[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 27.10.2006

COM(2006) 658 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE

A KIOTÓI CÉLKITŰZÉSEK ELÉRÉSE IRÁNYÁBAN TETT ELŐRELÉPÉS (az üvegházhatást okozó gázok Közösségen belüli kibocsátásának nyomon követését szolgáló rendszerről és a Kiotói Jegyzőkönyv végrehajtásáról szóló 280/2004/EK európai parlamenti és tanácsi határozat előírása alapján) {SEC(2006) 1412}

TARTALOMJEGYZÉK

1. Összefoglalás 3

2. A jelenlegi folyamat 1990–2004 5

2.1. Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának tendenciái 5

2.2. Az üvegházhatást okozó gáz-kibocsátás intenzitása 2004-ben 6

2.3. Az üvegházhatást okozó gáz-kibocsátások 2004-ben, 2003-hoz viszonyítva 7

2.4. A főbb gazdasági ágazatok kibocsátási tendenciái 8

3. Tervezett előrelépés 1990–2008/2012 11

3.1. Előrejelzések tagállamonként 11

3.1.1. EU-25 11

3.1.2. EU-15 13

3.1.3. EU-10 13

3.1.4. Csatlakozó és tagjelölt országok 13

3.2. Az Európai Éghajlatváltozási Program (ECCP) végrehajtása 14

3.3. Az EU kibocsátási egységei kereskedelmi rendszerének (ETS) alkalmazása 14

3.4. A kiotói mechanizmusok tervezett használata 15

3.5. Szénelnyelők tervezett alkalmazása 15

1. ÖSSZEFOGLALÁS

A Kiotói Jegyzőkönyv értelmében az Európai Közösség (EK) vállalta, hogy 2008–12-re a bázisév szintjeihez[1] képest 8%-kal csökkenti az üvegházhatást okozó gáz-kibocsátását. A nyilvántartás legutóbbi (2004-es) rendelkezésre álló adatain alapulva, az EU-15-ben az üvegházhatást okozó gázok összes kibocsátása a földhasználat, a földhasználat-változás és az erdőgazdálkodás (LULUCF) nélkül 0,9%-kal, ezekkel együtt pedig 3,0%-kal alacsonyabb, mint a bázisévben. 2003-hoz viszonyítva az EU-15 üvegházhatást okozó gáz-kibocsátása 0,3%-kal nőtt 2004-ben. A tagállamok által június 6-ig benyújtottakon alapuló, előrejelzésekre vonatkozó adatok azt mutatják, hogy az EK eléri a kiotói célkitűzéseit, de csak a következő feltételekkel:

- a jelenleg megbeszélések tárgyát képező valamennyi európai szintű vagy nemzeti szintű kiegészítő intézkedést[2] a kibocsátásoknak a kötelezettségvállalási időszakban való megváltoztatásához megfelelő időben és teljes körűen hatályba léptetnek.

- a kiotói mechanizmusokat a teljes tervezett mértékükben alkalmazzák

- a 3. cikk (3) és (4) bekezdésébe tartozó tevékenységekből (szénelnyelők) származó eltávolítások a tagállamok által tervezett mértékben járulnak hozzá a folyamathoz

A tervezett és a jelenlegi kibocsátások közötti különbség egyértelműen rámutat arra, hogy a tagállamoknak fel kell gyorsítaniuk az erőfeszítéseiket a politikák és intézkedések tervezett végrehajtása területén. Az EU éghajlatváltozási politikájának egyik alappillére az EU kibocsátási egységeinek kereskedelmi rendszere. A 2008–2012 közötti időszakot átfogó 2. nemzeti kiosztási tervek tagállamok általi benyújtása folyamatban van. Kevesebb mint két évvel a kiotói 1. kötelezettségvállalási időszak kezdete előtt döntő fontosságú, hogy a tagállamok úgy alkalmazzák nemzeti kiosztási tervüket, hogy biztosítsák a csökkentésre vonatkozó kötelezettségeik teljesítését.

1. ábra: A jelenlegi és a tervezett kibocsátások az EU-25 és az EU-15 tekintetében

[pic]

Az EU-25[3] összes üvegházhatást okozó gáz-kibocsátása 2004-ben 7,3%-kal maradt a bázisévben mért szintek alatt a LULUCF kibocsátásai és eltávolításai nélkül. Az EU-25 üvegházhatást okozó gáz-kibocsátásai 2004-ben a második egymást követő évben emelkedtek, 2003-hoz viszonyítva 0,4%-kal — és mára elérték a legmagasabb szintet 1997 óta, amikor a Kiotói Jegyzőkönyvet elfogadták.

2010-ig az EU-25 összes üvegházhatást okozó gáz-kibocsátása előreláthatóan körülbelül 4,6%-kal marad a bázisév szintjei alatt, figyelembe véve valamennyi, már elfogadott meglévő hazai politikát és intézkedést. A tervezett csökkentés 8,1% a jelenleg már tárgyalás alatt álló kiegészítő hazai politikákkal és intézkedésekkel, és 10,8% a kiotói mechanizmusok és a szénelnyelők figyelembe vételével.

2010-ig az EU-15 két tagállama, Svédország és az Egyesült Királyság haladnak azon az úton, hogy célkitűzéseiket kizárólag a meglévő hazai politikák és intézkedések alkalmazásával érjék el 2010-ben. Ezen kívül előreláthatóan hat tagállam éri el a célkitűzéseit a már tárgyalás alatt álló kiegészítő hazai politikákkal és intézkedésekkel, a kiotói mechanizmusok és a szénelnyelők alkalmazásával. Hét tagállam (Ausztria, Belgium, Dánia, Írország, Olaszország, Portugália és Spanyolország) jelezte, hogy nem éri el célkitűzéseit valamennyi beszámított intézkedés alkalmazásával. E tagállamoknak további kibocsátás-csökkentési politikákat és intézkedéseket[4] kell meghatározniuk .

2010-ig előreláthatólag mind a nyolc új tagállam teljesíti, vagy még túl is teljesíti a kiotói célkitűzéseit a meglévő hazai politikákkal és intézkedésekkel. A legtöbb országban azonban a kibocsátás növekszik majd 2004 és 2010 között. Szlovénia jelezte, hogy kiotói célkitűzéseit a megtárgyalt kiegészítő politikákkal és intézkedésekkel, valamint szénelnyelőkkel teljesíti.

2. A JELENLEGI FOLYAMAT 1990–2004

2.1. Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának tendenciái

Az EU ellenőrzési mechanizmusának keretében az EU-15 valamennyi tagállama valamennyi gáz tekintetében átadta az üvegházhatást okozó gázok nyilvántartásának adatait az 1990–2004 közötti időszakra nézve. Három tagállamnál néhány év vagy gáztípus tekintetében hiányosság tapasztalható (Görögország, Írország, Luxemburg). A legtöbb új tagállam átadta az üvegházhatást okozó gázok nyilvántartásának az 1990–2004 közötti időszakra vonatkozó adatait. Sokuk tekintetében áll fenn hiányosság a fluorozott gázokra vonatkozó jelentéstételt illetően.

A tagállamok üvegházhatást okozó gáz-kibocsátásainak tendenciája nagy mértékű változatosságot mutat. Az EK teljes, üvegházhatást okozó gáz-kibocsátását a két legnagyobb kibocsátó, Németország és az Egyesült Királyság uralja, amelyek az EU-25 teljes, üvegházhatást okozó gáz-kibocsátásának körülbelül egyharmadáért felelősek. E két tagállam a teljes üvegházhatást okozó gáz-kibocsátás 316 millió tonnás csökkenését érte el 1990-hez viszonyítva.

Olaszország és Franciaország a harmadik és a negyedik legnagyobb kibocsátó, 12%-os, illetve 11%-os részesedéssel. Olaszország üvegházhatást okozó gáz-kibocsátása körülbelül 12%-kal haladta meg az 1990-es szintet 2004-ben. Az olasz üvegházhatást okozó gáz-kibocsátás 1990 óta növekedett, elsődlegesen a közúti közlekedésből, a villamosenergia- és hőtermelésből, valamint a kőolajfinomításból eredően. Franciaország kibocsátásai 1%-kal maradtak az 1990-es szintek alatt 2004-ben. Franciaországban az adipinsav-termelésből származó N2O-kibocsátás nagymértékű csökkentését érték el, de a közúti közlekedésből származó CO2-kibocsátás jelentősen növekedett 1990–2004 között.

Spanyolország és Lengyelország az ötödik és a hatodik legnagyobb kibocsátó az EU-25-ben, az összes üvegházhatást okozó gáz-kibocsátás körülbelül 9%, illetve 8%-áért felelősek. Spanyolország 48%-kal növelte a kibocsátásait 1990–2004 között. Ez nagymértékben a közúti közlekedésből, a villamosenergia- és hőtermelésből, valamint a feldolgozóiparból származó kibocsátás növekedésének volt köszönhető. Lengyelország 16%-kal csökkentette az üvegházhatást okozó gáz-kibocsátását 1990-2004 között (32%-kal a bázisévtől számítva, amely Lengyelország esetében 1988). A kibocsátás-csökkentés főbb tényezői Lengyelországban — mint más új tagállamokban is — a nem energiahatékony nehézipar hanyatlása, és a gazdaság átfogó szerkezetátalakítása volt az 1980-as évek végén és az 1990-es évek elején. A figyelemre méltó kivétel a közlekedés volt (különösen a közúti közlekedés), ahol a kibocsátás körülbelül 16%-kal nőtt.

2004-ben 10 tagállam üvegházhatást okozó gáz-kibocsátása haladta meg a bázisév szintjeit, míg a fennmaradó 13 tagállam kibocsátása a bázisév szintjei alatt maradt (Ciprus és Málta nem rendelkeznek kiotói célkitűzéssel). Az üvegházhatást okozó gáz-kibocsátás százalékos arányának a bázisévtől 2004-ig bekövetkező változása –60%-tól (Litvánia) +48%-ig (Ciprus és Spanyolország) terjed. Az új tagállamok a 2004-es összes kibocsátásból 15%-kal részesednek.

2.2. Az üvegházhatást okozó gáz-kibocsátás intenzitása 2004-ben

Az EU-25-ben az egy főre eső éves üvegházhatást okozó gáz-kibocsátás 1990-2004 között 1 tonnával csökkent, ami 9%-os mérséklődésnek felel meg. Az EU-15-ben az egy főre eső üvegházhatást okozó gáz-kibocsátás körülbelül 6%-kal csökkent, nagymértékben a németországi és az egyesült királyságbeli csökkentéseknek köszönhetően.

Az EU-15-ben mértet is meghaladó jelentős csökkentések ellenére az új tagállamok GDP arányában számított kibocsátásai jóval meghaladják az EU-15 átlagát. Ez jelzi az új tagállamok gazdasági növekedési potenciálját az üvegházhatást okozó gáz-kibocsátás további csökkentése mellett. A GDP arányában számított üvegházhatást okozó gáz-kibocsátás az EU-15 tekintetében 25%-kal csökkent az 1990–2004 közötti időszakban. E folyamatos csökkenés az üvegházhatást okozó gáz-kibocsátás és a gazdasági növekedés elválását jelzi.

2. ábra: Üvegházhatást okozó gáz-kibocsátások, GDP, energiafogyasztás és CO 2 -kibocsátás az EU-15 tekintetében

[pic]

2.3. Az üvegházhatást okozó gáz-kibocsátások 2004-ben, 2003-hoz viszonyítva

Az üvegházhatást okozó gáz-kibocsátások 2003–2004-es növekedése főként a következőknek tudható be: a) a közúti közlekedésből (+1,5%), a vas- és acélgyártásból (+5,4%), és a kőolaj-finomításból (+3,3%) származó magasabb CO2-kibocsátás, valamint b) a hűtésből és légkondicionálásból származó magasabb HFC-kibocsátás (+12,1%). A közúti szállításban a gázolaj-fogyasztásból származó jelentős CO2-növekedést (+5%) csak részben ellensúlyozta a benzinfogyasztásból származó CO2-csökkenés (-3,2%).

Az üvegházhatást okozó gázok jelentős csökkenése 2003–2004 között többek között a következő területeken volt megfigyelhető: a) a háztartásokból és a szolgáltatásokból (-1,4%), és a villamosenergia- és hőtermelésből (-0,3%) származó CO2-kibocsátás, valamint b) a hulladéklerakókból (-4,3%), a szénbányászatból és szénkezelésből (-16,5%) származó CH4-kibocsátás.

2003-2004 között Spanyolországban és Olaszországban volt tapasztalható az abszolút értelemben vett legnagyobb mértékű kibocsátás-növekedés. A spanyol kibocsátás-növekedés főként a villamosenergia- és hőtermelésből, más feldolgozóipari ágazatok energiafogyasztásából, a közúti közlekedésből, valamint a vas és acélgyártásból származó CO2 tekintetében következett be. A villamosenergia- és hőtermelésből származó erőteljes növekedés a termikus villamosenergia-termelés alacsony vízenergia-termelésnek köszönhető erőteljes növekedését tükrözi. Olaszországban a CO2-kibocsátás javarészt az olajfinomítás és a közúti közlekedés területén növekedett. Pozitívumként kell említeni, hogy 2004-ben Németország, Dánia és Finnország tekintetében kibocsátás-csökkenés volt megfigyelhető. A német kibocsátás-csökkenések elsődlegesen a háztartásokból és a szolgáltatásokból, valamint a közellátási célú villamosenergia- és hőtermelésből származó CO2 tekintetében következtek be, míg a vas- és acélgyártás CO2-kibocsátása növekedett. A dán és finn kibocsátás-csökkenés főként a villamosenergia- és hőtermelésből származó CO2-nak tudható be, ami nagyobb arányú vízenergia-termelést tükröz a skandináv villamosenergia-piacon.

2.4. A főbb gazdasági ágazatok kibocsátási tendenciái

A legjelentősebb ágazat az „energia-ágazat” (beleértve a közlekedést is), amely 2004-ben az EU-15 összes kibocsátásának 80%-áért felelős; ez 3,8%-os növekedést jelent 1990-hez képest. A közlekedés felelős az energiaipari kibocsátások 24%-áért. Ezt követi a kibocsátások 9%-át kitermelő „mezőgazdaság”, és az „ipari folyamatok” a maguk 8%-os részesedésével. Az EU-15 kibocsátásának 2004-es növekedése főként a közúti közlekedésből, a vas- és acélgyártásból, és az olajfinomításból származó magasabb CO2-kibocsátásnak, valamint a hűtésből és légkondicionálásból származó növekvő fluorozott szénhidrogén (HFC)-kibocsátásnak tudható be. Pozitívumként kell említeni, hogy csökkenés volt tapasztalható a hulladéklerakókból, valamint a szénbányászatból és szénkezelésből származó metán-kibocsátás tekintetében.

Az energiaágazatban 2004-ben észlehető növekedés a közúti közlekedésnek volt betudható, míg a háztartásokból és a szolgáltatásokból, valamint a villamosenergia- és hőtermelésből származó CO2-kibocsátás csökkent. Az energiaágazatban 2004-ben tapasztalható növekedést ellensúlyozta a többi forrás-kategóriában észlelhető csökkenés: az „ipari folyamatokból” származó kibocsátás 16%-kal, a „mezőgazdaságból” származó kibocsátás 10%-kal, a „hulladékok” területéről származó kibocsátás 33%-kal, és az „oldószerek és más termékek használata” területről származó kibocsátás 20%-kal csökkent 1990-hez képest.

3. ábra: Az EU-15 üvegházhatást okozó gáz-kibocsátásának változása ágazatonként, bázisév: 2004; ágazati előrejelzések a meglévő és kiegészítő intézkedések mellett, bázisév: 2010, valamint az ágazati részesedés 2004-ben

[pic][pic]

Forrás: EGT.

Energiaellátás és felhasználás, a közlekedés kivételével

- 1990–2004 között a közellátási célú villamosenergia- és hőtermelésből származó CO2-kibocsátás 6%-kal nőtt a hőerőművekben történő villamosenergia-termelés 35%-os növekedésének köszönhetően.

- 1990–2004 között az energiaszükséglet növekedése az EU-15 valamennyi tagállamában meghaladta a kibocsátás-növekedést. Svédország, Franciaország és az Egyesült Királyság valósította meg a legsikeresebben a kibocsátási szintek és a szükséglet szétválasztását. Németországban és az Egyesült Királyságban a kibocsátás-csökkenés a németországi széntüzelésű erőművek jobb hatékonyságának, az Egyesült Királyságban pedig az energiatermelésben a szénről gázra történő tüzelőanyag-váltásnak volt köszönhető. Svédországban a hőenergia-termelés és a CO2-kibocsátás figyelemre méltó szétválasztása javarészt a biomasszára történő váltásnak volt betudható.

- A jelenlegi tendenciák mellett a megújuló energiaforrásokból eredő villamosenergia tekintetében 2010-re várhatóan 19%-os részesedést sikerül majd elérni. A megújuló energiára vonatkozó célérték az EU-15 esetén a bruttó energiafogyasztás 22%-a, az EU-25 esetén a bruttó energiafogyasztás 21%-a.

- Az EU-15-ben a hővel kapcsolt villamosenergia (CHP) részesedése a teljes energiatermelésből a 2000. évi 10%-ról 9%-ra csökkent 2002-ben.

- A háztartások CO2-kibocsátása 3%-kal nőtt 1990-től 2004-ig, míg a lakások száma 12%-kal növekedett 2000-ig. Így ez is bizonyos mértékű elválásra utal. Jelentősen Dánia, Finnország és Svédország csökkentette a háztartási tüzelőanyag-felhasználását a távhőellátó-rendszer növekedésének eredményeként. Németországban a háztartásokból származó CO2 csökkenéséért nagymértékben felelt az energiahatékonyságnak az épületek hőszigetelésével elért javítása, a tüzelőanyag-váltás különösen a kelet-német háztartásokban, a naphőenergia-termelés, és a biomasszán alapuló távhőellátás.

Közlekedés

- 1990–2004 között az EU-15 belföldi közlekedésből származó üvegházhatást okozó gáz-kibocsátása 26%-kal nőtt, a közúti közlekedésből származó kibocsátás ugyanezen időszakban bekövetkezett, ugyancsak 26%-os növekedése mellett. Csak Finnországban, Németországban, Svédországban és az Egyesült Királyságban nőtt kis mértékben a közlekedésből származó kibocsátás.

- Az EU-15 belföldi közlekedésből származó üvegházhatást okozó gáz-kibocsátása 2010-re előreláthatóan 35%-kal nő kizárólag a meglévő hazai politikák és intézkedések alkalmazásával[5].

- A közúti személyszállítás 27%-kal nőtt 1990–2004 között, a közúti árufuvarozás pedig 51%-kal 1990–2003 között.

- Az új személygépkocsik átlagos CO2-kibocsátása körülbelül 12%-kal csökkent 1995-től 2004-ig, de 21%-kal több gépkocsit adtak el ugyanezen időszakban. Ez a növekedés tehát kiegyenlíti az új gépkocsik hatékonyságjavulását.

- Az EU-15-ben a nemzetközi légiközlekedésből és tengeri közlekedésből származó CO2-kibocsátás (amelyet a Kiotói Jegyzőkönyv nem érint) 59%-kal nőtt 1990–2004 között.

- Az EU-10 közlekedésből származó kibocsátása 6%-kal csökkent a bázisév szintje és 1995 között, de azt követően hirtelen nőtt. 2004-re ezek a kibocsátások 28%-kal haladták meg a bázisév szintjeit.

Mezőgazdaság

- Az EU-25 mezőgazdaságból származó üvegházhatást okozó gáz-kibocsátása 13%-kal csökkent 1990–2004 között, annak ellenére, hogy Spanyolországban, Portugáliában, Cipruson, Máltán és Lengyelországban növekedett. A csökkenő mezőgazdasági kibocsátások fő oka a szarvasmarhák csökkenő száma, valamint a műtrágya- és trágya-használat mérséklődése.

- A meglévő hazai politikák és intézkedések alapján az EU-15 mezőgazdaságból származó üvegházhatást okozó gáz-kibocsátása 2010-ben előreláthatóan 16%-kal marad az 1990-es szint alatt.

Ipar (kivéve az energiaipar)

- Az EU-15 ipari folyamatokból származó üvegházhatást okozó gáz-kibocsátása (szén-dioxid, dinitrogén-oxid és fluorozott gázok) 16%-kal csökkent a bázisév szintjeivel összehasonlítva. 2010-ben előreláthatólag a meglévő politikák és intézkedések mellett ismét a bázisév szintje alatti 4%-ra növekednek, és a kiegészítő hazai intézkedések mellett kissé a 2004-es szintek felett maradnak.

- A 2003-hoz képest 2004-ben bekövetkező kibocsátás-növekedés a franciaországi, németországi és olaszországi cementgyártásban tapasztalható növekedésnek, valamint a németországi és olaszországi, hűtésből és légkondicionálásból származó HFC-fogyasztás növekedésének volt betudható.

- Az EU-15 hűtésből és légkondicionálásból származó fluorozott szénhidrogén-kibocsátása, amely jelenleg az EU-15 összes üvegházhatást okozó gáz-kibocsátásának 1%-át teszi ki, kilencszeresére növekedett a bázisév és 2004 között.

- Az EU-15 vegyiparból származó dinitrogén-oxid kibocsátása 55%-kal csökkent 1990–2004 között.

Hulladékgazdálkodás

- Az EU-15 hulladéklerakókból származó CH4-kibocsátása 38%-kal esett vissza 1990–2004 között.

- Az EU-15 legtöbb tagállama csökkentette a hulladékgazdálkodásból származó üvegházhatást okozó gáz-kibocsátását 1990–2004 között; csak Írországban, Olaszországban, Portugáliában és Spanyolországban volt tapasztalható kibocsátás-növekedés. A hulladékgazdálkodásból származó kibocsátások csökkenését részben a hulladéklerakókra vonatkozó irányelv, és a tagállamok hasonló jogszabályainak végrehajtása révén érték el.

- Az EU-15 hulladékágazatból származó üvegházhatást okozó gáz-kibocsátása előreláthatólag több mint 40%-kal süllyed az 1990-es szintek alá 2010-re (a meglévő politikák és intézkedések mellett).

3. TERVEZETT ELőRELÉPÉS 1990–2008/2012

Ez az értékelés a 25 EU-tagállamra vonatkozóan tartalmaz információkat, de az EU-15 tekintetében a legrészletesebb. Annak értékelése, hogy egy tagállam a célkitűzések elérésének útján halad-e, főleg a már elhatározott, EU-szintű hazai politikák és intézkedések elemzésén alapul. Naprakész előrejelzések 18 tagállam tekintetében álltak rendelkezésre. A Kiotói Jegyzőkönyv szerinti rugalmas mechanizmusok alkalmazásáról 19 tagállam tekintetében állt rendelkezésre információ (Magyarország, Lengyelország, Lettország és Litvánia nem adott át információt). Ebben az évben először tértek ki a Kiotói Jegyzőkönyv 3. cikkének (3) és (4) bekezdése szerinti, LULUCF-ra („szénelnyelőkre”) vonatkozó tevékenységekre, amelyekről 14 tagállam tett jelentést. A szénelnyelők alkalmazásáról szóló jelentéstétel lényegesen javult, részben az Egyesült Nemzetek éghajlatváltozási keretegyezménye (UNFCCC) alapján fennálló 2006-os jelentéstételi kötelezettségnek köszönhetően.

3.1. Előrejelzések tagállamonként

3.1.1. EU-25

2010-re az EU-25 összes üvegházhatást okozó gáz-kibocsátása előreláthatóan körülbelül 4,9%-kal marad a bázisév szintjei alatt. Ez az előrejelzés a tagállamok saját becslésein alapul, amelyek figyelembe veszik valamennyi meglévő hazai politikát és intézkedést. A tervezett csökkentés 8,1% a tárgyalás alatt álló kiegészítő hazai politikák és intézkedések mellett, és 10,8% a kiotói mechanizmusok és szénelnyelők tekintetbe vételével. A kibocsátások a kiegészítő hazai politikák és intézkedések végrehajtása nélkül várhatóan nőnek majd 2004–2010 között.

4. ábra: A kiotói célkitűzéstől való távolság, jelezve az üvegházhatást okozó gázokra vonatkozó 2010-es előrejelzések és a „meglévő” és „kiegészítő” hazai politikákon és intézkedéseken, beleértve a kiotói mechanizmusok és szénelnyelők alkalmazásán alapuló megfelelő 2010-es célkitűzések közötti relatív hézagot (túlteljesítés vagy alulteljesítés)

[pic]

3.1.2. EU-15

A meglévő hazai politikákon és intézkedéseken alapuló összesített előrejelzések azt mutatják, hogy az EU-15 üvegházhatást okozó gáz-kibocsátása 2010-ben csak 0,6%-kal marad el a bázisév szintjeitől (7,4%-os távolság a kiotói célkitűzéstől). A tagállamok által bejelentett megtárgyalt kiegészítő intézkedések olyan intézkedések, amelyek előmozdítják a megújuló energiaforrások hasznosításával történő energiatermelést, a kapcsolt energiatermelést és az energiahatékonyságot. E kiegészítő hazai intézkedések képesek arra, hogy a hiányt 4,0%-kal, 3,4%-ra csökkentsék. A kizárólag hazai intézkedésekkel elért kibocsátás-csökkentés még így sem elegendő a kiotói célkitűzés eléréséhez. A kiotói mechanizmusok alkalmazása várhatóan további 2,6%-os kibocsátás-csökkentést eredményez. A 3. cikk (3) és (4) bekezdésébe tartozó tevékenységek által elért összes eltávolítás az EU-15-ben körülbelül 32,6 millió tonna CO2-egyenértékre becsülhető évente, amely további 0,8%-ot jelent. Valamennyi intézkedést figyelembe véve, az EU-15 előreláthatóan 8,0%-kal csökkenti kibocsátásait, teljesítve a kiotói célkitűzést.

3.1.3. EU-10

Az új tagállamok (Ciprust és Máltát kivéve, amelyek tekintetében nem állt rendelkezésre adat) összesített kibocsátásai előreláthatóan növekednek 2004 után, de 2010-re így is 12%-kal elmaradnak 1990-től. Csak a Cseh Köztársaság és Észtország jelez csökkenő kibocsátást 2004–2010 között. Magyarországon és Lengyelországban az üvegházhatást okozó gáz-kibocsátások 2010-ben előreláthatóan jelentősen meghaladják a 2004-es kibocsátási szinteket. A jelentésben itt szereplő, új tagállamokra vonatkozó előrejelzések 2%-kal alacsonyabbak, mint a múlt évi jelentés előrejelzései.

Valamennyi tagállam rendelkezik a megfelelő politikákkal és intézkedésekkel az üvegházhatást okozó gáz-kibocsátások csökkentésére, és hat ország határozott meg kiegészítő politikákat és intézkedéseket. Szlovénia az EU-8 egyetlen országa, amely befektető országként kiotói mechanizmusokat kíván alkalmazni, de még nem határozott azoknak a kiotói célkitűzéséhez való hozzájárulásáról. A meglévő és kiegészítő intézkedések, valamint Szlovéniának a 3. cikk (3) és (4) bekezdése szerinti tevékenységei mellett az EU-10 2010-ben várhatóan összesen 163 millió tonna CO2-egyenértékkel, azaz 16%-kal haladja meg az egyes célkitűzéseit.

3.1.4. Csatlakozó és tagjelölt országok

A fejenkénti üvegházhatást okozó gáz-kibocsátások jelentősen csökkentek 1990-től 2004-ig Bulgáriában és Romániában, és csak kis mértékben Törökországban és Horvátországban. A törökországi 4,2 tonna/év mértékű fejenkénti kibocsátás kevesebb, mint a fele az EU-25 átlagos fejenkénti kibocsátásának. A kibocsátás GDP-hez viszonyított aránya ugyancsak csökkent valamennyi országban, ami a gazdasági növekedés és az erőforrás-fogyasztás elválását jelzi.

2004-ben Bulgária, Horvátország és Románia a kiotói célkitűzéseik teljesítésének útján jártak. 2010 tekintetében a hazai politikákat és intézkedéseket figyelembe vevő előrejelzések azt mutatják, hogy Bulgária és Románia meghaladják kiotói célkitűzéseiket. Horvátország tekintetében nem áll rendelkezésre előrejelzés.

3.2. Az Európai Éghajlatváltozási Program (ECCP) végrehajtása

2001 júniusában az Európai Éghajlatváltozási Program (ECCP) számos EU-szintű közös és összehangolt politikát és intézkedést (CCPM) határozott meg. Ezen ECCP I szerinti politikák és intézkedések nagy többségének végrehajtása folyamatban van. A Bizottság az érdekelt felek részvételével zajló, 2005 októberében Brüsszelben tartott konferencián bevezette az ECCP II-t. Az ECCP II az ECCP I felülvizsgálatára, az energiahatékonyságra, az energiaellátásra, a légiközlekedésre, a mezőgazdaságra és az erdészetre, a nem CO2 gázokra, a szénbefogásra és -tárolásra, a CO2 és a gépkocsik kapcsolatára, a légiközlekedésre és EU-nak az európai veszélyeztetettség csökkentésében és az alkalmazkodás előmozdításában betöltött szerepére összpontosít.

1. táblázat: Az ECCP I politikáinak és intézkedéseinek eredményessége

Az alkalmazás állapota |

EU-15: becsült csökkentési potenciál (Mt. CO2 eq.) | Teljes körűen végrehajtott (Mt. CO2 eq.) | Véglegesítés alatt (Mt. CO2 eq.) |

Energiaellátás | 236-278 | - | 200-230 |

Energiaszükséglet | 194-239 | 86 – 106 | 85-110 |

Közlekedés | 152-185 | 75-80 | 72-95 |

Nem CO2 gázok | 59-62 | 41 | 18-21 |

Mezőgazdaság és erdészet | 133 | 45 | 0 |

ÖSSZESEN | 774–897 | 247–272 | 375-456 |

Számos közös és összehangolt politikát és intézkedést fogadtak el, illetve számos ilyen politika és intézkedés van az előkészület egy előrehaladott szakaszában, és majdnem 272 Mt CO2 eq. mértékű kibocsátás-csökkenést eredményezhet az elkövetkezendő években, amint azt az 1. táblázat is mutatja. Számos tagállamban álltak már rendelkezésre hasonló nemzeti politikák és intézkedések.

3.3. Az EU kibocsátási egységei kereskedelmi rendszerének (ETS) alkalmazása

A kibocsátási egységek kereskedelméről szóló irányelv az ECCP alappillére, mivel 2005.1.1-jétől létrehozta a CO2-kibocsátási egységek piacát. Segít annak biztosításában, hogy a kibocsátás-csökkentésre ott kerüljön sor, ahol az gazdaságilag a leginkább hatékony. Az EU kibocsátási egységeinek kereskedelmi rendszere és a kiotói mechanizmusok összekapcsolásának célja a résztvevő társaságok költségeinek csökkentése, valamint a környezetvédelmi szempontból megfelelő technológiák átalakuló gazdaságú országok és fejlődő országok számára történő átadásának az előmozdítása. Fennállásának első évében az EU kibocsátási egységeinek kereskedelmi rendszere a katalizátor szerepét töltötte be a tiszta fejlesztési mechanizmus (CDM) és az együttes végrehajtás (JI) piacán, és jelenleg sokkal több az ilyen projekt, mint a korábbi években.

A melléklet 5. táblázata áttekintést nyújt a létesítmények számáról, a 2005. évi ellenőrzött kibocsátásukról, és az EU kibocsátási egységei kereskedelmi rendszere működésének első évében kiosztott megfelelő egységekről, ahogyan az a Közösségi Független Tranzakciós Jegyzékben (CITL) 2006. szeptember 5-én szerepelt.

A 2008–2012 közötti első kötelezettségvállalási időszakra vonatkozó nemzeti kiosztási terveket 2006 második felében értékelik. A Bizottság biztosítja, hogy a nemzeti kiosztási tervek jelentősen járuljanak hozzá az EU kiotói célkitűzéséhez, és lehetővé tegyék a tagállamok számára, hogy csökkentési célkitűzéseiknek megfeleljenek.

3.4. A kiotói mechanizmusok tervezett használata

Tizenkilenc tagállam — az EU-15 valamennyi országa, továbbá a Cseh Köztársaság, Észtország, Szlovákia és Szlovénia — adtak át információt arra vonatkozóan, hogy alkalmazni kívánják a kiotói mechanizmusokat (együttes végrehajtás (JI), tiszta fejlesztési mechanizmus (CDM) és a kibocsátási egységek nemzetközi kereskedelme), hogy a 2008–2012 közötti kötelezettségvállalási időszakra vonatkozó célkitűzéseiket elérjék.

Az EU-15 tekintetében a kiotói mechanizmusok 10 tagállam által szándékolt alkalmazása 110,6 millió tonna CO2-egyenértéket jelent évente a kötelezettségvállalási időszakban. Ez az összeg az EU-15-től az első kötelezettségvállalási időszakban elvárt összes kibocsátás-csökkentés, azaz az évenkénti körülbelül 342 millió tonna CO2-egyenérték több mint 30%-nak felel meg. Tíz tagállam már forrásokat rendelt a kiotói mechanizmusok alkalmazásához: Ausztria, Belgium, Dánia, Finnország, Németország[6], Írország, Olaszország, Hollandia, Spanyolország és Svédország. Ausztria, Olaszország, Hollandia és Spanyolország különítették el a legnagyobb költségvetést, 288 millió EUR-t, 1,320 millió EUR-t, 600 millió EUR-t, illetve 250 millió EUR-t, az ötéves kötelezettségvállalási időszakra. A tíz tagállam által elkülönített teljes költségvetés eléri körülbelül a 2,830 millió EUR-t.

3.5. Szénelnyelők tervezett alkalmazása

Az üvegházhatást okozó gáz-kibocsátások forrásaira irányuló politikákon és intézkedéseken kívül a tagállamok alkalmazhatnak szénelnyelőket. 14 tagállam adott át előzetes becsléseket a szénelnyelőknek a célkitűzéseik elérése érdekében szándékolt alkalmazásáról: Ausztria, Belgium, a Cseh Köztáraság, Dánia, Finnország, Írország, Olaszország, Luxemburg, Hollandia, Portugália, Szlovénia, Spanyolország, Svédország és az Egyesült Királyság.

A szénelnyelők tervezett alkalmazása az EU-15 kiotói célkitűzéseinek elérése érdekében eddig viszonylag csekély mértékű, azonban a kiotói célkitűzés eléréséhez fontos. Az EU-15 tekintetében eddig léteznek tervek arra nézve, hogy 2008–2012-re körülbelül nettó 18 millió tonna CO2-t távolítsanak el évente erdőtelepítés és újraerdősítés révén. E becslések viszonylag bizonytalanok azért is, mert az érintett szénelnyelők típusára vonatkozó részletek hiányoznak. E számadat megközelítőleg 13 Mt CO2/évvel csökkent a múlt évi becslés óta, Írország és az Egyesült Királyság kiigazításainak köszönhetően. Az üvegházhatást okozó gáz-kibocsátás erdőgazdálkodási tevékenységekből származó további csökkentése előreláthatólag eléri a körülbelül 14,2 millió tonna CO2/évet. Ezen felül Portugália 0,5 Mt/év mértékű eltávolítást tervez elérni a mezőgazdasági földterületeken végzett gazdálkodás és a legelőgazdálkodás révén. Így a Kiotói Jegyzőkönyv 3. cikkének (3) és (4) bekezdése szerinti tevékenységeknek betudható összes eltávolítás a kiotói kötelezettségvállalási időszakban 32,6 Mt CO2/évre becsülhető, vagy összesen körülbelül 0,8%-ra az EU-15 –8%-os célkitűzéséhez viszonyítva.

Ezen felül, Szlovénia várható nettó eltávolítása eléri a körülbelül 0,4 millió tonna CO2-egyenérték/évet.

[1] A 2002/358/EK tanácsi határozatban, amelyet csak az EU-15 tagállamaira kell alkalmazni, a tagállamok különböző kötelezettségvállalásai a százalékos arányok bázisévhez viszonyított változásaiként jelennek meg. 2006-ban a vonatkozó kibocsátási szinteket a CO2-egyenérték tonnában kifejezett mennyiségében adják meg. Ezzel összefüggésben a Környezetvédelmi Miniszterek Tanácsa és a Bizottság egy együttes nyilatkozatban állapodott meg abban, hogy figyelembe veszik többek között a Dániának az 1998. június 16–17-i tanácsi következtetésekhez fűzött nyilatkozatában foglalt, a bázisévre vonatkozó kibocsátásokkal kapcsolatos felvetéseket.

[2] A meglévő politikák és intézkedések azok, amelyekre a következők egyike vagy azok közül több vonatkozik: a) nemzeti intézkedés van hatályban; b) egy vagy több önkéntes megállapodás jött létre; c) rendelkezésre bocsátották a pénzügyi forrásokat; d) mobilizálták a humán erőforrásokat; e) hivatalos kormányhatározatot hoztak, és egyértelmű kötelezettségvállalás áll fenn a végrehajtás tekintetében. A kiegészítő (tervezett) politikák és intézkedések olyan megvitatás alatt álló alternatívák, amelyek tekintetében reális annak az esélye, hogy idővel elfogadják és végrehajtják a kibocsátások befolyásolására a kötelezettségvállalási időszakban.

[3] A bázisév kibocsátásait az e jelentésben található elemzés tekintetében 23 tagállam bázisévre vonatkozó kibocsátásainak összeadásával számítják ki, mivel Málta és Ciprus nem rendelkeznek célkitűzésekkel az EU-15 tehermegosztási egyezménye vagy a Kiotói Jegyzőkönyv szerint. Az EU-23 bázisévre vonatkozó e kibocsátásainak a Kiotói Jegyzőkönyv vagy a hatályos EU-jogszabályok szerint nincs jogi státusza.

[4] A Bizottság számára 2006. június 6-tól rendelkezésre álló információk alapján. Az EU kibocsátási egységeinek kereskedelmi rendszere szerinti 2. nemzeti kiosztási terveken keresztül a tagállamok naprakész előrejelzéseket és terveket szolgáltatnak a célkitűzéseik elérése érdekében végrehajtandó politikákról és intézkedésekről.

[5] Az EU-15 közlekedésből származó üvegházhatást okozó gáz-kibocsátására vonatkozó előrejelzések Németország esetében nem készültek el, valamint mind Németország, mind Luxemburg esetében hiányoznak a mezőgazdaságból, az ipari folyamatokból és a hulladékgazdálkodásból származó kibocsátásokra vonatkozó előrejelzések is.

[6] A Németország által nyújtott pénzeszközöket kísérleti programokhoz rendelik. Németország nem szándékozik kiotói mechanizmusokat alkalmazni a célkitűzése eléréséhez.