[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 24.7.2006

COM(2006) 411 végleges

2006/0134 (CNS)

Javaslat

A TANÁCS RENDELETE

a balti-tengeri tőkehalállományokra és az ezen állományok halászatára vonatkozó többéves terv létrehozásáról

(előterjesztő: a Bizottság)

INDOKOLÁS

A JAVASLAT HÁTTERE |

110 | A javaslat indokolása és célkitűzései A Nemzetközi Tengerkutatási Tanács (ICES) nemrégiben kiadott tudományos szakvéleményében jelezte, hogy a Balti-tengerben élő két tőkehalállomány a nem fenntartható módon történő halászat következtében károkat szenved. A halászat a 25–32. ICES-alterületen a keleti tőkehalállomány nagymértékű pusztulását eredményezte, aminek következtében az állomány létszáma oly mértékben megcsappant, hogy az állomány nagy valószínűséggel nem képes szaporodással pótlódni, így azt kipusztulás fenyegeti. A 22–24. ICES-alterületen a nyugati tőkehalállomány, bár valamivel jobb állapotban van, de az intenzív halászati tevékenység következtében az állomány hozama jóval elmarad a hosszú távon várható mértéktől. A cél tehát az, hogy a balti-tengeri tőkehalállomány halászata vonatkozásában a hosszú távú gazdálkodásra többéves tervet dolgozzanak ki a balti-tengeri tőkehalállományoknak a közös halászati politika fenntartható gazdasági, környezeti és szociális feltételek megteremtésére irányuló általános célkitűzésével összhangban történő kiaknázása érdekében. |

120 | Általános háttér A Nemzetközi Balti-tengeri Halászati Bizottság (IBSFC) 2003-ban a balti-tengeri tőkehalállomány halászata vonatkozásában gazdálkodási tervet fogadott el. A gazdálkodási tervben meghatározták a gazdálkodási célokat, és megállapították a két állományra vonatkozó teljes kifogható mennyiség (TAC) meghatározására szolgáló eljárásokat, a halászati erőkifejtés korlátozására, illetve a tőkehalhalászat során a szelektivitás javítására irányuló technikai intézkedéseket, valamint kötelezettséget vállaltak az ellenőrzés és végrehajtás területén való együttműködés folytatásáról. Az ICES által kiadott szakvélemény rámutat a gazdálkodási terv néhány gyenge pontjára, és felhívja a figyelmet azokra a komoly nehézségekre, amelyek jelenleg akadályozzák a terv végrehajtását. A terv legfőbb gyengesége a következő évre vonatkozó fogásmennyiségekről szóló tudományos szakvéleményektől való függőség, és a megállapított TAC és kvóták betartásának ellenőrzése. Az állományok méretének bizonytalansága miatt az ICES nincs abban a helyzetben, hogy a terv végrehajtásához szükséges pontossággal fogási előrejelzéseket készítsen. Az IBSFC gazdálkodási tervének sikere a TAC és a kvóták végrehajtásától és betartásától függ. Az azonban már világossá vált, hogy a megállapított kvótákat nem tartják tiszteletben, és – különösen a keleti állományból – jelentős mennyiségű tőkehalat rakodnak ki bejelentés nélkül. Az ICES becslései szerint az elmúlt években a keleti tőkehalállományból kirakodott mennyiség 35–45%-át nem jelentették be. Számos, a tőkehalhalászatot érintő technikai intézkedés van hatályban a Balti-tengeren. Ezen intézkedések a halászati erőkifejtés korlátozása érdekében tiltott térségeket és időszakokat állapítanak meg, illetve a halászatok szelektivitásának javítása céljából egy meghatározott halászeszközre vonatkoznak. Különösen a Bacoma-típusú vonóháló (négyzetes hálószemekkel ellátott, a zsákvégben ablakkal rendelkező vonóháló) bevezetése bizonyult pozitív hatású intézkedésnek, amely révén csökkent a méreten aluli tőkehalak fogásának száma. A technikai intézkedések azonban nem elegendőek a nem fenntartható halászatból eredő problémák megoldására. Általánosságban elmondható, hogy az IBSFC jelenlegi gazdálkodási tervét nem lehet végrehajtani és betartását nem lehet ellenőrizni. A gazdálkodási tervet tehát felül kell vizsgálni. |

130 | A javaslat tárgykörében meglévő rendelkezések A halászati erőforrások közös halászati politika alapján történő védelméről és fenntartható kiaknázásáról szóló, 2002. december 20-i 2371/2002/EK tanácsi rendelet megállapítja a halászati erőforrások fenntartható kiaknázásának általános keretét, és meghatározza azokat a helyzeteket, amikor a Tanács gazdálkodási terveket fogad el. Az 2005. december 21-i 2187/05/EK tanácsi rendelet felsorolja a Balti-tenger, a Baeltek és az Øresund vizeiben a halászati erőforrások védelmére szolgáló összes állandó jellegű technikai intézkedést. A tőkehalállományok hosszú távú gazdálkodásával kapcsolatos további technikai intézkedések e javaslat részét képezik. Ezen intézkedések magukban foglalják a tőkehalhalászat tekintetében tiltott területekre és időszakokra tett javaslatokat. A bizonyos halállományokra és halállomány-csoportokra vonatkozó, a Balti-tengeren alkalmazandó halászati lehetőségeknek és kapcsolódó feltételeknek a 2006. évre történő meghatározásáról szóló, 2005. december 22-i 52/2006/EK tanácsi rendelet számos átmeneti rendelkezést tartalmaz a balti-tengeri tőkehalhalászatra vonatkozó gazdálkodással kapcsolatosan. Ez a javaslat annyiban veszi át ezen rendelkezéseket, amilyen mértékben azok a tőkehalállományok gazdálkodására vonatkoznak. |

140 | Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival és célkitűzéseivel A javaslat fenntartható fejlődésre irányuló célkitűzése összhangban van a Közösség környezetvédelmi politikájával, különösen annak a természetes élőhelyek védelmére és a természeti erőforrások megőrzésére vonatkozó elemeivel. |

AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓ ÉS HATÁSVIZSGÁLAT |

Konzultáció az érdekelt felekkel |

211 | A konzultáció módszerei, a megcélzott főbb ágazatok és a válaszadók általános bemutatása A javaslatot a tagállamokkal, valamint az érintettek képviselőivel folytatott többszöri konzultáció alapján dolgozták ki. A Bizottság 2004 szeptemberében a tagállamok és az érintettek számára kiadott egy nem hivatalos dokumentumot, amely megvitatja a tőkehal halászatával kapcsolatos gazdálkodási problémákkal és a gazdálkodási tervbe beépítendő lehetséges elemeket A nem hivatalos dokumentumot a 2004. október 5-i informális ülésen vitatták meg a tagállamokkal. A dokumentum általánosan kedvező fogadtatásra talált. Valamennyi tagállam támogatta a tőkehalállományokra vonatkozó új gazdálkodási terv kidolgozását, amely a halászati erőkifejtés korlátozására vonatkozó rendszert foglal magában. A tagállamok megerősítették támogatásukat a decemberi halászattal foglalkozó tanácsülésen, amelynek keretében a Tanács és a Bizottság közös álláspontot adott ki, amelyben kötelezettséget vállaltak arra, hogy 2005-ben a balti-tengeri tőkehalállomány vonatkozásában egy hosszú távú gazdálkodási tervet dolgoznak ki, amely magában foglalja a keleti állomány helyreállítására vonatkozó tervet is. A Tanáccsal tett közös nyilatkozatnak megfelelően a Bizottság 2005 áprilisában kiadott egy módosított nem hivatalos dokumentumot. Ezt a dokumentumot az érintett felekkel a május 3-án Brüsszelben tartott regionális workshopon, a tagállamokkal június 6-án vitatták meg. Az érintett felek és a tagállamok egyaránt támogatták a nem hivatalos dokumentumban bemutatott gazdálkodási terv főbb pontjait. Fontos kérdésként merült fel az állományok kiaknázásának hosszú távon fenntartható szintre történő csökkentésének szükségessége, illetve a halászati ágazat számára elfogadható halászati erőkifejtésre vonatkozó gazdálkodási rendszer bevezetésének jelentősége. E tekintetben sem a tagállamok, sem az érintett felek nem fogadták el a jelenleg az Északi-tengeren érvényben lévő „kikötőn kívül töltött napok” rendszeréhez hasonló rendszert. A tagállamok és az érintett felek reakciója alapján, illetve az ICES új tudományos szakvéleményét figyelembe véve, a Bizottság egy tanácsi rendeletre vonatkozó javaslattervezetet dolgozott ki. Augusztus 23-án az érintett felekkel megvitatták a javaslattervezetet, és a szeptember 5–9. között megtartott IBSFC éves ülésszakának végén konzultáltak a tagállamokkal. |

212 | A válaszok összefoglalása és figyelembevételük módja |

Szakvélemények összegyűjtése és felhasználása |

221 | Az érintett tudományos-és szakterületek Az ICES-t és a HTMGB-t felkérték, hogy adjon tudományos szakvéleményt a balti-tengeri tőkehalhalászatra vonatkozó hosszú távú gazdálkodásról, és különösen az állományok helyreállítása során vagy azt követően alkalmazandó megfelelő lehalászási szabályokról. A javaslat a kapott szakvéleményen alapul. |

2249 | A kapott és felhasznált vélemények összegzése A terv végrehajtásához tekintetében, visszafordíthatatlan következményekkel járó komoly kockázatok lehetősége nem merült fel. |

225 | Az ICES és a HTMGB általános véleménye szerint, az állományok magas hozama és az állományokat érintő kockázat alacsonyan tartásának biztosítása érdekében a halpusztulást jelentős mértékben csökkenteni kell. A szakvélemény kiemeli továbbá, hogy egy olyan többlépcsős megközelítés, amely keretében a halászati erőkifejtést szakaszosan, több év alatt csökkentenék a javasolt szintre, nagy valószínűséggel fenntartható halászati szintet eredményezne, feltéve hogy azt teljes mértékben végrehajtják és betartják. |

226 | A szakértői vélemények nyilvános hozzáférhetőségének biztosítása Az ICES és a HTMGB véleménye elérhető a szervezetek weboldalán. |

230 | Hatásvizsgálat A javasolt intézkedések végrehajtása révén: a) a tőkehalállományokat illetően biztosítani lehetne a balti-tengeri tőkehalállományok fenntartható szintre történő helyreállítását és e szint fenntarthatóságát az idősebb és nagyobb méretű halak létszámának növelése érdekében módosítani lehetne az állományok korbeli összetételét b) más állományokat illetően csökkenteni lehetne a mélytengeri halászat során a tőkehallal együtt kifogott állományok (főleg laposhalállományok) pusztulását az ilyen kapcsolódó állományok tekintetében nem áll rendelkezésre analitikai vizsgálat, és az alacsonyabb állománypusztulásnak az állományfejlődésre és fogásokra gyakorolt hatásait nem lehet felmérni c) a halászati erőkifejtést illetően lehetővé válna a halászati erőkifejtés általános csökkenése a Balti-tengerben élő mélytengeri fajokat halászó flottaszegmensek esetében d) a halászat környezeti hatását illetően csökkenthető lenne a mélytengeri halászat környezetre gyakorolt hatása e) a halfogási ágazatot illetően a helyreállítási időszakban állandósíthatóak lennének a tőkehalfogások, amelyeket azt követően növelni lehetne növelni lehetne az egységenkénti erőkifejtésre eső fogást A halászati ágazat tekintetében a gazdálkodási terv gazdasági következményei a terv tagállami végrehajtási módjától függenek. Jelenleg a két állomány pusztulásának mértéke, a javasolt célérték kétszerese, illetve háromszorosa, és a célérték elérése érdekében a halászati erőkifejtést arányosan csökkenteni kell majd. Végrehajtása esetén a terv a halászati erőkifejtés 50% és 70% közötti fokozatos csökkenését fogja eredményezni. Ez azt jelenti, hogy változatlan flottakapacitás mellett arányosan csökkentik a mélytengeri halászatra engedélyezett időszakokat. Amennyiben azonban – például a halászhajók forgalomból való kivonására vonatkozó programok révén – csökkentik a tőkehalat halászó flottaszegmensek kapacitását, a mélytengeri halászatra engedélyezett időszakok csökkentése kisebb méretű lesz. |

A JAVASLAT JOGI ELEMEI |

310 | Jogalap E javaslat jogalapja az Európai Közösséget létrehozó szerződés 37. cikke. A közös halászati politika 2002-es reformja, valamint a helyreállítási tervről szóló 5. cikknek és a gazdálkodási tervekről szóló 6. cikknek a 2371/2002/EK tanácsi rendeletbe való beépítése során, a hangsúlyt azon egységes állományokra vonatkozó gazdálkodási elképzelésekre helyezték, amelyek esetében komoly igény merült fel az állomány helyreállítását célzó intézkedések meghozatalára. Az ilyen állományok a biztonságos biológiai határértéken belül lévő állományoktól eltérő megközelítést igényelnek. Mindazonáltal, egyes halászati tevékenységek erős szálakkal kapcsolódnak egymáshoz és/vagy függnek egymástól, és ezek tekintetében a hosszú távú célkitűzések meghatározása és a hatékony gazdálkodási keret kialakítása érdekében közös gazdálkodási megközelítésre van szükség. Mivel a jelen javaslatban érintett mindkét tőkehalállomány halászata ugyanazon halászhajókkal történik, minden többéves, hosszú távú gazdálkodásra vonatkozó tervet egyszerre kell alkalmazni a két állomány tekintetében, még akkor is, ha a védettségi helyzetük eltérő. Előfordulhat, hogy egy halállomány helyzete annyira közel van a biztonságos biológiai határértékhez, hogy az állomány mérete az egyik évben még a határértéken belül, a másik évben a határértéken kívül mozog. Mivel ilyen helyzet kialakulhat a terv alkalmazása során, kellően rugalmas tervre van szükség az ilyen helyzetek kezelésére és az állományok fenntartható szintjének megőrzésére. Ezt a javaslatot ezért nem lehet a 2371/2002/EK rendelet 5. és 6. cikkének megfelelően elfogadni, noha a javaslat összhangban van az említett cikkek alapját képező, többéves tervekre vonatkozó elvekkel. |

329 | A szubszidiaritás elve A javaslat a Közösség kizárólagos hatáskörébe tartozik. A szubszidiaritás elve ennélfogva nem alkalmazható. |

Az arányosság elve A javaslat a következő ok(ok) miatt felel meg az arányosság elvének: |

331 | A Balti-tengerben élő tőkehalállományok a Balti-tenger nagy részén oszlanak szét, és a Balti-tengerrel szomszédos valamennyi tagállam vizeiben megtalálhatóak. Az egyes tagállamok által külön-külön foganatosított intézkedések nem elégségesek a tőkehalforrások közös halászati politika célkitűzéseivel összhangban történő kiaknázásának biztosításához, és így az közösségi szintű fellépést igényel. A tőkehalhalászatra eddig a teljes kifogható mennyiségek rendszere vonatkozott, amelyet technikai intézkedésekkel egészítettek ki. Ezek az intézkedések nem bizonyultak kielégítőnek a halászat fenntartható szintre történő csökkentésére, ezért további közösségi szintű intézkedésre van szükség. A javasolt intézkedések a teljes kifogható mennyiség évenkénti kiigazítása mellett a halászati erőkifejtés fokozatos csökkentésére vonatkoznak. Ezen intézkedéseket, ellenőrzési, vizsgálati és felügyeleti intézkedések egészítik ki. |

KÖLTSÉGVETÉSI VONATKOZÁSOK |

409 | A javaslatnak nincs a Közösség költségvetését érintő vonzata. |

TOVÁBBI INFORMÁCIÓK |

Felülvizsgálati/módosító/megszüntetési záradék |

531 | A javaslat felülvizsgálati záradékot tartalmaz. |

532 | A javaslat módosító záradékot tartalmaz. |

570 | A javaslat részletes magyarázata A javaslat a balti-tengeri tőkehalállományoknak a közös halászati politikával összhangban történő helyreállítására és halászati gazdálkodására vonatkozó tervet dolgoz ki. A célkitűzések megvalósítása érdekében a tőkehalállományok halászatát oly mértékűre kell csökkenteni, amely nagy valószínűséggel biztosítja az állományok biomasszájának elfogadható szintre való helyreállását, és amely igen stabil TAC-szintet és magas hozamot biztosít. A célokat ezért olyan halászati állománypusztulási rátákban határozták meg, amelyek elég alacsonyak ahhoz, hogy az állományok létszáma fenntartható szintre pótlódjon, és elég magasak ahhoz, hogy magas hozamot biztosítsanak. A javasolt minimális halászati állománypusztulási ráták az ICES tudományos szakvéleményén alapulnak és a Balti-tenger jelenlegi biológiai helyzetét tükrözik. A javaslat módosító záradékot tartalmaz annak biztosítására, hogy a minimális halászati állománypusztulási rátákat adott esetben a legújabb tudományos adatoknak és szakvéleményeknek megfelelően módosítani lehessen. A célok elérése érdekében kialakított rendszer két részből áll. A halászati erőkifejtés és a halászati állománypusztulás tekintetében, a célkitűzések megvalósításáig évente 10%-os csökkentésre van szükség. Egyedi szabályok vonatkoznak a halászati erőkifejtés kiigazításának módjára, valamint arra, hogy a tudományos adatokat hogyan használják fel az erőkifejtés korlátozásával összhangban lévő teljes fogási mennyiségek meghatározása során. A terv, a gazdálkodási rendszer hatékonyságának és megfelelőségének ellenőrzésére háromévenként felülvizsgálatot ír elő. |

1. 2006/0134 (CNS)

Javaslat

A TANÁCS RENDELETE

a balti-tengeri tőkehalállományokra és az ezen állományok halászatára vonatkozó többéves terv létrehozásáról

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 37. cikkére,

tekintettel a Bizottság javaslatára[1],

tekintettel az Európai Parlament véleményére[2],

mivel:

(1) A Nemzetközi Tengerkutatási Tanács (ICES) nemrégiben kiadott tudományos szakvéleményében jelezte, hogy a Balti-tenger 25–32. ICES alterületén a tőkehalállomány létszáma oly mértékben megcsappant, hogy a csökkent szaporodási képesség következtében károkat szenved, és hogy az állomány halászata nem fenntartható módon folyik.

(2) Az ICES nemrégiben kiadott tudományos szakvéleményében jelezte, hogy a Balti-tenger 22., 23., és 24. ICES alterületén élő tőkehalállományt túlhalásszák, és mérete olyan alacsony szintre zsugorodott, hogy a szaporodási képesség csökkenésének veszélye fenyegeti.

(3) Intézkedéseket kell hozni a balti-tengeri tőkehalállomány halászatára vonatkozó többéves gazdálkodási terv kidolgozása érdekében.

(4) A terv célja, hogy a balti-tengeri tőkehalállományok kiaknázását fenntartható gazdasági, környezeti és társadalmi feltételek mellett biztosítsa.

(5) A 2371/2002/EK rendelet többek között előírja, hogy e cél elérése érdekében a Közösség az elővigyázatossági megközelítést alkalmazza azon intézkedések meghozatalakor, amelyek az állomány védelmére és megőrzésére vonatkoznak, azért hogy biztosítsák annak fenntartható kiaknázását, és hogy a lehető legkisebb mértékűre csökkentsék a halászati tevékenységnek a tengeri ökoszisztémára gyakorolt hatását. A Közösségnek a halászati gazdálkodás terén törekednie kell az ökoszisztéma-alapú szemlélet progresszív alkalmazására, továbbá egy gazdaságilag életképes és versenyképes halászati ágazaton belül hozzá kell járulnia a hatékony halászati tevékenységekhez megfelelő életszínvonalat biztosítva azok számára, akiknek megélhetése a balti-tengeri tőkehal halászatától függ, valamint a fogyasztók érdekeit is figyelembe kell vennie.

(6) A célkitűzés elérése érdekében a keleti állományt a biztonságos biológiai határértéken belüli szintre kell felduzzasztani, és mindkét állomány esetében biztosítani kell azt a szintet, amely lehetővé teszi a teljes szaporodási képesség fenntartását, és amely hosszú távon a legmagasabb hozamot eredményezi.

(7) Ez úgy érhető el, hogy megfelelő módszert határoznak meg a tőkehalat érintő halászati erőkifejtésnek a célkitűzéssel összhangban lévő szintre történő fokozatos csökkentésére, illetve ha a tőkehalállományra vonatkozó teljes kifogható mennyiséget (TAC) a halászati erőkifejtésnek megfelelő szinten állapítják meg.

(8) Mivel a hering- és spratthalászat, valamint a kopoltyúhálóval és állítóhálóval folytatott halászat során kifogott tőkehal mennyisége elenyésző, az említett halászatokra nem vonatkozik a halászati erőkifejtés fokozatos csökkentése.

(9) A halászati lehetőségek állandósításának biztosítása érdekében, célszerű korlátozni a TAC-értékek évről évre történő ingadozásának mértékét.

(10) A halászati erőkifejtés ellenőrzésének egyik megfelelő eszköze a tőkehalhalászatra engedélyezett időszakok hosszának szabályozása.

(11) A különleges halászati engedélyekre vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról szóló, 1994. június 27-i 1627/94/EK tanácsi rendeletben[3], a közös halászati politika ellenőrző rendszerének létrehozataláról szóló, 1993. október 12-i 2847/93/EGK tanácsi rendeletben[4] és a tagállami halfogásokra vonatkozó információk feljegyzésére vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1983. szeptember 22-i 2807/83/EGK bizottsági rendeletben[5] meghatározottak mellett, vagy azoktól eltérve, további ellenőrző intézkedésekre van szükség annak érdekében, hogy biztosítható legyen az e rendeletben meghatározott intézkedéseknek való megfelelés.

ELFOGADTA EZT A RENDELETET:

I. FEJEZETTÁRGY, HATÁLY ÉS FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK

1. cikk

Tárgy

E rendelet többéves tervet hoz létre a következő tőkehalállományokra (a továbbiakban: az érintett tőkehalállományok) és az ezen állományokat kiaknázó halászatokra:

a) a 22., 23. és 24. alterületen élő tőkehal;

b) a 25–32. alterületen élő tőkehal.

2. cikk

Hatály

E rendelet a Balti-tengeren és a Balti-tengerrel szomszédos tagállamokban (a továbbiakban: az érintett tagállamok) működő közösségi halászhajókra (közösségi hajók) alkalmazandó.

3. cikk

Fogalommeghatározások

A 2371/2002/EK rendelet 3. cikkében és a 2187/05/EK rendelet 2. cikkében megállapított fogalommeghatározások mellett, e rendelet alkalmazásában a következő fogalommeghatározások alkalmazandók:

a) az ICES-övezetek (Nemzetközi Tengerkutatási Tanács) a 3880/91/EGK rendeletben meghatározott övezetek;

b) „Balti-tenger”: a IIIb., IIIc. és IIId. ICES-körzet;

c) „teljes kifogható mennyiség (TAC)”: az egyes állományokból évente kifogható mennyiség;

d) „VMS”: a műholdas hajómegfigyelési rendszerekre vonatkozó részletes rendelkezések megállapításáról szóló, 2244/2003/EK bizottsági rendelet szerinti hajómegfigyelési rendszer (VMS)[6].

II. FEJEZETCÉLKITŰZÉSEK ÉS CÉLCSOPORTOK

4. cikk

Célkitűzések és célértékek

A terv az érintett tőkehalállományok fenntartható kiaknázását biztosítja azáltal, hogy az állománypusztulási rátákat fokozatos olyan értékekre csökkenti, illetve olyan értékeken tartja fenn, amelyek nem lehetnek alacsonyabbak az alábbiaknál:

1) 0,6 a 22., 23. és 24. alterületen élő tőkehalállomány 3 és 6 év közötti egyedei esetében, valamint

2) 0,3 a 25–32. alterületen élő tőkehalállomány 4 és 7 év közötti egyedei esetében.

I II. FEJEZETTELJES KIFOGHATÓ MENNYISÉG

5. cikk

A teljes kifogható mennyiségek meghatározása

1. A Tanács – a Bizottság javaslata alapján – minden évben minősített többséggel határoz a következő évre vonatkozó teljes kifogható mennyiségekről az érintett tőkehalállományok tekintetében.

2. Az érintett tőkehalállományokra vonatkozó teljes kifogható mennyiségeket a 6. és 7. cikkel összhangban kell meghatározni.

6. cikk

Az érintett tőkehalállományokat érintő TAC meghatározására vonatkozó eljárás

1. A Tanács elfogadja az érintett tőkehalállományokra vonatkozó TAC-t, amely – a halászati tudományos, műszaki és gazdasági bizottság (HTMGB) által készített tudományos értékelésnek megfelelően – a magasabb a következők közül:

a) az a TAC, amely az alkalmazás évében, a megelőző évre becsült halászati állománypusztulási rátához képest a halászati állománypusztulási arány 10 %-os csökkenését eredményezi.

b) az a TAC, amely a 4. cikkben meghatározott halászati állománypusztulási ráta mértékének eléréséhez vezet.

2. Amennyiben az (1) bekezdés alkalmazása az előző évi TAC-nál több mint 15 %-kal nagyobb TAC-hoz vezethet, úgy a Tanács a tárgyévi TAC-nál 15 %-kal nagyobb TAC-t fogad el.

3. Amennyiben a (1) bekezdés alkalmazása az előző évi TAC-nál több mint 15 %-kal kisebb TAC-hoz vezethet, úgy a Tanács a tárgyévi TAC-nál 15 %-kal kisebb TAC-t fogad el.

4. A (3) bekezdés nem alkalmazandó, ha a HTMGB által készített tudományos értékelés kimutatja, hogy a halászati állománypusztulási ráta a TAC alkalmazásának évében meghaladja az 1-es értéket a 22., 23. és 24. alterületen élő tőkehalállomány 3–6 év közötti egyedei esetében, vagy a 0,6-os értéket a 25–32. alterületen élő tőkehalállomány 4–7 év korú egyedei esetében.

7. cikk

Eltérés a 6. cikktől

A 6. cikktől eltérve a Tanács, amennyiben szükségesnek ítéli, a 6. cikk alkalmazása szerinti TAC-nál alacsonyabb TAC-t fogadhat el.

I V. FEJEZETA HALÁSZATI ERŐKIFEJTÉS KORLÁTOZÁSA

8. cikk

A 90mm-es vagy annál nagyobb szembőségű halászeszközzel vagy fenéken rögzített horogsorral folytatott halászat tekintetében engedélyezett időszak meghatározására vonatkozó eljárás

1. A 90 mm-es vagy annál nagyobb szembőségű vonóhálóval, kerítőhálóval vagy hasonló halászeszközzel, illetve 90 mm-es vagy annál nagyobb szembőségű kopoltyúhálóval, állítóhálóval és tükörhálóval, vagy fenéken rögzített horogsorral folytatott halászat tilos:

a) március 15-től május 14-ig a 22., 23. és 24. alterületen, valamint

b) június 15-től szeptember 14-ig a 25–27. alterületen.

2. A Tanács, a (3) és (4) bekezdésben megállapított szabályokkal összhangban, évente minősített többséggel határoz a következő évre vonatkozóan azon időszakokról, amikor tilos az (1) bekezdésben említett eszközökkel folytatott halászat.

3. Amennyiben az érintett tőkehalállományok egyike tekintetében a halászati állománypusztulási ráta a HTMGB becslése szerint legalább 10%-kal meghaladja a 4. cikkben meghatározott minimális halászati állománypusztulási rátát, a folyó évben engedélyezett napok számához képest 10%-kal csökkenteni kell az (1) bekezdésben említett eszközökkel folytatott halászatra engedélyezett napok számát.

4. Amennyiben az érintett tőkehalállományok egyike tekintetében a halászati állománypusztulási ráta a HTMGB becslése szerint kevesebb mint 10%-kal meghaladja a 4. cikkben meghatározott minimális halászati állománypusztulási rátát, az (1) bekezdésben említett eszközökkel folytatott halászatra engedélyezett napok számának meg kell egyeznie a folyó évben engedélyezett napok számával, megszorozva a 4. cikkben meghatározott minimális halászati állománypusztulási rátával és elosztva a HTMGB által becsült halászati állománypusztulási rátával.

5. A Bizottság kérésére a tagállamok benyújtják a (2), (3) és (4) bekezdésnek való megfeleléshez alkalmazott rendszerek leírását.

6. Az (1) és (4) bekezdéstől eltérve, a 12 méternél kisebb összhosszúságú közösségi hajók számára engedélyezett az élősúlyban kifejezett mennyiség legfeljebb 10%-át kitevő tőkehal fedélzeten tartása és kirakodása, ha 110 mm-es vagy annál nagyobb szembőségű kopoltyúhálóval, állítóhálóval és/vagy tükörhálóval halásznak.

9. cikk

A halászati napok felhasználására vonatkozó eljárás

1. A 8. cikk (1) bekezdésében meghatározott területeken a tőkehalhalászatra engedélyezett halászati napokat a Bizottság a tagállamok között a következők alapján oszthatja fel újra:

a) az érintett területen 2005. január 1-je óta végzett halászati tevékenységeknek a 2792/1999/EK tanácsi rendelet 7. cikke szerinti végleges beszüntetése;

b) az érintett területről való végleges kivonulás.

2. Az egy adott halászeszköz-kategóriában kiosztott többletnapoknak közvetlenül arányosnak kell lenniük a szóban forgó halászeszközt használó, forgalomból kivont hajók 2005-ös, kilowattnapban mért kapacitásával, összehasonlítva az adott halászeszközt használó valamennyi hajó hasonló szintű, 2005-ös erőkifejtésével. Az e számítás eredményeként kapott töredéknapot a legközelebbi egész napra kell felkerekíteni.

3. Azok a tagállamok, amelyek részesedni kívánnak a (1) és (2) bekezdésben említett többletnapokból, kérelmet nyújtanak be a Bizottságnak a halászati tevékenységek végleges beszüntetésének részleteit tartalmazó jelentésekkel együtt. Az ilyen kérelem alapján a Bizottság a 2371/2002/EK rendelet 30. cikkében előírt eljárással összhangban módosíthatja az adott tagállamra vonatkozóan meghatározott halászati napok számát.

10. cikk

Halászatra vonatkozó területi korlátozások

1. Május 1-jétől október 31-ig tilos a halászat a következő koordinátákat összekötő vonalak által meghatározott tengerszakaszon, amelyeket a WGS84 koordinátarendszer szerint kell mérni:

a) 1. terület:

- ÉSZ 55°45’, KH 15°30’

- ÉSZ 55°45’, KH 16°30’

- ÉSZ 55°00’, KH 16°30’

- ÉSZ 55°00’, KH 16°00’

- ÉSZ 55°15’, KH 16°00’

- ÉSZ 55°15’, KH 15°30’

- ÉSZ 55°45’, KH 15°30’

b) 2. terület:

- ÉSZ 55°00’, KH 19°14’

- ÉSZ 54°48’, KH 19°20’

- ÉSZ 54°45’, KH 19°19’

- ÉSZ 54°45’, KH 18°55’

- ÉSZ 55°00’, KH 19°14’

c) 3. terület:

- ÉSZ 56°13’, KH 18°27’

- ÉSZ 56°13’, KH 19°31’

- ÉSZ 55°59’, KH 19°13’

- ÉSZ 56°03’, KH 19°06’

- ÉSZ 56°00’, KH 18°51’

- ÉSZ 55°47’, KH 18°57’

- ÉSZ 55°30’, KH 18°34’

- ÉSZ 56°13’, KH 18°27’.

2. Az (1) bekezdéstől eltérve engedélyezett a halászat a 157 mm-es vagy annál nagyobb szembőségű kopoltyúhálóval, állítóhálóval és tükörhálóval, vagy horogsorral. A horogsorral folytatott halászat esetében nem tartható a fedélzeten tőkehal.

V. FEJEZETELLENŐRZÉS, VIZSGÁLAT ÉS FELÜGYELET

11. cikk

A balti-tengeri tőkehalra vonatkozó különleges halászati engedély

1. A különleges halászati engedélyekre vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról szóló, 1994. június 27-i 1627/94/EK tanácsi rendelet[7] 1. cikkének (2) bekezdésétől eltérve, minden legalább nyolc méter összhosszúságú közösségi hajónak, amely a 2187/2005/EK rendelet 3. cikkével összhangban a balti-tengeri tőkehalhalászatra való halászeszközzel rendelkezik a fedélzetén, vagy azt használ, a balti-tengeri tőkehalhalászatra vonatkozó különleges halászati engedéllyel kell rendelkeznie.

2. A tagállamok az (1) bekezdésben említett, a tőkehalra vonatkozó különleges halászati engedélyt csak a bizonyos halállományokra és halállomány-csoportokra vonatkozó, halfogási korlátozások alá tartozó vizeken tartózkodó közösségi hajókon és a közösségi vizeken alkalmazandó halászati lehetőségeknek és kapcsolódó feltételeknek a 2005. évre történő meghatározásáról szóló, 2004. december 22-i 27/2005/EK tanácsi rendelet[8] III. mellékletének 6.2.1. pontjával összhangban a 2005-ben a balti-tengeri tőkehalra vonatkozó különleges halászati engedéllyel rendelkező közösségi hajók számára adnak ki. Mindazonáltal egy tagállam kiadhat tőkehalra vonatkozó különleges halászati engedélyt a saját lobogója alatt közlekedő, 2005-re különleges halászati engedéllyel nem rendelkező hajónak, ha biztosítja, hogy a Balti-tengeren az (1) bekezdésben említett halászeszközzel végzett halászatból legalább azonos mértékű, kilowattban (kW) mért teljesítményt von ki.

3. Minden érintett tagállam a balti-tengeri tőkehalhalászatra vonatkozó különleges engedéllyel rendelkező hajókról jegyzéket állít össze és tart fenn, és azt hivatalos weboldalán elérhetővé teszi.

4. Azon halászhajó parancsnoka vagy meghatalmazott képviselője, amely számára valamely tagállam a balti-tengeri tőkehalhalászatra vonatkozó különleges engedélyt adott ki, ezen engedély egy másolatát a halászhajó fedélzetén tartja.

12. cikk

Hajónaplók

1. A közös halászati politika ellenőrző rendszerének létrehozataláról szóló 2847/93/EGK rendelet[9] 6. cikkének (4) bekezdésétől eltérve, a legalább nyolc méter összhosszúságú közösségi hajók parancsnokai az említett rendelet 6. cikkével összhangban tevékenységeikről hajónaplót vezetnek.

2. A VMS rendszerrel felszerelt hajók esetében a tagállamok, a VMS adatai alapján ellenőrzik, hogy a Halászati Felügyeleti Központba (FMC) érkezett információk megfelelnek-e a hajónaplóban feltüntetett tevékenységeknek. E keresztellenőrzéseket három éven keresztül számítógéppel olvasható formában rögzítik.

3. Minden egyes tagállam rendszeresen frissíti és weboldalán elérhetővé teszi azon kapcsolattartók elérhetőségi adatait, akik számára a hajónaplókat, kirakodási nyilatkozatokat és előzetes értesítéseket, e rendelet 18. cikkének megfelelően el kell küldeni.

13. cikk

A halfogásra vonatkozó adatok elektronikus nyilvántartása és továbbítása

1. A tagállami halfogásokra vonatkozó információk feljegyzésére vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1983. szeptember 22-i 2807/83/EGK bizottsági rendelet[10] 1. cikkétől eltérve, a VMS rendszerrel felszerelt hajók, a hajónaplóba kötelezően feljegyzendő halászati tevékenységekre vonatkozó információk elektronikus nyilvántartásba vételére és bejelentésére alkalmas, a lobogó szerinti tagállam illetékes hatóságai által jóváhagyott informatikai eszközöket működtethetnek a fedélzetükön.

2. Az (1) bekezdésben említett hajók a hajónaplóba kötelezően feljegyzendő halászati tevékenységre vonatkozó nyilvántartásba vett minden információt továbbítanak a lobogó szerinti tagállam Halászati Felügyeleti Központja (FMC) felé. A lobogó szerinti tagállamok FMC-i biztosítják, hogy az ilyen adatokat számítógéppel olvasható formában nyilvántartásba veszik és azokat 3 évig megőrzik.

3. A tagállamok biztosítják, hogy saját FMC-jük naponta, vagy ha az FMC szükségesnek ítéli, rövidebb idő alatt megkapja a (2) bekezdésben említett információkat.

4. A lobogó szerinti tagállamok a (2) bekezdéssel összhangban kapott információkat naponta továbbítják a parti állam számára, amíg halászhajóik az adott parti állam vizein tartózkodnak. A parti állam FMC-je határozhat úgy, hogy gyakrabban kéri az információkat.

14. cikk

A halászati erőkifejtésre vonatkozó adatok nyilvántartása

1. A halászhajók a 2847/93/EGK rendelet 19b. cikkében előírt információt továbbítják a lobogó szerinti tagállam FMC-je számára, és azt beviszik a 2244/2006/EK bizottsági rendelet 13. cikkében említett számítógépes adatbázisba.

2. A 2847/93/EGK rendelet 19b. cikkét nem kell alkalmazni a VMS rendszerrel felszerelt hajókra.

15. cikk

A halászati erőkifejtés nyomon követése és ellenőrzése

1. A lobogó szerinti tagállam illetékes hatóságai nyomon követik és ellenőrzik a következők betartását:

a) a halászati erőkifejtés 8. cikk (1) és (2) bekezdésében előírt korlátozásai,

b) a 10. cikkben előírt halászatra vonatkozó korlátozások.

2. A tagállamok minden év január 31-ig összeállítják és fenntartják az e rendelet 8. cikke (1) és (2) bekezdésének rendelkezései hatálya alá tartozó hajók jegyzékét, és azt hivatalos weboldalukon elérhetővé teszik. A jegyzékben fel kell tüntetni az egyes hajók által felhasznált naptári napok számát az e rendelet 8. cikkének (1) bekezdésében említett területeken.

3. A (2) bekezdésben említett jegyzéket, az egyes hajók által felhasznált napok tekintetében naponta frissíteni kell.

16. cikk

A hajónapló adatainak megengedett hibahatára

A 2807/83/EGK rendelet 5. cikkének (2) bekezdésétől eltérve, a TAC alá tartozó, hajón tartott hal kilogrammban megadott mennyiségének becslésekor a megengedett hibahatár a hajónaplóban szereplő adat 8%-a.

A szétválogatás nélkül kirakodott fogások esetében a mennyiség becslésekor a megengedett hibahatár a fedélzeten tartott teljes mennyiség 8%-a.

17. cikk

Egyes területekre való belépés, illetve azok elhagyása

1. Halászhajók csak abban az esetben kezdhetnek halászati tevékenységet közösségi vizeken – legyen szó akár a 22–24. alterületről (A. terület) vagy a 25–27. alterületről (B. terület) –, ha 100 kg-nál kevesebb tőkehalat tartanak fedélzetükön.

2 Amennyiben egy halászhajó több mint 100 kg tőkehallal a fedélzetén elhagyja az A. vagy B. területet, illetve a 28–32. alterületet (C. terület), a következőket kell tennie:

a) közvetlenül behajózik egy olyan kikötőbe, amely azon a területen található, ahol halászott, és kirakodja halzsákmányát, vagy

b) közvetlenül behajózik egy olyan kikötőbe, amely azon a területen kívül található, ahol halászott, és kirakodja halzsákmányát.

c) A halászati terület elhagyásakor a hálókat oly módon kell elrakni, hogy azok ne legyenek használatra kész állapotban, a következő feltételeknek megfelelően:

i. a hálókat, súlyokat és a hasonló eszközöket különválasztják a vonóháló-lemezektől, valamint a vonó- és vontatóhuzaloktól és kötelektől,

ii. a fedélzeten vagy afölött található hálókat biztonságosan odaerősítették a fedélzeti felépítmény valamelyik pontjához.

18. cikk

Előzetes értesítés

1. Az A., B. vagy C. területet, fedélzetén több mint 300 kg tőkehallal elhagyó közösségi halászhajó parancsnoka a terület elhagyása előtt két órával értesíti a lobogó szerinti tagállam illetékes hatóságait a következőkről:

a) a kilépés pontos ideje és helye,

b) a fedélzeten tartott összes fogás tekintetében a fajonkénti élősúly mennyisége.

Az e rendelet 13. cikkének hatálya alá tartozó hajók mentesülnek e kötelezettség alól.

2. Az (1) bekezdésben előírt értesítést a közösségi halászhajó parancsnokának képviselője is megteheti.

3. A 2847/93/EGK rendelet 7. cikkének (1) bekezdésétől eltérve, a 300 kg élősúlyú tőkehalmennyiséget a fedélzetén tartó közösségi halászhajó parancsnoka, vagy annak képviselője legalább két órával a kirakodási helyre történő belépés előtt tájékoztatja a kirakodás szerinti tagállam illetékes hatóságait a következőkről:

a) a kirakodási hely neve,

b) a kirakodási helyre történő érkezés várható időpontja,

c) a fedélzeten tartott összes fogás tekintetében a fajonkénti élősúly mennyisége.

19. cikk

Kijelölt kikötők

1. Ha egy hajó 750 kg-ot meghaladó élősúlyú tőkehalat tart a fedélzetén, a tőkehal kizárólag a kijelölt kikötőkben rakodható ki.

2. Minden tagállam kijelölheti azokat a kikötőket, ahol a 750 kg-ot meghaladó balti-tengeri tőkehal kirakodható.

3. Az e rendelet hatálybalépésének időpontjától számított 15 napon belül minden tagállam, amely ilyen jegyzéket állított össze, fenntartja és hivatalos weboldalán elérhetővé teszi a kijelölt kikötők jegyzékét.

20. cikk

Az először kirakodott tőkehal lemérése

1. A több mint 100 kg mennyiségű tőkehalat a fedélzeten tartó halászhajók nem kezdhetik meg a kirakodást, amíg a kirakodás helyének illetékes hatóságai azt nem engedélyezik.

2. A tagállam illetékes hatóságai megkövetelhetik, hogy a Balti-tengeren fogott és az először abban a tagállamban kirakodott tőkehal bármekkora mennyiségét ellenőrök jelenlétében mérjék le, mielőtt azt az első kirakodási kikötőből máshova szállítják.

21. cikk

Vizsgálati referenciaszintek

A Balti-tenger minden tagállama konkrét vizsgálati referenciaszinteket határoz meg. Ezeket az elért eredmények elemzését követően időszakosan felülvizsgálják. A vizsgálati referenciaszinteket a 1. mellékletben meghatározott célszintek eléréséig fokozatosan növelik.

22. cikk

Az átszállítás és átrakás tilalma

1. A tőkehalhalászat tekintetében lezárt területeken történő átszállítás tilos, kivéve ha a hajón lévő halászeszközt a 17. cikk (2) bekezdésének c) albekezdésével összhangban biztonságosan rögzítették és elhelyezték.

2. A tőkehal átrakása kizárólag az illetékes hatóságok által átrakásra kijelölt kikötőkben történhet.

3. Minden egyes tagállam összeállítja és fenntartja az átrakásra kijelölt kikötők jegyzékét és azt hivatalos weboldalán elérhetővé teszi.

23. cikk

A balti-tengeri tőkehal szállítása

A 2847/93/EGK rendelet 8. cikkének (1) bekezdésétől eltérve, a legalább nyolc méter összhosszúságú halászhajó parancsnoka kirakodási nyilatkozatot tölt ki, amennyiben a halat a kirakodás vagy behozatal helyétől eltérő helyre szállítja.

A kirakodási nyilatkozat mellé csatolni kell a 2847/93/EGK rendelet 13. cikkében előírt dokumentumokat.

24. cikk

Közös felügyelet és az ellenőrök cseréje

1. Az érintett tagállamok közös vizsgálati és felügyeleti tevékenységeket vállalnak, és e célból közös működési eljárásokat hoznak létre.

2. A közös vizsgálati és felügyeleti tevékenységeket ellátó tagállamok biztosítják, hogy minden egyes résztvevő tagállam ellenőrét meghívják legalább az e tevékenységekben való részvételre.

3. A Bizottság ellenőrei részt vehetnek vizsgálati és felügyeleti tevékenységekben.

4. A Közösségi Halászati Ellenőrző Hivatal (CFCA) a következő évi közös vizsgálati és felügyeleti program összehangolása érdekében minden év november 15-e előtt összehívja az illetékes nemzeti vizsgálati hatóságok ülését.

25. cikk

Nemzeti ellenőrzési cselekvési program

1. A balti-tengeri tagállamok a 2. melléklettel összhangban a Balti-tenger vonatkozásában nemzeti ellenőrzési cselekvési programot határoznak meg.

2. A balti-tengeri tagállamok az 1. melléklettel összhangban egyedi vizsgálati referenciaszinteket határoznak meg. Ezeket az elért eredmények elemzését követően időszakosan felülvizsgálják. A vizsgálati referenciaszinteket a 1. mellékletben meghatározott célszintek eléréséig fokozatosan növelik.

3. 2006. január 31. előtt a balti-tengeri tagállamok hivatalos weboldalukon a Bizottság és a Balti-tengerrel szomszédos tagállamok számára elérhetővé teszik az (1) bekezdésben említett nemzeti ellenőrzési cselekvési programot, a végrehajtási ütemtervvel együtt.

4. A Bizottság összehívja a Halászati és Akvakúltúraágazati Bizottság ülését a balti-tengeri tőkehalállományokra vonatkozó nemzeti ellenőrzési cselekvési programok betartásának és eredményeinek értékelése érdekében.

26. cikk

Egyedi ellenőrzési program

A 2847/93/EGK rendelet 34c. cikke (1) bekezdésének 5. albekezdésétől eltérve, az érintett tőkehalállományokra vonatkozó egyedi ellenőrzési és vizsgálati program három évnél tovább tarthat.

V I. FEJEZETNYOMON KÖVETÉS

27. cikk

A terv értékelése

1. E rendelet alkalmazásának harmadik évében, majd minden azt követő évben a Bizottság, HTMGB szakvéleménye alapján, értékeli az érintett állományokra és ezen állományok halászatára vonatkozó gazdálkodási intézkedések hatását.

2. E rendelet alkalmazásának harmadik évében, majd azt követően minden harmadik évben a Bizottság tudományos szakvéleményt kér a HTMGB-től a 4. cikkben meghatározott célkitűzések megvalósulása terén elért haladás üteméről. Amennyiben a szakvélemény úgy ítéli meg, hogy a célkitűzéseket valószínűleg nem lehet megvalósítani, a Tanács minősített többséggel határoz a célkitűzések elérésének biztosításához szükséges alternatív intézkedésekre vonatkozó bizottsági javaslatról.

28. cikk

A minimális halászati állománypusztulási ráta felülvizsgálata

Amennyiben a Bizottság a HTMGB szakvéleménye alapján úgy ítéli meg, hogy a 4. cikkben meghatározott minimális halászati állománypusztulási ráták nem felelnek meg a gazdálkodási terv célkitűzéseinek, a Tanács – a Bizottság javaslata alapján – minősített többséggel határoz a célkitűzésnek megfelelően módosított minimális halászati állománypusztulási rátákról.

VI I. FEJEZETZÁRÓ RENDELKEZÉSEK

29. cikk

Hatályon kívül helyezés

1. A Balti tengeren folyó halászati erőkifejtés irányítására vonatkozó szabályok bevezetéséről szóló, 1997. április 24-i 779/97/EK tanácsi rendelet[11] hatályát veszti.

2. A 2847/93/EGK rendelet 19a. cikkének (1a) bekezdése hatályát veszti.

30. cikk

Hatálybalépés

Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő harmadik napon lép hatályba.

Ezt a rendeletet 2007. január 1-jétől kell alkalmazni.

Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.

Kelt Brüsszelben, -án/-én.

a Tanács részéről

az elnök

1. MELLÉKLET

EGYEDI VIZSGÁLATI REFERENCIASZINTEK

Célkitűzés

1. Minden egyes tagállam, e melléklettel összhangban lévő egyedi vizsgálati referenciaszinteket határoz meg.

Stratégia

2. A halászati tevékenységek vizsgálata és felügyelete elsősorban a gyaníthatóan tőkehalat fogó hajókra irányul. A tőkehal szállítására és fogalmazására vonatkozó véletlenszerű vizsgálatokat kiegészítő keresztellenőrzési rendszerként alkalmazzák a vizsgálat és a felügyelet hatékonyságának mérésére.

Prioritások

3. A különböző halászeszköztípusok különböző rangsorolási szintekbe tartoznak attól függően, hogy a flottákat milyen mértékben érintik a halászati lehetőségek korlátozásai. Emiatt minden tagállam egyedi prioritásokat határoz meg.

Célszintek

4. Legkésőbb az e rendelet hatálybalépésének időpontjától számított egy hónapon belül a tagállamok – az alábbiakban megállapított célszintek figyelembe vételével – végrehajtják vizsgálati ütemterveiket.

A tagállamok meghatározzák és ismertetik melyik mintavételi stratégiát alkalmazzák.

A Bizottság kérésére a tagállam által alkalmazott mintavételi tervet hozzáférhetővé kell tenni.

a. A kikötői vizsgálatok szintje

Általánosságban az egyszerű véletlenszerű mintavétel által biztosítottal legalább azonos szintű pontosságot kell elérni, amennyiben a vizsgálatok célja, hogy valamennyi kirakodási helyre kiterjedően a tőkehal-kirakodások súlyának 20%-ára kiterjedjenek.

b. Az értékesítés vizsgálatának szintje

Az aukción eladásra kínált tőkehal-mennyiségek 5%-ának vizsgálata.

c. A tengeren végzett vizsgálat szintje

Rugalmas szint: az egyes területeken végzett halászati tevékenységek részletes elemzését követően határozzák meg. A tengeren végzett vizsgálatok szintjei a tengeren a tőkehal-gazdálkodási területeken eltöltött járőrnapok számára vonatkoznak, lehetőség szerint külön szinttel a meghatározott területeken történő járőrözéssel eltöltött napok vonatkozásában.

d. A légi felügyelet szintje

Rugalmas szint: az egyes területeken végzett halászati tevékenységek részletes elemzését követően és a tagállam rendelkezésére álló, elérhető erőforrások figyelembevételével határozzák meg.

2. MELLÉKLET

A nemzeti ellenőrzési cselekvési programok tartalma

A nemzeti ellenőrzési cselekvési programok célja többek között a következők meghatározása.

1. ELLENŐRZÉSI ESZKÖZÖK

Emberi erőforrások

1.1. A parti és tengeri ellenőrök száma, valamint alkalmazásuk időszakai és körzetei.

Műszaki erőforrások

1.2. A járőrhajók és -repülőgépek száma, valamint bevetésük időszakai és körzetei.

Pénzügyi erőforrások

1.3. Az emberi erőforrások, járőrhajók és -repülőgépek bevetésére vonatkozó költségvetési elosztás.

2. A HALÁSZATTAL KAPCSOLATOS INFORMÁCIÓK ELEKTRONIKUS NYILVÁNTARTÁSA ÉS BEJELENTÉSE

A 13., 14., 15. és 18. cikk teljesítésének biztosítása céljából megvalósított rendszerek leírása.

3. A KIKÖTŐK KIJELÖLÉSE

Adott esetben a 19. cikkel összhangban a tőkehal-kirakodásokra kijelölt kikötők jegyzéke.

4. EGYES TERÜLETEKRE VALÓ BELÉPÉS, ILLETVE AZOK ELHAGYÁSA

A 17. cikk teljesítésének biztosítása céljából megvalósított rendszerek leírása.

5. A KIRAKODÁSOK ELLENŐRZÉSE

Az e rendelet 12., 16., 20., 22. és 23. cikkében foglalt rendelkezések betartásának biztosítása érdekében megvalósított bármely létesítmény és/vagy rendszer leírása.

6. VIZSGÁLATI ELJÁRÁSOK

A nemzeti ellenőrzési cselekvési programok meghatározzák a követendő eljárásokat:

a) a tengeren és a szárazföldön végzett vizsgálatok esetén;

b) a más tagállamok által a tőkehalra vonatkozó nemzeti ellenőrzési cselekvési programért felelősként kijelölt illetékes hatóságokkal folytatott kommunikáció esetén;

c) a közös felügyelet és az ellenőrök cseréje esetén, ideértve a más tagállamok felségvizein működő ellenőrök hatáskörének meghatározását.

[1] HL C […]., [ …]., […]. o.

[2] HL C […]., [ …]., […]. o.

[3] HL L 171., 1994.7.6., 7. o.

[4] HL L 261., 1993.10.20., 1. o. A legutóbb a 806/2003/EK rendelettel (HL L 122., 2003.5.16., 1. o.) módosított rendelet.

[5] HL L 276., 1983.10.10., 1. o.

[6] HL L 333., 2003.12.20, 17. o.

[7] HL L 171., 1994.7.6., 7. o.

[8] HL L 12., 2005.1.14., 1. o. A legutóbb az 1936/2005/EK rendelettel (HL L 311., 2005.11.26., 1. o.) módosított rendelet.

[9] HL L 261., 1993.10.20., 1. o. A legutóbb a 768/2005/EK rendelettel (HL L 128., 2005.5.21., 1. o.) módosított rendelet.

[10] HL L 276., 1983.10.10., 1. o. A legutóbb az 1804/2005/EK rendelettel (HL L 290., 2005.11.4., 10. o.) módosított rendelet.

[11] HL L 113., 1997.4.30.