[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 7.4.2006

COM(2006) 163 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

Jelentés az egyetemes szolgáltatás körét érintő, a 2002/22/EK irányelv 15. cikkének (2) bekezdésével összhangban lefolytatott felülvizsgálat eredményeiről {SEC(2006) 445}

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

Jelentés az egyetemes szolgáltatás körét érintő, a 2002/22/EK irányelv 15. cikkének (2) bekezdésével összhangban lefolytatott felülvizsgálat eredményeiről (EGT-vonatkozású szöveg)

1. A KÖZLEMÉNY HÁTTERE ÉS CÉLJA

2005. május 25-én a Bizottság az egyetemes szolgáltatás körének felülvizsgálatáról szóló közleményt és egy hozzá kapcsolódó bizottsági személyzeti munkadokumentumot[1] adott ki. Az egyetemes szolgáltatási irányelv[2] 15. cikke értelmében most először tartott rendszeres felülvizsgálat arra vonatkozott, hogy az egyetemes szolgáltatás köre maradjon-e változatlan, vagy bővüljön-e, ez esetben a mobil- vagy a szélessávú kommunikációval. A Bizottság felkérte a nyilvánosságot, hogy szóljon hozzá elemzéséhez és előzetes következtetéseihez, továbbá néhány olyan, hosszabb távon felmerülő kérdéshez, amely alkalmas arra, hogy az elektronikus hírközlés keretszabályozásának 2006. évi általános felülvizsgálatát megalapozó, távolabbra mutató politikai vitára ösztönözzön.

Ezen közleményében a Bizottság – az egyetemes szolgáltatási irányelv 15. cikkének (2) bekezdésével összhangban, a nyilvános konzultáció eredményeire is figyelemmel – jelentést tesz az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a felülvizsgálatról.

2. ÖSSZEFOGLALÓ A BIZOTTSÁG ELEMZÉSÉRőL ÉS KEZDETI ÁLLÁSPONTJÁRÓL

A 2005 májusában kiadott közlemény felidézte az egyetemes szolgáltatás körének jelenlegi meghatározását[3], valamint az egyetemes szolgáltatási irányelv szerinti szempontokat[4], amelyek alapján e kört felülvizsgálják. A közlemény arra is külön emlékeztet, hogy az elektronikus hírközlés esetében az egyetemes szolgáltatás védőhálóul szolgál azoknak, akik pénzügyi forrásaik vagy földrajzi elhelyezkedésük miatt elesnek a többség számára már elérhető alapszolgáltatásokhoz való hozzáféréstől.

A közlemény arra a következtetésre jutott, hogy:

- a mobilkommunikáció versenypiaci viszonyok közötti kiépülésével a fogyasztók a közlemény megjelenésekor már széles körben és elérhető áron juthattak mobilkommunikációs hozzáféréshez, így nem teljesültek azok a feltételek, amelyek alapján a mobilkommunikáció belekerülhetne az egyetemes szolgáltatás körébe;

- a szélessávú internet-hozzáférés nem elég elterjedt, ezért nem igaz, hogy a szolgáltatást a „fogyasztók többsége” használta, így nem teljesültek a feltételek, amelyek alapján a szélessávú szolgáltatások belekerülhetnének az egyetemes szolgáltatás körébe.

A közlemény néhány hosszabb távon felmerülő kérdést is felvetett:

- Az egyetemes szolgáltatáson belül indokolt-e a hozzáférést a szolgáltatásoktól elkülöníteni, és kizárólag a hírközlési infrastruktúrával foglalkozni, a telefonszolgáltatásokkal pedig nem?

- Indokolt-e megkövetelni, hogy az egyetemes szolgáltatás mindenütt hozzáférhető legyen?

- Indokolt-e a nyilvános telefonállomásokról továbbra is az egyetemes szolgáltatás körén belül rendelkezni?

- Meddig lesz szükség arra, hogy az előfizetői nyilvántartás és a tudakozószolgálat az egyetemes szolgáltatás körén belül maradjon?

- Indokolt-e uniós szinten továbbharmonizálni a különleges intézkedéseket, amelyeket az egyetemesszolgáltatás-nyújtás keretében a fogyatékkal élő felhasználókért tesznek?

- Indokolt-e célul kitűzni az egyetemes szolgáltatás adóbevételekből való finanszírozását?

3. AZ ÉRDEKELT FELEK VÉLEMÉNYÉNEK KIKÉRÉSE

3.1. A kapott válaszok áttekintése

A nyilvános konzultáció úgy indult, hogy a közleményt és a kapcsolódó személyzeti munkadokumentumot közzétették a Bizottság internetes oldalain; a hozzászólásokat legkésőbb 2005. július 15-ig kellett e-mailben eljuttatni.

A beérkezett 76 hozzászólás az elektronikus hírközlésben érdekeltek széles körétől származik, beleértve kormányokat, szabályozó hatóságokat, nem kormányzati szervezeteket (amelyek többek között a fogyasztók, a felhasználók és a különleges igényűek érdekeit képviselik), magánszemélyeket, üzemeltetőket, szolgáltatókat, gyártókat, valamint más cégeket és szervezeteket. A hozzászólások földrajzilag 16 tagállamot képviselnek a 25 közül, 40 %-uk pedig három jelentősebb országból származik[5]. Több hozzászólás csak a hosszú távon felmerülő kérdésekkel foglalkozott.

A közleményben szereplő értékeléssel és következtetésekkel kapcsolatban széles körű volt az egyetértés, míg a hosszú távú kérdésekben megoszlottak a vélemények. A hozzászólók többsége kiemelte az uniós versenypolitikának, valamint az iparág üzleti modelljeinek és technológiai stratégiáinak együttes üdvös szerepét abban, hogy a mobilkommunikáció és a szélessávú kommunikáció használata folyamatosan növekszik. Többek szerint a technológiai adottságok változásai közepette inkább terhet jelent, ha egyes technológiákat kötelezővé tesznek. Sokan aggodalmukat fejezték ki, hogy az egyetemes szolgáltatás körének és finanszírozásának bővítése a verseny, a beruházások és az innováció kerékkötője lesz.

Másfelől viszont több fogyasztói és egyéb szervezet – sokallva a megszorításokat és hiányolva az ambíciót a felülvizsgálati feltételekben, illetőleg a Bizottság helyzetértékelésében – amellett foglalt állást, hogy az egyetemes szolgáltatás a mobilszolgáltatásokra és a szélessávú szolgáltatásokra is terjedjen ki. Az elektronikus hírközlésre szakosodott felhasználói szervezetek azonban alátámasztották a közlemény következtetéseit.

Bizonyos hozzászólók felvetései – például a szolgáltatás minőségével, a végrehajtás EU-n belüli eltéréseivel vagy a nemzetközi barangolással kapcsolatos aggályok – nem tartoznak a felülvizsgálat tárgykörébe. Egyes észrevételek más, hírközlési vonatkozású felhasználói és egyéb jogokat és érdekeket érintenek, például a segélyhívó szolgálatokhoz való hozzáférést (amelyről az irányelv külön rendelkezik). Ezek a kérdések kívül esnek a mostani felülvizsgálat tárgykörén, de a hozzászólások felhasználhatók lesznek a szabályozás 2006-ban végrehajtandó általános felülvizsgálata keretében tartandó politikai viták előkészítésénél.

3.2. Mobilkommunikáció

A Bizottság előzetes következtetése a mobilkommunikációval kapcsolatban az volt, hogy nem teljesülnek a mobilkommunikációnak az egyetemes szolgáltatás körébe való felvételéhez szükséges feltételek .

Általános egyetértés volt a Bizottság értékelését és következtetését illetően: mellette foglaltak állást a hozzászólások 70 %-ában, a nemzeti kormányok, a hatóságok és az iparágbeliek hozzászólásainak pedig az összességében. Néhány válaszadó úgy vélte, hogy korai volna a kört a mobilszolgáltatásokra kiterjeszteni, de a következő általános felülvizsgálat alkalmával indokolt lesz ismét megvizsgálni a dolgok állását.

Több hozzászóló rámutatott, hogy bár a legtöbb tagállamban a második generációs mobilhálózatok a lakosság 98–100 %-át lefedik, a területi lefedettség egyes félreeső helyeken mégis problémaként vetődhet fel. A szabályozó hatóságok ugyanakkor úgy vélték, hogy aránytalanul költséges volna, ha az üzemeltetőktől 100 %-os lefedettséget követelnének meg, és megjegyezték, hogy többféle kezdeményezés is a teljes lefedettséget szolgálja: ilyen például az infrastruktúra fejlesztésének pénzügyi támogatása (az egyetemes szolgáltatás rendszerén kívül) vagy az infrastruktúrák közös használatára való ösztönzés.

A nemzeti szabályozó hatóságok országonkénti adatai és társadalmi-gazdasági elemzései alátámasztották, hogy a fogyasztók a második generációs mobilszolgáltatásokhoz megfizethető áron hozzáférnek. A mobilszolgáltatók kiemelték, hogy előfizetéses és kártyás díjcsomagjaik széles választékának köszönhetően az összes fogyasztói szegmenst kiszolgálják. A kártyás előfizetésről úgy tartják, hogy neki köszönhető a telefonszolgáltatások sikeres meghonosítása az európai alacsony jövedelmű rétegek körében is. Az élénk kiskereskedelmi versenyben pedig annak biztosítékát látják, hogy a mobillefedettség tovább nő, míg az árak csökkenni fognak.

Sok fogyasztói és egyéb szervezet a felülvizsgálati feltételeket és a Bizottság hozzáállását korlátoltságuk miatt bírálta, azt kívánva, hogy a mobilszolgáltatásokra is terjedjen ki az egyetemes szolgáltatás. Néhányan a társadalmi tényezők és a megfizethetőség mélyebb elemzését szorgalmazták. Felmerült, hogy a kártyás díjcsomagok jellemzően drágábbak, mint az előfizetésesek, és hogy az alacsonyabb jövedelmű fogyasztók általában nem tudják megfizetni a mobilkommunikáció árát[6]. A fogyatékkal élő felhasználókat képviselő szervezetek az egyetemes szolgáltatás körének bővítését szükségesnek tartják, mert a mobilszolgáltatásokhoz való hozzáférés és azok használata sok fogyatékkal élő számára súlyos problémát jelent.

3.3. Szélessávú internet-hozzáférés

A Bizottság előzetes következtetése a szélessávú internet-hozzáféréssel kapcsolatban az volt, hogy az európai fogyasztóknak csak csekély – noha egyre növekvő – része vesz igénybe ilyen szolgáltatást, és hogy a tényleges lakossági elterjedtség nem elégíti ki azt a feltételt, hogy a szolgáltatást a „fogyasztók többsége” használja[7]. Ezért nem teljesülnek a feltételek, amelyek alapján a szélessávú szolgáltatások belekerülhetnének az egyetemes szolgáltatás körébe. A Bizottság ezután is figyelemmel fogja kísérni ezt a kérdést, az egyetemes szolgáltatási irányelv legközelebbi felülvizsgálatának előkészítéséül. Mindez azonban nem áll annak útjában, hogy a tagállamok – az állami támogatásra vonatkozó szabályokkal összhangban – támogassák a szélessávú infrastruktúra kiépítését.

A nyilvános konzultáció a Bizottság helyzetfelmérésének és következtetésének széles körű támogatottságát mutatta, mivel egyetértett vele a válaszadók 80 %-a, köztük a nemzeti kormányoknak és hatóságoknak, valamint az iparágnak az összes képviselője. Az elemzés mellett szóltak a nemzeti jogszabályok nemrégiben megvalósult felülvizsgálatáról tett beszámolók, amelyek egyes szabályozó hatóságoktól származtak.

Felmerült, hogy műholdas szélessávú szolgáltatások is léteznek, és hogy több helyi, regionális és nemzeti kezdeményezés is indult a szélessávú lefedettség növelésére, esetenként a helyhez kötött, vezeték nélküli technológiák felhasználásával. Egyesek a szélessávúszolgáltatás-nyújtás támogatása mellett foglaltak állást olyan térségek esetében, ahol a kereskedelmi szolgáltatásnyújtásra a jövőben sem lehet majd támaszkodni.

Az iparágbeliek és a felhasználók kiemelték, hogy a szélessávú hozzáférés piaci elfogadottságának jelenlegi kezdeti szakaszában a verseny idézi elő a szélessávú hozzáférés elterjedését és a fogyasztói árak csökkenését. Ebben a szakaszban még nehéz felmérni, hogy a piac hiányosságai megmaradnak-e. A szélessávú hozzáférés kötelező bevezetése ésszerűtlen mértékű költséggel és felhasználói csoportok vagy szolgáltatások közötti kereszttámogatással járna, a technológiai fejlődés miatt pedig – nem utolsó sorban az adatátviteli sebesség tekintetében – időszerűtlenné válhatna. Ráadásul a hozzáférést egyre inkább a tartalommal együtt fizettetik meg, ami a piaci beavatkozásokat problémásabbá teszi. Egyesek szerint az egyetemes szolgáltatásként nyújtott szélessávú hozzáférés jelentős terhet jelentene több új tagállam számára, ahol a szélessávú infrastruktúra még nem épült ki annyira.

Több fogyasztói szervezet hozzászólása szerint a szélessávú szolgáltatások szükségesek a társadalomban való rendes részvételhez, ezért indokolt őket az egyetemes szolgáltatás körébe vonni. Egyesek szerint a penetráció alacsony volta még nem zárja ki a jogszabályi beavatkozást, ha annak lehetséges előnyei ellensúlyoznák a fogyasztókra háruló költségeket. Néhány válaszadó úgy érvelt, hogy mivel évek telnek el, mire a megváltozott rendelkezéseket nemzeti szinten végrehajtják, a felülvizsgálat legyen proaktív, azaz terjessze ki az egyetemes szolgáltatások körét, ezzel is elősegítve a szélessávú szolgáltatások gyorsabb elterjedését. Az egyik regionális hatóság szerint csak azzal biztosítható mindenkinek egyenlő hozzáférés, ha a szélessávú kommunikáció is részévé válik az egyetemes szolgáltatásnak, és ez elősegítené a régió lisszaboni célkitűzéseinek teljesülését is.

3.4. Hosszabb távú kérdések

3.4.1. Áttekintés

Az érdekeltek széles körben egyetértettek abban, hogy a felmerült kérdések indokolttá teszik annak politikai megvitatását, hogy az egyetemesszolgáltatás-nyújtás miként alakuljon a konvergáló, verseny uralta kommunikációs környezetben; a haladás irányát illetően azonban különböző vélemények voltak, hiszen míg egyesek az egyetemes szolgáltatás eltörlését szorgalmazták, mások éppen a megerősítése mellett foglaltak állást. A hangsúly is tagállamonként máshova került, a jogi hagyományoktól és a piaci viszonyoktól függően. Néhány válaszadó rugalmasabb szabályozást óhajtana, hogy a kibővített Unió nemzeti és helyi/regionális körülményei jobban érvényesülhessenek. Sokan nyomatékosították, hogy a vitának most még korlátai vannak, mivel nem tudni, mit hoz a technológia fejlődése, különösen ami az internetprotokollon (IP) alapuló kommunikációt illeti. Néhány hozzászóló szerint korai a felülvizsgálat, hiszen a jelenlegi szabályok alkalmazásában szerzett tapasztalat is korlátozott.

3.4.2. Indokolt-e, hogy az egyetemes szolgáltatás alá csak a hírközlési infrastruktúrához való hozzáférés tartozzék, a telefonszolgáltatásokhoz való hozzáférés pedig ne?

Számos érdekelt fél – többek között szabályozó szervek és iparági képviselők – véleménye szerint érvek szólnak amellett, hogy az infrastruktúrához való hozzáférés különváljék a szolgáltatásnyújtástól, különösen mivel az új generációs hálózatok és a kapcsolódó szolgáltatási környezet térhódításával a fogyasztók külön dönthetik el, honnan rendelik meg a hozzáférést, illetőleg a szolgáltatásokat (ahogy az internetes hangátvitelen alapuló telefonálás már most is működik). Az elérhetőséget és a megfizethetőséget a versenynek kell biztosítania, állami beavatkozással pedig a technológiailag semleges, versenyösztönző szabályozásról kell gondoskodni.

A fogyasztók és a felhasználók képviselőinek többsége szerint az infrastruktúrához való hozzáférés önmagában még nem biztosítja, hogy a legkiszolgáltatottabb fogyasztók hozzájuthassanak az alapvető szolgáltatásokhoz. Másfelől viszont a fogyasztói csoportok azt is kifejtették, hogy a kommunikációs hálózat vonatkozásában az egyetemes szolgáltatás feladata, hogy technológiailag semleges, „tényleges hozzáférési esélyegyenlőséget” biztosítson minden állampolgár számára, mivel szélessávú kapcsolattal olyan, rugalmas (hangos, szöveges, videós és közvetítő) szolgáltatások is nyújthatók, amelyeknek a fogyatékkal élők is hasznát veszik.

Felmerült az is, hogy rövid távon a hozzáférés és a szolgáltatások különválasztása esetleg nem valósítható meg a gyakorlatban, ameddig a hozzáférés uniós szabályozásának kidolgozása folyamatban van, a régi szolgáltatók pedig gyakran kisajátítják a kiskereskedelmi piacot. Az egyetemes szolgáltatást nyújtók körében némi aggodalmat váltott ki, hogy a hozzáférés és a szolgáltatásnyújtás különválasztásával bonyolult jogszabályi és szerződéses viszonyok jöhetnek létre.

3.4.3. Indokolt-e megkövetelni, hogy az egyetemes szolgáltatás mindenütt hozzáférhető legyen?

A válaszok alapján úgy tűnik, hogy ezt a kérdést többféleképpen értelmezték. Egyesek szerint ez a követelmény részben máris teljesül, hiszen az irányelv rugalmasságának köszönhetően az egyetemes szolgáltatást jelenleg is nyújthatja mobil- vagy vezeték nélküli szolgáltató („helyhez kötötten”). Néhány válaszoló, abból kiindulva, hogy csak mobiltechnológiával lehet az egyetemes szolgáltatást „mindenütt hozzáférhetővé” tenni, a mobilkommunikációval kapcsolatos állásfoglalást ezzel ellentétesnek találta. Általában azonban rámutattak, hogy többféle hozzáférési technológia létezik (és jelenik meg várhatóan), amellyel változó áron bár, de „mindenütt hozzáférhetővé” tehető a szolgáltatás. Több érdekelt fél szerint ezért hasznos volna feltérképezni az egyetemes szolgáltatás rugalmas biztosításának összes módját (amelynek némelyike talán olcsóbb, mint a helyhez kötött szolgáltatás helyhez kötött végződéssel). Ezzel összefüggésben azonban olyan kérdésekre is ki kell térni, mint a szolgáltatás minősége és a segélyhívó szolgálatokhoz való hozzáférés.

Az iparág általában arra az álláspontra helyezkedett, hogy a piacon máris elérhetők „mobilitási” vagy „internetes mobilitási”/vándorlási szolgáltatások, és hogy egyetemes szolgáltatási kötelezettségekre e téren feltehetően nincs szükség. Jelentős hálózatfejlesztési beruházásokat igényelne, ha „mindenütt” minőségi szolgáltatást kellene biztosítani.

3.4.4. Indokolt-e a nyilvános telefonállomásokról továbbra is az egyetemes szolgáltatás körén belül rendelkezni?

Mivel a mobiltelefonok csaknem mindenütt jelen vannak, több hozzászóló úgy véli, hogy ésszerű volna csökkenteni a nyilvános telefonállomások számát, és hogy ezeket a telefonállomásokat ki is lehetne vonni az egyetemes szolgáltatás köréből. Sokan azonban arról számoltak be, hogy a nyilvános telefonokra helyenként és bizonyos körülmények között továbbra is van igény, és hogy különösen a társadalom legkiszolgáltatottabb tagjai veszik hasznukat.

Több hozzászóló szerint célszerű lehet a nyilvános telefonokat feljavítani vagy korszerűsíteni, hogy azok például internetes hozzáférési pontként is működjenek, vagy többfunkciós eszközökkel egészüljenek ki, amelyek a fogyatékkal élők igényeit is kiszolgálják. Megfontolandó ötletként felmerült az is, hogy az eltávolítandó nyilvános állomásokat másssal, például a hatóságok felelősségi körébe tartozó segélyhívó kapcsolattartó pontokkal lehetne felváltani.

3.4.5. Meddig lesz szükség arra, hogy az előfizetői nyilvántartás és a tudakozószolgálat az egyetemes szolgáltatás körén belül maradjon?

Több válaszban rámutattak, hogy az irányelv különbséget tesz egyfelől az előfizetői adatok (nagykereskedelmi szintű) begyűjtésének és továbbadásának követelménye, másfelől az előfizetői nyilvántartás szolgáltatásaihoz való (végfelhasználói) hozzáférés biztosításának kötelezettsége között. Az ágazat liberalizálásában már előrehaladott tagállamok amellett foglaltak állást hozzászólásaikban, hogy a tudakozószolgálat kivonható az egyetemes szolgáltatás köréből. A többi ország óvatosabban nyilatkozott, gyakran szükségesnek ítélve a jelenlegi követelmények fenntartását. A tudakozószolgálatok üzletága a végfelhasználói piacra vonatkozó egyetemes szolgáltatási kötelezettséget fölöslegesnek, sőt a versenyre nézve károsnak ítélte, ezzel szemben kívánatosnak találta, hogy a nagykereskedelmi hozzáférés követelményét valóban érvényesítsék.

3.4.6. Indokolt-e uniós szinten továbbharmonizálni a különleges intézkedéseket, amelyeket az egyetemesszolgáltatás-nyújtás keretében a fogyatékkal élő felhasználókért tesznek?

A legtöbb hatóság szerint – tekintettel az új generációs hálózatokra való áttérés ütemére és természetére – korai volna további, az irányelv rendelkezésein (7. cikk) túlmutató harmonizációt bevezetni, ráadásul ez a szubszidiaritás és az arányosság elvével is szemben állna. Az iparágbeliek vegyes válaszokat adtak, de általában a harmonizáció továbbvitelét fölöslegesnek és költségesnek ítélték, különösen mivel a fogyatékkal élők felhasználói igényeit figyelembe vevő termékek és szolgáltatások igen sokfélék. Azt is megjegyezték azonban, hogy felmerülhetnek olyan problémák, amelyek – az elektronikus hozzáférhetőségre irányuló kezdeményezésen[8] túl is – további figyelmet érdemelnek, mint például a (régebbi) számítástechnikai eszközök IP-környezettel való kompatibilitása.

A fogyatékkal élő felhasználók nevében fellépő szervezetek közül többen további harmonizációs intézkedéseket szorgalmaztak, amelyek kitérhetnének például a segélyhívó szolgáltatok IP-hálózaton keresztüli elérésére is. Másrészt viszont néhány ilyen szervezet és fogyasztó úgy találta, hogy a további harmonizáció már túl sok kényszerrel járna, ezért ők szívesebben látnának olyan kezdeményezéseket, amelyek a nagyközönségnek szánt szolgáltatásokat tennék számukra is hozzáférhetőbbé.

3.4.7. Indokolt-e célul kitűzni az egyetemes szolgáltatás adóbevételekből való finanszírozását?

A hatóságok és az iparágbeliek egészen másképpen vélekedtek erről a kérdésről. Az előbbiek általában nem találták indokoltnak, hogy változzék a jelenlegi finanszírozási rendszer (amelyben választani lehet a közfinanszírozás és az ágazatspecifikus alapból történő finanszírozás között). Egyes kormányok azonban hosszabb távon nem zárkóztak el további, adóbevételekből származó finanszírozás fontolóra vételétől, míg mások az alternatív finanszírozási módok további tanulmányozását óhajtják.

Néhány válaszadó arra hívta fel a figyelmet, hogy az egyetemes szolgáltatásról folytatott vita egybemosódik azzal az általánosabb kérdésfeltevéssel, hogy miként váljék az „információs társadalom” mindenki számára megfizethető áron hozzáférhetővé; ez már tágabb társadalmi kérdés, amelyet nem szabad a hírközlési ágazatra korlátozni. Az iparágbeliek többsége szerint az ágazatspecifikus finanszírozás piactorzuláshoz és a fogyasztók egymás közötti kereszttámogatásához vezet, ami végeredményben megnöveli a kommunikációs költségeket.

A fogyasztók leginkább amiatt aggódtak, hogy a pénzügyi elszámolások és a kereszttámogatások átláthatatlan volta miatt olyan helyzet állhat elő, amelyben a fogyasztó túl sokat fizet. A felhasználók attól is óva intettek, hogy az egyetemes szolgáltatás mértéktelen terheket rójon az üzemeltetőkre és ezek ügyfeleire, ahogy ez néhány országban tapasztalható.

4. A BIZOTTSÁG ÁLLÁSPONTJA

A Bizottság úgy véli, hogy a nyilvános konzultáció a 2005 májusában kiadott előzetes bizottsági álláspont széles körű támogatottságáról tanúskodik, és hogy azóta sem indokolja semmi azon következtetés megváltoztatását, miszerint sem a mobilkommunikáció, sem a szélessávú kommunikáció nem teljesíti azokat a feltételeket, amelyek alapján belekerülhetne az egyetemes szolgáltatás körébe. A Bizottság elismeri, hogy a felülvizsgálat szűk körre terjedt ki, ahogy több válaszadó megjegyezte. A Bizottságnak mégis ragaszkodnia kell az egyetemes szolgáltatási irányelvben meghatározott felülvizsgálati feltételekhez. A műszaki és piaci fejlemények miatt azonban a Bizottság hamarosan átdolgozza az elektronikus hírközlés egész keretszabályozását, ezáltal biztosítva, hogy az általános célkitűzések továbbra is tükrözzék a lisszaboni célokat, mint ahogy ez szerepel az „i2010: európai információs társadalom a növekedésért és a foglalkoztatásért” című bizottsági közleményben[9].

5. KÖVETKEZTETÉS

A Bizottság az egyetemes szolgáltatási irányelv 15. cikkének (1) bekezdésével összhangban felülvizsgálta az egyetemes szolgáltatás körét. E felülvizsgálat eredményeképpen a Bizottság jelenleg az egyetemes szolgáltatás körének semmiféle módosítását nem javasolja. A Bizottsághoz beérkezett hozzászólások közül a hosszabb távú kérdésekkel kapcsolatosak azonban előretekintő politikai viták megfelelő kiindulópontjául szolgálhatnak az elektronikus hírközlés keretszabályozásának 2006-ban kezdődő általános felülvizsgálatánál. Ez a felülvizsgálat alkalmat ad majd a technológiailag semleges egyetemesszolgáltatás-nyújtásról való gondoskodás szükségességének felvetésére.

A Bizottság – az egyetemes szolgáltatási irányelv 15. cikkének (2) bekezdésével összhangban – a felülvizsgálatról összeállított ezen jelentését az Európai Parlament és a Tanács elé terjeszti.

[1] COM(2005) 203, illetve SEC(2005) 660. Lásd: http://europa.eu.int/information_society/policy/ecomm/info_centre/documentation/public_consult/index_en.htm

[2] Az Európai Parlament és a Tanács 2002/22/EK irányelve az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról, HL L 108., 2002.4.24., 51–77. o.

[3] Ez a kör jelenleg az alábbiakból áll: (1) a nyilvános telefonhálózathoz való helyhez kötött csatlakozás, amely lehetővé teszi a hangátvitelt és a funkcionális internet-hozzáférést és (2) a nyilvánosan elérhető telefonszolgáltatáshoz való hozzzáférés.

[4] Lásd a (25) preambulumbekezdést és az V. mellékletet. A felülvizsgálatnak a társadalmi, gazdasági és technológiai változások vizsgálatával kell azonosítania és elemeznie, hogy a fogyasztók többsége által elérhető és használt szolgáltatások közül melyeknek a kényszerű nélkülözése járhat szociális kirekesztéssel.

[5] Az Egyesült Királyságból 16, Németországból 9, Franciaországból 8, Spanyolországból 5, Portugáliából 4, Ausztriából 3, Belgiumból 3 hozzászólás érkezett; a Cseh Köztársaságból, Görögországból, Finnországból, Olaszországból, Írországból, Litvániából, Hollandiából, Norvégiából, Romániából, Szlovéniából és Szlovákiából országonként 1 vagy 2; európai vagy nemzetközi szövetségektől 14; a hozzászólások a http://europa.eu.int/information_society/policy/ecomm/info_centre/documentation/public_consult/universal_service/index_en.htm internetcímen elolvashatók.

[6] Lásd a hatásvizsgálatról szóló jelentés 5.2. részét.

[7] 2005 októberében az EU lakosságának 11,5 %-a rendelkezett szélessávú kapcsolattal. A 2004 közepén tapasztalt 6,5 %-hoz képest (amely a 2005 májusában megjelent közleményben szerepel) a növekedés nem olyan mérvű, hogy a Bizottságnak változtatnia kellene elemzésén.

[8] Lásd az elektronikus hozzáférhetőségről szóló bizottsági közleményt, COM(2005) 425: http://europa.eu.int/information_society/policy/accessibility/com_ea_2005/index_en.htm

[9] COM(2005) 229