4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK

5.EGYÉB ELEMEK

•A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes magyarázata

Az irányelv célja, hogy – az IF 2021. október 8-i globális megállapodása szerinti feltételekkel, valamint az IF által elfogadott és 2021. december 20-án közzétett OECD-modellszabályok alapján – szabályokat állapítson meg a nagy multinacionális vállalatok és a nagy árbevételű belföldi vállalatcsoportok minimum-adómérték szerinti adóztatásának biztosítására azokban az esetekben, amikor egy tagállamnak a GloBE-modellszabályokat kell alkalmaznia.

A 2. pillér általános felépítése

A 2. pillér két, a nemzeti adójogszabályokba bevezetendő szabályból és egy egyezményen alapuló szabályból áll. A két nemzeti adószabály, a jövedelem-hozzászámítási szabály (IIR) és annak védőhálója, az aluladóztatott kifizetések szabálya (UTPR) együttesen alkotják a GloBE-modellszabályokat. A megadóztatási szabály (STTR) egyezményen alapuló szabály, amely lehetővé teszi a forrás szerinti joghatóságok számára, hogy korlátozott forrásadót vessenek ki a kapcsolt felek közötti egyes olyan kifizetésekre, amelyekre a minimum-adómérték alatti kulcs alkalmazandó. Mivel azonban ezt az egyes joghatóságoknak egyedileg kell majd végrehajtaniuk, a megadóztatási szabállyal kapcsolatban nem kerül sor uniós fellépésre, így a megadóztatási szabályt e javaslat sem érinti.

A 2. pillér azokra a multinacionális vállalatcsoportokra és nagy árbevételű belföldi vállalatcsoportokra vonatkozik, amelyek összesített csoportszintű árbevétele az összevont pénzügyi beszámolójuk alapján évente legalább 750 millió EUR. Ezt a küszöbértéket az IF a meglévő nemzetközi társaságiadó-politikákkal, például az országonkénti adatszolgáltatásra vonatkozó szabályokkal való összhang biztosítása érdekében határozta meg. Nem tartoznak a GloBE-modellszabályok hatálya alá azok a kormányzati szervek, nemzetközi szervezetek, nonprofit szervezetek, nyugdíjalapok és befektetési alapok, amelyek egy multinacionális vállalatcsoport végső anyaszervezetei.

A jövedelem-hozzászámítási szabály értelmében kiegészítő adót kell kivetni az anyavállalatra a csoporthoz tartozó vállalkozások (a továbbiakban: csoporttagok) alacsony adóterhelésű jövedelme után. A jövedelem-hozzászámítási szabály felülről lefelé irányuló jelleggel alkalmazandó, ami azt jelenti, hogy az a szervezet – rendszerint a végső anyavállalat – alkalmazza, amely a multinacionális vállalatcsoport tulajdonosi láncának felső szintjén vagy annak közelében helyezkedik el. Abban az esetben azonban, ha a végső anyavállalat nem alkalmazza a jövedelem-hozzászámítási szabályt, azt egy vagy több közbenső anyavállalatnak kell alkalmaznia alacsony adóterhelésű csoporttagjai tekintetében. A jövedelem-hozzászámítási szabályt a 80 %-ot el nem érő részesedések esetében a megosztott tulajdonosi szerkezet szabályának figyelembevételével kell alkalmazni. Ez azt jelenti, hogy a jövedelem-hozzászámítási szabályt egy részleges tulajdonban álló anyavállalat a multinacionális vállalatcsoport valamely alcsoportjának általa ellenőrzött leányvállalataira a végső anyavállalattal szemben elsőbbséget élvezve alkalmazza akkor, ha a részleges tulajdonban álló anyavállalatban a multinacionális vállalatcsoporton kívüli tulajdonosok 20 %-ot meghaladó részesedéssel rendelkeznek. Ha egy multinacionális vállalatcsoporton belül több részleges tulajdonban álló anyavállalat is van, a jövedelem-hozzászámítási szabályt a tulajdonosi láncban az alacsony adóterhelésű csoporttaghoz legközelebb eső részleges tulajdonban álló anyavállalat alkalmazza.

Az aluladóztatott kifizetések szabálya a jövedelem-hozzászámítási szabály védőhálójaként működik; olyan helyzetekben alkalmazandó, amikor a végső anyavállalat joghatóságában nincs elismert jövedelem-hozzászámítási szabály, vagy a végső anyavállalat joghatóságában alacsony adómértéket állapítanak meg. Az aluladóztatott kifizetések szabálya értelmében kiegészítő adót kell rendelni valamely joghatósághoz, amennyiben egy csoporttag alacsony adóterhelésű jövedelme a jövedelem-hozzászámítási szabály szerint nem adóköteles. Az aluladóztatott kifizetések szabálya a kiegészítő adót kéttényezős képlet – az adott joghatóságban nyilvántartott tárgyi eszközök könyv szerinti értéke, valamint a joghatóságban foglalkoztatott munkavállalók létszáma – alapján rendeli hozzá a joghatóságokhoz. Míg a globális megállapodás arra törekszik, hogy a jövedelem-hozzászámítási szabály 2023. január 1-jétől működőképes legyen, az aluladóztatott kifizetések szabályát egy évvel később kell végrehajtani.

A GloBE modellszabályai értelmében joghatóságonként, a tényleges adókulcs tesztjének alkalmazásával kiegészítő adót kell kivetni. Ha egy multinacionális vállalatcsoport valamely joghatóságon belüli csoporttagjai után együttesen számított tényleges adókulcs nem éri el a 15 %-os minimum-adómértéket, akkor az adott joghatóságban található minden egyes csoporttag után kiegészítő adót kell fizetni annak érdekében, hogy az adott joghatóság tényleges adókulcsa elérje a minimumot. Az adott időszakra vonatkozó tényleges adókulcs kiszámítása úgy történik, hogy az adott időszakra eső, az adott joghatóságre vonatkozó társasági és azzal egyenértékű adókat (más néven kiigazított fedezett adókat) elosztják az adott multinacionális vállalatcsoportnak az adott joghatóságban keletkezett kiigazított nyereségével. A tényleges adókulcs tesztje egyrészt kiváltja a 2. pillér szabályainak alkalmazását, másrészt azt is méri, hogy a multinacionális vállalatcsoport mekkora összegű kiegészítő adót köteles fizetni.

A GloBE-modellszabályok rendelkeznek egy gazdasági tartalomtól függő, képleten alapuló kivételről is, amelynek célja, hogy csökkentse a 2. pillér által a multinacionális vállalatcsoportokra gyakorolt hatást az olyan joghatóságban, ahol azok valós gazdasági tevékenységet folytatnak.

Végrehajtás az EU-ban – kialakítási alternatívák és egyéb választási lehetőségek

Az irányelv az OECD-modellszabályok alapján, az uniós jog és az egységes piac sajátosságait figyelembe véve hajtja végre a GloBE-modellszabályokat az EU-ban. Mivel az irányelv nemzetközileg elfogadott standardot hajt végre a nagy multinacionális csoportok tényleges minimum-adómérték szerinti adóztatásának biztosítása érdekében, az irányelv kialakítása során alternatívák és választási lehetőségek csak korlátozott körben álltak rendelkezésre.

Bár az irányelv általánosságban szorosan követi az OECD modellszabályait, az alapvető szabadságok tiszteletben tartása érdekében a szabályozás hatályát kiterjeszti a nagy árbevételű, kizárólag belföldi tevékenységet folytató vállalatcsoportokra is. Ezen túlmenően az irányelv él a modellszabályokhoz fűzött kommentárban biztosított lehetőséggel, amely szerint a jövedelem-hozzászámítási szabályt alkalmazó csoporttag tagállama – rendszerint a végső anyavállalat joghatósága – köteles biztosítani a megállapodás szerinti minimumszintet elérő tényleges adóztatást nemcsak a külföldi leányvállalatok, hanem az adott tagállamban illetőséggel rendelkező valamennyi csoporttag, valamint a multinacionális vállalatcsoportnak az adott tagállamban letelepedett állandó telephelyei tekintetében is. Az OECD modellszabályai értelmében a jövedelem-hozzászámítási szabályt alkalmazó joghatóság csak a külföldi csoporttagok tényleges adókulcsát veszi figyelembe.

I. fejezet – Általános rendelkezések

Az irányelv I. fejezete általános – az irányelv tárgyával, hatályával, fogalommeghatározásaival, valamint a csoporttag helyével kapcsolatos – rendelkezéseket tartalmaz.

Hatályának meghatározásakor az irányelv az Unióban található csoporttagokat vesz alapul, amelyek olyan multinacionális vállalatcsoportok tagjai vagy olyan, a csoporttagokból álló, nagy árbevételű belföldi vállalatcsoportok tagjai, amelyek az előző négy év közül legalább kettőben legalább 750 millió EUR összesített csoportszintű bevételt értek el. Különböző szakpolitikai okokból, például az adósemlegesség elvének megőrzése érdekében, valamint az OECD-modellszabályokkal összhangban a nem tartoznak az irányelv hatálya alá a kormányzati szervek, a nemzetközi szervezetek, a nonprofit szervezetek, a nyugdíjalapok, továbbá amennyiben a csoportstruktúra legfelső szintjén helyezkednek el, a befektetési szervezetek és az ingatlanbefektetési vállalkozások. Azok a szervezetek, amelyek legalább 95 %-ban kizárt szervezetek tulajdonában vannak, szintén nem tartoznak az irányelv hatálya alá.

A csoporttag – beleértve az állandó telephelyet is – helyével kapcsolatban az irányelv úgy tekinti, hogy az állandó telephelynek vagy áteresztő szervezetnek nem minősülő csoporttag abban a joghatóságban található, ahol adóügyi illetőséggel rendelkezik. Ha e szabály alapján nem állapítható meg a csoporttag helye, akkor úgy kell tekinteni, hogy az abban a joghatóságban található, amelyben létrehozták. Az irányelv meghatározza az állandó telephelynek minősülő csoporttag helyét is, emellett bizonyos helyzetekre vonatkozóan a helyet eldöntő rendelkezéseket is tartalmaz.