HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 424/46

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – Javaslat európai parlamenti és tanácsi határozatra az üvegházhatású gázok kibocsátási egységeinek Unión belüli kereskedelmi rendszeréhez piaci stabilizációs tartalék létrehozásáról és működtetéséről, valamint a 2003/87/EK irányelv módosításáról

COM(2014) 20 final – 2014/0011 (COD)

2014/C 424/07

Előadó: Antonello PEZZINI

2014. február 6-án az Európai Parlament, 2014. február 13-án a Tanács, 2014. január 22-én pedig az Európai Bizottság úgy határozott, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 192. és 304. cikke alapján kikéri az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményét a következő tárgyban:

Javaslat európai parlamenti és tanácsi határozatra az üvegházhatású gázok kibocsátási egységeinek Unión belüli kereskedelmi rendszeréhez piaci stabilizációs tartalék létrehozásáról és működtetéséről, valamint a 2003/87/EK irányelv módosításáról

COM(2014) 20 final.

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Mezőgazdaság, vidékfejlesztés és környezetvédelem” szekció 2014. május 22-én elfogadta véleményét. .

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2014. június 4–5-én tartott, 499. plenáris ülésén (a június 4-i ülésnapon) 167 szavazattal 2 ellenében, 10 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1 Az EGSZB az Európai Unió kibocsátáskereskedelmi rendszerét (EU ETS) kulcsfontosságú eszköznek tekinti az EU ipari kibocsátásának csökkentését célzó uniós éghajlat- és energiapolitikában, ezért valódi megreformálását kéri, amelynek célja az EU éghajlatváltozással kapcsolatos, 2020-as és 2030-as célkitűzéseinek elérése az ipari versenyképesség megőrzése és a beruházásáthelyezések elkerülése mellett.

1.2 Az EGSZB támogatja azt a javaslatot, mely egy piaci stabilizációs tartalék létrehozására vonatkozik a következő kibocsátáskereskedelmi kereskedési időszak elején, 2021-ben, a 2020 utáni kibocsátáskereskedelmi árak volatilitásának kezelésére irányuló lehetséges intézkedésként.

1.3 Az EGSZB megjegyzi, hogy az Európai Tanács 2014. március 21-én konkrét intézkedéseket sürgetett a globális versenynek kitett ágazatok számára az uniós éghajlat-változási politikákból eredő közvetlen vagy közvetett költségek maradéktalan ellensúlyozására, ameddig egy átfogó nemzetközi éghajlat-változási megállapodás globális szinten egyenlő játékteret nem biztosít az európai ipar számára.

1.4 Az EGSZB a következőket tartja fontosnak: — előre meghatározott automatikus, a súlyos megrázkódtatásoknak ellenálló szabályozási mechanizmusok, mérlegelési jogkör és beavatkozási lehetőség nélkül; — a rendszer átláthatósága, kiszámíthatósága és egyszerűsége; — korlátozott átállási költségek; — kiszámítható beruházási kilátások; — hosszú távú, stabil, biztosan megvalósuló célok; — a kibocsátási egységek árverés útján történő értékesítéséből származó bevételeknek a vállalkozások támogatására való felhasználása az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság, valamint a tiszta technológiák fejlesztése és alkalmazása felé való átmenet során; — megfelelő innovatív támogató intézkedések az energiaigényes feldolgozóipari ágazatokban; — egyértelműbb stratégia európai és nemzetközi szinten.

1.5 Az EGSZB úgy véli, hogy a kibocsátási egységek kereskedelmi rendszere átfedést mutat más európai és nemzeti politikákkal a környezetvédelem, az éghajlat, az energiaügy és az ipari fejlesztés terén, melyeket jobban össze kell hangolni egymással ahhoz, hogy pozitív eredményeket érjünk el: ezért az EGSZB azt kéri, hogy a rendszer felülvizsgálatát az üvegházhatású gázok kibocsátására és az ipari felhasználási célú energia költségeire hatással lévő egyéb szabályokkal szorosabb összefüggésben végezzék el.

1.6 Az EGSZB megismétli, hogy az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszert nemcsak mint a költségek optimalizálását és az energiahatékonyság előmozdítását célzó eszközt kell erősíteni minden ágazatban, hanem mint a társadalmi tudatosság eszközét a közvélemény körében: — az alacsony szén-dioxid-kibocsátású áruk és szolgáltatások előnyben részesítése; — az infrastruktúrába való beruházások támogatása; — a kulcsfontosságú ágazatokkal kapcsolatos kapacitás kialakításának és építésének előmozdítása érdekében az európai gyártási szektor gazdasági értékének újbóli fellendítése céljából.

1.7 Az EGSZB hangsúlyozza, hogy az ipar folyamatosan elkötelezett az állandó innováció mellett az energiafogyasztás csökkentése és az energiahatékonyság növelése érdekében, ugyanakkor egyértelmű, hogy a kibocsátáskereskedelmi piac torzulásai, a szén-dioxid árának túlzott csökkenésével együtt, megnehezíthetik a fenntartható tudományos és technológiai innováció élénkítését.

1.8 Az EGSZB úgy véli, hogy az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer szerepe 2020–2030-tól nemcsak az kellene, hogy legyen, hogy gazdaságilag hatékony módon megkönnyítse a szén-dioxid-kibocsátások csökkentését a hatálya alá tartozó ágazatok számára az alacsony szén-dioxid-kibocsátású technológiákba történő beruházásokon, valamint a megújuló energiaforrások és energiahatékonysági intézkedések használatán keresztül, hanem az is, hogy elősegítse a nemzetközi kompenzációkhoz való hozzáférést. Ez korlátozná a kibocsátást a globális szén-dioxid-piacon, többek között a 2015-ös globális éghajlat-változási megállapodásra való tekintettel, valamint összhangban a 2015 utáni időszakra vonatkozó menetrendben meghatározott fenntartható fejlődési célkitűzésekkel, a fejlesztés, az egyenlőség, az emberi jogok és a környezeti fenntarthatóság kiteljesítésének integrált megközelítése vonatkozásában.

1.9 Az EGSZB megítélése szerint szorosan össze kell kapcsolni az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer 2021-től javasolt felülvizsgálatát, mint a 2030-ra szóló új éghajlat- és energiapolitikai keret szerves részét a Horizont 2020 program alkalmazásával és a nemzeti programok összehangolásával, hogy felgyorsítsuk a tartós technológiai innováció újbóli beindulását, az európai ipar versenyképességének megőrzése mellett, új és jobb ipari létesítmények ösztönzése révén.

1.10 Az EGSZB meggyőződése, hogy minden főbb érdekelt fél számára stabilabbá, rugalmasabbá és nyitottabbá kell tenni a globális szén-dioxid-piacot, ezért arra kéri az Európai Bizottságot, a Parlamentet és a Tanácsot, hogy részletes és jól koordinált keretet dolgozzanak ki a meghozandó intézkedésekről a versenyképes és fenntartható ipari gyártás célkitűzésének elérése érdekében.

1.11 Az EGSZB hangsúlyozza, hogy az alacsony szén-dioxid-kibocsátásra törekvő politikák növelni tudják a foglalkoztatást és pozitív hatással vannak a kibocsátások csökkentésére és a levegő minőségére. Kéri, hogy ezeket a tényezőket érvényesítsék a nemzetközi tárgyalások során.

2. Bevezetés

2.1 Az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer (ETS) az energetikai kibocsátások csökkentésének hatékony, kulcsfontosságú eszköze kell, hogy legyen az EU-ban. Ahhoz, hogy költséghatékony legyen, piacvezéreltnek kell lennie és képesnek arra, hogy serkentőleg hasson a szén-dioxid árára, ugyanakkor pozitívan befolyásolja az alacsony szén-dioxid-kibocsátású technológiákba történő beruházásokat és a megújuló energiaforrások fejlesztését egy versenyképes feldolgozóipar érdekében, mely megfelel a közösen vállalt és az összes kulcsfontosságú partner által világszerte osztott fenntarthatósági céloknak.

2.2 A kibocsátáskereskedelmi rendszer jelenleg azt irányozza elő, hogy a kibocsátásaik csökkentésére kötelezett vállalkozások számára osszanak ki a számukra engedélyezett szén-dioxid-kibocsátás tonnában kifejezett mennyiségének megfelelő krediteket, évről-évre csökkenő mértékben (- 1,74 %). 2021-től ez az arány várhatóan 2,2 %-ra módosul.

2.3 Az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer létrehozása óta uniós szintű referenciaárat biztosít, mely napi szinten meghatározza a beruházásokkal kapcsolatos operatív és stratégiai döntéseket, hogy az európai gazdaság összes ágazatának kibocsátása csökkenjen, amelyek az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának mintegy feléért felelősek az EU-ban.

2.4 A súlyos gazdasági válságot és a gazdasági tevékenységek ebből következő visszaesését követően azonban a rendszer strukturális egyenlőtlenséget generált a kibocsátáskereskedelmi rendszer egységei iránti kereslet és kínálat között, mintegy 2 milliárd egységnyi többletet eredményezve, ez az egyensúlyhiány pedig várhatóan még egy évtizedig fennáll majd.

2.5 A piaci többlet az árak összeomlásához vezetett az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszerben, a szén-dioxid tonnánkénti ára a mintegy 30€/tonnáról 13,09 €/tonnára zuhant 2010-ben, és 11,45 €/tonnára csökkent tovább 2011-ben, végül a szén-dioxid globális átlagára 2012-ben 5,82 €/tonna körül mozgott.

2.6 Számos európai országban különböző kezdeményezéseket dolgoztak ki, ilyenek például a fehér és a zöld tanúsítványok Olaszországban, melyek a szén-dioxid-kibocsátás csökkentését célozzák a megtakarítások és a hatékonyság révén (fehér tanúsítványok), illetve a szénhidrogének mint elsődleges energiaforrások megújuló energiákkal való helyettesítése révén (zöld tanúsítványok) (1).

2.7 Az ipar folyamatosan elkötelezett az állandó innováció mellett az energiafogyasztás csökkentése és az energiahatékonyság növelése érdekében. Nyilvánvaló azonban, hogy a szén-dioxid árának túlzott csökkentésével egyre nehezebbé válna a fenntartható tudományos-technológiai innováció élénkítése.

2.8 A jelenlegi szabályok szerint az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer alapján az árverésre bocsátott kibocsátási egységek kínálata több évre kerül meghatározásra, és nincs lehetőség a kereslet jelentősebb változásaira való reagálásra: ez tartós egyensúlyhiányt eredményez, illetve negatív hatással van az innovációra és az új, alacsony szén-dioxid-kibocsátású technológiákba történő beruházásokra.

2.9 2013 decemberében az Európai Parlament és a Tanács az uniós kibocsátáskereskedelmi mechanizmus kiigazításának megvitatása során határozatot fogadott el arra vonatkozóan, hogy az Európai Bizottságnak – kivételes körülmények között és a piac megfelelő működésének biztosítása érdekében, a hosszú távra szóló strukturális intézkedések elfogadásáig – kivételesen egyetlen alkalommal lehetősége legyen elhalasztani legfeljebb 900 millió szén-dioxid kibocsátási egység értékesítését, 2020-ig szóló új határidőt fogadva el a 2014 és 2016 közötti három éves periódussal szemben.

2.10 E rövid távú előrelépések ellenére az EU még mindig messze van attól, hogy megoldja a hosszabb távra szóló többlet kérdését.

2.11 Az Európai Bizottság szerint – a 2021-től, azaz a 4. szakasztól működőképes – piaci stabilitási tartalék létrehozása olyan lehetőség, amely kiegészíti a meglévő szabályozást egy kiegyensúlyozottabb piac biztosítása érdekében, a közép- és hosszú távú kibocsátások csökkentésétől jobban vezérelt szén-dioxid-árral és stabil elvárásokkal, az alacsony szén-dioxid-kibocsátást célzó beruházások ösztönzésére, azon cégek javára, amelyek korábban és most is erősen energia-intenzíven működnek.

2.12 A tartalék várhatóan lehetővé teszi a kibocsátási egységek utóbbi években létrejött többletével kapcsolatos probléma kezelését, illetve a rendszer súlyos megrázkódtatásokkal szembeni ellenálló képességének javítását, az árverésre bocsátandó kibocsátási egységek kínálatának automatikus kiigazítása révén.

2.13 Egy ilyen tartalék létrehozását – amely talán jobb, mint a későbbre ütemezés („back-loading”), azaz a 900 millió szén-dioxid kibocsátási egység 2019–2020-ben történő értékesítéséről nemrégiben született határozat – az érdekeltek széles köre támogatja. A javasolt szabályozás rendelkezései szerint a tartalék teljesen az előre meghatározott szabályoknak megfelelően működne, melyek nem hagynának mérlegelési jogkört az Európai Bizottság vagy a tagállamok számára annak végrehajtásakor.

3. Az Európai Bizottság javaslatainak összefoglalása

3.1 Az Európai Bizottság piaci stabilizációs tartalék létrehozását javasolja az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer következő, 2021-ben induló kereskedési időszakától kezdve. A tartalék – a 900 millió kibocsátási egység árverésének a 2019–2020-as időszakra történő halasztása mellett – várhatóan lehetővé teszi a következőket: — a kibocsátási egységek utóbbi években felhalmozódott többletének kezelése; — a rendszer súlyos sokkokkal szembeni rugalmasságának javítása; — automatikus szabályozási mechanizmusok bevezetése az árverésre bocsátandó kibocsátási egységek meghatározására.

3.2 A javasolt szabályozás rendelkezései szerint az előre meghatározott automatikus szabályozási mechanizmusok nem hagynának mérlegelési mozgásteret az Európai Bizottság vagy a tagállamok számára a végrehajtás tekintetében.

3.3 A 2021-től érvényes kibocsátáskereskedelmi rendszerre vonatkozó javaslat szerves része az Európai Bizottság 2030-ra szólóan javasolt új éghajlat-változási és energiaügyi keretének – mely az EGSZB egy másik véleményének tárgya –, és amely több elemet foglal magában. Ezek közé tartozik az üvegházhatású gázok kibocsátásának 40 %-os csökkentése 1990-hez képest; uniós szinten kötelező érvényű célok a megújuló energia arányának legalább 27 %-ra emelésére; ambiciózusabb energiahatékonysági politikák; új irányítási rendszer; valamint egy sor új mutató a versenyképes és biztonságos energiarendszer biztosítására.

4. Általános megjegyzések

4.1 Az EGSZB mindig is támogatja a kibocsátási egységek nagyobb mértékű elárverezése felé történő elmozdulást. Az árverés összhangban áll a „szennyező fizet”-elvvel, nem kedvez az „ölbe pottyant” profitnak, ösztönző erejű, és forrásokat teremt az alacsony szén-dioxid-kibocsátású létesítményekbe és termékekbe való befektetésekhez, így az innovációt is támogatja (2).

4.2 Az EGSZB rendkívül fontosnak tartja egy szilárd kibocsátáskereskedelmi rendszer – mint az uniós éghajlat- és energiapolitika sarokköve – fenntartását. Egy ilyen rendszer működésének nem kellene magában foglalnia a feldolgozóipar visszaesését és a befektetők kivonulását. Mindez az ipari és a többi érintett ágazatbeli kibocsátás csökkentésének hatékony eszközeként egy megreformált szén-dioxid-piaci szabályozási rendszernek, valamint az alacsony széndioxid-kibocsátású, globálisan versenyképes innovatív technológiákba történő beruházások előmozdításának is köszönhető.

4.3 Az EU kibocsátáskereskedelmi rendszere keretében hatályos iparvédő intézkedések nagyrészt megszűnnek 2021-re, az ingyenes kiosztás pedig teljesen megszűnik 2027-ben. 2030-ban egy az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer ágazatait érintő új szén-dioxid-csökkentési célkitűzés további terhekkel járhat az uniós ipar számára.

4.4 Mindaddig, amíg egy átfogó nemzetközi éghajlat-változási megállapodás nem biztosít egyenlő játékteret globális szinten az ipar számára, az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszert kell átalakítani annak érdekében, hogy teljes mértékben ellensúlyozza az uniós éghajlat-változási politikákból fakadó, a szén-dioxid-kibocsátás csökkentéséből eredő közvetlen és közvetett költségeket a globális versenynek kitett ágazatok számára. Ez a megközelítés összhangban van az Európai Tanács 2014. március 21-i következtetéseivel, mely sürgeti, hogy a 2020 és 2030 közötti időszakra dolgozzanak ki intézkedéseket a potenciális kibocsátásáthelyezés megakadályozására, és sürgessék az ipari beruházásokat illetően a hosszú távú tervezhetőséget, és ezzel biztosítsák Európa energiaigényes iparágainak versenyképességét.

4.5 Az EGSZB – az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság 2050-ig történő megvalósításának ütemtervéről szóló véleményében (3) – azt ajánlotta az Európai Bizottságnak, hogy terjesszen elő egy átfogó új intézkedéscsomagot az új célkitűzések eléréséhez szükséges hatalmas összegű beruházások ösztönzésére. E csomagnak többek között meg kellene erősítenie a kibocsátáskereskedelmi rendszert, amely a beruházási döntéseknek jó irányt mutató költségoptimalizálási eszköz lehet; emellett intézkedéseket kellene magában foglalnia az összes ágazat energiahatékonyságának támogatására, annak elérésére, hogy a fogyasztók képesek legyenek vásárlóerejüket tudatosan az alacsony szén-dioxid-kibocsátású áruk és szolgáltatások javára használni, a szükséges infrastruktúrába való beruházások támogatására, a képzés és a kapacitásépítés elősegítésére a kulcsfontosságú ágazatokban.

4.6 Az EGSZB megítélése szerint az uniós környezetvédelmi, éghajlat-változási, energiaügyi és iparfejlesztési stratégiákat és politikákat is jobban össze kell hangolni a pozitív, szinergikus hatás elérése érdekében: ha önmagában a szén-dioxid-kibocsátási egységek kibocsátáskereskedelmi piaci értékét tekintik a „szén-dioxid-kibocsátás árának”, figyelmen kívül hagyva a más eszközökhöz, például a megújuló energiák ösztönzéséhez vagy az energiahatékonysággal összefüggő politikákhoz kapcsolódó költségeket, az leegyszerűsítőnek és hiányosnak bizonyulhat, ami összességében pontatlan értékelésekhez vezethet (4).

4.7 Az EGSZB egyetért az Európai Tanács 2014. tavaszi következtetéseivel az ágazat valamennyi területen, az energiaügytől a versenyen át a kereskedelemig és a képzésig megnyilvánuló igényeivel kapcsolatban, és különösen támogatja azt az elvet, amely szerint az ipari versenyképességet „egy koherens európai éghajlat- és energiapolitikával összefüggésben kell szemlélni, többek között a magas energiaköltségek problémájának kezelése tekintetében, különös tekintettel az energiaigényes iparágakra”.

4.8 A kibocsátáskereskedelmi rendszernek közös jogi keretet kellene biztosítania az energiaágazat és az energiaigényes ágazatok számára, mely a kibocsátásáthelyezés ellenőrzésére szolgáló intézkedéseket alkalmaz a versenyképesség elvesztésének megakadályozására, valamint felgyorsítja a további javítások végrehajtását a kibocsátáskereskedelmen kívüli szektorokban, melyek a jelenlegi szén-dioxid-kibocsátás több mint feléért felelősek az EU-ban, különösen az olyan magas energiahatékonysági potenciállal rendelkező ágazatokban, mint az építőipar és a közlekedés.

4.9 Az EGSZB nyomatékosan kéri, hogy a kibocsátáskereskedelmi rendszer reformját hathatós intézkedések kísérjék, melyek ösztönzőleg hatnak a gazdasági fellendülésre. Ennek érdekében befektetéseket kellene irányítani a nagy lehetőségeket rejtő ágazatokba, így az infrastruktúrába, a zöld gazdaságba, valamint a stratégiai ipari ágazatokba, például a kutatásba és az innovációba, és különösen a feldolgozóiparba, illetve a kis- és középvállalkozásokba.

4.10 Az EGSZB meggyőződése, hogy a kibocsátáskereskedelmi rendszer hatékony piaci eszköz lehet az üvegházhatású gázok kibocsátásának gazdaságilag fenntartható módon történő csökkentése terén, amennyiben nagyobb stabilitást képes biztosítani a diszkrecionális fellépések korlátozásával és a rugalmasság előre meghatározott szabályok szerint, az átláthatóság, a kiszámíthatóság és az egyszerűség kritériumai alapján történő biztosításával, ami azt jelenti, hogy a piaci szereplők beépíthetik saját viselkedésükbe a kínálathoz való alkalmazkodással kapcsolatos elvárásokat.

4.11 Egy kibocsátáskereskedelmi rendszer akkor hatékony, ha: — korlátozza az átállási költségeket; — kiszámítható beruházási kilátásokat biztosít; — hosszú távra szóló, stabil célokat tűz ki; — biztosítja hogy a kibocsátási egységek árverés útján történő értékesítéséből származó bevételt az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való átállás és a tiszta technológiák fejlesztése és alkalmazása felé tartó vállalkozások támogatására (5) használják.

4.12 Az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer szerepe a 2020–2030-as időszaktól a gazdaságilag hatékony szén-dioxid-csökkentés megkönnyítése kell, hogy legyen az érintett létesítmények és ágazatok számára, akár az alacsony szén-dioxid-kibocsátású technológiákba történő befektetések, akár a megújuló energiaforrások alkalmazása, illetve szilárd energiahatékonysági kötelezettségvállalások révén.

4.13 A kibocsátási egységek piaci árának továbbra is érvényes viszonyítási pontnak kell maradnia a kibocsátások csökkentését célzó beruházások számára.

4.14 A jövőbeli kibocsátáskereskedelmi rendszerben meg kell őrizni a nemzetközi kompenzációkhoz való hozzáférést, mivel hiteles eszközöket biztosítanak a kibocsátások hatékony csökkentéséhez, kihasználva a globális szén-dioxid-piac létrehozására vonatkozó lehetőségeket.

4.15 Fontos a tiszta fejlesztési mechanizmus (Clean Development Mechanism) fenntartása, továbbfejlesztése és kiterjesztése, illetve megfelelő szintű támogatás biztosítása az európai kibocsátáskereskedelmi rendszer és a világ más részein megjelenő új rendszerek közötti kapcsolatok számára.

4.16 Az EGSZB elengedhetetlennek tartja, hogy az EU mindent megtegyen egy teljes értékű nemzetközi szén-dioxid-piac megteremtése érdekében, hatékony kibocsátáskereskedelmi mechanizmusok terjesztése révén, melyek világszerte nyitva állnak minden fontosabb partner előtt.

4.17 Új mechanizmusokat kellene mielőbb kidolgozni, és opcionálisan elérhetővé tenni a kormányok számára, nemzeti követelményeikkel összhangban: ezeket a mechanizmusokat úgy kellene kialakítani, hogy amennyire csak lehet, elkerülhető legyen a verseny torzulása a régiók között az olyan áruk esetében, amelyek kereskedelme nemzetközi szintű.

4.18 A kibocsátási egységek kereskedelmi rendszere ugyanis átfedést mutat más európai és nemzeti politikákkal, például a megújuló energiákkal vagy az energiahatékonysággal kapcsolatos ösztönzőkkel, piaci torzulásokat és a hatékonyság hiányát eredményezve: a rendszer felülvizsgálatát ezért az üvegházhatású gázok kibocsátására és az ipari célú energiaköltségekre vonatkozó egyéb szabályokkal szorosabb összefüggésben kell elvégezni.

4.19 Az egyoldalú döntések fokozzák a szén-dioxiddal kapcsolatos költségeket (elsősorban az energiaköltségek terén) a vállalkozások számára, és alááshatják a stratégiai feldolgozóipari ágazatok versenyképességét anélkül, hogy éghajlat-változási szempontból konkrét előrelépéseket érnének el: újabb vizsgálatok kimutatták (6), hogy az EU-ban elért kibocsátáscsökkenést jóval felülmúlja az EU-ba behozott termékekben „megtestesülő” kibocsátások emelkedése.

4.20 Az EGSZB úgy véli, hogy jóllehet rendkívül fontos egy globális éghajlat-változási megállapodás elérése 2015-ben, mely magában foglalja a kibocsátásokért leginkább felelős országokat, a Horizont 2020 alkalmazása és a nemzeti beruházási programok koordinálása segítségével mégis tovább kell haladni a technológiai innováció útján, hogy megőrizzük a gyáripar versenyképességét Európában, új és jobb ipari létesítmények működését ösztönözve.

4.20.1 E cél elérése érdekében részletes és összehangolt keretet kell kidolgozni a jövőbeni intézkedésekről, amelyek célja a versenyképes és fenntartható ipari gyártási rendszer globális szinten: az EGSZB ezért arra kéri az Európai Bizottságot, a Parlamentet és a Tanácsot, hogy dolgozzanak ki egy ilyen keretet az ENSZ 2015 utáni fejlesztési menetrendjében szereplő, a millenniumi célok fenntartható fejlődéssel kapcsolatos célkitűzéseivel összhangban.

4.21 Az EGSZB megismétli, hogy a kibocsátáskereskedelmi rendszer globális gazdasági erőknek való kiszolgáltatottságával kapcsolatos tanulságokat szem előtt kell tartani. Világos, hogy egy világszintű egyetértés tárgyát képező éghajlat-politika (vagy annak hiánya) meghatározza a kibocsátáskereskedelmi rendszer jövőjét, és a 2015. évi tárgyalások eredménye is alapvető jelentőséggel bír majd. A kibocsátáskereskedelmi rendszer által igényelt radikális, megoldást célzó intézkedések pedig nem hajthatók végre egy egyértelműbb globális politika nélkül (7).

4.22 Az EGSZB hangsúlyozza, hogy a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó hatásvizsgálat azt mutatja, hogy „ha az árverések bevételeit visszaforgatják, és a szén-dioxid-kibocsátás ármeghatározását valamennyi ágazatra kiterjesztik, akkor a szén-dioxid-mentesítési szakpolitikák a foglalkoztatás növekedéséhez vezethetnek” (8). Hasonlóan pozitív hatás mutatkozik a kibocsátások csökkentése és a levegő minőségének javítása tekintetében, ezért az EGSZB kéri, hogy ezek a tényezők kiemelt figyelmet kapjanak a nemzetközi tárgyalásokon.

Kelt Brüsszelben, 2014. június 4-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Henri MALOSSE

(1) A 2006/32/EK irányelv rendelkezéseinek megfelelően, mely minden tagállam számára előírja, hogy állítsanak össze nemzeti energiahatékonysági cselekvési terveket a fogyasztás csökkentése és a megújuló energiaforrások fejlesztése céljából.

(2) HL C 27., 2009.2.3. , 66. o.

(3) HL C 376., 2011.12.22., 110. o.

(4) HL C 226., 2014.7.16., 1. o

(5) Lásd: Comparative Study of Different Measures Funded through the Use of Economic Environmental Instrumenst (EESC 2012).

(6) Glen P. Peters, Jan C. Minx, Christopher L. Weber és Ottmar Edenhofer (2010) „Growth in Emission Transfers via International Trade from 1990 to 2008”, PNAS; A. Brinkley, S. Less, „Carbon Omissions”, Policy Exchange, kutatási feljegyzés (2010).

(7) HL C 341., 2013.11.21., 82. o.

(8) Lásd: SWD (2014) 18 final. A hatásvizsgálat összefoglalása, 2014. január 22.