C 223/10

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE

Iránymutatások az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv 13. cikkének (7) bekezdése értelmében az európai alkotások lekérhető műsorkínálatokon belüli arányának a kiszámítására, valamint a kisszámú közönség, illetve alacsony árbevétel fogalmának meghatározására vonatkozóan

(2020/C 223/03)

I. HÁTTÉR

Az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv (1) megerősített szabályokat állapít meg az európai alkotások előmozdítására vonatkozóan. A 13. cikk (1) bekezdése előírja, hogy a lekérhető audiovizuális médiaszolgáltatásokat (a továbbiakban: lekérhető szolgáltatások/lekérhető videószolgáltatások) nyújtó szolgáltatók „legalább 30 %-ban európai alkotásokat szerepeltessenek a műsorkínálatukban, továbbá biztosítják az ilyen alkotások hangsúlyos megjelenítését”.

Az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv 13. cikkének (2) bekezdése kimondja, hogy „Amennyiben egy tagállam előírja a joghatósága alá tartozó médiaszolgáltatók számára, hogy pénzügyi hozzájárulást nyújtsanak az európai alkotások gyártásához (…), a tagállam (…) azon médiaszolgáltatók számára is előírhatja ezt a pénzügyi hozzájárulási kötelezettséget, amelyek a területén lévő közönséget céloznak meg, de egy másik tagállamban telepedtek le”. Az ilyen hozzájárulásoknak „arányosnak és megkülönböztetésmentesnek” kell lenniük.

Az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv 13. cikkének (6) bekezdése kötelező mentességet biztosít az alacsony árbevétellel rendelkező, illetve a kisszámú közönséget elérő vállalkozások számára a 13. cikk (1) bekezdése szerinti kötelezettségek, valamint a 13. cikk (2) bekezdése szerinti lehetséges követelmények alól. A (40) preambulumbekezdésben pontosított mentességek célja annak biztosítása, hogy az európai alkotások előmozdítására vonatkozó kötelezettségek ne ássák alá a piac fejlődését, és ne akadályozzák új piaci szereplők belépését.

Az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv 13. cikkének (7) bekezdése értelmében e dokumentum célja, hogy iránymutatást nyújtson az alábbiakra vonatkozóan:

a) az európai alkotások arányának kiszámítása a lekérhető szolgáltatók műsorkínálatában; valamint

b) a kisszámú közönség, illetve alacsony árbevétel fogalmának meghatározása a fent említett mentességekkel összefüggésben.

Az iránymutatások nem kötelező erejűek. Ezen iránymutatások kidolgozása során a Bizottság a 13. cikk (7) bekezdése szerint megfelelően konzultált a kapcsolattartó bizottsággal. Amennyiben az iránymutatások értelmezhetik az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelvet, a Bizottság álláspontja nem érinti az Európai Unió Bíróságának értelmezését.

II. AZ EURÓPAI ALKOTÁSOK ARÁNYÁNAK KISZÁMÍTÁSA

1. A címenkénti számítás

A lineáris audiovizuális médiaszolgáltatások (televíziós műsorszolgáltatás) piacán az európai alkotásoknak a műsorszolgáltatók műsorrendjében való részesedését az adásidő alapján számítják ki. Az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv 16. cikke előírja, hogy a műsorszolgáltatók adásidejük túlnyomó részét tartsák fenn az európai alkotások számára. Ez egyértelműen tükrözi a lineáris szolgáltatások időhöz kötött jellegét, amelyek esetében csak korlátozott számú műsort lehet egyidejűleg és egy meghatározott időszakban sugározni. Az időtartam-elem tehát kifejezetten a műsoraikat napi (24 órás) műsorrendekre alapozó (lineáris) televíziós műsorszolgáltatások lényegi jellemzőihez kapcsolódik.

Ezek a korlátozások nem vonatkoznak a lekérhető audiovizuális médiaszolgáltatásokat nyújtó szolgáltatókra. A lekérhető szolgáltatások esetében egy bizonyos program felvétele nem függ attól, hogy rendelkezésre áll-e idősáv a programozási menetrendben. Továbbá egy meghatározott időtartamú program műsorkínálatba való felvétele nem jelenti egy másik, hasonló időtartamú program kizárását/helyettesítését. Más szóval a lekérhető videószolgáltatásokat nyújtó szolgáltatók nem időbeli megfontolások alapján állítják össze műsorkínálatukat, hanem a felhasználók rendelkezésére bocsátott, potenciálisan nagy számú egyedi program vonzerejére tekintettel.

Hasonlóképpen, felhasználói szemszögből nézve a lekérhető műsorkínálatokban elérhető műsorok megtekintésének választása időben nem korlátozott abban az értelemben, hogy egy adott műsor megtekintése nem jelenti azt, hogy lemondanának az összes többi, egyidejűleg elérhető műsor megtekintéséről. A lekérhető videószolgáltatások lényege pontosan abban rejlik, hogy a felhasználó szabadon választhat és nézhet egy műsorkínálatból egy adott műsort a kiválasztott időpontban, annyiszor, ahányszor szeretné.

Mivel a lekérhető videószolgáltatásokat nyújtó szolgáltatók és felhasználóik vonatkozó választásai az egyes programok köré csoportosulnak (pl. az érzékelt minőség, vonzerő, ízlés alapján), a Bizottság úgy véli, hogy a lekérhető videószolgáltatások esetében – jellemzőik miatt – helyénvalóbb az európai alkotások műsorkínálatokban való részarányát a címek, nem pedig az adásidő (megtekintési idő) alapján kiszámítani.

További megfontolások is amellett szólnak, hogy az időponttal/tartalom időtartamával szemben a műsorkínálatokban szereplő címeket válasszuk megfelelő mértékegységnek. Először is, az európai alkotások címenkénti arányának kiszámítása mind a filmek, mind a televíziós (a továbbiakban: TV) sorozatok esetében semlegesebb a lekérhető videószolgáltatásokat nyújtó szolgáltatók által a műsorkínálatokba felveendő műsorok kiválasztása tekintetében. Az időtartam szerinti számítás arra ösztönözheti a szolgáltatókat, hogy a 30 %-os arány könnyű elérése érdekében előnyben részesítsék a hosszú teljes időtartamú európai alkotásokat (pl. nagy számú epizódot tartalmazó sorozatokat). Mivel semlegesebb, a címeken alapuló számítás valószínűleg megkönnyíti az európai alkotások diverzifikáltabb kínálatának létrehozását.

Másodszor, a címek szerinti számítás valószínűleg kevesebb terhet ró a lekérhető videószolgáltatásokat nyújtó szolgáltatókra, mint az időtartam szerinti számítás. A lekérhető videószolgáltatásokat nyújtó szolgáltatóknak nagyobb valószínűséggel van elszámolásuk a műsorkínálatukban elérhető összes címen belül az európai címek számáról, mint a műsorkínálatukban szereplő összes mű teljes megtekintési idején belül az európai alkotások összes megtekintési idejéről.

Harmadszor, a címek szerinti számítás valószínűleg megkönnyíti az illetékes nemzeti hatóságok általi ellenőrzést és felügyeletet is, mivel a címek könnyebben nyomon követhetők és ellenőrizhetők, mint a teljes megtekintési idők.

A fentiekre tekintettel a Bizottság úgy véli, hogy helyénvaló az európai alkotások lekérhető műsorkínálatokon belüli 30 %-os részarányát a műsorkínálatban szereplő címek (összes) száma alapján kiszámítani.

2. Mi minősül címnek?

Játékfilmek és televíziós filmek esetében minden filmet egy műsorkínálatban szereplő címnek kell tekinteni. A franchise (2) hatálya alá tartozó különböző filmeket szintén egy műsorkínálatban szereplő különböző címeknek kell tekinteni.

Annak meghatározása, hogy mi minősül címnek, összetettebb a sorozatosan (azaz epizódonként) megjelenített televíziós sorozatok vagy más formátumok esetében. A televíziós sorozatok epizódjait gyakran különböző évadokra csoportosítják. Ilyen esetekben felmerül a kérdés, hogy egy cím a teljes sorozatnak, egy évadnak vagy egy egyedi epizódnak felel-e meg.

A Bizottság úgy véli, hogy egy sorozat egy évadának kell egy címnek megfelelnie. A sorozatok évadonkénti számítása a játékfilmekhez vagy televíziós filmekhez hasonló bánásmódot biztosítana. Egy sorozat egy évada általában a szerzők/audiovizuális szakemberek ugyanazon csoportja által tett, egységes és folyamatos alkotói erőfeszítés eredménye, egy egységes költségvetéssel, egy egységes időszak alatt. Továbbá a forgalomba hozatal és a kapcsolódó promóciós tevékenységek gyakran egyedi évadokat érintenek. Ezen okok miatt az egy sorozat egy évadának előállítása érdekében végzett munka a filmgyártáshoz általában szükséges munkához hasonlónak tekinthető.

Az évadok szerinti számítás továbbá csökkentené a szolgáltatók arra irányuló lehetséges ösztönzőit, hogy összességében hosszú időtartamú európai alkotásokat (pl. sorozatokat vagy más, nagyszámú epizódot tartalmazó formátumokat) részesítsenek előnyben azzal a céllal, hogy a tagállamok közötti nagyobb terjesztési potenciállal rendelkező rövidebb alkotások (pl. játékfilmek és magas színvonalú televíziós sorozatok) rovására érjék el a részarányt (3).

Másrészt egyes audiovizuális produkciók előállítási költségei magasabbak lehetnek a műsorkínálat más elemeihez képest, például a jelentős közvetlen befektetés vagy a felső kategóriás fikcióval kapcsolatos engedélyezési költségek esetében, amikor egy epizód időtartama és előállítási költsége hasonló a játékfilmekéhez. Ezekben az esetekben a nemzeti hatóságok indokolt esetben magasabb súlyozást is előírhatnak ezekre az alkotásokra, például a szolgáltató megalapozott kérése alapján.

3. Számítás nemzeti műsorkínálatonként

Az Unióban működő egyes lekérhető videószolgáltatásokat nyújtó szolgáltatók több nemzeti műsorkínálattal is rendelkeznek, amelyek összetétele a célzott nemzeti piactól (tagállamtól) függően eltérő. Lehetséges, hogy belföldi filmcímek megtalálhatók egy több országban működő szolgáltató nemzeti műsorkínálatban, és nem (vagy csak nagyon korlátozott mértékben) érhetők el az ugyanazon szolgáltató által más tagállamokban nyújtott műsorkínálatban (4). Ezért meg kell határozni, hogy ilyen esetekben hogyan kell kiszámítani az európai alkotások arányát.

Az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv 13. cikke (1) bekezdésének lényege annak biztosítása, hogy a lekérhető videószolgáltatásokat nyújtó szolgáltatók aktívan hozzájáruljanak a kulturális sokszínűség Unión belüli előmozdításának célkitűzéséhez azáltal, hogy kínálatukban az európai alkotások egy minimális arányát nyújtják. A Bizottság úgy véli, hogy ez a célkitűzés csak akkor érhető el hatékonyan, ha a több országban működő, lekérhető videószolgáltatásokat nyújtó szolgáltatók nemzeti műsorkínálatában biztosított az európai alkotások 30 %-os részaránya. Ez biztosítani fogja, hogy minden olyan tagállamban, ahol a szolgáltató nemzeti műsorkínálatokat biztosít, a nézők az előírt mértékben ki legyenek téve az európai alkotásoknak. Ez a megközelítés azzal az előnnyel is jár, hogy valószínűleg ösztönzi az európai alkotások Unión belüli terjesztését és elérhetőségét.

Fontos szem előtt tartani, hogy a származási ország feladata annak biztosítása, hogy a joghatósága alá tartozó, lekérhető szolgáltatásokat nyújtó szolgáltatók teljesítsék azt a kötelezettséget, hogy biztosítsák az európai alkotások arányát a műsorkínálatukban. Ha egy tagállam joghatósága alá tartozó lekérhető videószolgáltatásokat nyújtó szolgáltató más tagállamokban eltérő nemzeti műsorkínálatot biztosít, a joghatósággal rendelkező tagállam (azaz a származási ország) felelőssége, hogy az összes különböző nemzeti katalógus tekintetében érvényt szerezzen az európai alkotások részarányával kapcsolatos kötelezettségnek.

4. Az időtényező

A lekérhető videószolgáltatások műsorkínálatában szereplő európai alkotások tényleges aránya napról napra változhat. Például ha egy lekérhető videószolgáltatásokat nyújtó szolgáltató egy új, nem európai televíziós sorozatot is felvesz a műsorkínálatába, ez azzal a hatással járhat, hogy átmenetileg csökkenti az európai alkotások összarányát, amíg a későbbiekben további európai alkotások is be nem kerülnek. Ez felveti a kérdést, hogy mikor kell biztosítani a 30 %-os aránynak való megfelelést. A szolgáltatóktól megkövetelhető, hogy minden időpontban vagy egy előre meghatározott időszak átlagában biztosítsák a megfelelést. Ez utóbbi megközelítés lehetővé tenné az átmeneti ingadozásokat.

Az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv nem utal arra, hogy e két módszer közül melyiket kellene előnyben részesíteni. Mindkét módszer elérheti azt a kívánt célt, hogy a lekérhető videószolgáltatásokat kínáló szolgáltatók műsorkínálatában előmozdítsa a kulturális sokszínűséget. Ennek megfelelően a Bizottság úgy véli, hogy a tagállamok szabadon dönthetnek arról, hogy milyen módszert alkalmaznak az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv 13. cikke (1) bekezdésének való megfelelés ellenőrzése során. A nyomonkövetési módszerre vonatkozó döntés meghozatalakor a tagállamoknak mindazonáltal kellően figyelembe kell venniük a megfeleléssel és a végrehajtással kapcsolatos adminisztratív terhek csökkentésének, valamint a lekérhető videószolgáltatásokat nyújtó szolgáltató szolgáltatók számára az átláthatóság és a jogbiztonság biztosításának szükségességét.

III. A KISSZÁMÚ KÖZÖNSÉG ÉS AZ ALACSONY ÁRBEVÉTEL MEGHATÁROZÁSA

1. Előzetes megjegyzések

Az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv (40) preambulumbekezdése szerint a csekély piaci jelenléttel rendelkező szolgáltatókra nem kell az európai alkotások előmozdítására vonatkozó kötelezettségeket kiróni, „annak érdekében, hogy az európai alkotások előmozdítására vonatkozó kötelezettségek ne ássák alá a piac fejlődését, valamint hogy új szereplők is piacra léphessenek”. Bár a fenti megfontolások mind a 13. cikk (1) bekezdése, mind a 13. cikk (2) bekezdése esetében közösek, ezek a rendelkezések bizonyos eltéréseket mutatnak, amelyeket figyelembe kell venni:

— A származási tagállam feladata annak biztosítása, hogy a joghatósága alá tartozó, lekérhető szolgáltatásokat nyújtó szolgáltatók teljesítsék azt a kötelezettséget, hogy biztosítsák az európai alkotások arányát a 13. cikk (1) bekezdése értelmében; ugyanannak a származási tagállamnak a feladata, hogy az ilyen szolgáltatókra alkalmazza a 13. cikk (6) bekezdése szerinti mentességeket.

— Más a helyzet a 13. cikk (2) bekezdése esetében. Ez a rendelkezés elismeri annak lehetőségét, hogy bármely tagállam megkülönböztetésmentes és arányos pénzügyi hozzájárulási kötelezettségeket írjon elő a más tagállamban letelepedett és a területén élő közönséget megcélzó szolgáltatók számára. Ebben az esetben a „célzott” tagállamnak kell alkalmaznia mind az ilyen hozzájárulásokat előíró jogszabályait, mind pedig a 13. cikk (6) bekezdése szerinti mentességeket.

Tekintettel ezekre az eltérő jogi összefüggésekre, a 13. cikk (6) bekezdésében meghatározott mentességekre vonatkozó iránymutatás mérlegelésekor helyénvaló figyelembe venni e kötelezettségek sajátosságait. Emlékeztetni kell különösen arra, hogy a (36) preambulumbekezdés szerint a tagállamok pénzügyi kötelezettségeket írhatnak elő a területüket célzó médiaszolgáltatók számára, tekintettel „a pénzügyi kötelezettségek és a tagállamok különböző kulturális politikái közötti közvetlen kapcsolatra”.

A kisszámú közönség és az alacsony árbevétel meghatározásakor ezért fontos megtalálni a megfelelő egyensúlyt a kisebb audiovizuális szereplők számára szükséges innovációs tér megőrzésére, valamint a kulturális sokszínűségnek az európai alkotásoknak a tagállamok kulturális politikái keretében történő megfelelő finanszírozása révén történő előmozdítására irányuló célkitűzések között. Ezért míg az iránymutatások szerint az alábbiakban meghatározott, alacsony forgalmú, illetve kisszámú közönséget elérő vállalkozások mentesülnek a 13. cikk szerinti kötelezettségek alól, bizonyos esetekben további biztosítékokra lehet szükség, különösen az audiovizuális és filmfinanszírozási rendszerek fenntarthatóságát biztosító pénzügyi hozzájárulások alkalmazása tekintetében.

2. Az uniós és a nemzeti jog által létrehozott mentességek közötti különbségtétel

Az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv 13. cikkének (2) bekezdése nem harmonizálja az európai alkotások előmozdításához való pénzügyi hozzájárulásra vonatkozó kötelezettségeket. Ez a rendelkezés csupán azt ismeri el, hogy a tagállamoknak lehetőségük van arra, hogy a területükön lévő közönséget megcélzó, határokon átnyúló szolgáltatókra is alkalmazzák a közvetlen beruházásokon és illetékeken keresztüli hozzájárulási kötelezettségeket, a megkülönböztetésmentesség és az arányosság elvével összhangban. Ezért a tagállam hatáskörébe tartozik, hogy éljen ezzel a lehetőséggel a megfelelő kötelezettségek meghatározására és alkalmazására vonatkozóan.

Ebben az értelemben, ha egy tagállam olyan kötelezettséget ír elő vagy vezet be a médiaszolgáltatók számára, hogy pénzügyileg járuljanak hozzá az európai alkotások gyártásához, és ezek a kötelezettségek az adott tagállamban letelepedett szolgáltatókra korlátozódnak, ezek az iránymutatások nem alkalmazandók. Ezek akkor válnak relevánssá, ha az adott tagállam a területén lévő közönséget megcélzó, de más tagállamokban letelepedett szolgáltatókra is alkalmaz ilyen követelményeket. Mindenesetre az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv 13. cikkének (6) bekezdésében foglalt mentességek célja nem az, hogy felváltsa a nemzeti szinten megállapított mentességeket, amelyek meghatározzák a hozzájárulási kötelezettségek hatályát, hanem az, hogy biztosítékokat nyújtson a határokon átnyúló szolgáltatásokat nyújtó szolgáltatók számára.

Ezért az e szakaszban meghatározott iránymutatás nem érinti az érintett tagállam arra vonatkozó szabadságát, hogy nemzeti szinten különböző küszöbértékeket állapítson meg a joghatósága alá tartozó szolgáltatókra vonatkozóan.

Fontos megjegyezni, hogy a más tagállamokban letelepedett szolgáltatókra vonatkozó pénzügyi hozzájárulási kötelezettségeket alkalmazó tagállamoknak tiszteletben kell tartaniuk a megkülönböztetésmentesség elvét. Ezért, ha rendelkeznek a területükön letelepedett szolgáltatókra alkalmazandó nemzeti szintű mentességekkel vagy ilyen mentességeket vezetnek be, ezeket a mentességeket a határon átnyúló szolgáltatást nyújtó szolgáltatókra is megkülönböztetéstől mentes módon kell alkalmazni, még akkor is, ha a küszöbértékek magasabbak az ezen iránymutatásokban feltüntetett értékeknél.

3. Alacsony árbevétel

Az alacsony árbevétel küszöbértékét illetően, amelynek a 13. cikk (6) bekezdése szerinti mentesség alapjául kell szolgálnia, a Bizottság a mikro-, kis- és középvállalkozások meghatározásáról szóló 2003/361/EK ajánlásra hivatkozik (5).

A bevett szakpolitikai döntéshozatali megközelítést követve a mikrovállalkozásokat eleve ki kell zárni a javasolt jogszabály hatálya alól, kivéve, ha bizonyítást nyer a jogszabály hatálya alá tartozásuk szükségessége és arányossága (6). A Bizottság ezért úgy véli, hogy az alacsony árbevétel küszöbértékét a mikrovállalkozás fent említett bizottsági ajánlásban kidolgozott fogalmára való hivatkozással lehet meghatározni, konkrétan a mikrovállalkozás (azaz a legfeljebb 2 millió EUR teljes éves árbevétellel rendelkező vállalkozások) meghatározásában használt árbevételi küszöbérték alapján. A vállalkozás éves árbevételét a fent említett bizottsági ajánlás rendelkezéseivel összhangban kell meghatározni, így figyelembe kell venni a partner- és kapcsolt vállalkozások árbevételét is (7).

Korlátozott méretük és szűkös erőforrásaik miatt a mikrovállalkozásokat különösen érinthetik a szabályozási költségek. A mikrovállalkozásoknak az európai alkotások előmozdítására vonatkozó kötelezettségek (13. cikk (1) bekezdés és 13. cikk (2) bekezdés) alkalmazásából való kizárása elkerüli az új belépők piacra jutásának akadályozását. Ez a megközelítés tehát összhangban van az új vállalkozások létrehozásának ösztönzésére és a piac fejlődésének előmozdítására irányuló célkitűzéssel.

Ugyanakkor az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv (40) preambulumbekezdése kimondja, hogy „az alacsony árbevétel megállapításakor pedig figyelembe kell venni az egyes tagállamok audiovizuális piacainak mérete közötti különbségeket”. Egyes tagállamokban például a nemzeti piacok mérete néhány millió eurós nagyságrendű. Számos esetben az ilyen piacok jelentősen elmaradnak tízmillió eurótól. E piacokon még a mikrovállalkozások is jelentős piaci jelenléttel rendelkező szereplőknek tekinthetők.

A fentiekre tekintettel a Bizottság úgy véli, hogy a kisebb nemzeti audiovizuális piacokkal rendelkező tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy alacsonyabb árbevételi küszöbértékeket határozzanak meg. Az általános piaci jellemzők alapján az ilyen alacsonyabb küszöbértékek indokoltak és arányosak lehetnek, feltéve, hogy mentesítik azokat a vállalkozásokat, amelyek az érintett nemzeti audiovizuális piacokon a teljes bevételből kevesebb mint 1 %-kal részesednek.

4. Kisszámú közönség

4.1. Lekérhető videószolgáltatások

4.1.1. Módszertan

Az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv (40) preambulumbekezdése szerint „a kisszámú közönséget például – a szolgáltatás jellegétől függően – a nézettségi idő vagy az értékesítés volumene alapján lehet megállapítani (…)”. A lineáris szolgáltatások esetében a közönséget hagyományosan a nézettségi idő alapján mérik. A lekérhető videószolgáltatások közönségének fogalma nem bevett fogalom, és a tagállamokban nem állnak rendelkezésre szabványosított ágazati mérések. Így nem állnak rendelkezésre olyan, harmadik fél által ellenőrzött adatok a közönségről, amelyekkel szemben ellenőrizni lehetne, hogy egy adott, lekérhető videószolgáltatásokat nyújtó szolgáltató közönsége kisszámú-e. Bár ez a helyzet a jövőben változhat, ebben a szakaszban gyakorlati módszert kell meghatározni az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv 13. cikkének alkalmazásában a kisszámú közönség meghatározására a lekérhető videószolgáltatásokat nyújtó szolgáltatókra vonatkozóan.

A (40) preambulumbekezdésben kifejtettek szerint a közönség fogalma „például” kapcsolódhat a szolgáltatások értékesítéséhez. A bevett iparági mérések hiányában a Bizottság úgy véli, hogy jelenleg ez a legmegfelelőbb módszer a lekérhető videószolgáltatások ágazatában a közönség mérésére.

Míg az irányelv elvben nem tiltja meg, hogy a tagállamok alternatív kritériumokat alkalmazzanak, ez az iránymutatás a lekérhető videószolgáltatásokat nyújtó szolgáltatók közönségének a szolgáltatások értékesítésén alapuló meghatározására irányuló módszerre összpontosít.

A lekérhető videószolgáltatások környezetében egy adott szolgáltatás felhasználóinak/látogatóinak száma az ilyen értékesítések helyettesítő értéke. A közönséget különösen az adott szolgáltatás aktív felhasználóinak száma alapján lehetne meghatározni, pl. az előfizetéses lekérhető videószolgáltatások előfizetőinek száma, a tranzakciós lekérhető videószolgáltatások esetén az alkotások beszerzéséhez használt egyedi ügyfelek/egyedi felhasználói fiókok száma, valamint a reklámalapú lekérhető videószolgáltatások egyedi látogatóinak száma alapján.

A tranzakciós lekérhető videószolgáltatások esetében az aktív felhasználók hivatkozhatnak például olyan felhasználókra, akik egy meghatározott időszakban legalább egy, a műsorkínálatban szereplő címet megszereztek. A reklámalapú lekérhető videószolgáltatások esetében a közönséget az aktív felhasználók egy meghatározott időszakra vonatkozó átlagaként lehetne meghatározni. Azon előfizetők esetében, akik lekérhető videószolgáltatási fiókot is tartalmazó kapcsolt szolgáltatásokért fizetnek, előfordulhat, hogy a lekérhető videószolgáltatások közönségét nem pontosan reprezentálja a teljes csomagszolgáltatást fizető előfizetők száma, mivel egyesek nem feltétlenül felhasználói a lekérhető videószolgáltatásoknak. Ilyen esetekben a nemzeti hatóságok mérést alkalmazhatnak azon felhasználók alapján, akik egy meghatározott időszakon belül ténylegesen hozzáfértek a szolgáltatás videótartalmához. Mindezen esetekben a figyelembe vett időszaknak megfelelőnek és észszerűnek (azaz nem túl rövidnek) és előre meghatározottnak kell lennie, és a végrehajtás szempontjából nem jelenthet terhet.

A gyakorlatban a közönséget az aktív felhasználók egy adott szolgáltatás által elért aránya alapján kell meghatározni: a lekérhető videószolgáltatás közönsége a felhasználók száma osztva a nemzeti piacon elérhető (hasonló) lekérhető videószolgáltatások felhasználóinak számával, 100-zal megszorozva, hogy megkapjanak egy százalékos értéket.

Mivel a közönségrészesedések az értékesítések jó helyettesítő értékei, és tükrözik az érintett szolgáltatás piaci helyzetét ebben az ágazatban, az alacsony számú aktív felhasználóval rendelkező szolgáltatóknak nincs jelentős jelenlétük a piacon, ezért indokolt a 13. cikk (6) bekezdésében meghatározott mentesség alkalmazása. Ez a módszer közel áll a televíziónézők arányának fogalmához is, amely arra utal, hogy az egy adott időszakban adott csatornákat vevő televíziókészülék-tulajdonosok tényleges száma hogyan viszonyul a mintában szereplő televíziókészülékek teljes számához.

4.1.2. A küszöbérték

A Bizottság úgy véli, hogy az egy adott tagállamban 1 %-nál kisebb közönséggel rendelkező szolgáltatókat kisszámú közönséggel rendelkezőknek kell tekinteni. Ez a küszöbérték azt tükrözi, hogy az érintett nemzeti piacokhoz képest korlátozott mértékben vették igénybe az ilyen szolgáltatók szolgáltatásait. Ez történhet például azért, mert a szolgáltató új belépő az adott nemzeti piacon. A rendelkezésre álló adatok alapján a főbb európai lekérhető videószolgáltatásokat nyújtó szolgáltatók (8) részesedése jellemzően jóval meghaladja az 1 %-ot azokon a nemzeti piacokon, ahol jelen vannak.

A fentiekre tekintettel a Bizottság úgy véli, hogy elvben helyénvaló mentesíteni a 13. cikk szerinti kötelezettségek alól azokat a szolgáltatókat, amelyeknek a közönségaránya az érintett tagállamban kevesebb, mint 1 %.

A 13. cikk (1) bekezdése tekintetében ez azt jelenti, hogy ezeket a szolgáltatókat származási tagállamuk mentesíti az említett (a származási tagállamra vagy más tagállamokra irányuló) műsorkínálatokban foglalt részesedési kötelezettség alól, amennyiben nézettségi arányuk nem éri el a fent említett küszöbértéket. Ami a 13. cikk (2) bekezdését illeti, ez azt jelenti, hogy e szolgáltatókat a célzott tagállam mentesíti az európai alkotások gyártásához való pénzügyi hozzájárulás kötelezettsége alól.

4.2. Lineáris audiovizuális médiaszolgáltatások

A lineáris szolgáltatások esetében a közönség bevett fogalom, és több tagállamban is léteznek közönségmérési szolgáltatások. A kisszámú közönség meghatározásának ezért az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelvvel összefüggésben már elfogadott és használt mutatókon, nevezetesen a referenciaévre kiszámított napi nézettségi arányon (9) kell alapulnia.

Ami a nem hazai szolgáltatók jelenlétét illeti, a lineáris szolgáltatások piaca eltér a lekérhető videószolgáltatások piacától. A lekérhető videószolgáltatások esetében a nemzeti piacokat nagyrészt nem hazai szolgáltatók uralják; a lineáris szolgáltatások esetében nem ez a helyzet. A legfontosabb szereplők általában azok a televíziós csoportok, amelyek nézettségi részesedésük egészét vagy nagy részét hazai piacaikon érik el. Egy nemrégiben készült tanulmány szerint az EU audiovizuális piacát korlátozott számú, a közönség nagy részét megszólító televíziós csatorna jellemzi. A csatornák túlnyomó többsége kisszámú közönséget ér el: a tévécsatornáknak csupán 5 %-a rendelkezik 10 % feletti nézettségi részesedéssel, és az Unió bármely országában a tévécsatornák mintegy 80 %-a legfeljebb 2 %-os nézettséggel rendelkezik (10).

A kisszámú közönség küszöbértékét a lineáris audiovizuális médiaszolgáltatások piacán jelen lévő csatornák közönség szerinti jelenlétének és pozicionálásának figyelembevételével kell meghatározni. Ezért, figyelembe véve a lineáris szolgáltatások piacának jellemzőit, az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv 13. cikkének (6) bekezdése értelmében kisszámú közönségűnek kell tekinteni azokat a határokon átnyúló csatornákat, amelyek egyedi nézettségi aránya egy adott célzott tagállamban nem éri el a 2 %-ot (11). A tagállamok különösen a többféle célcsatornával rendelkező szolgáltatók esetében a mentesség alkalmazásakor figyelembe vehetik a szolgáltatónak a nemzeti piacon elfoglalt általános helyzetét (12).

5. Kiigazítások a pénzügyi hozzájárulások sajátos jellegének figyelembevétele érdekében

Az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv 13. cikkének (2) bekezdése az európai alkotások gyártására vonatkozó pénzügyi hozzájárulási kötelezettségek két típusát említi, nevezetesen az audiovizuális tartalmakba való közvetlen befektetéseket és a nemzeti alapokhoz való hozzájárulásokat (illetékek). A Bizottság úgy véli, hogy a megfelelő küszöbértékek meghatározásakor figyelembe kell venni az ilyen típusú kötelezettségek határokon átnyúló szolgáltatókra gyakorolt különböző hatásait. A közvetlen befektetés (pl. gyártás, koprodukció, az alkotások jogainak megszerzése) a pénzügyi részvétel és a kapcsolódó kockázatok eltérő szintje miatt általában nagyobb vállalkozói erőfeszítést jelent, mint egy illeték megfizetése. A beruházási kötelezettség teljesítése az európai alkotások rendelkezésre állásától is függ, ideértve az olyan gyártási projekteket is, amelyekbe a szolgáltató a rendelkezésre álló források felhasználásával befektethet.

A Bizottság értelmezése szerint egyes tagállamokban – különösen az audiovizuális piac méretétől és szerkezetétől függően – fontos lehet pénzügyi hozzájárulási kötelezettségeket alkalmazni a 2 millió eurónál alacsonyabb árbevétellel vagy 1 %-nál alacsonyabb nézettségi aránnyal rendelkező lekérhető szolgáltatásokra, valamint a 2 %-nál alacsonyabb nézettségi aránnyal rendelkező, határokon átnyúló lineáris szolgáltatásokra, különösen a fizetős televíziós szolgáltatásokra, mivel a nemzeti piacokon való jelenlétük továbbra is fontos lehet. Az ilyen helyzetek kezelése érdekében a tagállamok dönthetnek úgy, hogy – kellően indokolt esetben és kultúrpolitikai célkitűzéseikkel összhangban – alacsonyabb küszöbértékeket alkalmaznak, beleértve a nemzeti audiovizuális és filmfinanszírozási rendszerek fenntarthatóságának biztosítására irányuló célkitűzést is.

E küszöbértékeknek és az előírt pénzügyi hozzájárulásoknak figyelembe kell venniük a szolgáltatás pénzügyi kapacitását, tiszteletben kell tartaniuk a megkülönböztetésmentesség és az arányosság elvét, nem áshatják alá a piac fejlődését, és lehetővé kell tenniük új szereplők piacra lépését.

Ami a határokon átnyúló közvetlen befektetési kötelezettségeket illeti, a Bizottság felkéri a tagállamokat, különösen a nagyobb audiovizuális piacokkal rendelkezőket, hogy fontolják meg a 2 millió euro teljes árbevételt meghaladó vállalkozások mentesítését is (13) azáltal, hogy magasabb küszöbértéket határoznak meg, vagy legalábbis kevésbé terhes befektetési kötelezettségeket írnak elő számukra, figyelembe véve különösen azokat az esetleges nehézségeket, amelyek az audiovizuális produkcióknak az érintett tagállamokban rendelkezésre álló források felhasználásával történő befektetéséhez szükségesek.

IV. ELJÁRÁSI MEGJEGYZÉSEK

Bár az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv 13. cikke (1) bekezdésének és 13. cikke (2) bekezdésének végrehajtása a nemzeti hatóságok feladata, a Bizottság ösztönzi őket, hogy aktívan működjenek együtt a többi tagállambeli partnereikkel az ezen iránymutatások hatálya alá tartozó területeken. Ez az együttműködés különösen kívánatos lehet a vonatkozó adatok vagy információk összegyűjtése, valamint a nemzeti hatóságok általi eltérő értelmezésekkel kapcsolatos kockázatok csökkentése érdekében. Az Audiovizuális Médiaszolgáltatásokat Szabályozó Hatóságok Európai Csoportja (ERGA) megfelelő fórum lehet ezen együttműködés elősegítésére.

A fentiekre tekintettel felkérjük a nemzeti szabályozó hatóságokat, hogy az ERGA keretében osszák meg egymással információikat, adataikat és bevált gyakorlataikat, és vitassák meg az ezen iránymutatások alkalmazása során felmerülő kérdéseket. Ezzel összefüggésben az ERGA-nak fel kell hívnia a Bizottság figyelmét a nemzeti szabályozó hatóságok által alkalmazott megközelítésekkel kapcsolatos jelentős kérdésekre. A Bizottság folyamatosan tájékoztatni fogja az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv kapcsolattartó bizottságát ezekről a fejleményekről.

Az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv 13. cikkének (4) bekezdése szerinti jelentéstételi kötelezettségek keretében a tagállamoknak tájékoztatniuk kell a Bizottságot ezen iránymutatások alkalmazásáról.

(1) Ezen iránymutatások alkalmazásában az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelvre való hivatkozásokat a 2018. november 14-i (EU) 2018/1808 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL L 303., 2018.11.28., 69. o.) módosított, a tagállamok audiovizuális médiaszolgáltatások nyújtására vonatkozó egyes törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseinek összehangolásáról szóló 2010/13/EU irányelvre (audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv (HL L 95., 2010.4.15., 1. o.) való hivatkozásként kell értelmezni.

(2) Franchise alatt az ugyanazon fiktív univerzumhoz tartozó, egymást követő, kapcsolódó filmek értendők.

(3) Az Európai Audiovizuális Megfigyelő Intézet tanulmánya szerint az EU-ban többnyire rövid formátumokat (legfeljebb 26 epizóddal rendelkező televíziós fikciós műsorokat) állítanak elő. Konkrétabban, az összes televíziós fikciós műsor 90 %-a legfeljebb 26 epizóddal rendelkezik, és ennek 44 %-a televíziós film (1-2 epizóddal). Ezek azonban csak korlátozott hányadot, azaz az összes cím 33 %-át teszik ki. Ezzel szemben a hosszú formátumú televíziós fikciós műsorok az előállított címek számának csupán 10 %-át képviselik, de az előállított televíziós fikciós órák 67 %-át teszik ki. Ugyanez a tanulmány kiemeli, hogy a rövidebb formátumok „magas színvonalú” televíziós fikciónak tekinthetők, amely magában hordozza a koprodukciók és az export lehetőségét, míg a hosszú formátumok általában alacsonyabb gyártási költségekkel és erősebb nemzeti háttérrel rendelkeznek, és valószínűleg kevésbé alkalmasak a határokon átnyúló hasznosításra. Ebből a szempontból a címek és évadok szerinti számítás pozitív hatással lehet a valódi, határokon átnyúló hasznosítási potenciállal rendelkező európai alkotások forgalmára. Lásd: G. Fontaine: TV fiction production in the European Union (Tévéfilmgyártás az Európai Unióban), Európai Audiovizuális Megfigyelő Intézet, Strasbourg, 2017.

(4) C. Grece: Films in VOD catalogues – Origin, Circulation and Age – Edition 2018 (Filmek a lekérhető videoszolgáltatások katalógusaiban – Eredet, terjesztés, kor – 2018-as kiadás), Európai Audiovizuális Megfigyelő Intézet, Strasbourg, 2018.

(5) A Bizottság 2003/361/EK ajánlása (2003. május 6.) a mikro-, kis- és középvállalkozások meghatározásáról (az értesítés a C(2003) 1422 dokumentummal történt) (HL L 124., 2003.5.20., 36. o.).

(6) http://ec.europa.eu/smart-regulation/impact/key_docs/docs/meg_guidelines.pdf.

(7) Lásd különösen az ajánlás 3. és 6. cikkét.

(8) Lásd például: „Main OTT SVOD groups in Europe by estimated number of subscribers” (2018. december), az Európai Audiovizuális Megfigyelő Intézet 2019-as évkönyvének részeként közzétéve, Strasbourg, 2018. december.

(9) Lásd az audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv 16. és 17. cikke alkalmazásának nyomon követésére vonatkozó felülvizsgált iránymutatásokat, CC AVMSD (2011) 2, 3. o.

(10) A. Schneeberger, The internationalisation of TV audience markets in Europe (A televíziós nézőpiacok nemzetközivé válása Európában), Európai Audiovizuális Megfigyelő Intézet, Strasbourg, 2019, 16. o.

(11) Ezeket a piacokat néhány csatorna igen jelentős aránya jellemzi (jellemzően a nézettségi arány 80 %-át lefedi a csatornák 20 %-a), valamint a kisszámú közönségű csatornák sokasága (az európai tévécsatornák átlagosan 80 %-a esetén a közönségük aránya legfeljebb 2 %).

(12) Megvizsgálhatják, hogy összességében a szolgáltató az adott országban a nézettségi arány 80 %-át lefedő legnagyobb szolgáltatók egyike-e.

(13) A számítás a mikro-, kis- és középvállalkozások meghatározásáról szóló, fent említett 2003/361/EK bizottsági ajánlás rendelkezéseivel összhangban történt.