EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2020.12.10. COM(2020) 798 final 2020/0353(COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE az elemekről és a hulladékelemekről, a 2006/66/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről és az (EU) 2019/1020 rendelet módosításáról (EGT-vonatkozású szöveg) {SEC(2020) 420 final} - {SWD(2020) 334 final} - {SWD(2020) 335 final}



INDOKOLÁS 1.A JAVASLAT HÁTTERE •A javaslat indokai és céljai Az elemek fejlesztése és gyártása stratégiai szempontból elengedhetetlen Európa számára a tiszta energiaforrásokra való átállással összefüggésben. Fontos alkotóeleme továbbá Európa gépjárműiparának. Az EU-ban a közlekedés felel az üvegházhatásúgáz-kibocsátás nagyjából egynegyedéért, egyúttal pedig a városi légszennyezés fő oka is. Az elektromos járművek szélesebb körű elterjedésével csökken a közúti közlekedésből származó ÜHG-kibocsátás és szennyezés. Az EU-ban 2020 és 2030 között várhatóan erőteljes növekedés következik be a személygépkocsik, kisteherautók, buszok és – kisebb mértékben – tehergépkocsik villamosítása terén. Ennek fő ösztönzője a járműgyártók számára szén-dioxid-kibocsátási előírásokat meghatározó uniós jogszabály, valamint a tiszta üzemű gépjárművekre vonatkozó minimális tagállami közbeszerzési célokat meghatározó uniós jogszabály. Ezt követi majd bizonyos lakossági szolgáltatások, úgymint az energiatárolás vagy a fűtés villamosítása, ami hozzájárul a kibocsátások további csökkentéséhez. A Világgazdasági Fórum becslései szerint 19-szeresére kell bővíteni a globális elemgyártást a karbonszegény gazdaságra való átállás felgyorsítása érdekében. Ennek a kezdeményezésnek a célja az EU elemekre vonatkozó jogszabályi keretének modernizálása. Szerves részét képezi az EU új növekedési stratégiájának, az európai zöld megállapodásnak, amelynek célja, hogy az Uniót modern, erőforrás-hatékony és versenyképes gazdasággá alakítsa át, ahol: (i) 2050-re megszűnik a nettó üvegházhatásúgáz-kibocsátás; (ii) a gazdaság növekedése nem erőforrásfüggő; és (iii) egyetlen ember és egyetlen hely sem maradhat le. Az Európai Bizottság által elfogadott kötelezettségvállalásokra és jelentésekre épül, köztük az akkumulátorokra vonatkozó stratégiai cselekvési tervre, a körforgásos gazdaságra vonatkozó új cselekvési tervre, az új európai ipari stratégiára és a fenntartható és intelligens mobilitásra vonatkozó stratégiára, melynek célja, hogy 2050-re 90 %-os csökkenést érjen el a közlekedéshez kapcsolódó ÜHG-kibocsátás terén. A Bizottság által végzett munka mellett a Tanács és a Parlament is fellépésre szólított fel az elektromobilitásra való átállás, a karbonsemleges energiatárolás, valamint az elemek fenntartható értékláncának támogatása érdekében. Az Európai Beruházási Bank továbbá bejelentette, hogy 2020-ban várhatóan több, mint 1 milliárd EUR-ra növeli az elemekkel kapcsolatos projektekhez nyújtott támogatását. Ez a kezdeményezés egymással szoros összefüggésben álló problémák három csoportjával foglalkozik. ·Az első csoport a fenntartható elemekre irányuló gyártási kapacitásba való beruházásokhoz ösztönzést nyújtó keretfeltételek hiányára vonatkozik. Ezek a problémák az egységes piac nem megfelelő működésével, valamint a kellő mértékben egyenlő versenyfeltételek hiányával állnak összefüggésben, ami a belső piacon belüli eltérő szabályozási kereteknek tudható be. Ennek a mögöttes okai között megemlíthető az elemekről szóló irányelv nem egységes végrehajtása, valamint a megbízható és összehasonlítható információk hiánya az EU-ban. ·A problémák második csoportja az újrafeldolgozási piacok optimálistól elmaradó működésére, valamint a zárt anyagkörforgás nem megfelelő megvalósítására vonatkozik, ami korlátozza az EU lehetőségét arra, hogy csökkentse a nyersanyagellátással kapcsolatos kockázatokat. A jelenlegi szabályozási keretet számos hiányosság jellemzi. Ezek között a hiányosságok között megemlíthető az egyértelmű és kellőképpen harmonizált szabályok és hiánya, valamint az elemekről szóló irányelv azon rendelkezései, amelyek nem veszik figyelembe a legújabb technológiai és piaci fejleményeket. Ezek csökkentik az újrafeldolgozási tevékenységek nyereségességét és visszafogják az új technológiákra, valamint a jövő elemeinek újrafeldolgozásához kapcsolódó kapacitásbővítésre irányuló beruházásokat. ·A problémák harmadik csoportja azokra a társadalmi és környezeti kockázatokra vonatkozik, amelyek jelenleg nem tartoznak az uniós környezetvédelmi jog hatálya alá. Ezek a problémák az alábbiak: (i) a nyersanyagok beszerzése átláthatóságának hiánya; (ii) veszélyes anyagok; és (iii) az elemek életciklusa környezeti hatásainak ellensúlyozásában rejlő kiaknázatlan lehetőségek. Ezek a problémák a piac nem megfelelő működéséből, valamint a tájékoztatás nem megfelelő működéséből erednek. Mindkét hiányosság a belső piac működéséhez kapcsolódik. Ezeket pedig egy harmadik problémaforrás súlyosbítja, ami nem más, mint az elemértékláncok összetettsége. A javaslat három célkitűzést határoz meg: 1) a belső piac működésének megerősítése (ideértve a termékeket, folyamatokat, hulladékelemeket és újrafeldolgozott anyagokat) egyenlő versenyfeltételek biztosításával közös szabályok révén; 2) a körforgásos gazdaság előmozdítása; valamint 3) a környezeti és társadalmi hatások csökkentése az elemek életciklusának valamennyi szakaszában. Ez a három célkitűzés szorosan összefonódik egymással. •Összhang a szakpolitikai terület jelenlegi szakpolitikai rendelkezéseivel A jelenlegi szabályozási keret csak az életciklus végéhez kapcsolódó szakaszra terjed ki az elemekről szóló irányelv révén. Az EU-ban jelenleg nincsenek az elemek gyártásával és felhasználásával kapcsolatos egyéb szempontokra – úgymint elektrokémiai teljesítmény és tartósság, ÜHG-kibocsátás vagy felelősségteljes beszerzés – kiterjedő jogszabályok. Az „egy be, egy ki” elvvel összhangban a javasolt rendeletnek fel kell váltania az elemekről szóló jelenlegi irányelvet. A javaslat teljes mértékben összhangban áll az EU meglévő környezetvédelmi és hulladékokra vonatkozó jogszabályaival. Továbbá kiegészíti ezeket a jogszabályokat, ideértve a következőket: az Európai Parlament és a Tanács 2000/53/EK irányelve (2000. szeptember 18.) az elhasználódott járművekről; az Európai Parlament és a Tanács 2008/98/EK irányelve (2008. november 19.) a hulladékokról; az Európai Parlament és a Tanács 2012/19/EU irányelve (2012. július 4.) az elektromos és elektronikus berendezések hulladékairól (e-hulladék); 2011/65/EU irányelv a veszélyes anyagok elektromos és elektronikus berendezéseken való alkalmazásának korlátozásáról; az Európai Parlament és a Tanács 2010/75/EU irányelve (2010. november 24.) az ipari kibocsátásokról (a környezetszennyezés integrált megelőzése és csökkentése); valamint az Európai Parlament és a Tanács 1907/2006/EK rendelete (2006. december 18.) a vegyi anyagok regisztrálásáról, értékeléséről, engedélyezéséről és korlátozásáról (REACH). Ez a javaslat fokozatos követelményeket vezet be a karbonlábnyom minimalizálása érdekében az elemek életciklusa során. Ezzel összefüggésben a karbonlábnyom gyártási folyamat során történő csökkentésére irányuló erőfeszítések közvetetten a megújulóenergia-termelés előmozdítását eredményezik.

•Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival A kezdeményezés összhangban van az EU nemzetközi kötelezettségeivel a kereskedelempolitika területén, különösen azért, mert biztosítja az EU-ban gyártott és importált termékek közötti megkülönböztetés tilalmát. A kezdeményezés teljes mértékben magáévá teszi az innováció elvét, valamint az EU kutatási és innovációs finanszírozásával a Horizont 2020 keretében végrehajtott kapcsolódó támogató fellépéseket. A javaslat célja továbbá, hogy egyszerű és észszerű ellenőrzési és jelentéstételi kötelezettségeket határozzon meg, ezáltal csökkentve a tagállamok adminisztrációs terheit az EU minőségi jogalkotásra irányuló megközelítésével, valamint a jelentéstétel és az ellenőrzés célravezetőségi vizsgálatával összhangban. 2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG •Jogalap A javaslat az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 114. cikkén alapul, amelyet alkalmazni kell a belső piac létrehozására, illetve működésének biztosítására irányuló intézkedések tekintetében. Ez változást jelent a jelenlegi jogalaphoz képest, mivel az elemekről szóló 2006/66/EK irányelv az EKSz 175. cikkén (jelenleg az EUMSZ 191. cikke) és az EKSz 95. cikkén (jelenleg az EUMSZ 114. cikke) alapult a termékekkel kapcsolatos meghatározott rendelkezések tekintetében. A javaslat foglalkozik számos, az egységes piac működésével kapcsolatos, kulcsfontosságú problémával. Ezek a következők: (i) a piacon forgalomba hozott elemek számára egyenlőtlen versenyfeltételek, mivel a vonatkozó szabályokat értelmezni kell; (ii) az újrafeldolgozó piacok működését gátló akadályok; (iii) az elemekről szóló irányelv nem egységes végrehajtása; (iv) nagyszabású beruházások sürgető fontossága a változó piacra való reagálás érdekében; (v) a méretgazdaságosság szükségessége; valamint (vi) egy stabil és teljes mértékben harmonizált szabályozási keret iránti igény. Ugyanakkor számos környezetvédelmi probléma is felvetődik az elemek gyártásával, használatával és életciklus végi kezelésével kapcsolatban. Azok a környezetvédelmi problémák, amelyekre nem vonatkoznak közvetlenül az uniós környezetvédelmi vívmányok, és ezért szabályozási beavatkozást igényelnek, mind kapcsolatba hozhatók az egységes piaci működésével. Az egyik ilyen probléma az elemekben lévő veszélyes anyagok környezetre gyakorolt káros hatása, amikor azokat nem ártalmatlanítják megfelelően. Ez a probléma megoldható lenne a hordozható elemek megfelelő gyűjtésével és újrafeldolgozásával. Az egyik oka annak, hogy a hordozható elemek begyűjtésének szintje olyan alacsony, az, hogy a gyűjtőrendszerek létrehozása költségekkel jár, az egységes piac pedig nem biztosítja „a szennyező fizet” elv megfelelő és összehangolt végrehajtását. Az optimálistól elmaradó gyűjtési szintek az üzleti nyereségesség szempontjából is problémásak. Ez azért van, mert az újrafeldolgozási technológiák tőkeigényesek, így jelentős méretgazdaságosságot kívánnak meg, bizonyos esetekben az EU nemzeti piacain túlmenően is. Egy másik probléma az, hogy nem kerül sor az elemek teljes környezeti hatásának csökkentésére az elemértéklánc körforgásos jellegének fokozásával. A probléma fő oka ebben az esetben is egy piaci hiányosság. Az ösztönzők (és az információk) nincsenek összehangolva az értéklánc különböző szereplői között. A másodszor felhasznált, elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek piacán pedig hiányzik a jogbiztonság a használt elemek hulladékstátuszát illetően, és nem állnak rendelkezésre megfelelő információk az elemek viselkedésének előrejelzéséhez. A javaslat célja ezért egységes szabályok végrehajtásának biztosítása a gazdasági szereplők számára az egységes piacon, valamint a verseny torzulásának megakadályozása. Az intézkedések az alábbiak további összehangolását eredményezik majd: (i) az Unió piacán forgalomba hozott elemekre vonatkozó termékkövetelmények; valamint (ii) a gazdasági szereplők által nyújtott hulladékgazdálkodási szolgáltatások szintje. A javaslat továbbá követelményeket határoz meg a másodlagos nyersanyagok piaca megfelelő működésének biztosítása érdekében, miközben megelőzi és csökkenti az elemek gyártásából és használatából (valamint azok életciklus végi kezeléséből, beleértve az újrafeldolgozást is) származó környezeti hatásokat. Ezzel elősegíti egy körforgásos elem-iparág létrehozását egész Európában, és megakadályozza az esetlegesen eltérő nemzeti megközelítésekből adódó széttagoltságot. Az elemek gyártása és használata, valamint az e mögött álló értéklánc kezelése több területet érintő kérdések, amelyek számos szakpolitikai terület számára jelentőséggel bírnak. Ezért a belső piaci célkitűzésekre irányuló törekvéseken túl a javaslat hozzájárul a környezettel, a közlekedéssel, az éghajlat-politikával, az energiával és a nemzetközi kereskedelemmel kapcsolatos célok eléréséhez is. A javasolt intézkedések hatásvizsgálata rámutat arra, hogy az esetek többségében a belső piaci célkitűzések az elsődlegesek, a környezeti előnyök pedig kiegészítő jellegűek. Ennélfogva helyénvaló az EUMSZ 114. cikkének egyedüli jogalapként történő alkalmazása. •Szubszidiaritás (nem kizárólagos hatáskör esetén) Egyértelműen hozzáadott értéket jelent az elemek teljes életciklusára kiterjedő, uniós szintű, közös követelmények meghatározása. A belső piacon történő értékesítés céljából alapvetően fontos annak a biztosítása, hogy a gyártókra, az importőrökre és általában a gazdasági szereplőkre harmonizált követelmények vonatkozzanak, amelyeket teljesíteni kell (i) az elemek uniós piacon történő forgalomba hozatala során, valamint (ii) az egységes piacon az ügyfeleknek nyújtott tájékoztatás során. Az újrafeldolgozók számára lehetővé kell tenni, hogy egységes követelmények mellett működhessenek, amelyek az egész Unióban egyformán vonatkoznak minden újrafeldolgozást végző vállalkozásra. Az összehangolt szabályok meghatározására irányuló uniós szintű beavatkozás elmaradása esetén a nemzeti szintű beavatkozás a gazdasági szereplőkre vonatkozó eltérő követelményekhez vezetne. Egy fenntartható elemértéklánc létrehozása tőkeigényes, és olyan mértékű méretgazdaságosságot kíván, ami meghaladja a nemzeti gazdaságok képességeit. Ennek eléréséhez az összes tagállamra kiterjedő harmonizált és jól működő egységes piacra van szükség, ahol az elemértéklánc valamennyi gazdasági szereplőjére ugyanazok a szabályok vonatkoznak. Ezenfelül közös szabályokra van szükség a körforgásos gazdaságra való átállás érdekében, ami hozzájárul majd innovatív és fenntartható európai üzleti modellek, termékek és anyagok támogatásához. Ezek a célkitűzések nem határozhatók meg úgy, hogy a tagállamok egymástól elszigetelten cselekszenek: tekintettel a szükséges fellépés mértékére, ez uniós szinten jobban megvalósítható. Az egységes uniós fellépés ezért indokolt és szükséges. •Arányosság A javasolt intézkedések nem haladják meg azt a mértéket, ami a körforgásos gazdaságban végrehajtandó nagyszabású beruházások ösztönzéséhez szükséges szabályozási biztonság megteremtéséhez kell, miközben biztosítják az emberi egészség és a környezet magas szintű védelmét. Általában véve a javasolt szakpolitikai alternatíva fokozatos változás elérése a meglévő szabályozási és intézményi kerethez (vagyis az elemekről szóló jelenlegi irányelvhez) képest. Az értéklánc korábbi szakaszait illetően, amelyekre vonatkozóan jelenleg nem létezik uniós jogszabály, a javasolt változtatások többnyire a tájékoztatás és az alapvető követelmények szintjén vannak az elemek uniós piacon történő forgalomba hozatala vonatkozásában. Egyes javasolt szakpolitikai alternatívák tekintetében a hatásvizsgálat arra a megállapításra jutott, hogy a lépésenkénti megközelítés biztosítaná leginkább az arányosság elvének érvényesítését. Ezért a javaslat a célkitűzések és a követelmények fokozatos növelését tartalmazza számos terület vonatkozásában. Ez a helyzet áll fenn például az újratölthető ipari elemek teljesítményére és tartósságára vonatkozó követelmények esetében. Ez a rendelkezés első lépésként tájékoztatási kötelezettséget foglal magában; a vonatkozó minimális értékeket pedig csak akkor kell meghatározni, amikor már több információ áll rendelkezésre. •A jogi aktus típusának megválasztása

Az elemekről szóló irányelv értékelése, valamint a hatásvizsgálatot megelőző elemzés rámutatott arra, hogy a harmonizáció legjobban rendelet útján hajtható végre, nem pedig irányelvvel a korábbi korlátozottabb megközelítés szerint. A hulladékgyűjtésre és hulladékhasznosításra vonatkozó eltérő nemzeti intézkedések inkoherens szabályozási keretet eredményeztek a gazdasági szereplők és a gyártók számára. Ezek az eltérő nemzeti szabályozási keretek formájában megjelenő akadályok csak a gyűjtési és hasznosítási folyamatok és a kapcsolódó feladatok szervezésére vonatkozó részletesebb, összehangolt szabályokkal küzdhetők le. Ezeknek a részletes és összehangolt szabályoknak olyan követelményeket kell tartalmazniuk, amelyek közvetlenül a vállalkozásokra alkalmazandók. Egy rendelet közvetlen követelményeket határoz meg minden szereplő számára, biztosítva ezáltal a szükséges jogbiztonságot és egy teljes mértékben integrált piac létrehozásának a lehetőségét az egész Unióra kiterjedően. Egy rendelet továbbá biztosítja, hogy a kötelezettségeket egyidejűleg és egyformán hajtsák végre mind a 27 tagállamban. Ez a jogi aktus továbbá számos megbízást határoz meg a Bizottság számára végrehajtási intézkedések kidolgozására. Ezek a végrehajtási intézkedések lehetővé teszik a Bizottság számára a rendelet további pontosítását, amennyiben erre szükség van, a közös szabályok kellő időben történő meghatározása érdekében. Ezenfelül a rendelet az átültetési folyamat során csökkenti a határidőkkel kapcsolatos bizonytalanságokat, amelyek jellemzően felmerülnek egy irányelvvel összefüggésben, egy olyan területen, ahol az idő és a jogbiztonság kulcsfontosságú tényezők a piac méretének várható növekedése és általában a piaci dinamikák változása miatt. 3.AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI •A jelenleg hatályban lévő jogszabályok utólagos értékelése / célravezetőségi vizsgálata 2019 áprilisában a Bizottság közzétette az elemekről szóló irányelv értékelését a Bizottság minőségi jogalkotásra vonatkozó iránymutatásával összhangban, figyelembe véve az elemekről szóló irányelv 23. cikkében foglalt előírásokat. Az értékelés legfontosabb megállapításainak összegzését a hatásvizsgálat 6. melléklete tartalmazza, és azok felhasználásra kerültek az elemzés során is (különösen a probléma meghatározásáról szóló részben). Ez a szakpolitikai javaslat olyan intézkedéseket tartalmaz, amelyek az elemekről szóló irányelv értékelésében meghatározott területekre irányulnak, ahol a harmonizáció hiánya vagy a nem kellőképpen részletezett rendelkezések eltérő eredményekhez vezetnek az egységes piacon. Ezek torzítják az egyenlő versenyfeltételeket, mivel nem biztosítják az egyértelműséget és a költséghatékonyságot (pl. gyártói felelősségi rendszerek). A javaslat továbbá számos olyan intézkedést tartalmaz, amelyek biztosítják, hogy a szabályozási környezet naprakész és alkalmas legyen olyan technológiai újdonságok kezelésére, mint például az elektromos meghajtású gépjárművekben, elektromos kerékpárokban és elektromos rollerekben használt elemek, vagy az ipari elemek másodszori felhasználásának lehetősége. •Konzultációk az érdekelt felekkel A minőségi jogalkotásra vonatkozó iránymutatással összhangban több konzultációs tevékenységre került sor. E konzultációs tevékenységek rövid leírását az alábbi pontok tartalmazzák. ·Az elemek fenntarthatósági követelményeire vonatkozó szabályozási kezdeményezés előkészítésének részeként a Belső Piaci, Ipar-, Vállalkozás- és Kkv-politikai Főigazgatóság szervezésében első konzultációs fordulóra került sor 2019. június és november között. Ez magában foglalt egy nyilvános konzultációt, melynek során 180 hozzászólás érkezett be, valamint az érdekelt felekkel két megvalósíthatósági tanulmány megállapításairól folytatott három nyilvános megbeszélést. ·A politikai döntést követően, mely szerint egyetlen jogi aktus váltja fel az elemekről szóló irányelvet, és magában foglalja az újratölthető elemekre vonatkozó fenntarthatósági követelményeket, amelyeken a Belső Piaci, Ipar-, Vállalkozás- és Kkv-politikai Főigazgatóság már 2018 közepe óta dolgozott, 2020. február és május között sor került a konzultációs tevékenységek második fordulójára. A második forduló a következőket foglalta magában: –az elemértéklánc képviselőivel, fogyasztókkal és környezetvédelmi szervezetekkel folytatott célzott interjúk; –a vállalkozások körében végzett felmérés (gyártók, hulladékgazdálkodási üzemeltetők és újrafeldolgozók); –a kutatási és innovációs projektek (amelyek finanszírozására a Horizont 2020 és a LIFE program keretében kerül sor) képviselői körében végzett felmérés; –ágazati találkozók az érdekelt felekkel; –a tagállamok szakértői csoportjával folytatott megbeszélés. ·A javasolt rendeletre vonatkozó bevezető hatásvizsgálat közzétételére 2020. május 28-án került sor, a visszajelzések benyújtására rendelkezésre álló időszak pedig 2020. július 9-én ért véget. Összesen 103 válasz érkezett, amelyek többségükben támogatták az érdekelt felek által a folyamat korábbi szakaszaiban (például az érdekelt felekkel folytatott célzott konzultációk során) vázolt álláspontokat. Összességében a konzultációs tevékenységek rámutattak arra, hogy a nyilvánosság körében általánosan elismert, hogy szükség van a teljes elemértékláncra integrált módon kiterjedő szabályozási kezdeményezésre. A nyilvános konzultációkon részt vevő érdekelt felek általában elismerték, hogy technológiai, gazdasági és társadalmi változások indokolják az elemekre vonatkozó új szabályozási keret megteremtését. Az érdekelt felek egyetértettek továbbá abban, hogy szükség van a meglévő szabályok jobb összehangolására, valamint az elemek teljes életciklusára kiterjedő uniós keretre. Elmondták, hogy ennek a keretnek közös és szigorúbb fenntarthatósági szabályokat kell tartalmaznia az elemekre, az alkatrészekre, a hulladékelemekre és az újrafeldolgozott anyagokra vonatkozóan, olyan egyértelmű és közös szabályok létrehozása érdekében, amelyek garantálják az EU egységes piacának működését. Az iparági képviselők által ismertetett legfontosabb igények a következők voltak: (i) stabil szabályozási keret, amely biztosítja a beruházások biztonságát; (ii) egyenlő versenyfeltételek, amelyek lehetővé teszik az elemek fenntartható gyártását; és (iii) az újrafeldolgozó piacok hatékony működése a jó minőségű másodlagos nyersanyagok rendelkezésre állásának javítása érdekében. A civil társadalom képviselői által kifejtett fő aggályok között szerepelt a fenntartható beszerzés, valamint a körforgásos gazdaság fő elveinek az elemértéklánc tekintetében történő alkalmazása iránti igény. Az érdekelt felekkel folytatott konzultációkból levont részletes következtetéseket a hatásvizsgálat 2. melléklete és 9. melléklete tartalmazza.

•Szakértői vélemények beszerzése és felhasználása A különböző lehetőségek elemzésének alátámasztása érdekében a Bizottság több támogatási szerződést ítélt oda külső szakértőknek, többek között a következőkre: ·az elemekre vonatkozó jelenlegi uniós keret hiányosságai kezelésére irányuló intézkedések megvalósíthatóságát értékelő tanulmány; ·konkrét témákkal (másodszori felhasználás, korlátozások, betétdíjas rendszerek, stb.) foglalkozó tanulmány; ·előkészítő tanulmány a belső tárolóval rendelkező újratölthető elektrokémiai elemek környezettudatos tervezéséről és energiacímkézéséről; ·nyomon követő megvalósíthatósági tanulmány a fenntartható elemekről; ·hatásvizsgálat a belső tárolóval rendelkező újratölthető elektrokémiai elemek környezettudatos tervezéséről és energiacímkézéséről. Ezek a szakértők szorosan együttműködtek a Bizottsággal a tanulmány különböző szakaszai során. E támogató tanulmányok mellett további szakértői vélemények beszerzésére szakirodalmi kutatás és az érdekelt felekkel folytatott konzultációk során beérkezett válaszok alapján került sor. •Hatásvizsgálat A javaslat hatásvizsgálaton alapul. A Szabályozói Ellenőrzési Testület 2020. június 24-én kiadott kedvezőtlen véleményében foglalt észrevételek kezelését követően a hatásvizsgálat 2020. szeptember 18-án bizonyos fenntartások mellett kedvező véleményt kapott. Végleges véleményében a Testület további részleteket kért főként az alapforgatókönyvre és a szakpolitikai alternatívák összetételére vonatkozóan. A hatásvizsgálat 13 intézkedést tartalmaz az alábbi problémák kezelésére: (i) a fenntartható elemekre irányuló gyártási kapacitásba való beruházásokhoz ösztönzést nyújtó keretfeltételek hiánya; (ii) az újrafeldolgozó piacok optimálistól elmaradó működése; és (iii) az uniós környezetvédelmi jog hatályán kívül eső társadalmi és környezeti kockázatok. A 13 intézkedés az alábbiakon alapul: (i) az elemekről szóló irányelv értékeléséből származó elemzés; (ii) az ezzel a kezdeményezéssel kapcsolatban folytatott nyilvános konzultációk; (iii) különböző támogató tanulmányok; és (iv) politikai kötelezettségvállalások, mint például a zöld megállapodás. Ezek azt a tényt tükrözik, hogy komplex értéklánc mentén adott válaszokra van szükség. A 13 széles körű szakpolitikai intézkedés mindegyikén belül több alintézkedés jött szóba. Ezek az alintézkedések sok esetben egymás alternatívái (pl. a 3. intézkedés esetében a hordozható elemek begyűjtési célkitűzése vagy 65 % vagy pedig 75 % lehet, de nem mindkettő). Más esetekben az alintézkedéseket úgy tervezték meg, hogy azok halmozott és/vagy kiegészítő jellegűek lehetnek (pl. a 13. intézkedés esetében az ipari elemekhez szolgáló „elemútlevél” a tájékoztatási kötelezettség mellett működik). Ezen alintézkedések mindegyikének megfelelő részletességű elemzését tartalmazza a hatásvizsgálat 9. melléklete, kitérve azok hatásaira is a szabályozás nélküli forgatókönyvhöz képest. Az elemzés megkönnyítése érdekében az alintézkedéseket négy fő szakpolitikai lehetőség szerint csoportosítottuk, amelyeket aztán összevetünk a szabályozás nélküli forgatókönyvvel. Ezt a négy lehetőséget az alábbiakban mutatjuk be. ·1. lehetőség, szabályozás nélküli forgatókönyv: ez az alternatíva változatlan formában megtartja az elemekről szóló irányelvet, amely többnyire az elemek életciklusa végéhez kapcsolódó szakaszra terjed ki. Az értéklánc korábbi szakaszait illetően jelenleg nincs érvényben uniós jogszabály, így ez változatlan marad. E lehetőséggel kapcsolatban további részletek az alapforgatókönyvre vonatkozó 5. szakaszban és a 9. mellékletben találhatók. ·2. lehetőség, közepes ambíciószint: ez az alternatíva az elemekről szóló irányelvre épül, de fokozatosan erősíti és emeli az ambíciószintet. Az értéklánc korábbi szakaszait illetően, amelyekre vonatkozóan jelenleg nincs uniós jogszabály, a javasolt változtatás tájékoztatási és alapvető követelmények bevezetése az elemek uniós piacon történő forgalomba hozatalának feltételeként. ·3. lehetőség, magas ambíciószint: ez a megközelítés valamivel diszruptívabb jellegű, de még mindig a műszaki megvalósíthatóság keretein belül van. Magában foglalja például meghatározott határidőn belül teljesítendő határértékek és küszöbértékek megállapítását. ·4. lehetőség, nagyon magas ambíciószint: a jelenlegi szabályozási keretet és a jelenlegi üzleti gyakorlatokat jelentősen meghaladó intézkedéseket foglal magában. Az 1. táblázat tartalmazza a szakpolitikai alternatívákban foglalt különböző alintézkedések áttekintését. A hatásvizsgálat alapján előnyben részesített lehetőséget zöld színnel emeltük ki. A Bizottság által előnyben részesített lehetőség a 2. lehetőség és a 3. lehetőség kombinációja. A választott kombináció kiegyensúlyozott megközelítést biztosít az eredményesség (a célkitűzések elérése) és a hatékonyság (költséghatékonyság) szempontjából. Az előnyben részesített lehetőség megkönnyíti az EU reagálását a gyorsan változó piaci feltételekre, és ambiciózusan támogatja az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság felé történő átállást, túlzott költségek vagy zavar kockázata nélkül.

1. táblázat: Előnyben részesített lehetőség Intézkedések 2. lehetőség – közepes ambíciószint 3. lehetőség – magas ambíciószint 4. lehetőség – nagyon magas ambíciószint 1. Besorolás és meghatározás Az elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek új kategóriája 5 kg-os súlyhatár a hordozható és az ipari elemek megkülönböztetéséhez Hordozható elemek begyűjtési arányának meghatározására szolgáló, begyűjthető elemeken alapuló új számítási módszer / 2. Ipari elemek másodszori felhasználása Az első felhasználás végén a használt elemek hulladéknak számítanak (kivéve újrafelhasználás esetén). Az újrapozicionálás hulladékkezelési műveletnek számít. Az újrapozicionált (másodszor felhasznált) elemek új termékeknek számítanak, amelyeknek forgalomba hozatalukkor meg kell felelniük a termékkövetelményeknek Az első felhasználás végén a használt elemek nem hulladékok. Az újrapozicionált (másodszor felhasznált) elemek új termékeknek számítanak, amelyeknek forgalomba hozatalukkor meg kell felelniük a termékkövetelményeknek. Kötelező alkalmasság másodszori felhasználásra 3. Hordozható elemek begyűjtési aránya 65 %-os begyűjtési célkitűzés 2025-ben 70 %-os begyűjtési célkitűzés 2030-ben 75 %-os begyűjtési célkitűzés 2025-ben 4. Gépjárműelemek és ipari elemek begyűjtési aránya Gépjárműelemekre, elektromos meghajtású gépjárműben használt elemekre és ipari elemekre vonatkozó új jelentéstételi rendszer Könnyű szállítóeszközöket működtető elemekre vonatkozó begyűjtési célkitűzés Ipari elemekre, elektromos meghajtású gépjárműben használt elemekre és gépjárműelemekre vonatkozó konkrét begyűjtésicélkitűzés 5. Újrafeldolgozási hatékonysági mutatók és anyaghasznosítás Lítiumion-elemek, valamint Co, Ni, Li, Cu: Lítiumion-elemek újrafeldolgozási hatékonysága: 65 % 2025-re Anyaghasznosítási arányok Co, Ni, Li, Cu esetében: 90 %, 90 %, 35 %, illetve 90 % 2025-ben Savas ólomelemek és ólom: Savas ólomelemek újrafeldolgozási hatékonysága: 75 % 2025-re Anyaghasznosítás ólom esetében: 90 % 2025-ben Lítiumion-elemek, valamint Co, Ni, Li, Cu: Lítiumion-elemek újrafeldolgozási hatékonysága: 70 % 2030-ra Anyaghasznosítási arányok Co, Ni, Li, Cu esetében: 95 %, 95 %, 70 %, illetve 95 % 2030-ban Savas ólomelemek és ólom: Savas ólomelemek újrafeldolgozási hatékonysága: 80 % 2030-ra Anyaghasznosítás ólom esetében: 95 % 2030-ra / 6. Ipari elemek és elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek karbonlábnyoma Kötelező nyilatkozat a karbonlábnyomról Karbonlábnyom-teljesítményosztályok és maximális szén-dioxid-küszöbértékek az elemekre vonatkozóan, mint a forgalomba hozatal feltétele / 7. Újratölthető ipari elemek és elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek teljesítménye és tartóssága Teljesítményre és tartósságra vonatkozó tájékoztatási követelmények Ipari elemek teljesítményére és tartósságára vonatkozó minimális követelmények, mint a forgalomba hozatal feltétele / 8. Nem újratölthető hordozható elemek Hordozható primer elemek teljesítményére és tartósságára vonatkozó műszaki paraméterek Általános rendeltetésű hordozható primer elemek fokozatos kivezetése Primer elemek teljes kivezetése 9. Ipari elemek, elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek és gépjárműelemek újrafeldolgozott tartalma Kötelező nyilatkozat az újrafeldolgozott tartalom szintjéről, 2025-ben Újrafeldolgozott tartalom kötelező szintjei 2030-ban és 2035-ben / 10. Kiterjesztett gyártói felelősség Kiterjesztett gyártói felelősségi kötelezettségekre vonatkozó egyértelmű előírások ipari elemek tekintetében Gyártói felelősségi rendszerekre vonatkozó minimumszabályok / / 11. Hordozható elemekre vonatkozó tervezési követelmények Eltávolíthatóságra vonatkozó szigorúbb kötelezettség Cserélhetőségre vonatkozó új kötelezettség Interoperabilitásra vonatkozó követelmény 12. Információszolgáltatás Alapvető információk nyújtása (címkék, műszaki dokumentáció formájában vagy online) Specifikusabb információk nyújtása végfelhasználók és gazdasági szereplők számára (szelektív hozzáféréssel) Elemekre vonatkozó elektronikus adatcsererendszer, valamint útlevélrendszer létrehozása (csak ipari elemek és elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek számára) / 13. A kellő gondosság elvének megfelelő ellátási lánc ipari elemekben és elektromos meghajtású gépjárműben használt elemekben lévő nyersanyagok tekintetében A kellő gondosság elvének megfelelő ellátási lánccal kapcsolatos önkéntes eljárások A kellő gondosság elvének megfelelő ellátási lánccal kapcsolatos kötelező eljárások / Jelmagyarázat: zöld szín = előnyben részesített lehetőség; világoszöld szín = előnyben részesített lehetőség, felülvizsgálati záradék függvényében. A besorolásra és meghatározásra irányuló 1. intézkedés célja az elemek kategóriáira vonatkozó jelenlegi rendelkezések pontosítása és aktualizálása a legújabb technikai fejlesztéseknek megfelelően (2. lehetőség). Az elemekről szóló jelenlegi irányelvben foglalt bizonyos rendelkezések adminisztratív jellegű módosításai javítanák több más rendelkezés hatékonyságát, anélkül, hogy jelentős gazdasági költségeket vagy adminisztratív terhet eredményeznének. Az érdekelt felek azt nyilatkozták, hogy teljes mértékben elfogadják ezt az intézkedést. Javasoljuk a begyűjtési arányok „begyűjthetőség” alapján történő meghatározására szolgáló új módszertan létrehozása lehetőségének (3. lehetőség) újraértékelését felülvizsgálati záradék révén. Az ipari elemek és az elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek másodszori felhasználására vonatkozó 2. intézkedés tekintetében a 2. és a 3. lehetőségből származó gazdasági és környezeti előnyök egyenértékűek lennének (azonos szintű piaci térnyerést feltételezve), elismerve azt, hogy átfedések vannak egyfelől az elemek másodszori felhasználása, másfelől pedig az újrafeldolgozás fejlesztésének előmozdítása között. A 3. lehetőség esetén – amely szerint a használt elemek nem feltétlenül lennének hulladéknak tekintendők az első felhasználás végén (és csak akkor lennének hulladéknak tekintendők, amikor a tulajdonos úgy dönt, hogy megválik az elemtől) – az igazgatási költségek jelentős mértékben alacsonyabbak, mint a 2. lehetőség esetében. A hatásértékelésben a 3. lehetőséget jelölték meg előnyben részesített lehetőségként, azzal az indokkal, hogy az ösztönözné leginkább a másodszori felhasználásra szánt elemek piacának fejlődését, és azt támogatták az érdekelt felek is. A 2. lehetőség esetén – amely szerint az elemek hulladékká válnak – további költségek keletkeznének a veszélyes hulladék kezeléséhez szükséges engedélyek miatt, ami különösen aggasztó problémát jelentett az érdekelt felek számára. Így ez a lehetőség korlátozhatja a másodszori felhasználásra szánt elemek piacának a fejlődését, mivel a költségek magasabbak. A Bizottság megállapította, hogy a továbblépés legmegfelelőbb módja a 2. lehetőség és a 3. lehetőség kombinációja, amely alapján sor kerül a hulladékstátusz megszűnésére vonatkozó konkrét kritériumok meghatározására – beleértve az állapotellenőrzést is –, amelyeket az elemeknek teljesíteniük kell ahhoz, hogy újrapozicionálásra vagy újragyártásra kerüljenek. E megközelítés – amelyet a kiterjesztett gyártói felelősségre vonatkozó követelmények támogatnak – célja az elemek újrapozicionálásának és újragyártásának az ösztönzése, valamint ezzel egyidejűleg annak biztosítása, hogy a hulladékelemek megfelelő kezelésen essenek át az EU hulladékokra vonatkozó jogszabályaival és a nemzetközi megállapodásokkal összhangban. A hordozható elemek begyűjtési arányára vonatkozó 3. intézkedés tekintetében az előnyben részesített lehetőség a 2. lehetőség – 65 %-os begyűjtési célkitűzés 2025-ben –, valamint a 3. lehetőség – 70 %-os begyűjtési célkitűzés 2030-ban. E lehetőségek becsült költsége 1,09 EUR/fő/év, illetve 1,43 EUR/fő/év körül van, amelynek finanszírozására a kiterjesztett gyártói felelősség mechanizmusán kerül sor. A begyűjtési célkitűzések alapforgatókönyvhöz képest való megemelésének két oka van. Az egyik ok a környezeti előnyök nem lineáris növekedése, a lítiumion-elemek fokozott gyűjtése miatt. A másik ok pedig az, hogy a tapasztalatok szerint a méretgazdaságosságból és a hatékonyságból nyereség származik. Általánosan elfogadott elv szerint az érdekelt felek elfogadják a magasabb begyűjtési célkitűzéseket, amennyiben azok reálisak, és elegendő idő áll rendelkezésükre a célkitűzések teljesítéséhez. Nem ez a helyzet azonban a 4. lehetőség – 75 %-os begyűjtési célkitűzés 2025-ben – esetében. A 4. intézkedés tekintetében az előnyben részesített lehetőség a 2. lehetőség, a gépjárműelemekre és az ipari elemekre vonatkozó új jelentéstételi rendszer. Ez az intézkedés várhatóan nem eredményez jelentős gazdasági költségeket vagy adminisztratív terhet, viszont a begyűjtési arányok növekedésével jár. A 3. lehetőség – külön begyűjtési célkitűzés a könnyű szállítóeszközökben használt elemek vonatozásában – várhatóan a begyűjtési arányok jelentős növekedéséhez vezet. Mivel azonban előbb szükség van a „begyűjthetőségre” vonatkozó módszertan kidolgozására, javasoljuk ennek a lehetőségnek az újraértékelését felülvizsgálati záradék révén. Az újrafeldolgozási hatékonysági mutatókra és az anyaghasznosításra vonatkozó 5. intézkedés tekintetében az előnyben részesített lehetőség a 2. lehetőség, ami megnöveli a célkitűzéseket a savas ólomelemek vonatkozásában, valamint a 3. lehetőség, ami új célkitűzéseket vezet be a lítiumion-elemek, valamint a kobalt, a nikkel, a lítium és a réz vonatkozásában. A 2. lehetőség 2025-re vonatkozó célkitűzéseket határoz meg annak alapján, hogy jelenleg mi az, ami megvalósítható, míg a 3. lehetőség 2030-ra vonatkozó célkitűzéseket határoz meg annak alapján, hogy a jövőben mi lesz megvalósítható. Mivel számos változó esetében nagy fokú bizonytalanság áll fenn, nehéznek bizonyult e lehetőségek gazdasági és környezeti hatásának a számszerűsítése. A modellezett becslések azt mutatják, hogy még a legkonzervatívabb feltételezések esetén is kedvező lenne a hatás. Az elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek karbonlábnyomára vonatkozó 6. intézkedés esetében az előnyben részesített lehetőség a 2. lehetőség, ami kötelező nyilatkozattételt foglal magában, idővel kiegészülve a 3. lehetőséggel, ami karbonlábnyom-teljesítményosztályokat és maximális küszöbértékeket határoz meg az elemek uniós piacon történő forgalomba hozatalának feltételeként. Mindjárt a 3. lehetőség bevezetése hatékonyabb lenne, mint a 2. lehetőség, de több időre van szükség a szükséges információs és módszertani keret befejezéséhez. A 2. lehetőség azonban lehetővé teszi a 3. lehetőség keretében tervezett intézkedések fokozatos bevezetését. Ezen intézkedések célja, hogy hozzájáruljanak ahhoz a célkitűzéshez, hogy az Unió 2050-re klímasemleges legyen, valamint az éghajlatváltozás elleni küzdelemhez, a tisztább és versenyképesebb Európát szolgáló, körforgásos gazdaságra vonatkozó új cselekvési tervben foglaltak szerint. A szén-dioxid-küszöbértékeket megállapító, felhatalmazáson alapuló jogi aktust külön hatásvizsgálat támasztja alá. Az újratölthető ipari elemek és elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek teljesítményére és tartósságára vonatkozó 7. intézkedés esetében a 2. lehetőség az előnyben részesített lehetőség, amely rövid távon tájékoztatási kötelezettségeket vezet be. Ez elősegítené az elemek teljesítmény- és tartóssági jellemzői kiszámításának és rendelkezésre állásának összehangolását, és lehetővé tenné a fogyasztók és a vállalkozások számára, hogy tájékozottan hozhassák meg döntéseiket. Mihelyt rendelkezésre állnak a szükséges információk, és véget ér a szabványosítási munka, lehetőség lesz a teljesítményre vonatkozó minimumkövetelmények bevezetésére (3. lehetőség). A Bizottság megállapította, hogy ez a lehetőség hosszú távon hatékonyabb abból a szempontból, hogy elősegíti a piac átállását jobb teljesítményű elemekre, ezáltal pedig kisebb környezeti hatás felé történő elmozdulást vált ki. A nem újratölthető hordozható elemekre vonatkozó 8. intézkedés esetében a 2. lehetőség az előnyben részesített lehetőség, vagyis az elektrokémiai teljesítményre és a tartósságra vonatkozó paraméterek meghatározása az erőforrások és az energia nem hatékony felhasználásának minimalizálása érdekében. Ezeket a paramétereket a címkézési követelmények is figyelembe veszik, amelyekkel a 12. intézkedés foglalkozik, a fogyasztóknak az elemek teljesítményével kapcsolatban történő tájékoztatása érdekében. A 3. és a 4. lehetőséget illetően az állapítható meg, hogy jelenleg nem áll rendelkezésre elegendő bizonyíték a nem újratölthető elemek részleges vagy teljes kivezetése hatékonyságának és megvalósíthatóságának az igazolásához. A nem újratölthető elemek gyártói és újrafeldolgozói ellenzik ezt a két ambiciózusabb lehetőséget. A 9. intézkedés tekintetében egyaránt előnyben részesített lehetőség a 2. lehetőség – az újrafeldolgozott tartalomra vonatkozó kötelező nyilatkozattétel rövid távú bevezetése – és a 3. lehetőség – kötelező célkitűzések meghatározása az újrafeldolgozott lítium-, kobalt-, nikkel- és ólomtartalomra vonatkozóan 2030-ra és 2035-re. A két lehetőség kiegészíti egymást, és hozzájárul egy kiszámítható jogi keret biztosításához, ami arra ösztönzi a piaci szereplőket, hogy fektessenek be olyan újrafeldolgozási technológiákba, amelyek kifejlesztésére egyébként nem kerülne sor, mert azok a költségek tekintetében nem versenyképesek az elsődleges nyersanyagok előállításával. A kiterjesztett gyártói felelősségre és a gyártói felelősségi rendszerekre vonatkozó 10. intézkedés esetében nem javasolt a magas ambíciószintű lehetőség, mert az többnyire az elemekről szóló irányelv keretében már meglévő rendelkezések pontosítását foglalja magában. A javasolt intézkedés egyenlő versenyfeltételeket biztosítana a jelenleg ipari elemekként besorolt, elektromos meghajtású járműben használt elemek és ipari elemek kiterjesztett gyártói felelősségi rendszerei, valamint a hordozható elemek gyártói felelősségi rendszerei számára. Ennek az intézkedésnek a gazdasági költségei várhatóan elhanyagolhatók lesznek, és azokat nagymértékben ellensúlyozzák a megnövekedett begyűjtési arányokból származó környezeti előnyök. A hordozható elemek tervezési követelményeire irányuló 11. intézkedés esetében az előnyben részesített lehetőség az elemek eltávolíthatóságára vonatkozó megerősített kötelezettség (2. lehetőség), valamint az elemek cserélhetőségére vonatkozó új kötelezettség (3. lehetőség). E lehetőségek gazdasági költségei elhanyagolhatók, ugyanakkor környezeti előnyökkel és erőforrás-megtakarítással járnak. Mindezt azzal érik el, hogy megkönnyítik az elemek, valamint azon készülékek újrahasználatát, megjavítását és újrafeldolgozását, amelyekbe azok be vannak építve. A megbízható információk nyújtására vonatkozó 12. intézkedés esetében a 2. lehetőség és a 3. lehetőség kombinációját kell előnyben részesíteni. A 2. lehetőség – amely nyomtatott és online címkézési rendszert vezet be az alapvető és személyre szabottabb információk nyújtásához – az előnyben részesített lehetőség, mert az elősegítené a fogyasztók és a végfelhasználók jobb tájékoztatását, és a piacot környezetbarátabb elemek felé történő elmozdulásra ösztönözné. A 3. lehetőségben foglalt elvet – az elemekkel foglalkozó globális szövetség (Global Batteries Alliance) által javasolt elektronikus adatcsererendszer és elemútlevél – több globális szervezet elfogadja. Az elektronikus adatcsererendszer létrehozásának lesz egy egyszeri adminisztratív költsége, viszont hosszú távon egyszerűbb adminisztrációt és alacsonyabb végrehajtási költségeket fog eredményezni. Az elemútlevél továbbá lehetővé teszi a másodszori felhasználást végző üzemeltetők számára, hogy tájékozottan hozhassák meg döntéseiket, valamint az újrafeldolgozók számára, hogy jobban megtervezhessék műveleteiket és javíthassák az újrafeldolgozási hatékonysági mutatókat. A kellő gondosság elvének megfelelő nyersanyagokra irányuló 13. intézkedés esetében az előnyben részesített lehetőség a 3. lehetőség, vagyis a kötelező megközelítés. Megfelelő mértékű konszenzus alakult ki az érdekelt felek között a tekintetben, hogy ez a lehetőség hatékonyabb lenne az elemgyártáshoz szükséges bizonyos nyersanyagok kitermeléséhez, feldolgozásához és kereskedelméhez kapcsolódó társadalmi és környezeti kockázatok kezelése szempontjából. Ezt a lehetőséget a fenntartható vállalatirányításról szóló ágazatközi jogszabályokra vonatkozó javaslattal kapcsolatban folyamatban lévő munka fényében kell vizsgálni, amely javaslat előterjesztését a Bizottság 2021-ben tervezi. A hatásvizsgálat 3. melléklete összefoglaló áttekintést nyújt a költségekről és a hasznokról, különös tekintettel azok számszerűsítésére. •Célravezető szabályozás és egyszerűsítés A javasolt intézkedések hatása elhanyagolható az adminisztratív teher tekintetében.

Ez a szakpolitikai javaslat maximálisan kihasználja a digitalizációban rejlő lehetőségeket az adminisztratív költségek csökkentése érdekében. Például a 12. intézkedés javasolja az elemekre vonatkozó elektronikus adatcsererendszer létrehozását, amely információkat tartalmaz a piacon forgalomba hozott összes hordozható és ipari elemmodellről. A 12. intézkedés keretében minden egyes forgalomba hozott ipari elem és elektromos meghajtású gépjárműben használt elem számára elemútlevelet állítanának ki. Az adatcsere- és az útlevélrendszer kidolgozása is jelentős költségekkel jár a Bizottság és a vállalkozások számára egyaránt. Ugyanakkor azonban hatékony eszközt biztosít a tagállami hatóságok és a Bizottság számára a javasolt rendeletben szereplő kötelezettségek érvényre juttatásához, valamint piaci információs eszközt jelent a kötelezettségek jövőbeni felülvizsgálatához és finomításához. •Alapvető jogok A javaslatnak nincs hatása az alapvető jogok védelmére. 4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK A javaslat magában foglalja személyi állomány és pénz felhasználását adatok és szolgáltatások megvásárlásához. Bizonyos személyzeti követelmények várhatóan teljesülnek a Bizottság, a Közös Kutatóközpont (JRC) és az Európai Vegyianyag-ügynökség (ECHA) számára rendelkezésre álló előirányzatok keretében. A Bizottság humánerőforrás-igényeinek az adott főigazgatóság rendelkezésére álló, az intézkedés irányításához rendelt és/vagy az adott főigazgatóságon belül átcsoportosított személyzettel kell eleget tenni. Ezekhez a munkavállókhoz további személyi állomány csatlakozik majd, amelyet az irányító főigazgatóságnak ítélnek oda az éves elosztási eljárás során, a költségvetési korlátokat is figyelembe véve. A javaslat több cikket tartalmaz, amelyek részletezik a rendelet kiegészítése érdekében elvégzendő további munkafolyamatokat, amelyeket végrehajtási / felhatalmazáson alapuló jogi aktusok útján kell majd elfogadni 3–8 éves időkereten belül. Ezek a következőkre terjednek ki: a fenntarthatósági követelményeknek való megfelelés ellenőrzése; megfelelőség-ellenőrző rendszer; és hulladékgazdálkodás; tájékoztatás; és címkézés. Ezeknek a tervezett fellépéseknek a részletes felsorolása az alábbiakban található: ·a szabványosítási munka nyomon követése a CEN-ben / CENELEC-ben; ·egységes előírások kidolgozása az alábbiak tekintetében: (i) nem újratölthető hordozható elemek teljesítménye és tartóssága; (ii) újratölthető ipari elemek teljesítménye és tartóssága; és (iii) helyhez kötött elemes energiatáró rendszerek biztonsága; ·összehangolt számítási szabályok kidolgozásának a támogatása az alábbiak tekintetében: (i) a karbonlábnyomra vonatkozó nyilatkozat (ideértve a termék környezeti lábnyomára vonatkozó kategóriaszabályok (PEFCR) felülvizsgálatát elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek és újratölthető ipari elemek vonatkozásában); és (ii) a karbonlábnyom-teljesítményosztályok kiszámítása elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek és újratölthető ipari elemek vonatkozásában; ·összehangolt számítási szabályok kidolgozásának a támogatása az alábbiak tekintetében: (i) elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek és újratölthető ipari elemek újrafeldolgozott tartalma; (ii) újrafeldolgozási hatékonysági mutatók, (iii) hasznosított anyagok, valamint (iv) hulladékok osztályozása; ·hordozható elemek eltávolíthatóságára és cserélhetőségére vonatkozó iránymutatás kidolgozása; ·elektronikus adatcsererendszer létrehozása elektromos meghajtású gépjárműben használt elemekkel és újratölthető ipari elemekkel kapcsolatos információk benyújtásához; ·elemekre vonatkozó zöld közbeszerzési kritériumok kidolgozása; ·a 2000/532/EK bizottsági határozatban foglalt hulladékjegyzék módosítása; ·az elemekben használt anyagokra vonatkozó kockázatértékelés elvégzése és az azokkal kapcsolatos kockázatok kezelése; ·jelentéstételi kötelezettségek módosítása. A JRC kulcsfontosságú szerepet játszik abban, hogy támogatja a Bizottságot bizonyos szükséges műszaki munkák elvégzésében. Körülbelül 6,2 millió EUR kell a szükséges tanulmányok, valamint a JRC-vel kötött igazgatási megállapodás finanszírozásához a Bizottság támogatása érdekében az alábbi pontokban felsorolt munkafolyamatok során. ·Egységes előírások kidolgozása az alábbiak tekintetében: (i) általános felhasználású hordozható elemek teljesítménye és tartóssága; (ii) újratölthető ipari elemek és elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek teljesítménye és tartóssága, valamint (iii) helyhez kötött elemes energiatároló rendszerek biztonsága; ·Összehangolt szabályok kidolgozása az alábbiak tekintetében: (i) hordozható elemek elkülönített gyűjtése; (ii) karbonlábnyomra vonatkozó nyilatkozatok; (iii) a karbonlábnyom, az újrafeldolgozott tartalom és az újrafeldolgozási hatékonysági mutatók kiszámítása, valamint (iv) elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek és újratölthető ipari elemek karbonlábnyom-teljesítményosztályainak kiszámítása; ·A zöld közbeszerzési kritériumok elemzése (ideértve a közbeszerzésekben érdekelt felekkel folytatott konzultációt és a javasolt közbeszerzési szabályok jogi ellenőrzését);

·A hordozható elemek eltávolíthatóságára és cserélhetőségére vonatkozó iránymutatás támogatása; ·Az európai hulladékjegyzékbe történő, elemekere vonatkozó bejegyzések célzott módosításai kidolgozásának támogatása; ·Az általános felhasználású, nem újratölthető hordozható elemek fokozatos kivezetésének támogatása; ·A címkézésre vonatkozó követelmények támogatása; ·A zöld közbeszerzésre vonatkozó kritériumok kidolgozása. Az ECHA támogatja továbbá a Bizottságot az elemek anyagainak kezelésében és azok szabályozási korlátozásában a meglévő REACH tevékenységek részeként. Ehhez összesen kettő új, teljes munkaidős egyenértékben kifejezett ideiglenes alkalmazottra (AD 5–7. besorolási fokozat) van szükség az ECHA-nál (átlagos költség évi 144 000 EUR 7 éven át és azon túl). Szükség lesz továbbá egy teljes munkaidős egyenértékben kifejezett szerződéses alkalmazottra (szerződéses alkalmazott III. besorolási csoport, átlagos költség évi 69 000 EUR 3 éven át) a tudásbázis növelése, valamint egy megalapozott prioritás-meghatározási terv és munkaterv elősegítése érdekében. Ennek a munkatervnek egy tanulmányon kell alapulnia az ECHA jelenlegi ismereteinek bővítése érdekében arra vonatkozóan, hogy az elem-iparág hogyan kezeli a veszélyes vegyi anyagokat a jövőbeni szabályozási kockázatkezelés szempontjából releváns anyagok meghatározása céljából. A becslések szerint a tanulmány 400 000 EUR-ba fog kerülni (3 éven át) a kutatási igények egy részének kiszervezésével. A Belső Piaci, Ipar-, Vállalkozás- és Kkv-politikai Főigazgatóság becslései szerint a javasolt elektronikus adatcsererendszer kidolgozása az elemekre vonatkozó tájékoztatáshoz mintegy 10 millió EUR-ba fog kerülni. Egy 2021-ben induló megvalósíthatósági tanulmány is vizsgálni fogja, hogy milyen lenne a javasolt elektronikus adatcsererendszer legkedvezőbb architektúrája, és hogy annak milyen szolgáltatásokat kellene nyújtania. Az Európai Bizottság feladata lesz a rendelettel kapcsolatos tárgyalások lefolytatása, a rendelet általános végrehajtása, valamint a rendeletben előirányzott összes végrehajtási / felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadása. Ehhez a következőkre lesz szükség: (i) a JRC és az ECHA keretében végzett munka; és (ii) a rendes döntéshozatali folyamatok, ideértve az érdekelt felekkel folytatott konzultációt és a bizottsági eljárásokat. A jelenlegi pénzügyi szimulációk 2 teljes munkaidős egyenértékben kifejezett AD besorolású álláshelyen alapulnak, amelyek csak irányítási feladatok elvégzését foglalják magukban, vagyis (i) a rendelettel kapcsolatos tárgyalások lefolytatását és a rendelet általános végrehajtását; és (ii) a különböző előkészítő munkák elvégzését, valamint a másodlagos jogszabályok megfogalmazását, az elemekről szóló rendeletben javasolt határidők betartásával. A műszaki feladatot elvégezheti 1 teljes munkaidős egyenértékben kifejezett kirendelt nemzeti szakértő (tekintettel a várható ütemtervre), valamint szerződéses alkalmazottak. A 2 AD besorolású álláshely közül 1 átcsoportosításra került a Környezetvédelmi Főigazgatóságon belül. A Bizottságban a személyzeti költségek összesen 3 075 000 EUR-t tesznek ki a Bizottság személyzeti költségeire vonatkozó, a Költségvetési Főigazgatóság honlapján közzétett legfrissebb adatok alapján: https://myintracomm.ec.europa.eu/budgweb/en/pre/legalbasis/Pages/pre-040-020_preparation.aspx Megjegyzendő, hogy a pénzügyi kimutatásban szereplő adatok összhangban állnak a 2020 utáni többéves pénzügyi keretre vonatkozó javaslattal. A 2021–2029 közötti időszakban további erőforrásokra lesz szükség az alábbiak terén végzett munka előrehaladása érdekében: i. az elemek teljesítményére és tartósságára vonatkozó szabványok és egységes előírások kidolgozása; ii. összehangolt számítási szabályok kidolgozása a hordozható elemek elkülönített gyűjtése, a karbonlábnyomra vonatkozó nyilatkozattétel, a karbonlábnyom-teljesítményosztályok kiszámítása, valamint az újrafeldolgozott tartalom és az újrafeldolgozási hatékonysági mutatók kiszámítása vonatkozásában; iii. a hordozható elemek eltávolíthatóságára és cserélhetőségére vonatkozó iránymutatás kidolgozása; (iv) az elektronikus adatcseréhez kapcsolódó beadványok formátumainak meghatározása, valamint az azok fogadására szolgáló rendszerek kidolgozása; és (v) zöld közbeszerzési kritériumok kidolgozása. Ezzel összefüggésben a tanulmányokhoz és az igazgatási megállapodásokhoz szükséges erőforrásokat a LIFE program fedezi összesen mintegy 4,7 millió EUR értékben, valamint 10,7 millió EUR áll rendelkezésre az áruk és szolgáltatások belső piacának működése és fejlesztése keretében. A javaslat költségvetése folyó árakon szerepel, a költségvetés ECHA komponense kivételével, amely a fizetéseket évi 2 %-os növekedés figyelembevételével indexálta. Az ECHA-nak további erőforrásokra lesz szüksége a kapott támogatás növeléséhez. A költségvetési vonzatokat, valamint a szükséges humán- és igazgatási erőforrásokat az ehhez a javaslathoz csatolt pénzügyi kimutatás tartalmazza. 5.EGYÉB ELEMEK •Végrehajtási tervek, valamint a nyomon követés, az értékelés és a jelentéstétel szabályai Az elemek osztályozása tekintetében javasolt módosítások célja a meglévő szabályok aktualizálása annak biztosítása érdekében, hogy azok kiterjedjenek minden elemre, beleértve az esetleges új elemtípusokat is. A nyomonkövetési rendelkezéseknek biztosítaniuk kell az új intézkedések megfelelő végrehajtását és érvényre juttatását. A hordozható elemek begyűjtési arányára vonatkozó új célkitűzés meghatározása szükségessé teszi a begyűjtési arány nyomon követését a tagállamokban. Erre a jelenleg érvényben lévő 45 %-os begyűjtési arány tekintetében került sor, és magában foglalta, hogy az Eurostat éves szinten adatokat gyűjtött a tagállamoktól. Következésképpen egy új célkitűzés meghatározása nem jár további jelentéstételi kötelezettségekkel. A gépjárműelemekre és ipari elemekre vonatkozó új jelentéstételi rendszer létrehozása megkívánja nemzeti szinten már előállított adatok begyűjtését. Ezenfelül a gépjárműelemek és az elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek vonatkozásában a jelentéstételi rendszer ráépülhet a hulladékká vált gépjárművekről szóló irányelvre. A lítiumelemekkel kapcsolatban az újrafeldolgozási hatékonyságra vonatkozó célkitűzés 65 % 2025-től kezdődően. Az Eurostat már 2014 óta gyűjt adatokat éves szinten az ólom-, kadmium- és egyéb elemek újrafeldolgozási hatékonysági mutatóiról. Következésképpen a lítium újrafeldolgozási hatékonyságának figyelembevétele a már kialakult adatgyűjtési eljárásban csak egy apró kiegészítést jelentene. A forgalomba hozott elemek teljes életciklusához (a felhasználási szakasz kivételével) kapcsolódó karbonlábnyom jelentésére vonatkozó kötelezettség megkívánja olyan informatikai eszköz kifejlesztését, amely lehetővé teszi a gyártók számára az adatok közvetlen bevitelét. A Bizottságnak szándékában áll webalapú eszköz és a másodlagos adatkészletek könyvtárához való szabad hozzáférés biztosítása a karbonlábnyom kiszámításának megkönnyítése érdekében, az elfogadott szabályok alapján. A benyújtott adatok felhasználhatók ÜHG-kibocsátási referenciaértékek meghatározásához, annak értékeléséhez, hogy érdemes lenne-e kibocsátásintenzitási teljesítményosztályokat bevezetni az elemek karbonlábnyoma és környezeti teljesítménye javítása érdekében, valamint annak értékeléséhez, hogy szükség van-e további ösztönzőkre és/vagy a piaci feltételekkel összefüggő intézkedésekre. Hasonlóképpen, a teljesítményre és tartósságra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettségnek is a műszaki dokumentáció részét kell képeznie. Az elem típusától függően ezeket az adatokat online módon is hozzáférhetővé kell tenni egy elemekre vonatkozó adatbázisban és/vagy az elemútlevélben.

A gyártóknak az újrafeldolgozott tartalomra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettsége harmonizált módszertant követne. Az eltávolíthatóság tekintetében meg kell erősíteni a jelenlegi kötelezettségeket, a cserélhetőség tekintetében pedig a javaslat új rendelkezéseket tartalmaz. A karbonlábnyomra és az újrafeldolgozott tartalomra vonatkozó nyilatkozatokra, valamint a kellő gondosság elvének megfelelő, felelősségteljes nyersanyag-beszerzésre irányuló rendelkezések harmadik fél általi ellenőrzést kívánnak meg, főszabály szerint, bejelentett szervezetek útján. A nemzeti piaci hatóságok feladata lenne a rendeletben foglalt kötelezettségek teljesítése érdekében szolgáltatott adatok érvényességének ellenőrzése. •Magyarázó dokumentumok (irányelvek esetén) Tekintve, hogy a jogi aktus a tagállamokban közvetlenül alkalmazandó rendelet, nincs szükség magyarázó dokumentumra. •A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes magyarázata A rendelet I. fejezete általános rendelkezéseket tartalmaz. Az 1. cikk kimondja, hogy a rendelet az elemek forgalomba hozatalát és használatbavételét lehetővé tévő, fenntarthatóságra, biztonságra és címkézésre vonatkozó követelményeket, valamint a hulladékelemek begyűjtésére, kezelésére és újrafeldolgozására vonatkozó követelményeket állapít meg. A rendelet valamennyi típusú elemre alkalmazandó, és felsorolja az elemek négy kategóriáját, amelyek a következők: hordozható elemek, gépjárműelemek, elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek és ipari elemek. A 2. cikk fogalommeghatározásokat tartalmaz. A 3. cikk rögzíti a rendelet követelményeinek megfelelő elemek egységes piacon való szabad mozgásának az elvét. A 4. cikk összefoglalja azokat a rendelkezéseket, amelyek rögzítik, illetve pontosítják a fenntarthatósági, biztonsági és címkézési követelményeket, és ennek megfelelően hivatkozik a II. és a III. fejezetre. Ezenkívül az elemek nem jelenthetnek kockázatot az emberi egészségre, a biztonságra, a tulajdonra vagy a környezetre. Az 5. cikk előírja a tagállamok számára, hogy jelöljenek ki egy vagy több illetékes hatóságot, amelyek az elemek életciklusa végéhez kapcsolódó szakasszal foglalkoznak. A rendelet II. fejezete fenntarthatósági és biztonsági követelményeket állapít meg. A 6. cikk az I. melléklettel együtt a veszélyes anyagok – különösen a higany és a kadmium – elemekben történő felhasználására vonatkozó korlátozásokat állapít meg. A 7. cikk a II. melléklettel együtt az elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek és az újratölthető ipari elemek karbonlábnyomára vonatkozó szabályokat állapít meg. A követelmények ütemezésére úgy kerül sor, hogy először egy tájékoztatási követelményt kell teljesíteni a karbonlábnyomra vonatkozó nyilatkozattétel formájában. Ezt követi az elemek besorolása karbonlábnyom szerinti teljesítményosztályokba. Végezetül pedig, figyelembe véve egy külön hatásvizsgálat eredményeit is, az elemeknek meg kell felelniük az életciklusra vonatkozó maximális karbonlábnyom-küszöbértékeknek. A három követelmény teljesítésének határideje 2024. július 1-je a karbonlábnyomra vonatkozó nyilatkozattétel esetében, 2026. január 1-je a teljesítményosztályok esetében és 2027. július 1-je az életciklusra vonatkozó maximális karbonlábnyom-küszöbértékek esetében. A 8. cikk előírja, hogy 2027. január 1-jétől az aktív anyagban kobaltot, ólmot, lítiumot vagy nikkelt tartalmazó, belső tárolóval rendelkező ipari elemek és elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek műszaki dokumentációjának információkat kell tartalmaznia az említett anyagok hasznosított mennyiségéről, ami jelen van az egyes elemmodellekben és -tételekben, gyártóüzemenként. 2030. január 1-jétől az ilyen elemek a kobalt, ólom, lítium vagy nikkel hulladékából származó, hasznosított kobalt, ólom, lítium vagy nikkel következő minimális mennyiségeit kell tartalmazzák aktív anyagaikban: 12 % kobalt; 85 % ólom, 4 % lítium és 4 % nikkel. 2035. január 1-jétől a hasznosított kobalt, lítium vagy nikkel minimális mennyisége 20 %-ra emelkedik a kobalt, 10 %-ra a lítium és 12 %-ra a nikkel esetében. Az ólom esetében a minimális arány 85 % marad. Amennyiben a hulladékból hasznosított kobalt, ólom, lítium vagy nikkel rendelkezésre állása vagy hiánya alapján indokolt és helyénvaló, a Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el a célkitűzések módosítása céljából. A 9. cikk a III. melléklettel együtt előírja, hogy 2026. január 1-jétől az általános felhasználású elemek csak az elektrokémiai teljesítmény- és tartóssági paraméterek teljesülése esetén hozhatók forgalomba. A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el az említett paraméterekre vonatkozó minimumkövetelmények meghatározása, valamint azoknak a műszaki és tudományos fejlődésre tekintettel történő módosítása érdekében. 2030. december 31-ig a Bizottság értékeli az általános felhasználású, nem újratölthető hordozható elemek használatának fokozatos kivezetésére irányuló intézkedések megvalósíthatóságát, és e célból jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak, valamint mérlegeli a megfelelő intézkedések megtételét, ideértve jogalkotási javaslatok elfogadását. A 10. cikk a IV. melléklettel együtt az elektrokémiai teljesítmény- és tartóssági paraméterekre vonatkozó tájékoztatási követelményt állapít meg az újratölthető ipari elemek és a belső tárolóval rendelkező, elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek tekintetében. 2026. január 1-jétől az újratölthető ipari elemeknek meg kell felelniük azoknak a minimális értékeknek, amelyek tekintetében a Bizottság felhatalmazást kap felhatalmazáson alapuló jogi aktus útján történő elfogadásra. A 11. cikk előírja, hogy a gyártóknak olyan készülékeket kell tervezniük, amelyekbe a hordozható elemek beépíthetők oly módon, hogy a végfelhasználók vagy független gazdasági szereplők a hulladékelemeket könnyen el tudják távolítani és ki tudják cserélni.

A 12. cikk az V. melléklettel együtt előírja, hogy a helyhez kötött elemes energiatároló rendszereknek biztonságosnak kell lenniük szokásos működésük és használatuk során, ideértve annak az igazolását, hogy azokat sikeresen tesztelték az V. mellékletben meghatározott biztonsági paraméterek tekintetében a legkorszerűbb vizsgálati módszerek alkalmazásával. A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktus útján módosítsa az V. mellékletben foglalt, az elemek biztonságosságának vizsgálata során figyelembe veendő biztonsági követelményeket. A rendelet III. fejezete címkézési és tájékoztatási követelményeket állapít meg. A 13. cikk a VI. melléklettel együtt előírja, hogy 2027. január 1-jétől az elemeket jól látható, olvasható és eltávolíthatatlan módon címkével kell ellátni az elemek, valamint azok fő jellemzőinek azonosításához szükséges tájékoztatás nyújtása érdekében. Az elemen vagy annak csomagolásán elhelyezett különböző címkéken továbbá fel kell tüntetni az élettartamra, a töltési kapacitásra, az elkülönített gyűjtés követelményére, a veszélyes anyagok jelenlétére és a biztonsági kockázatokra vonatkozó információkat. Az elemre nyomtatott vagy vésett QR-kódnak az elem típusától függően hozzáférést kell biztosítania az adott elemre vonatkozó információkhoz. A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy végrehajtási jogi aktus útján bizonyos címkézési követelményekre vonatkozóan harmonizált előírásokat állapítson meg. A 14. cikk előírja, hogy az újratölthető ipari elemeknek és elektromos meghajtású gépjárműben használt elemeknek olyan elemirányítási rendszerrel kell rendelkezniük, amely tárolja az elemek állapotának és várható élettartamának a meghatározásához szükséges információkat és adatokat a VII. mellékletben meghatározott paramétereknek megfelelően. Az említett paraméterekre vonatkozó, az elemirányítási rendszerben tárolt adatokhoz mindenkor hozzáférést kell biztosítani a jogi vagy természetes személy számára, aki jogszerűen megvásárolta az elemet, illetve a nevében eljáró bármely harmadik fél számára, az elem maradványértékének értékelése, az elem újrahasználatának, újrapozicionálásának vagy újragyártásának elősegítése érdekében, valamint az elem villamosenergia-hálózatokban virtuális erőműveket üzemeltető független aggregátorok számára történő rendelkezésre bocsátása érdekében. A IV. fejezet az elemek megfelelőségértékelésére vonatkozó szabályokat tartalmaz, és többnyire általános rendelkezéseket foglal magában. Érdemes megemlíteni a 17. cikket és a 18. cikket. A 17. cikk a megfelelőségértékelési eljárásokkal foglalkozik, és két különböző értékelési eljárást határoz meg az értékelendő termékkövetelmény függvényében. A VIII. melléklet tartalmazza az alkalmazandó eljárások részletes leírását. A Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktus révén módosíthatja a megfelelőségértékelési eljárásokat annak érdekében, hogy ellenőrzési lépéseket iktasson be az eljárásba, valamint abból a célból, hogy megváltoztassa az értékelési modult az elemek piacán vagy értékláncában bekövetkező fejlemények alapján. A 18. cikk az EU-megfelelőségi nyilatkozattal foglalkozik, amely rögzíti, hogy sor került a rendeletben foglalt fenntarthatósági, biztonsági és címkézési követelményeknek való megfelelés igazolására. A rendelet IX. melléklete az EU-megfelelőségi nyilatkozat szerkezetének részletes leírását tartalmazza. Az V. fejezet a megfelelőségértékelő szervezet értesítésével foglalkozik, és többnyire általános rendelkezéseket foglal magában. Bizonyos rendelkezések módosításra kerülnek a bejelentett szervezetek függetlenségének megerősítése érdekében. Ezzel összefüggésben érdemes megemlíteni a 23. cikket, a 25. cikket, a 27. cikket, a 28. cikket és a 33. cikket. A 23. cikk a bejelentő hatóságokra vonatkozó követelményeket tartalmaz. A bejelentő hatóságoknak tárgyilagosan és elfogulatlanul kell végezniük a tevékenységüket, és biztosítaniuk kell a hozzájuk beérkező információk bizalmas jellegét. Ugyanakkor képesnek kell lenniük arra, hogy a bejelentett szervezetekkel kapcsolatban információkat cseréljenek a nemzeti hatóságokkal, más tagállamok nemzeti hatóságaival és a Bizottsággal, a megfelelőségértékelés következetességének biztosítása érdekében. A 25. cikk a bejelentett szervezetekkel kapcsolatos követelményeket tartalmaz. A bejelentett szervezetek és az általuk alkalmazott személyzet számára lehetővé kell tenni az elemek értékláncának gazdasági szereplőitől és más vállalatoktól, így különösen az elemgyártóktól, az elemgyártók kereskedelmi partnereitől, az elemgyártók üzemeiben részesedéssel rendelkező befektetőktől és más bejelentett szervezetektől, továbbá a bejelentett szervezetek vállalkozói szövetségeitől, valamint anya- és leányvállalataitól való függetlenség fenntartását. A 27. cikk a bejelentett szervezetek leányvállalataival és alvállalkozásaival foglalkozik. Miközben elfogadott, hogy a bejelentett szervezetek a megfelelőségértékeléssel kapcsolatos bizonyos feladatokat alvállalkozásba adják, vagy egy leányvállalatot vesznek igénybe, biztosítani kell, hogy bizonyos tevékenységeket és döntéshozatali folyamatokat kizárólag az a bejelentett szervezet végezzen el, amely a megfelelőségértékelést végzi. A 28. cikk a bejelentés iránti kérelemmel foglalkozik. A 25. cikkel összhangban a bejelentett szervezetnek képesnek kell lennie arra, hogy dokumentálja a függetlenségét és azt bemutassa a bejelentő hatóságnak. A 33. cikk a bejelentett szervezetek működési kötelezettségeire vonatkozik. A tanúsítást elutasító határozat esetén a gazdasági szereplő számára lehetővé kell tenni az elemre vonatkozó dokumentáció kiegészítését a megfelelőségértékelő szervezet által a tanúsításról hozott második és végső határozat előtt. A VI. fejezet meghatározza a gazdasági szereplők kötelezettségeit. A rendelkezések általánosak, de érdemes megemlíteni a 39. cikket. A 39. cikk a X. melléklettel együtt előírja a kellő gondosságra irányuló politikák kidolgozását az egységes piacon fogalomba hozott újratölthető ipari elemek és elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek vonatkozásában. A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy felülvizsgálja az e kötelezettséggel érintett anyagok és kockázati kategóriák jegyzékét. A VII. fejezet az elemek életciklus végi kezelésével kapcsolatos kötelezettségeket tartalmaz. Indokoltnak tűnik konkrétan hivatkozni a nyilvántartásba vételre, a kiterjesztett gyártói felelősségre, begyűjtésre, a kezelésre és az újrafeldolgozásra – ideértve az újrafeldolgozási hatékonysági mutatókat is –, az életciklus végi tájékoztatásra, az elemek újrapozicionálására és a jelentéstételre vonatkozó rendelkezésekre. Az ebben a fejezetben foglalt szabályok felváltják a 2006/66/EK irányelv – amely 2023. július 1-jétől kezdődően hatályát veszti – megfelelő szabályait. A 46. cikk előírja, hogy a tágallamok hozzanak létre egy nyilvántartást, amelynek célja annak ellenőrzése, hogy a gyártók teljesítik-e az elemek életciklus végi kezelésére vonatkozó követelményeket. A nyilvántartást az adott tagállam illetékes hatósága kezeli. A gyártók kötelesek nyilvántartásba kell vetetni magukat, a nyilvántartásba vételre pedig kérelem alapján kerül sor, amelynek tartalmaznia kell a cikkben felsorolt adatokat. A 47. cikk megállapítja az adott tagállamban első alkalommal értékesített elemekre vonatkozó kiterjesztett gyártói felelősséget. Ez magában foglalja azt a követelményt, hogy az elemgyártóknak biztosítaniuk kell a hulladékgazdálkodási kötelezettségek teljesítését. Kötelezettségeik teljesítése érdekében az elemgyártók gyártói felelősségi rendszerbe tömörülhetnek. Ez a felelősség kiterjed különösen a finanszírozási kötelezettségekre, valamint a hulladékelemek elkülönített gyűjtésére és kezelésére, az illetékes hatóság felé történő jelentéstételre, az elemek elkülönített gyűjtésének elősegítésére, valamint a tájékoztatásra vonatkozó kötelezettségekre, ideértve az elemek életciklusa végéhez kapcsolódó vonatkozásokat is. A 48. cikk megállapítja, hogy a gyártók – egyénileg vagy gyártói felelősségi rendszer keretében – kötelesek biztosítani minden hulladékká vált hordozható elem begyűjtését, tekintet nélkül azok jellegére, márkajelzésére vagy származására. E célból kötelesek a végfelhasználók számára díjmentesen létrehozni a gyűjtőhelyek hálózatát, együttműködve más érintett szereplőkkel, köztük a forgalmazókkal, elektromos berendezések hulladékai és hulladékká vált gépjárművek kezelését végző létesítményekkel, állami hatóságokkal és önkéntes gyűjtőhelyekkel. Ezenfelül a gyártók kötelesek meghatározni a hulladékelemek adott gyűjtőhelyről történő begyűjtésére és elszállítására vonatkozóan ahhoz szükséges gyakorlati intézkedéseket, hogy a későbbiekben sor kerüljön a hulladékká vált hordozható elemek kezelésére és újrafeldolgozására. A hulladékká vált hordozható elemek gyártói kötelesek teljesíteni a cikkben meghatározott begyűjtési célkitűzéseket. A begyűjtésre vonatkozó intézkedéseket engedélyeztetni kell az illetékes hatósággal, amelynek ellenőriznie kell, hogy a gyártók teljesítik-e a hulladékká vált hordozható elemek begyűjtésére vonatkozó kötelezettségeket, ideértve a célkitűzések elérésének biztosítását is. A 49. cikk előírja, hogy a gépjárműelemek, ipari elemek és elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek gyártói – egyénileg vagy gyártói felelősségi rendszer keretében – kötelesek megszervezni minden hulladékká vált gépjárműelem, ipari elem és elektromos meghajtású gépjárműben használt elem begyűjtését. A gyűjtés díjmentes, és a végfelhasználóra nézve nem ró új elem vásárlására vonatkozó kötelezettséget. A gyártó visszaveszi a végfelhasználóktól vagy az elérhető gyűjtőhelyektől a hulladékká vált gépjárműelemeket, ipari elemeket és elektromos meghajtású gépjárműben használt elemeket, együttműködve az ilyen típusú elemek forgalmazóival, az elektromos és elektronikus berendezések hulladékai és a hulladékká vált gépjárművek kezelését és újrafeldolgozását végző létesítményekkel, állami hatóságokkal, valamint a nevükben hulladékgazdálkodást folytató harmadik felekkel.

Az 55. cikk meghatározza a tagállamok által a hulladékká vált hordozható elemek tekintetében elérendő begyűjtési arányokat, jelenleg a könnyű szállítóeszközökből származó, hulladékká vált elemek kizárásával. A begyűjtési arányokat fokozatosan növelni kell annak biztosítása érdekében, hogy 2025 végére begyűjtésre kerüljön a hulladékká vált hordozható elemek 65 %-a, 2030 végére pedig az ilyen elemek 70 %-a. Az 56. cikk követelményeket állapít meg a kezelőlétesítmények számára arra vonatkozóan, hogy minden begyűjtött hulladékelemet megfelelő kezelésnek és újrafeldolgozásnak kell alávetni. Amennyiben a kezelőberendezések és a kezelési folyamatok az ipari kibocsátásokról szóló 2010/75/EU irányelv hatálya alá tartoznak, akkor az említett irányelvet kell alkalmazni. A kezelést minden esetben az elérhető legjobb technikák alkalmazásával és a XII. melléklet A. részében részletesebben meghatározott követelményekkel összhangban kell végezni. Tekintettel a 2008/98/EK irányelv 4. cikkében megállapított hulladékhierarchiára, tilos az elemek lerakása vagy elégetése. Az 57. cikk az újrafeldolgozási hatékonysági mutatókkal és az anyaghasznosítási célkitűzésekkel foglalkozik, és megállapítja, hogy minden begyűjtött hulladékelemet újrafeldolgozási műveletnek kell alávetni. Az újrafeldolgozási folyamatok során el kell érni a XII. mellékletben meghatározott minimális újrafeldolgozási hatékonysági mutatókat, amelyeket idővel növelni kell. E követelmények a savas ólomelemekre, a nikkel-kadmium-elemekre, a lítiumalapú elemekre és egyéb elemekre vonatkoznak. Az 59. cikk az ipari elemek és elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek másodszori felhasználására irányuló újrapozicionálási és újragyártási műveletekkel kapcsolatos követelményeket tartalmaz. A cikk az ilyen műveletek elősegítésére vonatkozó követelményeket foglal magában, így többek között azt, hogy az adott elemek gyártói kötelesek az újrapozicionálással foglalkozó szereplők számára hozzáférést biztosítani az elemirányítási rendszerhez az elem állapotának megállapítása érdekében. Továbbá kötelezettségeket állapít meg az elemekkel kapcsolatos újrapozicionálási vagy újragyártási tevékenységeket végző független gazdasági szereplők számára, miszerint biztosítaniuk kell, hogy az elemek és azok alkatrészei vizsgálatára, teljesítményvizsgálatára, csomagolására és szállítására megfelelő minőség-ellenőrzést és biztonsági utasításokat követően kerüljön sor. Az elemekkel kapcsolatos újrapozicionálási vagy újragyártási tevékenységeket végző független gazdasági szereplők biztosítják, hogy az újrapozicionált vagy újragyártott elem a forgalomba hozatalakor megfeleljen ennek a rendeletnek és más releváns jogszabályoknak, valamint a konkrét rendeltetési céljára vonatkozó műszaki követelményeknek. Amennyiben azonban beigazolódik, hogy az újrapozicionálás vagy újrafeldolgozás tárgyát képező elemet bizonyos, a karbonlábnyomra, az újrafeldolgozott tartalomra, a teljesítményre és a tartósságra, valamint a kellő gondosság elvének megfelelő ellátási láncra vonatkozó követelmények (amelyeket a rendelet 7., 8., 10. és 39. cikke tartalmaz) bevezetése előtt hozták forgalomba, az említett rendelkezésekben foglalt követelmények nem alkalmazandók az adott elemre újrapozicionálás vagy újragyártás esetén. Annak dokumentálása érdekében, hogy egy elem már nem minősül hulladéknak, az adott tevékenységet végző gazdasági szereplő az illetékes hatóság kérésére igazolja a következőket: 1) az állapotra vonatkozó értékelés vagy vizsgálat igazolása, 2) a további használat bizonyossága (számla vagy adásvételi szerződés bemutatásával), valamint 3) megfelelő védettség a szállítás, be- és kirakodás során bekövetkező károsodással szemben. Ezeket az információkat a végfelhasználók és a nevükben eljáró harmadik felek rendelkezésére kell bocsátani egyenlő feltételek mellett, az újrapozicionált elemet kísérő műszaki dokumentáció részeként, a forgalomba hozatal vagy a használatbavétel során. A 60. cikk a hulladékelemekkel kapcsolatos tájékoztatásra vonatkozó követelményeket tartalmaz. Ez a gyártókra vagy azok gyártói felelősségi rendszereire, a végfelhasználókra és a forgalmazókra vonatkozó kötelezettségeket foglal magában az életciklus végi kezeléshez való hozzájárulásukat illetően. A cikk továbbá kötelezettségeket ír elő azzal kapcsolatban, hogy a begyűjtésben és a hulladékkezelésben részt vevő forgalmazók és üzemeltetők számára a hulladékelemek begyűjtésének és tárolásának biztonságára vonatkozó tájékoztatást kell nyújtani, valamint ezen üzemeltetők számára a hulladékelemek eltávolítását és későbbi kezelését megkönnyítő információkat kell biztosítani. A 61. cikk a hulladékgazdálkodásban részt vevő adott üzemeltetők által az illetékes hatóságok felé az elemekkel kapcsolatos hulladékgazdálkodásról nyújtott jelentésre vonatkozik. Magában foglalja különösen a gyártókra vagy a nevükben eljáró gyártói felelősségi rendszerekre vonatkozó jelentéstételi követelményeket a forgalomba hozott elemek, valamint a begyűjtött és kezelésre és újrafeldolgozásra átadott hulladékelemek mennyiségeit illetően, valamint az újrafeldolgozást végző üzemeltetőkre vonatkozó jelentéstételi követelményeket az újrafeldolgozásba bekerülő hulladékelemeket, az újrafeldolgozási hatékonysági mutatókat, a hulladékelemekből hasznosított anyagok szintjét és a kezelt vagy újrafeldolgozott elemek mennyiségeit illetően. A 62. cikk a Bizottságnak benyújtott tagállami jelentésekre vonatkozik. A tagállamok jelentést tesznek a Bizottságnak minden naptári évre vonatkozóan az egyes elemtípusok és azok vegyi összetétele szerint az adott tagállam területén történő forgalmazás vagy használat céljából először rendelkezésre bocsátott elemek mennyiségéről, az ennek megfelelően begyűjtött hulladékelemek mennyiségéről, valamint az elért feldolgozási szintekre vonatkozó adatokról, továbbá arról, hogy teljesültek-e az ebben a rendeletben meghatározott újrafeldolgozási hatékonysági mutatók és anyaghasznosítási szintek. A Bizottság végrehajtási jogi aktus útján meghatározza a jelentéstétel formátumát. A VIII. fejezet az elektronikus adatcserére vonatkozik. A 64. cikk a Bizottság által 2026. január 1-jéig létrehozandó elektronikus adatcsererendszerre vonatkozik. A rendszer az újratölthető, belső tárolóval rendelkező ipari elemekre és elektromos meghajtású gépjárműben használt elemekre vonatkozó adatokat és információkat tartalmaz a XIII. mellékletben meghatározottak szerint. Ezeknek az adatoknak és információknak rendezhető és kereshető formátumban kell rendelkezésre állniuk, tiszteletben tartva a harmadik fél általi felhasználást lehetővé tevő nyílt szabványokat. Az illetékes gazdasági szereplők számára lehetővé kell tenni, hogy a rendszerbe adatokat töltsenek fel géppel olvasható formátumban. A Bizottság a rendszeren keresztül közzétesz bizonyos, a 62. cikkben említett adatokat, és végrehajtási jogi aktus útján részletesen meghatározza a rendszer architektúráját, azt, hogy az adatokat milyen formátumban kell benyújtani, valamint a rendszerben az adatokhoz és információkhoz való hozzáférés, azok megosztása, kezelése, kutatása és további felhasználása szabályait. A 65. cikk az elemekhez tartozó útlevélre vonatkozik, és előírja, hogy 2026. január 1-jéig létre kell hozni az ipari elemek és az elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek elektronikus nyilvántartását a piacon forgalomba hozott minden egyes elem vonatkozásában. Minden egyes elemnek egyedi azonosítóval azonosítható egyedi nyilvántartással kell rendelkeznie. Az elemútlevelet össze kell kapcsolni a 64. cikkel összhangban létrehozott rendszer adatforrásaiban tárolt egyes elemtípusok és -modellek alapvető tulajdonságaira vonatkozó adatokkal, és annak online elérhetőnek kell lennie. A IX. melléklet a piacfelügyeletre vonatkozó általános rendelkezéseket tartalmaz. A 69. cikk felhatalmazza a piacfelügyeleti hatóságokat annak előírására, hogy a gazdasági szereplők korrekciós intézkedéseket tegyenek arra a megállapításra alapozva, hogy az elem nem megfelelő, vagy a gazdasági szereplő megszegi az egységes piacra vagy a fenntarthatóságra, biztonságra, címkézésre és a kellő gondosságra vonatkozó szabályokból eredő kötelezettségét. A X. melléklet a zöld közbeszerzéssel, a veszélyes anyagokra vonatkozó új korlátozások bevezetésével és a meglévő korlátozások módosításával, valamint a kellő gondosság elvének megfelelő ellátási lánc tekintetében alkalmazott rendszerek Bizottság általi elismerésével foglalkozik. A 70. cikk a zöld közbeszerzést tárgyalja, és előírja, hogy az ajánlatkérő szervek és a közszolgáltató ajánlatkérők elemek vagy elemeket tartalmazó termékek beszerzése során vegyék figyelembe az elemek életciklusuk során gyakorolt környezeti hatásait annak biztosítása érdekében, hogy az ilyen hatások minimális szintre korlátozódjanak. E célból az ajánlatkérő szerveket és a közszolgáltató ajánlatkérőket arra kérik, hogy a dokumentációba foglalják bele a műszaki előírásokat és odaítélési kritériumokat a 7–10. cikk alapján, annak biztosítása érdekében, hogy a beszerzendő termék olyan termékek közül kerüljön kiválasztásra, amelyek életciklusuk során lényegesen alacsonyabb környezeti hatásokkal járnak. A Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktus útján a zöld közbeszerzésre vonatkozó kötelező érvényű minimumkövetelményeket állapíthat meg. A 71. cikk tartalmazza a veszélyes anyagokra vonatkozó korlátozások módosítására irányuló eljárás leírását az I. mellékletnek és a 6. cikknek megfelelően. A 72. cikk a kellő gondosság elvének megfelelő ellátási lánc tekintetében alkalmazott rendszereket, valamint azok Bizottság általi elismerését tárgyalja. A kellő gondosság elvének megfelelő rendszereket létrehozó és felügyelő kormányok, ipari szövetségek és érdekelt szervezetek csoportosulásai kérelmezhetik a Bizottságtól az általuk kifejlesztett és felügyelt, a kellő gondosság elvének az ellátási lánc tekintetében alkalmazott rendszere elismerését. Amennyiben a Bizottság megállapítja, hogy a gazdasági szereplő által hatékonyan megvalósított, a kellő gondosság elvének megfelelő ellátási lánc tekintetében alkalmazott rendszer megfelel a kellő gondosságra irányuló politika kidolgozására vonatkozó követelménynek, végrehajtási jogi aktust fogad el, amelyben elismeri, hogy az adott rendszer egyenértékű az ebben a rendeletben foglalt követelményekkel. A XI. melléklet meghatározza a felhatalmazást és a bizottsági eljárást. A XII. melléklet meghatározza az (EU) 2109/1020 rendelet módosítását. A XIII. melléklet meghatározza a záró rendelkezéseket. 2020/0353 (COD)

Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE az elemekről és a hulladékelemekről, a 2006/66/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről és az (EU) 2019/1020 rendelet módosításáról (EGT-vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 114. cikkére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamenteknek való megküldését követően, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére, tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére, rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1)Az európai zöld megállapodás Európa növekedési stratégiája, amelynek célja, hogy az Uniót egy méltányos és virágzó, modern, erőforrás-hatékony és versenyképes gazdasággal rendelkező társadalommá alakítsa át, ahol 2050-re megszűnik a nettó üvegházhatásúgáz-kibocsátás, és ahol a gazdaság növekedése nem erőforrásfüggő. A fosszilis üzemanyagok járművekben való alkalmazásától az elektromobilitás felé történő elmozdulás az egyik előfeltétele a 2050-re teljesítendő uniós klímasemlegességi célkitűzés elérésének. Annak érdekében, hogy az Unió termékpolitikái hozzájáruljanak a szén-dioxid-kibocsátás globális szintű csökkentéséhez, biztosítani kell, hogy az Unióban forgalmazott és értékesített termékek beszerzésére és gyártására fenntartható módon kerüljön sor. (2)Az elemek fontos energiaforrást jelentenek, és kulcsfontosságú támogató eszközök a fenntartható fejlődés, a zöld mobilitás, a tiszta energia és a klímasemlegesség terén. Az elemek iránti kereslet várhatóan gyorsan növekszik az elkövetkező években, különösen a hajtásra elemeket használó közúti elektromos járművek tekintetében, amelynek következtében ez a piac stratégiai szempontból egyre fontosabbá válik globális szinten. Az elemtechnológia terén folytatódik a jelentős tudományos és műszaki fejlődés. Tekintettel az elemek stratégiai fontosságára, valamint a jogbiztonság megteremtése érdekében minden részt vevő gazdasági szereplő számára, ugyanakkor pedig a megkülönböztetés, a kereskedelem akadályai és az elemek piacán bekövetkező torzulások elkerülése érdekében szükség van az elemek fenntarthatósági paramétereire, teljesítményére, biztonságára, gyűjtésére, újrafeldolgozására és másodszori felhasználására, valamint az elemekkel kapcsolatos tájékoztatásra vonatkozó szabályok meghatározására. Szükség van az Unió piacán forgalomba hozott elemek teljes életciklusával foglalkozó harmonizált szabályozási keret létrehozására. (3)Az Európai Parlament és a Tanács 2006/66/EK irányelve javulást eredményezett az elemek környezeti teljesítménye tekintetében, valamint néhány egységes szabályt és kötelezettséget állapított meg a gazdasági szereplőkre vonatkozóan, többek között az elemek nehézfém-tartalmára vonatkozó harmonizált szabályok, valamint az összes hulladékelem kezelésére vonatkozó szabályok és célkitűzések révén, a kiterjesztett gyártói felelősség alapján. (4)A 2006/66/EK irányelv végrehajtásáról, hatásáról és értékeléséről szóló bizottsági jelentések nem csupán az elért eredményeket emelték ki, hanem az irányelv korlátait is, különösen az elemek stratégiai fontosságával és fokozott használatával jellemezhető, alapvetően megváltozott környezettel összefüggésben. (5)A Bizottság akkumulátorokról szóló stratégiai cselekvési terve intézkedéseket határoz meg az európai elemértéklánc kiépítését célzó törekvések támogatására, amely kiterjed a nyersanyagok kitermelésére, fenntartható beszerzésére és feldolgozására, a fenntartható elemek anyagára, a cellagyártásra, valamint az elemek újrafelhasználására és újrafeldolgozására. (6)Az európai zöld megállapodásban a Bizottság megerősítette az akkumulátorokról szóló stratégiai cselekvési terv végrehajtása iránti elkötelezettségét, és kijelentette, hogy jogszabályjavaslatot nyújt be az elemek biztonságos, körforgásos és fenntartható értékláncának biztosítása érdekében minden elem tekintetében, beleértve az elektromos járművek növekvő piacának ellátását is. (7)A Tanács „Még inkább körforgásos jelleg – Fenntartható társadalomra való átállás” című 2019. október 4-i következtetéseiben többek között egységes politikákat szorgalmazott, amelyek támogatják az elemek fenntarthatóságát és körforgásos jellegét javító technológiák fejlesztését az elektromos közlekedés felé való átmenet elősegítése érdekében. A Tanács felszólított továbbá a 2006/66/EK irányelv sürgős felülvizsgálatára, amelynek ki kell terjednie minden érintett elemre és anyagra, és amelynek során fontolóra kell venni különösen a lítiumra és a kobaltra vonatkozó különleges követelményeket, továbbá az irányelvnek az elemtechnológiák területén bekövetkező jövőbeni változásokhoz való hozzáigazítását lehetővé tévő mechanizmust. (8)A 2020. március 11-én elfogadott, körforgásos gazdaságra vonatkozó új cselekvési terv megállapítja, hogy az elemek új szabályozási keretére irányuló javaslat mérlegelni fogja az újrafeldolgozott tartalomra vonatkozó szabályok, valamint a begyűjtési és újrafeldolgozási arányok javítását célzó intézkedések bevezetését minden elem vonatkozásában, annak érdekében, hogy biztosítsa az értékes anyagok hasznosítását és iránymutatást nyújtson a fogyasztók számára, valamint foglalkozni fog a nem újratölthető elemek fokozatos kivezetésével ott, ahol rendelkezésre állnak más lehetőségek. Megállapítja továbbá, hogy sor kerül a fenntarthatóságra és az átláthatóságra vonatkozó követelmények mérlegelésére, figyelembe véve az elemgyártás karbonlábnyomát, az etikus nyersanyagbeszerzést és az ellátás biztonságát az elemek újrahasználatának, újrapozicionálásának és újrafeldolgozásának megkönnyítése érdekében.

(9)Az uniós piacon forgalomba hozott valamennyi elem teljes életciklusának a kezeléséhez szükség van harmonizált termék- és forgalmazási előírások – ideértve a megfelelőségértékelési eljárásokat –, valamint az életciklus végéhez kapcsolódó szakasz teljes körű kezelését szolgáló követelmények meghatározására. Az életciklus végéhez kapcsolódó szakaszra vonatkozó követelményekre az elemek környezeti hatásainak kezeléséhez, különösen pedig az elemek újrafeldolgozási piacai, valamint az elemekből származó másodlagos nyersanyagok piacai létrehozásának támogatásához van szükség, a zárt anyagkörforgás biztosítása érdekében. Az arra irányuló tervezett célkitűzések elérése érdekében, hogy egyetlen jogi aktusban kell foglalkozni az elemek teljes életciklusával, miközben el kell kerülni a kereskedelmi akadályokat és a verseny torzulását, és biztosítani kell a belső piac integritását, az elemekre vonatkozó követelményeket meghatározó szabályokat egységesen kell alkalmazni minden uniós szereplőre, és azok nem engedhetnek teret a tagállamok általi eltérő végrehajtásra. Ezért a 2006/66/EK irányelvet rendelettel kell felváltani. (10)Ezt a rendeletet kell alkalmazni az Unión belül forgalomba hozott vagy használatba vett valamennyi elemre, akár önállóan vagy más készülékekbe beépítve fordulnak elő, vagy egyéb módon, elektromos és elektronikus készülékekkel és járművekkel együtt kerülnek átadásra. Ezt a rendeletet kell alkalmazni, függetlenül attól, hogy egy elemet kifejezetten egy adott termékhez vagy általános felhasználásra terveztek, valamint attól, hogy azt beépítették egy termékbe, vagy azzal a termékkel együtt vagy attól külön kerül értékesítésre, amelyben azt felhasználásra szánják. (11)Azok az elemcsomagokként forgalmazott termékek, amelyek olyan elemek vagy cellacsoportok, amelyeket összekapcsolnak és/vagy külső borítással látnak el annak érdekében, hogy használatra kész, oszthatatlan egységet alkossanak, amelyet a végfelhasználó nem bonthat szét és nem nyithat fel, és amelyek megfelelnek az elemek meghatározásának, az elemekre vonatkozó követelmények hatálya alá tartoznak. Azok az elemmodulokként forgalmazott termékek, amelyek megfelelnek az elemcsomag meghatározásának, az elemcsomagokra vonatkozó követelmények hatálya alá tartoznak. (12)A rendelet széles alkalmazási körén belül helyénvaló megkülönböztetni az elemek különböző kategóriáit azok kialakítása és használata szerint, az elemek vegyi összetételétől függetlenül. A 2006/66/EK irányelv szerinti besorolást egyfelől a hordozható elemek kategóriájába, másfelől pedig az ipari elemek és gépjárműelemek kategóriájába, tovább kell fejleszteni annak érdekében, hogy jobban tükrözze az elemek felhasználása terén bekövetkezett új fejleményeket. Az elektromos járművekben meghajtásra használt elemek, amelyek a 2006/66/EK irányelv alapján az ipari elemek kategóriájába tartoznak, a piac nagy és növekvő részét képezik az elektromos közúti járművek gyors terjedésének köszönhetően. Ezért helyénvaló az ilyen, közúti gépjárművek meghajtására használt elemeket az elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek új kategóriájába besorolni. Az egyéb szállítójárművekben, így a vasúti, vízi és légi közlekedés során használt elemek továbbra is az ipari elemek kategóriájába tartoznak e rendelet alapján. Az ipari elemek típusa az ipari tevékenységekhez, kommunikációs infrastruktúrához, mezőgazdasági tevékenységekhez vagy villamos energia termeléséhez és elosztásához való használatra szánt elemek széles csoportját foglalja magában. A példák ezen nem teljes körű listáján túlmenően ipari elemnek tekintendő minden olyan elem, amely nem hordozható elem, nem gépjárműelem és nem elektromos meghajtású gépjárműben használt elem. E rendelet alkalmazásában a magáncélú vagy háztartási környezetben energiatárolásra használt elemek ipari elemeknek tekintendők.Továbbá annak biztosítása érdekében, hogy a könnyű szállítóeszközökön – úgymint elektromos kerékpárokon és rollereken – használt összes elem hordozható elemként kerüljön besorolásra, pontosítani kell a hordozható elemek fogalommeghatározását, és az ilyen elemek tömegére vonatkozó határértéket kell bevezetni. (13)Az elemeket úgy kell tervezni és gyártani, hogy optimális legyen azok teljesítménye, tartóssága és biztonsága, és a lehető legkisebb legyen azok környezeti lábnyoma. Helyénvaló külön fenntarthatósági követelményeket meghatározni a 2 kWh-nál nagyobb teljesítményű, belső tárolóval rendelkező újratölthető ipari elemek és elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek vonatkozásában, mivel az ilyen elemek a piac azon szegmensét alkotják, amely az elkövetkező években várhatóan a legnagyobb mértékben fog növekedni. (14)Az e rendelet alapján fennálló kötelezettségek teljesítésének biztosítása, valamint a gyártók és gyártói felelősségi rendszerek e rendelet követelményeinek való megfelelésének nyomon követése és ellenőrzése érdekében a tagállamoknak ki kell jelölniük egy vagy több illetékes hatóságot. (15)A veszélyes anyagok elemekben történő felhasználását korlátozni kell az emberi egészség és a környezet védelme érdekében, valamint az ilyen anyagok hulladékokban való jelenlétének csökkentése érdekében. Ennélfogva az Európai Parlament és a Tanács 1907/2006/EK rendeletének XVII. mellékletében meghatározott korlátozásokon túlmenően helyénvaló a higanyra és a kadmiumra vonatkozó korlátozások meghatározása bizonyos elemtípusok tekintetében. Az Európai Parlament és a Tanács 2000/53/EK irányelvének II. melléklete alapján mentességet élvező járművekben használt elemeket ki kell zárni a kadmiumtartalomra vonatkozó tilalom hatálya alól. (16)Elemekben történő felhasználás esetén az emberi egészségre vagy a környezetre elfogadhatatlan kockázatot jelentő veszélyes anyagok megfelelő kezelése érdekében, az elemekben lévő veszélyes anyagokra vonatkozó korlátozások módosítása tekintetében a Bizottságot fel kell hatalmazni arra, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 290. cikkének megfelelően jogi aktusokat fogadjon el. (17)Az elemekben lévő veszélyes anyagokra vonatkozó új korlátozások elfogadására és meglévő korlátozások módosítására irányuló eljárást teljes mértékben össze kell hangolni az 1907/2006/EK rendelettel. A hatékony döntéshozatal, valamint e rendelet kapcsolódó műszaki, tudományos és adminisztratív vonatkozásainak koordinálása és kezelése érdekében az 1907/2006/EK rendelet alapján létrehozott Európai Vegyianyag-ügynökségnek (a továbbiakban: Ügynökség) el kell végeznie az elemek gyártása és felhasználása során, valamint az életciklusuk végét követően az anyagokból eredő kockázatok értékelésére vonatkozó meghatározott feladatokat, továbbá a társadalmi-gazdasági elemek értékeléséhez és az alternatívák elemzéséhez kapcsolódó feladatokat, az Ügynökség vonatkozó iránymutatásával összhangban. Következésképpen az e rendelettel az Ügynökségre ruházott feladatok némelyikének elvégzését az Ügynökségen belül létrehozott kockázatértékelési bizottságnak és társadalmi-gazdasági elemzéssel foglalkozó bizottságnak kell elősegítenie. (18)Az elemek várhatóan széles körben elterjedt használata az olyan ágazatokban, mint a mobilitás és az energiatárolás, a szén-dioxid-kibocsátások csökkenését eredményezi, de az ebben rejlő lehetőség teljes kihasználása érdekében arra van szükség, hogy az elemek teljes életciklusának alacsony legyen a karbonlábnyoma. A mobil alkalmazásokhoz szolgáló, nagy fajlagos energiájú, újratölthető elemekkel kapcsolatban a termékek környezeti lábnyomára vonatkozóan meghatározott kategóriaszabályokban foglaltak szerint az ásványi anyagok és fémek felhasználása után az éghajlatváltozás a kapcsolódó hatások második legmagasabb kategóriája az elemek tekintetében. Az Unióban forgalomba hozott, 2 kWh-nál nagyobb teljesítményű, belső tárolóval rendelkező újratölthető ipari elemek és elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek műszaki dokumentációjához ezért a karbonlábnyomra vonatkozó nyilatkozatot kell csatolni, amelynek egyedinek kell lennie, szükség esetén gyártási tételenként. Az elemeket tételekben gyártják, meghatározott mennyiségekben és adott időkereteken belül. Az Unióban forgalomba hozott, 2 kWh-nál nagyobb teljesítményű, belső tárolóval rendelkező újratölthető ipari elemek és elektromos meghajtású gépjárműben használt elemek karbonlábnyomának kiszámítására vonatkozó műszaki szabályok összehangolása az előfeltétele az elemek műszaki dokumentációjára vonatkozó követelmény bevezetésének, ha annak tartalmaznia kell a karbonlábnyomra vonatkozó nyilatkozatot, valamint elengedhetetlen a karbonlábnyom-teljesítményosztályok későbbi létrehozása is, ami lehetővé teszi majd az összességében alacsonyabb karbonlábnyommal rendelkező elemek azonosítását. Az elemek karbonlábnyomára vonatkozó tájékoztatási és egyértelmű címkézési követelmények önmagukban várhatóan nem vezetnek olyan magatartásbeli változáshoz, amelyre szükség lenne annak biztosításához, hogy az Unió elérje a mobilitási és az energiatárolási ágazat széntelenítésére irányuló célkitűzéseit, a nemzetközileg elfogadott éghajlatváltozási célkitűzésekkel összhangban. Ezért maximális szén-dioxid-küszöbértékek bevezetésére kerül sor az ezen értékek meghatározására irányuló célzott hatásvizsgálat nyomán. A maximális karbonlábnyom-küszöbérték szintjére vonatkozó javaslattétel során a Bizottság figyelembe veszi többek között a piacon lévő elemek karbonlábnyom-értékeinek relatív eloszlását, az Unióban forgalomba hozott elemek karbonlábnyomának csökkentése terén elért előrehaladás mértékét, valamint ennek az intézkedésnek a hatékony és potenciális hozzájárulását az Unió fenntartható mobilitásra, valamint a klímasemlegesség 2050-ig történő elérésére vonatkozó célkitűzéséhez. Az elemek karbonlábnyomával kapcsolatos átláthatóság megteremtése, valamint az uniós piac alacsonyabb széntartalmú elemek irányába történő elmozdítása érdekében – tekintet nélkül a gyártás helyére – indokolt a karbonlábnyomra vonatkozó követelmények fokozatos és kumulatív szigorítása. E követelmények eredményeképp az elemek életciklusa során megakadályozott szén-dioxid-kibocsátás hozzájárul ahhoz a célkitűzéshez, hogy az Unió 2050-re klímasemleges legyen. Ezáltal lehetőség nyílik arra, hogy más uniós és nemzeti szintű politikák – úgymint ösztönzők és zöld közbeszerzési kritériumok – is támogassák a környezetre mérsékeltebb hatást gyakorló elemek előállítását. (19)Az elemekben található bizonyos anyagokat – pl. kobalt, ólom, lítium vagy nikkel – szűkös erőforrásokból szerzik be, amelyekhez az Unióban nem könnyű hozzáférni. Egyes ilyen anyagokat a Bizottság kritikus fontosságú nyersanyagnak tekint. Ez egy olyan terület, ahol Európának fokoznia kell stratégiai autonómiáját és növelnie kell rezilienciáját az egészségügyi vagy más válságok során jelentkező esetleges ellátási zavarokra való felkészülés érdekében. A körforgásos jelleg és az erőforrás-hatékonyság erősítése az ilyen nyersanyagok fokozott újrafeldolgozása és hasznosítása révén hozzájárul majd ennek a célnak az eléréséhez. (20)A hasz