A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK ELŐRELÉPÉS A KIOTÓI ÉS EU 2020 CÉLKITŰZÉSEK TELJESÍTÉSE FELÉ (az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának nyomon követésére és bejelentésére, valamint az éghajlatváltozással kapcsolatos egyéb információk nemzeti és uniós szintű bejelentésére szolgáló rendszerről, valamint a 280/2004/EK határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. május 21-i 525/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 21. cikkének megfelelően) /* COM/2014/0689 final */





A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK ELŐRELÉPÉS A KIOTÓI ÉS EU 2020 CÉLKITŰZÉSEK TELJESÍTÉSE FELÉ (az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának nyomon követésére és bejelentésére, valamint az éghajlatváltozással kapcsolatos egyéb információk nemzeti és uniós szintű bejelentésére szolgáló rendszerről, valamint a 280/2004/EK határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2013. május 21-i 525/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 21. cikkének megfelelően) Tartalomjegyzék 1............ Összefoglalás. 4 2............ Előrelépés a 2013–2020. évi kiotói célok és az Európa 2020 stratégia célkitűzéseinek teljesítése felé 6 2.1......... A Kiotói Jegyzőkönyv szerinti második kötelezettségvállalási időszak. 6 2.2......... Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás csökkentésére vonatkozóan az EU által 2020-ig teljesítendő cél 6 2.2.1...... Az Unió által elért eredmények. 6 2.2.2...... A tagállamok által elért eredmények. 7 3............ A kiotói célkitűzések túlteljesítése az első kötelezettségvállalási időszak (2008–2012) alatt 9 3.1......... EU-28. 9 3.2......... EU-15. 10 3.3......... Teljesítés a tagállamok szintjén. 11 4............ Az üvegházhatást okozó gázkibocsátási tendenciák az Unióban. 12 4.1......... Az üvegházhatást okozó gázkibocsátások 2012-ben, 2011-hez viszonyítva. 12 4.2......... Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás intenzitása és az egy főre eső kibocsátás közötti konvergencia 13 4.3......... A szén-dioxid-kibocsátás csökkentése mögött álló mozgatórugók utólagos értékelése. 16 4.4......... A légi közlekedés hatása a globális éghajlatra. 17 5............ Az uniós éghajlat-változási politika végrehajtásának helyzete. 17 5.1......... A kibocsátások csökkentése. 17 5.1.1...... A 2030-ra vonatkozó éghajlat- és energiapolitikai keret előkészítése. 17 5.1.2...... Az EU ETS. 18 5.1.3...... Egyéb szakpolitikák és intézkedések. 19 5.2......... Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás. 19 5.3......... Az éghajlatváltozás elleni küzdelem finanszírozása. 20 5.3.1...... A kibocsátási egységek árverezéséből származó bevételek. 20 5.3.2...... Az éghajlat-politika középpontba állítása az uniós költségvetésben. 22 6............ Kibocsátások az uniós tagjelölt és potenciális tagjelölt országokban. 23 6.1......... Az uniós tagjelölt országok (Albánia, Izland, Törökország, Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaság, Montenegró és Szerbia) 23 6.2......... Potenciális tagjelölt országok (Bosznia-Hercegovina és Koszovó) 24 1. Összefoglalás Úton a kiotói célkitűzések túlteljesítése felé A 2012. évi kibocsátások az 1990 óta mért legalacsonyabbak. Az Európai Unió összes üvegházhatásúgáz-kibocsátása (ÜHG-kibocsátása)[1] – a nemzetközi légi közlekedésből, valamint a földhasználatból, a földhasználat-megváltoztatásból és az erdőgazdálkodásból (LULUCF) eredő kibocsátást figyelmen kívül hagyva – 19,2 %-kal maradt el az 1990-es szinttől és 21,6 %-kal a Kiotói Jegyzőkönyv szerinti bázisév szintjétől. Az előzetes becslések szerint az összes kibocsátás 2013-ban további 1,8 %-kal csökkent. Az első kötelezettségvállalási időszak (2008–2012) alatt az EU-28 tagállamai összesen 4,2 Gt CO2-egyenértékkel szárnyalták túl a célkitűzéseiket. A második kötelezettségvállalási időszak (2013–2020) alatt az összes kibocsátás (a LULUCF és a nemzetközi légi közlekedés nélkül) a tagállamok előrejelzései szerint várhatóan átlagosan 23 %-kal lesz alacsonyabb, mint a bázisévben. Az Európai Unió tehát jól halad a második kötelezettségvállalási időszakra megállapított kiotói célkitűzés teljesítése felé, és valószínűleg 1,4 Gt CO2-egyenértékkel túl is fogja teljesíteni azt. A 2008–2020 közötti időszakra vonatkozóan a teljes potenciális halmozott túlteljesítést körülbelül 5,6 Gt CO2-egyenértékre becsülik. Ez a mennyiség több, mint a 2012. évi teljes uniós kibocsátás. 1. ábra: Teljes túlteljesítés a Kiotói Jegyzőkönyv első kötelezettségvállalási időszaka (2008–2012) alatt és várható túlteljesítés a második kötelezettségvállalási időszak (2013–2020) alatt (EU-28) Forrás: Európai Bizottság, EEA Az Európa 2020 stratégiában meghatározott ÜHG-kibocsátási célok minden bizonnyal teljesülnek Az Európai Unió összes kibocsátása az integrált energiaügyi és éghajlat-változási csomag hatálybalépése óta – a LULUCF nélkül, ám a nemzetközi légi közlekedés beszámításával – már 2012-ben 18 %-kal elmaradt az 1990-es szinttől, és 2013-ban becslések szerint 19 %-kal lesz alacsonyabb az 1990-es szintnél. A meglévő intézkedésekre alapozott tagállami előrejelzések azt mutatják, hogy a kibocsátás 2020-ban 21 %-kal lesz alacsonyabb az 1990-es szintnél[2]. Az Európai Unió tehát saját területén teljesíteni tudja az ÜHG-kibocsátás-csökkentési célkitűzését. Tizenhárom tagállamnak azonban további szakpolitikákat és intézkedéseket kell bevezetnie annak érdekében, hogy az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének (ETS) hatályán kívül eső ágazatokban teljesíteni tudják a 2020-as nemzeti kibocsátáscsökkentési célkitűzéseiket. A 2013. évre vonatkozó előzetesen megbecsült kibocsátási adatok[3] továbbá Németország, Luxemburg[4] és Lengyelország esetében magasabbak, mint a vállaláselosztási határozat (ESD) alapján meghatározott 2013-as célértékeik. A gazdasági tevékenység és az ÜHG-kibocsátás sikeres szétválasztása Az 1990 és 2012 közötti időszakban az Európai Unió együttes GDP-je 45 %-kal nőtt, míg az összes ÜHG-kibocsátás (a LULUCF-ból és a nemzetközi légi közlekedésből eredő kibocsátások nélkül) 19 %-kal csökkent. Az Európai Unió üvegházhatásúgáz-kibocsátásának intenzitása következésképpen legalább a felével csökkent 1990 és 2012 között. Minden tagállamban lezajlott ez a szétválasztódás. 2. ábra: A GDP (reálértéken), az ÜHG-kibocsátás és a kibocsátásintenzitás (egységnyi GDP-re eső ÜHG-kibocsátás) alakulása – Index (1990 = 100) Forrás: EEA, Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság (Ameco-adatbázis), Eurostat Az éghajlatváltozás és az energiaügy területén bevezetett strukturális politikák jelentősen hozzájárultak az Európai Unió 2005 óta észlelhető kibocsátáscsökkenéséhez[5]. A gazdasági válság a 2008–2012 között észlelt csökkenés kevesebb mint feléért felelős. 2. Előrelépés a 2013–2020. évi kiotói célok és az Európa 2020 stratégia célkitűzéseinek teljesítése felé 2.1. A Kiotói Jegyzőkönyv szerinti második kötelezettségvállalási időszak Az Európai Unió, annak 28 tagállama és Izland a második kötelezettségvállalási időszakra vállalta, hogy a 2013–2020 közötti időszakban a bázisévhez képest 20 %-kal csökkenti az átlagos éves kibocsátását, és ezt közös erővel hajtja végre. A tagállamok által benyújtott, meglévő intézkedésekkel (WEM) – ám a LULUCF és a kiotói mechanizmusok nélkül – számított előrejelzések szerint a teljes kibocsátás (figyelmen kívül hagyva a LULUCF-ből és a nemzetközi légi közlekedésből eredő kibocsátásokat) 2020-ban várhatóan 22 %-kal lesz alacsonyabb az 1990-es szintnél, és 25 %-kal marad el a bázisév szintjétől. A LULUCF-et illetően az előzetes előrejelzések azt mutatják, hogy az egész Európai Unió hasznot húzna egy kisebb nettó szén-dioxid-elnyelésből. Ez azonban tagállamonként változó. Ezenkívül az erdőgazdálkodási referenciaszintekre vonatkozó műszaki felülvizsgálati folyamat előrehaladtával még előfordulhatnak változások. 2.2. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás csökkentésére vonatkozóan az EU által 2020-ig teljesítendő cél 2.2.1. Az Unió által elért eredmények A 2009-ben elfogadott integrált energiaügyi és éghajlat-változási csomag 2020-ig 20 %-os üvegházhatásúgázkibocsátás-csökkentést irányoz elő az Unió számára 1990-hez[6] képest, másképp számolva a 2005-ös szinthez viszonyítva –14 %-kal kell elmozdulni. A kibocsátáscsökkentést a vállaláselosztási határozat (ESD) értelmében elosztották az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének (ETS) hatálya alá tartozó és az azon kívül eső ágazatok között. Míg az ETS uniós szintű felső határértéket vezet be, az ESD éves kibocsátási jogosultságokat határoz meg minden tagállam számára az ETS hatályán kívül eső ágazatokra. A tagállamok meglévő intézkedésekkel számított frissített előrejelzései[7] szerint a 2020-as kibocsátások a nemzetközi légi közlekedés kibocsátásait is figyelembe véve 21 %-kal fognak elmaradni az 1990. évi adatoktól (ideértve az ETS hatálya alá tartozó és az azon kívül eső ágazatokat). Így az egész Unió teljesíteni tudja 2020-ra vonatkozó célját. 2.2.2. A tagállamok által elért eredmények Az ETS-en kívüli ágazatok kapcsán azonban 13 tagállamnak további erőfeszítéseket kell tennie a 2020-as célok eléréséhez, míg 15 tagállam jó úton halad e kötelezettségvállalások elérése felé a meglévő intézkedéseknek és szakpolitikáknak köszönhetően (lásd: a 3. ábra). A 2013. évre vonatkozó közelítőleges kibocsátási adatok[8] szerint továbbá Németország, Luxemburg és Lengyelország esetében az ETS-en kívüli kibocsátások a vonatkozó ESD szerinti bázisévi kibocsátásaikhoz[9] képest 0,7, 1,1 illetve 2,4 százalékponttal magasabbak, mint az ESD[10] alapján meghatározott vonatkozó 2013-as célértékeik. Ez az elemzés nem számol az ESD által nyújtott rugalmasság, például a nemzetközi kreditek igénybevételének vagy a fel nem használt kibocsátási egységek tagállamok közötti átadásának lehetőségével. 3. ábra: A 2020-ban várható kibocsátások és célok közötti eltérés az ETS-en kívüli ágazatokban (a 2005. bázisévi kibocsátásokhoz képest, százalékban kifejezve), valamint a 2013. évi kibocsátások és az ETS-en kívüli ágazatok 2013. évi célkitűzése közötti különbség. A negatív értékek túlteljesítést, a pozitívak alulteljesítést jelölnek. Megjegyzés: A megjelölt százalékok az ESD szerinti bázisévi kibocsátások százalékpontjában vannak megadva. A bázisévi kibocsátásokat minden tagállam esetében kiszámítják mind a relatív, mind az abszolút 2020-as ESD célokkal való következetesség érdekében. Forrás: EEA, Európai Bizottság a tagállamok előrejelzései alapján. A Bizottság a 2014. évi európai szemeszter keretében egyedi elemzést készített a tagállamok által benyújtott, meglévő intézkedések alkalmazásával számított legutóbbi előrejelzések alapján: · Luxemburg ÜHG-kibocsátásai az előrejelzések szerint 23 százalékponttal túl fogják lépni a nemzeti célkitűzést. Jelentős ÜHG-kibocsátás-csökkenést lehetne elérni a közlekedésben használt tüzelőanyag adójának emelése és a tömegközlekedés fejlesztése révén. Ez ugyanakkor erősebb növekedést és további járulékos előnyöket eredményezhet az éghajlat-politikában is, például csökkentheti a forgalmi torlódásokat, amelyek jelentős költségeket emésztenek fel. · Írország ÜHG-kibocsátásai a kibocsátások közlekedésben és mezőgazdaságban tapasztalt nagymértékű emelkedése miatt 17 százalékponttal fogják túllépni a célkitűzést. Írország ugyanakkor számos kezdeményezést terjeszt elő a kibocsátások mérséklésére a Low-Carbon Development Bill keretében. · Az előrejelzések szerint a kibocsátások Belgiumban 11 százalékponttal elmaradnak a célkitűzéstől. Az elemzés kiemelte, hogy egyértelműen el kell határolni egymástól a különböző hatóságokra háruló feladatokat. A közlekedésből származó kibocsátás csökkentését a forgalmi torlódások mérséklésével kell ötvözni. · Az előrejelzések szerint további öt tagállam (Spanyolország, Ausztria, Finnország, Bulgária és Olaszország) marad el 3 %-kal vagy többel a célkitűzéseiktől. Több országspecifikus ajánlást is elfogadtak az ÜHG-kibocsátások csökkentése témájában. A Tanács ajánlásai szerint számos tagállamnak (Belgiumnak, a Cseh Köztársaságnak, Franciaországnak, Magyarországnak, Írországnak, Olaszországnak, Litvániának, Lettországnak és Spanyolországnak is) el kell mozdulnia a munkaerőpiac adóztatásától a növekedést kevésbé gátló, például környezetvédelmi adók alkalmazása felé. Észtországnak azt javasolta, hogy a kevésbé erőforrás-intenzív mobilitás megvalósítása érdekében jelentősen erősítse a környezetvédelmi ösztönzőket. A Tanács ajánlása szerint az energiahatékonyságot Bulgáriában, a Cseh Köztársaságban, Észtországban, Magyarországon, Lettországban, Litvániában, Lengyelországban és Romániában is fokozni kell. Málta felé a Tanács azzal a javaslattal élt, hogy fejlessze a megújuló energiaforrásait. Németország 2013-ban megreformálta a megújuló energiaforrásokból származó villamos energia támogatási rendszerét. Így Németország részére a Tanács az e reformok által gyakorolt hatás nyomon követésére tett javaslatot. Az Egyesült Királyság a villamos energia területén (ideértve a megújuló energia ágazatot is) a termelési kapacitását fejlesztő villamosenergia-piaci reformot vezetett be. Az Egyesült Királyság részére a Tanács a tervezési folyamatok kiszámíthatóságának növelésére és a finanszírozási kötelezettségvállalások terén az átláthatóság biztosítására tett javaslatot. 3. A kiotói célkitűzések túlteljesítése az első kötelezettségvállalási időszak (2008–2012) alatt A Kiotói Jegyzőkönyv szerinti első kötelezettségvállalási időszakra vonatkozóan az Európai Unió és tagállamai megfelelésének végső értékelése a 2014. évi ÜHG-nyilvántartásokról szóló UNFCCC-jelentést (mely egészen 2012-ig tartalmazza a kibocsátási adatokat) és a kiegészítő „true-up” időszakot követi. Az Európai Unió és tagállamai a megfelelésük értékelésének lezárultáig alkalmazhatják a kiotói mechanizmusokat. 3.1. EU-28 Az első kötelezettségvállalási időszak alatt az EU-28 teljes kibocsátása jelentősen alatta maradt a vonatkozó céloknak: · a 2008–2012 közötti időszakban az éves kibocsátások (LULUCF nélkül) átlagosan 18,9 %-kal maradtak el a bázisév szintjéhez képest (3,21 Gt CO2-egyenértékű túlteljesítés valósult meg a vonatkozó célkitűzésekhez képest); · a LULUCF-ból eredő szén-dioxid-nyelők további 1,3 %-os kibocsátáscsökkenést (0,38 Gt CO2-egyenérték) eredményeznek; · Számos tagállam értékesíti a kiotói mechanizmusok szerinti nemzetközi kreditjeit. Az összes értékesített nemzetközi kredit a bázisévi kibocsátásoknak várhatóan 1,6 %-át teszi ki (–0,47 Gt CO2-egyenérték); · az Európai Unióban található vállalatok kibocsátásuk egy részét a kiotói mechanizmusok szerinti nemzetközi kreditekkel (igazolt kibocsátáscsökkentési egységek [CER] vagy kibocsátáscsökkentési egységek [ERU]) ellensúlyozzák, ami a bázisévi kibocsátások további 3,6 %-ának felel meg (1,03 Gt CO2-egyenérték). Az összes fenti elemet figyelembe véve az EU-28 összes túlteljesítését körülbelül 4,2 Gt CO2-egyenértékre becsülik ezen időszak alatt, amely a bázisévi szinthez képest 22,1 %-os átlagos csökkentésnek felel meg (lásd: az 1. ábra az összefoglaló részben). 3.2. EU-15 Az első kötelezettségvállalási időszak alatt az EU-15 teljes kibocsátása jelentősen alatta maradt a vonatkozó célkitűzésnek (átlagosan 8 %-os csökkenés a bázisévhez képest a 2008–2012 közötti időszakban): · a 2008–2012 közötti időszakban az éves kibocsátások (LULUCF nélkül) 11,8 %-kal maradtak el a bázisévi szinthez képest (0,8 Gt CO2-egyenértékű túlteljesítés valósult meg az első kötelezettségvállalási időszakban); · a LULUCF-ból eredő szén-dioxid-nyelők további 1,4 %-os kibocsátáscsökkenést eredményeznek (0,3 Gt CO2-egyenérték); · ha a kormányok élnek a kiotói mechanizmusok alkalmazásának lehetőségével, ez várhatóan további 1,5 %-os kibocsátáscsökkentést eredményez (0,3 Gt CO2-egyenérték). A gazdasági válság okán a tagállamok azonban az általuk utoljára szolgáltatott információkhoz képest megváltoztathatják a kiotói mechanizmusok alkalmazásával összefüggő szándékaikat; · ha az ETS szereplői felhasználják a nemzetközi krediteket, ez további 3,8 %-os kibocsátáscsökkentést eredményez (összesen 0,8 Gt CO2-egyenérték). Következésképpen az EU-15 18,5 %-kal csökkentette kibocsátásait az első kötelezettségvállalási időszak alatt, amely összesen 2,2 Gt CO2-egyenértéknek felel meg. A 15 régi tagállam tehát több mint megduplázta az első kötelezettségvállalási időszakra előirányzott kibocsátáscsökkentését (lásd: a 4. ábra). 4. ábra: Összes túlteljesítés az első kötelezettségvállalási időszak alatt (2008–2012) (EU-15) Forrás: EEA, Európai Bizottság 3.3. Teljesítés a tagállamok szintjén EU-15 A tagállamok előrelépése saját kiotói célkitűzéseik teljesítése felé az ETS hatályán kívül eső ágazatokban mutatott teljesítmény felmérése alapján értékelhető. Ahogy azt az 5. ábra is mutatja, hét tagállam (Ausztria, Belgium, Dánia, Spanyolország, Olaszország, Luxemburg és Hollandia) már használta vagy fel kell használnia a kiotói mechanizmusok szerinti nemzetközi kreditjeit. A legfrissebb jelentés szerint Olaszországnak további nemzetközi krediteket kell vásárolnia a „true-up” időszak vége előtt. EU-11 A Kiotói Jegyzőkönyv első kötelezettségvállalási időszaka alatt tizenegy további tagállam[11] vállalt egyedi célkitűzéseket. Mindegyik tagállam képes lesz csupán hazai kibocsátáscsökkentési intézkedésekkel (vagyis a LULUCF és a kiotói mechanizmusok figyelembevétele nélkül) teljesíteni a célkitűzését, egyes tagállamok pedig bőven túl fogják lépni a nemzeti célkitűzést. A legtöbb tagállam már értékesítette fennmaradt kibocsátható mennyiségi egységeinek (AAU) egy részét. Románia, a Cseh Köztársaság és Lengyelország értékesítette a legnagyobb arányban kibocsátható mennyiségi egységeit más felek részére egyenként 318, 125 és 120 Mt CO2-egyenértékben. 5. ábra: Az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének hatálya alá nem tartozó ágazatoknak az első kötelezettségvállalási időszakbeli ÜHG-kibocsátása és a 2008–2012-re meghatározott kiotói célok közötti relatív eltérések, a kiotói mechanizmusok kormányzati szintű tervezett alkalmazásának figyelembevételével és anélkül (a LULUCF beszámításával). Forrás: EEA, Európai Bizottság 4. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátási tendenciák az Unióban 4.1. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátások 2012-ben, 2011-hez viszonyítva Az EU teljes ÜHG-kibocsátása további 1,3 %-kal csökkent 2012-ben 2011-hez képest. A kibocsátások leginkább a közlekedési és az ipari ágazatokban csökkentek (–3,6 % mindkét ágazat esetében). A villamosenergia-termelő ágazatban azonban 0,8 %-kal nőtt a kibocsátás annak ellenére, hogy a megújuló energiaforrások aránya a teljes villamosenergia-termelésben 21,5 %-ról 23,1 %-ra emelkedett 2012-ben. Ez a szilárd tüzelőanyagból (szénből és lignitből) előállított villamosenergia-termelés növekedésének köszönhető, ami a szén földgázhoz képest viszonylag alacsony árával magyarázható. A kibocsátások évenkénti változásának skálája +3,7 %-tól (Málta) –8,8 %-ig (Finnország) terjed. Négy tagállamban (Málta, Németország: +1,1 %, Írország: +1,4 %, Egyesült Királyság: +3,2 %) nőtt a kibocsátás. 4.2. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás intenzitása és az egy főre eső kibocsátás közötti konvergencia Valamennyi tagállam csökkenést tapasztalt az üvegházhatást okozó gázkibocsátás intenzitásában, amelynek átlagos éves mértéke 0,9 % és 5,1 % között mozog. Ez a tagállamok teljesítményét fokozatosan közelítette egymáshoz (6. ábra). 6. ábra: Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás intenzitása az EU-28-ban, 2012/1990. A százalékok az éves átlagos csökkenést jelölik Forrás: Európai Bizottság, EEA Az egy főre eső kibocsátás valamennyi tagállamban folyamatosan csökken és közelít egymáshoz 1990 óta, kivéve Ciprust, Máltát és Portugáliát. 7. ábra: Az egy főre eső gázkibocsátás az EU-28-ban, 2012/1990. A százalékok az éves átlagos csökkenést jelölik Forrás: Európai Bizottság, EEA 4.3. A szén-dioxid-kibocsátás csökkentése mögött álló mozgatórugók utólagos értékelése Az Európai Környezetvédelmi Ügynökség a 2005–2012 közötti időszakra vonatkozóan elemezte a kibocsátáscsökkentés fő mozgatórugóit[12]. Az elemzés a szén-dioxid-kibocsátást befolyásoló bomlási tényezők hatását számszerűsíti, nevezetesen: i. lakosság; ii. egy főre eső GDP; iii. primerenergia-intenzitás[13] és iv. primerenergia-fogyasztás karbonintenzitása[14]. A bomlási elemzésen alapuló értékelés kiterjed a fosszilis tüzelőanyagok égetéséből származó CO2-kibocsátásra is, amely a teljes ÜHG-kibocsátás körülbelül 80 %-át teszi ki. A 8. ábra összefoglalása szerint a fosszilis tüzelőanyagokból származó CO2-kibocsátás 2005–2008 között 3,3 %-kal, míg 2008–2012 között 9,2 %-kal csökkent. Ez három fő tényezőnek köszönhető: (1) az Európai Unió gazdaságának „primerenergia-intenzitása” jelentősen csökkent – többek között az energiahatékonysági fejlesztések révén –, így mindkét időszakban hozzájárult a nagyobb mértékű kibocsátáscsökkentéshez; (2) a primerenergia-fogyasztás karbonintenzitása a megújuló energiaforrások fejlesztésének köszönhetően mérséklődött (az atomenergia-termelés 2005 óta folyamatosan csökken), ami így mindkét időszakban hozzájárult a kibocsátás csökkentéséhez; (3) a növekedés hatását összehasonlították a két érintett időszakra vonatkozóan. A GDP 2005 és 2008 között növekedett, ezért ez a hatás mérsékelte az egyéb tényezők okozta kibocsátáscsökkentést. Ezzel szemben a GDP a 2008–2012 közötti időszakban csökkent, ezért erősítette a gazdasági recessziótól eltérő tényezők okozta kibocsátáscsökkentést. 8. ábra: Az Európai Unióban a 2005–2008 és a 2008–2012 közötti időszakban a fosszilis tüzelőanyagokból származó teljes CO2-kibocsátás változásának összesített lebontása. Forrás: EEA Az Európai Környezetvédelmi Ügynökség által elvégzett elemzés és a kapcsolódó bizottsági szolgálati munkadokumentumban (SWD) ismertetett kontrafaktuális elemzés azt mutatja, hogy a gazdasági válság[15] a 2008–2012 közötti időszakban tapasztalt kibocsátáscsökkentésnek csak kevesebb mint feléért tehető felelőssé. 4.4. A légi közlekedés hatása a globális éghajlatra A belföldi légi közlekedésből származó ÜHG-kibocsátás mind a 28 tagállamban folyamatosan csökken 2000 óta, 2012-ben pedig csak kevéssel haladta meg a 16 Mt CO2-egyenértéket. A UNFCCC felé jelentett nemzetközi légi közlekedésből származó kibocsátás (csak szén-dioxid) azonban közel 135 Mt CO2-egyenértékre emelkedett 2012-ben (ez a szám 1990-ben 70 Mt volt). A légi közlekedésből származó összes bejelentett kibocsátás a 2012-ben bejelentett teljes uniós kibocsátás 3,22 %-át tette ki. A nitrogén-oxidok (NOx) kibocsátása, az aeroszolok és ezek előanyagainak (korom és szulfát) kibocsátása, valamint a megmaradó lineáris kondenzcsíkok és a légi közlekedés okozta pehelyfelhők formájában megjelenő fokozott fátyolosság szintén hozzájárulnak az éghajlatváltozáshoz. Az elmúlt években erőfeszítéseket tettek az éghajlatváltozást befolyásoló (szén-dioxidtól eltérő) tényezők hatásának becsült számszerűsítésére annak ellenére, hogy nem álltak rendelkezésre megfigyelési adatok például a kondenzcsíkokról és a légi közlekedés okozta pehelyfelhőkről. Például a részben az unió hatodik keretprogramja „QUANTIFY” integrált projektje[16] által finanszírozott tanulmány megpróbálta megbecsülni a légi közlekedés okozta átfogó hatásokat. A tanulmány megállapította, hogy a légi közlekedés 2005-ben a légi közlekedés okozta fátyolosságot (AIC) figyelmen kívül hagyva a teljes emberi eredetű terhelés 3,5 %-át, az AIC-t beleértve pedig 4,9 %-át teszi ki. A 2010–2014 között végrehajtott REACT4C[17] kutatási projekt az éghajlathoz optimalizált útvonalkiosztást mint a légi közlekedés légkörre gyakorolt hatása csökkentésének lehetséges eszközét vizsgálta. A tudományos kutatás eredményei azt mutatják, hogy pusztán a légi közlekedés útvonalkiosztásának kisebb változtatásaival már 25 %-os csökkenés érhető el az éghajlatra gyakorolt hatás tekintetében, a költségek pedig a működési költségek 0,5 %-ánál kisebb mértékben nőnének. 5. Az uniós éghajlat-változási politika végrehajtásának helyzete 5.1. A kibocsátások csökkentése 5.1.1. A 2030-ra vonatkozó éghajlat- és energiapolitikai keret előkészítése Az Európai Bizottság 2014 januárjában kidolgozta a 2020 utáni éghajlat- és energiapolitikát formáló szakpolitikai keret[18] alapjait. A szakpolitikai keret 2014 júliusában egy energiahatékonyságról szóló közleménnyel[19] egészült ki. A közlemény az alábbi kulcsfontosságú elemeket határozza meg: · az 1990-es szinthez képest 2030-ra 40 %-os ÜHG-kibocsátás-csökkentést előirányzó, kötelező érvényű nemzeti cél, amelyet úgy érnek el, hogy 2020 után évente 2,2 %-kal csökkentik az EU ETS által lefedett kibocsátás felső határértékét, valamint mérséklik az ETS hatályán kívül eső ágazatokból származó kibocsátásokat, és ezt kötelező érvényű nemzeti célok formájában igazságosan szétosztják tagállamok között; · 2030-ra az Unió által fogyasztott megújuló energia arányának legalább 27 %-ra emelése EU-szinten. Ezt a vállalást a tagállamok az általuk elfogadott egyértelmű kötelezettségvállalásokkal érik el, ám EU-szinten végrehajtási mechanizmusok és mutatók segítik a megvalósítást; · 30 %-os energiahatékonysági cél elérése 2030-ra; · és egy új, nemzeti terveken alapuló irányítási rendszer a versenyképes, biztonságos és fenntartható energiáért. A jelenlegi geopolitikai környezetre és az EU behozataltól való függőségére válaszul a Bizottság elfogadta az új európai energiabiztonsági stratégiát bemutató közleményt[20], amely szerves része a 2030-as éghajlat- és energiapolitikai keretnek. Főbb pontjai a külső energiabeszerzés diverzifikálása, az energetikai infrastruktúra korszerűsítése, az uniós belső energiapiac megvalósítása és az energiatakarékosság. Az Európai Tanács 2014. októberi ülésén megállapodott[21] a Bizottság javaslatán alapuló, 2030-ig terjedő időszakra szóló éghajlat- és energiapolitikai keretről. 5.1.2. Az EU ETS A végrehajtási munkának köszönhetően az EU ETS 3. szakasza (2013–2020) sikeresen elindult. A hatály tekintetében az ETS a legtöbb ipari létesítményből származó szén-dioxid mellett már kiterjed a salétromsav és más savak gyártásából származó nitrogén-oxidra (N20), valamint az alumíniumgyártásból származó perfluor-szénhidrogénekre is. Az EU ETS 3. szakasza már nem határoz meg külön felső határértéket a tagállamok számára, hanem egy közös határértéket ír elő az EU, Izland, Liechtenstein és Norvégia számára is. 2013-tól a kibocsátási egységek körülbelül 43 %-át (kivéve a NER 300 programot[22]) elárverezték, és ez az arány várhatóan nőni fog. 2009 óta a kibocsátási egységekből és a nemzetközi kreditekből egyre nagyobb a kínálat a szénpiacon, ami a szén árának csökkenéséhez vezetett. Ennek az egyenlőtlenségnek a feloldására a Bizottság azt javasolta, hogy az EU ETS 3. szakaszának kezdeti éveiről halasszák el (ütemezzék későbbre) 900 millió kibocsátási egység árverezését a kereskedési időszak végére. A későbbre ütemezést az aukciós rendelet 2014. február 25-i módosításával fogadták el. A Bizottság 2014. január 22-én továbbá elfogadott egy jogalkotási javaslatot, amelynek értelmében 2021-ben a negyedik kereskedési időszak elején piacstabilitási tartalékot hoznak létre. A javasolt tartalék kiegészíti majd a meglévő szabályokat. A kibocsátási egységeket a „forgalomban lévő kibocsátási egységek számától” függően a piacstabilitási tartalékba helyezik – vagyis elvonják azokat a jövőbeni árverezési volumenekből. A kibocsátási egységek áramlása a tartalékból és a tartalékba automatikus, teljesen szabályozott folyamat lesz. A légi közlekedési szektorban a Nemzetközi Polgári Repülési Szervezet (ICAO) közgyűlése 2013 őszén megállapodott a légi közlekedésből származó kibocsátások kezelésére irányuló globális megállapodáshoz vezető végleges ütemterv elfogadásáról. A nemzetközi szabályok még függőben lévő elfogadásáig a Tanács és az Európai Parlament 2014 márciusában az EU ETS hatályát az Európai Gazdasági Térség légi közlekedésére korlátozta a 2013 és 2016 közötti időszakra. 5.1.3. Egyéb szakpolitikák és intézkedések A Bizottság a teljes ÜHG-kibocsátás csökkentése érdekében közleményt[23] fogadott el a tengeri közlekedésből származó ÜHG-kibocsátásoknak a kibocsátáscsökkentési erőfeszítésekbe való fokozatos integrálásáról. Első lépésként olyan rendeletre tett javaslatot, amely 2018-tól a nagy hajók CO2-kibocsátásait nyomon követő, jelentő és hitelesítő uniós rendszert vezetne be. A javaslatot most tanulmányozza a Parlament és a Tanács. A személygépkocsik CO2-kibocsátására vonatkozó, 2021-ig terjedő kibocsátási célokat megállapító rendelet[24] és a könnyű haszongépjárművek CO2-kibocsátására vonatkozó, 2020-ig terjedő kibocsátási célokat megállapító rendelet[25] végrehajtása lezárult. A Bizottság hat olyan ökoinnovációt hagyott jóvá, amely a személygépkocsik CO2-kibocsátását mérsékli. A fluortartalmú üvegházhatású gázokról szóló új rendelet[26] került elfogadásra, amely 2015. január 1-jétől alkalmazandó. A rendelet 2015 és 2030 között kétharmaddal vissza fogja szorítani a fluorozott üvegházhatású gázok kibocsátását, így az ebből eredő teljes összesített megtakarítás várhatóan eléri majd az 1,5 Gt CO2-egyenértéket 2030-ig, és az 5 Gt CO2-egyenértéket 2050-ig ahhoz a helyzethez képest, amely a szabályozás nélkül állna fenn. A Bizottság a bioüzemanyag-előállítással előidézett közvetett földhasználat-megváltozásból eredő ÜHG-kibocsátások mérséklésére is számos javaslattal élt: a megújuló energiákkal és az üzemanyagok minőségével foglalkozó irányelveket több ponton módosítaná („ILUC javaslat”). A javasolt szöveget jelenleg is vizsgálják az európai intézmények. A tagállamok a 2013-ban elfogadott jogszabály[27] keretében megkezdték a jelentéstételt az ágazatban a kibocsátás korlátozására vagy csökkentésére, valamint az elnyelés fenntartására vagy növelésére irányuló jelenlegi és jövőbeli földhasználati ágazati (LULUCF) tevékenységeikről. A közelmúltban elfogadott jogi aktusok felsorolását a kapcsolódó szolgálati munkadokumentum 3. szakasza tartalmazza. 5.2. Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás 2013. április 16-án a Bizottság elfogadta „Az éghajlatváltozás hatásaihoz való alkalmazkodásra vonatkozó uniós stratégia” című közleményt, amely az éghajlatváltozással szemben ellenállóbb Európa kialakítására szólít fel. A közlemény három fő területre összpontosít, amelyek területén a főbb előrelépések a következők: · A tagállamok cselekvésre ösztönzése: A Bizottság átfogó alkalmazkodási stratégiák elfogadására bátorítja a tagállamokat, és az alkalmazkodás megvalósulásának értékelésére eredménytáblát készít. Az Európai Bizottság 2014 márciusában elindította a Polgármesterek Szövetsége kezdeményezést, amellyel az éghajlatváltozás elleni cselekvésre ösztönzi a városokat. Az „Alkalmazkodó polgármesterek” kezdeményezés célja a helyi tevékenységek támogatásának ösztönzése, platform biztosítása a nagyobb mértékű részvétel és a városok közötti hálózatépítés számára, valamint az alkalmazkodással és a szükséges intézkedésekkel kapcsolatos tudatosság növelése. A Bizottság továbbá különösen az új LIFE éghajlat-politikai alprogramon keresztül támogatja az alkalmazkodási projekteket. · Az alkalmazkodásra irányuló fellépés középpontba állítása az uniós szakpolitikákban: az uniós költségvetés legalább 20 %-ának éghajlatváltozással kapcsolatos célokra történő elkülönítése eszköz az alkalmazkodás előmozdítására. · Tájékozottabb döntéshozatal előmozdítása, különösen az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás európai platformján (Climate-ADAPT) keresztül, amely az alkalmazkodással kapcsolatos információgyűjtést és -továbbítást teszi lehetővé az Európai Unióban. A Bizottság továbbá az alkalmazkodásra vonatkozó ismeretek bővítésére irányuló stratégiát valósít meg, amelynek célja az egyes ágazatokban a hiányzó ismeretek azonosítása és áthidalása. 5.3. Az éghajlatváltozás elleni küzdelem finanszírozása 5.3.1. A kibocsátási egységek árverezéséből származó bevételek 5.3.1.1. A kibocsátási egységek árverezéséből származó bevételek felhasználása a tagállamok által Az EU ellenőrzési mechanizmusáról szóló rendelet értelmében a tagállamoknak először 2014. július 31-ig kellett jelentést tenniük a 2013. évre vonatkozóan a kibocsátási egységek árverezése révén szerzett bevételek összegéről és felhasználásáról (lásd: a 9. ábra és a melléklet táblázata, részletes információért pedig a szolgálati munkadokumentum). Az Európai Unió árverezésből származó összes bevétele 3,6 milliárd EUR. Az EU ETS irányelve előírja, hogy a tagállamoknak az árverezésből származó bevételek legalább 50 %-át vagy a bevételek értékével megegyező összeget éghajlatváltozással vagy energiaüggyel kapcsolatos célokra kell felhasználniuk. Valamennyi tagállam azt jelentette, hogy e bevételek legalább 50 %-át, vagy a bevételek értékével megegyező összeget éghajlatváltozással és energiaüggyel kapcsolatos hazai beruházásokra[28] használtak vagy terveznek használni[29] (átlagosan 88 %-ot, ami mintegy 3 milliárd EUR-t tesz ki). A bejelentett összegek a tagállamok költségvetésében az éghajlatváltozással és energiaüggyel kapcsolatos összes kiadásnak csak egy részét jelentik. 9. ábra: Az uniós kibocsátási egységek árverezésből származó bejelentett bevételek (millió EUR) 2013-ban és e bevételeknek az éghajlatváltozással és energiaüggyel kapcsolatos célokra felhasznált vagy felhasználandó részaránya vagy ennek értékével megegyező összeg * IT, EL: a jelentésekben nem szerepel a hazai és a nemzetközi felhasználás szerinti bontás. BE: nem érkezett információ az árverésekből származó bevételek felhasználásáról. ** Nem érkezett jelentés. Forrás: Európai Bizottság Csak néhány tagállam nyújtott információt a bevételek cselekvésenkénti felosztásáról (lásd a szolgálati munkadokumentumot). Franciaország, a Cseh Köztársaság és Litvánia például az árverezésből származó összes bevételét az épületek energiahatékonyságának növelését célzó projektekre fordítja. Bulgária, Portugália és Spanyolország az árverezésből származó bevételei nagy részét megújuló energiával kapcsolatos fejlesztésekre költi. Lengyelország az éghajlatváltozással kapcsolatos célokra szánt bevételei nagy részével az energiahatékonyságot és a megújuló energiával kapcsolatos fejlesztéseket támogatja. Németország valamennyi árverezésből származó bevételét éghajlatváltozással és energiaüggyel kapcsolatos célokra költi, és a legnagyobb részét egy éghajlat-változási és energiaügyi alapba teszi, amely számos projektet finanszíroz. Finnország az árverezésből származó bevételeit a hivatalos fejlesztési támogatással kapcsolatos tevékenységekre fordítja, ideértve az éghajlatváltozás elleni küzdelem finanszírozását. Az Egyesült Királyság az árverésből származó bevételek mintegy 15%-át az alacsony jövedelmű háztartások energiával kapcsolatos kiadásaihoz nyújtott pénzügyi támogatás biztosítására fordítja. 5.3.1.2. A NER 300 program A NER 300 program az innovatív megújulóenergia-technológiák fejlesztését, továbbá a szén-dioxid leválasztására és tárolására (CCS) irányuló demonstrációs projekteket támogató mechanizmus. Finanszírozása az EU ETS keretében az új belépők részére fenntartott 300 millió kibocsátási egység árverésével valósul meg. A program keretében két ajánlattételi felhívást hirdettek ki. A 2014 júliusában lezárt második felhívást az első felhívás után megmaradt kibocsátási egységek értékesítéséből és a fel nem használt pénzforrásokból finanszírozták. 18 megújulóenergia-projektet és 1 szén-dioxid leválasztására és tárolására irányuló projektet választottak ki, amelyek összesen 1 milliárd EUR támogatásban részesülnek; ez összesen körülbelül 900 millió EUR-nyi magánbefektetést fog termelni. A két felhívás összesen 2,1 milliárd EUR-val támogat 39 projektet (ebből 38 a megújuló energiával, 1 a szén-dioxid leválasztásával és tárolásával kapcsolatos). 5.3.2. Az éghajlat-politika középpontba állítása az uniós költségvetésben 5.3.2.1. A többéves pénzügyi keret Ami az éghajlatváltozás elleni fellépés középpontba állítását illeti az uniós költségvetésben, a következő (2014–2020-as) többéves pénzügyi keretre vonatkozóan az intézmények megegyeztek abban, hogy a teljes költségvetés legalább 20 %-a kapcsolódni fog az éghajlat-politikához. 2014-ben és 2015-ben az uniós költségvetés majdnem 13 %-át az éghajlattal kapcsolatos kiadások teszik ki. A 2016. évi költségvetéstől kezdődően jelentős felfelé történő módosítás várható, miután az európai strukturális és befektetési alapok alatt működő tagállami operatív programok elfogadásra kerülnek, és a közös agrárpolitika új közvetlen kifizetési rendszere teljes körűen bevezetésre kerül, ideértve a KAP környezetbarátabbá tételére irányuló intézkedések végrehajtását is. 5.3.2.2. Éghajlatkutatás és innováció A hetedik kutatási keretprogram (2007–2013) egyik fő témája az éghajlatkutatás, amely a Horizont 2020 keretprogramban, vagyis a 2014–2020-as időszakra szóló új uniós kutatási és innovációs programban is kiemelt terület, és amely 79 milliárd EUR összegű költségvetéssel rendelkezik. A Horizont 2020 keretprogram költségvetésének legalább 35 %-át várhatóan az éghajlat-politikához kapcsolódó célkitűzésekre fordítják. Ez a hetedik keretprogram alatt erre fordított körülbelül 900 millió EUR-hoz képest jelentős növekedést jelent. A Horizont 2020 keretprogramban meghatározott „Éghajlatváltozás, környezet, erőforrás-hatékonyság és nyersanyagok” társadalmi kihívás például 3 milliárd EUR összegű költségvetésével az enyhítő intézkedések kutatását és az innovációs projekteket támogatja. E projektek célja, hogy elemezzék és enyhítsék a környezetre (óceánokra, légkörre és ökoszisztémákra) nehezedő nyomást, valamint elősegítsék az éghajlatváltozás jobb megértését. Ezen túl a kutatások még olyan területekre is összpontosítanak, mint a hatások, sebezhetőségek és alkalmazkodási megoldások felmérése, a katasztrófakockázat csökkentését célzó stratégiák kialakítása, valamint az alacsony szénfelhasználású társadalom és gazdaság felé való elmozdulás ösztönzése. Az éghajlatváltozás mérséklése, illetve az ahhoz való alkalmazkodás a többi társadalmi kihívás alatt futó kutatás és innováció tervezésének is fontos mozgatórugója, különösen a közlekedést, energetikát, biogazdaságot, valamint az élelmiszeripart és mezőgazdaságot érintő kutatásokban, továbbá az „Ipari vezető szerep” pillérben. 5.3.2.3. Fejlődő országok támogatása Az EU és tagállamai a 2010–2012-es időszakban 51 %-os részesedéssel mind az éghajlatváltozás hatásainak mérséklése, mind az ahhoz való alkalmazkodás területén a világ legjelentősebb hivatalos fejlesztéstámogatója voltak az OECD-nek (Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet) jelentő valamennyi támogató közül. A fejlett országok által ígért 30 milliárd USD értékű gyorsfinanszírozás vállalását illetően a 2010–2012 közötti időszakra az EU és tagállamai 7,34 milliárd EUR gyorsfinanszírozás nyújtásával teljesítették ígéretüket. A gyorsfinanszírozási időszak letelte után az EU és tagállamai továbbra is nyújtottak támogatást a fejlődő országok részére az éghajlatváltozás leküzdésére, mivel a fejlett országok célja, hogy 2020-ig különböző forrásokból minden évben 100 milliárd USD-t mozgósítsanak közösen e célra. A 2012. decemberi dohai éghajlat-változási konferencián az EU és számos tagállam önkéntes felajánlást tett a fejlődő országok részére az éghajlatváltozás elleni küzdelem finanszírozására. A teljes hozzájárulás várhatóan meghaladja az 5,5 milliárd EUR összeget. Az előzetes értékelés szerint ez az összeg nagy valószínűséggel 2013-ban célba ér[30]. A tagállamok az EU ellenőrzési mechanizmusáról szóló rendelet 16. cikkének megfelelően 2013-ban benyújtották a fejlődő országoknak nyújtott pénzügyi és technológiai támogatásról szóló, a 2011. és 2012. évre vonatkozó adatokat tartalmazó első éves jelentésüket az Európai Bizottság részére. Az EU és tagállamai által 2011–2012-ben a fejlődő országoknak nyújtott teljes pénzügyi támogatás és az eszközök szerinti bontás a szolgálati munkadokumentum táblázataiban található. 6. Kibocsátások az uniós tagjelölt és potenciális tagjelölt országokban 6.1. Az uniós tagjelölt országok (Albánia, Izland, Törökország, Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaság, Montenegró és Szerbia) Albánia az I. mellékletben nem szereplő fél. A 2009-ben kelt utolsó nemzeti közleménye szerint Albánia kibocsátása 1990 és 2000 között 70 %-kal csökkent. Izland az I. mellékletben szereplő fél, amely az első kötelezettségvállalási időszakra vonatkozó egyedi célkitűzését teljesítette[31]. A második kötelezettségvállalási időszakban Izland, az EU és tagállamai közös kibocsátáscsökkentési vállalást fogadnak el (vö. 2.1. szakasz). Törökország ÜHG-kibocsátása (a LULUCF nélkül) 1990 és 2012 között 133 %-kal, 2011 és 2012 között pedig 3,7 %-kal nőtt. Noha Törökország az I. mellékletben szereplő fél, a Kiotói Jegyzőkönyvnek sem az első, sem a második kötelezettségvállalási időszakában nem vállalt kötelezettséget. Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaság az I. mellékletben nem szereplő fél. Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaság 2014 márciusában nyújtotta be harmadik nemzeti közleményét az UNFCCC felé. A közlemény szerint 22 %-kal csökkent a teljes ÜHG-kibocsátása 1990 és 2009 között. Montenegróban, amely szintén az I. mellékletben nem szereplő fél, az ÜHG-kibocsátások (LULUCF nélkül) 1990 és 2003 között mintegy 4,9 %-kal nőttek. Szerbiát illetően nem áll rendelkezésre naprakész információ az ÜHG-kibocsátási nyilvántartásáról. 6.2. Potenciális tagjelölt országok (Bosznia-Hercegovina és Koszovó*) Bosznia-Hercegovina 2013 novemberében nyújtotta be második nemzeti közleményét. Bosznia-Hercegovina teljes kibocsátása 48 %-kal csökkent 1991 és 2001 között. Koszovót illetően nem áll rendelkezésre információ. [1] A 2014-ben benyújtott nyilvántartások alapján, amelyek 2012-ig tartalmazzák az ÜHG-kibocsátási adatokat. Eltérő rendelkezés hiányában valamennyi ÜHG-kibocsátási adat az IPCC második értékelő jelentésében foglalt globális felmelegedési potenciál alkalmazásával számított, 1996. évi felülvizsgált IPCC-iránymutatásokon alapul. [2] A legtöbb tagállam esetében ez a szám még nem foglalja magában az energiahatékonysági irányelv várható hatásait, és nem feltételezi az integrált energiaügyi és éghajlat-változási csomag teljes végrehajtását. [3] A 2013-ra vonatkozó, közelítőleges adatok az EEA számításai nyomán készültek az Európai Unió 2013-ra vonatkozó ÜHG-nyilvántartása keretében. [4] Luxemburg a közelmúltban saját számításokat tett közzé, melyek szerint a vállaláselosztási határozat hatálya alá eső, 2013. évi kibocsátásai 1,61%-kal a 2013. évi kötelezettségvállalás-megosztási célkitűzés alatt maradtak. [5] A továbbiakban lásd az Európai Környezetvédelmi Ügynökség elemzésének 4.3. szakaszát. [6] A csomag hatálya nem esik egybe a Kiotói Jegyzőkönyv hatályával. Ez ugyanis figyelembe veszi a nemzetközi légi közlekedést, ám figyelmen kívül hagyja a LULUCF-ot és a nitrogén-trifluorid (NF3)-kibocsátást. [7] A legtöbb tagállam esetében ezek a 2013-ban benyújtott előrejelzéseket jelentik. 2014-ben a következő tagállamok nyújtottak be frissített előrejelzéseket önkéntesen: CY, IE, LT, LU, PL és RO. A tagállamok által benyújtott adatok minőségét ellenőrizte, azokat kiegészítette és szükség esetén ki is igazította az EEA. Több tagállam esetében becslést kellett készíteni az ETS-en kívüli ágazatok kibocsátásai arányának megállapításához. A kiegészítések, valamint az ETS és nem-ETS megoszlása tekintetében a PRIMES és a GAINS modelleken alapuló, a meglévő intézkedésekkel számoló 2013-as éghajlat-politikai előrejelzés szerinti adatokat használták. Az utóbbi előrejelzést alkalmazták az érzékenységi elemzés elvégzésére az első uniós kétéves jelentésben is (SWD(2014)1). [8] A 2013. évre vonatkozó megközelítő kibocsátási adatok olyan becslések, amelyek az EEA számításai nyomán, a tagállamok által 2014. július 31-ig benyújtott adatok alapján készültek az Európai Unió 2013-ra vonatkozó ÜHG-nyilvántartása keretében. A végleges kibocsátási adatok 2015-ben lesznek elérhetőek az új 2006-os IPCC nyilvántartási módszer alkalmazásával. [9] Az IPCC negyedik értékelő jelentésében foglalt globális felmelegedési potenciál alkalmazásával számított adatok. [10] Az ESD szerinti bázisévi kibocsátásokat minden tagállam esetében kiszámítják mind a relatív, mind az abszolút 2020-as ESD célokkal való következetesség érdekében. [11] Málta és Ciprus nem vállalt célkitűzést az első kötelezettségvállalási időszak alatt. [12] EEA 2014 – Miért csökkent az üvegházhatásúgáz-kibocsátás az Európai Unióban 1990 és 2012 között? http://www.eea.europa.eu/publications/why-are-greenhouse-gases-decreasing [13] A GDP-egységre jutó elsődleges energiafogyasztás. [14] A primerenergia-egységre jutó fosszilis tüzelőanyagokból származó CO2. [15] A 8. ábra „Egy főre jutó GDP” bontása jelzi. [16] http://www.pa.op.dlr.de/quantify/ [17] Hetedik keretprogram: „Kibocsátáscsökkentés a repülés éghajlatváltozásra gyakorolt hatásának mérséklése érdekében a repülési útvonalak megváltoztatásával” (2010–2014). [18] COM(2014) 15. [19] COM(2014) 520. [20] COM(2014) 330. [21] Lásd az Európai Tanács következtetéseit (http://www.european-council.europa.eu/council-meetings/conclusions). [22] Lásd az 5.3.1.2. szakaszt. [23] COM(2013) 479. [24] 443/2009/EK rendelet. [25] 510/2011/EU rendelet. [26] 517/2014/EU rendelet. [27] Az Európai Parlament és a Tanács 529/2013/EU határozata. [28] Egyes tagállamok az árverezésből származó bevételek legalább 50 %-át éghajlatváltozással kapcsolatos célokra igyekeznek felhasználni. A 2013-ban gyűjtött bevételeket azonban még nem osztották ki, és azokról a következő években tesznek jelentést (például Finnország, Lettország és Szlovákia esetében). [29] Ausztria, Dánia, Írország, Hollandia és az Egyesült Királyság jelentésében az olvasható, hogy az árverezésből származó bevételeket nem különítette el a nemzeti költségvetésében, ezért nem lehetséges azok különböző célokhoz való közvetlen hozzárendelése. A jelentésben szereplő adatok az összes éghajlatváltozással kapcsolatos kiadásnak csak egy kis részét kitevő példákra utalnak. [30] Lásd: http://ec.europa.eu/clima/policies/finance/documentation_en.htm. A tagállamok minden évben szeptember 30-ig nyújtják be az Európai Bizottságnak a fejlődő országoknak nyújtott pénzügyi és technológiai támogatásra vonatkozó információkat. [31] Izlandnak az első kötelezettségvállalási időszak alatt átlagosan 10 % alatt kell tartania a kibocsátásai növekedését. A kibocsátások ezen időszak alatt átlagosan 2 %-kal csökkentek. * Ez a megnevezés nem érinti a státusszal kapcsolatos álláspontokat, továbbá összhangban van az 1244 (1999) ENSZ BT-határozattal és a Nemzetközi Bíróságnak a koszovói függetlenségi nyilatkozatról szóló véleményével. 1. táblázat: Az uniós kibocsátási egységek árverezéséből származó bejelentett bevételek (millió EUR) 2013-ban és e bevételeknek az éghajlatváltozással és energetikával kapcsolatos célokra felhasznált vagy felhasználandó részaránya vagy ennek értékével megegyező összeg Ország || Az uniós kibocsátási egységek árverezéséből származó bejelentett bevételek (millió EUR) || Az éghajlatváltozással és energetikával kapcsolatos (nemzeti vagy nemzetközi) célokra felhasznált vagy felhasználandó bevételek || A bevételek éghajlatváltozással és energetikával kapcsolatos célokra felhasznált vagy felhasználandó részaránya DE || 790,3 || 790,3 || 100% UK (*) || 485,4 || 485,4 || 100% IT || 385,9 || 192,9 || 50% ES || 346,1 || 346,1 || 100% PL || 244,0 || 128,7 || 50% FR || 219,2 || 219,2 || 100% EL || 147,6 || 147,6 || 100% NL || 134,2 || 134,2 || 100% RO || 122,7 || 91,2 || 74% BE || 115,0 || nincs megadva || nincs megadva CZ || 80,7 || 73,2 || 91% PT || 72,8 || 70,4 || 100% FI (**) || 67,0 || 33,5 || 50% SK (***) || 61,7 || 61,7 || 100% DK || 56,0 || 28,0 || 50% AT || 55,8 || 29,9 || 66% BG || 52,6 || 51,3 || 97% IE || 41,7 || 41,7 || 100% SE || 35,7 || 17,9 || 50% HU || 34,6 || 17,3 || 50% LT || 20,0 || 20,0 || 100% EE || 18,1 || 9,0 || 50% SI || 17,7 || 8,9 || 50% LV (***) || 10,8 || 10,8 || 100% LU || 5,0 || 2,5 || 50% MT || 4,5 || 2,9 || 64% HR || 0 || 0 || - CY || nem érkezett jelentés || || Összesen || 3635,1 (****) || 3052,1 || 87% (*****) (*) Az Egyesült Királyság által benyújtott adatok tartalmazzák az ETS III. szakaszába tartozó korai aukciók során, 2012-ben értékesített egységeket. (**) Finnország jelenleg a kibocsátási egységek árverezéséből származó összes bevételét a hivatalos fejlesztési támogatással kapcsolatos tevékenységekre fordítja, ideértve az éghajlatváltozás elleni küzdelem finanszírozását, amely a bevételek 50 %-át fogja kitenni. Finnország az adott jelentéstételi évben körülbelül 7 millió EUR-nyi bevételt irányzott elő, ebből 2 millió EUR-t éghajlatváltozással és energetikával kapcsolatos nemzetközi célokra fordított. A bevételek fennmaradó részéről az ezt követő években tesz jelentést. (***) Tartalmazza azokat a bevételeket is, amelyeket Lettország és Szlovákia éghajlatváltozással kapcsolatos célokra kíván felhasználni egy új pénzügyi eszköz által, amelyet közvetlenül az árverezésből származó bevételekből finanszíroz majd. (****) Nem tartalmazza Ciprus adatait (nem érkezett jelentés). (*****) Nem tartalmazza Belgium adatait (nem érkezett jelentés az éghajlatváltozással és az energiával kapcsolatos célokra felhasznált bevételekről) és Ciprus adatait. Forrás: Európai Bizottság