[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 25.7.2007

COM(2007) 447 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE

Második időközi jelentés a közös referenciakeretről

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE

Második időközi jelentés a közös referenciakeretről

1. BEVEZETÉS

Ez a jelentés összefoglalja a közös referenciakeretről szóló, 2005-ben közzétett első időközi jelentés óta elért eredményeket, valamint eleget tesz a munka előrehaladásáról tett rendszeres jelentésekre vonatkozó kötelezettségnek.

2. A FOGYASZTÓI SZERZőDÉSI JOGGAL KAPCSOLATOS KÉRDÉSEK ÚJRA PRIORITÁSSÁ VÁLNAK

A Bizottság előző jelentésében bejelentette, hogy a közös referenciakeretettel kapcsolatos munka során elsőbbségi területként fogja kezelni a fogyasztói szerződésekre vonatkozó kérdéseket annak érdekében, hogy biztosítsa a vonatkozó álláspontoknak a felülvizsgálat során történő figyelembe vételét.

A Versenyképességi Tanács[1] követte ezen irányvonalat és megállapította, hogy a felülvizsgálathoz közvetlenül kapcsolódó témák tárgyalását át kell ütemezni, és ezeket a tervezetteknél előbb kell megtárgyalni. A 2006-ban megszervezett munkaértekezletek[2] során a fogyasztói szerződésekre irányadó joggal kapcsolatos alábbi témák szerepeltek prioritásként: fogyasztási cikkek adásvétele, szerződéskötést megelőző tájékoztatás, tisztességtelen feltételek, elállási jog és kártérítési jogosultság. A kutatóknak e témákkal kapcsolatos megállapításait, valamint a munkaértekezleten folytatott viták és az előkészítő munka eredményeit figyelembe vették a Bizottság által 2007. február 7-én elfogadott, a fogyasztóvédelmi joganyag átvilágításáról szóló zöld könyv kidolgozása során.

Az e jelentés által felölelt időszakban a hatodik keretprogram által finanszírozott kutatási hálózat a támogatási megállapodással összhangban továbbra is tervezeteket dolgozott ki a közös referenciakeret létrehozására vonatkozóan.

A kutatók a fogyasztóvédelmi közösségi vívmányokkal kapcsolatos anyagokat az alábbi három kategóriára osztották fel annak biztosítása érdekében, hogy azokat valóban prioritásként kezeljék:

„A közösségi vívmányok felülvizsgálata” : a fogyasztóvédelmi közösségi vívmányokhoz tartozó szerződési joggal kapcsolatos anyagok, valamint a jelenleg hatályos fogyasztóvédelmi közösségi joganyag egyértelművé tételéhez, hatályának kiterjesztéséhez vagy megváltoztatásához hozzájáruló anyagok. Ide tartoznak például a szerződéskötést megelőző információk tárgykörébe tartozó, a „szerződéskötést megelőző tájékoztatási kötelezettségekre” vonatkozó anyagok.

„ Közvetlenül releváns ”: a fogyasztóvédelmi közösségi vívmányok szempontjából közvetlenül releváns általános szerződési joghoz kapcsolódó olyan témákra vonatkozó anyagok, mint például a közösségi vívmányokban előirányzott nemzeti szerződési jog fogalmai. Az elállási jog tekintetében ez például a „szerződéskötés idejével” kapcsolatos anyagokat érintett.

„ Alapvető háttér ”: Az általános szerződési jog témáihoz kapcsolódó, alapvető hátteret képező anyagok, amelyekkel szemben elsőbbséget élveznek a közösségi jogszabályok rendelkezései. Ide tartoznak például a szerződéskötést megelőző információk tárgykörébe tartozó, a „jóhiszeműségre és tisztességes üzletre” vonatkozó anyagok.

A munkaértekezletek alkalmával a „közösségi vívmányok felülvizsgálatával” kapcsolatos anyagokat prioritásként tárgyalták, és a „közvetlenül releváns” témákra vonatkozó anyagokat akkor vitatták meg, ha jutott rá idő. Az „alapvető háttér” kategóriába tartozó anyagok elsősorban tájékoztatási célokat szolgáltak.

A jelenleg a fogyasztói szervezetek és az üzleti élet képviselőiből és az európai országok jogi szakembereiből álló, 176 tagot számláló érintett szakértők hálózata (CFR-hálózat) részt vett a munkaértekezleteken és megjegyzéseket fűzött a kutatók által kidolgozott tervezetekhez.

A tagállamokat képviselő szerződésjogi szakértőkből álló tagállami szakértői hálózat két alkalommal ülésezett.

3. A KÖZÖS REFERENCIAKERETRőL SZÓLÓ MUNKAÉRTEKEZLETEKEN FELMERÜLT ÉRDEMI KÉRDÉSEK

3.1. A fogyasztói szerződési jogról szóló munkaértekezletek

A fogyasztói munkaértekezleten megvitatott főbb kérdések alább kerülnek bemutatásra. A Bizottság e kérdéseket mind a közös referenciakeret kidolgozása, mind pedig a fogyasztóvédelmi közösségi vívmányok felülvizsgálata során figyelembe fogja venni.

A fogyasztó és a vállalkozó fogalma

Többek között az alábbi főbb kérdéseket vitatták meg:

● Jogi személyek: általános volt az egyetértés abban, hogy a fogyasztó fogalommeghatározása csak természetes személyekre vonatkozzon

● Többcélú ügyletek: megvitatták a szakmai tevékenységeken részben kívül eső többcélú ügyletek fogyasztói ügyletnek való tekintésének lehetőségét

● A fogyasztó és a vállalkozó javasolt fogalommeghatározása közötti kapcsolat: néhány érintett szakértő azon a véleményen volt, hogy a fogyasztó és a vállalkozó fogalmak meghatározásainak összhangban kell lenniük egymással, és kölcsönösen ki kell egymást zárniuk.

Tisztességtelen feltételek

Többek között az alábbi kérdéseket vitatták meg:

● A tisztességtelenségi próba vizsgálati köre: megvitatták a vizsgálati körnek az egyedileg megtárgyalt feltételekre való kiterjesztését. Az érintett szakértők e tekintetben nem értettek egyet egymással

● A szerződés tárgyának és az ár megfelelőségének a tisztességtelenségi próbából való kizárása tekintetében az érintett szakértők azon a véleményen voltak, hogy nem kellene ellenőrizni a szerződési feltételben szereplő ár megfelelőségét.

A szerződéskötést megelőző információk

Az alábbi kérdéseket vitatták meg:

● Az árukra és a szolgáltatásokra vonatkozó tájékoztatási kötelezettség: az érintett szakértők túlságosan tágnak ítélték meg a javasolt általános szabályt, amely értelmében a másik fél rendelkezésére kell bocsátani valamennyi, a teljes mértékben megalapozott döntés meghozatalához szükséges fontos információt (különösen a várható minőség és teljesítmény értékeléséhez szükséges információkat), valamint úgy vélték, hogy az jogi bizonytalansághoz vezethet. Kihangsúlyozták annak a lehetőségét, hogy bizonyos ágazatokra (pl. biztosítási szerződési jog, pénzügyi szolgáltatások) összpontosítsanak.

● A kifejezett hátrányban lévő fogyasztóval való szerződés megkötésére vonatkozó tájékoztatási kötelezettség: az érintett szakértők nagyra értékelték azt a rendelkezést, amely általánosságban meg kívánja állapítani azon körülményeket, amelyek esetében a közösségi vívmányok a fogyasztókkal foglalkozó vállalkozások tekintetében tájékoztatási kötelezettségeket írnak elő. A szakértők szerint a szerződéskötést megelőzően a fogyasztóknak nyújtandó alapvető információkat tartalmazó jegyzék összeállítása során a rendelkezést közös alapként vagy iránymutatásként kellene használni.

● A tájékoztatási kötelezettségek megszegése esetén alkalmazandó jogorvoslat: az érintett szakértők rámutattak arra, hogy a fogyasztók számára rendkívül fontos, hogy a szerződéskötést megelőző tájékoztatási kötelezettség megszegése milyen következményekkel jár. A kutatók által készített tervezet a tájékoztatási kötelezettségek megszegésének jogorvoslataként a megfontolási idő meghosszabbítását javasolja azon szerződések esetében, amelyektől a fogyasztónak jogában áll elállnia. Ebben az összefüggésben nem foglalkoztak a hamis vagy félrevezető információkon alapuló szerződéskötés problémájának megoldásával.

A fogyasztási cikkek adásvételéről szóló első munkaértekezlet

Az alábbi kérdéseket vitatták meg:

● A kutatók által készített tervezet[3] 1:105. cikkében előirányzott, az áruk fogalmának más típusú javakra való kiterjesztésére vonatkozó javaslat: számos érintett szakértő azon a véleményen volt, hogy a fogalomnak a „szoftverre” és általánosságban a szellemi tulajdonjogokra is ki kellene terjednie. A Bizottság felkérte a kutatókat, hogy fontolják meg, hogy mely javakra lehetne kiterjeszteni a fogalommeghatározást és mely kiigazításokat kellene elvégezni.

● Leszállítás – A leszállítás időpontja – A kockázat átruházásával fennálló kapcsolat: megvitatták a kockázat átruházására vonatkozó szabályok bevezetésének lehetőségét. A vélemények eltérőek voltak. Emlékeztettek arra, hogy a kérdést a fogyasztási cikkek adásvételének és a kapcsolódó jótállásnak egyes vonatkozásairól szóló 1999/44/EK irányelv elfogadásakor behatóan tárgyalták a Tanácsban.

● A megfelelőség megállapítása szempontjából irányadó időpont: általában úgy vélik, hogy a megfelelőség megállapításának megfelelő időpontja a kockázat átruházása. A kutatók még egyértelművé kívánják tenni, hogy egyes helyzetekben – pl. a hibás csomagolás okozta károk esetén – az áruk nemzetközi adásvételéről szóló Bécsi Egyezménnyel összhangban az eladónak kellene felelnie a kockázat átruházását követően jelentkező hibákért.

A fogyasztási cikkek adásvételéről szóló második munkaértekezlet (jogorvoslat)

A munkaértekezlet során a szerződésszegés esetén rendelkezésre álló jogorvoslatról tárgyaltak. Többek között az alábbi kérdéseket vitatták meg:

● A hibás teljesítés esetén rendelkezésre álló jogorvoslatok hierarchiája: néhány érintett szakértő nem értett egyet azzal, hogy jogorvoslati hierarchiát állapítsanak meg, mivel a fogyasztó számára biztosítani kellene, hogy választhasson a jogorvoslati lehetőségek közül, és ne kelljen a szerződés felmondását megelőzően minden más lehetőséget kimerítenie. Más érintett szakértők az eladó érdekeit védték, és a fogyasztási cikkek adásvételének és a kapcsolódó jótállásnak egyes vonatkozásairól szóló 1999/44/EK irányelvben előírt jogorvoslati hierarchia mellett foglaltak állást.

● Azon helyzetek, amelyekben lehetséges a szerződés felmondása: az alábbi kérdéseket vitatták meg: mennyit kell késni a teljesítéssel ahhoz, hogy a szerződést fel lehessen mondani; ésszerű-e a teljesítésre vonatkozóan konkrét határidőt megállapítani és mely helyzetekben áll fenn egyértelműen a nemteljesítés (mivel e fogalom meghatározása nehézségeket okozott).

● Az eladónak azon hibákról való értesítése, amelyeket a vevő észrevett/vevőnek észre kellett volna vennie: azon általános kérdéseken kívül, hogy miért álljon fenn ilyen kötelezettség, valamint hogy a jogorvoslat gyakorlása miért függjön az értesítéstől, konkrétan az értesítés időtartamát vitatták meg. Néhány szakértő a kétéves időtartamot elfogadhatónak tartotta, de ezzel nem értettek valamennyien egyet.

Az elállási jog

A házaló kereskedésről[4] szóló irányelv, a távértékesítési irányelv[5] és az ingatlanok időben megosztott használati jogáról szóló irányelv[6] rendelkezései alapján megfogalmazott, az elállási jog gyakorlására és hatására vonatkozó horizontális szabályokat vitatták meg. A főbb kérdések az alábbiak voltak:

● Alkalmazási terület: a javasolt szabályokat minden esetben alkalmazni kell, ha egy félnek törvényes joga a szerződéstől való elállás. Az érintett szakértők felhívták a figyelmet arra, hogy egyértelművé kell tenni, hogy a szabályok csak az üzleti vállalkozások és a fogyasztók közötti ügyletekre (B2C) vonatkoznak.

● Az elállási jog gyakorlása: a javasolt szabály értelmében az elállásra jogosult félnek nem kell megindokolnia elállási joga gyakorlását, valamint különleges alaki követelményeknek sem kell megfelelnie. Néhány érdekelt szakértő rámutatott arra, hogy az atipikus nyilatkozat az egyértelműség és a jogbiztonság miatt nem lehetséges, ezért minimális alaki követelményt kell előírni.

● Elállási idő: néhány érdekelt szakértő vitatta az egységes hosszúságú, valamennyi fennálló megfontolási időszakra vonatkozó elállási idő ésszerűségét, és a javasolt 14 napos időtartamot túl hosszúnak találta. Néhányan az e területen fennálló különbségek fenntartása mellett foglaltak állást.

● Elállási határidő: az érdekelt szakértők többsége támogatta az elállási jog gyakorlására vonatkozó határidő előírásának szükségességét a vállalkozások jogbiztonságának védelme érdekében.

A fogyasztók kártérítéshez való joga és a gyártó felelőssége

A legfontosabb megvitatott kérdések az alábbiak voltak:

● Az objektív felelősség és a mulasztás fogalmának összehasonlítása: a számos mentességi okot (a sértett mulasztása, harmadik fél mulasztása, vis maior ) tartalmazó, az objektív felelősségre vonatkozó javasolt rendszert néhány érintett szakértő bírálta, akik szerint a kártérítési felelősséget a mulasztás tényétől kellene függővé tenni.

● A fogalomnak az elmaradt haszonra és a nem anyagi kárra való kiterjesztése: az érintett szakértők többsége egyetértett azzal, hogy a kár fogalmának ki kell terjednie a ténylegesen elszenvedett kárra és az elmaradt haszonra is; nem született egyezség azzal kapcsolatban, hogy a kár fogalma a nem anyagi kárra is kiterjedjen-e.

● A gyártó felelőssége: a kérdést fontosnak tartották, mivel az ügyletek többsége manapság határokon átnyúló jellegű és a fogyasztók ritkán laknak a vásárolt termék gyártójának (vagy eladójának) országával megegyező országban. A felelősség kérdése azonban számos jogi és gyakorlati nehézséget vet fel. Az érintett szakértők szerint biztosítani kell, hogy a fogyasztó csak a gyártóval szemben gyakorolhassa jogait, és ne valamennyi közvetítő kereskedővel szemben. Az érintett szakértők ellenezték azt a lehetőséget, hogy a gyártónak a fogyasztó országával megegyező tagállamban működő közvetítői és ügynökei is felelősségre vonhatók legyenek. Ezenkívül az alábbi kérdések merültek fel: bizonyítási teher, a fogyasztói jogok gyakorlásának határideje, valamint felelősség a használt cikkek értékesítése esetén.

3.2. A szerződési jog más területeire vonatkozó közösségi vívmányokról szóló munkaértekezletek

Mielőtt arról határoztak, hogy a fogyasztóvédelmi közösségi vívmányoknak elsőbbséget biztosítanak, számos, nem a fogyasztókra összpontosító, szerződésjogi közösségi vívmányokról szóló munkaértekezletet tartottak. A munkaértekezletek alkalmával megvitatott főbb kérdések alább kerülnek bemutatásra.

Biztosítási jog

Például az alábbi konkrét kérdéseket vitatták meg:

● Közzétételi kötelezettség (kérelmező): vitát folytattak arról, hogy ki feleljen a közzétételi kötelezettségért. Néhány érintett szakértő úgy vélte, hogy a biztosító felelőssége lenne valamennyi fontos kérdés feltevése, míg mások úgy gondolták, hogy a kérelmező felelősségi körébe tartozna valamennyi fontos információ közzététele abban az esetben is, ha ezek közzétételét nem kérik.. A képviselt érvek a hosszú, mindenre kiterjedő kérdőívtől a fontosnak tűnő információ közzétételéről elfeledkező kérelmezőre háruló felelősségig terjedtek, azonban mindkét lehetőség akadályt jelentene a szükséges biztosítást kötni kívánó személyek számára.

● Közzétételi kötelezettség (biztosító): a kutatók által elkészített tervezet előírja a biztosító számára, hogy figyelmeztesse a kérelmezőt, ha a felajánlott biztosítás fedezete nem egyezik meg a kérelmező által igényelt fedezettel. Számos érintett szakértő úgy vélte, hogy ez tanácsadási kötelezettséget vonna maga után, ami költséges és nem kívánatos lenne. A kötelezettség továbbá egy erősen szubjektív elemet tartalmazna. A szakértők a biztosítás részletes ismertetésének kötelezettségét részesítették előnyben, ami alapján a kérelmező dönthetne, hogy a kínált biztosítás megfelelő-e.

● Az érvénytelenségre történő hivatkozás határideje: az érintett szakértők általánosságban egyetértettek azzal, hogy a közzétételi kötelesség megszegése esetén történő szerződésfelmondás tekintetében javasolt egyhónapos határidő túl rövid, és úgy gondolták, hogy a szerződés csalárd megszegése esetén egyáltalán nem kellene határidőt alkalmazni.

Elektronikus kereskedelem

Például az alábbi konkrét pontokat vitatták meg:

● Kényszerített szerződések: a kutatók és az érintett szakértők arról vitatkoztak, hogy a nem rendelt áruknak és szolgáltatásoknak a fogyasztó számára való szállítására vonatkozó tilalom – amennyiben a szállítás magában foglalja a fizetési felszólítást – a vállalatközi (B2B) szerződésekre is vonatkozzon-e.

● Az elállási jog: az érintett szakértők megállapították, hogy a rendelkezésben szereplő fogalommeghtározásokat nem dolgozták ki megfelelő mértékben, és hogy a rendelkezést át kell dolgozni. Támogatták a 14 napos elállási időszakot. Bírálták az arra irányuló javaslatot, hogy az elállási jog gyakorlása attól függjön, hogy a fogyasztó hajlandó-e viselni saját költségeit. Megtárgyalták, hogy e jog a vállalatközi (B2B) szerződésekre is vonatkozzon-e.

● A „beérkezett, elküldött és elszállított” fogalmak meghatározása az elektronikus hírközlés területén: a kutatók és az érintett szakértők megvitatták a kérdést, hogy pontosan melyik időpontban tekintendő egy üzenet elküldöttnek vagy beérkezettnek. Azt a következtetést vonták le, hogy egyértelműbbé kell tenni a fogalmakat, és figyelembe kell venni az elektronikus kereskedelem területén rendelkezésre álló nemzetközi jogi eszközöket.

3.3. Az általános szerződési jogról szóló munkaértekezletek

Az általános szerződési jogról szóló munkaértekezletek alkalmával megvitatott főbb kérdések alább kerülnek bemutatásra. A Bizottság a közös referenciakeret kidolgozása során figyelembe fogja venni e kérdéseket.

A szerződés tartalma és hatása

Például az alábbi konkrét kérdéseket vitatták meg:

● Szerződéses kötelezettségekkel járó nyilatkozat: az érdekelt szakértők kinyilvánították annak egyértelmű meghatározásának szükségességét, hogy egy nyilatkozatból mikor „ adódnak szerződéses kötelezettségek ”. Megvitatták, hogy a javasolt rendelkezés – amennyiben az az áruk vagy szolgáltatások minőségére vagy használatára vonatkozó szerződéskötés előtti kötelező nyilatkozattal kapcsolatos – csak az üzleti vállalkozások és a fogyasztók közötti, vagy a vállalatközi szerződéses kapcsolatokra is vonatkozzon-e.

● Szerződéses feltételek: a hallgatólagos feltételek természetét és hatásait vitatták meg. Az érintett szakértők úgy vélték, hogy ki kell küszöbölni a pontatlan rendelkezéseket. A kutatók rámutattak arra, hogy e rendelkezésben az óvatosság nem lenne hátrányos, mivel a rendelkezés általánosan érvényes lenne a külön jogszabályokban szereplő egyedi szerződésekre, amelyek esetében nincsenek lefektetett hallgatólagos feltételek.

● Harmadik fél javára szóló kikötések: a harmadik fél javára szóló szerződés hatásait vitatták meg, és arra a következtetésre jutottak, hogy behatóbban kell vizsgálni azon körülményeket, amelyek mellett a harmadik fél támaszkodhat a kikötésekre.

Meghatalmazás

A kutatók rámutattak arra, hogy a meghatalmazásra vonatkozó tervezetet át kell dolgozni annak érdekében, hogy az tükrözze a tagállamokban a közelmúltban bekövetkezett fejlődést, és lehetőség szerint tartalmazza a fogyasztóvédelem különleges szabályait. A munkaértekezleten számos más kérdést is megvitattak, többek között az alábbiakat:

● A „ meghatalmazott ” és a „ képviselő ” fogalmak használata: az érintett szakértők kihangsúlyozták a következetes terminológia szükségességét, valamint azt, hogy a fogalmak csak a közös referenciakeretben meghatározottak szerint használandók. A kutatók kifejtették, hogy a közös referenciakeret melléklete tartalmazni fogja a használt fogalmak meghatározásait.

● A közvetlen és a közvetett képviselet közötti különbség: a kutatók megmagyarázták, hogy csak a közvetlen képviselő vállalhat kötelezettséget, mivel ő a képviselt személy „ nevében ”, míg a közvetett képviselő csak a képviselt személy „ megbízásából ” jár el. A közvetett képviselő megbízásának célja a képviselt személy védelme, például olyan helyzetekben, amikor a képviselő az üzlet megkötése következtében fizetésképtelenné válik. Néhány érintett megkérdőjelezte e szabály hasznosságát. Arra a következtetésre jutottak, hogy folytatni kell annak vizsgálatát, hogy a nem teljesítés vagy a képviselő fizetésképtelensége esetében mely érdekeket kell védeni.

4. A KÖZÖS REFERENCIAKERET SZERKEZETE – AZ ÉRINTETT FELEK ÉS A TAGÁLLAMOK RÉSZVÉTELÉVEL ZAJLÓ MUNKAÉRTEKEZLETEK EREDMÉNYEI

Két, az érdekelt felek, illetve a tagállami szakértők részvételével zajló munkaértekezlet alkalmával előzetes eszmecserét folytattak a közös referenciakeret szerkezetéről. Az érintett szakértők 2005. november 29-i munkaértekezletén konszenzus kezdett kialakulni arra vonatkozóan, hogy a közös referenciakeretnek a hatályos szerződési jogra vonatkozó közösségi vívmányokhoz közvetlenül kapcsolódó témákat kell tartalmaznia, ötvözve azokat az általános szerződési jognak a közösségi vívmányok szempontjából fontos kérdéseivel. Az érintett szakértők emellett további fogalommeghatározások kidolgozását kérték, valamint rámutattak arra, hogy bizonyos fogalommeghatározások és mintaszabályok esetében szükséges az alternatív megfogalmazások létrehozása. Végül az érintett szakértők azon a véleményen voltak, hogy a közös referenciakeret tervezetében egyértelműbben meg kell különböztetni egymástól a vállalatközi és az üzleti vállalkozások, valamint a fogyasztók közötti szerződéses kapcsolatokat.

A tagállami szakértők 2005. december 9-i munkaértekezletük alkalmával hasonló, de néhány részletben eltérő következtetésre jutottak. A tagállamok legtöbbje amellett foglalt állást, hogy a közös referenciakeret a fogyasztói szerződési jogra, valamint az általános szerződési jognak a közösségi vívmányok szempontjából fontos részeire terjedjen ki. Néhányan az általános szerződési jog egyéb kérdéseit is fel akarták venni a közös referenciakeretbe, míg mások kizárólag a fogyasztói közösségi vívmányokra kívántak összpontosítani.

5. HOZZÁJÁRULÁS AZ ELőKÉSZÍTő MUNKÁHOZ

5.1. Az Európai Vitafórum álláspontja

A Tanács egyesült királyságbeli elnöksége és a Bizottság által szervezett első Európai Vitafórumot – amelynek keretében első alkalommal találkoztak egymással a kutatók, a CFR-hálózat és a tagállami szakértők hálózatának képviselői, az üzleti szféra és a fogyasztói szervezetek rangos képviselői, a miniszterek, és az Európai Parlament vezető tisztviselői és tagjai – 2005. szeptember 26-án Londonban rendezték meg. A konferencia megerősítette, hogy a közös referenciakerettel kapcsolatos munka prioritásait úgy kell megállapítani, hogy azok hatékonyan és eredményesen beépíthetők legyenek a fogyasztóvédelmi közösségi vívmányok felülvizsgálatába.

E konferenciát a Tanács osztrák elnöksége által 2006. május 26-án Bécsben megrendezett második Európai Vitafórum követte, amely során ismételten hangsúlyozták a fogyasztóvédelmi közösségi vívmányokkal kapcsolatos kérdésekre való összpontosítás támogatását. Konszenzus született annak tekintetében, hogy a közös referenciakeret az általános szerződési jog témáira is kiterjedjen. A Tanács német elnöksége által 2007. március 1-jén Stuttgartban megrendezett harmadik Európai Vitafórum során arra a következtetésre jutottak, hogy általánosan támogatják az olyan közös referenciakeret kialakítását, amely az európai döntéshozók számára a közösségi vívmányokat is tartalmazó eszköztárként szolgál, valamint hogy a közös referenciakeret tartalma fontos ez egyes szakpolitikák szempontjából.

5.2. Más intézmények álláspontjai

5.2.1. A Tanács álláspontja

A Versenyképességi Tanács 2005. november 29-i következtetéseiben támogatta az első időközi jelentésben szereplő megközelítést, különösen a fogyasztóvédelmi közösségi vívmányok felülvizsgálatával kapcsolatos kérdések előtérbe helyezését. A Tanács hangsúlyozta annak szükségességét, hogy a munka során „ gyakorlati kérdésekre összpontosítsanak annak érdekében, hogy tényleges előnyöket nyújtsanak a fogyasztók és a vállalkozások számára ”, valamint annak fontosságát, hogy „ elismerjék az üzleti vállalkozások és a fogyasztók közötti szerződések és a vállalatközi szerződések megkülönböztetését .” A Tanács emellett kedvezően fogadta, hogy a Bizottság ismételten megerősítette, hogy nem szándékozik javasolni az európai polgári törvénykönyv kidolgozását.

5.2.2. Az Európai Parlament álláspontja

Az Európai Parlament 2006. március 23-án állásfoglalást fogadott el, amelyben üdvözölte az első időközi jelentést és kifejezte a közös referenciakerettel kapcsolatos munka iránti támogatását. Az Európai Parlament kihangsúlyozta, hogy a közös referenciakerettel kapcsolatos munka során a „ közösségi jogszabályokban lefektetett egyértelmű iránymutatásokat kell követni ”, és úgy vélte, hogy a közösségi referenciakeret csak annak az Európai Parlament és a Tanács általi jóváhagyását követően fogadható el véglegesen. Az Európai Parlament felszólította a Bizottságot, hogy a lehető legszorosabban működjön együtt a Parlamenttel a közös referenciakeret kidolgozásának minden szakaszában és különösen a közös referenciakeret tervezetének szerkezete tekintetében, valamint valamennyi további tervezett intézkedés végrehajtása előtt konzultáljon a Parlamenttel. A Tanácshoz hasonlóan az Európai Parlament is felkérte a Bizottságot, hogy tegyen különbséget az üzleti vállalkozások és a fogyasztók közötti szerződésekre és a vállalatközi szerződésekre alkalmazandó rendelkezések között, és a kettőt következetesen különítse el egymástól.

Az állásfoglalásban végül bejelentették az Európai Parlament Jogi Bizottságának és a Belső Piaci és a Fogyasztóvédelmi Bizottságának tagjaiból álló parlamenti munkacsoport létrehozását. E munkacsoport a kutatók és az érintett szakértők által megtárgyalt olyan témák megvitatása számára biztosít fórumot, amelyek esetében az Európai Parlament fontosnak tartja a politikai iránymutatás biztosítását. A munkacsoport üléseit az Európai Parlament tisztviselőiből álló munkacsoport készíti elő. A Bizottság részt vesz ezeken az üléseken. Eddig számos ülést tartottak. A megtárgyalt kérdések közé tartoznak a fogyasztó és a vállalkozó fogalmak, valamint a tisztességtelen szerződési feltételek.

A Bizottság az Európai Parlament állásfoglalásában szereplő kérésére elkészítette a közösségi referenciakeret kidolgozásában részt vevő különböző feleket egyértelműen meghatározó folyamatábrát, amely a mellékletben található.

Az Európai Parlament 2006. szeptember 7-én újabb állásfoglalást fogadott el az európai szerződési jogról, amelyben kifejtette, hogy támogatja a fogyasztói szerződési jogon túlmutató, az általános szerződési joggal kapcsolatos kérdésekkel foglalkozó átfogó közös referenciakeret kidolgozásával kapcsolatos munkát, amelyet a Bizottságnak a közösségi vívmányok felülvizsgálatával párhuzamosan kell végeznie.

6. KÖVETKEZTETÉSEK

Amennyiben a közösségi referenciakeret megállapításai relevánsak az európai fogyasztói szerződési jog szempontjából, azokat adott esetben beépítik a fogyasztói szerződési jogra vonatkozó közösségi vívmányok felülvizsgálatába, amelyről a Bizottság 2007. február 7-én zöld könyvet fogadott el. A zöld könyv ismerteti a fogyasztói szerződési jogra vonatkozó közösségi vívmányok esetleges felülvizsgálatának lehetőségeit.

A közösségi referenciakeret eredeti koncepciója szerint a Bizottság és az európai jogalkotók számára „eszköztárként” vagy kézikönyvként szolgálna, amelyet a szerződési jogra vonatkozó hatályos jogszabályok felülvizsgálata és az új jogszabályok kidolgozása során használnának. A jelenlegi előkészítési ütemterv szerint a kutatók 2007 végéig előterjesztik a közös referenciakeret tervezetét. A Bizottságnak körültekintően ki kell majd választania ezen tervezet azon részeit, amelyek megfelelnek a közös jogalkotási célkitűzéseknek. A kiválasztást a többi intézménnyel és az érintett felekkel egyeztetve kell elvégezni. A Bizottság biztosítani fogja, hogy a kutatók tervezetének a közös referenciakerethez kiválasztott (és adott esetben módosított) részei összhangban legyenek egymással és a zöld könyv alapján javasolt intézkedésekkel. A konzultációs folyamat eredményeinek elemzését, a közös referenciakeret tervezetének kidolgozását és a hatásvizsgálat elvégzését követően a Bizottság egy fehér könyv formájában terjeszthetné elő megközelítését.

Egy másik téma azonban a közös referenciakeret alkalmazási köre, amelyről most kell dönteni annak érdekében, hogy a közösségi referenciakeret jövőbeli kidolgozását ennek megfelelően alakíthassák, figyelembe véve különösen azt, hogy a közös referenciakeret jövőbeli kidolgozása milyen mértékben terjedjen ki a szerződési jogra vonatkozó közösségi vívmányok más területeire, valamint az általános szerződési jognak a fogyasztói szerződési jogon kívüli releváns kérdéseire.

A közösségi referenciakeret kidolgozása és a folyamatban lévő konzultációs eljárás során több érintett fél (a CFR-hálózat szakértői, számos tagállam) javasolta az általános szerződési jog azon kérdéseinek a közös referenciakeretbe történő beépítését, amelyek a szerződési jogra vonatkozó közösségi vívmányok szempontjából relevánsak.

Az Európai Parlament 2006. évi állásfoglalásában rámutatott e projekt fontosságára, és felszólította a Bizottságot, hogy vegyen részt e munkában. Emellett kérte a Bizottságot, hogy aknázza ki a jelenleg folyó kutatásokat annak érdekében, hogy annak eredményeit adott esetben a fogyasztóvédelmi közösségi vívmányok felülvizsgálatához szorosan kapcsolódó célokon túlmenően a közösségi polgári jog kidolgozása során is felhasználhassa. Az Európai Parlament 2006. szeptemberi állásfoglalásában ismételten hangsúlyozta, hogy támogatja a fogyasztóvédelem területén túlmutató, az általános szerződési jog kérdéseivel is foglalkozó átfogó közös referenciakeret kidolgozását, amelyet a Bizottságnak a közösségi vívmányok felülvizsgálatával párhuzamosan kell végeznie.

A Bizottság a közös referenciakeretet a jobb szabályozás eszközének tekinti. A közös referenciakeret kidolgozása egy olyan hosszú távú feladat, amely a szerződési jog területén meglévő közösségi jogszabályok következetességének és jó minőségének biztosítását célozza. A közös referenciakeret célkitűzése, hogy a jogi fogalmak egyértelmű meghatározását, valamint a szerződési jog alapvető elveit és következetes, korszerű szabályait bocsássa rendelkezésre a hatályos ágazati jogszabályok felülvizsgálatához és szükség esetén új jogszabályok kidolgozásához. A közös referenciakeret sem a magánjog átfogó harmonizálására, sem az európai polgári törvénykönyv kidolgozására nem terjed ki.

Tekintettel a Tanács és a Parlament érdekeire, valamint arra, hogy aktívan rész kívánnak venni e folyamatban, a Bizottság ismerni szeretné mindkét intézmény álláspontját. Az Európai Parlament állásfoglalásaiban már kifejtette a témával kapcsolatos álláspontját. A Bizottság felkéri a Tanácsot, hogy ezen időközi jelentés kézhezvételét követően fejtse ki álláspontját a közös referenciakerettel kapcsolatos további munkáról, amely kiterjedhet a szerződési jogra vonatkozó közösségi vívmányok olyan területeivel kapcsolatos munkaértekezletekre, mint például a pénzügyi szolgáltatásokkal kapcsolatos jogszabályokban előírt tájékoztatási, értékesítési és terjesztési követelmények vagy a pénzkifizetés késedelme (beleértve a tulajdonjog fenntartásáról szóló záradékot), valamint az általános szerződési jog olyan kérdéseire, mint például az alaki követelmények, a szerződés hatálya és értelmezése csalás, hiba vagy hamis közlés esetén.[pic]

[pic]

[1] Az Európai Unió Versenyképességi Tanácsa, 2005. november 28–29, 14155/05 (Press 287)

[2] Az e jelentés által felölelt időszakban 11 munkaértekezletet tartottak, amelyek közül az alábbi öt nem a fogyasztói joggal kapcsolatos speciális kérdésekhez kapcsolódott: A szerződés tartalma és joghatásai, az elektronikus kereskedelemmel kapcsolatos problémák, a meghatalmazás, a közös referenciakeret szerkezete, biztosítások.

[3] pl. a villamosenergiára, az információkra és az adatokra (beleértve a szoftvert) és az eszmei tulajdon más formáira.

[4] A Tanács 85/577/EGK irányelve (1985. december 20.), HL L 372., 1985.12.31., 31. o.,

[5] Az Európai Parlament és a Tanács 97/7/EK irányelve (1997. május 20.), HL L 144., 1997.6.4., 19. o.

[6] Az Európai Parlament és a Tanács 94/47/EK irányelve (1994. október 26.), HL L 280., 1994.10.29., 83. o.