20.

hangsúlyozza, hogy ahhoz, hogy a szabadkereskedelmi megállapodás igazán előnyös legyen az EU gazdasága számára, a tárgyalási irányelvekbe be kell illeszteni a következő kérdéseket: a) az áruk és szolgáltatások kereskedelmének liberalizálása és mindkét fél számára valós piaci hozzáférési lehetőségek a fölösleges szabályozási akadályok felszámolása révén, egyszersmind biztosítva, hogy a megállapodásban egyik felet se akadályozza semmi abban, hogy a legitim politikai célkitűzések elérése érdekében arányos szabályozást alkalmazzon; e megállapodás i) nem akadályozhatja a feleket az általános érdekű szolgáltatások meghatározásában, szabályozásában, nyújtásában és támogatásában, és erre vonatkozóan kifejezett rendelkezéseket kell tartalmaznia; ii) nem kötelezheti a kormányzatokat semmilyen szolgáltatás privatizálására, és azt sem zárhatja ki, hogy a kormányzatok bővítsék az általuk nyújtott közszolgáltatások körét; iii) nem gátolhatja a kormányzatokat abban, hogy újra állami ellenőrzés alá vonjanak olyan szolgáltatásokat – például a vízellátást, az oktatást, az egészségügyet, a szociális szolgáltatásokat –, amelyeket korábban privatizálni rendeltek el, vagy hogy csökkentsék a magas szintű uniós egészségügyi, élelmiszerügyi, fogyasztói, környezetvédelmi, munkaügyi és biztonsági normákat, vagy korlátozzák a művészetek és a kultúra, az oktatás, az egészségügy és a szociális szolgáltatások állami finanszírozását, ahogy az a korábbi kereskedelmi megállapodások esetében történt; kötelezettségvállalásokra van szükség a szolgáltatások kereskedelméről szóló általános egyezmény (GATS) alapján; e tekintetben hangsúlyozza, hogy az európai termelők által követelt normákat meg kell őrizni; b) amennyiben a megállapodás tartalmazhat egy belföldi szabályozással kapcsolatos fejezetet, a tárgyaló felek abba nem foglalhatnak bele semmilyen szükségességi vizsgálatot; c) a területre vonatkozó WTO-szabályokon túlmutató dömpingellenes és kiegyenlítő intézkedésekre vonatkozó kötelezettségvállalások, lehetőség szerint kizárva alkalmazásukat abban az esetben, ha elegendő közös versenyelőírás és együttműködés van érvényben; d) a fölösleges nem vámjellegű akadályok mérséklése és a szabályozási együttműködésre vonatkozó párbeszéd önkéntes kiterjesztése – amennyiben az kivitelezhető és kölcsönösen előnyös –, nem korlátozva ugyanakkor a felek azon lehetőségét, hogy folytassák szabályozási, jogalkotási és politikai tevékenységeiket, mivel a szabályozási együttműködésnek arra kell irányulnia, hogy a globális gazdaság irányítását szolgálja a nemzetközi normákkal kapcsolatos konvergencia és együttműködés, illetve a szabályozási harmonizáció fokozásával, például az Egyesült Nemzetek Európai Gazdasági Bizottsága (ENSZ EGB) által előírt normák elfogadása és végrehajtása révén, egyszersmind garantálva a legmagasabb szintű fogyasztóvédelmet (pl. élelmiszer-biztonságot), környezetvédelmet (pl. állategészségügyet és állatjólétet, növényegészségügyet), valamint szociális és munkaügyi védelmet; e) jelentős engedmények a közbeszerzések terén minden kormányzati szinten, illetve minden állami vállalat és különleges vagy kizárólagos jogokkal rendelkező vállalkozás tekintetében, garantálva az európai vállalatok számára a stratégiai ágazatokban a piaci hozzáférést, valamint az uniós közbeszerzési piacokéval megegyező nyitottságot, mivel az egyszerűsített eljárások és a pályázók számára biztosított átláthatóság (beleértve a más országból pályázókat) szintén hatékony eszközök lehetnek a korrupció elleni küzdelemben és az közigazgatás integritásának fokozásában, egyúttal megfelelő ár-érték arányt teremtve az adófizetők pénzéért cserébe a teljesítés minősége, a hatékonyság, az eredményesség és az elszámoltathatóság terén; arra vonatkozó biztosítékok, hogy a közbeszerzési szerződések odaítélésénél környezeti és társadalmi kritériumokat is alkalmaznak; f) egy külön fejezet, amely figyelembe veszi a mikrovállalkozások és kkv-k piacra jutásuk megkönnyítésével kapcsolatos szükségleteit és érdekeit, ideértve többek között a műszaki szabványok erőteljesebb összeegyeztethetőségét, valamint az egyszerűsített vámeljárásokat konkrét üzleti lehetőségek teremtése és a nemzetközivé válás ösztönzése érdekében; g) az Európai Bíróság EU–Szingapúr szabadkereskedelmi megállapodásról szóló 2/15. sz. véleménye értelmében, miszerint a kereskedelem és a fenntartható fejlődés az Unió kizárólagos hatáskörébe tartozik, és a fenntartható fejlődés az Unió közös kereskedelmi politikájának szerves része, a fenntartható fejlődésről szóló, a határozott és ambiciózus fejezetnek szükségszerűen bármely lehetséges megállapodás részét kell képeznie; a párbeszédre, a nyomon követésre és az együttműködésre vonatkozó hatékony eszközökre vonatkozó rendelkezések, többek között kötelező és érvényesíthető rendelkezések, amelyekre megfelelő és hatékony vitarendezési mechanizmusok érvényesek, és a különböző végrehajtási módszer között egy szankcióalapú mechanizmus fontolóra vétele, ugyanakkor lehetővé téve a szociális partnerek és a civil társadalom számára a megfelelő részvételt, továbbá szoros együttműködés az érintett multilaterális szervezetek szakértőivel; rendelkezések a kereskedelem munkaügyi és környezetvédelmi szempontjaira, valamint a fenntartható fejlődés kereskedelmi és beruházási szempontjaira vonatkozó fejezetben, a nemzetközileg elfogadott vonatkozó elvek és szabályok – például az alapvető munkaügyi elvek, a kormányzásra vonatkozó négy alapvető ILO-egyezmény és a többek között az éghajlatváltozással kapcsolatos többoldalú környezetvédelmi megállapodások – betartásának és hatékony végrehajtásának előmozdítását célzó rendelkezéseket is; h) annak előírása, hogy a felek mozdítsák elő a vállalati társadalmi felelősségvállalást, többek között a nemzetközileg elismert eszközök tekintetében, továbbá tartsák magukat az OECD ágazati iránymutatásaihoz és az üzleti vállalkozások emberi jogi felelősségére vonatkozó ENSZ-irányelvekhez; i) átfogó rendelkezések a beruházások liberalizálására vonatkozóan az Unió hatáskörén belül, figyelembe véve a legutóbbi politikai fejleményeket, például a Bíróság 2017. május 16-i, 2/15. sz. véleményét az EU–Szingapúr szabadkereskedelmi megállapodásról; j) határozott és érvényesíthető intézkedések a szellemi tulajdonjogok elismerése és védelme tekintetében, beleértve a mezőgazdasági és élelmiszertermékek, illetve a borok és szesztermékek földrajzi árujelzőit is; egyszerűsített vámeljárások, valamint egyszerű és rugalmas származási szabályok, amelyek igazodnak a globális értéklánc összetett világához, lehetőség szerint többoldalú származási szabályokat, más esetekben pedig túlzott terhet nem jelentő származási szabályokat – például „vámtarifaszám-változtatást” – alkalmazva; k) kiegyensúlyozott eredmények a mezőgazdasági és halászati fejezetekben, amelyek csak a versenyképességet ösztönzik és mind a fogyasztók, mind a termelők számára előnyösek, amennyiben kellő figyelmet szentelnek valamennyi európai termelő és fogyasztó érdekeinek, tiszteletben tartva, hogy számos érzékeny mezőgazdasági termék van, amely megfelelő elbánásra szorul, például vámkontingensek alkalmazása révén, vagy megfelelő átmeneti időszakok biztosításával, kellő tekintettel a mezőgazdaságról szóló kereskedelmi megállapodások halmozott hatására, kizárva a tárgyalásokból a legérzékenyebb ágazatokat; használható, hatékony, megfelelő és gyors kétoldalú védzáradék beillesztése a kedvezmények ideiglenes felfüggeszthetősége érdekében arra az esetre, ha a kereskedelmi megállapodás hatálybalépésének eredményeként a behozatal megnövekedése súlyos hátrányokat okoz az érzékeny ágazatoknak, illetve felmerül ennek kockázata; l) ambiciózus rendelkezések, amelyek lehetővé teszik a digitális ökoszisztéma teljes körű működését, ideértve az olyan elveket, mint a tisztességes verseny és a határokon átnyúló adatátvitelre vonatkozó ambiciózus szabályokat, maradéktalanul tiszteletben tartva és nem sértve az adatvédelemre és a magánélet védelmére vonatkozó, jelenlegi és jövőbeli uniós adatvédelmi szabályokat, mivel az adatáramlások a szolgáltató gazdaság jelentős hajtóerői, és a hagyományos gyártóvállalatok globális értékláncának lényeges elemei, és ezért az indokolatlan lokalizációs előírásokat a lehető legjobban vissza kell szorítani; az adatvédelem és a magánélet védelme nem kereskedelmi akadály, hanem az EUSZ 39. cikkében, az Európai Unió Alapjogi Chartájának 7. és 8. cikkében rögzített alapvető jog; m) a tengerentúli országokkal és területekkel és a legkülső régiókkal szembeni bánásmódra vonatkozó pontos és egyértelmű rendelkezések annak érdekében, hogy e tárgyalások során figyelembe vegyék különleges érdekeiket;