése, koordinálása és mozgósítása, valamint a legmagasabb szintű elköteleződés a jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászat elleni küzdelem terén. A párbeszéd folyamata egyfajta keretet biztosít az országok számára a megfigyelés, ellenőrzés és felügyelet (MCS) szigorítására a halászati tevékenységek fokozottabb megfigyelése révén, ideértve a műholdas hajómegfigyelési rendszernek (VMS) a saját felségvizeken és a saját felségvizeken kívül halászó flottákkal kapcsolatos követelményeit, valamint a felügyelet és az ellenőrzés megerősítését.

Az IUU-halászat elleni uniós politika elsődleges célja a harmadik országokkal való együttműködés a magatartásváltozás előmozdítása és a halászati irányítás megerősítése terén. Ha megtörtént a harmadik ország mint parti, lobogó, kikötő vagy piac szerinti állam megfelelésének értékelése, valamint a jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászat elleni harc iránti elköteleződés szintjének értékelése, figyelembe véve az ország általános fejlettségi szintjét is, megkezdődhet a párbeszéd.

2010 óta a Bizottság több mint 200 olyan esetet vizsgált ki, amelyben feltételezhetően jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászatra került sor; ezek az esetek összesen 27 különböző ország hajóit érintették. A vizsgálatok a Bizottság által gyűjtött vagy a tagállamoktól, harmadik országoktól és más érdekelt felektől kapott információkon alapultak. A kivizsgálások közvetlen következményeként nyolc lobogó szerinti állam (Belize, Brazília, Comore-szigetek, Litvánia, Panama, Guineai Köztársaság, Koreai Köztársaság és Spanyolország) és négy parti állam (Libéria, Guineai Köztársaság, Sierra Leone és Bissau-Guinea) 50-nél is több hajó ellen szabott ki szankciókat több mint 8 millió eurónyi bírság és illeték formájában. Mivel ezekben az esetekben a lobogó szerinti állam, a parti állam vagy mindkettő szankciókat léptetett életbe, az érintett hajókat nem szükséges felvenni a 27. cikk (1) bekezdése szerinti listára. Egyszersmind a Bizottság arra biztatta az érintett lobogó szerinti államokat, hogy vezessenek be igazgatási és szabályozási reformokat, hatékonyabbá téve ezzel halászflottáik tevékenységének ellenőrzését.

Az említett kivizsgálások elsősorban olyan területeken folytak, ahol az IUU-halászat a leginkább elterjedt, és ahol ez a legsúlyosabb hatást gyakorolja nemcsak a tengeri erőforrások állapotára, de a helyi közösségek megélhetésére is. A munka ugyanakkor a közvetlen uniós vonatkozású esetekre összpontosult, azaz olyan hajókra, amelyek érintettek voltak az EU-ba irányuló kivitelben, uniós gazdasági szereplők ellenőrzése alatt álltak, illetve valamely uniós tagállam lobogója alatt tevékenykedtek.

Nyolc regionális halászati gazdálkodási szervezet külön vagy közös listát vezet a saját egyezményi területén belül jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászatot végző vagy azt támogató hajókról. Ezek a listák a lobogó és a kikötő szerinti államok által végzett ellenőrzések fontos eszközei, mivel az ellenőrök adatokat meríthetnek belőlük a kikötői tevékenységekkel és a fogási tanúsítványokkal kapcsolatos kockázatelemzésekhez. Az IUU-rendelet 30. cikke értelmében az EU ezeket a listákat minden évben egyetlen uniós IUU-hajólistában összesíti.

Az uniós IUU-hajólistán szereplő halászhajók nem folytathatnak halászatot tagállami vizeken, nem kaphatnak engedélyt a tagállamoktól és nem bérelhetők a tagállamok által, nem futhatnak be uniós kikötőkbe, nem láthatók el készletekkel és üzemanyaggal, nem váltható a személyzetük, nem vehetnek részt közös műveletekben uniós tagállam lobogója alatt közlekedő halászhajóval, nem vihetnek be halászati termékeket az EU-ba, nem állíthatnak ki fogási tanúsítványt és nem exportálhatnak vagy újraexportálhatnak halászati termékeket az EU-ból.

3.Együttműködés nemzetközi szinten és az érdekelt felek között

3.1. NEMZETKÖZI EGYÜTTMŰKÖDÉS

Az IUU-halászatot az EU önmagában nem képes leküzdeni, a globális változások felgyorsításához elengedhetetlenül fontos a nemzetközi együttműködés. Az EU 2011 szeptemberében az USA-val, 2012 júliusában Japánnal írt alá együttes nyilatkozatot a jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászat elleni küzdelemről. Az EU hajlandó együttműködni az IUU-halászathoz kapcsolódó ügyekben bármely országgal, amely osztja az állományvédelemmel és a halászati erőforrások fenntartható kiaknázásával kapcsolatos értékrendjét.

A Bizottság üdvözli a FAO halászhajók, hűtőhajók és ellátóhajók globális lajstromának létrehozására vonatkozó lépéseit. E kezdeményezés célja a hajók azonosításával kapcsolatos információk és más releváns adatok hozzáférhetővé tétele annak érdekében, hogy az adatok megbízhatóan és gyorsan összehasonlíthatók legyenek egyéb forrásokkal. A Bizottság részt vesz a FAO-nak a fogások dokumentálásával kapcsolatos szakértői konzultációján. Támogatja az IMO-számok alkalmazását a legalább 100 tonna bruttó űrtartalmú hajók esetében, és üdvözli, hogy a FAO Halászati Bizottsága (COFI) nemrégiben jóváhagyta a lobogó szerinti államok teljesítményére vonatkozó önkéntes iránymutatásokat.

A Bizottság szorosan együttműködik az INTERPOL-lal. 2013-tól a Bizottság megfigyelőként vesz részt az INTERPOL környezeti bűnözés ellenes programja keretében felállított, halászati bűnözéssel foglalkozó munkacsoport munkájában. A Bizottság a tagállamokkal karöltve támogatja az INTERPOL SCALE projektjét, mely egy, a halászati bűnözés leleplezését, visszaszorítását és leküzdését célzó globális kezdeményezés.

3.2. EGYÜTTMŰKÖDÉS AZ ÉRDEKELTEKKEL

Amennyire elengedhetetlen az IUU-halászat elleni harc terén a nemzetközi összefogás, annyira fontos az érdekeltekkel való együttműködés is.

Az IUU-halászat leküzdésében jelentős szerepet játszanak a nem kormányzati szervezetek azáltal, hogy azonosítják és dokumentálják a jogellenes halászati tevékenységet, világszerte arra bátorítják a döntéshozókat, hogy tűzzék politikai napirendjükre az IUU-halászat ügyét, továbbá felhívják a nyilvánosság figyelmét e probléma jelentőségére. A nem kormányzati szervezetek már gyakran szolgáltak jól megalapozott bizonyítékkal az IUU-tevékenységekről, és ezeket a Bizottság fel tudta használni különböző vizsgálatai során.

Az IUU-rendelet végrehajtása tekintetében fontos az ágazattal való együttműködés, hisz az elsősorban magát az ágazatot érinti. Az ágazat egyre nagyobb figyelmet fordít az ellátási lánc egyes elemeire annak érdekében, hogy az EU határait kizárólag jogszerűen fogott halászati termékek lépjék át. A jogszerűen tevékenykedő szállítók jól jártak ezzel a szemléletváltással, míg a jogszerűtlenül tevékenykedők hátrányt szenvedtek. Az ágazattól – közvetlenül vagy a nemzeti hatóságokon keresztül – kapott információk jóvoltából a Bizottság számos olyan gyakorlati problémát tudatosított, amelyekre mindenképpen választ kell találni az IUU-rendelet hatékonyságának növelése érdekében.

4.Az IUU-rendelet – További lépések

A végrehajtás során szerzett ötévnyi tapasztalat alapján elmondható, hogy az IUU-rendelet világszerte kedvezően befolyásolta a halászati tevékenységet. Folyamatos együttműködést teremtett az EU és a harmadik államok között. Növelte a tagállamok és a harmadik országok készségét arra, hogy jobban teljesítsék nemzetközi kötelezettségeiket lobogó szerinti, parti, kikötő szerinti vagy piac szerinti államként. A tagállamok és a harmadik országok mára azt is felismerték, hogy az IUU-halászat elleni küzdelemnek konkrét haszna van, többek között a helyi vagy az állami költségvetés magasabb bevételekhez jut, olyan bevételekhez, amelyek máskülönben az IUU-halászat szereplőit gazdagítanák.

Ami a belső feladatokat illeti, a Bizottság folytatni kívánja a jelenleg érvényben lévő rendszer hatékonyabbá tételét, miközben egyszerűsíti és korszerűsíti az IUU-rendelet végrehajtását. Számos technikai részletkérdést azonosítottunk, amelyek javíthatók a jelenlegi jogi szöveg alapján. A cél a jelenlegi rendszer költséghatékonyabbá, egyszerűbbé tétele a papíralapú rendszerről az elektronikus rendszerre való áttérés révén. Ez növelni fogja az ügyletek nyomonkövethetőségét és segít kiszűrni a rendszerből az okmányhamisítást. A Bizottság egy IT-rendszer bevezetésével korszerűsíteni fogja különösen a fogási tanúsítási eljárást, és az Európai Halászati Ellenőrző Hivatallal együttműködésben összehangolt rendszert fog létrehozni az adatok cseréje és összehasonlító ellenőrzése érdekében. Az új IT-rendszer segítségével megszüntethetővé válnak az importellenőrzésekkel kapcsolatos joghézagok és eredményesebben ellenőrizhető lesz az olyan fogási tanúsítványok felhasználása, amelyeket egyszerre több szállítmány részére állítottak ki. Ily módon nehezebbé válna az IUU-termékek származási helyének eltitkolása. A harmonizált kockázatelemzés elő fogja mozdítani a fogási tanúsítványok ellenőrzésének költséghatékonyabb megközelítését és csökkenteni fogja a tagállamok vámhatóságainak adminisztratív terheit. Ezekre a javító intézkedésekre 2015–2016-ban fog sor kerülni.

Ami a külső tennivalókat illeti, a Bizottság a meglévő IUU-problémák megoldása érdekében folytatni fogja a harmadik országokkal megkezdett munkáját kétoldalú együttműködések, dialógusok és olyan hivatalos eljárások keretében, mint az előzetes azonosítási, az azonosítási vagy a listára vételi eljárás.

A Bizottság továbbra is technikai segítséget és fejlesztési támogatást fog nyújtani a harmadik országok részére IUU-problémáik kezeléséhez. Mindez a harmadik országok közigazgatásának kapacitásépítésére vonatkozó célzott intézkedések és uniós fejlesztési támogatási programok révén valósulhat meg, miután a szóban forgó országok szükségletei megállapításra, az azoknak megfelelő programok pedig kijelölésre kerültek.