CORRIGENDUM This document corrects document COM(2021) 700 final of 20.7.2021. Concerns the Hungarian language version. In the title, the year of the report was wrong. The text shall read as follows:

Összességében számos olyan pozitív fejlemény és példa azonosítható, amelyből tanulva javítani lehet válság idején a jogi és politikai válaszlépéseket, és erősíteni lehet a jogállamiságot és a demokratikus rezilienciát. A tapasztalatok hatására erősebben tudatosodott a társadalomban a jogállamiság szerepe és annak fontossága, hogy az állami hatóságok hogyan lépnek fel válság idején. Ezt hasznos lehet megvitatni uniós szinten az Európai Parlamentben és a Tanácsban, valamint nemzeti szinten is. Ez a vita a nemzetközi szervezetek – például az Európa Tanács – keretében folyamatban lévő elemzésekre is támaszkodhat.

A jogállamiságot védő demokratikus rendszer a médiára és a civil társadalomra is támaszkodik. Ezek munkáját viszont a járványügyi intézkedések súlyosan korlátozták. Válság idején a média szerepe a megbízható információk továbbításában és a hatóságok fellépésének láthatóvá tételében minden eddiginél fontosabb. A hírmédia kritikus szerepet játszott a polgárok tájékoztatásában és a világjárvánnyal kapcsolatos, tényeken alapuló információk közvetítésében, ugyanakkor az ágazatban sok szereplő komoly gazdasági kihívásokkal nézett szembe. Ennek eredményeként több tagállam is intézkedéseket hozott, például támogatási programokat vezettek be a média és az újságírók számára. Az ilyen támogatások elosztásának átláthatósága és méltányossága kulcsfontosságú. Az újságírók munkáját a nyilvános információkhoz és a nagyközönséghez való hozzáférés korlátozása is hátráltatta. Az átláthatóság és az információkhoz való nyilvános hozzáférés általános problémát jelentett, és forrása volt annak, hogy a civil társadalmi szervezetek és a polgárok a bíróságok előtt számos, a világjárványhoz kapcsolódó intézkedést megtámadtak.

A kormányok szabályozási és közigazgatási intézkedései szintén nyomás alá kerültek, bár történtek lépések a hatások enyhítésére is. A digitalizáció magas szintje például hozzájárult a fennakadások csökkentéséhez. A közigazgatás és az igazságszolgáltatás digitalizálásához és a szakpolitikai döntéshozatal javításához nyújtott támogatás számos tagállam helyreállítási és rezilienciaépítési tervében szerepel. A közigazgatási szervek döntéshozatali folyamatainak felgyorsítása érdekében egyszerűbb eljárásokat vezettek be olyan területeken, mint a közbeszerzés. Ez kockázatot jelentett a jogállamiságra és a korrupció elleni küzdelemre nézve, de egyes esetekben ezt a kockázatot enyhítették a szükséghelyzeti rendszerekbe beépített biztosítékok.

A válság során felmerülő sürgős igények a jól működő alkotmányos rendszerekre is nyomást gyakoroltak. Néhány tagállam fenntartotta a Parlament felelősségét a világjárvánnyal kapcsolatos valamennyi intézkedés jogszabályi ellenőrzése terén. Más tagállamok egy kezdeti korlátozási időszakot követően állították vissza a megerősített parlamenti felügyeletet. A végrehajtó hatalom ellenőrzése tekintetében számos parlament módosította a fizikai jelenlétre és a szavazásra vonatkozó szabályokat is, hogy lehetővé tegye a demokratikus részvételt. A fékek és ellensúlyok szempontjából kulcsfontosságú más intézmények is képesek voltak alkalmazkodni az új helyzethez, annak ellenére, hogy a világjárvány komoly hatást gyakorolt munkavégzési képességükre. Számos tagállamban a bíróságok és az alkotmánybíróságok fontos szerepet játszottak a bírósági felülvizsgálat fenntartásában. Az ombudsmanok és az emberi jogi intézmények különös erőfeszítéseket tettek annak érdekében, hogy folytassák munkájukat, és számos kihívással küzdöttek meg a szükséghelyzeti intézkedések felülvizsgálata során. Nehezebbnek bizonyult fenntartani a társadalom egészének azon képességét, hogy részt vegyen az intézkedések kidolgozásában, mivel a kormányok általában korlátozták a nyilvános konzultációkat, az intézményesített szociális párbeszédet és az érdekelt felekkel folytatott egyeztetéseket.

A nyomon követés összességében azt mutatja, hogy a nemzeti rendszerek jelentős rezilienciáról tettek tanúbizonyságot. Az azonnali reagáláson túl azonban el kell gondolkodni arról, hogy miként lehetne jobban felkészülni a válsághelyzetek jogállamiságra gyakorolt hatására, amely hosszabb időszakokra is kiterjedhet. Egyes tagállamok már rendelkeztek az alkotmányukban, népegészségügyi törvényükben vagy más jogszabályaikban olyan jogi kerettel, amely alkalmazható válsághelyzetekben. Ez az előrelátás segített megerősíteni a Covid19-cel kapcsolatos intézkedések legitimitását, amelyek egy már meglévő keretre támaszkodhattak. Más tagállamok kifejezetten erre a világjárványra vonatkozóan vezettek be új szükséghelyzeti rendszert. A világjárvány során a legtöbb tagállam gyakran többször is módosította a világjárvánnyal kapcsolatos intézkedések jogi keretét. Ezekre a változtatásokra gyakran feszült politikai körülmények között került sor, gyorsított eljárások alkalmazásával, korlátozott alkotmányos ellenőrzésekkel és parlamenti vitákkal. Egyes tagállamokban nem határozták meg egyértelműen azt a jogi keretet, amelyhez igazodva az alapvető jogokat korlátozták. 2020-as időközi jelentésében a Velencei Bizottság rámutatott annak fontosságára, hogy már a válság előtt egyértelmű jogi szabályozásnak kell érvényben lennie annak érdekében, hogy a jogállamiság, valamint az alapvető jogok és az alkotmányos követelmények tiszteletben tartása kezdettől fogva be legyen építve a rendszerbe .

A Bizottság valamennyi tagállamban nyomon követte a fejleményeket, és elemezte a meghozott rendkívüli intézkedéseket, amelyek jogállamiságra gyakorolt hatását az egyes országfejezetek tárgyalják. A legfontosabb kérdések a következők: a Covid19-cel kapcsolatos intézkedések időben korlátozottak, illetve a szükségesség és az arányosság szempontjából indokoltak voltak-e, a nemzeti parlamentek és bíróságok általi folyamatos ellenőrzés mértéke, valamint az intézkedések jogi alapja. Ugyanilyen fontos kérdés volt a jogállamiságot biztosító fékek és ellensúlyok rendszerének fenntartása. Ez magában foglalja a jogi keret és a meghozott intézkedések felett ellenőrzést gyakorló parlamentek, alkotmánybíróságok és más nemzeti bíróságok, valamint ombudsmanok és nemzeti emberi jogi intézmények szerepét. A jelentés azt is tárgyalja, hogy milyen mértékben tartható fenn a médiának és a civil társadalomnak a nyilvánosság általi ellenőrzés gyakorlásában betöltött szerepe, és hogy a hatóságok milyen lépéseket tettek a világjárvány e szereplőkre gyakorolt hatásának enyhítése érdekében. Mivel a világjárvány kezelése céljából hozott intézkedések a gyors reagálás érdekében gyakran magukban foglalták az adminisztratív szabályok és ellenőrzések lazítását, a világjárvány idején a közkiadásokkal kapcsolatos korrupció és összeférhetetlenség megelőzése érdekében hozott intézkedések is relevánsak.

A jelentés az alapvető értékek előmozdítására és védelmére irányuló szélesebb körű uniós erőfeszítések részét is képezi. Ez a munka magában foglalja az európai demokráciáról szóló cselekvési tervet és az Alapjogi Charta végrehajtására vonatkozó megújított stratégiát, valamint az „egyenlőségközpontú Unió” megvalósítására irányuló célzott stratégiákat. Egy másik kapcsolódó szempont az uniós jog alkalmazásának és a Charta szerinti alapvető jogok védelmének nyomon követése, többek között kötelezettségszegési eljárások révén is.

Számos tagállam megerősítette a bírák és ügyészek feddhetetlenségi keretét. Belgiumban oly módon erősítették meg a feddhetetlenségi keretet, hogy általános etikai elveket alkalmaznak a bírói testület tagjainak valamennyi kategóriájára, valamint etikai képzést biztosítanak mind a rendes bírák, mind az ülnökök számára. Ausztriában átfogó megfelelésirányítási rendszert vezetnek be a bíróságok és az ügyészség számára, Lettországban pedig elfogadták a bírákra vonatkozó új etikai kódexet. Litvániában és Olaszországban folyamatban vannak a feddhetetlenségi szabályok megerősítésére irányuló kezdeményezések, amelyek a vagyonnyilatkozatokra vonatkozóan is tartalmaznak intézkedéseket. Az ilyen kezdeményezések hozzájárulhatnak a polgárok igazságszolgáltatás iránti bizalmának növeléséhez. Portugáliában , Horvátországban , Szlovákiában és Olaszországban az igazságügyi hatóságok – köztük az igazságszolgáltatási tanácsok – jelentős lépéseket tettek az igazságügyi etika megsértésére, a fegyelmi kötelességszegésre, illetve az igazságszolgáltatáson belüli korrupcióra vonatkozóan felmerült aggályok eloszlatása érdekében.

Portugáliában az ügyészeknek adott hierarchikus utasítások rendszere bírósági felülvizsgálat alatt áll, miután az ügyészek aggályokat vetettek fel a belső autonómiájukba való beavatkozással kapcsolatban. Spanyolországban továbbra is kérdések merülnek fel a legfőbb ügyész kinevezési rendszerével kapcsolatban. Lengyelországban nem történt változás, továbbra is aggodalomra ad okot a legfőbb ügyészi hivatalt is betöltő igazságügyi miniszter kettős szerepe. Bár Magyarországon az ügyészség függetlenségét törvény rögzíti, nem történt változás azzal kapcsolatban, hogy az ügyészség egyes aspektusait illetően aggályok merülnek fel a politikai befolyás elleni kellő biztosítékok hiánya miatt.

A kinevezési eljárások reformja – különösen az igazságszolgáltatási rendszer magas szintű pozíciói esetében – jelentős nemzeti szintű vitákat eredményezett. Írországban például a bírói kinevezések és előléptetések rendszerének reformjára irányuló törvénytervezet csökkenti a korábbi aggályokat, de a reform továbbra is széles mérlegelési jogkört hagyna a kormánynak. Németországban – némi kritikát követően – megbeszélések folynak a szövetségi bíróságok elnöki tisztségét betöltő bírák kiválasztási kritériumairól. Cipruson a Parlament folytatja az új Alkotmánybíróság és Felsőbíróság bíráinak és elnökeinek kinevezési eljárásairól szóló jogszabálytervezet megvitatását. Ausztriában továbbra is némi aggodalomra ad okot az, hogy a bíróságok csak korlátozott mértékben vesznek részt a közigazgatási bíróságok elnökeinek és alelnökeinek kinevezésében.

Az uniós igazságügyi eredménytábla szerint a közvélemény és a vállalkozások körében 2021-ben végzett Eurobarométer felmérések azt mutatják, hogy ugyanazok a tagállamok találhatók a bírói függetlenség érzékelt szintjét mérő skála felső, illetve alsó végén, mint 2020-ban. A nagyközönség körében Ausztriában, Finnországban, Németországban, Hollandiában és Luxemburgban a bírói függetlenség érzékelt szintje továbbra is nagyon magas (75% felett), míg Horvátországban, Lengyelországban és Szlovákiában az érzékelt bírói függetlenség szintje továbbra is nagyon alacsony (30% alatt).

Szinte valamennyi tagállam továbbra is elkötelezett az igazságügyi reformok mellett, ami a téma kiemelt politikai jelentőségét mutatja. Az országfejezetek azt mutatják, hogy e reformok célja, hatóköre, formája és végrehajtási állapota eltérő. Az igazságszolgáltatási rendszerek megszervezése a tagállamok hatáskörébe tartozik, és az uniós jog alkalmazása során a nemzeti bíróságok járnak el uniós bíróságként. Igazságszolgáltatási rendszereik reformja során a tagállamoknak tiszteletben kell tartaniuk az uniós jog és az EUB ítélkezési gyakorlata által meghatározott, az Európai Unió Alapjogi Chartájában rögzített jogok hatékony érvényesülését garantáló követelményeket. Az első jogállamisági jelentés elfogadása óta az EU Bírósága több ítéletben is megerősítette a hatékony bírói jogvédelem fontosságát a jogállamiság és az alapvető uniós értékek fenntartása szempontjából.

A Bizottság következetes és egységes megközelítést alkalmaz azáltal, hogy minden tagállam esetében azonos módszertant követ és azonos témákat vizsgál, ugyanakkor mindenkor a helyzettel arányosan jár el. Az egyes országokra vonatkozó fejezetekben az elemzés elsősorban azokra a témákra összpontosít, ahol jelentős fejlemények történtek, vagy ahol az előző jelentés jelentős kihívásokat azonosított, és azok a jelentés tárgyidőszakában is fennálltak. Az értékelések szövege olyan speciális fordulatokkal él, amelyek biztosítják, hogy az egyes országfejezetek összehasonlíthatóak és egységesek legyenek, és az általános országspecifikus összefüggéseket is figyelembe véve pontosan tükrözzék az azonosított problémák súlyosságának mértékét. Az országfejezeteknek nem célja, hogy mindegyik tagállam esetében maradéktalanul ismertessék a jogállamisággal kapcsolatos összes problémát, hanem csupán a jelentős fejleményeket kívánják bemutatni. Az értékelés utal az uniós jogból, így az EUB ítélkezési gyakorlatából eredő követelményekre is. Emellett az Európa Tanács ajánlásai és véleményei hasznos referenciakeretet biztosítanak a releváns normák és bevált gyakorlat tekintetében.

Az országfejezetekben szereplő értékelést a Bizottság a tagállamokkal megvitatott hatókörnek és módszertannak megfelelően készítette el . A Bizottság önálló kvalitatív értékelésén alapuló országfejezetek a 2020 szeptembere óta bekövetkezett jelentős fejlemények összegzésére helyezik a hangsúlyt. Az értékelés egyaránt bemutatja a kihívásokat és a pozitív fejleményeket, ideértve a tagállamokban azonosított bevált gyakorlatokat is. A helyzetnek az előző jelentés óta bekövetkezett alakulásával kapcsolatban az értékelés megvizsgálja, hogy milyen mértékben kezelték a 2020-ban azonosított problémákat, hogy azok továbbra is fennállnak-e, illetve hogy a helyzet tovább romlott/súlyosbodott-e.

Az igazságszolgáltatás függetlenségével kapcsolatos aggályok intenzitása és hatóköre eltérő. Néhány tagállamban komoly strukturális problémák tapasztalhatók, amelyek még súlyosabbá váltak, míg más tagállamokban kisebb jelentőségű kihívások igényelnek figyelmet.

Néhány tagállamban a reform iránya az igazságszolgáltatás függetlenségére vonatkozó biztosítékok gyengítése felé mutat. Ezek a változások komoly aggályokat vetettek fel, amelyek egyes esetekben súlyosbodtak, mivel növelték a végrehajtó és a törvényhozó hatalomnak az igazságszolgáltatási rendszer működésére gyakorolt befolyását. Különösen aggályosak a fegyelmi eljárásokra és a bírói felelősségre vonatkozó reformok. E fejleményekre reagálva a nemzeti bírák előzetes döntéshozatal iránti kérelmeket terjesztettek az EUB elé. Lengyelországban a reformok – beleértve az új fejleményeket is – továbbra is komoly aggodalomra adnak okot, amint azt a 2020-as jelentés is említi. Különösen a Legfelsőbb Bíróság fegyelmi tanácsának függetlensége nem garantálható, miközben a tanács továbbra is olyan határozatokat hoz, amelyek közvetlenül befolyásolják a bírákat és feladataik ellátásának módját, ami visszatartó hatással van a bírákra. Ezenkívül az Alkotmánybíróság függetlenségével és legitimitásával kapcsolatos aggodalmakat még mindig nem sikerült eloszlatni, amint azt az Emberi Jogok Európai Bírósága is megerősítette, amely szerint az Alkotmánybíróság egyik tanácsának összetétele nem felelt meg a „törvény által létrehozott bíróság” követelményének. Magyarországon a változás iránya továbbra is a korábban meglévő biztosítékok gyengítése felé mutat. Az igazságszolgáltatási rendszerben új fejlemények következtek be például a legfelsőbb bíróság (Kúria) új elnökének kinevezése tekintetében. Ezek tovább súlyosbították az Európai Parlament által kezdeményezett, az EUSZ 7. cikkének (1) bekezdése szerinti eljárás keretében is kifejezésre juttatott, az igazságszolgáltatás függetlenségével kapcsolatos korábbi aggályokat.

Másrészről Romániában lépéseket tesznek a 2017–2019-ben bevezetett változások kezelésére, amelyek negatív hatást gyakoroltak az igazságszolgáltatás függetlenségére és a korrupció elleni küzdelemre. E reformok közül néhányat az EUB előzetes döntéshozatali eljárás keretében megvizsgált, és meghatározta az uniós jognak való megfelelés biztosítása érdekében betartandó kritériumokat. E problémák megoldása érdekében jogszabály-módosítások vannak folyamatban.

Más tagállamokban az igazságszolgáltatás függetlenségével kapcsolatos kihívások továbbra is fennállnak. Bulgáriában a Legfelsőbb Igazságszolgáltatási Tanács és a Legfelsőbb Igazságszolgáltatási Tanács Felügyelete összetétel és működés szempontjából még mindig aggályokat vet fel. Alkotmányellenesnek nyilvánítottak egy új törvényt, amelynek célja az elszámoltathatóság régóta fennálló problémájának és a legfőbb ügyész tényleges büntetőjogi felelőssége hiányának kezelése volt. A kérdés ezért továbbra is megoldatlan, ami hatással van a legfőbb ügyészi tisztségnek az igazságszolgáltatási rendszerre gyakorolt befolyására. Szlovákiában fontos lépéseket tettek az igazságszolgáltatás feddhetetlenségének és függetlenségének megerősítése érdekében: jogalkotási lépésekre, valamint az igazságszolgáltatáson belüli korrupció kezelésére irányuló lépésekre egyaránt sor került. Ugyanakkor továbbra is jelentős kihívások állnak fenn többek között bizonyos reformoknak az igazságszolgáltatás függetlenségére gyakorolt lehetséges hatásaival kapcsolatban, mint például a Bírói Tanács tagjai felmentésének reformja és a bírákra vonatkozó új büntetőjogi felelősségi rendszer.

Egyes tagállamokban folytatódnak az igazságszolgáltatás elleni politikai támadások és a bírák hírnevének aláásására irányuló ismételt kísérletek. Ezek a támadások időnként olyan bírák és ügyészek ellen irányulnak, akik nyilvánosan állást foglaltak vagy bírósági eljárást indítottak a szerintük a bírói függetlenségre negatív hatást kifejtő reformok ellen. Az ilyen támadásoknak visszatartó hatásuk lehet a bírákra és az ügyészekre nézve, és rombolhatják az igazságszolgáltatásba vetett közbizalmat.

A bírói függetlenség körüli feszültségek a bírói testület magas pozícióiba történő kinevezésekkel kapcsolatos patthelyzetekben, késedelmekben és nyilvános vitákban is megmutatkoznak. Horvátországban a Legfelsőbb Bíróság új elnökének kinevezésére irányuló, folyamatban lévő eljárás vitákat váltott ki, és a bírákkal szemben többször is kedvezőtlen nyilvános kijelentések hangoztak el. Szlovéniában indokolatlanul késik az ügyészek kinevezése, és aggodalomra ad okot, hogy a delegált európai ügyészeket nem sikerült kellő időben kijelölni. Spanyolországban az Igazságszolgáltatási Tanács 2018 decembere óta ideiglenes jelleggel látja el feladatait, ami életben tartja az azzal kapcsolatos aggodalmakat, hogy az igazságszolgáltatási tanács kiszolgáltatottnak tekinthető az átpolitizálással szemben. Litvániában 2019 szeptembere óta várat magára a Legfelsőbb Bíróság új elnökének kinevezése, és a pozíciót még mindig a távozó elnök tölti be ideiglenes jelleggel.

Beruházás az igazságszolgáltatásba és a digitalizációba

A Covid19-világjárvány hatással volt a nemzeti igazságszolgáltatási rendszerek működésére és a bíróságok tevékenységére. Különösen a világjárvány első szakaszában az ügyek feldolgozása és a bírósági eljárások sokszor megszakadtak vagy késedelmet szenvedtek, ami számos tagállamban jelentős további ügyhátralékhoz vezetett a bíróságokon. Annak ellenére, hogy a tagállamok és az igazságügyi hatóságok lépéseket tettek az igazságszolgáltatási rendszerek alkalmazkodásának elősegítése érdekében, a világjárvány rávilágított arra, hogy a rendszer szükséghelyzetekben sebezhető a fennakadásokkal szemben. A világjárvány idején a bűnügyi nyomozások és a bírósági büntetőeljárások lefolytatása számos tagállamban kihívást jelentett, különösen a gyanúsítottak és a vádlottak, valamint az áldozatok jogainak teljes mértékű tiszteletben tartása, valamint az összes tanú észszerűtlen késedelem nélküli meghallgatása terén. A mozgás szabadságát és a helyiségekbe való belépést korlátozó előírások további kihívást jelentettek az ügyészek és a rendőrség munkájában.

Általában véve azokban a tagállamokban, ahol már eleve magas szintű volt a digitalizáció és megfelelő eljárási szabályok és biztosítékok voltak érvényben, az igazságszolgáltatási rendszerek hatékonyabban működtek, és csökkent az ügyhátralék kockázata. Észtországban például az igazságszolgáltatási rendszer előrehaladott digitalizációja – például egy külön virtuális tárgyalóterem kialakítása – meghatározó tényező volt az igazságszolgáltatási rendszer rezilienciájának biztosításában. Magyarországon a polgári/kereskedelmi és a közigazgatási ügyekben, valamint a büntetőügyekben folytatott eljárások magas szintű digitalizációja lehetővé tette az igazságszolgáltatási rendszer alkalmazkodását. Finnországban a Nemzeti Bírósági Igazgatási Hivatal különös figyelmet fordított arra, hogy útmutatást és technikai segítséget nyújtson az olyan lehetőségekkel kapcsolatban, mint például a perekhez való távoli csatlakozás.

A világjárvány hatására egyre sürgetőbbé vált az igazságszolgáltatási rendszerek digitalizálása , és megnőtt az érdeklődés a bevált gyakorlatokból való tanulás iránt. Számos tagállamban kezdeményezéseket indítottak a bíróságok és ügyfeleik közötti elektronikus kommunikáció biztosítására. Belgiumban a szövetségi kormány programja ambiciózus kezdeményezéseket tartalmaz az igazságszolgáltatási rendszer 2025-ig történő digitalizálásának javítására. Franciaországban az igazságszolgáltatás valamennyi területén átfogó digitalizációs projektek vannak folyamatban, ideértve egy, a büntetőeljárások egységes hozzáférési pontjaként szolgáló digitális büntetőhivatal létrehozását, valamint annak lehetőségét, hogy a peres ügyek egyes területein online lehessen kérelmeket benyújtani, valamint költségmentességet igényelni. Dániában egy új adatbázis javítani fogja az ítéletek online hozzáférhetőségét. A Spanyolországban folyamatban lévő projektek között szerepel egy olyan informatikai eszköz kifejlesztése, amely automatikusan szöveggé alakítja a perekről és meghallgatásokról készült felvételeket. Hollandiában az igazságszolgáltatás és az ügyészség közösen dolgozza ki a büntető igazságszolgáltatás digitális tervét. Az igazságszolgáltatási rendszerek rezilienciájának strukturális reform és digitalizáció révén történő megerősítése a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz egyik prioritása, és ezt a kérdéskört több tagállam is beépítette nemzeti helyreállítási és rezilienciaépítési tervébe.

Az eredményes igazságszolgáltatási rendszerek megfelelő humán- és pénzügyi erőforrásokra támaszkodnak. A máltai , belgiumi , olaszországi , görögországi , portugáliai és ciprusi igazságszolgáltatási rendszerek továbbra is jelentős kihívásokkal néznek szembe a hatékonyság területén. Az emberi és pénzügyi erőforrásokba való beruházás és az igazságszolgáltatási rendszer digitalizálása, valamint a strukturális akadályok felszámolása elengedhetetlen az igazságszolgáltatási rendszerek hatékonyságának jelentős javításához és a hatékony bírói jogvédelem biztosításához.

3.2. Korrupcióellenes keret

A korrupció elleni küzdelem elengedhetetlen a jogállamiság fenntartásához és a polgárok közintézményekbe vetett bizalmának megőrzéséhez. Ez a szakasz a korrupció elleni küzdelemhez elengedhetetlen nemzeti fellépés különböző szintjeire, a korrupcióellenes stratégiákra, a büntető igazságszolgáltatási rendszer korrupció elleni küzdelemre irányuló kapacitására, valamint a tagállamok által a korrupció megelőzése érdekében hozott intézkedésekre összpontosít.

Korrupcióérzékelés az EU-ban

A 2020. évi korrupcióérzékelési index (CPI) azt mutatja, hogy az uniós tagállamok világszinten továbbra is a legjobb teljesítményt nyújtó országok közé tartoznak. Tíz tagállam a világ legkevésbé korruptnak tekintett húsz országa közé tartozik. Hat tagállam (Dánia, Finnország, Svédország, Hollandia, Németország és Luxemburg) 80/100 feletti pontszámot ért el az index alapján, és további öt tagállam (Ausztria, Belgium, Észtország, Írország és Franciaország) pontszáma meghaladja a 69/100 pontot. Egyes tagállamok (Spanyolország, Olaszország és Görögország) ugyan elmaradtak az uniós átlagtól (63/100), de az elmúlt öt évben javították pontszámukat. Néhány másik országban (Lengyelország, Málta és Magyarország) jelentősen romlott a korrupció érzékelt szintje.

A nemzeti korrupcióellenes stratégiáknak tényleges eredményekhez kell vezetniük

A korrupcióellenes stratégiai keret lehetővé teszi, hogy a politikai elkötelezettség konkrét intézkedésekben öltsön testet, és segít a jogalkotási vagy intézményi hiányosságok koherens, átfogó és összehangolt módon történő kezelésében. Az egyértelmű és mérhető célkitűzések, a megfelelő költségvetési források, a rendszeres értékelések és a szakosodott intézmények jól meghatározott felelősségi körei, valamint az érintett érdekelt felek jelentős szerepvállalása fontos elemeit képezik az ilyen stratégiák hatékony végrehajtásának, és kézzelfogható eredményekhez vezetnek.

2020 szeptembere óta Finnország és Svédország első alkalommal fogadott el nemzeti korrupcióellenes stratégiát vagy cselekvési tervet, Portugáliában pedig parlamenti jóváhagyásra vár a kormány ilyen stratégiára irányuló javaslata. Bulgária , Csehország , Észtország , Litvánia és Málta felülvizsgálta meglévő stratégiáit és az ezeket kísérő cselekvési terveket, Horvátországban , Németországban , Görögországban és Lettországban pedig most folyik ez a felülvizsgálat. Románia belső értékelést és külső auditot folytatott le, és most dolgozza ki a 2021–2025-ös időszakra vonatkozó új nemzeti korrupcióellenes stratégiáját.

Magyarországon a korrupcióellenes program csak a közszolgálaton belüli feddhetetlenség ösztönzésére korlátozódik, egyéb kockázati területekre nem terjed ki. Más tagállamokban a stratégiákat ugyan kialakították, ám a végrehajtás terén késések jelentkeztek. Ez a helyzet például Csehországban , ahol a korrupciómegelőzés területére vonatkozóan számos kulcsfontosságú reformkezdeményezés még függőben van.

Reformok a korrupció elleni küzdelemre irányuló kapacitás megerősítése érdekében