[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel,

COM(2008)

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK

A cotonoui megállapodás 96. cikke alapjánMauritániával folytatandó konzultációk megkezdéséről

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK

A cotonoui megállapodás 96. cikke alapjánMauritániával folytatandó konzultációk megkezdéséről

1. Háttér

Mauritániában[1] a nyolcvanas évek óta számos államcsínykísérlet történt. Ould Taya ezredes is ilyen módon jutott hatalomra 1984-ben, amikor Ould Haidallahi elnök helyébe lépett. Taya elnök közel húsz évig maradt hatalmon. Vitatott választások, és főképpen a nyolcvanas évek végétől a kilencvenes évek elejéig a közigazgatásban végrehajtott etnikai alapú tisztogatás jellemezte a Taya rendszert, továbbá számos egyéb olyan etnikai jellegű intézkedés, amely mauritániai állampolgárok ezreinek Szenegálba és Maliba való távozásához vezetett.

Ilyen körülmények között került sor a 2005. augusztus 3-i vérontás nélküli államcsínyre, amelynek elkövetői – az Ould Taya korábbi elnök közvetlen környezetébe tartozó katonatisztek – Ely Ould Mohamed Vall ezredes elnökletével katonai tanácsot hoztak létre. Ez az átmeneti hatalom a nemzetközi közösség, és elsősorban az Európai Unió támogatásával példaértékű demokratikus átmenetet hajtott végre. A demokratikus alkotmányozó nemzetgyűlési, törvényhozási, és elnökválasztási folyamat a mauritániai történelem első demokratikusan választott elnökének 2007. márciusi beiktatásakor érte el a csúcspontját.

2008. augusztus 6-án a mauritániai hadsereg tábornokai, a 2005-2007-es mauritániai demokratikus átmenetet irányító katonai tanács egykori tagjai ismét vérontás nélküli államcsínyt hajtottak végre. Letartóztatták a megválasztott elnököt, Sidi Ould Cheikh Abdallahit, valamint a miniszterelnököt, Yahya Ahmed el Waghf-t (akit néhány nap múlva szabadon engedtek). Ugyanazon a napon az Európai Unió Elnöksége és a Bizottság elítélte az államcsínyt, továbbá felszólított a demokrácia, valamint a 2007. óta létrehozott intézményes jogi keret tiszteletben tartására, miközben követelte az elnök és a miniszterelnök szabadon bocsátását és hivatalukba való visszahelyezését. Ezt követően az államcsínyt elkövető tábornokok egyike, Mohamed Ould Abdel Aziz, a 11 katonatisztből álló „ Fegyveres és biztonsági erők legfelsőbb államtanácsának (juntának) ” a vezetőjévé nyilvánította magát. A tábornok szerint a junta „megteszi a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy biztosítsa az állam folyamatosságát, valamint az intézményekkel, a politikai erőkkel és a civil társadalommal együttműködve felügyelje az elnökválasztás lebonyolítását.” A nemzetközi közösség – köztük az Amerikai Egyesült Államok és az Afrikai Unió – széleskörűen elítélte az államcsínyt. Az utóbbi szervezet a Maghrebi Arab Unióhoz hasonlóan különmegbízottat küldött, Ramtane Lamamra nagykövet, béke- és biztonsági biztos személyében a helyzet alakulásának nyomon követése, valamint a válság békés rendezésének elősegítése céljából.

Az említett esemény a 3 hónapja kezdődött, azonban az államcsínyig az alkotmányos kereteket tiszteletben tartó politikai válság utolsó állomása. 2008. május 6-án, kedden a mauritániai elnök az átmenet óta hivatalban lévő miniszterelnök, Zein Ould Zeidane helyére hozzá közelebb álló személyt, a kormányzó párt vezetőjét, Yahya Ahmed el Waghf-t nevezte ki. Yahya Ahmed el Waghf kormányát hamarosan kritikák érték, elsősorban azért, mert az egykori Taya diktatúrához kötődő, valamint „mérsékelt iszlám” elemek is részt vettek benne. Ezt követően az elnök pártjából, a Nemzeti Megállapodás a Demokráciáért és a Fejlődésért elnevezésű tömörülésből kivált képviselők által benyújtott bizalmatlansági indítvány hatására a miniszterelnök 2008. július 3-án, hat héttel a hivatalba lépése után benyújtotta kormánya lemondását. Az elnök megerősítette hivatalában a miniszterelnököt, és 2008. július 15-én – az iszlám erők kizárásával – új kormányt neveztek ki. Ez azonban nem felelt meg a parlamenti többségnek és a katonatiszteknek, akikkel szemben folyamatosan felmerült a gyanú, hogy támogatják a parlamenti ellenállást.

Néhány nappal az államcsínyt megelőzően 25 képviselő és 23 szenátor közölte, hogy lemond az elnök pártjában, a Nemzeti Megállapodás a Demokráciáért és a Fejlődésért elnevezésű tömörülésben viselt tagságáról. A lemondással hivatalosan az államfő állítólagos tekintélyelvű túlkapásait, „nyerészkedését” ítélték el, és azt, hogy elutasította a hűtlen kezeléssel és csalással kapcsolatos vádak megválaszolására szolgáló rendkívüli parlamenti ülésszak összehívását. Az államcsíny reggelén a mauritániai elnök aláírta azt a rendeletet, amellyel elbocsátotta a hadsereg, a csendőrség és az elnöki gárda vezetőit. Az elnöki gárda parancsnoka, Mohamed Ould Abdel Aziz tábornok ragadta magához az államfő megdöntésének irányítását, és létrehozta a saját elnöksége alatt működő Legfelsőbb Államtanácsot.

Az államcsíny másnapján Mohamed Ould Abdel Aziz tábornok beszédet mondott, amelyben az ország egységének megőrzésére szólított fel, és kinyilvánította elkötelezettségét „ az ország előtt álló összes probléma megoldása, valamint az igazság és egyenlőség érvényre juttatása iránt.” Mohamed Ould Abdel Aziz tábornok, akit a Legfelsőbb Államtanács tagjai vettek körül, ezt követően kijelentette, hogy „ A fegyveres erők a demokrácia megszilárdítása érdekében változatlanul a nép mellett állnak. A fegyveres erők voltak azok, amelyek megteremtették azt, és elszánták magukat a megőrzésére. Gondot fordítunk az államügyek helyes irányítására, a közigazgatás újjászervezésére, az állam különböző tartóoszlopainak megerősítésére és a jogállamiság megőrzésére”. Egyidejűleg javaslatot tett új elnökválasztás gyors megtartására. A katonatisztek és az őket támogató vezetők azzal indokolták az államcsínyt, hogy az elmúlt hónapok intézményi válságát és az ország helyzetének fokozatos romlását követően ez volt az egyetlen lehetséges megoldás.

2. A Bizottság javaslata

A Bizottság teljes mértékben elfogadhatatlannak tart minden olyan megoldást, amely átlépi az országban hatályban lévő alkotmányos keretet. Úgy ítéli meg, hogy noha nehézségek árán, de volt lehetőség az alkotmányos keretet tiszteletben tartó megoldásra. Ez utóbbi sokkal kedvezőbb lett volna, mint a nemzetközi közösség és elsősorban az EU politikai kötelezettségvállalásával és jelentős pénzügyi támogatásával megvalósított demokratikus folyamat teljes leállítása.

A 2000. június 23-án Cotonou-ban aláírt, 2005. június 25-én Luxemburgban módosított AKCS-EK partnerségi megállapodás 9. cikkének (2) bekezdése határozza meg a partnerség alapját képező lényeges elemeket. A felek belső és nemzetközi politikájukat a demokratikus elvek és a jogállamiság alapján alakítják ki. Ezek képezik a megállapodás lényeges elemeit. E cikk figyelembevételével és tekintettel azokra a körülményekre, amelyek között a katonai junta magához ragadta a hatalmat Mauritániában, a Bizottság megállapítja az említett lényeges elemek különösen súlyos és nyilvánvaló megsértését, és ezt a helyzetet az ugyanazon megállapodás 96. cikk (2) bekezdésének b) pontja szerinti különösen sürgős esetnek tekinti. Tehát szükségesnek véli, hogy konzultációkat kezdjenek a Mauritániában a hatalmat birtokló hatóságokkal annak érdekében, hogy az alkotmányos rend visszaállítása céljából megvizsgálják a válság lehetséges megoldásait. E konzultációkra a módosított cotonoui megállapodás 96. cikkének megfelelően, különösképpen az Európai Unió, valamint más nemzetközi intézmények, például az Afrikai Unió által végzett közvetítés és konzultáció eredményeinek figyelembevételével kerül majd sor.

E párbeszéd lehetőséget nyújt arra, hogy a Mauritániában hatalmon lévő katonai junta pontosítsa szándékait és a válság megoldására tett javaslatait, illetve hogy az Európai Unió megítélhesse, hogy e párbeszéd alapján milyen mértékben támogathatja a módosított cotonui megállapodás 9. cikke (2) bekezdésében foglalt elvek tiszteletben tartására irányuló kezdeményezéseket.

Ennek megfelelően a Bizottság javaslatot tesz a Tanácsnak, hogy a csatolt levéltervezetnek megfelelően kérje fel a Mauritániai Iszlám Köztársaságot a módosított cotonui megállapodás 96. cikkének alapján konzultációk folytatására.

A Bizottság azt javasolja, hogy a konzultációk során a folyamatban lévő együttműködési tevékenységeket korlátozzák a következőkre: humanitárius jellegű tevékenységek, olyan tevékenységek, amelyeknek közvetlenül a lakosság a haszonélvezője (pl.: a 9. Európai Fejlesztési Alap „B” előirányzatból az áradások következményeinek felszámolásához nyújtott támogatások), a már végrehajtott szerződésekkel (beleértve az út- és infrastruktúraépítési munkálatokat) kapcsolatos végrehajtás és kifizetések annak érdekében, hogy tiszteletben tartsák a pénzügyi megállapodásokban foglalt egyedi feltételeket. A humanitárius jellegű intézkedések magukba foglalhatják az emberkereskedelem azon áldozatainak, azon menedékkérőknek, menekülteknek és migránsoknak nyújtott esetleges segélyeket is, akiknek az élete vagy az egészsége veszélyben forog. Amennyiben a közelmúltban aláírt 10. Európai Fejlesztési Alap új programjainak előkészítése során ismételt kapcsolatfelvételre kerülne sor a nemzeti hatóságokkal, a humanitárius jellegű vagy közvetlen lakossági haszonélvezettel járó esetleges tevékenységek kivételével korlátozni fogják a projektek előkészítését. A külső segélyekre fordított közösségi eszközökön alapuló tevékenységek esetében a Bizottság azt javasolja, hogy ezeket a cotonoui megállapodáson alapulókéhoz hasonlóan kezeljék, tiszteletben tartva ugyanakkor az ezen eszközöket szabályozó rendeletek, valamint a költségvetési rendelet rendelkezéseit.

A Bizottság egyébként jelenleg vizsgálja, hogy továbbra is fennállnak-e a halászati partnerségi megállapodás és annak közelmúltban módosított jegyzőkönyve végrehajtásának feltételei. E felülvizsgálatot követően fenntartja magának a jogot, hogy a Mauritániával megkötött halászati partnerségi megállapodás tiszteletben tartásával levonja annak esetleges következményeit.

MELLÉKLET

Brüsszel,

A Mauritániai Iszlám KöztársaságIdeiglenes MiniszterelnökeNouakchottMauritánia

TERVEZET

Tisztelt Miniszterelnök Úr!

A Mauritániában végrehajtott államcsínyről szóló 2008. augusztus 6-i nyilatkozatában az Európai Unió Elnöksége a leghatározottabban elítélte az államcsínyt, miközben hangsúlyozta, hogy a politikai feszültségeket a demokratikus átmenet eredményeként létrejött intézményes kereten belül kell rendezni, és felhívott az alkotmányos rend mielőbbi helyreállítására.

Ugyanazon a napon az Európai Bizottság nyilatkozatban ítélte el az államcsínyt, egyidejűleg emlékeztetve a Mauritániában 2007 óta létrehozott demokrácia és intézményes jogi keret tiszteletben tartásának fontosságára, valamint hangsúlyozva, hogy ez a helyzet veszélybe sodorhatja a közösségi együttműködés megvalósítását. A nyilatkozat arra is rámutatott, hogy megfelelő időben a cotonui megállapodás vonatkozó rendelkezései alapján értékelik majd a helyzetet. A megállapodást Mauritánia is aláírta.

Mivel súlyosan és nyilvánvalóan megsértették a cotonoui megállapodás 9. cikkében megállapított lényeges elemeket, ugyanazon megállapodás 96. cikke (2) bekezdésének b) pontja alapján a Közösség és az EU tagállamok nevében ezúton tisztelettel felkérjük az Ön országát konzultációk folytatására azzal a céllal, hogy – a megállapodás előírásainak megfelelően – alapos vizsgálatnak vessük alá a helyzetet és esetleg megtaláljuk orvoslásának módjait.

Azt javasoljuk, hogy a konzultációkra mihamarabb, egy közösen megállapított időpontban, az Európai Tanács brüsszeli épületében kerüljön sor.

Tisztelettel,

a Tanács részéről a Bizottság részéről

Megkapják még: az AKCS-EK Miniszterek Tanácsának Elnöksége az AKCS Nagykövetek Bizottságának Elnöksége az AKCS Államok Csoportjának Főtitkársága

[1] Mauritánia sem a Nyugat-afrikai Államok Gazdasági Közösségében (amelyből 2000-ben lépett ki), sem pedig Nyugat-afrikai Gazdasági és Pénzügyi Unióban nem vesz részt, viszont tagja az Arab Ligának és az Arab Maghreb Uniónak. Az ország 2007 novembere óta teljes jogú tagként vesz részt az euromediterrán partnerségben. Az unió a mediterrán térségért elnevezésű kezdeményezésnek is résztvevője.