[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 3.11.2005

COM(2005) 540 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

A Bizottság jelentése a környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló 96/61/EK irányelv végrehajtásáról

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

A Bizottság jelentése a környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló 96/61/EK irányelv végrehajtásáról (EGT vonatkozású szöveg)

BEVEZETÉS

Ezt a jelentést a Bizottság a környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló 96/61/EK tanácsi irányelv[1] (a továbbiakban: irányelv) 16. cikkének (3) bekezdése alapján állította össze. A jelentés a 2000 és 2002 közötti időszakra összpontosít, ezért csak 15 tagállammal foglalkozik. Az irányelv 1999. októberi hatálybalépése óta ez az első jelentés az irányelv végrehajtásáról.

Az irányelv célja, hogy az EU-15 tagállamokban elhelyezkedő mintegy 45 000 nagy ipari létesítmény tekintetében integrált környezetszennyezés-megelőzést és -csökkentést valósítson meg. Ennek révén, az „elérhető legjobb technikák” alapján meghatározott engedélyezési feltételek rendszerén keresztül az irányelv a víz, a levegő és a talaj legjelentősebb szennyezőit és más környezeti hatásokat szabályozza.

Ez a jelentés összefoglalja azokat az információkat, amelyeket a tagállamok a Bizottság által elfogadott kérdőív[2] kitöltésével megadtak. Minden tagállam kitöltötte a kérdőívet. Legtöbb tagállam késve adta meg válaszait. A Bizottság nem ellenőrizte a tagállamok által a kérdőívben megadott valamennyi információt, bár a válaszokat egy külső megbízás[3] keretében elemeztette. Ezzel párhuzamosan, amint azt ez a jelentés részletesen is áttekinti, a Bizottság saját maga is elemezte, mennyire felelnek meg a nemzeti jogszabályok az irányelvnek.

A Bizottság a végrehajtással kapcsolatban több kulcsfontosságú kérdést is felvetett már a 2003 júniusában elfogadott „A fenntartható termelés felé vezető úton” című közleményében.[4] Ez a közlemény mindemellett útjára bocsátott egy konzultációs folyamatot is az irányelv végrehajtásáról és lehetséges továbbfejlesztéséről, amelynek eredményeit ugyancsak figyelembe veszi ez a jelentés.

Általános előrehaladás a végrehajtásban

Az irányelv az új létesítményekre 1999. október 30. óta alkalmazandó, és egyben ez az időpont volt a nemzeti jogba való átültetés határideje is. A meglévő létesítmények esetében az irányelvnek való teljes megfelelés legvégső határideje 2007. október 30., kivéve akkor, ha a létesítményen közben „jelentős változtatást” hajtanak végre.

Késedelmek az átültetésben

Általában véve kijelenthető, hogy az irányelvet a tagállamok jelentős késésekkel ültették át nemzeti jogukba. 2004 végére végre valamennyi EU-15 tagállam átültette az irányelvet, bár némelyik hiányosságokkal.

A Bizottság valamennyi régi tagállam esetében ellenőrizte az átültetést. Jelenleg folyik az új tagállamok átültető jogszabályainak vizsgálata. A tagállamok túlnyomó többségében számos fogyatékosságra derült fény. Több tagállam (Finnország, Svédország és Ausztria) a Bizottság észrevételei alapján módosította jogszabályait, Belgium, Dánia, Franciaország, Németország, Görögország, Hollandia, Luxemburg és Spanyolország ellen azonban jogsértési eljárás van folyamatban. Az Európai Bíróság először 2004-ben, az osztrák jogszabályok kapcsán hozott ítéletet[5] az irányelv hiányos átültetéséről.

Az átültetés különböző módjai

A tagállamok többféle megközelítést alkalmaztak az irányelv átültetése során.

Sok tagállam már korábban is rendelkezett engedélyezési rendszerrel. Többen közülük (például Franciaország és Svédország) csak viszonylag kisebb módosításokat hajtottak végre korábban hatályos nemzeti jogszabályaikon. Ez ugyancsak jelentős különbségeket eredményezett abban, hogy mely tagállam pontosan hogyan ültette át az irányelvet. E tagállamok közül több esetében a mai napig meghatározóak a korábbi rendszer egyes elemei.

Más tagállamok (például Portugália, Spanyolország és Görögország), amelyek korábban nem rendelkeztek engedélyezési rendszerrel, általában új jogszabályokat, új engedélyezési rendszereket és eljárásokat dolgoztak ki, és ebben akkurátusabban követték az irányelv rendelkezéseit. Úgy tűnik azonban, többen közülük késésben vannak a teljes mértékben működő engedélyezési rendszer létrehozásában.

Kevés kiadott engedély

A tagállamok (a 2002 végéig terjedő időszak vonatkozásában) mintegy 45 000 olyan létesítményről számoltak be, amely az irányelv hatálya alá tartozik. Az első jelentéstételi időszak során 5545 létesítmény kapott engedélyt, ebből 4750 jelentős változtatásra, 795 pedig új létesítményként. Ez az összes létesítmény mintegy 13 %-ának felel meg.

Ezek a számok azonban nem jelzik jól a kiadott engedélyek összes számát, mert a jelentéstételhez használt kérdőív nem kért adatokat sem a meglévő létesítményeknek kiadott új engedélyekről, sem a meglévő létesítmények engedélyeinek meghosszabbításáról, illetve módosításáról. Emiatt egyelőre csak részleges kép festhető a végrehajtás állásáról. A tagállamok hozzáláttak a meglévő létesítmények engedélyezéséhez és a meglévő engedélyek feltételeinek felülvizsgálatához is, de erről jelenleg még nem állnak rendelkezésre EU-szinten összesített adatok.

A kevés hozzáférhető adat ugyanakkor jelentős eltéréseket mutat az egyes tagállamok között a kiadott engedélyek számát illetően. Például Olaszország, Spanyolország és Portugália egyaránt tíznél kevesebb „jelentős változtatásra” kiadott engedélyről számolt be, miközben több más tagállam lényegesen több hasonló engedély kiadását jelezte. Görögország nem adott információt a kiadott engedélyek számáról.

Fel kellene gyorsítani a folyamatot, hogy 2007 októberéig megvalósulhasson a teljes végrehajtás

Mint a 2003. júniusi közlemény is rámutat, általánosságban elmondható: több tagállam láthatóan csak kismértékben lépett előre az irányelv gyakorlati végrehajtásában.

Ezért aggodalomra ad okot, hogy közvetlenül a 2007. októberi határidő előtt várhatóan aránytalanul sok engedélykérelmet adnak majd be. Emiatt aránytalan teher hárul az illetékes hatóságokra, amelyek esetleg majd nem tudnak megbirkózni a feladattal. Ennek folytán végül vagy nem sikerül tartani az engedélyek kiadására és módosítására megjelölt határidőt, vagy nem jut elég figyelem az irányelv összes követelményének betartatására.

Ráadásul nem elég, ha egy engedélyt egyszerűen csak kiadnak 2007. október 30-ig. Eddig a dátumig kellő időt kell hagyni arra is, hogy az egyes létesítmények teljes mértékben megfelelhessenek az irányelvnek. Az irányelv 9. cikkének (4) bekezdése értelmében különösen valamennyi létesítménynek az engedélyben meghatározott feltételek szerint kell működnie; az engedélyeknek az elérhető legjobb technikákon kell alapulniuk, és figyelembe kell venniük az érintett létesítmény műszaki jellemzőit, földrajzi elhelyezkedését és a helyi környezeti feltételeket.

A Bizottság ezért továbbra is sürgeti a tagállamokat, hogy átgondolt és proaktív módon igyekezzenek 2007. október 30-ig megfelelni az irányelv valamennyi követelményének.

Az átültetés és a végrehajtás konkrét kérdései

Az üzemeltetők általános kötelezettségei és az engedélykérelmek

Az irányelv e rendelkezéseit a tagállamok általában helyesen ültették át nemzeti jogukba.

A hatóságok együttműködése az engedélyezési eljárásban

A tagállamok különböző rendszereket alakítottak ki a hatóságok együttműködésének biztosítására. Voltak olyan tagállamok, ahol egyetlen hatóságot jelöltek ki, míg másokban több hatóság is rendelkezik hatáskörrel (például Portugáliában, ahol több hatóság is felelős, éspedig mindegyik az eljárás egy-egy részéért: a koordinációért, a konzultációért, illetve az engedélyek kiadásáért). Egyes tagállamokban az érintett hatóságok munkájának összehangolása még összetettebb feladat lehet, például Németországban és Hollandiában, ahol bizonyos körben továbbra is vannak külön vízügyi engedélyek.

Az engedélyezési feltételek meghatározása az elérhető legjobb technikák alapján

A helyzet nagymértékben eltér az egyes tagállamokban. Van, ahol útmutató dokumentumokat dolgoztak ki az illetékes hatóságok segítésére, máshol nem készültek ilyen dokumentumok. Egyes tagállamok az elérhető legjobb technológiák alapján ágazati jogszabályokat fogadtak el.

A tagállamok túlnyomó többsége jelezte, hogy az elérhető legjobb technikákat leíró referenciadokumentumokat (a továbbiakban: BREF), amelyeket a Bizottság az irányelvben az elérhető legjobb technikákra vonatkozó információcserét szabályozó 16. cikk (2) bekezdése alapján tett közzé, általában és konkrét esetekben, az elérhető legjobb technikák meghatározása során figyelembe veszik. Ez azonban nem valósul meg következetesen valamennyi irányadó jogszabályban. Megjegyzendő, hogy az Európai Bíróság egyik végzésében[6] egy BREF-re támaszkodva határozta meg a hulladék fogalmát.

Az engedélyben kikötött feltételek és a létesítményeken végrehajtott változtatások

A legtöbb tagállam beépítette nemzeti jogába az irányelvben az engedélyben kikötött feltételek tartalmára és a meglévő létesítményeken az üzemeltető által végrehajtott változtatások szabályozására előírt követelményeket. Egyedül az Egyesült Királyság számolt be arról, hogy külön útmutatót adott ki annak érdekében, hogy segítse az illetékes hatóságokat az üzemeltetésben végrehajtott „jelentős változtatás” fogalmának értelmezésében.

Több (legalább nyolc) tagállam élt azzal, az irányelvben biztosított lehetőséggel, hogy bizonyos követelményeket általánosan kötelező előírások – általában jogszabályok – formájában határozzanak meg ahelyett, hogy minden egyes engedélyben külön előírnák őket. Sok esetben ezek az előírások már az irányelv hatálybalépése előtt hatályban voltak.

Az engedélyek felülvizsgálata és módosítása

A szabályozó rendszer dinamizmusa szempontjából kulcsfontosságú az engedélyek időszakos felülvizsgálata és módosítása. Az engedélyek felülvizsgálatával és módosításával kapcsolatban valamennyi tagállam jogszabályi előírásokra támaszkodik. Több tagállam azonban nem alakította ki egyértelműen a felülvizsgálat eljárási kereteit, ezen belül például nem határozta meg konkrétan, milyen gyakran kell elvégezni a felülvizsgálatot.

Környezetminőségi szabványok

Valamennyi tagállam jelezte, hogy nemzeti vagy regionális jogszabályban megtörtént annak a követelménynek az átültetése, hogy további feltételeket kell megszabni az irányelv keretében kiadott engedélyekben mindenkor, ha valamely környezetminőségi szabvány szigorúbb feltételeket ír elő, mint amelyek az elérhető legjobb technikákkal teljesíthetők. A legtöbb tagállam ugyanakkor nem számolt be arról, hogy ilyen eset előfordult volna. Ez lehet amiatt, hogy nem sikerült maradéktalanul átültetni a vonatkozó rendelkezést, de amiatt is, hogy a konkrét esetekben az elérhető legjobb technikák elegendő biztosítékot adnak a környezetminőségi szabványok betartásához. Előbbi esetben ugyanakkor a környezetminőségi szabvány alkalmazását előíró másik közösségi jogi eszköz értelmében fennáll a tagállam azon kötelezettsége, hogy megfeleljen a kérdéses szabványnak.

Az engedélyben foglalt feltételek teljesítése

A legtöbb tagállam – általában helyszíni ellenőrzés formájában – meghatározta az engedélyben foglalt feltételek betartásának ellenőrzésére szolgáló eljárást. Az ellenőrzések gyakorisága, illetőleg az üzemeltető vagy más, nem közigazgatási szerv (például hitelesített laboratórium) által folytatott „önellenőrzés” terén ugyanakkor nem egységes a tagállamok gyakorlata. A legtöbb tagállam előírta, hogy az üzemeltető köteles rendszeresen tájékoztatni az illetékes hatóságokat a kibocsátás folyamatos ellenőrzése során nyert eredményekről. Egyes tagállamok jelenleg is dolgoznak a rendszeres helyszíni ellenőrzés eljárási kereteinek kialakításán.

Az eljárások és az ellenőrzés gyakorisága nagymértékben eltér az egyes tagállamokban. Svédországban például átlagban kétévente hajtanak végre helyszíni ellenőrzést minden létesítményben, Franciaországban éves ellenőrzési program van érvényben, Spanyolországban pedig az illetékes hatóságok saját kezdeményezésük alapján végzik az ellenőrzéseket.

A végrehajtási intézkedések (közigazgatási és büntetőjogi eljárások) száma tekintetében is jelentős eltérés van a tagállamok között. Hollandia például 310 ilyen intézkedésről számolt be, Franciaországban 148 eredményes büntetőeljárást kezdeményeztek, több tagállam pedig nem szolgáltatott adatot a jelentéstételi időszakban lefolytatott végrehajtási intézkedések számáról és típusáról.

Tájékoztatás és a nyilvánosság részvétele

Minden tagállam beszámolt olyan jogszabályokról, amelyek gondoskodnak arról, hogy az információk hozzáférhetők legyenek a közvélemény számára, és a közvélemény részt vehessen az engedélyezési eljárásban. A tagállamok jellemzően körülbelül egy hónapban határozzák meg az engedélykérelmekről folytatott nyilvános konzultáció időtartamát.

Néhány tagállam (például Írország) jelezte, hogy lépéseket tettek annak érdekében, hogy aktívan tájékoztassák a közvéleményt az információhoz és a részvételhez fűződő jogaikról (például kiadványok, tájékoztató füzetek, információs kampányok, az interneten közzétett információk révén). A nyilvánosság általában konkrétan, az egyes engedélyekhez kapcsolódóan kap tájékoztatást (például a napilapokban vagy hivatalos hirdetőtáblákon).

A tagállamok nem számoltak be arról, hogy a környezeti információkhoz való hozzáférés szabadságáról szóló 90/313/EGK irányelv[7] előírásai lényeges hatást fejtettek volna ki például a bizalmas kereskedelmi és ipari információk vonatkozásában.

Határokon átterjedő hatások

A tagállamok csak igen korlátozott számú határokon átnyúló együttműködésről számoltak be. Ez talán annak tudható be, hogy nem sikerült teljes mértékben teljesíteni azt a kötelezettséget, amely szerint határokon átterjedő hatások lehetősége esetén az érintett tagállamok illetékes hatóságainak együtt kell működniük. A tagállamok többsége nem adott számot olyan eljárásokról, amelyek kellő lehetőséget biztosítanának a nyilvánosság számára a más tagállamokban folyamatban lévő engedélyezési eljárásokkal kapcsolatos információkhoz való hozzáférésre, illetve az eljárásokban való részvételre.

A kibocsátási határértékek bejelentése

Nehéz olyan egyértelmű megállapításokat tenni, amelyek a tagállamok által korábban bejelentett reprezentatív kibocsátási határértékekhez képest megmondják, növekedőben vagy csökkenőben vannak-e ezek az értékek. A várható konvergencia kimutatása céljából a legtöbb esetben lehetetlen összehasonlításokat tenni a bejelentett kibocsátási határértékek között, mert a tagállamok ezeket az értékeket az engedélyekben eltérően határozzák meg (például eltérő időintervallumra vagy eltérő statisztikai követelmények alapján). A szóban forgó adatok korlátozott felhasználhatóságára tekintettel a Bizottság a jövőben arra fog törekedni, hogy az adatszolgáltatás jobban megfeleljen a hozzá fűzött reményeknek, különösen az irányelv felülvizsgálatával összefüggésben.

Beérkezett észrevételek az irányelvvel kapcsolatban

Az irányelv megítélése általában pozitív

Bár több tagállam is hangsúlyozta, hogy a jelentéstételi időszak alatt kevés gyakorlati tapasztalatot szerzett az irányelv végrehajtásában, a tagállamok általános nézete, hogy az irányelv hatékony eszköz az ipari létesítmények által okozott szennyezés elleni harcban, és számos előnnyel szolgál különösen az integrált és preventív megközelítésmódot, az engedélyben előírt feltételeknek az elérhető legjobb technikák alapján való kielégítését, az engedélyek módosítását, a folyamatok figyelemmel kísérésének javítását, valamint az engedélyezési eljárásban az információkhoz való hozzáférést és a nyilvánosság részvételét illetően. Néhány tagállam kiemelte, hogy az irányelv végrehajtása nyomán egyszerűsödött a közigazgatási háttér, és javult az illetékes hatóságok és az üzemeltetők közötti párbeszéd. A Bizottság által az irányelv 16. cikkének (2) bekezdése alapján kiadott BREF-ekről azt tartják, hogy hasznos eszközként használhatók az elérhető legjobb technikák kijelölésében és terjesztésében.

Néhány tagállam jelezte, hogy kívánatos volna nagyobb műszaki koherenciát elérni az irányelv és más, az ipar szennyezőanyag-kibocsátására irányadó közösségi jogszabályok, különösen a nagy tüzelőberendezésekből származó egyes szennyező anyagok levegőbe történő kibocsátásának korlátozásáról szóló 2001/80/EK irányelv[8] és a hulladékok égetéséről szóló 2000/76/EK irányelv[9] között.

További észrevételek

A Bizottság mintegy 100 választ kapott az irányelvről szóló 2003-as közleményére.[10] Az érdekeltek túlnyomó többsége nem sürget gyökeres változtatásokat az irányelvben, de nagyobb stabilitást igényel a szabályozás terén. Több beérkezett válasz ugyanakkor műszaki módosításokat javasol az irányelv javítása érdekében.

Több tagállam (különösen az Egyesült Királyság és Hollandia) és néhány ipari szövetség ezzel szemben nagyobb módosításokat sürget az irányelvben annak érdekében, hogy a jelenlegi, az elérhető legjobb technikákon alapuló engedélyezési eljárások alternatívájaképpen nagyobb tere legyen a kibocsátásokkal való kereskedésnek, elsősorban az NOx és az SO2 vonatkozásában. Az érdekeltek lényegében egyöntetűen igénylik továbbá útmutató dokumentumok kidolgozását az irányelv végrehajtásával kapcsolatos legfontosabb kérdésekről.

2004. február 28-i állásfoglalásában az Európai Parlament általában véve pozitív véleményének adott hangot az irányelvvel kapcsolatban, és felhívta a tagállamokat, hogy a szükséges mértékben tegyenek meg mindent az irányelv végrehajtása érdekében. Az Európai Parlament ugyanakkor aggódik a „végrehajtásban tapasztalható jelentős eltérések” miatt, és sürgeti a tagállamokat, hogy szenteljenek több energiát az irányelv végrehajtásának és útmutató dokumentumok kidolgozásának.

A következő lépések: cselekvési terv és az irányelv felülvizsgálata

Az irányelv végrehajtása során felmerült fontosabb kihívások és kérdések tudatában a Bizottság több tagállam esetén is aggódik az irányelv végrehajtásának ütemét illetően, ezért úgy határozott, hogy fokozza erőfeszítéseit, és az alábbiaknak megfelelően igyekszik a lehető legtöbbet megtenni a teljes megfelelés zökkenőmentes, késedelem nélküli biztosítására.

1. teendő: gondoskodni kell az irányelv teljes körű átültetéséről

Néhány tagállam még mindig nem ültette át nemzeti jogába megfelelően az irányelvet. Emiatt jogsértési eljárások indultak. A Bizottság a teljes átültetés érdekében következetesen végigviszi ezeket a jogsértési eljárásokat.

2. teendő: javítani kell az irányelv 2007. október 30-ig esedékes teljes végrehajtása felé való haladás figyelemmel kísérését

Az irányelv 2007-ig való teljes végrehajtása a tagállamok jelentős részét nagy kihívás elé állítja. Gyors haladás és erősebb politikai támogatás szükséges, és a nemzeti közigazgatásnak és az illetékes hatóságoknak igazgatási erőforrásokat kell mozgósítaniuk az irányelv idejében történő végrehajtása érdekében.

A Bizottság ehhez mutatókat dolgoz ki, amelyek rendszeres jelleggel tájékoztatnak a tagállamok által a 2007. október 30-i határidő teljesítése felé tett haladásról. A mutatók különösen a megjelölt létesítmények, illetve a tagállamok által kiadott és módosított engedélyek számára vonatkozó adatokat tartalmaznak. Ezek az információk a nyilvánosság számára többek között az interneten keresztül lesznek hozzáférhetők.

A Bizottság azt is tervezi, hogy látogatásokat tesz azoknál a tagállami hatóságoknál, ahol még sok tennivaló akad az irányelv teljes végrehajtásához.

3. teendő: ellenőrizni kell a megfelelést

A Bizottsághoz eddig nem sok olyan panasz érkezett, hogy az irányelvet egy-egy konkrét létesítményben nem megfelelően tartják be.

Tekintettel azonban arra, hogy az irányelv rugalmasságával vissza lehet élni, a Bizottság több kezdeményezést is tett az irányelv betartásának ellenőrzésével kapcsolatban.

- A Bizottság fokozza az európai szennyezőanyag-kibocsátási nyilvántartás (az EPER)[11] használatát, ebben kikeresi a legfontosabb ipari kibocsátókat, és gondosabb ellenőrzés alá vonja ezekben a létesítményekben az irányelv betartását. Ennek keretében a Bizottság máris azonosította azokat a létesítményeket, amelyek egy-egy szennyező anyagból jelentős mennyiséget bocsátanak ki,[12] és figyelemmel fogja kísérni a tagállamok által annak érdekében tett intézkedéseket, hogy ezek a létesítmények 2007. október 30-ára teljes mértékben megfeleljenek az irányelvnek.

- A Bizottság emellett útjára indított egy projektet, amelyben tovább áttekinti az irányelv tagállami végrehajtását, és az irányelv hatálya alá tartozó harminc, az EU különböző területeiről kiválasztott létesítmény vonatkozásában megvizsgálja, milyen mértékben felel meg az engedély és a létesítmény működése az irányelv követelményeinek.

- 2006-ban a Bizottság útjára indít egy másik projektet, amelyben tanulmányozza, milyen mértékben felelnek meg az irányelv követelményeinek az egyes tagállamokban elfogadott általánosan kötelező előírások.

Ha olyan esetekre derül fény, amelyekben az irányelv alkalmazása nem kielégítő, a Bizottság mindent megtesz, ami szükségesnek mutatkozik, ideértve jogsértési eljárások esetleges kezdeményezését is. Ebben az összefüggésben az Európai Bíróság egyik, Görögországgal szemben nemrégiben meghozott ítélete[13] jelentős következményekkel járhat az irányelv vonatkozásában később esetleg kezdeményezendő jogsértési eljárásokra. A Bíróság ítélete szerint Görögország nem teljesítette az ipari létesítmények által okozott levegőszennyezés elleni küzdelemről szóló 84/360/EGK irányelvből[14] eredő kötelezettségét, mert egy Linoperamatában lévő erőmű vonatkozásában nem határozta meg az elérhető legjobb technológia fokozatos átvételére vonatkozó politikákat és stratégiákat.

4. teendő: véglegesíteni kell az első BREF-csomagot, és meg kell kezdeni felülvizsgálatát

A BREF-ek fontos eszközt jelentenek az irányelv végrehajtásához. A Bizottság mindent megtesz, hogy az első BREF-csomag (32 referenciadokumentum) 2005 vége felé elnyerje végleges formáját. Emellett jelenleg folyik az egyeztetés a tagállamokkal és az érintett ágazatokkal néhány olyan meglévő BREF felülvizsgálatáról, amelyekkel összefüggésben kutatáson alapuló lényeges új információk és ismeretek állnak rendelkezésre. A felülvizsgálat 2005 végén meg is kezdődhet.

5. teendő: tisztázni kell néhány jogi természetű kérdést, és műszaki szempontból felül kell vizsgálni az irányelvet

A tagállamokkal a közelmúltban folytatott konzultáció alapján világossá vált, hogy a végrehajtás támogatása érdekében leginkább az irányelv I. mellékletében található tevékenységleírások, valamint a „létesítmény” fogalma vonatkozásában van szükség további iránymutatásra. A Bizottság a tagállamokkal szoros együttműködésben ezért támogatja egy ilyen iránymutatás kidolgozását, amely 2006-ra elkészül, és az interneten lesz olvasható. Ez az iránymutatás többek között az irányelv elfogadása óta kiadott bizottsági értelmezéseken alapul majd.

A Bizottság számára az is világossá vált, hogy egyes kétértelműségek kiküszöbölése és a jobb szabályozás biztosítása érdekében az irányelv műszaki felülvizsgálatra szorul. Emellett a hatodik környezetvédelmi cselekvési program[15] keretében kidolgozott tematikus stratégiák rámutattak arra, hogy az irányelv jelentős mértékben hozzájárulhat ezekhez a kezdeményezésekhez, és az irányelv lehetséges módosításai (különösen a tárgyi hatály módosítása) során erre a szempontra is tekintettel kell lenni.

6. teendő: a „jobb szabályozás” összefüggésében elemezni kell az ipari szennyezőanyag-kibocsátásra irányadó jogszabályok karcsúsításának lehetőségeit

Az irányelv végrehajtásáról szóló közleménnyel 2003-ban útjára indított konzultációs folyamat, valamint a Tanácsban folytatott megbeszélések (különösen a jogi szabályozás egyszerűsítésére irányuló tevékenység[16]) és a Bizottság nemrégiben „Jobb szabályozás a növekedés és a munkahelyteremtés területén az Európai Unióban” címen kiadott közleménye[17] egyaránt afelé mutatnak, hogy felül kell vizsgálni az irányelv és más jogszabályok kölcsönhatását. Ezzel a kérdéssel a környezetvédelmi jog végrehajtásának és alkalmazásának elősegítésére létrehozott európai uniós hálózat, az IMPEL jelentései[18] is külön foglalkoztak.

Az irányelv felülvizsgálatával összefüggésben a Bizottság ezért vizsgálja, hogyan lehetne karcsúsítani az ipari szennyezőanyag-kibocsátásokra jelenleg irányadó szabályozást (a környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló irányelvet, illetőleg a vonatkozó ágazati jogszabályokat, például a nagy tüzelőberendezésekről, a hulladékok égetéséről és a szerves oldószerekről[19] szóló irányelveket).

7. teendő: elemezni kell a piaci alapú megoldások és más ösztönzők alkalmazásának lehetőségét

Az irányelv az elérhető legjobb technikák meghatározásával dinamikus koncepción alapszik. A gyakorlatban azonban ha egy engedélyt kiadtak, akkor az illetékes hatóság intézkedéseitől függően az üzemeltetők minimalista, merev hozzáállást is tanúsíthatnak annak biztosításával, hogy a létesítmény a szó szoros értelmében kielégíti az engedélyben előírt feltételeket.

A Bizottság ezért az irányelv felülvizsgálata során megfontolja olyan ösztönzők kialakítását – például piaci alapú eszközökkel: kibocsátáskereskedelmi rendszerek, adók, illetékek stb. révén –, amelyek arra bátorítják az üzemeltetőket, hogy lépjenek túl az irányelv értelmében előírt hatósági követelményeken, és támogassák az innovatív környezetvédelmi technológiákat.

Záró megjegyzések

Az irányelv felülvizsgálata folytatódik 2006-ban is, majd ezt követően 2007-ben egy bizottsági közleménnyel zárul, amelynek kíséretében a Bizottság szükség szerint jogszabályjavaslatot is előterjeszt. A Bizottság jelenleg egy tanácsadó csoport összeállításán fáradozik, amely az irányelv felülvizsgálata kapcsán gondoskodik majd a tagállamokkal és más érdekeltekkel folytatandó konzultációs folyamatról és a szoros párbeszédről. A 2006-os évben közmeghallgatásra is sor kerül.

Az irányelv felülvizsgálata során meg kell határozni, mennyiben javítható működése, különösen az ipari szennyezőanyag-kibocsátást szabályozó más jogszabályokhoz fűződő viszonya tekintetében; ennek során azonban nem szabad engedni sem az alapelvekből, sem az ambíciókból. Mindez ugyanakkor nem térítheti el a tagállamokat attól, hogy az irányelvet alkalmas módon és időben végrehajtsák. A tagállamoknak különösen az irányelv 2007. október 30-ig történő teljes végrehajtását kell első számú prioritásként kezelniük.

[1] HL L 257., 1996.10.10., 26. o.

[2] A Bizottság 1999. május 31-i 1999/391/EK határozata a környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről (IPPC) szóló 96/61/EK tanácsi irányelvvel kapcsolatos kérdőívről (HL L 148., 1999.6.15., 39. o.)

[3] „Analysis of Member States’ first implementation reports on the IPPC Directive” (Az IPPC-irányelv első tagállami végrehajtási jelentéseinek elemzése), LDK-ECO, 2004. június, l. http://europa.eu.int/comm/environment/ippc/ippc_ms_implementation.htm#ImplementationReps

[4] COM(2003) 354 végleges, „On the Road to Sustainable Production, Progress in implementing Council Directive 96/61/EC concerning integrated pollution prevention and control” (A fenntartható termelés felé vezető úton: előrehaladás a környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló 96/61/EK tanácsi irányelv végrehajtásában)

[5] C-78/04 Bizottság kontra Ausztria (2004. november 18-i ítélet, HL C 6., 2005.1.8., 18. o.)

[6] C-235/02 Előzetes döntéshozatal iránti kérelem (2004. január 25-i végzés, HL C 94., 2004.4.17., 13. o.)

[7] HL L 158., 1990.6.23., 56. o.

[8] HL L 309., 2001.11.27., 1. o.

[9] HL L 332., 2000.12.28., 91. o.

[10] A konzultációról bővebben a következő internetcím ad tájékoztatást: http://europa.eu.int/comm/environment/ippc/ippc_ms_implementation.htm#CommCommunication

[11] A 2000/479/EK határozat (HL L 192., 2000.7.28.), lásd még: www.eper.cec.eu.int

[12] Lásd az EPER felülvizsgálatáról szóló jelentést: http://www.eper.cec.eu.int/eper/documents/EPER%20Review%20report,%20final.pdf

[13] C-364/03 Bizottság kontra Görögország (2005. július 7-i ítélet, HL C 217., 2005.9.3., 9. o.)

[14] HL L 188., 1984.7.16., 20. o.

[15] 1600/2002/EK határozat a hatodik közösségi környezetvédelmi cselekvési program megállapításáról (HL L 242., 2002.9.10., 1. o.)

[16] Lásd például az Európai Tanács 2005. március 23-i ülésének következtetéseit: http://ue.eu.int/ueDocs/cms_Data/docs/pressdata/en/ec/84335.pdf

[17] COM(2005) 97 végleges, 2005.3.16.

[18] Lásd: http://europa.eu.int/comm/environment/impel/

[19] A Tanács 1999. március 11-i 1999/13/EK irányelve a szerves oldószerek egyes tevékenységeknél és berendezésekben történő felhasználása során keletkező illékony szerves vegyületek kibocsátásának korlátozásáról (HL L 85., 1999.3.29., 1. o.)