[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 27.11.2007

COM(2007) 757 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE

A KIOTÓI CÉLKITŰZÉSEK ELÉRÉSE FELÉ TETT ELŐRELÉPÉS (az üvegházhatást okozó gázok Közösségen belüli kibocsátásának nyomon követését szolgáló rendszerről és a Kiotói Jegyzőkönyv végrehajtásáról szóló 280/2004/EK európai parlamenti és tanácsi határozat előírása alapján) {SEC(2007)1576}

TARTALOMJEGYZÉK

1. ÖSSZEFOGLALÁS 3

2. A jelenlegi folyamat (1990–2005) 6

2.1. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás tendenciái 6

2.2. Egy főre eső kibocsátás és az üvegházhatást okozó gázkibocsátás intenzitása 2005-ben 7

2.3. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátások 2005-ben, a 2004-es évhez képest 8

2.4. A főbb gazdasági ágazatok kibocsátási tendenciái 8

3. TERVEZETT ELŐRELÉPÉS A KIOTÓI CÉLKITŰZÉSEK ELÉRÉSE FELÉ 11

3.1. Előrejelzések tagállamonként 11

3.1.1. EU–27 11

3.1.2. EU–15 11

3.1.3. EU–12 12

3.1.4. Tagjelölt országok 12

3.2. Az európai éghajlatváltozási program végrehajtása 14

3.3. Az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének alkalmazása 15

3.3.1. Első kereskedelmi időszak (2005−2007) 15

3.3.2. Második kereskedelmi időszak (2008−2012) 15

3.3.3. Az együttes végrehajtás (ev) és a tiszta fejlesztési mechanizmus (tfm) használata a résztvevők által 16

3.4. A kiotói mechanizmusok kormányok általi tervezett használata 16

3.5. Szénelnyelők tervezett alkalmazása 16

1. ÖSSZEFOGLALÁS

A Kiotói Jegyzőkönyv értelmében az Európai Közösség (EK) vállalta, hogy 2008–12-re a bázisév szintjeihez[1] képest 8%-kal csökkenti az üvegházhatást okozó gázkibocsátásait. A nyilvántartás rendelkezésre álló legutóbbi, 2005-ös adataira[2] alapozva az EU–15-ben az összesen kibocsátott üvegházhatást okozó gázok mennyisége a földhasználat, a földhasználat-változás és az erdőgazdálkodás nélkül 2%-kal alacsonyabb, mint a bázisévben[3]. 2005-ben az EU–15 üvegházhatást okozó gáz-kibocsátása 0,8%-kal csökkent 2004-hez képest, miközben az EU–15 gazdasági növekedése 1,6% volt.

Az előrejelzések[4] szerint, ahogy az 1. ábrán is látható, a Közösség eléri kiotói célkitűzéseit, azzal a feltétellel, hogy a tagállamok a lehető leghamarabb meghozzák és végrehajtják kiegészítő politikáikat és intézkedéseiket (a részleteket ld. az 1., 2. és 3. táblázatban és a mellékletben). Ebben a tekintetben lényeges lépést jelentettek az EU 2008–2012-es időszakra vonatkozó legújabb határozatai a kibocsátási egységek kereskedelmi rendszere (kibocsátáskereskedelmi rendszer) keretébe tartozó nemzeti kiosztási tervekről (nkt), amelyek a becslések szerint a bázisévvel összehasonlítva az EU–15 esetében 3,8%-os, az EU–25[5] esetében pedig 2,6%-os kibocsátáscsökkenést fognak eredményezni. Ezt a becsült csökkenést az előrejelzésekben eddig nem vették figyelembe.

1. ábra: Az EU–15 jelenlegi és előrejelzések szerinti kibocsátása

[pic]

A jelenlegi előrejelzések szerint az EU–15 három tagállama, Németország, Svédország és az Egyesült Királyság éri el várhatóan célkitűzéseit 2010-re kizárólag a meglévő hazai politikák és intézkedések alkalmazásával. Ezenkívül előreláthatóan nyolc tagállam éri el célkitűzéseit, figyelembe véve a már tárgyalás alatt álló kiegészítő hazai politikák és intézkedések, a kiotói mechanizmusok és a szénelnyelők alkalmazásának hatását. Az elemzés szerint Dánia, Olaszország és Spanyolország valószínűleg nem tudja elérni kiotói célkitűzéseit. Meg kell jegyezni azonban, hogy ez az elemzés még nem tartalmazza teljességében a legújabb bizottsági határozatoknak a 2008–2012-es kibocsátások nemzeti kiosztási terveire tett hatását. Nem tartalmazza továbbá azoknak a kiegészítő intézkedéseknek a hatását, amelyeket ezeknek a tagállamoknak a többsége kiotói célkitűzései elérése érdekében[6],[7]. újabban meghatározott vagy meghatározásuk folyamatban van. Ezeket az intézkedéseket azonban gyorsan kell bevezetni ahhoz, hogy hatékonyak legyenek.

Az EU–27 összes üvegházhatást okozó gázkibocsátása 2005-ben 11%-kal volt kevesebb a bázisévben mért szinteknél a földhasználat, a földhasználat-változás és az erdőgazdálkodásból származó kibocsátásokat és abszorpciót figyelmen kívül hagyva, és 0,7%-kal alacsonyabb, mint 2004-ben. Az 27 tagú EU gazdasági növekedése 2005-ben 1,8% volt.

Annak ellenére, hogy az EU–12 többségében az előrejelzések szerint 2005 és 2010 között növekedni fog a kibocsátás, kilenc olyan tagállam, amely kiotói célkitűzést határozott meg, és nem tartozik az EU–15-be, várhatóan pusztán meglévő hazai politikáinak és intézkedéseinek alkalmazásával eléri vagy akár túl is teljesíti azt. Szlovénia jelezte, hogy kiotói célkitűzéseit a megtárgyalt kiegészítő politikákkal és intézkedésekkel, valamint szénelnyelőkkel teljesíti.

2007 tavaszán az Európai Tanács jóváhagyta az EU azon független kötelezettségvállalását, hogy 2020-ra az 1990-es szinthez képest legalább 20%-kal csökkenti az üvegházhatást okozó gázkibocsátását, még ha nemzetközi megállapodás nem születik is erről. Az EU kész lenne növelni a csökkentés mértékét 30%-ra, ha egy ilyen megállapodás létrejönne. A 2. ábrán látható a 2020-ra vonatkozó tagállami előrejelzések és az EU 2020-as célkitűzései közötti jelentős különbség, ami szükségessé teszi, hogy az EU 2012 után az 1990–2012-es időszakkal összevetve sokkal erőteljesebb kibocsátáscsökkentést valósítson meg. Ez is hangsúlyozza annak fontosságát, hogy az EU-nak és tagállamainak a lehető leggyorsabban ki kell dolgozniuk az éghajlatváltozási és energiacsomagban megállapított összes új politika és intézkedés végrehajtásához szükséges jogszabályokat. A Bizottság 2007 végéig jogalkotási javaslatokat terjeszt elő, többek között az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének felülvizsgálatával, a megújuló energiaforrásokkal kapcsolatos célokkal, a uniós kibocsátáskereskedelmi rendszeren kívüli ágazatokra vonatkozó kibocsátáscsökkentési intézkedésekkel, a szén-dioxid elkülönítésére és geológiai tárolására vonatkozó keretszabályozással, a személygépkocsik CO2-kibocsátásával összefüggésben.

2. ábra: Az EU–27 jelenlegi és előrejelzések szerinti kibocsátása

[pic]

2. A JELENLEGI FOLYAMAT (1990–2005)

2.1. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás tendenciái

Az EK üvegházhatást okozó gázkibocsátásának átfogó alakulását a két legnagyobb kibocsátó, Németország és az Egyesült Királyság uralja, amelyek az EU–27 teljes kibocsátásának körülbelül egyharmadáért felelősek. E két tagállamnak sikerült az üvegházhatást okozó gázkibocsátást 1990-hez viszonyítva összesen 340 millió tonna CO2–egyenértékkel csökkenteni.

Németországban a kedvező tendencia fő okai közé tartozik a villamosenergia- és hőtermelő létesítmények növekvő hatékonysága és az öt új tartomány gazdasági szerkezetváltása Németország újraegyesítése után. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás csökkenése az Egyesült Királyságban elsősorban az energiapiacok liberalizálásának, majd ezt követően az áramtermelés tüzelőanyagának kőolajról és szénről gázra való átváltásának, valamint az adipinsav-termelésből származó N2O-kibocsátás csökkentését célzó intézkedéseknek az eredménye.

Olaszország és Franciaország a harmadik és a negyedik legnagyobb kibocsátó, egyaránt 11%-os részesedéssel. Olaszország üvegházhatást okozó gázkibocsátása 2005-ben körülbelül 12%-kal haladta meg az 1990-es szintet. Olaszországban a kibocsátás 1990 óta növekedett, főként a közúti közlekedésből, a villamosenergia- és hőtermelésből, valamint a kőolajfinomításból eredően. Franciaország kibocsátása 2005-ben 2%-kal volt kevesebb az 1990-es szintnél. Franciaországban nagymértékű csökkentést értek el az adipinsav-termelésből származó N2O-kibocsátásban, de a közúti közlekedésből származó CO2-kibocsátás 1990 és 2004 között jelentősen megnőtt.

Spanyolország és Lengyelország az ötödik és a hatodik legnagyobb kibocsátó az EU–27-ben, az összes üvegházhatást okozó gázkibocsátás körülbelül 9%, illetve 8%-áért felelős. Spanyolországban 1990 és 2004 között 53 %-kal növekedett a kibocsátás. Ez nagymértékben a közúti közlekedésből, a villamosenergia- és hőtermelésből, valamint a feldolgozóiparból származó kibocsátás növekedésének volt köszönhető, amelyet a jelentős népességnövekedés és a gazdasági fejlődés eredményezett. Lengyelország 1990 és 2004 között 18%-kal csökkentette üvegházhatást okozó gázkibocsátását (a bázisévtől számítva 32%-kal, amely Lengyelország esetében 1988). A kibocsátás csökkenésének főbb tényezői közé tartozott Lengyelországban – mint más új tagállamokban is Kelet-Európában – a nem energiahatékony nehézipar hanyatlása és a gazdaság átfogó szerkezetátalakítása az 1980-as évek végén és az 1990-es évek elején. Megjegyzendő kivételt jelentett a közlekedés (különösen a közúti közlekedés), ahol a kibocsátás nőtt.

2005-ben 11 tagállam üvegházhatást okozó gáz-kibocsátása volt a bázisév szintje fölött, míg a többi 14 tagállam esetében a kibocsátás a bázisév szintje alatt maradt. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás százalékos arányának a bázisévtől és 1990-től 2005-ig bekövetkező változása -58%-tól (Litvánia) +64%-ig (Ciprus) terjed.

2.2. Egy főre eső kibocsátás és az üvegházhatást okozó gázkibocsátás intenzitása 2005-ben

1990 és 2005 között az EU–27 egy főre eső kibocsátása 11,7%-kal (fejenként 1,4 tonnával) csökkent, főként a 90-es évek elején bekövetkezett erőteljes csökkenés eredményeként (melléklet 1. ábra). Míg 1990 és 2005 között az EU–27 egy főre eső kibocsátása nem változott, az EU–15-ben csekély mértékben, 1,2%-kal csökkent, ám az EU–12-ben az egy főre eső kibocsátás 3,4%-kal növekedett. Bár az üvegházhatást okozó gázok egy főre eső kibocsátásának értékei közelednek egymáshoz, még mindig nagyok a különbségek. A legalacsonyabb egy főre eső kibocsátással rendelkező tagállamok (Lettország, Litvánia, Portugália és Svédország) és a legmagasabb egy főre eső kibocsátással rendelkező tagállamok (Luxemburg és Észtország) között háromszoros különbség figyelhető meg.

Az üvegházhatást okozó gáz kibocsátásának intenzitása tekintetében, amely a GDP egységére eső gázkibocsátást tükrözi, a 3. ábra mutatja, hogy az EU–27-ben különösen 1998-tól kezdődően megfigyelhető a gazdasági növekedés és a kibocsátás nagyságrendjének szétválása. Ez elsődlegesen a kelet-európai tagállamokban az 1990-es évek végén lezajlott gazdasági növekedés eredménye. Az EU–27-ben az üvegházhatást okozó gázkibocsátás intenzitása 1990 és 2005 között körülbelül 32%-kal csökkent. Mindazonáltal az egyes tagállamok gazdaságában az üvegházhatást okozó gázkibocsátás intenzitása erősen eltérhet és néhány esetében még mindig meglehetősen magas. 2005-ben Lettország kivételével az összes új tagállamban magasabb volt az üvegházhatást okozó gázkibocsátás abszolút intenzitása az EU–27 átlagánál.

3. ábra: Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás intenzitása az EU–15-ben és az EU–27-ben, bruttó hazai termék (GDP), energiafelhasználás és CO2-kibocsátás az EU–15-ben

[pic]

2.3. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátások 2005-ben, a 2004-es évhez képest

A 2004-es évvel összehasonlítva az EU–15 üvegházhatást okozó gázkibocsátása 0,8%-kal (35,2 millió tonna CO2-egyenérték) csökkent 2005-ben, az EU–27 kibocsátása pedig 0,7%-kal (37,9 millió tonna CO2-egyenérték).

Abszolút értelemben Németország, Finnország, Hollandia és Románia járult hozzá a legnagyobb mértékben a 2005-ös csökkenéshez. Németország 2,3%-kal csökkentette kibocsátását (23,5 millió tonna CO2-egyenérték), Finnország 14,6%-kal (11,9 millió tonna), Hollandia 2,9%-kal (6,3 millió tonna) és Románia 4%-kal (6,4 millió tonna). Belgium, a Cseh Köztársaság, Dánia, Észtország, Franciaország, Luxemburg, Szlovákia, Svédország és az Egyesült Királyság szintén csökkenést jelentett.

2005-ben az EU–15 kibocsátásának általános csökkenését főként a villamosenergia- és hőtermelés, a háztartások, a szolgáltatások és a közúti közlekedés kisebb CO2-kibocsátása eredményezte. A villamosenergia- és hőtermelés során kibocsátott CO2 mennyisége 0,9%-kal csökkent, főként a szén használatának visszaesése miatt. A háztartások és szolgáltatások CO2-kibocsátása 1,7%-kal csökkent, a legjelentősebben Németországban, az Egyesült Királyságban és Hollandiában. Németország és Hollandia esetében ez a szokottnál enyhébb téllel magyarázható. Az elmúlt évekhez hasonlóan Németország innovatív politikák és intézkedések eredményeként jelentős csökkentést ért el a hulladékiparból származó metánkibocsátás tekintetében. Figyelemreméltó, hogy a közúti közlekedésből származó CO2-kibocsátás az EU–15-ben 0,8%-kal visszaesett, főként a Németországban tapasztalt jelentős csökkenés miatt.

Az EU–15-ös tagállamok közül 2005-ben Spanyolországban volt abszolút értelemben a legnagyobb a kibocsátásnövekedés, 3,6%, azaz 15,4 millió tonna CO2-egyenérték. Ez főként a fosszilis tüzelőanyagokkal működő erőművek áramtermelésének 17%-os növekedésével magyarázható, ami a folyók vízszintjének csökkenése miatt a vízi erőművek áramtermelésében bekövetkezett 33%-os csökkenéssel kapcsolódott össze.

Az EU–12-es tagállamok közül Lengyelországban tapasztalták abszolút értelemben a legnagyobb – 0,6%-os, azaz 2,3 millió tonna CO2-vel egyenértékű – kibocsátásnövekedést. Ezt főként az energiaágazatból származó illékony CH4 kibocsátásának 1%-os növekedése, valamint az agrárszektorban a CH4 és az N2O kibocsátásának 5%-os, illetve 4,5%-os növekedése eredményezte. 2005-ben Ausztriában, Bulgáriában, Görögországban, Magyarországon, Írországban, Olaszországban, Lettországban, Litvániában, Máltán, Portugáliában és Szlovéniában is nőtt a kibocsátás.

2.4. A főbb gazdasági ágazatok kibocsátási tendenciái

A legfontosabb ágazat, ahogy a 4. ábra mutatja, az energiatermelés, amely 2005-ben az EU–15 teljes kibocsátásának 80%-áért volt felelős, ez a bázisévvel összehasonlítva az energiához kapcsolódó üvegházhatást okozó gázkibocsátás 3%-os növekedését jelenti. Az energiaágazatba tartozik a közlekedés is, amely az ágazaton belül a kibocsátás 26%-áért felelős. A mezőgazdaságból származik az üvegházhatást okozó teljes gázkibocsátás 9%-a, az iparból 8%-a, a hulladékszektorból pedig 3%-a.

1990 és 2005 között az energiához kapcsolódó összes kibocsátáson belül abszolút értelemben a közúti közlekedésből származó CO2-kibocsátás növekedése volt a legnagyobb, míg a feldolgozóiparból eredő kibocsátás lényegesen visszaesett. Az energiágazatban tapasztalt növekedést ellensúlyozta az összes többi forráskategóriában észlelhető csökkenés (további részletek a szolgálati munkadokumentum mellékletében). Ezt az 1990-es évvel összehasonlítva a következőkben lehet összefoglalni:

- az ipari folyamatokból származó kibocsátás 16%-kal csökkent a kisebb mértékű salétromsavtermelés, a vas-és acélgyártásból származó kisebb mértékű kibocsátás és a feldolgozási folyamatok változásainak eredményeként;

- a mezőgazdaság kibocsátása 11%-kal csökkent a szarvasmarha-állomány számának csökkenése, valamint a műtrágya- és trágyahasználat mérséklődése miatt;

- a hulladékból származó kibocsátás 38%-kal esett vissza, a hulladéklerakók kisebb CH4-kibocsátása miatt.

4. ábra: Az EU–15 üvegházhatást okozó gázkibocsátásának változása ágazatonként, valamint az ágazati részesedés az EU–27-ben 2005-ben[pic]

[pic]

Forrás: EGT

3. TERVEZETT ELŐRELÉPÉS A KIOTÓI CÉLKITŰZÉSEK ELÉRÉSE FELÉ[8]

3.1. Előrejelzések tagállamonként

3.1.1. EU–27

2010-re az EU–27 üvegházhatást okozó teljes gázkibocsátása előreláthatóan körülbelül 10,7%-kal a bázisév szintje alatt lesz (ld. a melléklet 2. és 3. táblázatát). Ez az előrejelzés a tagállamok saját becslésein alapul, amelyek figyelembe veszik az összes meglévő hazai politikát és intézkedést. Az előrejelzett csökkenés 13,2%, a kiotói mechanizmusok és a szénelnyelők alkalmazásának figyelmbevételével, valamint ha a jelenleg tárgyalt kiegészítő hazai politikák és intézkedések végrehajtására időben sor kerül, és azok a várt eredményekkel járnak, elérheti a 16,7%-ot.

3.1.2. EU–15

A meglévő hazai politikákon és intézkedéseken alapuló összesített előrejelzések azt mutatják, hogy az EU–15 üvegházhatást okozó gázkibocsátása 2010-ben 4%-kal lesz kevesebb, mint a bázisévben. Ha figyelembe vesszük, hogy

- a kormányok alkalmazzák a kiotói mechanizmusokat, ami várhatóan további 2,5%-os kibocsátáscsökkenést eredményez, és

- az EU–15-ben a 3. cikk (3) és (4) bekezdésében meghatározott tevékenységek eredményeképpen bekövetkező teljes abszorpció (évente 39,1 millió tonna CO2-egyenérték) 0,9%-os csökkenésnek felel meg,

akkor az EU–15 az előrejelzések szerint 7,4%-kal csökkenti kibocsátásait. Annak érdekében, hogy az EU–15 elérje kiotói célkitűzéseit, elengedhetetlen, hogy a közösségi és tagállami szinten tervezett kiegészítő intézkedéseket a lehető leggyorsabban végrehajtsák. Amennyiben ezek az intézkedések a várt eredményt hozzák, az előrejelzések szerint a üvegházhatást okozó gázkibocsátás teljes csökkentése a bázisévvel összehasonlítva akár 11,4% is lehet, ami azt is jelentené, hogy az EU túlteljesíti kiotói célkitűzéseit.

A becslések szerint továbbá az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének második időszakát érintő, a nemzeti kiosztási tervekre vonatkozó legújabb határozatok az EU–15 kiotói célkitűzéseihez várhatóan 3,4%-kal járulnának hozzá, amit a tagállami előrejelzésekben még nem vettek teljes mértékben figyelembe.

3.1.3. EU–12

A másik 12 tagállam összesített kibocsátása az előrejelzések szerint 2005 után növekedni fog, de 2010-re még mindig 29%-kal a bázisév szintje alatt lesz. A kiegészítő intézkedésekkel azonban további 2%-os kibocsátáscsökkenés várható. Az EU–12-ből Szlovénia az egyetlen tagállam, amely beruházni kíván a kiotói mechanizmusokba és szénelnyelők alkalmazását tervezi.

3.1.4. Tagjelölt országok

2005-ben Horvátország jó úton haladt kiotói célkitűzései teljesítése felé, az előrejelzések szerint azonban pusztán hazai intézkedésekre alapozva nem fogja tudni elérni azokat. Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaság 2005-ben ratifikálta a Kiotói Jegyzőkönyvet, de mivel nem az I. mellékletbe tartozó ország, nem vállalt csökkentési kötelezettséget. Törökország beletartozik az Egyesült Nemzetek éghajlatváltozási keretegyezménye I. mellékletébe, de a Kiotói Jegyzőkönyv B. melléklete értelmében nincs csökkentési kötelezettségvállalása. Törökország nem ratifikálta a Kiotói Jegyzőkönyvet.

1990 és 2005 között Törökországban és Horvátországban egyaránt nőtt az egy főre eső üvegházhatású gázkibocsátás[9]. A törökországi 4,4 tonna/év mértékű fejenkénti kibocsátás kevesebb mint a fele az EU–27 átlagos egy főre eső kibocsátásának. A kibocsátás GDP-hez viszonyított aránya ugyancsak csökkent mindkét országban, ami a gazdasági növekedés és az erőforrás-felhasználás szétválását jelzi.

5. ábra: A kiotói célkitűzéstől való távolság, jelezve az üvegházhatást okozó gázokra vonatkozó 2010-es előrejelzések és a „meglévő” és „kiegészítő” hazai politikákon és intézkedéseken, beleértve a kiotói mechanizmusok és szénelnyelők alkalmazásán alapuló megfelelő 2010-es célkitűzések közötti relatív eltérést (túlteljesítés vagy alulteljesítés)

(a (-) jel a kiotói célkitűzések túlteljesítését, míg a (+) az alulteljesítést jelzi

[pic]

3.2. Az európai éghajlatváltozási program végrehajtása

2001 júniusában az európai éghajlatváltozási program számos EU-szintű közös és összehangolt politikát és intézkedést határozott meg (a melléklet 4. táblázata). Az első Európai Éghajlatváltozási Program szerinti politikák és intézkedések végrehajtása néhány kivétellel folyamatban van.

Az EU–27-ben alkalmazott politikák és intézkedések értékelése azt mutatja, hogy a kibocsátási egységek uniós kereskedelmi rendszere, beleértve a projektalapú mechanizmusok alkalmazását, lényegesen hozzá fog járulni a kiotói kötelezettségvállalások teljesítéséhez. A széles körben alkalmazott közös és összehangolt politikák és intézkedések közé tartozik még a megújuló energiára vonatkozó irányelv (a megújuló energiaforrások felhasználásával előállított villamos energia népszerűsítéséhez kapcsolódóan), az épületek energiateljesítményére vonatkozó irányelvek, a bioüzemanyag-irányelv, a kapcsolt hő- és villamosenergia-termelés népszerűsítése és az energia adóztatása, amelyek várhatóan jelentősen csökkentik az üvegházhatást okozó gázkibocsátást.

Ezeket a lényeges politikákat és intézkedéseket kiegészítik további közös és összehangolt politikák és intézkedések, amelyektől az egész EU-ban jelentős csökkentést remélnek, például a környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló irányelv, az új melegvízkazánok hatásfok-követelményei, a fluorozott gázokra vonatkozó rendelet, a gépjárművek légkondicionálásából kibocsátott hidrofluor-szénhidrogénre vonatkozó irányelv és a hulladéklerakókra vonatkozó irányelv. Az EU–12 számára különösen fontos közös és összehangolt politika és intézkedés a hulladékgazdálkodásról és a nagy égetőművekről szóló irányelv és a Közös Agrárpolitika közvetlen támogatási programjai.

Összességében a fent meghatározott legfontosabb politikák várhatóan az EU–27-ben alkalmazott közös és összehangolt politikákhoz és intézkedésekhez köthető teljes csökkentésnek akár 89%-át is eredményezhetik.

2005 októberében az érdekelt felek részvételével tartott konferencián, Brüsszelben vezették be a második európai éghajlatváltozási programot, amely az első Európai Éghajlatváltozási Program felülvizsgálatára és új kutatási területekre, az alkalmazkodás előmozdítására, a légiközlekedésre, a személygépkocsik CO2-kibocsátására, a széndioxid-befogásra és -tárolásra és az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerére összpontosított. A II. éghajlatváltozási program munkacsoportjai 2006-ban és 2007-ben ültek össze. A Bizottság ennek eredményeként több fellépést is javasolt:

- légiközlekedés: jogalkotási javaslat a légiközlekedés integrálására az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerébe (2006. december)

- az üzemanyagok minőségéről szóló irányelv: jogalkotási javaslat (2007. január)

- a személygépkocsik CO2-kibocsátása: közlemény (2007. február) és jogalkotási javaslat (2007 vége – 2008 eleje)

- hatások és alkalmazkodás: Zöld könyv az alkalmazkodásról (2007. június)

- szén-dioxid-befogás és geológiai tárolás: jogalkotási javaslat a szén-dioxid befogásáról és geológiai tárolásáról (2007 vége)

- az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének felülvizsgálata: jogalkotási javaslat (2007 vége)

Az első három javaslat, amennyiben időben elfogadják, még hozzájárulhat az EU kiotói célkitűzéseinek eléréséhez.

Az Európai Éghajlatváltozási Programmal összefüggésben végrehajtandó fellépések mellett a Bizottság különös jelentőséget tulajdonít az üvegházhatást okozó gázkibocsátás hajózáshoz kapcsolódó csökkentésének a nemrég javasolt tengerészeti politika[10] keretében.

3.3. Az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének alkalmazása

2005 az első év, amelyre vonatkozóan az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerébe tartozó létesítmények CO2-kibocsátására ellenőrzött adatok állnak rendelkezésre. 2005-ben az EU kibocsátáskereskedelmi rendszere az EU–25 teljes CO2-kibocsátásának körülbelül 50%-át fedte, az EU–25 üvegházhatást okozó gázkibocsátásának pedig körülbelül 40%-át, ami körülbelül 2 milliárd tonnának felel meg.

A kibocsátáskereskedelmi rendszer bevezetése előtti évekből hiányoznak a független ellenőrzésnek alávetett kibocsátási adatok, és ez megnehezíti a rendszer kibocsátásokra gyakorolt összhatásának mérését. Korábbi tudományos kutatások azonban azt mutatják, hogy 2005-ben a kibocsátások a kibocsátáskereskedelmi rendszer elindítása előtti szintjükkel összehasonlítva valószínűleg csökkentek.

3.3.1. Első kereskedelmi időszak (2005−2007)

A melléklet 5. táblázata áttekintést nyújt a létesítmények számáról és az érintett ágazatokról az első kereskedelmi időszakban, a 2005-re és 2006-ra vonatkozó ellenőrzött kibocsátási jelentések alapján. Az első két évben átlagosan 10 800 létesítmény vett részt a kereskedelmi rendszerben, körülbelül évi 2 020 millió tonna CO2-kibocsátással. Ezek a létesítmények körülbelül évi 2 080 millió tonna CO2-nek megfelelő kibocsátási egységet kaptak. Az összes létesítmény kétharmada égetőmű; és a teljes kibocsátás 72%-áért felelős. Öt tagállamban (Ausztria, Írország, Olaszország, Spanyolország és az Egyesült Királyság) az ellenőrzött kibocsátások magasabbak voltak, mint a kiosztás (melléklet 6. táblázat)

3.3.2. Második kereskedelmi időszak (2008−2012)

A második nemzeti kiosztási tervre vonatkozóan az értékelési eljárás 2006-ban kezdődött. Bulgáriának és Romániának, amelyek 2007. január 1-jén csatlakoztak az EU-hoz, a 2007-es évre kellett kiosztási tervet készítenie. Az összes nemzeti kibocsátási terv vizsgálata után átlagosan az EU–255 esetében a kibocsátási költségvetés nagyjából 7%-kal csökkent 2005/2006 ellenőrzött kibocsátásaival összehasonlítva (további részleteket ld. a melléklet 6. táblázatában). Az egységek 2008-ra vonatkozó ára 12 EUR és 25 EUR között maradt a második nemzeti kiosztási tervek vizsgálatának 2006. júliusi kezdete óta.

3.3.3. Az együttes végrehajtás (ev) és a tiszta fejlesztési mechanizmus (tfm) használata a résztvevők által

A második nemzeti kiosztási tervben minden tagállam meghatározta, hogy a gazdasági szereplők milyen mértékig használhatják ki a projektalapú krediteket (együttes végrehajtás és a tiszta fejlesztési mechanizmus). A második kereskedelmi időszakban a 27 tagállam kibocsátáskereskedelmi rendszerbe tartozó létesítményei összességében eddig körülbelül 278 millió CER-t (hitelesített kibocsátáscsökkentés) vagy ERU-t (kibocsátáscsökkentési egység) használhattak fel. Ez a jóváhagyott költségvetés körülbelül 13,4%-ának felel meg.

3.4. A kiotói mechanizmusok kormányok általi tervezett használata

Az EK nyomonkövetési mechanizmusára vonatkozó határozat alapján 2007-ben húsz tagállam adott kérdőív formájában tájékoztatást a kiotói mechanizmus tervezett alkalmazásáról. A többi hét tagállam (Németország, Görögország, Magyarország, Olaszország, Lettország, Luxemburg és Lengyelország) esetében a kibocsátási egységek európai kereskedelmi rendszeréről szóló irányelv (2003/87/EK) szerinti második nemzeti kiosztási tervben a kiotói mechanizmus alkalmazásának adatait használták (a melléklet 7. táblázata).

Az EU–15 10 tagállama és Szlovénia döntött úgy, hogy használja a kiotói mechanizmust a kiotói célkitűzések eléréséhez. Az EU–15 tíz tagállamában tervezett alkalmazás összesen 107,5 millió tonna CO2-egyenértéket jelent évente a Kiotói Jegyzőkönyv első kötelezettségvállalási időszakában. Ez körülbelül 2,5%-ot jelent az EU–15 -8%-os kiotói célkitűzése irányában. Szlovéniában a megszerzendő egységek pontos összege az üvegházhatást okozó gázkibocsátás tényleges – különösen a közlekedési ágazati – alakulásától függ.

Ez a tíz tagállam a tervek szerint összességében 2,9 milliárd EUR-t ruház be, hogy együttes végrehajtás és a tiszta fejlesztési mechanizmus vagy nemzetközi kibocsátási egység-kereskedelem révén egységeket szerezzen. Ausztria, Luxemburg, Hollandia, Portugália és Spanyolország különítették el erre a legnagyobb költségvetést (319 millió eurót, 300 millió eurót, 693 millió eurót, illetve 354 millió eurót, illetve 310 millió eurót, az ötéves kötelezettségvállalási időszakra).

Svédország megtette a szükséges intézkedéseket a kiotói mechanizmus alkalmazásához, amennyiben szükséges, de pillanatnyilag nem tervezi azt. A német kormány úgy döntött, hogy kísérleti alapokat finanszíroz egyfajta széndioxid-piac kialakításához.

3.5. Szénelnyelők tervezett alkalmazása

Az üvegházhatást okozó gázkibocsátások forrásaira irányuló politikákon és intézkedéseken kívül a tagállamok alkalmazhatnak szénelnyelőket (ld. a melléklet 8. táblázatát). Az EU–15 tagállamai által adott tájékoztatás szerint a kötelezettségvállalási időszakban a Kiotói Jegyzőkönyv 3. cikkének (3) bekezdésében levő tevékenységek, az erdőtelepítés és újraerdősítés révén a teljes nettó megkötés körülbelül 13,5 millió tonna CO2 lesz évente. Ezenkívül a 3 cikk (4) bekezdése szerinti tevékenységek alkalmazása a tagállamok becslése szerint a kötelezettségvállalási időszakban várhatóan évi 17,6 millió tonna CO2-hozzájárulást jelent az EU–15-ben. Ezek a számok az erdőgazdálkodásra vonatkozóan a maximálisan adható kibocsátási egységet veszik figyelembe, de nem tartalmazzák a 3. cikk (3) és (4) bekezdése szerinti spanyolországi (amely csak összesített becslést nyújtott be az összes szénelnyelő vonatkozásában) és más tagállamokbeli (azaz franciaországi, németországi és görögországi) szénelnyelőket, amely osrzágok erdőgazdálkodási tevékenységeket választottak, de a tervezett szénelnyelőre vonatkozóan még nem nyújtottak be becslést. A spanyol összesített adatokkal együtt a 3. cikk (3) és (4) bekezdésében említett összes tevékenység eredményeként az EU–15-ben az előrejelzések szerint a kibocsátáscsökkenés évente várhatóan 39,1 millió tonna CO2 a kötelezettségvállalási időszakban, ami az EU–15 évi 342 millió tonna CO2-csökkentési kötelezettségvállalásának 11%-a a bázisév kibocsátásával összehasonlítva. Szlovénia a kötelezettségvállalási időszakban további évi 1,7 millió tonna CO2-csökkentést tervez.

[1] A 2002/358/EK tanácsi határozatban, amelyet csak az EU–15 tagállamaira kell alkalmazni, a tagállamok különböző kötelezettségvállalásai a bázisévhez viszonyított százalékos változásként jelennek meg. 2006-ban a vonatkozó kibocsátási szinteket a CO2-egyenérték tonnában kifejezett mennyiségében adta meg a 2006/944/EK bizottsági határozat. A 2002/358/EK tanácsi határozattal összefüggésben a Környezetvédelmi Miniszterek Tanácsa és a Bizottság együttes nyilatkozatban állapodott meg arról, hogy figyelembe veszi többek között a Dániának az 1998. június 16–17-i tanácsi következtetésekhez fűzött nyilatkozatában foglalt, a bázisévre vonatkozó kibocsátásokkal kapcsolatos felvetéseket. 2006-ban az a döntés született, hogy határozatot ez ügyben csak azt követően hoznak, hogy az összes közösségi és tagállami kezdeti adatszolgáltatást felülvizsgálták a Kiotói Jegyzőkönyv értelmében.

[2] Az EU nyomonkövetési mechanizmusáról szóló határozat (280/2004/EK határozat) alapján Málta kivételével az összes tagállam benyújtotta az üvegházhatást okozó gázokkal összefüggő 2005-ös nyilvántartását. Valamennyi jelentéstevő tagállam benyújtotta az összes, vagy majdnem az összes (azaz több mint 90 %) közös jelentési táblázatot (CRF) az 1990 és 2005 közötti időszakra vonatkozóan.

[3] Az EU–15 esetében a szén-dioxidra, metánra és a dinitrogén-oxidra vonatkozóan a bázisév 1990; a fluorozott gázok esetében 12 tagállam 1995-öt választotta bázisévnek, míg Ausztria, Franciaország és Olaszország 1990-et. Mivel az EU–15 nyilvántartása a tagállamok nyilvántartásainak összegzése, az EU–15 bázisévre vonatkozó becslése a fluorozott gázok kibocsátására vonatkozóan a 12 tagállam 1995-ös kibocsátásainak, valamint Ausztria, Franciaország és Olaszország 1990-es kibocsátásainak összege. Az EU–15 bázisévi kibocsátásai a Hollandiában, Portugáliában és az Egyesült Királyságban végrehajtott erdőirtásból adódó kibocsátásokat is tartalmazzák.

[4] A tagállamok által május 31-ig benyújtott adatokon alapulóan.

[5] Bulgária és Románia nemrég lezajlott csatlakozása miatt a 2005-re vonatkozóan bejelentett kibocsátások nem képezték független ellenőrzés tárgyát.

[6] Spanyolország az nkt-ben kidolgozott egy további csökkentési intézkedéseket tartalmazó megfelelési stratégiát, hogy megközelítse a célkitűzést. Ezeknek az intézkedéseknek egy részét tartalmazza az éghajlatváltozás megállítását célzó, sürgős intézkedéseket magában foglaló terv, amelyet 2007 során kell végrehajtani.

[7] Dánia a 2008-2012-es időszakra vonatkozó nemzeti kiosztási terve és a Bizottságnak adott kiegészítő tájékoztatás szerint az új nemzeti éghajlati kezdeményezés elindításával és közös végrehajtásból vagy tiszta fejlődési mechanizmusból származó kreditek állami vételével el fogja érni célkitűzését.

[8] Ez az értékelés mind a 27 EU-tagállamra vonatkozóan tartalmaz információkat, de az EU–15 tekintetében részletesebb. 18 tagállam esetében állt rendelkezésre aktualizált előrejelzés. A Kiotói Jegyzőkönyv értelmében alkalmazott rugalmassági mechanizmusokra vonatkozó információk 20 tagállam esetében álltak rendelkezésre. A Kiotói Jegyzőkönyv 3. cikkének (3) és (4) bekezdésében meghatározott földhasználati, a földhasználat-változási és az erdőgazdálkodási tevékenységekre („szénelnyelők”) vonatkozóan összesen 14 tagállam jelentett adatokat.

[9] Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaság 2005-ös üvegházhatású gázkibocsátására vonatkozóan jelenleg nem áll rendelkezésre adat. Mivel Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaság nem tartozik a Kiotói Jegyzőkönyv I. mellékletébe, így nem kell évente jelentést tennie.

[10] COM(2007) 575 végleges.