[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 30.8.2006

COM(2006) 472 végleges

Javaslat:

A TANÁCS RENDELETE

a Kínai Népköztársaságból és Vietnamból származó, egyes bőr felsőrésszel rendelkező lábbelik behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről

(előterjesztő: a Bizottság)

INDOKOLÁS

1) A JAVASLAT HÁTTERE |

110 | A javaslat indítékai és célkitűzései Ez a javaslat a legutóbb a 2005. december 21-i 2117/2005/EK tanácsi rendelettel módosított, az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 1995. december 22-i 384/96/EK tanácsi rendelet (a továbbiakban: alaprendelet) alkalmazására vonatkozik a Kínai Népköztársaságból és Vietnamból származó, egyes bőr felsőrésszel rendelkező lábbelik behozatalára vonatkozó eljárásban. |

120 | Általános háttér Ez a javaslat az alaprendelet végrehajtásával összefüggésben, és az abban megállapított tartalmi és eljárási követelményeknek megfelelően lefolytatott vizsgálat eredményeként jött létre. |

139 | A javaslat által érintett területet szabályozó meglévő rendelkezések A javaslat által érintett területet nem szabályozza meglévő rendelkezés. |

141 | Összhang az Unió egyéb politikáival és célkitűzéseivel Nem alkalmazható. |

2) KONZULTÁCIÓ AZ ÉRDEKELT FELEKKEL ÉS HATÁSVIZSGÁLAT |

Konzultáció az érdekelt felekkel |

219 | Az alaprendelet rendelkezéseinek megfelelően az eljárásban érintett érdekelt feleknek a vizsgálat során már lehetőségük nyílt arra, hogy érdekeik védelmében fellépjenek. |

Szakvélemények összegyűjtése és felhasználása |

229 | Külső szakértők bevonására nem volt szükség. |

230 | Hatásvizsgálat E javaslat az alaprendelet végrehajtásának eredményeképpen jött létre. Az alaprendelet nem ír elő általános hatásvizsgálatot, az arra vonatkozó követelmény azonban, hogy az intézkedések ne ellenkezzenek a „közösségi érdekkel”, azt jelenti, hogy az intézkedések széles körű hatásának elemzése a vizsgálat szerves részét képezi. |

3) A JAVASLAT JOGI ELEMEI |

305 | A javasolt intézkedés összefoglalása Az Európai Unió Hivatalos Lapjában 2005. július 7-én közzétett értesítésben[1] (a továbbiakban: az eljárás megindításáról szóló értesítés) a Bizottság bejelentette a Kínai Népköztársaságból (a továbbiakban: KNK) és Vietnamból származó, egyes bőr felsőrésszel rendelkező lábbelik Közösségbe történő behozatalára vonatkozó dömpingellenes eljárás megindítását. A dömpingellenes eljárást azt követően indították meg, hogy az Európai Cipőipari Szövetség (CEC – European Confederation of the Footwear Industry) 2005. május 30-án panaszt nyújtott be, amelyben bizonyítékkal szolgált a dömpingre és az ebből eredő anyagi kárra vonatkozóan. 2006. április 6-án az 553/2006/EK rendelettel a Bizottság ideiglenes dömpingellenes vámot vetett ki a Kínai Népköztársaságból és Vietnamból származó, egyes bőr felsőrésszel rendelkező lábbelik közösségi behozatalára. A tanácsi rendeletre vonatkozó mellékelt bizottsági javaslat a végleges következtetéseket tartalmazza a dömping, a kár, az ok-okozati összefüggés és a közösségi érdek tekintetében. A tagállamokkal a dömpingellenes bizottsági ülések során, 2006. július 19-én, 20-án és 27-én konzultáltak. 9 tagállam a javasolt intézkedés mellett, míg 14 tagállam ellene foglalt állást. A Bizottság javasolja, hogy a Tanács fogadja el a mellékelt rendeletjavaslatot; az elfogadott rendeletet legkésőbb 2006. október 6-én kell kihirdetni az Európai Unió Hivatalos Lapjában. |

310 | Jogalap A legutóbb a 2005. december 21-i 2117/2005/EK tanácsi rendelettel módosított, az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 1995. december 22-i 384/96/EK tanácsi rendelet. |

329 | A szubszidiaritás elve A javaslat a Közösség kizárólagos hatáskörébe tartozik. A szubszidiaritás elve ezért nem alkalmazható. |

Az arányosság elve A javaslat megfelel az arányosság elvének a következő ok(ok) miatt. |

331 | Az intézkedés formáját a fent említett alaprendelet írja le, és nem hagy teret a nemzeti döntéshozatalnak. |

332 | Nem alkalmazandó utalás arra vonatkozóan, hogy a Közösséget, a nemzeti kormányokat, a regionális és helyi hatóságokat, a gazdasági szereplőket és a polgárokat sújtó pénzügyi és adminisztratív terhet hogyan csökkentsék a lehető legkisebbre és e teher milyen mértékben legyen arányos a javaslat célkitűzésével; az alaprendelet ugyanakkor a kivethető vámok szintjét arra a szintre korlátozza, amely a megállapított dömping okozta kár megszüntetéséhez szükséges. |

Az eszközök megválasztása |

341 | Javasolt eszköz: rendelet. |

342 | Egyéb eszközök nem felelnének meg a következő ok(ok) miatt: A fent említett alaprendelet nem kínál fel választási lehetőséget. |

4) KÖLTSÉGVETÉSI VONZAT |

409 | A javaslatnak nincs hatása a Közösség költségvetésére. |

Javaslat:

A TANÁCS RENDELETE

a Kínai Népköztársaságból és Vietnamból származó, egyes bőr felsőrésszel rendelkező lábbelik behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó Szerződésre,

tekintettel az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, legutóbb a 2117/2005/EK rendelettel[2] módosított, 1995. december 22-i 384/96/EK tanácsi rendeletre[3](a továbbiakban: alaprendelet) és különösen annak 9. cikkére,

tekintettel a tanácsadó bizottsággal folytatott egyeztetést követően benyújtott bizottsági javaslatra,

mivel:

A. ELJÁRÁS

1. Ideiglenes intézkedések

(1) 2006. március 23-án az 553/2006/EK rendelettel[4] (a továbbiakban: ideiglenes rendelet) a Bizottság ideiglenes dömpingellenes vámot vetett ki a Kínai Népköztársaságból és Vietnamból (a továbbiakban: az „érintett országok”, vagy az „exportáló országok”) származó, egyes bőr felsőrésszel rendelkező lábbelik közösségi behozatalára. Ez a rendelet 2006. április 7-én lépett hatályba.

(2) Emlékeztetni kell arra, hogy a dömping kivizsgálása a 2004. április 1-je és 2005. március 31. közötti időszakra (a továbbiakban: vizsgálati időszak vagy VI) terjedt ki és a kárfelmérés szempontjából lényeges tendenciák tekintetében a Bizottság a 2001. január 1-je és a vizsgálati időszak vége közötti időtartam adatait elemezte (a továbbiakban: érintett időszak).

2. Az eljárás további menete

(3) Az érintett országokból származó, egyes bőr felsőrésszel rendelkező lábbelik behozatalára vonatkozó ideiglenes dömpingellenes vám kivetését követően a Bizottság valamennyi féllel ismertette az ideiglenes rendelet alapjául szolgáló tényeket és megfontolásokat. Valamennyi fél számára meghatározott időszakot biztosított, amelyen belül ezen ismertetésekkel kapcsolatban észrevételeiket előadhatták.

(4) Néhány érdekelt fél írásban nyújtott be észrevételeket. Azoknak a feleknek, akik ezt igényelték, szóbeli meghallgatásra is lehetőséget biztosítottak. A Bizottság folytatta mindazon információk összegyűjtését és ellenőrzését, amelyeket végleges megállapításaihoz szükségesnek ítélt.

(5) A Bizottság szolgálatai nyilvánosságra hozták továbbá az összes olyan alapvető tényt és megfontolást, amelynek alapján a végleges dömpingellenes intézkedések meghozatalára és az ideiglenes vámmal biztosított összegek végleges beszedésére javaslatot kívánt tenni. Az érdekelt felek számára továbbá olyan meghatározott időszakot biztosított, amelyen belül e nyilvánosságra hozatalt követően észrevételeiket előadhatták. Sor került ezután a felek által benyújtott szóbeli és írásbeli észrevételek mérlegelésére, és adott esetben a megállapítások értelemszerű módosítására. Az intézkedések kilátásba helyezett formáját érintő változtatás tekintetében ezenkívül további információkat hoztak nyilvánosságra.

(6) Több érintett fél azt állította, hogy a védekezéshez fűződő joguk sérült, mivel a panaszosok nevei nem kerültek nyilvánosságra. E probléma előzőleg már felmerült (lásd az ideiglenes rendelet (8) preambulumbekezdését). Az ügyet a Bizottság a végleges szakaszban felülvizsgálta és a következő megállapítás született: a reprezentativitást kétségbe vonó érdekelt felek ismerték a panaszosok termelési értékeit, országonkénti bontásban. Védekezéshez fűződő joguk ezért kellőképpen sértetlen. Ezen információkat később valamennyi érdekelt fél számára nyilvánosságra hozták.

B. ÉRINTETT TERMÉK ÉS HASONLÓ TERMÉK

1. Az érintett termék

(7) Emlékeztetni kell arra, hogy az ideiglenes rendelet (10) preambulumbekezdésében említetteknek megfelelően az eljárás tárgyát képező érintett termék a KNK-ból és Vietnamból származó lábbeli, amely bőr, illetve mesterséges vagy rekonstruált bőr felsőrésszel rendelkezik, kivéve:

- a Kombinált Nómenklatúra 64. árucsoportjának 1. alszámos megjegyzése alkalmazásában sportlábbeliként meghatározott, azaz i. szögekkel, tüskékkel, stoplikkal, kapcsokkal, pánttal és hasonlókkal felszerelt vagy ilyen felszerelésére alkalmas, kifejezetten sportolásra szánt lábbeli; és ii. korcsolyacipő, sícipő, síbakancs, sífutócipő, hószörfcipő, birkózó-, ökölvívó- és kerékpárcipő,

- papucs és más házicipő (amelyek a 6403 59 50, 6403 99 50 és az ex 640510 00 KN-kódok alá tartoznak);

- orrmerevítővel ellátott lábbeli, azaz a legalább 100 J energiának[5] megfelelő ütéssel szemben védelmet nyújtó beépített orrmerevítővel ellátott lábbeli, (amely a következő KN-kódok alá tartozik: ex 6403 30 00, ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 és ex 6405 10 00).

(8) Az ideiglenes rendelet (12)–(27) preambulumbekezdésében említett meghatározások alapján továbbá az az ideiglenes döntés született, hogy bizonyos magas technológiával készült sportlábbelit, azaz a speciális technológiával készült sportlábbelit ( Special Technology Athletic Footwear, STAF ) ki kell zárni e fogalommeghatározásból.

(9) A Bizottság továbbá úgy döntött, hogy a gyermeklábbelit ideiglenesen az érintett termék alá sorolja, noha ezt a végleges szakaszban történő további vizsgálat és megfontolás tárgyává tették.

(10) Az érdekelt feleket felkérték arra, hogy fejtsék ki véleményüket e konkrét érdésekben. A fent említettekkel kapcsolatos véleményeket és az egyéb különleges típusú lábbeli kizárására vonatkozó további kérelmeket követően ezen állítások részletes elemzése az alábbiakban történik.

1.1. Speciális technológiával készült sportlábbeli (STAF)

(11) Emlékeztetni kell arra, hogy az ideiglenes rendelet (13) preambulumbekezdésében meghatározott STAF-típusú lábbelit kizárták az érintett termék meghatározásából.

(12) E kizárás azon a tényen alapult, hogy az ilyen típusú lábbeli különböző alapvető fizikai és műszaki jellemzőkkel rendelkezik, különböző értékesítési csatornákon keresztül árusítják, és a végfelhasználás módja, valamint az ilyen típusú sportlábbelihez kapcsolódó fogyasztói megítélés is különböző.

(13) A közösségi lábbelitermelő ágazat vitatta a STAF-típusú lábbelinek az érintett termékkörből történő kizárását arra hivatkozva, hogy a speciális technológiával készült sportlábbeli értékesítési csatornái és a hozzá kapcsolódó fogyasztói megítélés a vizsgált termékével megegyező. Hangsúlyozta továbbá, hogy abban az esetben, ha a speciális technológiával készült sportlábbelit mégis ki kell zárni a vizsgálat termékköréből, e sportlábbeli minimális értékét (amely a jelenlegi TARIC-meghatározás szerint 9 euro) meg kellene emelni, mivel az utóbbi években a dollár az euróhoz képest leértékelődött.

(14) E beadványok megválaszolásakor először is meg kell jegyezni, hogy a közösségi gazdasági ágazat nem vonta kétségbe, hogy a speciális technológiával készült sportlábbeli alapvető fizikai és műszaki jellemzői eltérőek. Másodsorban pedig a közösségi lábbelitermelő ágazat nem terjesztett elő megalapozott érveket az értékesítési csatornák, a végfelhasználás, a fogyasztói megítélés és a behozatali tendenciák vonatkozásában, amelyek kétségbe vonhatnák az ideiglenes rendelet (15)–(18) preambulumbekezdésében tett megállapításokat. Ezenkívül a 9 eurós küszöb megemelésére vonatkozó kérelmet nem támasztották alá megalapozott bizonyítékokkal.

(15) Több importőr kérelmezte a speciális technológiával készült sportlábbeli minimális értékének 9 euróról 7,50 euróra történő csökkentését, elsősorban a termelési eljárás költségének csökkenése miatti megváltozott körülményekre hivatkozva.

(16) A Bizottság e beadványokat is részletesen megvizsgálta. Emlékeztetni kell arra, hogy a 9 eurós küszöböt a TARIC-nómenklatúrában 1994-ben, azaz 12 évvel ezelőtt állapították meg, amikor a speciális technológiával készült sportlábbelit a Kínából származó lábbelire vonatkozó kontingens részévé tették. Az importőrök továbbá kellőképpen bebizonyították, hogy az új termelési technológiák a speciális technológiával készült sportlábbeli termelési költségeinek jelentős mérsékléséhez, valamint a nyersanyag- és energiahulladék csökkentéséhez vezettek. A speciális technológiával készült sportlábbeli megnövekedett kínálatának tulajdonítható fokozottabb versennyel együtt (amely szintén árcsökkentő tényező) e változások valóban befolyásolták az árszinteket a 12 évvel ezelőtti helyzethez képest, ami nem hagyható figyelmen kívül. A Bizottság úgy vélte, e változásokat a speciális technológiával készült sportlábbeli értékének mérsékelt, 1,50 eurós csökkentése tükrözheti.

(17) Számos exportőr továbbá azt állította, hogy a speciális technológiával készült sportlábbeli meghatározását ki kellene terjeszteni valamennyi bőr felsőrésszel és etilén-vinil-acetát (EVA) talppal rendelkező és/vagy közvetlenül fröccsöntött lábbelire.

(18) E beadványokra adott válaszként azonban ki kell emelni, hogy az EVA-fröccsöntési technika alkalmazása nem különbözteti meg egyértelműen a végterméket az érintett terméktől. Kiderült továbbá, hogy az EVA-talpakra alkalmazott fröccsöntési technika a speciális technológiával készült sportlábbelitől eltérő lábbeli előállítása során is használható. Ezenkívül nem érkezett bizonyíték arra vonatkozóan, hogy a különböző fizikai és technikai jellemzőkön, értékesítési csatornákon, felhasználáson és fogyasztói megítélésen, valamint eltérő behozatali tendenciákon alapuló megkülönböztetés nem lenne megfelelő. Végezetül pedig a különböző importőrök által javasolt EVA-meghatározások egymással nyilvánvaló ellentmondásban álltak. Ezért a speciális technológiával készült sportlábbeli meghatározására vonatkozó ezen javaslatot el kellett utasítani.

(19) Az ideiglenes rendeletben említetteknek megfelelően a speciális technológiával készült sportlábbelinek az érintett termék meghatározásából történő kizárása így megerősítést nyer. Továbbá a speciális technológiával készült sportlábbeli minimális értékét 9 euróról 7,50 euróra kell csökkenteni. Egyéb észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (13)–(19) preambulumbekezdésében szereplő megállapítások a speciális technológiával készült sportlábbelire vonatkozóan megerősítést nyernek. A 7,50 eurónál nem kisebb értékű speciális technológiával készült sportlábbelit ezért véglegesen ki kell zárni az eljárásból.

1.2. Gyermeklábbeli

(20) Nem hoztak ideiglenes dömpingellenes intézkedéseket azon gyermeklábbelikre – azaz a 24 cm-nél kisebb talpbetéttel és 3 cm-es vagy annál kisebb kombinált talp- és sarokmagassággal rendelkező lábbelikre – amelyek a következő KN-kódok alá tartoznak: ex 6403 20 00, ex 6403 30 00, 6403 51 11, 6403 51 91, 6403 59 31, 6403 59 91, 6403 91 11, 6403 91 91, 6403 99 31, 6403 99 91 és ex 6405 10 00, mivel az ideiglenes megállapítások nem igazolták ilyen intézkedések közösségi érdek alapján történő meghozatalát.

(21) Az ideiglenes rendelet (28)–(31) preambulumbekezdése nem tartalmazott végleges megállapítást arra nézve, hogy a gyermeklábbeli az érintett termék körébe tartozik-e. Noha megvizsgáltak bizonyos olyan észrevételeket, amelyek szerint a gyermeklábbelit ki kell zárni a vizsgálat termékköréből, ezen észrevételek a vizsgálat e szakaszában nem tették lehetővé a végleges következtetések levonását. Ezért az a döntés született, hogy a gyermeklábbelit a végleges szakaszban történő további vizsgálatokig és megfontolásig az érintett termék közé kell sorolni.

(22) Az ideiglenes megállapítások nyilvánosságra hozatalát követően néhány érdekelt fél azt állította, hogy a gyermeklábbelit ki kell zárni a vizsgálat termékköréből. Ezt az állítást arra alapozták, hogy a stílus, a forma, az értékesítési csatornák és az ügyfélszolgálat tekintetében a gyermeklábbeli világosan elkülönül e vizsgálat termékkörébe tartozó egyéb típusú lábbelitől, mint ahogyan ez az ideiglenes rendelet (30) és (31) preambulumbekezdésében említésre került.

(23) Ezen érvek azonban elégtelennek bizonyultak a gyermeklábbelinek az érintett termék meghatározásából történő kizárásához, mivel a felek nem támasztották alá őket olyan bizonyítékokkal, amelyek kellőképpen igazolták volna, hogy e vizsgálatban nyilvánvaló választóvonal húzható a gyermeklábbeli és a vizsgálat termékkörébe tartozó egyéb lábbeli közé. Sőt, kiderült, hogy a gyermeklábbeli azon főbb fizikai és műszaki jellemzői, amelyek megegyeznek az érintett termék jellemzőivel (bőr felsőrész és különböző típusú talpak ötvözete a láb védelme érdekében) jelentősebbek, mint a közöttük lévő különbség (azaz legfőképpen a méret). Úgy tűnik továbbá, hogy a stílus, a forma, az értékesítési csatornák és az ügyfélszolgálat tekintetében a gyermeklábbeli lényegében nem különbözik a vizsgálatban részt vevő egyéb lábbeli-típustól. Önmagában az, hogy a gyermeklábbeli az érintett termék egy alcsoportját alkotja, még nem igazolja a termékkörből történő kizárását. Sőt, a Bizottság megállapította, hogy nincs határozott választóvonal a gyermeklábbeli és az érintett termék között, míg az érintett termék meghatározásával való átfedés azonban viszonylag nagy, hiszen olyan eszközről van szó, amely elsősorban a járás során fedi és védi az emberi lábat.

(24) A közösségi gazdasági ágazat az ideiglenes rendelet nyilvánosságra hozatalára adott válaszában azt állította, hogy a gyermeklábbelinek az érintett termék részét kell képeznie. Bebizonyították, hogy a Közösségben mindig jelentős gyermeklábbeli-termelés folyt.

(25) A közösségi gazdasági ágazat beadványa megerősíti a végleges megállapításokat. Ezért végleges az a következtetés, hogy a gyermeklábbelit bele kell foglalni az érintett termék meghatározásába.

1.3. Kizárás iránti egyéb kérelmek

(26) Számos érdekelt fél állította, hogy e KN-kódok alá tartozó bizonyos egyéb lábbeli-típusok túlságosan különbözőek ahhoz (különösen a használatot tekintve), hogy ugyanazon termékkategóriába tartozzanak. Ezen állítások elemzése az alábbiakban történik.

i) Túra-, hegymászó- és egyéb szabadidőcipő.

(27) A Kombinált Nómenklatúra értelmében a túra-, hegymászó és egyéb szabadidőcipő (a továbbiakban: túracipő) nem tekinthető sportolásra szolgáló lábbelinek és ezért nem tartozik a speciális technológiával készült lábbelinek az ideiglenes rendelet (13) preambulumbekezdésében említett meghatározásába. Néhány fél azonban kérelmezte, hogy e terméket a következő okokból kifolyólag az eljárásból is zárják ki: i. e túracipőkkel szemben támasztott követelmények szerintük hasonlóak a speciális technológiával készült lábbeli követelményeihez, ii. az értékesítési csatornák és a fogyasztói megítélés tekintetében a túracipőt állítólag határozottan meg lehet különböztetni az egyéb lábbeli-típusoktól, és iii. a túracipő után fizetett több vám az állítások szerint káros hatással lenne e különleges piacra nézve.

(28) A túracipő különleges sajátosságai és jellemzői vonatkozásában nem nyújtottak be további olyan bizonyítékokat, amelyek megváltoztatták volna az ideiglenes rendelet (34) preambulumbekezdésében szereplő következtetést, mely szerint jóllehet az egyes lábbeli-típusok (pl. túracipő) további eltérő speciális jellemzőkkel rendelkezhetnek, e típusú lábbeli alapvető jellemzője továbbra is ugyanaz. Kiderült továbbá, hogy a túracipőt széles körben gyártják a Közösségben, és hogy nem létezik határozott választóvonal ezen importált túracipő és a Közösségben gyártott túracipő között. Ezt megerősítette az a döntés is, amely szerint a megegyező típusú lábbelit be kell vonni a 2155/97/EK tanácsi rendelet[6] által meghatározott termékkörbe. Bár előfordulhat, hogy a túracipő különleges jellemzőkkel rendelkezik, alapvető fizikai és műszaki jellemzői megegyeznek a termékkörbe tartozó egyéb lábbeli jellemzőivel. Megállapították továbbá, hogy használatuk és fogyasztói megítélésük tekintetében jelentős átfedés van a termék meghatározásába tartozó egyéb típusú lábbelivel. Ennek megfelelően megállapítható, hogy a túracipőnek továbbra is a vizsgálat hatálya alá kell tartoznia.

ii. Mechanoterápiás alkalmazású lábbeli

(29) Egy importőr a mechanoterápiás alkalmazású lábbelik kizárását kérelmezte. Noha a termék jelenleg a 6403 99 93, 6403 99 96 és 6403 99 98 KN-kód alá tartozik, az importőr szerint ezt a lábbeli-típust ki kell zárni az eljárás alkalmazási köréből, mivel eltérő fizikai és műszaki jellemzőkkel és értékesítési csatornákkal rendelkezik, valamint a vele szemben tanúsított fogyasztói magatartás eltérő, hiszen a vevők bejegyzett gyógyászati terméknek tekintik, amely mechanoterápiás alkalmazású gyógyászati eszközként árusítható.

(30) Megállapítást nyert, hogy e lábbeli-típust az érintett termék közé kell sorolni. Jóllehet e termék technológiája és alkalmazása – mivel gyógyászati célokra használható – eltérő, e különleges sajátosságok nem különböznek jelentősen és strukturálisan az érintett termék sajátosságaitól. Ezt az a tény is alátámasztja, hogy e lábbeli-típust a fogyasztók kényelmi szempontokból, nem pedig különleges gyógyászati megfontolásokból is vásárolják, amit az importőr kérelmében el is ismert.

(31) A fenti okokból kifolyólag a mechanoterápiás alkalmazású lábbeli kizárására irányuló kérelmet el kell utasítani.

iii. EVA-strandpapucs

(32) Az EVA-strandpapucs olyan lábbeli, amelynek felső része kizárólag egy bőrszalagból áll, amely a vastag, könnyű súlyú, EVA és egyéb anyagok ötvözetéből készült talp mindkét széléhez kapcsolódik. Néhány érdekelt fél kérelmezte, hogy e terméket zárják ki a vizsgálat alkalmazási köréből, mivel szerintük a termék igen különböző alapvető fizikai és műszaki jellemzőkkel rendelkezik, amelyek segítségével a strandpapucs könnyen felismerhető és így végfelhasználása és fogyasztói megítélése a termék meghatározásában szereplő egyéb lábbeli-típusétól eltérő. Ráadásul állításuk szerint az EVA-strandpapucs gyártási technológiája már teljesen kiszorult Európából.

(33) E tekintetben megállapítást nyert, hogy noha az EVA-strandpapucs tényleg rendelkezik bizonyos különleges jellemzőkkel, alapvető fizikai és műszaki jellemzői megegyeznek a termékkörbe tartozó egyéb lábbeli jellemzőivel. A Bizottság megállapította továbbá, hogy használatuk és fogyasztói megítélésük tekintetében jelentős átfedés van a termék meghatározásába tartozó egyéb típusú lábbelivel, pl. a „vietnami papuccsal” és a klumpával. Kiderült továbbá, hogy az értékesítési csatornák, a marketing, a divat, stb. tekintetében nem különbözik a termék meghatározásába tartozó egyéb lábbeli-típusoktól. A közösségi gazdasági ágazat továbbá bebizonyította, hogy az Európai Közösségben még mindig jelentős az EVA-strandpapucs gyártása. Ezért a kizárására irányuló kérelmet el kellett utasítani.

iv. Disznóbőrből készült lábbeli

(34) Egyik érdekelt fél kérelmezte, hogy a disznóbőr felsőrésszel rendelkező lábbelit zárják ki a vizsgálat alkalmazási köréből; a fél minőségi és árbeli különbségekre hivatkozott, valamint arra, hogy szerinte a Közösségben nem gyártanak ilyen felsőrészt.

(35) Nem létezik azonban határozott választóvonal az importált és a Közösségben gyártott, disznóbőrből készült lábbeli között, mivel mindkettő ugyanolyan alapvető fizikai és műszaki jellemzőkkel és felhasználási céllal rendelkezik. Bebizonyosodott továbbá, hogy az értékesítési csatornák általában ugyanazok, amit az a tény is tükröz, hogy a fogyasztók nem ítélik meg különbözőképpen a disznóbőrből készült lábbelit. A kérelmet ezért el kellett utasítani.

v. Szabadalmaztatott technológiával gyártott lábbeli

(36) Egyik érdekelt fél kérelmezte, hogy a szabadalmaztatott technológiával (azaz az ütközéscsillapító sarkot és a párnázott köztalpat létrehozó, valamint a nagyobb flexibilitást biztosító technológiával) gyártott lábbelit zárják ki a vizsgálat hatálya alól.

(37) Az alapvető fizikai és műszaki jellemzők, valamint a felhasználás tekintetében azonban nem lehet határozott választóvonalat húzni e lábbeli-típus és az érintett termék között. Elismerést nyert ugyan, hogy a szabadalmaztatott technológia hozzájárulhat a kényelem növeléséhez, ez önmagában még nem változtat azon a tényen hogy a lábbeli mindennapos használatra készült. Az a tény, hogy egy bizonyos technológia szabadalmaztatott, még nem igazolja a lábbeli kizárását a termékkörből. Ezért noha a Bizottság elismerte, hogy e termék különleges sajátosságokkal rendelkezhet, a termék továbbra is versenyez a vizsgált termék Közösségben előállított csoportjával. Így ezt a kérelmet el kellett utasítani.

vi. Nem speciális technológiával készült sportlábbeli

(38) Néhány érdekelt fél kérelmezte, hogy ne csupán a speciális technológiával készült sportlábbelit és a Kombinált Nómenklatúra 64. árucsoportjának 1. alszámával jelölt sportlábbelit, hanem valamennyi sportlábbeli-típust zárják ki az eljárásból. E kérelmek ugyanazon állításokon alapulnak, mint a speciális technológiával készült sportlábbeli kizárására irányuló kérelmek; illetve az érdekelt felek azt is állították, hogy az e lábbeli-típusok ki nem zárása bizonyos nem speciális technológiával készült sportlábbeli hiányához vezethet a közösségi piacon . Ezen utóbbi állítást nem támasztották alá kézzelfogható bizonyítékokkal. Az érdekelt felek nem nyújtottak be olyan új információt, amely megváltoztatta volna a nem speciális technológiával készült sportlábbeli egyéb típusa tekintetében az ideiglenes rendelet (27) preambulumbekezdésében lefektetett következtetést. A kérelmet ezért el kellett utasítani.

1.4. Következtetés

(39) Következésképpen a B. 1.1. szakaszban leírtakkal módosított ideiglenes következtetések így végleges megerősítést nyernek Ezen eljárás alkalmazásában és összhangban a következetesen alkalmazott közösségi gyakorlattal az érintett termék valamennyi típusa egyetlen terméknek tekintendő.

2. A hasonló termék

(40) Mivel nem érkeztek észrevételek a hasonló terméket illetően, így az ideiglenes következtetések tartalma megerősítést nyer.

(41) A fentiek alapján az a végleges következtetés vonható le, hogy az alaprendelet 1. cikkének (4) bekezdésével összhangban az érintett termék és a Brazíliában (az analóg országban) gyártott és árusított, bőr felsőrésszel rendelkező hasonló típusú lábbeli, illetve a közösségi gazdasági ágazat által a közösségi piacon gyártott és árusított termék egymással hasonló.

C. MINTAVÉTEL

3. Mintavétel a KNK-beli és vietnami exportáló termelők körében

(42) Néhány fél azt állította, hogy a minták a speciális technológiával készült sportlábbeli és a gyermeklábbeli kizárása miatt nem reprezentatívak.

(43) Az ideiglenes rendelet (61) preambulumbekezdésében említetteknek megfelelően a speciális technológiával készült sportlábbeli kizárása nem befolyásolta jelentős mértékben a minta reprezentatív voltát. A gyermeklábbeli tekintetében az érv irreleváns, tekintettel arra a döntésre, miszerint e lábbeli-típust be kell vonni a vizsgálatba.

(44) Néhány fél észrevételeket tett a mintáknak az ideiglenes intézkedések összefüggésében megállapított százalékarányával kapcsolatban. A Bizottság figyelembe vette ezen észrevételeket. Megállapítást nyert, hogy a gyermeklábbelit is beleértve, a mintában szereplő vállalatok az együttműködő kínai és vietnami exportáló termelők által az érintett termék Közösségbe exportált mennyiségének több, mint 12 %-át, illetve több, mint 15 %-át képviselik. Következésképpen a minta egyértelműen reprezentatív. Utalni kell ezenkívül az (56) preambulumbekezdésben található érvekre is.

(45) Olyan állítások is elhangoztak, amelyek szerint a minták összeállítása ellentétben áll a WTO Dömpingellenes Megállapodásával, mert néhány jelentősebb exportőr beválasztása olyan vállalatok rovására történt, amelyek közösségi értékesítése kisebb, vagy esetleg nulla, noha hazai értékesítése viszonylag nagy.

(46) Amint azt az ideiglenes rendelet (60) preambulumbekezdése már kifejtette, az alkalmazott módszer célja, hogy a minták a lehető legreprezentatívabbak legyenek, és a rendelkezésre álló idő alatt ésszerűen megvizsgálható legnagyobb reprezentatív exportvolumen közé be kellett választani néhány olyan vállalatot, amelynek hazai értékesítése reprezentatív. A rendes érték így ez alapján lenne kiszámítható abban az esetben, ha a mintában résztvevő exportáló termelők némelyike piacgazdasági elbírálásban részesülne. A minták kiválasztása nem állt ellentmondásban sem a WTO-szabályokkal. sem az alaprendelet (17) cikkével, amely szerint a mintának vagy érvényesnek kell lenniük statisztikailag, vagy pedig azt a legnagyobb reprezentatív termelési-, eladási- vagy exportvolument kell tartalmazniuk, amely a rendelkezésre álló idő alatt megfelelően megvizsgálható. A fent említett szabályok szerint ezért a (hazai és/vagy export) értékesítés kiválasztási kritériumként használható.

(47) Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy az érintett országok hatóságai teljes mértékű belelegyezésüket adták a kiválasztott mintához, mint ahogyan ezt az ideiglenes rendelet (57) és (58) preambulumbekezdésében már említettük.

(48) Néhány érdekelt fél azt állította, hogy a minta összetételéről a hongkongi és a tajvani hatóságokkal kellett volna megegyezésre jutni, mivel a kínai termelőket jórészt ezen ország részvényesei birtokolják. Állításaik szerint ezért az eljárás ezen országok feleit érintik.

(49) Ezt az érvet el kellett utasítani. A Közösség következetesen alkalmazott gyakorlata szerint azon exportáló ország hatóságaival és/vagy termelői szövetségeivel történik megegyezés a dömpingellenes eljárások során, ahol a mintavételi technikákat alkalmazzák, az alaprendelet 17. cikkének (2) bekezdésével összhangban. A jelen esetben ráadásul az érintett országok állami hatóságai szoros kapcsolatban álltak az országok termelői szövetségeivel. Ezen eljárásban az exportáló ország a KNK és Vietnam. Ezért történt a minta összetételeivel kapcsolatos megegyezés e hatóságokkal.

(50) Egy, a mintában nem szereplő vietnami exportáló termelő megismételte arra vonatkozó észrevételeit, miszerint egyéni vizsgálatban kellett volna, hogy részesüljön, mivel rendben kitöltötte a dömpingellenes kérdőívet. Az a tény azonban, hogy egy, a mintában nem szereplő fél válaszol a dömpingellenes kérdőívre, nem vonja automatikusan maga után az egyéni vizsgálatot. Sőt, mint ahogy azt az ideiglenes rendelet (64) preambulumbekezdésében már említettük, a minták példa nélküli méretét figyelembe véve a Bizottság azt a következtetést vonta le, hogy további exportáló termelők egyéni vizsgálata indokolatlan terhekkel járhat és akadályozná a vizsgálat kellő időben történő befejezését.

(51) Végezetül pedig a felek azt állították, hogy a reprezentatív hazai értékesítéseknek a mintába való beválasztása nem helyénvaló, mivel egyik exportőr sem részesül piacgazdasági elbírálásban. Ez az érv ugyanakkor irrelevánsnak tekinthető, hiszen a piacgazdasági elbírálásra vonatkozó döntés a minta kiválasztása után történt.

(52) Ezt az állítást ezért el kellett utasítani és a témával kapcsolatos egyéb észrevételek hiányában azt a következtetést vonták le, hogy a minták reprezentatívak.

2. A közösségi termelők esetében végzett mintavétel

(53) Különböző érdekelt felek szerint a Bizottság megsértette az alaprendelet 17. cikkét, mert szerintük a közösségi termelők mintája nem reprezentatív. A felek ezt az állítást arra a tényre alapozták, hogy a mintában csupán 10 vállalat szerepel, és hogy e vállalatok a panaszosok teljes termelési volumenjének kizárólag 10 %-át, és a teljes közösségi termelés csupán kis hányadát (azaz kevesebb, mint 5 %-át) képviselik, noha ebben az esetben a panaszosok a teljes közösségi termelés kicsit több, mint 40 %-át teszik ki. Azt állították ezenkívül, hogy a mintában résztvevő közösségi termelőknél megfigyelhető bizonyos tendenciák nem hasonlítanak a panaszosok összességénél megfigyelhető tendenciákra, és ennek folytán a minta nem reprezentatív.

(54) Egy importőri szövetség továbbá azt állította, hogy a közösségi termelők mintája statisztikailag nem érvényes, és ennek következtében a közösségi termelők elhanyagolható hányadát vetették alá ellenőrző látogatásoknak.

(55) Ezzel összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy az alaprendelet 17. cikke meghatározza, hogy a vizsgálatokat olyan mintákra lehet korlátozni, amelyek vagy statisztikailag érvényesek, vagy pedig a rendelkezésre álló idő alatt megfelelően megvizsgálható legnagyobb reprezentatív termelési, eladási vagy exportvolument tartalmazzák.

(56) E rendelkezés szövegezéséből nyilvánvalóan kitűnik, hogy nem létezik olyan mennyiségi előírás vagy küszöbérték, amely megállapítaná a reprezentatív volumen szintjét. Az egyetlen előírás az, hogy az ilyen volumennek a rendelkezésre álló idő alatt megfelelően megvizsgálhatónak kell lennie.

(57) A helyzet különleges körülményei miatt (a közösségi gazdasági ágazat nagy mértékben szétaprózott) elkerülhetetlen, hogy a mintában szereplő vállalatok a közösségi termelés viszonylag kis részét képviseljék. Mint ahogyan azt az ideiglenes rendelet (65) preambulumbekezdésében már említettük, a minta kiválasztásánál a Bizottság elsősorban a termelési volumenre volt tekintettel, de figyelembe vette a termelők földrajzi helyzetét is annak érdekében, hogy a minta ebből a szempontból is reprezentatív legyen. A mintában ugyanakkor csak annyi vállalat vehetett részt, amennyit a rendelkezésre álló időn belül megfelelően meg lehetett vizsgálni, azaz ebben az esetben 10 vállalatról lehetett szó. A gazdasági ágazat nagy mértékű szétaprózódása miatt, illetve azért, mert a mintába a nagyobb termelőket választották be, a vállalatok számának további növelése semmi esetre sem lenne jelentős hatással a mintának a teljes közösségi termeléshez viszonyított arányára. Ebben az összefüggésben meg kell jegyezni, hogy néhány fél állításaival ellentétben az alaprendelet 17. cikke (1) bekezdésének szövegezése értelmében nem áll fenn olyan jogi kötelezettség, amely szerint a megfelelő EK-jogban meghatározott kis- és középvállalkozásokat be kellene venni a mintába.

(58) Mint említettük, a mintának vagy statisztikailag érvényesnek kell lennie, vagy reprezentatív volumenen kell alapulnia. Mivel ebben ez esetben a Bizottság e második módszert választotta, ezért azt az érvet, hogy a minta statisztikailag nem érvényes, el kellett utasítani. Ehhez hasonlóan az a tény, hogy a mintában résztvevő közösségi termelőknél megfigyelhető bizonyos tendenciák nem hasonlítanak az összes panaszosnál megfigyelhető tendenciákra, és hogy a közösségi termelők kis hányadát vetették ellenőrző látogatás alá, nem olyan jogilag megalapozott érv, amellyel a minta érvényességét kétségbe lehetne vonni.

(59) A fent említett okokból kifolyólag a különböző felek állításait el kellett utasítani és a minta jogérvényessége megerősítést nyer, hiszen reprezentatív, valamint kiválasztásakor a Bizottság teljes mértékben betartotta az alaprendelet 17. cikkét.

D. DÖMPING

1. Piacgazdasági elbírálás (PE)

1.1. Általános megjegyzés

(60) Néhány érdekelt fél azt állította, hogy a Bizottság elmulasztotta a mintában nem szereplő egyes kínai és vietnami termelők előtt nyilvánosságra hozni azt, hogy miért nem ítélték meg nekik a piacgazdasági elbírálást. Állításuk szerint – amelyet a végleges nyilvánosságra hozatalt követően is megismételtek – a Bizottság köteles egyéni megállapításokat tenni a piacgazdasági elbírálás iránti kérelmek tekintetében, függetlenül attól, hogy a termelő szerepel-e a mintában, vagy sem. A felek szerint az alkalmazott módszer megfosztja a mintában nem szereplő vállalatokat az egyéni értékeléshez való joguktól, valamint sérti az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének b) pontját és a 2. cikke (7) bekezdésének c) pontját.

(61) Meg kell állapítani azonban, hogy a mintavételre vonatkozó meglévő rendelkezés (az alaprendelet 17. cikke) teljes mértékben lefedi a piacgazdasági elbírálást igénylő vállalatok helyzetét. Függetlenül attól, hogy piacgazdaságú országról vagy átmeneti gazdaságról van szó, az exportőrök a mintavétel sajátosságából adódóan nem részesülhetnek egyéni értékelésben, és a mintából levont következtetések rájuk is vonatkoznak. Az alaprendelet 17. cikke olyan általános módszert állapít meg (azaz a reprezentatív minta használatát), amely akkor alkalmazható, amikor a vállalatok nagy száma miatt egyéni vizsgálatra már nem kerülhet sor. Semmi sem indokolja, hogy a mintavételi módszer ne lenne használható olyankor, amikor a nagy számú vállalat között sok olyan vállalat található, amely piacgazdasági/egyéni elbírálás iránti kérelmet adott be. Az egyéb mintavételekhez hasonlóan kiszámításra kerül a mintában szereplő vállalatok súlyozott átlaga, függetlenül attól, hogy milyen módszert alkalmaztak a dömpingnek az egyes vállalatok tekintetében történő kiszámítására a piacgazdasági/egyéni elbírálás odaítélése során. A piacgazdasági/egyéni elbírálás odaítélése ezért nem akadályozhatja meg a rendes mintavételi technikák alkalmazását. A mintavétel legfőbb alapelve, hogy a lehető legjobban összhangba hozza az egyéni elemzést a megfelelő időben és a megadott határidőn belül történő eseti értékelés adminisztratív szükségleteivel. Végezetül pedig emlékeztetni kell arra, hogy a piacgazdasági elbírálás iránti kérelmek száma ebben az esetben olyan nagy volt, hogy az egyéni vizsgálat – amely más esetekben időnként előfordul – adminisztratív szempontból megvalósíthatatlan volt. Ezért a Bizottság ésszerűnek ítélte, hogy a mintában szereplő vállalatok alapján megállapított dömpingkülönbözet súlyozott átlagát a mintában nem szereplő vállalatokra is alkalmazza, függetlenül attól, hogy a vállalat számára megítélték-e a piacgazdasági/egyéni elbírálást vagy sem. Napvilágot láttak olyan állítások is, amelyek szerint a dömping kiszámítása nem volt megbízható, mert a Bizottság a mintát a mintavétel az piacgazdasági elbírálás iránti kérelmeken alapult. Ezt az állítást el kellett utasítani. Először is a mintavétel nem a piacgazdasági elbírálás iránti kérelmekből, hanem az exportáló termelőkből történt. Másodszor pedig a mintavételre vonatkozó rendelkezések biztosítják, hogy megbízhatóan megállapítható legyen, nagy számú exportáló termelő esetében beszélhetünk-e dömpingről vagy sem. Harmadszor pedig abban az esetben, amikor az exportáló termelők piacgazdasági elbírálás iránti kérelmet is benyújtottak, nincs okunk feltételezni, hogy a szokásosan alkalmazott mintavételi technika a dömping megállapításának megbízhatatlanságához vezetne. Sőt, ellentétben áll a mintavétel elvével az az elgondolás, hogy mivel a (mintában nem szereplő) exportőröket vagy piacgazdasági elbírálásban vagy pedig nem piacgazdasági elbírálásban kell részesíteni, így az e populációból vett minta nem lenne reprezentatív. Az egyéb dömpingellenes vizsgálatokhoz hasonlóan az exportőrök egyéni helyzete sohasem egyezik meg. A mintavételi eljárás akkor is alkalmazható, amikor az egyes termelők között jelentős különbségek vannak. Negyedszer, egy vállalat nem piacgazdasági elbírálásban történő részesítése csupán azt jelenti, hogy a rendes érték megállapításakor nem lehet a vállalat saját adataira támaszkodni, hanem egy alternatív módszerhez kell folyamodni. A dömping megállapításának más fontos területein is alternatív megoldásokat kell keresni, vö. az alaprendelet 2. cikkének (1) bekezdését és 2. cikkének (6) bekezdését. Ötödször, a minta reprezentatív voltát az a további tény is alátámasztja, hogy az exportáló országok kormányai maguk javasolták a kiválasztott vállalatok nagy részének a mintába történő felvételét. A kormányok tehát úgy vélték, hogy e minták az exportáló termelői összességének tekintetében reprezentatívak.

(62) Néhány, a KNK-ból és Vietnamból származó exportáló termelő azzal is érvelt, hogy a Bizottság előző esetekben, amikor az exportáló termelők száma szintén nagy volt, elvégezte a piacgazdasági elbírálásra irányuló kérelmek egyéni értékeléseit. Az ilyen esetekben, például a „poliészter szálból készült szövet” esetében (2005. szeptember 12-i 1487/2005/EK tanácsi rendelet[7]), a piacgazdasági elbírálásra irányuló egyéni kérelmek értékelése ellenére a dömping megállapításakor az alaprendelet 17. cikkének megfelelő mintavételi technikák alkalmazására került sor.

(63) Emlékeztetni kell arra azonban, hogy a fent említett esetben a piacgazdasági elbírálásra irányuló kérelmek egyéni vizsgálatát megvalósíthatónak ítélték, ami nem történt meg ebben a vizsgálatban. Meg kell jegyezni továbbá, hogy a fenti esetben – a mintavételi szabályokkal összhangban – azokra a vállalatokra, amelyeket nem választottak be a mintába, viszont amelyeknek piacgazdasági elbírálást ítéltek meg, a mintában szereplő, piacgazdasági elbírálásban részesülő vállalatok alapján megállapított súlyozott átlagot alkalmazták, azaz nem biztosítottak számukra egyéni dömpingkülönbözetet, hanem a mintában szereplő, piacgazdasági elbírálásban részesülő vállalatok alapján megállapított súlyozott átlagot vették figyelembe.

(64) A többi olyan esetben, amikor mintavételre került sor és amikor az együttműködő exportőrök piacgazdasági elbírálást kérelmeztek, a résztvevő vállalatok száma lehetővé tette az egyes kérelmek egyéni vizsgálatát. A piacgazdasági elbírálás iránti kérelmek példa nélküli nagy száma miatt lehetetlen volt az egyes kérelmeket egyenként értékelni. Más (a mintában szereplő és nem szereplő) exportőrök továbbra is úgy vélekedtek, hogy piacgazdasági elbírálásban kellett volna részesülniük. Állításuk igazolására néhányan közülük benyújtották alapszabályukat, amellyel bizonyítani kívánták, hogy esetük nem különbözik a Goldan Step-étől, az egyetlen olyan vállalatétól, amely piacgazdasági elbírálásban részesült.

(65) Ebben a tekintetben meg kell jegyezni, hogy az eljárásban az alaprendelet 17. cikkének mintavételre vonatkozó rendelkezéseit alkalmazták. A mintában nem szereplő exportáló termelők későbbi beadványait nem vizsgálták meg, mivel az alaprendelet 17. cikkének (3) bekezdése szerint ez túlzott terhet jelentett volna és akadályozta volna a vizsgálat megfelelő időben történő befejezését. A mintában szereplő vállalatok későbbi kérelmeire a megfelelő bekezdésekben térünk ki, amelyek ezen eljárás hatálya alá tartozó két ország konkrét sajátosságait veszik számba.

(66) Néhány exportáló termelő azt állította, hogy a Bizottság nem a vizsgálat megkezdésétől számított három hónapon belül hozott döntést a piacgazdasági elbírálás odaítéléséről, mint ahogyan ezt az alaprendelet 2. cikke 7) bekezdése c) pontjának utolsó albekezdése előírja.

(67) Noha a piacgazdasági elbírálásra irányuló kérelmek értékelése a vizsgálat megkezdésétől számított három hónap elteltével történt, a mintában szereplő exportáló termelőket külön értesítették arról, hogy a piacgazdasági elbírálás tekintetében milyen státuszt kapnak, és a védekezéshez fűződő joguk sértetlen volt. Bizonyos, hogy a piacgazdasági elbírálásnak az ideiglenes intézkedések bevezetése előtt történő meghatározása miatt a feleket nem érte hátrány.

(68) Néhány exportáló termelő, aki már kérelmezte az egyéni vizsgálatot, megismételte erre vonatkozó kérelmét. Az ideiglenes rendelet (64) preambulumbekezdésében említett oknál fogva azonban a Bizottság nem engedélyezte a KNK-beli és vietnami exportáló termelők egyéni vizsgálatának lefolytatását.

(69) Következésképpen, mint ahogyan erről az ideiglenes rendelet (53)–(63) preambulumbekezdésében már szó volt, a KNK-beli és vietnami együttműködő exportáló termelők nagy számára való tekintettel reprezentatív mintát alkalmaztak a mintában nem szereplő együttműködő exportőrökre kivetendő vámtétel megállapítására, mint ahogyan ez valamennyi dömpingellenes esetben történik.

1.2. A piacgazdasági elbírálás meghatározása a KNK-beli exportáló termelők tekintetében

(70) Az ideiglenes intézkedések bevezetése után a mintában szereplő és a helyszínen ellenőrzött 12 kínai termelő azt állította, hogy meg kellett volna kapniuk a piacgazdasági elbírálást, és megismételték korábban benyújtott érveiket.

(71) Az ideiglenes nyilvánosságra hozatalt követően e 12 vállalat egyike, a Golden Step vállalat (a továbbiakban: GS) is azt állította, hogy lényeges változás állt be a piacgazdasági elbírálás iránti kérelmének megvizsgálása óta, és erről bizonyítékokkal szolgált. Emlékeztetni kell arra, hogy a GS piacgazdasági elbírálás iránti kérelmét vissza kellett utasítani, mert nem teljesítette az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének c) pontjában említett 1. kritériumot. A kérelem elutasítása különösen az exportkötelezettség meglétén alapult, amely szerint jelentős állami beavatkozás nélkül a GS nem állapíthatta meg értékesítési mennyiségeit. A piacgazdasági elbírálással kapcsolatos eredmények nyilvánosságra hozatala után azonban a GS bizonyítékot nyújtott be a megadott határidőn belül, amellyel igazolta, hogy de jure és de facto nincs exportkötelezettsége.

(72) Figyelembe véve a GS megváltozott helyzetét, valamint azt a tényt, hogy a piacgazdasági elbírálás elutasítása csupán azon alapult, hogy a GS nem teljesítette az 1. kritériumot, az eredeti döntést a Bizottság felülvizsgálta, majd odaítélte a GS-nek a piacgazdasági elbírálást.

(73) Néhány termelő, amelynek piacgazdasági elbírálás iránti kérelmét a Bizottság elutasította, azzal érvelt, hogy más dömpingellenes eljárásoknál az alapszabályban szereplő értékesítési korlátozások nem jelentették a piacgazdasági elbírálás elutasítását. Először is meg kell jegyezni, hogy a piacgazdasági elbírálás iránti kérelem vizsgálata egyéni alapon, a benyújtott tények alapján történik, és hogy nem létezik az állításban szereplő ellentmondás, amely más, hasonló tényeken alapuló piacgazdasági elbírálás iránti kérelem vizsgálatát érintené. Ellenkezőleg, a hivatkozott esetben az exportáló termelő benyújtotta megváltoztatott alapszabályát a megfelelő időn belül, amely nem tartalmazott értékesítési korlátozásokat és amely bebizonyította, hogy a vállalat de facto nem köteles értékesítéseit korlátozni.

(74) Más felek azt állították, hogy a kínai lábbeli-exportálók piacgazdasági elbírálás iránti kérelmének visszautasítása nem felel meg a WTO-szabályoknak, nevezetesen mivel a Kínából történő kivitel már nem állami monopólium, ami pedig az 1994. évi GATT 1. melléklete VI. cikkének első bekezdése szerint a rendes érték meghatározásától az exportáló országok adatai alapján történő eltérés feltétele a szerződő felek számára.

(75) A fent említett érv benyújtása időpontjában a KNK (és egyéb országok) exportja még állami monopóliumnak volt tekinthető. A kínai gazdasági reformokat figyelembe véve azóta Kína a kereskedelmi védelmi eljárásokban eltérően kezelendő. Jelenleg Kínának a WTO-hoz történő csatlakozásáról szóló jegyzőkönyv 15. szakasza különleges rendelkezéseket tartalmaz arra vonatkozóan, hogyan kell Kínát a kereskedelmi védelmi eljárásokban kezelni. Az ebben megállapított rendelkezések lehetővé teszik a WTO-tagoknak, hogy olyan módszert alkalmazzanak, amely „nem a kínai belföldi árakkal vagy költségekkel történő pontos összehasonlításon alapul [...] amennyiben a vizsgálatban résztvevő termelők nem tudják egyértelműen bizonyítani, hogy a gyártás, a termelés és a termék értékesítése tekintetében a hasonló terméket előállító gazdasági ágazatban piacgazdasági feltételek uralkodnak”.

(76) Meg kell jegyezni, hogy a mintában szereplő további 11 vállalat nem nyújtott be a megfelelő időn belül olyan új érveket, amelyek megváltoztathatták volna a piacgazdasági elbírálás iránti kérelmük visszautasítására vonatkozó döntést.

(77) Ebben az összefüggésben megjegyezendő, hogy a mintában szereplő két kínai exportáló termelőnek a végleges nyilvánosságra hozatalt követően benyújtott megváltoztatott alapszabálya, amely már nem tartalmazott értékesítési korlátozásokat, túl későn érkezett ahhoz, hogy a Bizottság figyelembe tudta volna venni, hiszen nem jutott elég idő az alaprendelet 16. cikke (1) bekezdésének megfelelően elvégzett ellenőrzésre. Az érintett vállalatok különben is nem csupán az értékesítési korlátozások (1. kritérium) miatt nem teljesítették a piacgazdasági elbírálásra vonatkozó követelményeket.

(78) E vállalatok egyéb észrevételeivel már foglalkozott az ideiglenes rendelet (69)–(77) preambulumbekezdése. Következésképpen az ott található megállapítások és következtetések megerősítést nyernek és a 11 vállalat piacgazdasági elbírálás iránti kérelmének visszautasítását fenn kell tartani.

1.3. A piacgazdasági elbírálás meghatározása a vietnami exportáló termelők tekintetében

(79) Az ideiglenes intézkedések bevezetése után hét, a mintában szereplő vietnami exportáló termelő azt állította, hogy piacgazdasági elbírálásban kellett volna részesülniük, és megismételték előzetesen benyújtott érveiket új, megfelelő bizonyítékok benyújtása nélkül. Ezekre az észrevételekre a Bizottság már válasszal szolgált az ideiglenes rendelet (78)–(90) preambulumbekezdésében. Következésképpen az ideiglenes rendeletnek az említett preambulumbekezdéseiben tett megállapításai megerősítést nyernek és a 8 vállalat piacgazdasági elbírálás iránti kérelmének visszautasítását fenn kell tartani.

(80) Két vietnami exportáló termelő úgy vélekedett, hogy oda kellett volna nekik ítélni a piacgazdasági elbírálást, mivel ugyanazok az elvek rájuk is vonatkoznak, amelyeknek köszönhetően a GS megkapta ezen elbírálást. A piacgazdasági elbírálás iránti kérelmük visszautasításának oka szerintük az lehetett, hogy i. a működési engedélyben és az alapszabályban szerepel az értékesítési korlátozás, valamint ii. szerződésben állnak egy kapcsolt társasággal és egy 100 %-ban állami tulajdonú társasággal. A vállalatok azt állították, hogy e körülmények a kínai exportáló termelő GS esetében is fennálltak és így az elbírálás megítélésének is a GS-hez hasonlónak kellene lennie.

(81) Meg kell jegyezni, hogy az ideiglenes rendelet (78)–(90) preambulumbekezdésében említett magyarázat szerint a két vietnami társaság azért nem kapta meg a piacgazdasági elbírálást, mert nem teljesítette az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének c) pontjában meghatározott 1., 2. és 3. kritériumot. Ebben a tekintetben megjegyezendő, hogy e két társaság beruházási engedélyekkel rendelkezik, amely értékesítési korlátozásokat von maga után. E korlátozásokat sem a vizsgálati időszak alatt, sem utána nem szüntették meg. Továbbá, mint ahogyan ezt az ideiglenes rendelet (89) preambulumbekezdésében már említettük, a két vállalat nem nyújtott be piacgazdasági elbírálásra vonatkozó kérelmet egyik kapcsolt vietnami termelője vonatkozásában sem. Nem volt tehát lehetséges annak megállapítása, hogy a vállalatcsoport egésze teljesíti-e a piacgazdasági elbírálás odaítélésének feltételeit. A Bizottság a piacgazdasági elbírálásra vonatkozó meghatározásban nem használta fel azt a tényt, hogy e kapcsolt társaság szerződéses megállapodást kötött egy állami tulajdonú vállalattal, mivel nem tudott állást foglalni egy be nem nyújtott kérelem kapcsán. Megállapítást nyert tehát, hogy e két vietnami exportáló termelő jelenlegi helyzete nem mutat hasonlóságot a GS helyzetével. A felhozott érveket így el kellett utasítani.

2. Egyéni elbírálás

2.1. Az egyéni elbírálás meghatározása a KNK-beli exportáló termelők tekintetében

(82) Az ideiglenes intézkedések bevezetése után néhány, a mintában szereplő kínai exportáló termelő azt állította, hogy egyéni elbírálásban kellett volna részesülniük, és megismételték előzetesen benyújtott érveiket anélkül, hogy megfelelő időn belül újabb bizonyítékokat nyújtottak volna be. Ebben az összefüggésben különösen azt kell megemlíteni, hogy a mintában szereplő két kínai exportáló termelő csupán a végleges nyilvánosságra hozatalt követően nyújtotta be az értékesítési korlátozásokat már nem tartalmazó megváltoztatott alapszabályt. Ez túl késő volt ahhoz, hogy a Bizottság az alaprendelet 16. cikkének (1) bekezdésével összhangban megfelelően megvizsgálja.

(83) Így az ideiglenes rendelet (94) preambulumbekezdésében említett okokból kifolyólag ezen állításokat el kellett utasítani.

(84) Más kínai exportáló termelők azt állították, hogy az egyéni elbírálás oda nem ítélése a kínai exportáló termelőknek sérti a Kínának a WTO-hoz történő csatlakozásáról szóló jegyzőkönyve 15. szakaszát és a Dömpingellenes Megállapodás 6. cikkének (10) bekezdését.

(85) Ezt az állítást el kellett utasítani. Először is a Dömpingellenes Megállapodás a Közösségben nem alkalmazandó közvetlenül. Másodszor pedig a Dömpingellenes Megállapodás 6. cikkének (10) bekezdése csupán azon általános szabályokat rögzíti, amelyek az egyéni dömpingkülönbözet exportőröknek történő megítélésére vonatkoznak. Nem piacgazdasági feltételek fennállása esetén azonban a WTO-jog (például az 1994. évi GATT 1. melléklete VI. cikkének első bekezdésre vonatkozó második pótrendelkezés) eltéréseket biztosít az általános szabálytól. A kínai exportőrök helyzetét konkrétabban a Kína-WTO csatlakozási jegyzőkönyv szabályozza. E jegyzőkönyv 15. szakaszából ugyanakkor nem lehet olyan kötelezettségre következtetni, amely szerint az exportáló termelőknek egyéni dömpingkülönbözetet kellene odaítélni.

(86) Ugyanezen megfontolásokból a felek azt állították, hogy az alaprendelet 9. cikkének (5) bekezdése, amely az egyéni elbírálás szabályait határozza meg, összeegyeztethetetlen a WTO-joggal.

(87) Ezt az állítást el kellett utasítani, nemcsak amiatt, mert a WTO-szabályok nem alkalmazandók közvetlenül a Közösségben, hanem amiatt is, mert e szabályok nem jelentenek akadályt a kétlépcsős módszer, azaz a i. piacgazdasági elbírálás és az ii. egyéni elbírálás alkalmazására.

(88) Négy kínai exportőr megismételte az ideiglenes rendelet (7) preambulumbekezdésében említett, egyéni vizsgálatra vonatkozó kérelmét. Állításuk szerint amennyiben 12 kínai vállalat mintáját meg lehetett vizsgálni, négy további vállalat vizsgálatát is véghez lehetne vinni.

(89) Az ideiglenes rendelet (64) preambulumbekezdésében említett okokból kifolyólag azonban ezen állításokat el kellett utasítani.

(90) Az ideiglenes intézkedések bevezetése után egy másik exportáló termelő is kérelmezte az egyéni elbírálást. E termelő az eredeti vizsgálati időszak vége után kezdte meg működését. A fenti okok miatt a vállalat szempontjainak egyéni vizsgálata nem volt kivitelezhető. Kiderült ezenkívül, hogy alapszabályában szerepelt egy exportkötelezettség. A vállalat ezenkívül adókedvezményben részesült, amennyiben exportja meghaladta összértékesítése bizonyos hányadát. Ilyen körülmények között a vállalatnak semmi esetre sem ítélhették volna meg az egyéni elbírálást.

2.2. Az egyéni elbírálás meghatározása a vietnami exportáló termelők tekintetében

(91) Az ideiglenes intézkedések bevezetése után a mintában szereplő hat vietnami exportáló termelő jelezte, hogy egyéni elbírálást kellett volna kapniuk.

(92) Azok a vállalatok, amelyek az alaprendelet 9. cikke (5) bekezdésének a) pontja alapján nem kaptak egyéni elbírálást, egyszerűen megismételték állításukat, amely szerint az exportált termékek mennyiségét szabadon határozhatják meg. Meg kell jegyezni, hogy az exportált értékesítési mennyiséget a vállalatok beruházási engedélye rögzíti, így ez az exportált értékesítési mennyiség nem tekinthető szabadon meghatározottnak, mivel a beruházási engedélyben rögzített aránytól való bármiféle eltérés ezen engedély módosítását vonná maga után, amihez a hatóságok jóváhagyása szükséges. Noha ezen exportőrök azzal érveltek, hogy az arányt a vállalat a gazdasági helyzetre alapozva szabadon határozza meg, kijelenthető azonban, hogy semmi sem indokolja, hogy egy exportarányt a beruházási engedély rögzítsen, nyíltan megtiltva így, hogy a vállalat termékeinek egy részét a hazai piacon értékesítse. Ilyen körülmények között az érintett vállalat már nem dönthet szabadon úgy, hogy egy bizonyos időpontban több terméket értékesít a hazai piacon, mint amennyit az engedély lehetővé tesz, hiszen ezt a döntést a hatóságokkal történő előzetes megállapodásnak kellene megelőznie.

(93) Azon vállalatok egyike, amelyek az alaprendelet 9. cikke (5) bekezdésének c) pontja alapján nem kaptak egyéni elbírálást, azt állította, hogy a Bizottság visszautasítása nem volt kellőképpen megalapozott. E vállalat azonban 100 %-ban állami tulajdonú, következésképpen a részvények többsége nem magántulajdonban, hanem állami tulajdonban van, és az állam nevezi ki a vezetőséget. Kiderült ráadásul, hogy a vállalat kapcsolatban áll egy olyan vállalattal, amely nem teljesíti sem a piacgazdasági, sem az egyéni elbírálás odaítélésének követelményeit. Tekintettel arra, hogy a két kapcsolt vállalatra vonatkozó különböző vámtétel alkalmazása esetén lehetőség nyílna az intézkedések kijátszására, és tekintettel arra a következetesen alkalmazott gyakorlatra, amely szerint a piacgazdasági vagy az egyéni elbírálás feltételeinek vizsgálata a kapcsolt társaságokat is magában foglaló vállalatcsoport egészére vonatkozik, nem lehetett azt megállapítani, hogy vajon a csoport egésze megfelel-e az egyéni elbírálás feltételeinek.

(94) Ilyen körülmények között az ideiglenes rendelet (97) preambulumbekezdésében levont következtetések megerősítést nyernek.

(95) A két utolsó vállalat nem szolgált új bizonyítékokkal.

(96) Így az ideiglenes rendelet (97) preambulumbekezdésében említett okokból kifolyólag a 8 vietnami vállalat egyéni elbírálás iránti kérelmének visszautasítását fenn kell tartani.

(97) A mintában nem szereplő exportáló termelők egyéni elbírálás iránti kérelmük vonatkozásában utalni kell a már említett megfelelő bekezdésre.

3. Rendes érték

3.1. A rendes érték meghatározása a piacgazdasági elbírálásban részesített exportáló termelő esetén

(98) A piacgazdasági elbírálásban részesített egyetlen exportáló termelő számára a rendes értéket a hazai értékesítésére és a termelési költségeire vonatkozóan benyújtott adatok alapján kell meghatározni. A Bizottság az érintett vállalatok üzemeiben ellenőrizte ezeket az adatokat.

(99) A rendes érték meghatározása tekintetében a Bizottság először is megállapította, hogy a kérdéses exportáló termelő a vizsgálati időszak alatt nem értékesítette termékét a hazai piacon. A rendes értéket ezért nem lehetett a megfelelő exportáló termelő hazai árai alapján megállapítani, mint ahogyan ezt az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdésének első albekezdése előírja. Ennek megfelelően egy másik módszert kellett alkalmazni.

(100) A Bizottság ellenőrizte tehát, hogy az alaprendelet 2. cikke (1) bekezdése második albekezdésének megfelelően más KNK-beli értékesítők vagy termelők árai alkalmazhatók-e. Más KNK-beli exportáló termelő azonban nem kapott piacgazdasági elbírálást. Ezen exportáló termelők hazai árait ezért nem lehetett felhasználni.

(101) Tekintettel arra, hogy a rendes értéket nem lehetett hazai árak segítségével meghatározni, a kérdéses termelő költségein alapuló számtanilag képzett rendes értéket kellett kiszámítani. Ezért az alaprendelet 2. cikke (3) bekezdésével összhangban a rendes érték úgy került kialakításra, hogy az exportált lábbeli-típus szükség esetén kiigazított előállítási költségei kiegészültek egy ésszerű eladási, általános és adminisztratív költséggel (SGA), valamint egy ésszerű haszonkulccsal.

(102) Mivel a piacgazdasági elbírálásban részesített exportáló termelő egyáltalán nem értékesített a hazai piacon, és mivel semelyik más kínai exportáló termelő nem kapott piacgazdasági elbírálást, az eladási, általános és adminisztratív költséget és a hasznot egyéb ésszerű módszerre alapozva kellett megállapítani, az alaprendelet 2. cikke (6) bekezdésének c) pontjának megfelelően.

(103) Ezért a Bizottság olyan kínai exportáló termelők eladási, általános és adminisztratív költségeinek és a hasznának értékeit vette figyelembe, amelyek egyéb, nem rég lefolytatott vizsgálatokban piacgazdasági elbírálásban részesültek, és amelyeknek az alaprendelet 2. cikkének (2) bekezdésében meghatározottak szerint a rendes kereskedelmi forgalomban volt hazai értékesítésük.

(104) Az e vizsgálatokban nyilvánosságra hozott eladási, általános és adminisztratív költségekhez és haszonhoz hozzáadták a kérdéses exportáló termelőnek az exportált típus tekintetében felmerülő előállítási költségét.

3.2. A rendes érték meghatározása a hasonló országban

(105) Néhány fél úgy vélte, hogy nem Brazíliát kellett volna analóg országként megjelölni, egyetlen és legfőbb indokként ezen ország hazai értékesítésének a javasolt egyéb analóg országokhoz viszonyított reprezentatív voltára hivatkozva.

(106) Először is hangsúlyozni kell, hogy nem kizárólag a hazai értékesítések reprezentatív volta miatt esett Brazíliára a választás. Emlékeztetni kell arra, hogy az ideiglenes rendelet (109)–(123) preambulumbekezdésében egyéb tényezőket is megvizsgáltak, úgymint a brazil piacon jelenlévő versenyt, a költségszerkezet különbségeit, beleértve a nyersanyag-ellátottságot és a brazil termelők know-how-ját amelyek mind ugyanezen következtetéshez vezettek. Brazília egyébként azért is tűnt megfelelőnek, mert a speciális technológiával készült sportlábbelit kizárták a vizsgálat termékköréből, és az egyéb javasolt országokkal ellentétben a brazil vállalatok ritkán állítanak elő ilyen sportlábbelit. Az érdekelt felek által említett egyéb tényezők (mint például a társadalmi, gazdasági és kulturális körülmények, vagy a munkaerőköltségek) Brazíliának megfelelő analóg országként való meghatározása tekintetében nem relevánsak. A gazdasági fejlettség tekintetében Brazília ráadásul nem nagyon különbözik más, javasolt analóg országtól, például Thaiföldtől vagy Indonéziától. Brazília kiválasztása ezért nem ésszerűtlen döntés.

(107) Noha az analóg ország hazai értékesítése az 5 %-os minimumszint alatti, ez még nem jelenti feltétlenül azt, hogy ez az ország nem lenne megfelelő, hiszen a néhány fél által javasolt thaiföldi és indonéz termelők esetében a hazai értékesítések 2 %-nál alacsonyabbak, ami azt jelzi, hogy e piacok a brazil piacnál még kevésbé reprezentatívak.

(108) Noha nem ez volt Brazília kiválasztásának egyetlen oka, a hazai értékesítések szintje mégis különösen releváns volt ebben az esetben, figyelembe véve azt a tényt, hogy az érintett országokban nagy számú különböző típusú lábbeliket állítanak elő, amelyeket össze kell hasonlítani az ezekre leginkább hasonlító, analóg országban gyártott lábbelikkel.

(109) Néhány fél azt állította, hogy a Bizottság által az előzetes megállapításhoz használt, könnyen összehasonlítható termékellenőrzési számok nem biztosítják az exportárak és a normál értékek alapos és helyes összehasonlítását. Meg kell jegyezni, hogy nyilvánvalóan az exportáló országok termékellenőrzési számai nem mindegyikéhez lehet brazil terméket párosítani. Ilyen körülmények között a legésszerűbb megközelítés az, ha a tisztességes összehasonlítás érdekében a leginkább hasonló termékellenőrzési számokat vesszük figyelembe. Ezenkívül a Bizottság kiigazításokat (például: gyermeklábbelik, bőrminőség) tett annak érdekében, hogy figyelembe vegye az exportáló országok által exportált lábbelik és a Brazíliában értékesített hasonló típus közötti lényeges különbségeket. E sajátosságokkal vagy nem számoltak a termékellenőrzési rendszer létrehozásakor, vagy pedig az érdekelt felek által benyújtott és rendelkezésre álló adatok nem fejezték ki azokat teljes körűen.

(110) Emlékeztetni kell arra, hogy az együttműködő brazil termelők több bőrből készült lábbelit értékesítenek, mint az analóg országként javasolt Indonézia, India és Thaiföld együttműködni kívánó termelői összesen. Úgy tűnt tehát, hogy a brazil vállalatok által előállított termékek köre szélesebb, mint az egyéb érintett országokban előállítottaké. Következésképpen úgy ítélték meg, hogy a kínai/vietnami lábbeli-típusokhoz nagyobb valószínűséggel lehet hasonló brazil lábbeli-típust találni.

(111) A hat thaiföldi vállalat, a két indonéz vállalat és az indiai vállalat összértékesítése (hazai és export) külön-külön kevesebb, mint 8 millió pár (azaz az érintett export 5 %-nál kevesebb), míg a 8 együttműködő brazil vállalat több, mint 40 millió pár lábbelit értékesített, amelyből több, mint 18 millió pár kizárólag arra három vállalatra vonatkozott, amelyek adatait a vizsgálatban felhasználták. Ilyen körülmények között nyilvánvalóan nagyobb a valószínűsége annak, hogy a brazil vállalatok által előállított lábbeli-típusok között találunk az érintett országok által értékesített típusokhoz hasonlót, mint a thaiföldi, indiai vagy izlandi vállalatok által előállított típusok között.

(112) Egy fél úgy vélekedett, hogy a brazil termékek skálája nem olyan széles és változatos, mint az érintett országok termékei. A fent említetteket figyelembe véve azonban ésszerűen ki lehet jelenteni, hogy azon brazil vállalatok termékskálája, amelyek nyilvánosságra hozták a szükséges információkat és amelyek (hazai és export) értékesítései 6–13-szor nagyobbak az indiai, indonéziai vagy thaiföldi vállalatokénál, széles és változatos.

(113) Egyes érdekelt felek utaltak egy állítólagos ellentmondásra is, az ideiglenes rendelet (108) preambulumbekezdése (amely szerint „tekintettel hazai eladásainak elégséges reprezentativitására, amely szükségtelenné tette a rendes érték számtani képzését és az ezzel esetlegesen együtt járó számos kiigazítást, Brazília mutatkozott a legésszerűbb választásnak”), valamint az ideiglenes rendelet (123) preambulumbekezdése között (amelyben arra a következtetésre jutottak, hogy a mintában szereplő vállalatok, valamint a brazil termelők által használt bőr minősége közötti különbség „nem ok Brazília megfelelő analóg országként történő kiválasztásának elutasítására, mivel a fizikai jellemzők különbségei tekintetében kiigazítások tehetők a bőr minőségében jelenlévő eltérések figyelembevétele céljából”).

(114) Nincs azonban ellentmondás, mivel az ideiglenes rendelet (108) preambulumbekezdése csupán azt állítja, hogy helyesebb Brazíliát választani, hiszen így kevesebb kiigazítást kell végezni, mint az egyéb lehetséges analóg országok esetében. Továbbá nyilvánvalóan lehetetlen a vizsgálat korai szakaszában azt meghatározni, hogy milyen kiigazítások lesznek szükségesek a megfelelő összehasonlításhoz. Ráadásul amennyiben más országra esett volna a választás, ilyen kiigazításokat valószínűleg szintén el kellett volna végezni. Tekintettel azonban az egyéb javasolt országok hazai értékesítéseinek elégtelen reprezentativitására, és figyelembe véve termékskálájuk valószínűleg korlátozott voltát, ésszerűen kijelenthető, hogy rendes értéküket számtanilag kellett volna képezni, és hogy a thaiföldi, indonéz és indiai lábbeli-típusoknak az érintett országokban előállított termékekhez történő összehasonlítása során több kiigazítást kellett volna elvégezni, mint a brazil hazai piaci árak alkalmazásának esetében.

(115) A gazdasági fejlettség és az egy főre jutó jövedelem tekintetében – noha ezen adatok elvileg irrelevánsak – emlékeztetni kell arra, hogy mint ahogyan ezt az ideiglenes rendelet (115) preambulumbekezdésében megállapítottuk, a Világbank által a gazdaságok osztályozására használt fő kritérium, a bruttó nemzeti jövedelem alapján Brazília, valamint a KNK, Thaiföld és Indonézia azonos kategóriába tartozik. Továbbá a mintában szereplő brazil termelők helyzetéhez viszonyítva sem a KNK-beli, sem a vietnami (mintában szereplő) exportáló termelők munkaerőköltségei nem indokoltak kiigazítást. Azt is meg kell jegyezni, hogy az analóg ország és az érintett exportáló ország költségei közötti nominális különbségek nem tekinthetők relevánsnak. Sőt, mivel a költségek és az árak általában nem tekinthetők a rendes érték meghatározása alapjának az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének hatálya alá tartozó országok vonatkozásában, az ilyen fajta összehasonlítás valójában hátráltatja az alaprendelet 2. cikke (7) bekezdésének a) pontjában meghatározott módszer alkalmazását.

(116) Néhány fél úgy vélekedett, hogy Brazília nem megfelelő analóg ország, mert az északi területeken a lábbelitermelők állítólag támogatásban részesülnek. E felek szerint a támogatások célja, hogy a lábbeli-előállítást Brazília északi részébe vonzzák, és így hatással legyenek a piac versenyképességére.

(117) Meg kell jegyezni először is, hogy ezt az érvet nem támasztották alá bizonyítékkal.

(118) A rendes érték meghatározása során figyelembe vett vállalatok ráadásul nem az északi, hanem a déli területeken találhatók, így őket nem érintik ezen állítólagos támogatások.

(119) Végezetül pedig ha léteznének is az exportőrök által leírt ilyen állami beavatkozások, ez csupán azt akadályozná meg, hogy más vállalatok ugyanezen a területen állítsanak fel gyárakat, termékeiknek a brazil piac bizonyos részein történő értékesítését azonban nem befolyásolná. A lábbelipiac nem helyi vagy regionális, hanem nemzeti, sőt világméretű piac. Így az a tény, hogy egy vállalat támogatásban részesül annak érdekében, hogy távoli helyen hozzon létre gyárat, nem akadályozza a versenyt, különösen egy 7 000 termelőből álló piacon. Még akkor is, ha a költségeket befolyásolják az állítólagos támogatások, ezek a legnagyobb valószínűség szerint is csak az értékesítési árakat csökkentenék, ami a rendes érték és így a dömpingkülönbözet csökkenéséhez vezethetne.

(120) Figyelembe véve ráadásul az ideiglenes rendelet (109) preambulumbekezdésében említett indokokat és különösen azt a tényt, hogy a brazil termelők száma meghaladja a 7 000-et, a brazil piacon jelenlévő verseny helyzete nem ok arra, hogy Brazília ne legyen analóg ország.

(121) A fent említettek alapján, és mivel az állítást nem támasztották alá kézzelfogható bizonyítékokkal, az állítást el kellett utasítani.

(122) A Bizottság arra a következtetésre jutott tehát, hogy a rendes érték meghatározása céljából Brazília megfelelő analóg ország, az ideiglenes rendelet (124) preambulumbekezdésében megállapítottakkal összhangban.

3.3. Az exportár

(123) Mivel az érdekelt felek nem nyújtottak be új észrevételeket, az ideiglenes rendelet (128)–(130) preambulumbekezdésében meghatározott számítási mód megerősítést nyer.

(124) Néhány fél szerint az egész országra kiterjedő dömpingkülönbözet kiszámításakor a megállapításokat nem a mintákban szereplő vállalatok exportáraira kellett volna alapozni. A megállapításoknak inkább az egész országra kiterjedő exportvolumenen (pl. Eurostat-adatok) kellett volna alapulniuk.

(125) Ezt az állítást el kellett utasítani. Megjegyezendő, hogy a Bizottság ezen eljárásban az alaprendelet 17. cikkének mintavételre vonatkozó rendelkezéseit alkalmazta. Ezért vették figyelembe kizárólag a mintában szereplő vállalatok exportárait. Azon vállalatok számára, amelyek szerepelnek a mintában, de amelyek nem felelnek meg a piacgazdasági/egyéni elbírálás kritériumainak, a dömpingkülönbözet egy súlyozott átlagát határozták meg. Továbbá, mint ahogyan ezt az ideiglenes rendelet (135) preambulumbekezdésében már említettük, az alaprendelet 9. cikke (6) bekezdésének megfelelően a dömpingkülönbözet e súlyozott átlaga alkalmazandó a mintában nem szereplő együttműködő vállalatokra. Ráadásul mivel az együttműködés nagy volt, ezt a dömpingkülönbözetet alkalmazták az összes kínai exportáló termelőre is.

3.4. Összehasonlítás

(126) Néhány fél azt állította, hogy nem hozták nyilvánosságra az exportárak összehasonlítására vonatkozó valamennyi részletet. E felek szerint különösen a rendes értéknek a brazil adatok alapján történő kiigazításait nem számszerűsítették.

(127) Kellőképpen figyelembe véve az érdekelt felek észrevételeit, valamint a dossziék megfelelő felülvizsgálata után a Bizottság megállapította, hogy ki kell javítani a bőr költségein végzett kiigazításokat, amelyek az ideiglenes rendelet (132) preambulumbekezdésében kerültek meghatározásra. Megállapították, hogy az exportáló országok (különösen Kína) termelői által értékesített bőrből készült sportlábbelik jobb minőségűek, mint a brazil termelők által a belföldi piacon értékesített bőrből készült sportlábbelik. A lábbelik minőségbeli különbsége legfőképpen a felhasznált bőr jobb minőségének tulajdonítható. A minőségbeli különbség a felhasznált bőr beszerzési árában is tükröződik: a Kínából és Vietnamból exportált sportlábbelihez használt bőr drágább, mint amit Brazíliában a hazai piacon értékesített lábbeli előállításához használnak. Az analóg ország termelői által felhasznált bőr értékét ezért összehasonlították a mintában szereplő kínai és vietnami termelők által felhasznált bőr értékével. Kiderült, hogy a kínai és vietnami termelők által felhasznált bőrt jórészt piacgazdasággal rendelkező ország piacáról importálták. Ezért a kiigazítás meghatározásához a Bizottság olyan átlagot használt, amely figyelembe vette a világpiaci árakat. A megfelelő számítást a két különböző exportáló ország részére külön-külön végezték el. A felhasznált bőr értékének különbségét megszorozták azzal az összeggel, amelyet a bőr a termelés összköltségében képvisel. A rendes értéket 21,6 %-kal (KNK), valamint 16,4 %-kal (Vietnam) kell növelni.

(128) Néhány fél azt állította, hogy nem volt helyes kiigazításokat végezni a bőr minőségére való tekintettel, hiszen megállapították, hogy a termelés költségét az exportáló országokban az a tény torzítja, hogy egy vállalat kivételével az országok egy exportőre sem részesült piacgazdasági/egyéni elbírálásban.

(129) Ezt az állítást el kellett utasítani. Igaz, hogy a piacgazdasági elbírálás oda nem ítélésének egyik oka az volt, hogy az állam befolyással van a költségekre/árakra. Ugyanakkor mint ahogyan ezt már megjegyeztük, a bőrt piacgazdasággal rendelkező országokból importálták.

(130) Néhány fél úgy vélekedett, hogy a Bizottság nem hozta nyilvánosságra, hogy milyen számadatokra alapozva végezte el a kiigazítást, és hogy miért kellett a bőrre vonatkozó kiigazítást az ideiglenes meghatározás után felülvizsgálni.

(131) A bőrre vonatkozó kiigazítás felülvizsgálását fentebb írtuk le. Ezenkívül a Bizottság az eljárás által érintett valamennyi vállalatot tájékoztatta a tények és megfontolások alapjául szolgáló alapvető részletekről, amelyek alapján a végleges intézkedések meghozatalát javasolta.

(132) Néhány érdekelt fél úgy vélekedett, hogy nem kellett volna a rendes értéket a kutatási-fejlesztési költségekre való tekintettel kiigazítani, hiszen a kínai és a vietnami termelők kutatási-fejlesztési költségei hasonlók.

(133) Megállapították ugyanakkor, hogy az érintett ország mintában szereplő termelői által viselt kutatási-fejlesztési költségek kizárólag az előállítást érintik, míg a brazil kutatási-fejlesztési költségek a formatervezésre és az új sportlábbelimodell-mintákra vonatkoznak; itt tehát egy különböző típusú kutatásról és fejlesztésről van szó, a kiigazítás ezért továbbra is szükségszerű.

(134) Egy másik fél azt állította, hogy olyan kiigazítást is kell tenni, amely figyelembe veszi azt a tényt, hogy az eredeti berendezésgyártóknak ( original equipment manufacturers - OEM ) történő értékesítés kevesebb hasznot eredményez, mint az egyéb értékesítés.

(135) Ezt az állítást azonban a brazil vállalatok vizsgálatainak megállapításai nem támasztották alá, ahol nem találtak ilyen különbségeket. Továbbá az eredeti berendezésgyártóknak történő értékesítés és a saját márkaértékesítés közötti különbségeket tartalmazza a kutatási-fejlesztési költségek különbségeire való tekintettel történő kiigazítás. Az állítást ezért el kellett utasítani.

(136) Meg kell jegyezni továbbá, hogy a gyermeklábbeli tekintetében is kiigazítást kellett tenni. Egyik brazil termelő sem gyártott gyermeklábbelit. Megfigyelhető, (pl. az Eurostat importra vonatkozó adatai segítségével), hogy a gyermeklábbeli általában olcsóbb, mint a felnőtteknek készült lábbeli. Ez annak tulajdonítható, hogy a gyermeklábbeli kisebb, és következésképpen az előállításához kevesebb nyersanyag szükséges. A kiigazítást a Bizottság ezért a közösségi gazdasági ágazat által értékesített gyermek- és felnőttlábbeli közötti árkülönbségek arányára alapozta. A kiigazítás a rendes érték 33,2 %-a.

(137) Néhány fél úgy vélte, hogy a kiigazítást nem magyarázták el megfelelően. Azt állították továbbá, hogy az árkülönbséget indokoló egyetlen tényező a méretbeli különbség és ennek megfelelően a felhasznált nyersanyag mennyisége. Ez a feltételezés e felek szerint hibás. Ebben a összefüggésben megjegyezendő, hogy a gyermeklábbeli tekintetében történő kiigazítást teljes mértékben a felek tudomására hozták, és fentebb elmagyarázták. A kiigazítást hibásnak vélő felek nem tudtak jobb alternatív módszerrel szolgálni, amellyel az exportárakat és a rendes értéket tisztességes alapon össze lehetett volna hasonlítani.

(138) További észrevételek hiányában az ideiglenes rendelet (131)–(133) preambulumbekezdésének megállapításai megerősítést nyernek.

(139) Néhány fél úgy vélekedett, hogy a termékellenőrzési számozás rendszere nem tett lehetővé tisztességes összehasonlítást. A felek azt állították, hogy a termékellenőrzési rendszer túl általános, valamint nem termékspecifikus fizikai jellegzetességeken alapul. E felek szerint ez sérti a Dömpingellenes Megállapodás 2.4. cikkét. Azzal is érveltek, hogy a (bőr minőségét figyelembe vevő) általános kiigazítások nem ellensúlyozták megfelelően ezen állítólagos hiányt.

(140) Ezeket az érveket el kellett utasítani. A Dömpingellenes Megállapodás 2.4. cikke és az alaprendelet 2. cikkének (10) bekezdése valóban tisztességes összehasonlítást ír elő. E rendelkezések azonban nem szolgálnak részletekkel a termékellenőrzési rendszer kivitelezésével kapcsolatban. Emlékeztetni kell arra, hogy az EK az érintett termék és a hasonló termék összehasonlításának megkönnyítése céljából régóta alkalmaz termékellenőrzési rendszereket, amely a terméket bizonyos jellegzetességek vagy technikai sajátosságok segítségével típusokra/modellekre osztja. Ebben az esetben a Bizottság öt ilyen elemet vett figyelembe, azaz a lábbeli stílusát, a fogyasztó típusát, a lábbeli típusát, a külső talp és a bélés anyagát. Ezen elemek megfelelően tükrözik az érintett termék főbb jellegzetességeit. Megjegyezendő továbbá, hogy sem az alaprendelet sem a Dömpingellenes Megállapodás nem állít fel olyan jogi kötelezettséget, amely szerint a dömpingellenes vizsgálatokban termékellenőrzési rendszert kellene használni. A tisztességes összehasonlítás elvének megfelelően ebben az esetben a Közösség, az exportáló országok és az analóg ország termelői által előállított és értékesített érintett termék modelljeinek osztályozásához következetesen egy és ugyanazon termékellenőrzési rendszert használták, a közösségi árak, az exportárak és a rendes értékek tisztességes alapon történő összehasonlítása érdekében.

(141) Megállapították továbbá, hogy a termékellenőrzési rendszerben nem szereplő bőrminőség valóban hatással van az érintett termék áraira és az árak összehasonlíthatóságára. A bőr a lábbeli előállítási összköltségének rendszerint legalább 50 %-át teszi ki. A felhasznált bőr típusától, minőségétől és mennyiségétől függően a bőrrel kapcsolatos költség jelentős mértékben változhat, ugyanakkor megállapították, hogy a költségbeli különbségeket az értékesítési árak megfelelően tükrözik. A rendes árnak az exportárral történő összehasonlítása érdekében, valamint figyelembe véve az alákínálási/áron aluli értékesítési számításokat, az alaprendelet 2. cikke (10) bekezdésének a) pontjával összhangban a Bizottság megtette a fizikai jellegzetességek közötti különbségek tekintetében történő megfelelő kiigazításokat.

(142) Egyéb felek hatalmas árkülönbségekről számoltak be bizonyos termékellenőrzési adatok tekintetében, amely szerintük a termékellenőrzési rendszer hibáját jelzi.

(143) Az árkülönbségek különböző körülményeknek, úgymint a piaci ingadozásoknak, az árnyomásnak túlkínálás esetén és a szándékos dömpingnek tulajdoníthatók. Mindenesetre a termékellenőrzési rendszer alkalmazásának lényege az, hogy a vizsgálat által érintett valamennyi fél ugyanúgy használja. Az árkülönbségek számos tényezőnek tulajdoníthatók, például a divathullámoknak és a piaci pszichológiának, amelyek nem feltétlenül kérdőjelezik meg a termékeknek a termékellenőrzési rendszereken belüli összehasonlíthatóságát. Még fontosabb az a tény, hogy a felek nem tudtak jobb és mégis gyakorlatias módszert javasolni az összehasonlítás megkönnyítésére. Mint ahogyan ezt már említettük, a Bizottság a bőr minőségéből eredő esetleges árkülönbségeket megfelelő kiegészítések alkalmazásával már figyelembe vette. Ezért ezt az állítást el kellett utasítani.

(144) Egyéb felek szerint mivel az a döntés született, hogy a speciális technológiával készült sportlábbeliket ki kell zárni az érintett termék köréből, a termékellenőrzési rendszerben e lábbeli-típust külön kellett volna kezelni.

(145) Amikor a vizsgálatban felmerült annak az igénye, hogy a speciális technológiával készült sportlábbelit zárják ki az érintett termék köréből, ésszerű és következetes módszer alkalmazására került sor valamennyi exportáló termelő esetében, amellyel kizárták a speciális technológiával készült sportlábbelik értékesítéseit a vizsgálat köréből. A speciális technológiával készült sportlábbeliknek az érintett termék köréből történő kizárására vonatkozó szándékot az ideiglenes közzététel előtt valamennyi érintett fél tudomására hozták. Az exportáló termelők sem e szándék közzététele után, sem az ideiglenes megállapítások nyilvánosságra hozatalakor nem nyújtottak be felülvizsgált adatokat, amellyel a tranzakciós listán a speciális technológiával készült sportlábbelik értékesítéseit megfelelőbben lehetett volna azonosítani. Ilyen körülmények között a termékellenőrzési módszer ésszerűnek és megfelelőnek tekinthető a speciális technológiával készült sportlábbeli értékesítéseinek kizárása céljából.

3.5. Dömpingkülönbözet

3.5.1. Általános módszer

(146) Néhány érdekelt fél úgy vélte, hogy az a tény, hogy nem különböztetik meg az együttműködő vállalatokat az együtt nem működő vállalatoktól, az együttműködés elmulasztásának kedvez. Ugyanakkor, mint azt az ideiglenes rendelet (139) preambulumbekezdésében már említettük, az együttműködés szintje nagy volt és következésképpen a rendes gyakorlattal összhangban a Bizottság helyénvalónak találta, hogy a nem együttműködő exportáló termelők dömpingkülönbözetét az érintett országban együttműködő exportáló termelők tekintetében megállapított dömpingkülönbözetek súlyozott átlagának szintjén állapítsák meg. Megjegyzések hiányában a dömpingkülönbözet megállapításához használt, az ideiglenes rendelet (134)–(143) preambulumbekezdésében leírt általános módszer megerősítést nyer.

3.5.2. Dömpingkülönbözet

a) Kínai Népköztársaság

- A közösségi határparitáson számított CIF-importár százalékában kifejezett dömpingkülönbözet a GS számára 9,7 %.

- A közösségi határparitáson számított CIF-importár százalékában kifejezett, egész országra kiterjedő végleges dömpingkülönbözet 28,9 %.

b) Vietnam

- A közösségi határparitáson számított CIF-importár százalékában kifejezett, egész országra kiterjedő végleges dömpingkülönbözet 70,1 %.

E. KÁR

1. Általános megállapítások

(147) Ideiglenes szakasz lévén, és a vizsgálat termékkörére vonatkozó végleges megállapítások figyelembevételével a speciális technológiával készült sportlábbelikre vonatkozó valamennyi adatot kizárták az alábbi vizsgálat adatai közül. Néhány exportáló termelő kérését követően megerősítésre kerül, hogy ezt a kizárást az érintett országokból származó importokra, a harmadik országokból származó importokra, illetve a közösségi gazdasági ágazatra vonatkozó adatokra egyaránt hasonlóképpen alkalmazták.

(148) A fent említett végleges következtetésre való tekintettel, amely szerint a gyermeklábbelit be kell vonni az érintett termék vizsgálatának körébe, a kár végleges vizsgálatát az érintett termék összességére vonatkozva, azaz a gyermeklábbeli bevonásával készítették.

2. A közösségi termelés

(149) Egy importőri szövetség megismételte azon állítását, amely szerint ha a panaszosok – akik csupán a nem közösségi forrásból származó lábbeli-részeket rakják össze a Közösségben – közösségi termelőknek tekinthetők, az importőröket is közösségi termelőknek kellene tekinteni, mivel az érintett termékekkel kapcsolatban a Közösségben formatervezési, márkázási, kutatási-fejlesztési, irányítási és kiskereskedelmi tevékenységet végeznek.

(150) Az ideiglenes rendelet (148) preambulumbekezdésében már válaszoltak erre az érvre, és megerősítették, hogy közösségi termelő csak a Közösségben termelő/előállító aktív vállalat lehet. Az importőrök által értékesített termékeket többek között Kínában és Vietnamban gyártják és nem minősülnek a Közösségből származónak, utánuk importvámokat kell fizetni, így a Közösségben működő e gazdasági szereplők nem tekinthetők közösségi termelőknek.

(151) Új információk hiányában e következtetések megerősítést nyernek és véglegesen kijelenthető, hogy az ideiglenes rendelet (146) preambulumbekezdésében említett termelők termelése teszi ki az alaprendelet 4. cikke (1) bekezdésének értelmében vett teljes közösségi termelést.

3. Közösségi gazdasági ágazat

(152) Több exportáló termelő, importőr és importőri szövetség is megkérdőjelezte a közösségi gazdasági ágazat meghatározását azon az alapon, hogy a mintában nem szereplő vállalatok nem működtek együtt a vizsgálat alatt, azaz nem válaszoltak a kérdőívre és ennek következtében a panasztétel helyzetének jogi követelménye a vizsgálatban nem teljesült. Ezen okokból kifolyólag állították, hogy a 814 panaszos jogilag nem képviselheti a közösségi gazdasági ágazatot.

(153) Több tanácsi rendeletre is hivatkoztak, amelyekben a nem kellőképpen együttműködő panaszos termelőket kizárták a közösségi gazdasági ágazat meghatározásából.

(154) Ebben az összefüggésben megjegyezendő, hogy az alaprendelet 4. cikkének (1) bekezdése értelmében a közösségi gazdasági ágazat fogalma azon közösségi termelőkre vonatkozik, amelyek együttesen termelt hasonló terméke az alaprendelet 5. cikkének (4) bekezdésében meghatározott jelentős hányadot alkotja. Az 5. cikk (4) bekezdése meghatározza e jelentős hányadot: a panaszt kifejezetten támogató közösségi termelők termékeinek a közösségi össztermelés legalább 25 %-át, és a vizsgálatot támogató vagy ellenző közösségi termelők által előállított hasonló termékek több, mint 50 %-át kell kitenniük.

(155) Ebben az esetben a panaszt tevő közösségi termelők termelése a közösségi termelés 40 %-át teszi ki és a fent említett jogi követelményeknek megfelelően képviselhetik a közösségi gazdasági ágazatot. Ráadásul egyik termelő sem ellenezte a panaszt.

(156) Igaz, hogy a szokásos intézményi gyakorlat szerint a vizsgálatban nem megfelelően együttműködő közösségi termelőket rendes esetben kizárják a közösségi gazdasági ágazat meghatározásából, és hogy a fent említett küszöbértékeket az intézkedések elfogadásakor is teljesíteni kell.

(157) Ebben az esetben azonban a 814 közösségi termelő egyikéről sem állítható, hogy a vizsgálatban nem működtek volna megfelelően együtt. Valójában, mint ahogyan azt az eljárás megindításáról szóló értesítésben világosan hangsúlyozták, a kérdőíveket kizárólag a mintában szereplő közösségi termelőknek küldték el, akik mind válaszoltak. Ezért a mintában nem szereplő panaszt tevő termelők egyszerűen azért nem válaszoltak a mintában résztvevő termelőknek elküldött kérdőívekre, mert erre nem kérték fel őket.

(158) A mintavétel jellegéből adódóan a kárra vonatkozó kérdőíveket kizárólag a mintában résztvevő panaszt tevő közösségi termelőknek küldik el, és az alaprendelet 6. cikke (2) bekezdésének megfelelően csupán azoknak a feleknek kell válaszolniuk, amelyek megkapták a kérdőíveket. A különböző érdekelt felek állításait a fent említettek alapján elutasították és az ideiglenes rendelet (152) preambulumbekezdésében meghatározott következtetések megerősítést nyernek: az alaprendelet 4. cikkének (1) bekezdése és 5. cikkének (4) bekezdése értelmében vett közösségi gazdasági ágazatot a 814 panaszos közösségi termelő, azaz a mintában szereplő és az abban nem szereplő termelők alkotják, amelyekre a továbbiakban a „közösségi gazdasági ágazatként” hivatkozunk.

4. Közösségi fogyasztás

(159) Egy exportőr megkérdőjelezte a közösségi fogyasztás szintjét azon az alapon, hogy a fogyasztás Európában láthatóan alacsonyabb, mint a fejlődő országokban. Az állítást ugyanakkor nem bizonyították, így azt el kellett utasítani. Egyéb állítások hiányában a közösségi fogyasztás kiszámítására használt módszer megerősítetést nyert.

(160) A nyilvánvaló közösségi fogyasztás, beleértve a gyermeklábbelit, az alábbiak szerint alakult:

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

Fogyasztás (ezer pár) | 718 186 | 646 843 | 669 686 | 699 604 | 714 158 |

Index: 2001=100 | 100 | 90 | 93 | 97 | 99 |

Forrás: Eurostat, a panaszban megadott adatok |

(161) Ezen adatok hasonlóak az ideiglenes szakaszban meghatározott fogyasztás adataihoz, amelyekben nem szerepeltek a gyermeklábbelik.

5. Az érintett országokból származó behozatal

5.1. Az érintett dömpingelt behozatalok hatásainak összesített értékelése

(162) Az alábbi táblázat a behozatal tvolumenjét, a piaci részesedést és mindkét érintett ország saját átlagos egységárát mutatja be, beleértve a gyermeklábbelit:

Behozatali volumen és piaci részesedés

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

KNK (ezer pár) | 15 571 | 14 616 | 25 810 | 30 662 | 63 044 |

Index: 2001=100 | 100 | 94 | 166 | 197 | 405 |

Piaci részesedés | 2,2 % | 2,3 % | 3,9 % | 4,4 % | 8,8 % |

Vietnam (ezer pár) | 51 414 | 59 898 | 83 334 | 103 177 | 102 604 |

Index: 2001=100 | 100 | 117 | 162 | 201 | 200 |

Piaci részesedés | 7,2 % | 9,3 % | 12,4 % | 14,7 % | 14,4 % |

Átlagár

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

KNK (EUR/pár) | 11,6 | 11,3 | 8,6 | 7,3 | 7,2 |

Index: 2001=100 | 100 | 97 | 74 | 63 | 62 |

Vietnam (EUR/pár) | 11,9 | 11,2 | 9,9 | 9,3 | 9,2 |

Index: 2001=100 | 100 | 94 | 83 | 78 | 78 |

(163) Néhány érdekelt fél azt állította, hogy az összesített értékelés nem indokolt. Ez az állítás azon a tényen alapul, hogy az importvolumen és az árak alakulásai Kínában és Vietnamban különbözőek. Állításaik szerint ráadásul Vietnam a világon az egyik legszegényebb ország, amely az általános preferenciarendszer kedvezményezettje és így a kárfelmérés tekintetében nem kellene Kínával összesítve értékelni.

(164) Az első állítást már korábban is megtették és az ideiglenes rendeletben megfelelően válaszoltunk rá. A behozatali tendenciáknak a volumen és az árak tekintetében történő változásával kapcsolatban az ideiglenes rendelet (160) preambulumbekezdésében szereplő táblázatból egyértelműen kitűnik, hogy e tendenciák hasonlóan alakultak. Az is megjegyezendő, hogy a gyermeklábbeli adatainak beemelése nem változtatja meg e tendenciákat. E behozatali tendenciák mellett az ideiglenes rendelet részletesen elemzi azon különböző okokat, amelyekből kifolyólag ezen összesített értékelés az importált és a hasonló közösségi termék közötti versenyfeltételek fényében megfelelő. Ilyen ok például, hogy a behozott termékek alapvető jellemzőik tekintetében hasonlók, a fogyasztó szempontjából egymással helyettesíthetők, és azonos csatornákon keresztül értékesítik őket.

(165) Vietnamot illetően az alaprendelet nem tartalmaz olyan rendelkezést, amely előírná, hogy dömpingellenes vizsgálatoknak egy időben alávetett országok valamelyike, általános gazdasági helyzete miatt nem vehetne részt az összesítésben. Pontosabban egy ilyen értelmezés nem lenne összhangban az összesítésre vonatkozó rendelkezések tárgyával és célkitűzésével, melyek középpontjában az a kérdés áll, hogy a különböző forrásokból származó importok versenyeznek-e egymással és a hasonló közösségi termékekkel. Más szóval, a kereskedelmi cikkek jellemzői számítanak, nem pedig annak az országnak a helyzete, ahonnan a behozatal származik. Az exportáló ország helyzetével a Dömpingellenes Megállapodás 15. cikke és az alaprendelet rendelkezéseivel összhangban kell foglalkozni, és nem az összesítéssel összefüggésben. Ezért ezt az érvet el kellett utasítani.

(166) Egy importőri szövetség továbbá azt állította, hogy az összesítés nem indokolt, mivel a két érintett ország termékösszetétele eltérő. Ebben a vonatkozásban úgy tekinthető, hogy habár lehetnek bizonyos eltérések a két ország termékösszetétele között, még így is jelentős az átfedés, és így összességében úgy tekinthető, hogy a Kínából és a Vietnamból származó érintett termékek versenyeznek egymással. Utalni kell a fenti következtetésekre is, miszerint az érintett termék valamennyi típusa ezen eljárás alkalmazásában egy terméknek tekintendő, és hogy a közösségi gazdasági ágazat által előállított és értékesített bőr felsőrésszel rendelkező lábbeli valamennyi típusa hasonlít az érintett országokból a Közösségbe exportált termékekhez. Ezért ez az érvet el kellett utasítani.

(167) A fentiek, valamint az ideiglenes rendelet (156)–(162) preambulumbekezdése megállapításai alapján az a végleges következtetés vonható le, hogy az alaprendelet 3. cikke (4) bekezdésében megállapított, összesítéssel kapcsolatos valamennyi feltétel teljesült, és így az érintett országokból származó dömpingelt behozatal hatását a kárelemzés céljából együttesen kell értékelni.

5.2. Az érintett dömpingelt behozatalok mennyisége, piaci részesedése és áralakulása

a) Mennyiség és árak

(168) Az alábbi táblázat mutatja az érintett országokból származó érintett termékek behozatalának és piaci részesedésének a fejlődését, beleértve a gyermeklábbelit.

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

Behozatal (ezer pár) | 66 986 | 74 514 | 109 144 | 133 840 | 165 648 |

Index: 2001=100 | 100 | 111 | 163 | 200 | 247 |

Piaci részesedés | 9,3 % | 11,5 % | 16,3 % | 19,1 % | 23,2 % |

Forrás: Eurostat |

(169) A tendenciák és abszolút számadatok összevethetők az ideiglenes szakaszban elemzettekkel: a behozatal több, mint kétszeresére nőtt, a piaci részesedés pedig jelentősen bővült, a 2001. évi 9,3 %-ról 23,2 %-ra a VI során. Meg kell jegyezni, hogy jelentős az átfedés 2004. és a VI között (2004 áprilisától 2005 márciusáig), következésképp a fenti táblázat azt mutatja, hogy a behozatal üteme 2005 első negyedében felgyorsult. Amint az a fenti táblázatból látható, ez különösen a kínai behozatal alakulásának tudható be.

(170) Az importárak, beleértve a gyermekcipőkét, csaknem 30 %-kal csökkentek az érintett időszakban, hasonlóan az ideiglenes szakaszban megállapítottakhoz.

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | VI |

EUR/pár | 11,8 | 11,2 | 9,6 | 8,8 | 8,5 |

Index: 2001=100 | 100 | 95 | 81 | 74 | 72 |

Forrás: Eurostat |

(171) Egyes importőrök azt állították, hogy az importárak csökkenése a termékösszetételben bekövetkező változásokkal magyarázható. Ez azonban nem bizonyítható, és ezt a vizsgálat sem erősítette meg. Ezt az állítást ezért el kellett utasítani.

b) Az érdekelt felek észrevételei

(172) Egyes érdekelt felek szerint az alaprendelet 3. cikke (2) bekezdése sérült, mivel a Bizottság nem folytatott le objektív vizsgálatot a dömpingelt behozatal mennyisége és árai tekintetében. Állításukat azzal támasztották alá, hogy a behozatali tendenciák vizsgálata során a Bizottság nem vett figyelembe olyan külső tényezőket, mint az importkvóták eltörlése, az árfolyam alakulása, a termékösszetételben bekövetkező állítólagos változások és a divat alakulása.

(173) Konkrétan a kvóták eltörlése tekintetében az állítással az ideiglenes rendelet (165) preambulumbekezdése már foglalkozott. Elismerést nyert, hogy a kvóták eltörlése bizonyos mértékig fokozólag hatott a behozatali tendenciákra. Ezt azonban annak fényében kell vizsgálni, hogy a két érintett ország közül csak az egyiket érintette közvetlenül a mennyiségi korlátozás, és hogy a Vietnamból származó behozatal ugyancsak növekvő tendenciát mutatott, hogy az e vizsgálat alá tartozó terméktípusoknak nem mindegyike tartozott a kvóta hatálya alá, és végezetül, hogy az importok teljes liberalizációja 2005. január 1-jén kezdődött, ezért a VI-t (2004 áprilisától 2005 márciusáig) csak részben érintette.

(174) Általánosabban, az alaprendelet 3. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy a kárelemzéskor vizsgálni kell, hogy a dömpingelt behozatal jelentős mértékben nőtt-e, hogy történt-e jelentős árleszorítás, vagy hogy a dömpingelt behozatal hatása az árakat jelentős mértékben leszorítja-e, vagy jelentős mértékben megakadályozza-e azt az áremelkedést, amely egyébként bekövetkezett volna.

(175) Ezek alapján úgy tűnik, hogy a fent említett állítások jogforrása (sedes materiae) az ok-okozati összefüggésben szerepel. Ráadásul az alaprendelet 3. cikke (3) bekezdésében nincs arra vonatkozó egyértelmű jogi követelmény, hogy tényleges bizonyítékkal kell szolgálni azzal kapcsolatosan, hogy miért nőtt meg a dömpingelt behozatal mennyisége, és hogy miért csökkentek az ehhez kapcsolódó árak. Ezért azt az állítást, mely szerint a külső tényezőket figyelembe kell venni a dömpingelt behozatal vizsgálata során, el kellett utasítani.

5.3. Alákínálás

(176) Számos észrevétel érkezett az alákínálási számításokkal kapcsolatban. Ezeket az állításokat a Bizottság részletesen megvizsgálta, és indokolt esetben, illetve ha azokat tényszerű bizonyítékok támasztották alá, végrehajtotta a szükséges módosításokat.

(177) Emlékeztetni kell arra, hogy az ideiglenes szakaszban az importáron végrehajtott módosítások az importőrök Közösségben felmerülő becsült költségeit tükrözték (formatervezés, nyersanyagok kiválasztása, stb.), mely költségeket máskülönben nem tükrözte volna az importár. Számos importőr kérte ezt a kiigazítást. Az ideiglenes szakaszban mintegy 15 %-os kiigazítást alkalmaztak.

(178) A közösségi gazdasági ágazatot képviselő szövetség azonban vitatta ezt a kiigazítást, pontosabban az alkalmazott kiigazítás szintjét. A szövetség, miközben elismerte az importőrök szintjén valóban felmerülő bizonyos költségeket, vitatta, hogy minden importőrnél ténylegesen felmerülnének ilyen költségek. Azt állította továbbá, hogy a kiigazítás szintje a STAF-típusú lábbelik importőrei esetében indokolt lehet (felmerülő magas kutatási-fejlesztési kiadások), de tekintettel arra, hogy az ilyen lábbeliket kizárták az eljárásból, a kiigazítás szintjét lefelé kell módosítani.

(179) Ezt az állítást a Bizottság alaposan megvizsgálta, és az alábbi következtetéseket vonta le. Először, ami a kiigazítást illeti önmagában, azt számos importőr kérte, és a közösségi gazdasági ágazat elvben nem ellenezte.

(180) A kiigazítás szintjét illetően meg kell jegyezni, hogy jóllehet számos importőr valóban kért ilyen kiigazítást, csak az egyikük, amelyiknél a Bizottság ellenőrző látogatást tett, nyújtott be részletes tájékoztatást e tekintetben. Az érintett termék más importőrei nem tudták alátámasztani azt az állítást, miszerint kutatási-fejlesztési költségeik szintje elérte az ideiglenes szakaszban alkalmazott kiigazítás szintjét. Meg kell jegyezni, hogy néhány importőr, amelynek esetében sor került ellenőrző látogatásra, jórészt STAF-típusú lábbelikkel kereskedett. Mivel a STAF-típusú lábbeliket mostanra végleg kizárták a termékkörből, számadataik végül nem voltak relevánsak a kiigazítás szempontjából.

(181) A végleges szakaszban, az importőrök túlnyomó többsége által bizonyítékokkal alátámasztott kérelmek hiányában (függetlenül attól, hogy sor került-e esetükben ellenőrző látogatásra), a kiigazítás szintjét lefelé módosították, és a vizsgálat során rendelkezésre álló egyetlen, bizonyítékokkal alátámasztott adat alapján becsülték meg.

(182) A fentiek alapján az országonként megállapított alákínálási különbözetek a