HU    HU  AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA 
Brüsszel, 23.12.2005 
COM(2005) 696 végleges 
  
ZÖLD KÖNYV 
a büntetőeljárásokban el őforduló joghatósági összeütközésekr ől és a ne bis in idem  
elvéről 
(előterjesztő: a Bizottság)  
  
{SEC(2005) 1767} 
 
HU 2   HU ZÖLD KÖNYV 
a büntetőeljárásokban el őforduló joghatósági összeütközésekr ől és a ne bis in idem  
elvéről 
E zöld könyvvel a Bizottság széles kör ű konzultációt indít az ér dekelt felek körében a 
büntetőügyekben el őforduló joghatósági összeütközésekr ől, ideértve a ne bis in idem  elvét is. 
A Bizottság a zöld könyvben meghatároz za a jelenlegi helyzetben felmerül ő problémákat, és 
javaslatokat tesz azok megoldására. A csat olt munkadokumentumban megtalálható a 
részletesebb vizsgálat. 
A Bizottság kéri az érdekelt feleket, hogy észr evételeiket 2006. március 31-ig nyújtsák be az 
alábbi címre: 
European Commission (Európai Bizottság) 
Directorate-General for Justice, Freedom and Security (Az Igazságügyek, Szabadság és 
Biztonság F őigazgatósága) 
Unit D3 – Criminal Justice (Büntet ő Igazságszolgáltatás) 
 B - 1049 Brussels 
E-mail: JLS-criminaljustice@cec.eu.int
 
Fax: +32-2/296 76 34 Amennyiben azt kívánja, hogy észrevételei ne jelenjenek meg a Bizottság honlapján, kérjük, 
ezt egyértelm űen jelezze. 
 
HU 3   HU 1. HÁTTÉR  
Mivel a nemzetközi b űnözés egyre terjed, az EU-ban a büntet ő igazságszolgáltatás 
igen gyakran szembesül olyan üggyel, am elyben több tagállam is rendelkezik a 
büntetőeljárás lefolytatásához joghatósággal. Mivel az utóbbi években sok nemzeti 
büntetőbíróság hatásköre is számottev ően bővült, tovább szaporodik a „pozitív” 
joghatósági összeütközés, azaz az ugyanazon ügyben megindított büntet őeljárások 
előfordulása.  
Ha egy ügyben több büntet őeljárás is folyik, az sérti az eg yén jogait és érdekeit, és a 
tevékenységek felesleges ismétl ődéséhez vezethet. El őfordul, hogy több országban is 
bíróság elé idézik a vádlottakat, áldozatoka t és tanúkat. Az eljárások megismétlése 
mindannyiszor korlátozza jogaikat és érdeke iket, például a szabad mozgáshoz való 
jogukat. Nagyobb lelki nyomás is nehezedik rájuk, és n ő jogi képviseletük költsége 
és összetettsége. A szabadságon, a biztons ágon és a jog érvényesülésén alapuló 
fejlett térségben ezért – amennyiben lehe tséges – ki kell küszöbölni az ilyen 
kedvezőtlen jelenségeket, és korlátozni kell annak el őfordulását, hogy egyazon 
ügyben több büntet őeljárás is megindul. 
Jelenleg a nemzeti hatóságok egymással párhuzamosan is indíthatnak büntet őeljárást 
ugyanazon ügyben. Az egyetlen jogi korlát a Schengeni Megállapodás 
végrehajtásáról szóló egyezmény (Sch engeni Végrehajtási Egyezmény) 54–58. 
cikkében foglalt ne bis in idem  elve. Ez az elv azonban nem hárítja el a joghatósági 
összeütközést, ha egy ügyben ké t vagy több tagállamban is büntet őeljárás zajlik; csak 
akkor jut szerephez, ha az egyik tagá llamban már született a további büntet őeljárást 
megakadályozó határozat (res judicata) , mivel az elv ilyenkor megakadályozza 
ugyanazon ügyben a második büntet őeljárást.  
Amennyiben nem alakul ki olyan rendszer , amely már az eljárás szakaszában a 
megfelelő joghatósághoz utalja az ügyeket, a ne bis in idem  elve véletlenszer ű vagy 
akár önkényes eredményekhez is vezet het: az érkezési sorrend mintájára az a 
joghatóság részesül el őnyben, amelyik el őször képes végs ő határozatot hozni. A 
joghatóság megválasztása jele nleg teljesen véletlenszer űen történik, így a ne bis in 
idem  elve alól még mindig számos kivétel van.  
A (pozitív) joghatósági összeütközés el hárításához olyan mechanizmusra lenne 
szükség, amely a megfelel ő joghatósághoz utalná az ügyeket. Amennyiben a 
büntetőeljárás csak egyetlen joghatósághoz tartozna, a ne bis in idem  problémája 
nem merülne fel. A mechanizmus továbbá kiegészítené a kölcsönös elismerés elvét 
is, amely szerint az egyik tagállamban hozott bírósági ha tározatot a többi 
tagállamban is elismerik, és szükség esetén végrehajtják. 
E zöld könyvben a Bizottság felvázolja, hogy a büntet őeljárásokhoz legmegfelel őbb 
joghatóságot mely mechanizmussal lehe tne könnyebben kiválasztani, valamint 
kifejti, hogy hogyan kellene felülvizsgálni a ne bis in idem  elvére vonatkozó 
szabályokat. Mindez válaszlépésnek tekinthet ő a hágai program 3.3. pontjára és a 
2000.11.29-i kölcsönös elismerési programra (k ülönösen annak 2.3. pontjára és 1., 
valamint 11. intézkedésére). A vonatkozó uni ós intézkedéseket az Európai Unióról 
szóló szerz ődés 31. cikke (1) bekezdésének d) pontján alapuló kere thatározatként 
lehetne elfogadni, mivel az kimondja, hogy a közös fellépés magában foglalja a 
 
HU 4   HU tagállamok közötti joghatósági összeütközések megel őzését. Szükség esetén 
kiegészítő jogalapként szolgálhatna  a 31. cikk (1) bekezdés ének c) pontja, amely 
előírja a tagállamokban alkalm azandó szabályok olyan mérték ű 
összeegyeztethet őségének biztosítását, amely az igazságügyi együttm űködés 
javításához szükséges.  
2. A JOGHATÓSÁG MEGVÁLASZTÁSÁRA SZOLGÁLÓ MECHANIZMUS KIALAKÍTÁSA  
2.1. Előfeltételek 
Fontos, hogy az ügyeket a megfelel ő joghatósághoz utaló mechanizmus kerülje a 
bürokráciát, ám legyen kiegyensúlyozott, és tartsa tiszteletben az érintett személyek jogait. Hatékony m űködéséhez két alapvet ő előfeltételnek kell teljesülnie: 
Egyrészt az illetékes hatóságoknak értesü lniük kell az egymás joghatóságával 
összefügg ő büntetőeljárásokról és/vagy azokhoz ka pcsolódó határozatokról: lehet ővé 
kell tenni számukra a vonatkozó információk cseréjét, s őt akár kötelezni is lehet őket 
az információcserére. 
Másrészt amennyiben egy ügyben vala mely másik tagállamban is büntet őeljárás 
indult, fenn kell állnia a lehet őségnek arra, hogy a tagállam b űnüldöző hatóságai 
tartózkodjanak a büntet őeljárás megindításától, vagy a folyamatban lév ő eljárást 
felfüggesszék.  
A büntetőeljárás megindításától való tartózkodás (vagy a folyamatban lév ő eljárás 
felfüggesztése) gondot okozhat a jogszer űség elvén m űködő tagállamok 
jogrendjében, mivel ezekben a tagállam okban az illetékes ható ságok kötelesek a 
hatáskörükbe tartozó minden b űncselekmény esetén büntet őeljárást indítani. Ez 
különösen gondot okozhat akkor, ha az elvet a nemzeti alkotmány is kimondja. Ezért 
a majdani jogi eszközben rendelkezni lehetne az elv alkalmazása alóli kivételr ől. E 
tekintetben jogosan lehet azzal érvelni, hogy a szabadságon, a biztonságon és a jog 
érvényesülésén alapuló közös térségbe n az elv teljesül, amennyiben az ügyben 
valamely másik tagállam indít büntet őeljárást.  
2.2. Eljárás 
Amennyiben a fenti el őfeltételek teljesülnek, életbe léphetne a javasolt 
mechanizmus, amely az alábbi eljárási lépésekb ől állna: 
1. lépés: az „érdekelt felek” meghatározása és tájékoztatása 
Elsőként meg kellene határozni azokat a tagá llamokat, amelyek ér dekeltek lehetnek 
abban, hogy részt vegyenek az egy adott ügyben legmegfelel őbb joghatóság 
kiválasztásának folyamatában; ezeket a tagállamokat tájékoztatni kellene. E célból elképzelhet ő
 olyan uniós szabály, amely szerint amennyiben egy tagállam nemzeti 
hatóságai olyan ügyben indítottak  vagy szándékoznak büntet őeljárást indítani  (a 
továbbiakban: „a büntet őeljárást megindító tagállam”) , amely lényegileg 
kapcsolódik egy másik tagállamhoz , megfelel ő időben tájékoztatniuk kell  e 
tagállam illetékes hatóságait. E kötelezettség – a tagállamok eltér ő büntető 
igazságszolgáltatási rendszereit ől függően – vonatkozhatna a b űnüldöző hatóságokra 
és/vagy más igazságügyi/nyomozó vagy b űnüldöző szervekre. A tájékoztatott 
 
HU 5   HU hatóságok jeleznék, hogy kívánnak-e büntet őeljárást indítani a szóban forgó ügyben. 
E szándéknyilatkozat megtételére határid őt lehetne megszabni. Mindazonáltal a 
rendszer kivételes esetben a határid őn túl is lehet őséget adna észrevételek 
megtételére. Amennyiben egy tagállam sem tesz szándéknyilatkozat ot, és további új 
tények sem merülnek fel, a büntetőeljárást megindító  tagállam további konzultáció 
nélkül folytathatná az ügyben a büntet őeljárást.  
2. lépés: konzultáció/megbeszélés 
Amennyiben azonban két vagy több tagállam is kíván ugyanazon ügyben 
büntetőeljárást indítani, fontos, hogy az érinte tt tagállamok illetékes hatóságai együtt 
vizsgálhassák meg, hol a legcélszer űbb a büntet őeljárást megindítani. Az érintett 
tagállamokat kötelezni lehetne megbeszélések folytatására , amelyek során 
minden érdekelt tagállam véleményét figyelembe vennék. Ezen a szinten 
valószínűleg közvetlen kapcsolatfelvétel útjá n valósítható meg a leghatékonyabban a 
megbeszélés. Szükség esetén azonban az Eurojust és/vagy más uniós segítségnyújtási mechanizmus támogatása is igénybe vehet ő.  
A 2. lépés során gyakran máris megegyezésre jutnak a felek, és eld ől, hogy 
joghatósági összeütközés esetén melyik joghatóságnál el őnyösebb megindítani a 
büntetőeljárást. Egyes nemzeti hatóságok ezek után önként megszüntetik, vagy 
felfüggesztik  eljárásaikat (vagy tartózkodnak a büntet őeljárás megindításától), míg 
egy másik hatóság megindítja vagy folytatja az eljárást az ügyben. Az illetékes nemzeti hatóságok ezek után már egyszer űen saját nemzeti joguk szerint járhatnának 
el. E téren, úgy t űnik, nincs szükség uniós szint ű kötelező szabályokra. Amennyiben 
az ügyben olyan információk merülnének fel,  amelyek módosítják a tényállást, az 
érintett tagállamok felülvizsgálhatnák az ilyen nemzeti döntéseket. Mindazonáltal 
bizonyos ügyekben a nemzeti hatóságok kötelez ő erejű megállapodást is köthetnek a 
jogbiztonság érdekében, illetve annak bizt osítására, hogy ne induljon újabb vita a 
kérdésben. Szükség esetén használhatnak ehhez uniós mintamegállapodást , amely 
rendelkezhet többek között az ilyen megállapodások felmondásának közös szabályairól.  
3. lépés: vitarendezés/közvetítés 
Amennyiben nem sikerül egyszer űen megegyezésre jutni, vitarendezési 
mechanizmushoz kell folyamodni. Ez lehet az érdekelt felek között folytatott strukturált párbeszéd, amelynek sorá n az érintett érdekek tárgyilagosan 
mérlegelhet őek. A párbeszédbe célszer ű lehet egy uniós szint ű közvetítő szervet 
bevonni, amely segítene abban, hogy az érinte tt tagállamok az alább leírt szempontok 
alapján önként megállapodásra jussanak. Az Eurojust is alkalmas lehet erre a szerepre. De elképzelhet ő új vitarendezési szerv – például rangos nemzeti 
ügyészekb ől és/vagy bírákból álló testület vagy bizottság – létrehozása is.  
E harmadik lépést bármelyik tagállam kezd eményezhetné, amely nyilatkozott arról, 
hogy az ügyben büntet őeljárást kíván indítani. Az is elképzelhet ő, hogy a 2. lépésben 
egy bizonyos id őszak elteltével kötelez ő lenne a vitarendezé si eljárás, hogy 
nézeteltérés esetén az ügyek haladéktalan ul továbbkerülhessenek a központi, uniós 
támogatási szintre. Amennyiben a 3. lépé sben egyetértés születik, az illetékes 
hatóságok ismét a 2. lépésben felsorolt lehet őségekkel élhetnének (az eljárás 
 
HU 6   HU önkéntes felfüggesztése biz onyos tagállamokban és büntet őeljárás egy másikban, 
vagy kötelez ő erejű megállapodás megkötése). 
Amennyiben a felek megfelel ően betartják a joghatóság ki választására a javasolt 
háromlépéses mechanizmus szabályait és  az alább leírt szempontokat (2.5. pont), 
valószínűleg ha nem is minden ügyben, de sok esetben egyetértés születik. A 
mechanizmus rövid id ő alatt létrehozható, és a tapasztalatoktól függ ően – 
amennyiben nincs szükség további lépésekre – akár elegend ő is lehet. Amennyiben 
nem születik egyetértés, ismét a ne bis in idem  elve érvényesülne. 
Esetleges további lépés:  uniós szerv kötelez ő határozata? 
Amennyiben a javasolt vitarendezés hosszú távon sem vezet eredményre, fontolóra 
lehet venni, hogy a következ ő lépésben uniós szint ű szerv kapjon felhatalmazást a 
kötelező erejű döntésre abban a kérdésben,  hogy melyik a legmegfelel őbb 
joghatóság. E további lépés azonban a jelenlegi Szerz ődés keretében igen nehezen 
megvalósítható. Egyrészt, mivel a közvetít ő szerep és a kötelez ő erejű határozatot 
hozó szerv szerepe nem t űnik összeegyeztethet őnek, új szervet kelle ne felállítani. 
Másrészt az uniós szint ű határozat jogi felülvizsgál ata is nehézségekbe ütközne, 
amelyeket lásd kés őbb.  
2.3. Az egyén szerepe és bírósági felülvizsgálat 
A tárgyalás el őtti szakaszban  a javasolt mechanizmus az illetékes b űnüldöző 
hatóságok közötti konzultációra épül. A joghatósági kérdéseknek az érintett 
személyekkel való megvitatása során gyakr an merülnek fel olyan tények, amelyek 
veszélyeztethetik a büntet őeljárást, vagy sérthetik az ál dozatok és tanúk jogait és 
érdekeit. A nemzeti bíróságokra lehetne hagyni annak eldöntés ét, hogy egy adott 
esetben fennáll-e ez a veszély. Amennyiben nem állapítanak meg ilyen veszélyt, az 
illetékes hatóságokat fel lehet kérni, hogy ha ladéktalanul tájékoztassák a védelmet és 
az érintett áldozatokat a legmegfelel őbbnek ítélt joghatóságról. Mindenesetre az 
érintett személyeket legkés őbb akkor tájékoztatni kell a rról, hogy miért egy bizonyos 
joghatóságra esett a választás, amikor  a vádiratot elküldik a bírósághoz.  
A tárgyalás el őtti szakaszban az érintett személyek meglehet ősen korlátozott szerepet 
játszanak, viszont a tárgya lás alatt (és/vagy a közbens ő szakaszban) a vádiratot 
átvevő nemzeti bíróság általában megvizsgálja, hogy van-e joghatósága az ügy 
kivizsgálására. Az  is elképzelhet ő, hogy uniós rendelkezés írná el ő a javasolt 
mechanizmus során kiválasztott joghatóságnak, hogy vizsgálja meg, megfelelő 
fórum-e  az ügy elbírálására. A nemzeti bíróságok alkalmasnak t űnnek ilyen 
felülvizsgálat elvégzésére. A kijelölésben szerepet játszó minden lehetséges szempontot valószín űleg nem lehet és nem is szükséges részletesen felülvizsgálni. A 
bírósági felülvizsgálat els ősorban annak megállapítására terjedne ki, hogy 
betartották-e az ésszerűség és a tisztességes eljárás  elvét. Tehát amennyiben az 
illetékes bíróság úgy találja, hogy a választás önkényes volt, elutas íthatná a választott 
joghatóságot. Ezt a felülvizsgálatot a tagálla mok nemzeti jogrendjében ismert elvek, 
például az „eljárással való visszaélés” elve alapján lehetne végezni.  Az EUSz. 35. 
cikke alapján az eljárási mechanizmu ssal kapcsolatos, Unió-szerte használt 
szabályokra és a joghatóság megválasztá sának szempontjaira vonatkozó értelmezési 
kérdéseket el őzetes döntéshozatalra lehet el őterjeszteni az Európa i Bírósághoz (EB). 
 
HU 7   HU Az érintett személyek kérésére szükségesnek t űnik a joghatóságok kijelölésének 
bírósági felülvizsgálata, lega lábbis, amennyiben egy ügy kötelez ő megállapodás 
nyomán kerül egy bizonyos joghatósághoz. Az ilyen kötelez ő megállapodások miatt 
ugyanis az érintett tagállamok kés őbbi szakaszban nem v itathatják a joghatóság 
kijelölését. Hogy a bírósági  felülvizsgálatot lehet ővé kell-e tenni olyan esetekben is, 
ahol nincs kötelez ő erejű megállapodás, a tagállamok és nemzeti joguk megítélésére 
lehetne bízni. (Tehát amikor a bizonyos tagállamok hatóságai egyszer űen azért 
szüntettek meg, vagy azért ne m indítottak meg egy büntet őeljárást, mert más 
tagállam indít az ügyben büntet őeljárást.) 
További bonyolult kérdések merülnének fe l, amennyiben egy további lépésben a 
döntéshozatali hatáskört uniós szervre ruházn ák. Ez esetben ele ngedhetetlen lenne a 
bírósági felülvizsgálat. Azonban nem lehet a nemzeti bíróságokra bízni, hogy 
vizsgálják felül egy uniós szerv döntéseit, és ez jelenleg jogilag sem megvalósítható. 
Másrészt viszont a jelenlegi Szerz ődésekben nincs olyan jogalap, amely az EB-nek 
ilyen felülvizsgálati hatáskört adna. Csak az európai alkotmány létrehozásáról szóló 
szerződés III-359. cikkében szerepel  jogalap az ilyen felülv izsgálatra. Meg lehetne 
vizsgálni annak a lehet őségét, hogy a jelenlegi Szerz ődések is hasonló értelm ű 
módosítást nyerjenek. 
2.4. A „vezető” tagállam büntet őeljárási els őbbsége 
A kijelölési mechanizmus mellett arra is lehetne kötelezni uniós rendelkezéssel a 
tagállamokat, hogy az azonos ügyben fo lyó eljárásokat egyetlen „vezet ő” 
joghatóságnál összpontosítsák. Azaz bizonyos eljárási szakasztól kötelezni lehetne a 
többi tagállamot, hogy függessze fel a büntet őeljárást, és tartózkodjon új 
büntetőeljárás indításától. Az ilyen elsőbbségi szabályt csak a fenti mechanizmussal 
párhuzamosan lehetne alkalmazni; különben az eredmény a véletlenen múlna.  
Mivel a menet közben felmerül ő tények nyomán gyakran megváltozik a vádemelés 
szempontjából legalkalmasabb hely, nem tanácsos ahhoz ragaszkodni, hogy az 
illetékes hatóságok már a kezde ti szakaszban véglegesen vá lasszák ki a joghatóságot. 
A párhuzamosan zajló büntet őeljárások egyetlen joghatóságh oz való utalásáról abban 
a szakaszban a legmegfelel őbb határozni, amikor a feljelentést  vagy a vádiratot  
elküldik a nemzeti bírósághoz, mivel e szakas zban a joghatóság kérdésének alapos 
kivizsgálásához szükséges információk az illetékes hatóságoknál már rendelkezésre állnak. Az érintett személyekre háruló teher is a vádemelés után a legjelent ősebb, és 
ha ez a szabály már e szakasztól  érvénybe lép, nagyban elkerülhet ő ennek 
sokszorozódása.  
Az eljárási mechanizmus megkerülés ének kiküszöbölése érdekében, amíg a 
konzultációs és/vagy vitarendezési e ljárás folyamatban van, nem engedhet ő meg, 
hogy bármely bírósághoz vádiratot nyúj tsanak be. Más szóval a nemzeti 
hatóságoknak, miel őtt feljelentést tesznek/váda t emelnek, teljesíteniük kell 
tájékoztatási és konzultációs kötelezettség eiket. Amennyiben ezt nem teszik meg, 
bármely másik tagállam kérésére fel kell függeszteniük az eljárást. 
Az elsőbbségi szabály azonban semmiképpen sem jelenti azt, hogy más tagállamok a 
meglévő uniós és nemzetközi megállapodások alapján valamilyen formában ne 
támogathatnák a vezető államot . Épp ellenkez őleg, kezdeményez ő támogatást kell 
nyújtaniuk. 
 
HU 8   HU 2.5. Releváns kritériumok 
Az eljárási mechanizmus és az els őbbségi szabály mellett a joghatósági 
összeütközések megakadályozására és megoldá sára szolgáló stratégia úgy teljes, ha 
kiegészül egy harmadik elemmel, amely szerint a tagállamok a vezet ő joghatóságot 
kritériumlista alapján választanák ki. Számos releváns kritériumot meg lehet 
határozni, amelyeket eseti alapon, meglehet ősen rugalmasan kell alkalmazni és 
súlyozni, igen nagy mérlegelési jogkör t biztosítva az ille tékes hatóságoknak. 
A megfelel ő joghatóságot objektív szempontok és releváns tényez ők alapján kell 
meghatározni, amelyeket kés őbb uniós jogi eszközben le hetne felsorolni. Kritérium 
lehetne például a cselekmény elkövetésének helye,  a gyanúsítottal vagy a vádlottal 
kapcsolatos kritériumok, az áldozatok érdekei, az állami érdekekhez kapcsolódó 
kritériumok és bizonyos további, az  eljárás hatékonyságára és gyorsaságára 
vonatkozó kritériumok . Esetleg meg lehetne állapítani olyan tényez őket is, amelyek 
nem lehetnek relevánsak a meghatározás szempontjából.  
Ezek után a tagállamok szükség esetén me gállapodhatnának a kritériumok fontossági 
sorrendje meghatározásának alapelveibe n. Azonban rugalmasabb megközelítést is 
lehetne választani. A joghatóság kijelölésé hez legalább egy irányadó általános elvben 
meg lehet és meg kell állapodniuk a tagáll amoknak, függetlenül attó l, hogy rögzíti-e 
uniós jogi eszköz az érinte tt kritériumok közötti els őbbséget vagy sorrendiséget. Ez 
vonatkozhatna például az ésszerűségre  és/vagy a tisztességes eljárásra . Azaz az 
illetékes hatóságokat kötelezni lehetne arra, hogy vegyék figyelembe az érintett 
személyek érdekeit. Egy esetleges bírósági  felülvizsgálat mércéje és lényege a 
tisztességes igazságszolgáltatás, amely a re leváns tények átfogó figyelembevételén és 
a releváns kritériumok kiegyenl ített súlyozásán alapszik. 
3. A NE BIS IN IDEM  ELVE  
A Schengeni Végrehajtási Egyezménynek a ne bis in idem  elvéről szóló 54–58. cikke 
jelenleg az egész schengeni térségben, a 2004- ben csatlakozott tíz uniós tagállamban, 
Izlandban, Norvégiában és az Egyesült Királyságban kötelez ő, és hamarosan 
Írországra is kiterjed. A 2000. decembe ri kölcsönös elismerési program e 
rendelkezések, különösen az elv alkalmazása alóli kivételek újragondolására szólított fel. A Tanács nem tudott megegyezni a Görögország által ezzel kapcsolatban 
benyújtott kerethatározati indítványról
1, de kiemelte, hogy a munkát folytatni kell 
„figyelemmel a Bizottság j oghatósági összeütközésekr ől szóló közleményének 
kiadására, hogy elérhet ő legyen a vitathatatlan hozzáadott érték”.  
Amennyiben kialakulna egy olyan mechan izmus, amellyel kiegyensúlyozottan 
választható meg a joghatóság, és nem a „leggyorsabb” büntet őeljárásra ruházná a 
kizárólagos hatályt („érkezési sorrend”), kedvez őbb kilátásokkal lehe tne újraindítani 
a ne bis in idem  elvéről szóló megbeszéléseket is. Ezzel összefüggésben az alábbi 
kérdésekkel lehetne foglalkozni: 
                                                 
1 HL C 100., 2003.4.26., 24.o. 
 
HU 9   HU Először is megfontolást igényel, hogy szüks éges-e tisztázni bizonyos elemeket és 
meghatározásokat, például a ne bis in idem  elvével járó határozattípusok esetén, 
és/vagy azt, hogy mi értend ő „ugyanazon cselekmény” alatt.  
Másodszor büntet őítélet esetén az elv jelenleg csak akkor alkalmazandó, ha a 
kiszabott büntetést „végreha jtották, jelenleg hajtják végre, vagy már nem lehet 
végrehajtani...” Ez a feltétel a kölcs önös jogsegély hagyományos rendszerében 
indokolt volt, hiszen a büntetés más tagállamokban való végrehajtása id őnként 
nehézkesnek bizonyult. Kérdés azonban, hogy a szabadságon, a bizt onságon és a jog 
érvényesülésén alapuló térs égben is szükség van-e mé g erre, hiszen ma már a 
kölcsönös elismerésre vonatkozó uniós jogi  eszközök segítségével valósul meg a 
határon átnyúló végrehajtás. 
Harmadrészt kérdéses, hogy szükség van-e még a ne bis in idem  elve alóli eltérés 
jelenleg fennálló lehet őségeire. Jelenleg a Schengeni  Végrehajtási Egyezmény 55. 
cikke előírja, hogy bármely tagállam rendelkezhet kivételekr ől, amennyiben érdeke 
fűződik ahhoz, bizonyos ügyekben bizonyos joghatóság folytasson büntet őeljárást 
(pl. a cselekmény elkövetésének he lye, nemzetbiztonság elleni b űncselekmények 
vagy a tagállam tisztvisel ői által elkövetett cselekménye k). E kivételek tárgytalanná 
válhatnak egy kiegyensúlyozott joghatóság-vá lasztási mechanizmus létrejöttével.  
4. A KÖLCSÖNÖS ELISMERÉS ELVÉNEK MEGER ŐSÍTÉSE  
A javasolt intézkedésekkel lehet ővé válna, hogy az Unió csö kkentse a jelenlegi uniós 
jogi eszközökben szerepl ő azon okokat, amelyekre hivatkozva meg lehet tagadni a 
más tagállamokban hozott bírósági határo zatok végrehajtását. A végrehajtás 
megtagadásának bizonyos okai jelenleg a büntet őügyekben el őforduló joghatósági 
összeütközések helyzete miatt szükségesnek ítélhet ők. Ez lehet a helyzet többek közt 
azoknál az okoknál, amelyeknek lényege, hogy egy cselekmény a végrehajtó állam 
területén történt, például az európai elfoga tóparancsról szóló ke rethatározat 4. cikke 
(7) bekezdése a) pontjának esetében.  
 
HU 10   HU Kérdések 
(1) Szükség van-e olyan uniós rendelkezésre , amely szerint a ne mzeti jogban lehet ővé kell 
tenni, hogy az eljárást egy másik tagállamban  folytatott eljárás miatt felfüggesszék? 
(2) Amennyiben más joghatóságokhoz is lényegi kapcsolatok f űzik az ügyet, kötelez ő 
legyen-e tájékoztatni a többi j oghatóságot a folyamatban lév ő vagy megindítandó 
büntetőeljárásokról? Milyen formában  történjen a folyamatban lév ő eljárásokról, 
végső határozatokról és más kapcsolódó hatá rozatokról folyó információcsere?  
(3) Kötelező legyen-e megbeszélést folytatni az adott ügyben lényegileg érintett 
tagállamokkal? 
(4) Szükség van-e az illetékes hatóságok közötti kötelez ő erejű megállapodásokhoz uniós 
mintára?  
(5) Szükség van-e vitarendezési/közvetítési  eljárásra, amennyiben a közvetlen 
megbeszélések nem vezetnek megállapodásr a? Melyik szerv alkalmas leginkább a 
joghatósági vitákban va ló közvetítésre?  
(6) A vitarendezésen/közvetítésen túl szükség  van-e hosszú távon további lépésekre, 
például uniós szint ű szerv határozatára?  
(7) Milyen mechanizmus keretében le nne szükséges, illetve megfelel ő elvégezni a 
joghatóságok kijelölésével ka pcsolatos bírósági ellen őrzést vagy bírósági 
felülvizsgálatot?  
(8) Van-e szükség olyan szabályra vagy elvre, amely el őírja az EU-ban párhuzamosan 
zajló eljárások felfüggeszté sét/megszüntetését? Amennyibe n igen, az eljárás melyik 
szakaszától legyen alkalmazandó? 
(9) A harmadik országokkal, különösen az Európa Tanács tagjaival folytatott 
konzultációval kapcsolatban és/vagy az eljárá sok ilyen országokba va ló átirányítására 
vonatkozólag kell-e megállapítani szabályoka t? E tekintetben milyen megközelítésre 
van szükség?  
(10) Egy joghatósági összeüt közésekre vonatkozó jöv őbeli jogi eszközben fel kell-e sorolni 
a joghatóság megválasztásának kritériumait?  
(11) A cselekmény elkövetésének helyén kívül mely szempontok szerepeljenek ebben a 
felsorolásban? A lista kimerít ő legyen-e?  
(12) Véleménye szerint fel kell-e so rolni azt is, hogy mely tényez ők nem tekinthet ők 
relevánsnak a megfelel ő joghatóság kiválasztásában? Amennyiben igen, melyek ezek 
a tényezők?  
(13) Kell-e, lehetséges-e és megfelel ő-e elsőbbségi sorrendet felállí tani a joghatóság 
meghatározására szolgáló kritériumok közöt t? Amennyiben igen, egyetért-e azzal, 
hogy a cselekmény elkövetésének helye els őbbséget élvezzen? 
(14) Szükség van-e a ne bis in idem  elvére vonatkozó uniós szab ályok felülvizsgálatára?  
 
HU 11   HU (15) Egyetért-e a ne bis in idem  elvének hatókörével ka pcsolatban az alábbi 
meghatározással: „ olyan büntet őhatározat, amelyet igazság ügyi hatóság hozott, vagy 
amellyel szemben ilyen hatós ágnál fellebbezést nyújtottak be”?   
(16) Egyetért-e a „végs ő határozat” alábbi meghatározásával: „...olyan határozat, amely 
megtiltja új büntet őeljárás indítását azon tagállam ne mzeti joga szerint, amelyben 
hozták, amennyiben ez a nemzeti ti lalom nem ellentétes az EU-Szerz ődés 
célkitűzéseivel” ?  
(17) Célszerűbb-e úgy meghatározni a „végs ő határozat” fogalmát, hogy kivételekre is 
módot adjon? ( pl. „olyan határozat, amely megtiltja az új büntet őeljárást azon 
tagállam joga szerint, amelyben hozták, kivéve, ha ...”)  
(18) A 16. és 17. kérdésben szerepl ő elemeken kívül meg kell-e el őre vizsgálni az ügy 
érdemét is annak eldöntésére, hogy egy határozatnak Unió-szerte ne bis in idem  hatása 
van-e?  
(19) Meg lehet-e határozni az „ugyanazon csel ekmény” fogalmát, és van-e szükség a 
meghatározásra, vagy hagyatkozni lehe t az EB ítélkezé si gyakorlatára? 
(20) El tud-e képzelni olyan he lyzetet, amelyben mégis szükséges fenntartani valamely 
végrehajtási feltételt, és amennyiben ig en, mely helyzetben? Amennyiben igen, 
megszüntethet ő-e ez a feltétel a joghatóságot meghatá rozó mechanizmus létrejöttével?  
(21) Mennyiben indokoltak még a Schengeni Végreh ajtási Egyezmény 55. cikkében foglalt 
eltérések? Meg lehet-e őket szüntetni, amennyiben létrejön a joghatóságot 
meghatározó mechanizmus, illetve szükségesnek lát-e ilyen körülmények között további intézkedéseket az eltérések megszüntetésének „kompenzálására”?  
(22) A ne bis in idem  elve indokolja-e a köl csönös jogsegély kötelez ő visszautasítását? 
Amennyiben igen, melyik uniós jogi  rendelkezést kell ennek megfelel ően módosítani?  
(23) Szükséges-e következetesebb megközelítést alkalmazni a ne bis in idem  elvére a 
harmadik országokkal kapcsolatban? Különbsé get kell-e tenni az Eur ópa Tanács tagjai 
és más országok között? 
(24) Egyetért-e azzal, hogy a joghatóságot megha tározó kiegyensúlyozott mechanizmus 
révén:  
(a) legalább részben szükségtelenné váln ak a végrehajtás megtagadásának 
bizonyos okai a kölcsönös elismerésr e vonatkozó uniós jogi eszközökben? 
Pontosan mely okok? 
(b) bizonyos esetekben a végreh ajtás fakultatív megtagadás ának okát a végrehajtás 
kötelező megtagadásának okává kell változt atni vagy fordítva?  Pontosan mely 
okokat?