Az illegális foglalkoztatással szembeni hatékony, arányos és visszatartó erejű pénzügyi és büntetőjogi szankciók továbbra is alapvetően fontosak ahhoz, hogy a munkáltatók kevesebb késztetést érezzenek irreguláris migránsok alkalmazására. A szankcióknak ellensúlyozniuk kell az irreguláris migránsok foglalkoztatásából származó gazdasági előnyöket. A munkáltatókkal szembeni szankcióknak tükrözniük kell a bűncselekmény súlyosságát is, és arányosan kell reagálniuk a jogsértés – különösen kizsákmányoló munkafeltételek (pl. folytatólagos jogsértés, jelentős számú irreguláris migráns alkalmazása és az emberkereskedelem áldozatainak foglalkoztatása) esetén növekvő – súlyosságára. A szankciók hatékony és arányos alkalmazása akkor visszatartó erejű, ha a lelepleződés és a szankciók kockázata meghaladja az irreguláris migránsok alkalmazásából származó gazdasági előnyöket.

Ez a közlemény eleget tesz a munkáltatókkal szembeni szankciókról szóló irányelv 16. cikkében előírt azon kötelezettségnek is, hogy a Bizottság rendszeresen jelentést nyújtson be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak. A közlemény meghatározza az irányelv végrehajtásának megerősítéséhez szükséges intézkedéseket, az alábbi három fő cselekvési területre összpontosítva: a munkáltatókkal szembeni szankciók, az irreguláris migránsok jogainak védelme és a vizsgálatok. A közlemény többek között megvizsgálja a 6. cikk (2) bekezdésének és a 6. cikk (5) bekezdésének végrehajtását, amelyek az elmaradt járandóság kifizetésére vonatkozó kereset benyújtására szolgáló hatékony eljárásra, illetve a korlátozott időtartamra szóló tartózkodási engedély kiadására vonatkoznak.

Az irreguláris migráció elleni küzdelemnek az elsősorban annak megelőzését célzó, megerősített intézkedések mellett továbbra is központi eleme az irreguláris migránsok foglalkoztatásának hatékony tilalma, ami egyúttal az irreguláris migráció gazdasági és társadalmi hatásait is csökkenti, többek között a személyhez fűződő jogok védelme révén.

Az illegális foglalkoztatás emellett azzal a veszéllyel jár, hogy sérülnek a migránsok személyhez fűződő és szociális jogai, különösen a munkaerő-kizsákmányolás, a bizonytalan élet- és munkakörülmények, valamint a szociális védelem hiánya vagy korlátozottsága miatt. Emellett a munkaerő-kizsákmányolás egyes esetekben a súlyos és szervezett bűnözéshez is kapcsolódhat, akár a munkaerő-kizsákmányolás céljából folytatott emberkereskedelem, akár az irreguláris migránsok csempészhálózatok általi kizsákmányolása révén, amikor az adott személy adósrabszolgaságba kényszerül, vagyis kizsákmányoló munkafeltételek mellett kénytelen dolgozni adósságának törlesztése érdekében. A bűnszervezetek az EU-ban már irregulárisan tartózkodó migránsokat is a hálójukba kerítik, arra kényszerítve őket, hogy rendkívül kizsákmányoló körülmények között dolgozzanak, kihasználva kiszolgáltatottságukat és hajlandóságukat arra, hogy bármilyen munkalehetőséget elfogadjanak az EU-ban maradás és a jövedelemszerzés reményében.

Úgy tűnik, hogy a létesítmények átmeneti vagy végleges bezárása vagy a gazdasági tevékenység végzésére kiadott engedély visszavonása a leggyakrabban alkalmazott intézkedés, viszont csak három tagállam alkalmazza az állami kedvezmények megvonását vagy a közbeszerzési szerződésekből való kizárást, és egyetlen tagállam sem számolt be állami támogatások visszafizettetéséről. Csak hat tagállam rendelkezik arról a lehetőségről, hogy közzétegyék az illegális foglalkoztatásért felelős munkáltatók jegyzékét. A kiegészítő intézkedések – például a közbeszerzésből, valamint a nemzeti és az uniós finanszírozásból való kizárás – továbbra is nagymértékben kihasználatlanok, annak ellenére, hogy alkalmasak lehetnek arra, hogy visszatartsák a munkáltatókat az irreguláris migránsok foglalkoztatásától.

Ezen intézkedések végrehajtása is jelentős eltéréseket mutat az egyes tagállamok között, beleértve e kiegészítő intézkedések alkalmazásának időtartamát is. Ezenfelül mindössze kilenc tagállam foglalta bele mind a négy közigazgatási intézkedést nemzeti jogszabályaiba, és bár minden tagállam beépített legalább egy intézkedést nemzeti jogszabályaiba, gyakorlatilag csak nyolc tagállam számolt be arról, hogy alkalmazta is azokat, ami megnehezíti ezen intézkedések hatékonyságának és hatásának teljes körű értékelését.

Azonban eltérések mutatkoznak a tagállamok között a büntetőjogi szankciók súlyossága tekintetében, amint azt a 2. táblázat is mutatja, mind az esetleges szabadságvesztés – 8 naptól 12 évig terjedő – hossza, mind pedig az alkalmazott pénzbüntetés összege tekintetében. Emellett jelentős információhiány tapasztalható a munkáltatókkal szembeni büntetőjogi szankciók gyakorlati alkalmazásával és a megindított eljárások számával kapcsolatban. Ezek a körülmények arra mutatnak, hogy az irányelv korlátozott hatást gyakorolt az illegális foglalkoztatás szankciók révén történő visszaszorítására, és még nem tudta megteremteni az EU egész területén alkalmazandó hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciók jól működő keretét. A témával foglalkozó célzott konzultációk során gyűjtött, a szakszervezeteket és nem kormányzati szervezeteket képviselő érdekelt felek által szolgáltatott visszajelzések alátámasztják ezt a következtetést, mivel megerősítik, hogy a kizsákmányoló munkáltatókkal szembeni szankciók alacsonyabbnak tűnnek a be nem jelentett munkavégzésből és a szociális dömpingből származó előnyöknél. A tagállamoknak ezért meg kell vizsgálniuk, hogy a nemzeti szinten alkalmazott büntetőjogi szankciók mértéke eléggé elrettentő-e, és hozzájárul-e az illegális foglalkoztatás elleni szankciók hatékony keretének kialakításához.

A szigorúbb szankciórendszerrel rendelkező tagállamok úgy ítélik meg, hogy a nagyobb összegű pénzügyi szankciók megfelelő visszatartó erővel bírnak az illegális foglalkoztatással szemben, ugyanakkor megállapítható, hogy a szankciók nem jelentenek kellő visszatartó erőt az alacsonyabb összegű szankciókat alkalmazó vagy olyan tagállamok esetében, ahol a szankciók kiszabásának kockázata alacsonynak tekinthető az illegális foglalkoztatásból származó potenciális nyereséghez képest . Ezért jelzésértékű, hogy 2014 óta tizenegy tagállam módosította jogszabályait a kiszabott pénzbüntetés összegének növelése érdekében. Az Alapjogi Ügynökség szintén megemlíti, hogy a legtöbb tagállamban a munkáltatókkal szemben kiszabott szankciók és büntetések a gyakorlatban nem elég szigorúak ahhoz, hogy visszatartsák a munkáltatókat az illegális foglalkoztatástól . Ezen túlmenően a be nem jelentett munkavégzés kezelését célzó európai platform munkájának tanúsága szerint a jól működő szankciórendszer és a szankciók foganatosítása mellett a jó és egyértelmű struktúrák is fontosak a jogkövetés ösztönzéséhez és megkönnyítéséhez.

Emellett fel kell hívni a munkáltatók figyelmét és tájékoztatást kell adni számukra arról, hogy milyen kockázatokkal és következményekkel jár, ha irreguláris migránsokat foglalkoztatnak, elősegítve ezzel a rendszer visszatartó hatásának fokozását. A Bizottság a be nem jelentett munkavégzés kezelését célzó európai platform szakértelmének igénybevételével támogatni fogja a tagállamokat abban, hogy hatékony tájékoztató kampányokat dolgozzanak ki, amelyek különösen az illegális foglalkoztatásnak leginkább kitett ágazatokban tevékeny munkáltatókat, valamint azokat a szereplőket (pl. háztartások, kisvállalkozások) célozzák meg, amelyek esetleg nem jutnak hozzá könnyen a szóban forgó információkhoz. A Bizottság a Menekültügyi, Migrációs és Integrációs Alap révén pénzügyi támogatást is nyújt.

A Bizottság a jövőben: ·a közigazgatási és büntetőjogi szakértők támogatásával előmozdítja a tagállamok és az érdekelt felek közötti párbeszédet, amelynek célja, hogy segítséget nyújtsanak a tagállamoknak a nemzeti szintű pénzügyi és büntetőjogi szankciók mértékének meghatározásához és kiigazításához, valamint hogy összegyűjtsék a releváns információkat a nemzeti hatóságoktól; ·a be nem jelentett munkavégzés kezelését célzó európai platform szakértelmének igénybevételével támogatást nyújt a tagállamoknak a kockázatos ágazatokban tevékenykedő munkáltatókat célzó figyelemfelkeltő és megelőző kampányok megtervezéséhez és végrehajtásához; ·újraindítja a munkáltatókkal szembeni szankciókról szóló irányelvre szakosodott, irreguláris migrációval foglalkozó bizottsági szakértői csoport munkáját, a tagállamok számára szakértelmet, információcserét és támogatást biztosító hálózat formájában.

A tagállamok kötelesek: ·megvizsgálni a nemzeti szinten megállapított pénzügyi és büntetőjogi szankciók mértékét annak értékelése céljából, hogy azok hatékonyak, arányosak és visszatartó erejűek-e az illegális foglalkoztatással szemben; ·fokozni a munkáltatók tudatosságának növelésére és tájékoztatására irányuló tevékenységeket a legális foglalkoztatás és munkaerő-felvétel lehetőségeivel, az illegális foglalkoztatás megelőzése érdekében teendő lépésekkel, valamint az irreguláris migránsok foglalkoztatásának kockázataival és következményeivel kapcsolatban.

3.Az irreguláris migránsok jogainak védelmére irányuló intézkedések

A munkáltatókkal szembeni szankciókról szóló irányelv 6. cikkének (2) bekezdése és 13. cikke jogokat biztosít az irreguláris migránsok számára annak szavatolása érdekében, hogy megfelelő tájékoztatást kapjanak az illegális foglalkoztatással kapcsolatos jogosultságaikról, panaszt nyújthassanak be a munkaügyi jogsértések miatt, és keresetet indíthassanak az elmaradt járandóságok kifizetéséért. Ezek a rendelkezések alapvetően fontosak ahhoz, hogy védelmet nyújtsanak a migránsoknak a kizsákmányolás és a visszaélések kockázatával szemben: a munkaügyi jogsértéseket bejelentő és a hatóságokkal együttműködő irreguláris migránsok elősegítik, hogy felelősségre vonják a munkáltatókat a meg nem fizetett bérekért, adókért és társadalombiztosítási járulékokért, egyenlő versenyfeltételeket biztosítva a munkaerőpiacon, és feltárva a munkavállalók kizsákmányolásának és a velük szemben elkövetett visszaéléseknek az eseteit.

További erőfeszítésekre van szükség az irányelv védelmi elemeinek végrehajtása terén, különösen az információhoz való hozzáférés, az igazságszolgáltatáshoz való jog és az elmaradt járandóságok kifizetése, valamint az ideiglenes tartózkodási engedélyek kiadása tekintetében.

3.1. Információhoz való hozzáférés

Ahhoz, hogy az irreguláris migránsok – különösen a visszaélést elkövető munkáltatók áldozatai – ténylegesen hozzáférjenek az igazságszolgáltatáshoz, előfeltételként biztosítani kell, hogy a migránsok tájékozódni tudjanak az őket megillető jogokról, valamint hogy rendelkezésre álljanak a panaszok benyújtására és a jogi segítségnyújtásra vonatkozó támogatási mechanizmusok. A munkáltatókkal szembeni szankciókról szóló irányelv eszközöket biztosít az irreguláris migránsok számára az őket megillető jogok hatékony gyakorlásához, és biztosítja, hogy szisztematikus tájékoztatást kapjanak arról a jogukról, hogy a kiutasítási határozat végrehajtása előtt keresetet indíthatnak az elmaradt járandóságok kifizetése iránt, továbbá hogy a származási országukba való visszatérésüket követően is megkaphatják az elmaradt járandóságot, és akár közvetlenül, akár harmadik felek közreműködésével panaszt nyújthatnak be a munkáltatókkal szemben (lásd a 3.2. szakaszt). Az irányelv tehát garantálja, hogy a tartózkodásra nem jogosultként az Unióban dolgozó migránsok az EU-n belül, de adott esetben külföldről is hatékonyan gyakorolhassák a jogaikat; ezeket a jogokat akkor is tiszteletben kell tartani, amikor a visszatérési irányelv szerinti kiutasítási eljárások alkalmazandók, különösen akkor, ha lezárult a migráns munkavállaló egyéni helyzetének átfogó értékelése, és migrációs státuszuk meghatározásra került.

A tagállamok többsége csak általános tájékoztatást nyújt a munkavállalók jogairól, nem pedig az irreguláris migráns munkavállalók sajátos helyzete szempontjából releváns, célzott információkat. Egyes esetekben a tájékoztatás a munkahelyi egészségvédelmi és biztonsági szempontokra korlátozódik, és nem terjed ki az elmaradt járandóságra vonatkozó információkra. Ezenfelül, bár más tagállamok célzott tájékoztatást nyújtanak, erre gyakran csak a kiutasítási eljárás részeként kerül sor . Ez a helyzet kedvezőtlen hatást gyakorol az irreguláris migránsokra, akik nem kapnak elegendő tájékoztatást arról a lehetőségről, hogy származási országukba való visszatérésük előtt keresetet nyújthatnak be, illetve megkaphatják az elmaradt munkabérüket.

Az irányelv nem állapít meg szabályokat az irreguláris migránsok tájékoztatásának mikéntjére vonatkozóan, és a nemzeti gyakorlatok eltérnek a tekintetben, hogy ki, mikor és hogyan nyújt tájékoztatást . A tagállamok többségében a munkaügyi felügyelőknek tájékoztatniuk kell a munkavállalókat a jogaikról; ez olyan bevált gyakorlat, amelyet valamennyi tagállamnak helyénvaló követnie. Léteznek azonban más eljárásmódok is. Ausztriában például az okmányokkal nem rendelkező munkavállalók számára létrehozott támogató központban adnak tájékoztatást, Olaszországban pedig egy külön formanyomtatványon, amely elmagyarázza az irreguláris migráns munkavállalók jogait, beleértve a munkáltató azon kötelezettségét, hogy kifizesse az elmaradt béreket, nyugdíj- és társadalombiztosítási járulékokat, és kifejti azt, hogy miként indítható kereset a munkáltatóval szemben; az ilyen információszolgáltatás azonban nem szisztematikus, és csak bizonyos idegen nyelveken érhető el. A Bizottság ösztönözni fogja a bevált gyakorlatok és tapasztalatok tagállamok közötti cseréjét annak érdekében, hogy azok hasznosíthatók legyenek az irreguláris migráns munkavállalóknak nyújtott tájékoztatás módjának javítására irányuló erőfeszítések során, és hogy jobban tudatosuljanak a meglévő jogok és lehetőségek.

A munkaerő-kizsákmányolás szempontjából az az egyik kockázati tényező, hogy az irreguláris migránsok kevéssé ismerik jogaikat, ugyanis előfordulhat, hogy az irreguláris migránsok maguktól nem tudják felismerni ezeket a kockázatokat, ami arra utal, hogy javítani kell a munkaközvetítő és munkaerőt rendelkezésre bocsátó vállalkozások, valamint a jogérvényesítő hatóságok (köztük a munkaügyi felügyelőségek) információkhoz való hozzáférését annak érdekében, hogy tájékoztatást nyújthassanak az irreguláris migráns munkavállalóknak az őket megillető jogokról, valamint arról, hogy hova fordulhatnak támogatásért és jogorvoslatért. Az érdekelt felek szintén rámutattak ugyanerre a problémára és az ebből következő szükségletre.

Az, hogy a migránsoknak nyújtott tájékoztatás gyakran korlátozott mértékű, továbbá hogy ezt a tájékoztatást nem szisztematikusan és nem az irreguláris migráns munkavállalók sajátos helyzetéhez igazítva biztosítják, meghiúsítja az irányelv azon célját, hogy objektív és megbízható tájékoztatást nyújtsanak a migránsok számára az őket megillető jogok gyakorlásához. Az elmaradt járandóságok kifizetése iránti, benyújtott és sikeresen lezárt keresetek számával, valamint az irreguláris migráns munkavállalók bejelentése alapján a visszaélést elkövető munkáltatókkal szemben indított eljárásokkal kapcsolatos elégtelen tagállami jelentéstétel azonban ebben a szakaszban nem teszi lehetővé e körvonalazódó tény alátámasztását.

3.2. Az igazságszolgáltatáshoz és a díjazáshoz való jog, valamint az ideiglenes tartózkodási engedélyek kiadása

Előfordulhat, hogy az irreguláris migráns munkavállalók – még ha kaptak is tájékoztatást a jogaikról – a kiutasítás lehetőségétől, jövedelmük elvesztésétől és egyes esetekben a munkáltatók megtorló intézkedéseitől tartva visszariadnak attól, hogy panaszt nyújtsanak be a munkáltatókkal szemben az elmaradt munkabérek kifizetése érdekében vagy feljelentést tegyenek lehetséges kizsákmányos esetén. Annak elkerülése érdekében, hogy az ilyen helyzetek ellehetetlenítsék az igazságszolgáltatáshoz való jog megfelelő érvényesítését, a munkáltatókkal szembeni szankciókról szóló irányelv olyan konkrét mechanizmusok kialakítását írja elő, amelyek révén az irreguláris migránsok közvetlenül vagy harmadik felek (pl. szakszervezetek, munkavállalói szövetségek és nem kormányzati szervezetek) közreműködésével akár akkor is panaszt nyújthatnak be az illetékes hatóságokhoz, ha már nem tartózkodnak a tagállamban. Az irreguláris migráns munkavállalók az említett harmadik felektől támogatást is kaphatnak közigazgatási vagy polgári eljárások során. Ezek a mechanizmusok az áldozatok jogairól szóló irányelv végrehajtását is elősegíthetik, és biztosíthatják, hogy a bűncselekmények – különösen a munkáltatókkal szembeni szankciókról szóló irányelvben meghatározott bűncselekmények – áldozataivá vált irreguláris migránsokat ne fosszák meg az igazságszolgáltatáshoz való joguktól.

A tagállamok különböző módokat választottak a hatékony panasztételi mechanizmus kialakítására. Az okmányokkal nem rendelkező migránsokkal kapcsolatos nemzetközi együttműködés platformja (PICUM) által készített tanulmány azt mutatja, hogy (a tanulmányban vizsgált 15 tagállam közül) 13 tagállamban léteznek olyan polgári és közigazgatási eljárások, amelyek révén a munkavállalók az elmaradt munkabérekre vonatkozó keresetet nyújthatnak be, 11 tagállamban pedig van egy ellenőrző szerv is, amely az egyes munkavállalók panaszt tehetnek a jogos összegnél alacsonyabb bérkifizetésekkel kapcsolatban. A gyakorlat továbbá azt mutatja, hogy bár az illegálisan foglalkoztatott migránsok (függetlenül attól, hogy szabályosan vagy szabálytalanul tartózkodnak-e) húsz tagállamban az érvényes munkaszerződéssel rendelkezőkkel azonos feltételek mellett nyújthatnak be az elmaradt munkabérekre vonatkozó kártérítési igényt , a panasztételi mechanizmusok a gyakorlatban hatékonyabban is működhetnének. Az Alapjogi Ügynökség rámutatott, hogy egyes tagállamokban a rendezetlen jogállású migránsok nem veszik igénybe a meglévő panasztételi rendszereket. Ennek több oka is lehet: a munkavállalókat panasztételre sarkalló ösztönzők hiánya; a jogaikra és a rendelkezésre álló panasztételi mechanizmusra vonatkozó korlátozott tájékoztatás; gazdasági akadályok, például a kizárólag a tagoknak segítséget nyújtó szakszervezetek tagsági díjai; és főként a lelepleződéstől, a fogva tartástól és a kiutasítástól való félelem.

A hatóságoknak a szociális partnerekkel és a nem kormányzati szervezetekkel való együttműködése alapvető fontosságú a panasztétel megkönnyítéséhez, mivel az említett szervezetek gyakran közvetlen kapcsolatban állnak a munkavállalókkal, figyelemfelkeltő tevékenységet folytathatnak, tájékoztathatják az irreguláris migránsokat a jogaikról, kölcsönös bizalmat építhetnek és segíthetnek a munkavállalóknak abban, hogy panasz benyújtása céljából azonosítsák a be nem jelentett munkavégzés és a munkaerő-kizsákmányolás eseteit. A szociális partnerek és a nem kormányzati szervezetek szerepe szintén nagyon fontos a panasztétel megkönnyítésében és a kizsákmányolási esetek feltárásában, valamint az irreguláris migránsok attól való félelmének leküzdésében, hogy ha a migrációs hatóságok észlelik a jelenlétüket, kiutasítási eljárás alá vonják őket. A tagállamok nagy többségében a jogszabályok fontos szerepet biztosítanak az említett érdekelt feleknek, különösen a szakszervezeteknek, a panasztételt elősegítő nemzeti mechanizmuson belül.

A panaszok benyújtásával kapcsolatos nehézségek mellett az irreguláris migránsok az elmaradt járandóságok kifizetése terén is akadályokba ütköznek. Noha az irányelv előírja annak vélelmezését, hogy munkabér legalább a minimálbérnek megfelelő összeg, és a foglalkoztatás időtartama legalább három hónap, az érdekelt felek számos hiányosságra mutatnak rá a minimális javadalmazásra vonatkozó rendelkezések gyakorlati végrehajtása terén. Ez például amiatt fordul elő, hogy a munkaügyi felügyeleti hatóságok vagy az irreguláris migráns munkavállalókat segítő és tanácsokkal ellátó szakemberek nem ismerik kellőképpen a vonatkozó rendelkezéseket. A gyakorlatban az irreguláris migránsok olyan helyzetbe kerülhetnek, hogy a legalább három hónapos foglalkoztatás vélelme nem terjed ki a teljes munkaidőben történő foglalkoztatás vélelmezésére , hanem bizonyítékot kell szolgáltatniuk a ledolgozott órák számáról és be kell nyújtaniuk különféle típusú bizonyítékokat, például üzeneteket, fényképeket vagy tanúvallomásokat. Ezen túlmenően az irreguláris migránsok akadályokba ütköznek a bérkifizetésekhez való tényleges hozzájutás tekintetében, a bírósági eljárás hossza vagy költségei, a jogszerű tartózkodás nélküli bankszámlanyitás előtt álló akadályok, a munkáltatóknak a fizetés kikerülésére irányuló stratégiái vagy a munkáltatók fizetésképtelensége , illetve kiutasítás esetén a finanszírozási eszközökhöz való hozzáférés nehézségei miatt.

Bár az irányelv lehetővé teszi az illegálisan foglalkoztatott harmadik országbeli állampolgárok számára, hogy a származási országukba való visszatérésüket követően az elmaradt járandóság kifizetésére vonatkozó kereset nyújtsanak be, a jelek szerint hiányoznak azok a mechanizmusok, amelyek megkönnyítenék a keresetindítást a már nem a tagállamban tartózkodó személyek számára, és csak nagyon kevés tagállam rendelkezik konkrét behajtási mechanizmusokkal. A hatékony mechanizmusok kialakítása mindazonáltal alapvetően fontos annak biztosításához, hogy ne szenvedjenek hátrányt jogaik gyakorlása során azok az irreguláris migránsok, akik még az elmaradt bérük kifizetésre irányuló eljárás lezárása előtt hazatérnek. Belgiumban abban az esetben, ha a munkaügyi felügyelők megállapítják, hogy a béreket nem megfelelően fizették ki, és a munkavállalókkal nem lehet azonnal felvenni a kapcsolatot, vagy elhagyták az országot, a munkáltatók kötelesek a munkabért befizetni a Szövetségi Letéti Alapba; nincs azonban olyan szervezeti egység vagy hatóság, amely köteles lenne az esedékes munkabért kifizetni vagy tájékoztatni a migránst. Franciaországban abban az esetben, ha az irreguláris migráns őrizetben van vagy már nem tartózkodik az országban, a béreket a Francia Bevándorlási és Integrációs Hivatalnál (OFII) helyezik letétbe, majd kifizetik a migránsnak. Ezenkívül az OFII-nek joga van arra, hogy az adóhivatal együttműködésével behajtsa a béreket, ha a munkáltató 30 napon belül nem fizeti ki a migráns járandóságát.

A súlyos kizsákmányolás áldozatainak és a gyermekeknek a védelme, az e súlyos bűncselekmények felderítését és szankcionálását célzó panasztétel megkönnyítése, valamint az elmaradt bérek behajtásának elősegítése érdekében az irányelv 6. cikkének (5) bekezdése lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy a vonatkozó nyomozás vagy büntetőeljárás hosszához vagy a hatóságokkal való együttműködésre való hajlandósághoz kapcsolódó, ideiglenes tartózkodási engedélyt adjanak ki az irreguláris migránsok számára. Ezek az engedélyek az elmaradt járandóság behajtásáig meghosszabbíthatók. Az ilyen engedélyeket általában 6 hónap és egy év közötti időtartamra adják ki, és meghosszabbíthatók. Több tagállamban az ideiglenes tartózkodási engedély meghosszabbítható mindaddig, amíg az áldozat számára ki nem fizetik az esedékes bért; arra nézve azonban nem áll rendelkezésre információ, hogy milyen gyakran alkalmazzák ezt a rendelkezést.