b)

Egyéb változtatások — A Tanács több új preambulumbekezdést illesztett be ((8a), (8b), (9a), (11a), (11b), (11c), (13b)), és kibővítette a meglevő (8) és (12) preambulumbekezdést. — 1. cikk második franciabekezdés: a szövegezés némileg módosult, kifejezve, hogy az irányelv célja az energetikai szolgáltatások piacának fejlődéséhez szükséges feltételek megteremtése, nem pedig a piac fejlesztése. — 2. cikk: e cikk módosításának célja, hogy az irányelv hatálya alól kivonja a közlekedési vállalkozások azon részeit, amelyek elsődlegesen a repülőgép-üzemanyagok és a tengerészeti bunkerolajok használatára támaszkodnak (a bizottsági javaslat az „energia” fogalmának meghatározásával hasonló kizárást tervezett), valamint a fegyveres erők bizonyos részét. — A 3. cikk fogalommeghatározásai tekintetében a Tanács arra törekedett, hogy ezeket a lehető legtömörebbé, legkövetkezetesebbé, és a leginkább működőképessé tegye, ugyanakkor adott esetben összhangba hozza azokat az egyéb közösségi jogszabályokban létező fogalommeghatározásokkal. — Az 5. cikk némiképp rugalmasabbá vált azáltal, hogy a hangsúly a leginkább költséghatékony intézkedésekre helyeződött, valamint utalás történt arra, hogy az egyes konkrét intézkedéseket a megfelelő kormányzati szinten kell meghozni. Ezenkívül az 5. cikk (4) bekezdésében foglalt közbeszerzési iránymutatások listája (amely a bizottsági javaslatban sem volt kötelező jellegű: „a tagállamok használhatnak …”) átkerült az V. mellékletbe: ennek célja, hogy ne zárja ki azokat az egyéb lehetséges költséghatékony intézkedéseket, amelyeket a közszektor meghozhatna. Az 5. cikk (5) bekezdését törölték, mivel felesleges, tekintetbe véve a Bizottság kezdeményezési jogát. — A 6. cikket újraszerkesztették: a b) és c) pontot belefoglalták az (1) bekezdésbe, míg az a) pontot a (2) bekezdésben újrafogalmazták. E (2) bekezdés választást tesz lehetővé a tagállamok számára az e cikk hatálya alá tartozó vállalatokra vonatkozóan megállapítandó kötelezettségek között. — 7. cikk: ez a cikk eredeti formájában túlzottan széleskörű, és lehetséges, hogy alkalmazása meglehetősen költséges, mivel a tagállamok számára feladatként jelöli meg annak biztosítását, hogy valamennyi energiahatékonysági intézkedés valamennyi fogyasztó számára rendelkezésre álljon. A közös álláspontban a cikk célja annak biztosítása, hogy az energiahatékonysági mechanizmusokra, valamint a pénzügyi és jogi keretrendszerekre vonatkozó információk megfelelően átláthatóak legyenek, és a piaci szereplők számára rendelkezésre álljanak. — 8. cikk: e cikk eredeti formájában a tagállamok felelnek azért, hogy a minősítési, akkreditációs és/vagy tanúsítási rendszerek valamennyi energetikai szolgáltatást nyújtó piaci szereplő számára rendelkezésre álljanak. A cikk kiigazított változatában a tagállamoknak abban az esetben kell ilyen rendszerek hozzáférhetőségét biztosítani, amennyiben az szükséges – gyakorlatilag lehetővé téve így a tagállamok számára egyéb vonatkozó tényezők (például a kérdéses piac érettségi szintje, a piaci szereplők száma és a kereslet) figyelembe vételét is az ilyen (költséges) rendszerek kialakítása előtt. — A 10. cikkbe egy olyan rendelkezés került be, amely bizonyos körülmények között társadalmi célú rendszereket és díjszabási struktúrákat tesz lehetővé. — A 12. cikk két bekezdéssel egészült ki: — A (2) bekezdés bizonyos esetekben kevésbé költséges ellenőrzési intézkedések használatának lehetőségét biztosítja. — A (3) bekezdés meghatározza, hogy az épületekről szóló irányelv alapján kiállított igazolással rendelkező telephelyek teljesítették az ellenőrzési követelményeket, valamint lehetővé teszi az olyan rendszerekből adódó ellenőrzéseket, amelyek önkéntes megállapodásokon alapulnak. — A 13. cikk kiigazításának célja a cikk rugalmasabbá és kevésbé költségessé tétele, valamint az aránytalanul nagy adminisztratív terhek elkerülése. — A 14. cikkben foglalt jelentéstételi kötelezettséget egyszerűsítették és módosították: az (1) bekezdés lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy figyelembe vegye a már meglevő számítási módszereket, a (2) bekezdés pedig a tagállamok számára egy időközi és egy végső jelentés benyújtását írja elő. — A szöveg egy új, 15. cikkel egészült ki, amely meghatározza a Bizottság feladatait és azok ütemezését a komitológiai eljárás keretében. Előírja továbbá (az I. és a IV. melléklet vonatkozó rendelkezéseivel együtt) a Bizottság számára egy a tagállamok által az irányelv alkalmazása kezdetének időpontjától használandó olyan számítási módszer kialakítását, amely magában foglalja az alulról felfelé történő számítások bizonyos százalékát. E feladat befejezését követően a Bizottság tovább folytatja munkáját annak érdekében, hogy a vonatkozó tényezőket mérlegelve megvizsgálja, vajon az alulról felfelé történő számítások százalékos aránya tovább növelhető-e (15. cikk (3) bekezdés); amennyiben a Bizottság ennek alapján úgy határoz, hogy az alulról felfelé történő számítások százalékos aránya valóban növelhető, a tagállamoknak két évvel az irányelv alkalmazásának kezdetét követően ezt az új számítási módszert kell alkalmazniuk. — A 18. cikkben a Bizottság által javasolt 2006. június 1-jei valószerűtlen határidőt kétéves átültetési időszak váltja fel. Ez az időszak egyrészt lehetővé teszi a nemzeti szintű, rendes jogalkotási eljárások befejezését, másrészt lehetőséget teremt: — a tagállamoknak, hogy a meglevő számítási módszerekről tájékoztassák a Bizottságot, hogy a Bizottság ezeket figyelembe vehesse (lehetőség szerint 6 hónapon belül, 14. cikk (1) bekezdés), — a Bizottságnak, hogy kidolgozza a számítási módszert (18 hónapon belül, 15. cikk (2) bekezdés), — a tagállamoknak, hogy kiszámítsák a nemzeti megtakarítási célelőirányzatot, és felkészüljenek a számítási módszer gyakorlati alkalmazására. — A jelenlegi I. melléklet a nemzeti megtakarítási célelőirányzat kiszámításának módosított módszerét tartalmazza. A 3. pontban a Tanács a Bizottság által javasolt időpontot, amely után általános szabályként az intézkedéseket az éves megtakarítások kiszámítása során figyelembe vehet venni, 1991-ről 1995-re változtatta. Bizonyos esetekben azonban meghagyta az 1991-es időpont használatát: ez a rendelkezés azon tagállamok számára szükséges, akik 1991–1994 között bevezettek bizonyos olyan politikai eszközöket, amelyek ma is használatban vannak. Ez a rendelkezés biztosítja továbbá, hogy azok a tagállamok, amelyek a múltban már jelentős erőfeszítéseket tettek az energiahatékonyság javítása terén, ne részesüljenek kedvezőtlen elbánásban azokhoz a tagállamokhoz képest, amelyek még nem tettek hasonló mértékű intézkedéseket. — A közös álláspont egyértelművé teszi, hogy a III. mellékletben foglalt felsorolás példákat tartalmaz a megfelelő intézkedésekre, nem pedig kimerítő jellegű. Változtatásra került sor továbbá több felsorolt példa esetében is. — A Tanács a IV. mellékletet az alulról felfelé és a felülről lefelé irányuló számítási módszer részleteivel (1.1. pont), az energiahatékonyságot javító intézkedéseknek az alulról felfelé történő számításban való összehangolt élettartamaira vonatkozó felsorolással (4. pont), valamint a multiplikáló hatásra és a többszöri elszámolásra vonatkozó rendelkezésekkel (5. pont) egészítette ki.