HU

Brüsszel, 24.5.2005

COM(2005) 203 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

Az egyetemes szolgáltatás körének a 2002/22/EK irányelv 15. cikkével összhangban történő felülvizsgálatáról

[SEK(2005) 660].

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

Az egyetemes szolgáltatás körének a 2002/22/EK irányelv 15. cikkével összhangban történő felülvizsgálatáról

(EGT vonatkozású szöveg)

1. A közlemény célja

E közlemény célja kettős. Elsődleges célja az Egyetemes szolgáltatási irányelv [1] 15. cikkében előírtakkal összhangban megvizsgálni és értékelni azt, hogy az egyetemes szolgáltatás jelenlegi körét a technológiai, társadalmi és gazdasági fejlemények tükrében, tekintetbe véve különösen a mobilitást és az adatátviteli sebességet, meg kell-e változtatni vagy újból meg kell-e határozni. Az ehhez kapcsolódó SEC(2005) 660 bizottsági személyzeti munkadokumentum további elemzéseket és internet linkeket is tartalmazó információkat tartalmaz.

Második célja az egyetemes szolgáltatásnyújtással kapcsolatos szélesebb körű politikai vita elindítása, különösen az elektronikus kommunikációra vonatkozó EU szabályozási csomag 2006-ra tervezett átfogó értékelésének fényében, amikor is az Egyetemes szolgáltatási irányelv teljes felülvizsgálatára is sor kerül.

A Bizottság örömmel fogadja az e közleményben megfogalmazott következtetésekkel és hosszabb távú kérdésekkel, valamint a személyzeti munkadokumentummal kapcsolatos észrevételeket, amely hozzáférhető az Interneten a következő címen:

http://europa.eu.int/yourvoice és http://europa.eu.int/information_society/topics/ecomm/index_en.htm

Az észrevételeket 2005.VI.30 napjáig a következő címre küldjék: infso-b1@cec.eu.int

A Bizottság egy későbbi időpontban egy második közleményt is közzé tesz, amely kitér a nyilvános konzultáció eredményére és a Bizottság végső értékelésére és álláspontjára.

2. Bevezetés

A Bizottság új i2010 kezdeményezésének fő elemei a belső piac előmozdítása, az információs szolgáltatások területén végzett innováció, és egy befogadó tudásalapú társadalom támogatása. Ez fontos szerepet fog játszani a megújult lisszaboni stratégiában [2], amely két fő feladatra épül – erősebb és hosszabban tartó növekedés megvalósítása és több és jobb munkahely teremtése. Az általános érdekű szolgáltatások is részét képezik e megközelítésnek, mivel ezek hozzájárulnak a társadalmi kohézióhoz és a gazdasági aktivitáshoz [3].

Az elektronikus kommunikáció területén (e-kommunikáció) a befogadó tudásalapú társadalom kialakításának fő politikai eszköze a versenyképes piacok létrehozása, az egyetemes szolgáltatás védőhálója mellett, azok számára, akiknek pénzügyi forrásai vagy földrajzi elhelyezkedése nem teszi lehetővé az olyan alapszolgáltatásokhoz való hozzáférést, amelyek a legtöbb polgár számára már elérhetőek, és amelyeket a legtöbb polgár már használ, valamint amelyek a társadalomban való részvételhez alapvető fontosságúak.

Az Egyetemes szolgáltatási irányelv meghatározza az egyetemes szolgáltatás alapelveit és egyéb felhasználói és fogyasztói jogokkal, illetve az ehhez kapcsolódó, a vállalkozások számára előírt kötelezettségekkel foglalkozik. Az irányelv a következőképpen határozza meg az egyetemes szolgáltatást: „meghatározott minőségű szolgáltatásoknak a minimális készlete, amelyekhez az egyedi nemzeti feltételekhez igazodó, megfizethető áron minden végfelhasználónak hozzáférése van, a verseny torzítása nélkül” (1. cikk (2) bekezdése).

Az egyetemes szolgáltatás körébe jelenleg a következők tartoznak:

· Csatlakozás a helyhez kötött nyilvános telefonhálózathoz

„A nyilvános telefonhálózathoz történő helyhez kötött csatlakozás és a nyilvánosan elérhető, helyhez kötött telefonszolgáltatásokhoz történő hozzáférés iránti minden ésszerű igényt legalább egy vállalkozásnak ki kell elégítenie.” (4. cikk (1) bekezdése)

A hálózathoz való csatlakozás egyetlen keskenysávon történő csatlakozásra korlátozódik a végfelhasználó elsődleges helyén/lakóhelyén. Nincs követelmény egy bizonyos adat- vagy bitátviteli sebességre vonatkozóan, de a csatlakozásnak képesnek kell lennie „a funkcionális internet-hozzáférés biztosítására, figyelembe véve az előfizetők többsége által használt, leginkább elterjedt technológiákat és a technológiai megvalósíthatóságot” (4. cikk (2) bekezdés). A technológiai semlegesség elve lehetővé teszi az egyetemes szolgáltatók számára bármely technológia – vezetékes vagy vezeték nélküli – használatát, amely képes az adott szolgáltatás helyhez kötött nyújtására ((8) preambulumbekezdés).

· A nyilvánosan elérhető telefonszolgáltatásokhoz való hozzáférés

A 4. cikk (2) bekezdése értelmében lehetővé kell tenni a végfelhasználók számára a helyi, belföldi és nemzetközi telefonhívások, a telefax-hívások és más adatátvitel kezdeményezését és fogadását.

Ezen túlmenően az irányelv tartalmaz egy sor olyan szolgáltatást, amelyek szorosan kapcsolódnak az alapvető telefóniához, mivel ezek szükségesek a felhasználók számára ahhoz, hogy teljes mértékben használni tudják a nyilvánosan elérhető telefonszolgáltatásokat. Ezek a következők: telefonkönyvek és tudakozószolgálatok biztosítása (5. cikk) nyilvános telefonállomások (6. cikk) és különleges intézkedések fogyatékkal élő felhasználók javára (7. cikk).

A tagállamok biztosítják, ésszerű kérelem esetén, hogy a meghatározott szolgáltatások területükön minden felhasználó rendelkezésére állnak, függetlenül azok földrajzi elhelyezkedésétől. A tagállamok továbbá gondoskodnak arról, hogy a leghatékonyabb módon garantálják az egyetemes szolgáltatási kötelezettségeik teljesítését, beleértve, hogy lehetőséget biztosítanak minden vállalkozás számára ezek teljesítésére. Csak abban az esetben lehet a vállalkozásokat a szolgáltatások meghatározott feltételekkel történő nyújtására kötelezni, ha a piac nem képes teljesíteni a meghatározott szolgáltatásokat. (3., 4., és 8. cikk)

Annak felismerése következtében, hogy a piac idő közben fejlődni fog, az irányelv 15. cikke előírja a Bizottság számára az egyetemes szolgáltatás 2005-ben történő (majd ezt követően háromévenként végzett) felülvizsgálatát:

„Ezt a felülvizsgálatot a társadalmi, gazdasági és technológiai fejlemények tükrében kell végezni, figyelembe véve többek között a mobilitást és az adatátviteli sebességet az előfizetők többsége által használt, leginkább elterjedt technológiák fényében. A felülvizsgálati eljárást az V. melléklettel összhangban kell lefolytatni.”

Az V. számú Melléklet és a (25) preambulumbekezdés értelmében az egyetemes szolgáltatás körének megváltoztatása röviden a következő kritériumoktól függ:

a) A fogyasztók kisebb része kirekesztődne a társadalomból, mert korlátozott anyagi lehetőségeik miatt nem képesek olyan különleges szolgáltatásokat használni, amelyek a többség számára elérhetőek, és amelyeket a többség használ; és

b) E szolgáltatásoknak a szolgáltatási körbe való felvétele általános előnyt jelentene minden fogyasztónak, abban az esetben, ha nem normális kereskedelmi körülmények között biztosítják ezeket a fogyasztók számára.

A technológiai semlegesség elve azt jelenti, hogy a felülvizsgálatnak nem szabad mesterségesen támogatni egyes technológiai megoldásokat más technológiai megoldásokkal szemben. Figyelmet kell fordítani annak biztosítására is, „hogy az ágazati vállalkozásokra ne rójanak aránytalan pénzügyi terhet (és így ne veszélyeztessék a piac fejlődését és az innovációt), és hogy semmilyen finanszírozási teher ne sújtsa tisztességtelen módon az alacsonyabb jövedelmű fogyasztókat” (25. preambulumbekezdés). Az egyetemes szolgáltatás nem olyan mechanizmus, amellyel az új technológiák és szolgáltatások térnyerését az összes már meglévő (telefon) felhasználó költségeit növelve finanszírozzák. Sokkal inkább ez az a biztonsági háló, ami a fogyasztók egy kis része számára lehetővé teszi, hogy tartsa a lépést azzal a többséggel, amely már előnyét élvezi az alapvető szolgáltatásoknak.

A felülvizsgálat céljából nem szükséges számszerűsíteni az EU szintű hozzáférés megfizethetőségét (a megfizethetőség ugyanis az egyetemes szolgáltatás meghatározásának összetevője, és nem az egyetemes szolgáltatás körének összetevője), mert a megfizethetőséget a különleges nemzeti feltételek fényében kell vizsgálni (3. cikk (1) bekezdés és 10. preambulumbekezdés), például a háztartások átlag bevétele alapján, amely ezért tagállamról-tagállamra eltérést mutat [4].

A gyorsan változó kommunikációs környezet fényében, amelyben az Internet Protocol (IP) egyre inkább a mindenki által használt technológiai adatátviteli platform, a Bizottság úgy gondolja, hogy elérkezett az idő egy olyan előrelátó politikai vitát kezdeményezni az egyetemes szolgáltatásnyújtásról, amely során az összes érintett kifejtheti álláspontját és hozzájárulhat a 2006-os általános szabályozási felülvizsgálathoz.

3. az e-kommunikáció főbb újdonságainak elemzése és az ezek által az egyetemes szolgáltatás körére gyakorolt hatás értékelése

3.1. Áttekintés

A verseny és a technológiai fejlődés együttes hatása következtében a fogyasztók előtt több a választási lehetőség és élvezhetik az alacsonyabb árak, valamint az innováció előnyeit, amely nemrégiben kiderült az Európai elektronikus kommunikációval kapcsolatos szabályozásról és a piacokról szóló 10. jelentésből is [5].

A bővítés előtti 15 tagállam (a továbbiakban: EU 15-ök) háztartásainak 97%-ában van vezetékes vagy mobiltelefon. Az EU teljes népességének legalább 95%-a hozzáfér mobilhálózatokhoz, és a legtöbb országban – beleértve több új tagállamot is – a mobiltelefonok piaci bevezetettsége meghaladta a vezetékes telefonok piaci bevezetettségét.

Ugyanakkor több egymással versengő szélessávú technológia, mint a digitális előfizetői vonal (DSL), a kábeles, a mobil- és a vezeték nélküli technológiák bekerülve a piacra nagy sebességű hálózati hozzáférést kínálnak, amely lehetővé teszi a digitális tartalom szolgáltatást és a kommunikációt. A háztartásokban gyorsan elterjedt a szélessávú szolgáltatás, különösen az EU 15-ökben, ahol a népesség 85%-a fér hozzá vezetékes szélessávú hálózatokhoz. Ugyanakkor az új tagállamokban a hozzáférés nagy eltéréseket mutat.

A kapcsolódó munkadokumentum részletesebben vizsgálja ezeket a trendeket.

3.2. Mobilkommunikáció

3.2.1. Elemzés

A nemzeti mobilszolgáltatási engedélyekben általában földrajzi és/vagy a népesség százalékában kifejezett célértékeket határoznak meg úgy, hogy legalább a népesség 95%-a le legyen fedve. A második generációs hálózatok esetében ezeket a célértékeket minden tagállamban sikerült elérni. Ezen túlmenően a sok mobilszolgáltató jelenléte növeli a nemzeti lefedettség minőségét.

A mobilkommunikációs szolgáltatás gyorsan tömegpiaccá vált: 2004 elején az EU lakosságának 80%-a használt ilyen szolgáltatásokat, ahogy az a következő ábrán is látszik.

1. ábra

(...PICT...)

(...PICT...)

Forrás: Európai Mobilkommunikációs Jelentések

Míg a mobiltelefonok piaci bevezetettségének átlag értéke a 10 új tagállamban (a továbbiakban: EU 10-ek) több mint 20 százalékponttal alatta marad az EU 15-ökben mért értéknek, ugyanakkor néhány új tagállamban az érték meghaladja az EU 25 átlagát [6].

A vezetékes telefonvonalakon zajlik továbbra is az egyetemes szolgáltatás legnagyobb része, bár a szolgáltatók bármilyen technológiát használhatnak, amely a fentebb meghatározott követelményeknek megfelel. Mindazonáltal az utóbbi évek telefóniájában a legjellemzőbb trend az, hogy a vezetékes telefont felváltja a mobil, ahogy azt a 2. ábra is mutatja. 1999 óta az EU 15-ökben a vezetékes telefonok elterjedtségi szintje 10 százalékponttal esett, piaci bevezetettségük 2004 elején 82%-os volt, tehát ugyanolyan mértékű mint a 81%-ot elérő mobiltelefóniának.

2. ábra

(...PICT...)

Forrás: Telecoms residential surveys, Gallup, 1999, a INRA, 2003, 2004.

Az EU 10-ekben a háztartások 72%-a rendelkezik vezetékes telefonnal. Nyilvánvaló, hogy a vezetékes telefonról a mobiltelefonra való áttérés tapasztalható trendje ezen országokban még erőteljesebb – kivéve Lengyelországot – annak a ténynek betudhatóan, hogy a vezetékes hálózatuk általában kevésbé fejlett és a vezetékes telefon piaci bevezetettsége alacsonyabb, mint az EU 15-ökben.

3.2.2. Értékelés

A mobilkommunikáció sikere a legnagyobb mértékben annak a ténynek tudható be, hogy jellegénél fogva személyes kommunikációs eszközt jelent, amely összhangban van a fogyasztók életmódjával és megnövekedett mobilitási igényével.

A nemzeti mobilszolgáltatási engedélyek, amelyek földrajzi és/vagy népességben kifejezett lefedettséget írnak elő, a mobilkommunikációt mindenütt elérhetővé tették. Az EU 15-ök lakosságának több mint 80%-a használ mobiltelefont, amely megfelel a háztartásokban a vezetékes telefonok átlagos piaci bevezetettségének. A bővítés előtti 15 tagállamból kilencben több háztartás rendelkezik mobiltelefon előfizetéssel, mint vezetékes telefon előfizetéssel. Az EU 10-ekben a mobiltelefonok piaci bevezetettsége nem éri el az EU 15-ök átlagát, de az eltérések jelentősek: néhány országban a piac már telített, másokban pedig még gyors ütemben növekszik.

A mobilkommunikáció már elérte azt a szintet, amikor tömegpiacoknak nyújt szolgáltatást olyan áron, amelyet a fogyasztók meg tudnak és meg is akarnak fizetni. A telefonkészülékek ára is csökkent a méretgazdaságosságnak és a technológiai fejlődésnek köszönhetően. Több országban a mobil telefonkészülékeket ingyen vagy támogatott áron kínálják a mobilszolgáltatók. Az új piaci szereplők belépése tovább fokozta a versenyt, amelynek köszönhetően a fogyasztói árak tovább csökkentek.

A mobiltelefon hálózatok költségelőnye annak köszönhető, hogy egy új előfizető belépése kevés marginális költséget eredményez, mert a hozzáférést biztosító rádiós hálózatot az előfizetők egymás közt megosztják, míg a vezetékes csatlakozás kevesebb lehetőséget biztosít a hozzáférési költségek megosztására, különösen ha az előfizető vidéken él. Mivel a mobilhálózatok már ki vannak építve egy új előfizető mobilhálózathoz való hozzáadása marginális költséggel jár attól függetlenül, hogy az illető városban vagy vidéken él.

A mobiltelefon-szolgáltatók az alacsony költségeknek köszönhetően megfizethető előre fizetett csomagokat hoztak létre, amelyek lehetővé teszik az alacsony jövedelmű fogyasztóknak a hálózathoz való alapszintű csatlakozást. Az előre fizetett szolgáltatásoknak köszönhetően a fogyasztóknak kevesebb belépési költséggel kell számolniuk és jobban tudják ellenőrizni a kiadásaikat, mint az utólag kifizetendő előfizetések esetében, ez pedig tovább fokozza az alacsony jövedelmű fogyasztók körében az előre fizetett csomagok népszerűségét. Az ilyen szolgáltatások népszerűsége jól tükröződik abban a tényben, hogy az EU-ban a háztartások legnagyobb része a mobiltelefon-előfizetés és a használati időegység vásárlásakor az előre fizetett szolgáltatásokat választja.

Ennek eredményeként az eredetileg magas költségekkel járó mobilkommunikációs szolgáltatás olyan szolgáltatássá vált, amely potenciálisan az összes fogyasztó számára a legalacsonyabb költségekkel járó megoldást kínálja a nyilvánosan elérhető telefonszolgáltatásokhoz való alapszintű csatlakozásra.

Következésképpen a bizonyítékok alapján elmondható, hogy a mobilkommunikáció versenyképes szolgáltatása azt eredményezte, hogy a fogyasztóknak már rendelkezésükre áll a mobilkommunikációs hálózatokhoz való széleskörű és megfizethető hozzáférés. A mobilkommunikáció vonatkozásában az egyetemes szolgáltatás körébe való felvételéhez megállapított feltételek (az irányelvben meghatározottak alapján) ennélfogva nem teljesülnek.

3.3. Szélessávú internet-hozzáférés

3.3.1. Elemzés

2004 közepén a szélessávú [7] hozzáférést biztosító hálózatok az EU 15-ök lakosságának 85%-át fedték le. Az új tagállamok esetében a vezetékes telefonok alacsonyabb piaci bevezetettsége azt is jelzi, hogy e tagállamok lakossága számára a szélessávú hozzáférést biztosító infrastruktúrák kevésbé érhetők el.

Egy év alatt az EU 25-ökben a szélessávú hozzáférést biztosító vonalak száma több mint 72%-kal nőtt. A kiépített vonalak száma 2004 júliusában elérte a 29,6 milliót, amely az EU lakosságának 6,5%-át teszi ki, akik a 3. ábrán bemutatottak szerint [8] szélessávú szolgáltatásokat vesznek igénybe. Összehasonlításképpen a szám az EU 15-ök esetében 7,6%. A szélessávú hozzáférés kiépítettségi szintjének drámai növekedését nagyrészt az egyre intenzívebb verseny okozta nyomás, illetve a vezetékes telefon szolgáltatók azon szándéka idézi elő, hogy ellensúlyozzák a beszédalapú telefónia háttérbe szorulása miatt keletkezett bevételcsökkenést.

3. ábra

(...PICT...)

Forrás: A Bizottság szolgálatai a COCOM adatai alapján

Ahogy azt az ábra is illusztrálja az elterjedtség aránya jelentősen változik 1% alatti értéktől közel 16%-ig. A piaci bevezetettség tekintetében a legmagasabb értékek azokban az országokban jellemzőek, amelyekben a legerősebb a verseny a DSL és a kábel-alapú szélessávú infrastruktúrák között.

További részletes adatok a kapcsolódó bizottsági személyzeti munkadokumentumban találhatók.

3.3.2. Értékelés

Széleskörű aggodalmat kelt az, hogy „digitális szakadék” jön létre azok között, akik rendelkeznek hozzáféréssel a fejlett e-kommunikációs szolgáltatásokhoz, és akik nem. A Bizottság hangsúlyozta, hogy a szélessáv rendkívül fontos a tudásalapú társadalom lehetőségének megvalósításához. Az eEurope cselekvési terv megvalósítása során a tagállamok kiterjedt nemzeti szélessávú stratégiákat vezettek be [9]. A folyamat mára kiterjed mind a 25 EU tagállamra. Ahogy a szélessáv területi lefedettsége nő, a figyelem a távoli és vidéki régiókra összpontosul, ahol a lakosság szétszóródva él és gyenge a piaci nyomás. A tagállamok támogathatják a szélessávú szolgáltatások bevezetését a közfinanszírozás alternatív mechanizmusaival, beleértve a strukturális alapok használatát a támogatható régiókban bizonyos feltételek betartása mellett [10]

Következésképpen a szabályozásra vonatkozó adatok a piacra alapuló elemzésekkel kiegészítve azt mutatják, hogy a gyors növekedés ellenére jelenleg az európai fogyasztók kis része vesz igénybe szélessávú szolgáltatásokat. A jelenlegi elterjedtséget mutató lakosokra kivetített 6,5%-os érték azt jelzi, hogy az EU egésze nem meríti ki a „fogyasztók többsége” által használt szolgáltatás kritériumát. A szélessáv még nem szükséges a társadalomban való normális részvételhez olyan mértékben, hogy a szélessáv hiánya társadalmi kirekesztettséget eredményezzen. A szélessávú szolgáltatásoknak az egyetemes szolgáltatás körébe való felvételéhez megállapított feltételek (az irányelvben meghatározottak alapján) ennélfogva jelenleg nem teljesülnek.

4. hosszabb távú kérdések

4.1. Alkalmazási kör

A telekommunikációs, a média és az információs technológiai szolgáltatások közötti technológiai konvergencia folytatódik, míg az internet protocol (IP) továbbra is arra tart, hogy a kommunikáció mindenki által használt adatátviteli platformjává váljon. Azokat a szolgáltatásokat, amelyeket korábban korlátozott számú hálózaton keresztül lehetett nyújtani, ma már az elterjedt IP hálózatokon keresztül is meg lehet valósítani. Ez a tény elmossa a határokat az internet és az olyan új generációs hibrid termináloknak köszönhetően még tovább fejlődött hagyományos távközlés világa között, amelyek kombinálják a kommunikációs funkciókat más alkalmazásokkal, mint a számítástechnikai alkalmazások, a játékok és audiovizuális tartalmak elérése. Ez elősegíti a személyes szolgáltatási és információs környezet létrejöttét szemben a hagyományos tömegpiaci szolgáltatásokkal.

A konvergens és globális internetalapú környezet a fogyasztók számára az innováció, az új termékek és a jó ár-érték arány lehetőségét jelenti, valamint a terminálok és szolgáltatások egyre nagyobb választékát és komplexitását. Ezen túlmenően a konvergencia, a hálózatba szervezés és a digitalizáció együttes hatása a szakértők közötti kommunikációs modell egyre szélesebb körű használatához vezet, amelyhez az új adatalkalmazások használatakor még nagyobb szükség van a nagy sebességű hálózati csatlakozásra.

Az IP-alapú szolgáltatások növekedése kihívást jelent a jelenlegi egyetemes szolgáltatásnyújtás szempontjából, amely arra a modellre épül, hogy a fogyasztók a hálózathoz egy fix pontról férnek hozzá a beszéddel kapcsolatos és alapvető internetszolgáltatáshoz nyilvános kapcsolt telefonhálózaton keresztül. Ez a paradigma ezzel szemben a vertikálisan integrált szolgáltatásnyújtás modelljére épül, ennélfogva a fő infrastruktúra nyújtó egyben a telefonos szolgáltatás nyújtója is.

Ha a beszédalapú telefónia szolgáltatás egyre inkább IP-alapú környezetbe helyeződik át, akkor az internethez hasonló modell jön létre, amivel a szélessávú hozzáféréssel rendelkezők egy sor versengő beszédalapú szolgáltatás nyújtó közül választhatnak. Ebben az esetben a telefonos szolgáltatás, mint hozzáférési szolgáltatás nyújtása mindenütt jelenlévővé válna és az egyetemes szolgáltatás fókusza elmozdulna a megfizethető szélessávú hozzáférési vonal nyújtása felé.

Észrevételeket többek között a következő hosszabb távú kérdésekkel kapcsolatban várunk:

(a) Figyelembe véve a meglévő és a várható technológiai fejlődést, az egyetemes szolgáltatáson belül valamikor a jövőben szét kell-e választani az infrastruktúrához való hozzáférés összetevőt a szolgáltatás nyújtási összetevőtől, és csak a kommunikációs infrastruktúrához való hozzáféréssel kapcsolatos kérdéssel foglalkozni azon az alapon, hogy a versenyképes szolgáltatásnyújtás (pl. telefonos szolgáltatás IP protokollon keresztüli hangátvitellel) biztosítani fogja az elérhetőségüket és a megfizethetőségüket?

(b) Mivel a fogyasztók egyre mobilabbak a kommunikációs szolgáltatások használata során, az egyetemes szolgáltatásnak továbbra is a fix pontról történő hozzáféréssel kell-e foglalkoznia, vagy a bármely pontról történő csatlakozással (beleértve a helyváltoztatás közbeni hozzáférést is)?

(c) A mobilkommunikációhoz való széleskörű és megfizethető hozzáférés miatt a nyilvános telefonállomásokat egyre kevésbé használják. Az egyetemes szolgáltatás körén belül indokolt-e a nyilvános telefonállomásokkal kapcsolatban, illetve a jelenlegi formában rendelkezéseket hozni?

(d) Sok országban a tudakozószolgálatok versenyképes nyújtására való tekintettel mennyi ideig kell nyilvántartást és tudakozószolgálatot fenntartani az egyetemes szolgáltatás körén belül?

(e) Tekintettel a fent leírt, folyamatosan változó kommunikációs környezetre, és figyelembe véve az egyetemes szolgáltatásnyújtást érintő kihívásokat, valószínű, hogy a fejlettebb szolgáltatások mind előnyöket, mind pedig új nehézségeket jelentenek majd a fogyatékkal élő felhasználóknak. Az ilyen felhasználók érdekében az egyetemes szolgáltatásnyújtás keretén belül tett különleges intézkedéseket kell-e az EU szintjén tovább harmonizálni?

4.2. Finanszírozás

A második hosszabb távú megfontolás ebben a kontextusban az egyetemes szolgáltatás finanszírozását érinti. Jelenleg az egyetemes szolgáltatási rendszerek a fogyasztói csoportok közötti kereszttámogatásra épülnek. A tagállamok finanszírozhatják az egyetemes szolgáltatási kötelezettségből eredő nettó költségeket vagy közpénzek átlátható feltételek melletti felhasználásával, vagy egy ágazatspecifikus alap létrehozásával, amelyhez a piacon tevékenykedő összes vállalkozásnak hozzá kell járulnia.

Amikor a szolgáltatók különleges vagy kizárólagos jogokat élveztek a szolgáltatásnyújtással kapcsolatban, ezeket az előnyöket azzal a követelménnyel ellensúlyozták, hogy bizonyos társadalmi kötelezettségeket kellett teljesíteniük. Az ágazatspecifikus egyetemes szolgáltatási alap, amellyel a piaci szereplőknek társadalmi költségeket kell viselniük, e gondolatot viszi tovább. Megkérdőjelezhető, hogy ez a modell megfelelő-e egy liberalizált és általában versenyző piac számára. Normális esetben a társadalmi költségeket az adózásból és nem a piaci szereplők befizetéseiből fedezik.

Ennélfogva a finanszírozással kapcsolatos hosszabb távú kérdések a következők:

(a) Az egyetemes szolgáltatás finanszírozási rendszere megfelelő módja-e a társadalmi beilleszkedésre vonatkozó célkitűzés elérésének egy versenyképes kommunikációs környezetben?

(b) Az adóbevételekből történő finanszírozás életképes alternatíva lehet-e?

5. Összefoglalás

Megvizsgálva az e-kommunikációs szolgáltatások fogyasztóit érintő technológiai, piaci és társadalmi fejleményeket, elemezve a mobil- és a szélessávú piacokat, és az Egyetemes szolgáltatási irányelvben megállapított, az egyetemes szolgáltatás körének megállapításához használandó kritériumok alkalmazása után a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy ez alkalommal e szolgáltatások egyike sem felel meg a körbe való felvételhez megállapított feltételeknek. Ennélfogva az egyetemes szolgáltatás köre változatlan marad. A Bizottság várja az ezzel a következtetéssel kapcsolatos észrevételeket és figyelembe fog venni minden olyan adatot, amely ezen értékelés szempontjából lényeges lehet.

A Bizottság továbbá úgy ítéli meg, hogy helyénvaló egy előretekintő politikai vitát kezdeményezni az egyetemes szolgáltatás nyújtásról néhány hosszabb távú kérdés felvetésével, amelyekkel kapcsolatban szintén lehetőség van észrevételeket megfogalmazni.

[1] Az Európai Parlament és a Tanács 2002/22/EK irányelve az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról

[2] Együtt dolgozva a növekedésért és a munkahelyekért. A lisszaboni stratégia új kezdete, COM(2005) 24.

[3] Lásd a Bizottság Fehér könyvét az általános érdekű szolgáltatásokról (COM(2004) 374).

[4] Lásd a kapcsolódó munkadokumentumot, Melléklet a méréssel kapcsolatos kérdésekről.

[5] COM(2004) 759 végleges.

[6] Cseh Köztársaság (99%) és Szlovénia (92%).

[7] A szélessávval és annak meghatározásával kapcsolatban lásd a kapcsolódó munkadokumentum 10. lábjegyzetét.

[8] Ez a szám kétszer-háromszor nagyobb, ha a hozzáférést a háztartások szintjén mérjük, mert az egy háztartásban élők általában megosztanak egy hozzáférést. Lásd, uo., a mérési kérdésekkel kapcsolatos mellékletet.

[9] Lásd „Európa nagysebességű összekapcsolása: Nemzeti szélessávú stratégiák”, COM(2004) 369.

[10] A strukturális alapok e-kommunikációs célokra történő használatának feltételeiről és részletes szabályairól szóló iránymutatások, SEC(2003) 895.

--------------------------------------------------