[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 30.11.2005

COM(2005) 608 végleges

2005/0246 (COD)

A lisszaboni közösségi program végrehajtásaJavaslat

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE

a Közösségi Vámkódex létrehozásáról

(Korszerűsített Vámkódex)

(a Bizottság előterjesztése) {SEC(2005) 1543 }

INDOKOLÁS

A JAVASLAT HÁTTERE |

110 | A javaslat indokai és célkitűzései A jelenlegi Közösségi Vámkódex, a 2913/92/EGK tanácsi rendelet idejétmúlt. Nem tartott lépést sem a nemzetközi kereskedelem környezetében végbement radikális változásokkal – különösen az információs technológia felhasználásának és az elektronikus adatcserének a gyors és visszafordíthatatlan növekedésével –, sem a vámügyi munka súlypontváltozásával. Ez ellentétben van a hatékony vámkezeléssel és a belső piacon belüli kockázatalapú ellenőrzésekkel. Figyelembe kell vennünk azt is, hogy a Közösség napirendre tűzte a kereskedelem könnyítését a Doha Fejlesztési Menetrend kapcsán, valamint azt, hogy a kialakulóban lévő biztonsági veszélyekkel kapcsolatos követelmények az ellenőrzés erősítését követelik meg a Közösség külső határain. A Vámkódex korszerűsítése, a vámeljárásoknak és a folyamatoknak a mai követelményeknek megfelelő átalakítása és az informatikai rendszerek közös szabványait célzó szabályok elfogadása megvalósítja az e-kormányzat kezdeményezését a vám területén, teljesíti a „jobb szabályozásért” kezdeményezést ezen a területen, azáltal, hogy kevésbé összetett és jobban strukturált szabályokat biztosít és több rendeletet is összefog, fokozza a Közösségen belül és vele üzleti tevékenységet folytató vállalatok versenyképességét, ezáltal pedig gazdasági növekedést teremt, növeli a biztonságot a külső határon, amint közös szabványok (ezen belül a kockázatelemzésre vonatkozóak) kerülnek bevezetésre és működtetésre a közös informatikai keretrendszeren keresztül, csökkenti a csalás kockázatát, hozzájárul ahhoz, hogy jobb legyen az összhang más közösségi politikákkal, amilyen például a közvetett adózás, a mezőgazdasági, kereskedelmi, környezetvédelmi, egészségügyi és fogyasztóvédelmi politika, és biztosítja a hatékony döntéshozatali folyamatot a végrehajtási rendelkezések, iránymutatások és magyarázó megjegyzések elfogadására, és felhatalmazza a Bizottságot, hogy a nemzeti közigazgatástól kérje egy határozat visszavonását. Ilyen kiterjedt változások nem végezhetők el a jelenlegi Vámkódex folyamatos módosításával, hanem csak annak teljes átírásával, azaz annak egy korszerűsített Közösségi Vámkódexszel történő felváltásával. |

120 | Általános háttér Ezt a javaslatot a megújított lisszaboni stratégia összefüggéseiben kell szemlélni, amelynek célja az, hogy Európa vonzóbb hely legyen a befektetés és a munka szempontjából, ahol a növekedést a tudás és az innováció vezérli, és ahol a szabályozások lehetővé teszik az EU-ban a vállalkozásoknak, hogy több és jobb munkahelyet hozzanak létre. Ezt a javaslatot azért is hozták létre, hogy teljesüljenek az e-kormányzat célkitűzései, azáltal, hogy a vállalkozások számára lehetővé teszik, az elektronikus vámügyön keresztül, hogy teljes mértékben részesüljenek a korszerű technológia hasznaiból és a kereskedelem ebből eredő egyszerűsödéséből. A vámügy és a kereskedelem számára egyszerű és papírmentes környezet megteremtését célzó bizottsági javaslatok kedvező fogadtatásra és támogatásra találtak a 2003. decemberi tanácsi állásfoglalásban, amely záradékkal látta el a vámszabályok és -eljárások korszerűsítésére és a megreformált, számítógépesített háttérrel rendelkező vámeljárásokat támogató szabályozási keretrendszer kialakítására vonatkozó bizottsági javaslatokat. A jelen Kódex nem került általános áttekintésre, amióta 1992-ben elfogadták, csak korlátozott változások voltak, amelyek konkrét problémákkal foglalkoztak. Még mindig a papírtranzakciókra alapozza az eljárásokat, és – bár az elektronikus vámkezelés a nemzeti számítógépesített rendszerek révén inkább szabály, mint kivétel – még mindig nincs olyan kötelezettség a közösségi jogrend szerint, hogy ilyen rendszereket kell használni. Közösségi szintű IT-alkalmazások a vámkezelésre általában nem léteznek, mégis, a számítógépesített árutovábbítási rendszer, az NCTS, sikeres bizonyítékát adta az ilyen rendszerek megvalósíthatóságának, és új lehetőségeket nyit a hasonló alkalmazások számára más vámügyi rendszerekben is. Ezenkívül a vám szerepe távolodóban van a vámteher beszedésétől, amely drámaian csökkent az elmúlt 20 évben, a nem tarifális intézkedések javára, ideértve különösen a biztonsággal, a hamisított árukkal, a pénzmosással és a kábítószerekkel kapcsolatosakat, és a járványügyi, egészségügyi, környezet- és fogyasztóvédelmi intézkedések, valamint a behozatalhoz kapcsolódó hozzáadottérték-adó és jövedéki adó beszedése és a kivitelnél az ilyen adóktól való mentesítés javára. A Vámkódexet ennek megfelelően kell átalakítani, de azért is, hogy irányadó legyen a vám és a kereskedelem elektronikus környezete számára. Ráadásul a gazdasági szereplők és az igazgatások mind üdvözölték azt a lehetőséget, hogy a vámügyi szabályokat jelentősen megújítsák, annak érdekében, hogy azok egyszerűbbekké és jobban strukturáltakká váljanak. Nem utolsósorban, radikális változásokra van szükség a Kódexben, egy kibővített Közösségben és az elektronikus kereskedési környezetben, az adóknak a legmegfelelőbb helyen történő beszedésének biztosítására, ami nem más, mint az a hely, ahol a kereskedő letelepedett (központi vámkezelés). Ugyanakkor létfontosságú a közös szabványok megőrzése, ideértve a kockázatelemzésre és a vámszankciókra vonatkozóakat. Az utóbbit csak egységes jogi kerettel lehet megvalósítani, amelyre vonatkozóan a Bizottság hamarosan javaslatot nyújt be. Szükséges továbbá a jobb összhang más közösségi politikákkal, amilyen például a közvetett adózás, a mezőgazdasági, kereskedelmi, környezetvédelmi, egészségügyi és fogyasztóvédelmi politika. Ez megköveteli a feladatok felülvizsgált elosztását a határon működő, illetve a területi vámhivatalok között. Ha a Kódex ezen változtatásainak az elvégzésére nem kerül sor, az megakadályozza, hogy az Európában üzleti tevékenységet folytató vállalatok teljes mértékben kihasználják a korszerűbb feltételeket nemzetközi kereskedelmi kötelezettségeik teljesítése során, ami kihatással lesz teljesítményükre az egyre erősödő versenykörnyezetben. Az idejétmúlt eljárások, folyamatok és más vámügyi szabályok, amelyeket egy papíralapú környezethez dolgoztak ki, növelik a csalás kockázatát is, veszélyeztetik a biztonságot a külső határokon és gyengítik a vám mint fő határvédelmi és a nemzetközi áruforgalmat felügyelő szervezet szerepét. |

130 | Meglévő rendelkezések a javaslat területén A Vámkódexet létrehozó 1993. október 12-i 2913/92/EGK tanácsi rendelet és a Vámkódexet létrehozó 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtásához szükséges rendelkezések meghatározásáról szóló, 1993. július 2-i 2454/93/EGK bizottsági rendelet. A javaslat és végrehajtási rendelkezései lépnek ezeknek a rendeleteknek a helyébe, a következő rendeletekkel és végrehajtási rendelkezésekkel együtt, amelyek az új Kódexbe beépítésre kerültek. a vámmentességek közösségi rendszerének létrehozásáról szóló, 1983. március 28-i 918/83/EGK tanácsi rendelet, a Közösségen belüli légi járaton utazó személyek kézi és feladott poggyászára, valamint a Közösségen belüli tengeri utazáson részt vevő személyek poggyászára alkalmazandó ellenőrzések és alakiságok megszüntetéséről szóló, 1999. december 19-i 3925/91/EGK tanácsi rendelet, a Közösség, valamint Ceuta és Melilla vámterülete közötti kereskedelemben a „származó termék” fogalmának meghatározásáról és az igazgatási együttműködés módszereiről szóló, 2000. december 5-i 82/2001/EK tanácsi rendelet, az Európai Közösség és egyes országok közötti preferenciális kereskedelemre irányadó rendelkezések alapján az EUR.1 szállítási bizonyítványok kiadásának, a számlanyilatkozatok és az EUR.2 nyomtatványok kiállításának, valamint egyes elfogadott exportőri engedélyek kiadásának megkönnyítésére irányuló eljárásokról szóló, 2001. június 11-i 1207/2001/EK tanácsi rendelet. |

140 | Az Unió más politikáival és célkitűzéseivel való összhang Összhangban van a megújított lisszaboni stratégiával és az e-kormányzat kezdeményezésével. |

EGYEZTETÉS AZ ÉRDEKELT FELEKKEL ÉS HATÁSVIZSGÁLAT |

Egyeztetés az érdekelt felekkel |

211 | Egyeztetési módszerek, főbb célbavett ágazatok és a válaszadók általános jellemzői A korszerűsített Vámkódex egymást követő változatait megvitattuk a tagállamok vámigazgatásaival, a Vámkódex Bizottságban és az európai szakmai szervezetekkel, a Kereskedelmi Kapcsolattartó Csoport összejövetelein, 2004 májusától kezdődően. Az interneten nyilvános egyeztetés folyt 2004 nyarán. A különféle gazdasági szereplőktől, a tagállamoktól és harmadik országoktól kapott számos megjegyzés figyelembevételre került aztán a felülvizsgált változat megfogalmazásakor, amelynek bemutatása ezeknek az érdekelteknek egy nagy szeminárium keretében történt, Budapesten 2005 áprilisában. Ezenkívül kérdőívet kaptak az európai szakmai szövetségek és vámigazgatások, hogy visszajelzést adjanak a korszerűsített Vámkódex végrehajtásának költségeiről és hasznairól. |

212 | A válaszok összegzése és figyelembevételük módja A bizottsági javaslatra a három egyeztetés és a budapesti konferencia során kapott reagálások nagyon kedvezőek voltak, egyes konkrét megjegyzések azonban figyelembevételre kerültek a javaslat végleges megfogalmazása során. Érkeztek reagálások a hatásvizsgálati kérdőívekre is, és annak eredményeit egy, ehhez a javaslattervezethez csatolt hatásvizsgálati értékelés foglalja össze. |

213 | Nyílt, internetes egyeztetést is végeztek a 2004. július 1–2004. szeptember 15. közötti időszakban. A Bizottsághoz 56 reagálás érkezett. Az eredmények, többek között a Bizottság arra vonatkozó válaszai, hogy a reagálások milyen mértékben kerültek figyelembevételre, már rendelkezésre állnak a http://europa.eu.int/comm/taxation_customs/resources/documents/CustomsCode_tables.pdf címen. |

A szakértői vélemények összegyűjtése és felhasználása |

229 | Nem volt szükség külső szakértői véleményezésre. |

230 | Hatásvizsgálat Nincsenek további jogi változások: Ennek a választási lehetőségnek megfelelően a jelenlegi Vámkódex, a nemrégiben módosított formában, de amely a nyolcvanas években született és a kilencvenes években lépett hatályba, továbbra is érvényben marad. A papíralapú ügyletek továbbra is a szabványos eljárást jelentik. A vámeljárások és a folyamatok továbbra is szükségtelenül összetettek lesznek és a szabályok nem tükrözik a gazdasági valóságot, ami egyre nehezebbé teszi mind a vámigazgatások, mind a kereskedők számára, hogy ezeket az idejétmúlt szabályokat a korszerű környezetben alkalmazzák. A Vámkódex nemrég kihirdetett biztonsági módosítása, annak betartása miatt körülbelül 1 200 millió euro költséghez vezethet, amelyet részben csökkenthetnek egyes nemzeti informatikai kezdeményezések, emellett a beruházások évi 50–60 millió euróval nőnének a Bizottság és a tagállamok számára, a szükséges IT-infrastruktúra megvalósítása miatt. A tagállamok még mindig vállalhatnának kötelezettséget, a vámügy újjászervezése nélkül, a vámügyi szabályok és folyamatok számítógépesítésére a meglévő jogi kereteken belül, és létrehozhatnának kölcsönösen átjárható vámügyi rendszereket mind az egyazon tagállamon belül, mind más tagállamok vonatkozásában. Ez azonban nem tenné lehetővé az átállást egy teljesen elektronikus környezetre, mivel a kereskedők fenntartanák azt a választási lehetőséget, hogy papíralapú vámáru-nyilatkozatokat nyújtsanak be, az elektronikus helyett. Az interoperabilitás is valószínűleg a vámigazgatásokra korlátozódna, mivel a Vámkódexben nem lenne olyan jogi kötelezettség, hogy meg kell valósítani az „egyablakos” rendet. A hozzáférhetőség a kereskedők számára a jelenlegi helyzetre korlátozódna, amikor csak nemzeti, nem összehangolt illesztőfelületek léteznek a kereskedők számára. A szolgáltatókat és az igazgatási szerveket bátorítaná, hogy egységes csatlakozási pontokat hozzanak létre, amelyek révén a kereskedők az illetékes vámhatóságoknak a nyilatkozatokat a meglévő illesztőfelületeken keresztül nyújthatnák be, elkerülve ezáltal a költséges beruházások megsokszorozását, de nem lenne jogi kötelezettség a tagállamok számára, hogy ilyen rendszerekbe beruházzanak. Ez korlátozná a kereskedők lehetőségeit abban, hogy hasznot húzzanak az egyszerűsítésből – amilyen például a központosított vámkezelés és az „egyablakos” rend – és a Közösség egészére szóló határozatokból. Csak a szabályok és eljárások további EK-szintű harmonizációja révén nyerhetünk teljes hasznot az új elektronikus vámrendszerből az új üzleti és kereskedelmi valósággal összefüggésben. Harmonizáció nélkül a páneurópai stratégiák és folyamatok, ezen belül a közös szoftvercsomagok fejlesztése akadályozva lenne. A multinacionális társaságoknak gyakran továbbra is nemzeti megbízottak szolgáltatásait kellene igénybe venniük, vagy fiókirodákat kellene nyitniuk a tagállamokban, ahol működnek, még akkor is, ha képesek arra, hogy elektronikus vámügyi eljárásokat alkalmazzanak. Ez mintegy 15%-kal csökkenthetné a fent említett, a biztonsággal kapcsolatos megfelelőségi költségeket, de körülbelül évi 40–50 millió euro többletköltség felmerülése valószínűsíthető. A Vámkódex korszerűsítése: Ezzel a választási lehetőséggel megfelelő jogi keretrendszer jön létre, és az elektronikus vám elérésével kapcsolatos munka drámai módon leegyszerűsödik. Az elektronikus vámügy, e választási lehetőség szerint, főként „hatékony vámügy”, amelyben a vámolási tevékenység mélyreható átszervezéssel egy összefüggő üzleti csomaggá válik. Ez egy alacsony kockázatot képviselő stratégia az IT szempontjából, mivel bármely jelentős cselekvés vagy beruházás kezdeményezése, akár közösségi, akár nemzeti szinten, szilárd jogi alapokon nyugszik. Ez a választási lehetőség lehetővé tenné a jogi szabályozás összetettségének csökkentését, az azonos játékteret a gazdasági szereplők számára, a vámügynökökre vonatkozó korlátozások visszavonását és a váminformációs portál fejlesztését, a kölcsönösen átjárható és hozzáférhető, automatizált vámrendszereket, az egységes hozzáférési pontokat, az „egyablakos” és a „mindent egy helyen” ügyintézést az áruk ellenőrzésében, minden, az áruknak a közösségi határokon keresztülmenő forgalmában érintett hatóság részéről. Ez a választási lehetőség nemcsak jelentősen csökkentené a csalás kockázatát, de meg is könnyítené a kereskedelmet. Teljes mértékben elérhetővé válnak a korszerűsítéssel, a célirányosabbá tétellel és a teljesen elektronikus környezettel kapcsolatos célkitűzések. A vállalatok sokkal fejlettebb engedélyezési programban részesülhetnének, amely mind a jobb könnyítést, mind a nagyobb egyszerűsítést lehetővé teszi. Képessé válnak arra, hogy bizonyos feltételek szerint, központi vámkezelést használjanak, ami számukra azzal a haszonnal jár, hogy egyetlen vámhivatallal kell kapcsolatot tartaniuk az EU-ban. Az információk könnyebben hozzáférhetőkké válnának, a közös vámügyi információs portálokon keresztül, és a különböző illetékes igazgatásokkal folytatott minden érintkezés áirányítható az egyetlen ablakon. Az ilyen „hatékony vám” megoldás költségei nyilvánvalóan magasabbak lennének, mint az előző választási lehetőségéi, a valószínű kiegészítő beruházás évi 40–50 millió euro lenne 2013-ig, a Bizottság és a tagállamok számára együttesen. A hasznok azonban évi 2500 millió eurót is elérhetnének, amikor a rendszer már teljesen működőképes, ami a legkorábban 2009-ben történhet meg. Ennél a választási lehetőségnél a fedezeti pont 2010-ben érhető el. |

231 | A Bizottság elvégezte a munkaprogramban előírt hatásvizsgálatot, amelyről a jelentés a http://europa.eu.int/comm/taxation_customs/common/consultations/customs/index_en.htm címen áll rendelkezésre. |

A JAVASLAT JOGI ELEMEI |

305 | A javasolt cselekvés összefoglalása A meglévő Közösségi Vámkódexet és az 1. pontban felsorolt kapcsolódó rendeleteket ki kell cserélni egy Korszerűsített Vámkódexszel, amely a mai feltételeknek megfelelővé teszi a vámeljárásokat és lerakja az alapokat egy hozzáférhető, kölcsönösen átjárható, EU-szintű vámkezelési rendszer számára. |

310 | Jogi alap Az EK-Szerződés 26., 95., 133. és 135. cikke. |

329 | A szubszidiaritás elve A javaslat a Közösség kizárólagos illetékessége alá tartozik. A szubszidiaritás elve ezért nem alkalmazható. |

Az arányosság elve A javaslat megfelel az arányosság elvének, a következő ok(ok)ból: |

331 | A korszerűsített Vámkódex, amelyet a javaslat tartalmaz, olyan egyszerű, amennyire csak lehetséges, azzal a céllal, hogy – a végrehajtási rendelkezésekkel, az iránymutatásokkal és a magyarázó megjegyzésekkel együtt – biztosítani lehessen egységes alkalmazását a Közösség egészében. Egy irányelv nem tudná elérni ezt a célkitűzést. |

332 | Az eljárások egyszerűsítése döntő jelentőségű az elektronikus vámkörnyezetre való sikeres áttéréshez. Csökkenti a vámigazgatásokra és a gazdasági szereplőkre nehezedő terheket is, akiknek a jelenlegi Kódex nemrégiben történt módosításai nyomán már most is beruházniuk kell elektronikus rendszereikben, biztonsági okokból. |

Az eszközök megválasztása |

341 | Javasolt eszközök: rendelet. |

342 | Más módszerek nem lennének megfelelőek, a következő ok(ok)ból: Mivel nincs kizárólagos közösségi illetékesség a külkereskedelem tekintetében, csak egy rendelet biztosíthatja a vámjogszabályok egyforma alkalmazását. |

KÖLTSÉGVETÉSI KIHATÁS |

401 | A tagállamoknak és a kereskedőknek be kell ruházniuk a hozzáférhető, kölcsönösen átjárható vámkezelési rendszerek megvalósításába. |

KIEGÉSZÍTő TÁJÉKOZTATÁS |

510 | Egyszerűsítés |

511 | A javaslat gondoskodik a jogszabályok egyszerűsítéséről, a hatóságok igazgatási eljárásainak egyszerűsítéséről (EU és nemzeti), a magánszférabeli felek igazgatási eljárásainak egyszerűsítéséről. |

512 | Az egyszerűbb felépítés és a következetesebb terminológia mellett, kevesebb cikkel és egyszerűbb szabályokkal, az új Kódex ügyfélorientált megközelítési módot alkalmaz, olyan általánosan érthető meghatározásokat használva, mint az áruk behozatala, kivitele, szállítása, tárolása, feldolgozása és felhasználása. Egyúttal folyamatorientált megközelítési módot is alkalmaz, amikor a hasonló folyamatokat közös szabályok szerint csoportosítja, kevesebb kivétellel, amihez egyes eljárásokat el kell törölni, másokat pedig össze kell vonni vagy egyesíteni, a meglévő tizenhárom különféle vámjóváhagyási kezelést vagy alkalmazást mindössze három alapvető eljárásra, a behozatali, kiviteli és különleges eljárásokra csökkentve, amelyek mindegyikénél következetesek a szabályok, nevezetesen az engedélyek, a biztosítékok és a vámtartozás szabályai. Ennek eredményeként a jelenlegi Kódex 258. cikkének több mint kétharmada módosult, került összevonásra vagy került át a végrehajtási rendelkezések közé. Ez a korszerűsített Kódex, amelyet összevont és egyszerűbb végrehajtási rendelkezések, magyarázó megjegyzések és iránymutatások követnek majd, biztosítja a vámjogi szabályok következetes értelmezését és alkalmazását a tagállamok részéről, ami óriási haszonnal fog járni a gazdasági szereplők számára. |

513 | A kapcsolódó eljárások összevonása vagy egyesítése azt jelenti, hogy kevesebb szakemberre lesz szükség, ami csökkenteni fogja a szükséges képzést, csökkenti a programozási munkát a vámolási szabályok végrehajtásánál és lehetővé teszi, hogy az emberi erőforrásokat jobban át lehessen csoportosítani a kockázatot képviselő területekre, ily módon megnövelve a biztonságot és csökkentve a szabálytalanságok kockázatát. Azok az igazgatások, amelyeknél folyamatban van az alkalmazottak számának csökkentése, vagy ezt már el is végezték, hasznot fognak húzni ebből a megközelítésből. |

514 | Az egyszerűbb felépítés és a közös elemek maximális száma a különféle megállapodásoknál könnyebb hozzáférést jelent majd a szabályokhoz, és kevesebb lesz a programozási munka a vámügyi szabályoknak való megfelelés érdekében. A vámügyi szabályok jobb és következetesebb értelmezése és alkalmazása óriási haszonnal jár a gazdasági szereplők számára. |

517 | A javaslat szerepel a Bizottság Munka- és Jogalkotási Programjában, a 2004/TAXUD-015 számon. |

520 | A meglévő jogszabályok hatályon kívül helyezése A javaslat elfogadása a meglévő jogszabályok hatályon kívül helyezését eredményezi. A javaslat részletes magyarázata I. CÍM: ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK Az új szöveg tartalmaz egy nyilatkozatot a célkitűzésekről, amely ismerteti a vámigazgatások szerepét és célkitűzéseit, és kimondja, hogy a vámjogszabályok tartalmazzák a Vámtarifát, ami az előző Kódexből kimaradt, és pótolni kellett. Bevezetésre került az elektronikus nyilatkozatok és a vámigazgatások közötti elektronikus adatcsere elve, az adatvédelmi rendelkezések teljes tiszteletbentartásával, a kiegészítő információk önkéntes adatcseréjének jogi alapjával együtt a gazdasági szereplők és a vámhatóságok között. A képviselőkre vonatkozó szabályok megváltoztak, melynek során a korábbi megszorításokat visszavonták, mivel azok nem voltak többé összeegyeztethetőek sem az elektronikus környezettel, sem az egységes piac elveivel. Ez a felülvizsgálat beleillik abba az általános megközelítési módba is, amely szerint a különleges nemzeti rendelkezésekre vonatkozó összes felhatalmazás eltávolításra került a Kódexből, kivéve, amikor azok a vámellenőrzés szervezetére vonatkoznak. A Kódexbe a 648/2005/EGK tanácsi rendelet által bevezetett engedélyezett gazdasági szereplő program számára a jogi keretrendszer kibővült. A Kódex rendelkezései összhangban vannak az alapjogi chartával, amely előírja, hogy mindenki jogosult meghallgatásra, mielőtt olyan határozatot hoznak, amely őt hátrányosan érintené, beleértve a vámkezelés utáni beszedésről szóló határozatokat, valamint a visszafizetési vagy mentességi kérelmek elutasítását. Tisztázást nyert, hogy számos személy kérheti, hogy határozat vonatkozzon rá, és a határozatok a Közösség egészére érvényesek, kivéve, ha más rendelkezés történt, és hogy a határozatokra vonatkozó szabályok akkor is alkalmazandók, amikor egy fellebbezéssel foglalkoznak a vámhatóságok. A javaslat azt irányozza elő, hogy a tagállamok gondoskodjanak hatékony, arányos és visszatartó erejű vámszankciókról. A következetességnek a belső piac egészén történő megerősítése céljából egy későbbi szakaszban a közösségi vámszabályok megsértése tekintetében alkalmazott igazgatási szankciók közös keretrendszerének kialakítását fogják javasolni a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek. Az ellenőrzések és az alakiságok alóli kivételek szerepeltetése ebben a fejezetben lehetővé teszi az 1991. december 19-i 3925/91/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezését. Minden olyan helyzet, amikor a vámigazgatások költségeket téríttethetnek meg vagy díjakat számíthatnak fel, együtt szerepelnek, egy cikkben, nem pedig több különbözőben. A halasztott fizetés engedélyezésére vonatkozó díjak eltörlésre kerültek. A pénznemek átváltására vonatkozó rendelkezések összevonásra és egyesítésre kerültek az 1182/71/EGK, Euratom rendelettel; a részletes szabályok most a Vámkódex Végrehajtási Rendelkezéseiben (Customs Code Implementing Provisions (CCIP)) szerepelnek II. CÍM: AZOK A TÉNYEZŐK, AMELYEK ALAPJÁN A BEHOZATALI ÉS KIVITELI VÁMOKAT ÉS MÁS INTÉZKEDÉSEKET ALKALMAZZÁK AZ ÁRUK KERESKEDELMÉRE Az új rendelkezéseket egyesítették a származási szabályokról szóló 1994. évi Marrakeshi Egyezmény 3. cikkével. Ez lehetővé teszi, hogy amint a nemzetközi összehangolás munkája befejeződik, az új származási szabályok beépüljenek a CCIP-be. Emellett tisztázásra került, hogy a nem preferenciális származási szabályok a vámtarifával, illetve a kereskedelemmel nem összefüggő közösségi intézkedések alkalmazása során is fontosak. Minden, a preferenciális rendszerekben alkalmazott autonóm származási szabály, beleértve Ceuta és Melilla esetét, de leszámítva az EK-Szerződés II. mellékletében felsorolt tengerentúli országokat és területeket, alkalmazandó a bizottsági eljárás szerint is. A vámérték-megállapításra vonatkozó cikkek egy helyre lettek csoportosítva, hogy általános jogi alapot teremtsenek a végrehajtási rendelkezések elfogadására, nevezetesen, amikor az EU kötelezettségeket és kötelmeket vállal a Vámérték-Megállapítási WTO-egyezmény alkalmazásával kapcsolatban, ideértve a WTO Vámérték-megállapítási Bizottságának határozatait. III. CÍM: VÁMTARTOZÁS ÉS BIZTOSÍTÉKOK A vámtartozásokkal kapcsolatos szabályok korszerűsítése és egyszerűsítése jelentős változásokat követel meg, mivel annak, hogy keletkezett-e vámtartozás, vagy sem, objektív körülményektől kell függenie, nem pedig csak attól, hogy milyen fokú volt az érintett személy hanyagsága. Ez egyezik a Kiotói Egyezménnyel, amely kimondja, hogy a vámtételeket vissza kell fizetni, ha megállapítást nyer, hogy túlfizették azokat az értékelés során elkövetett hiba következtében (Általános Melléklet, 4. fejezet, 18. szabvány). Az igazgatási szankciók megfelelőbb választ jelentenek a vámjogi szabályok megsértésére azokban az esetekben, amikor a vámhatóságok meg tudják állapítani, hogy egy vámeljárás véget ért-e vagy a vámjogi szabályoknak megfelelően lezárásra került-e. A határokon lévő és a belföldi vámhivatalok közötti javasolt új felelősségmegosztás szempontjából a javaslat az, hogy a vámtartozás rendszerint azon a helyen keletkezik, ahol az eljárás jogosultja letelepedett vagy az engedélyt megadták, kivéve, ha a jogosult nem telepedett le a Közösség vámterületén, vagy a jogsértések esetén, amikor a maradványszabályokat kell használni, mint jelenleg. A Kiotói Egyezmény Általános Mellékletének 4. fejezete a vámtételek és az adók meghatározásának tényezőit, feltételeit és a meghatározás időpontját a nemzeti és a közösségi jogszabályokra bízza, így nincs olyan követelmény, hogy a vámtartozás megállapításának jelenlegi bonyolult szabályait fenn kellene tartani a felfüggesztési eljárások, a vámszabad területek és a vámszabadraktárak szempontjából. A III. címnek a „vámtartozásokkal és biztosítékokkal” kapcsolatos rendelkezései kiegyensúlyozott megközelítési módot hoznak létre a kereskedelem érdekei – van ugyanis egy általános lehetőség a potenciális tartozásokra szóló biztosíték összegének csökkentésére és bővül azoknak az eseteknek a köre, ahol a vámtartozás eltörölhető – és a Közösség és a tagállamok pénzügyi érdekeinek védelme között, amit az javít, hogy a vámtartozás összegére szóló biztosíték fedezete bővül. A belső piac működését az intézkedések összehangolása javítja majd, amilyen például a vámtartozás összegéről szóló értesítés határidőié, amikor azok a cselekmények, amelyek a tartozás keletkezéséhez vezettek, büntetőjogi eljárást vonhatnak maguk után, illetve ilyenek a késedelmi kamat beszedésének szabályai. IV. CÍM: AZ ÁRU MEGÉRKEZÉSE A KÖZÖSSÉG VÁMTERÜLETÉRE Ez a cím tartalmazza a Vámkódexnek a biztonsággal kapcsolatos változásait, amelyeket a 648/2005/EK rendelet vezetett be, és tovább egységesíti és összevonja ezeket a változásokat, figyelembe véve az elektronikus vámáru-nyilatkozatok általános bevezetését, a vámigazgatások közötti elektronikus adatcserét, nevezetesen az Importellenőrzési Rendszert (ICS), és a közös portálok és egy Egységes Ablak létrehozását. A vámszabad területek kizárása a vámfelügyeletből, ami biztonsági joghézag, visszavonásra került, a vámszabad területek egy vámeljárást képeznek és vámellenőrzés alá kerül a beléptetés és a nyilvántartás. Megtörtént az újrafogalmazás az áruk vám elé állításának szabályainál, annak érdekében, hogy világosak legyenek a kötelezettségek és az, hogy ki(k) felelős(ek) a vám értesítéséért az áruk érkezésével és az ellenőrzés rendelkezésére való bocsátásával kapcsolatban. Az áruk vámeljárás alá rendelésére vonatkozó határidőket törölték, mivel az átmeneti megőrzés maga is különleges vámeljárás lett. V. CÍM: A VÁMJOGI HELYZET ÉS A VÁMELJÁRÁS ÁLTALÁNOS SZABÁLYAI A fő változások az elektronikus vámáru-nyilatkozatra vonatkoznak, amely a vámáru-nyilatkozat szokásos formája, és a korábbi, egyszerűsített nyilatkozattételi eljárások egységesítése, beleértve a helyi vámkezelést. A közösségi áruk helyzetére és annak elvesztésére vonatkozó feltételezés alapelvei átkerültek a Kódexbe a CCIP-ből. A részletes szabályokat továbbra is a CCIP határozza meg. Bizonyos kivételekkel, pl. TIR- vagy ATA-igazolványok, ahol vámáru-nyilatkozatra szükség van, a szabályt az elektronikus vámáru-nyilatkozat jelenti majd. Miközben tisztázódott, hogy a vámszabad területek a jövőben vámeljárássá válnak, a jelenlegi mentesítés a vámáru-nyilatkozat kötelezettsége alól fennmarad. Amikor az engedélyezett, a nyilatkozattevő elektronikus rendszeréhez való hozzáférés helyettesítheti az elektronikus vámáru-nyilatkozat átadását. Az alátámasztó bizonylatok is benyújthatóak elektronikus formában, dokumentumoknak nem kell „kísérniük” a nyilatkozatot, feltéve hogy „rendelkezésre állnak a vámhatóságok számára”. A Kiotói Egyezmény elveivel összhangban, az új Kódex elrendeli, hogy a vámáru-nyilatkozat benyújtása, bejegyzése és ellenőrzése az áruk megérkezése előtt történjen, továbbá, hogy a hely, ahol a vámáru-nyilatkozatot benyújtják, ne különüljön el attól a helytől, ahol az áruk fizikailag találhatók. Van rendelkezés arról is, hogy az áruk kiadása egy attól a helytől különböző helyen történjen, mint ahol voltak, amikor a vámáru-nyilatkozatot elfogadták, ami a korábbi egyszerűsített nyilatkozatok és helyi vámkezelési eljárások összevonásával együtt a „központi vámkezelés” végrehajtását biztosítja. E rendszer szerint az engedélyezett gazdálkodó gyűjtő- és/vagy vámáru-nyilatkozatát elektronikus formában nyújthatja be saját helyiségeiből, függetlenül attól, hogy melyik tagállamba lép be az áru vagy melyik tagállamból hagyja el a Közösséget, így lehetővé teszi a vállalatok számára, hogy minden uniós üzletüket egyetlen vámhivatallal intézzék. VI. CÍM: SZABAD FORGALOMBA BOCSÁTÁS ÉS BEHOZATALI VÁMOK ALÓLI MENTESSÉG Mivel a szabad forgalomba bocsátás az egyik legfontosabb vámeljárás, indokolt, hogy rövidsége ellenére külön fejezetet kapjon ez az eljárás. Ez a cím foglalkozik a különleges körülmények között szabad forgalomba bocsátott árukkal is, kivéve a végső felhasználással kapcsolatos rendelkezések alá vont árukat, amelyekkel a VII. cím (Különleges eljárások) foglalkozik, és tartalmazza a jogi alapot a korábbi, a vámmentességek közösségi rendszerének létrehozásáról szóló 918/83/EGK tanácsi rendelethez, amely a CCIP-ben határozandó meg. Ez egy átláthatóbb megközelítési mód, mint az, hogy egyes rendelkezések egy külön tanácsi/ parlamenti rendeletbe kerüljenek. VII. CÍM: KÜLÖNLEGES ELJÁRÁSOK A korábbi felfüggesztési eljárások csoportosításra és egyesítésre kerültek, más hasonló vámjóváhagyási kezelésekkel és felhasználásokkal együtt, négy különleges eljárásba: árutovábbítás (külső árutovábbítás, belső árutovábbítás); tárolás (átmeneti megőrzés, vámraktározás, vámszabad területek); különleges felhasználás (ideiglenes behozatal, végső felhasználás); és feldolgozás (aktív és passzív feldolgozás). Ez az egyesítés lehetővé tette az aktív feldolgozás felfüggesztési rendszerének beolvasztását a vámellenőrzés alá, és az aktív feldolgozás visszatérítési rendszerének feladását, mivel az újrakivitel szándéka többé nem szükséges. Közös szabályok fogják irányítani a különleges eljárásokat, mint például azok, amelyek a biztosítékra, a kérelmezésre és az engedélyezésre, a helyettesítő áruk felhasználására vonatkoznak, miközben a különleges szabályok az egyedi eljárásokra csak akkor maradnak fenn, ha arra valóban igazolt gazdasági indokok vannak. Pontosítások beszúrására került sor a behozatallal kapcsolatos HÉA- és jövedéki adó felfüggesztésével kapcsolatban, amiről a 6. HÉA-irányelv 7. cikkének (3) bekezdése és 10. cikkének (3) bekezdése, valamint a 92/12/EGK irányelv 5. cikkének (2) bekezdése rendelkezik. A mezőgazdasági termékekre vonatkozóan a különleges szabályok a mezőgazdasági jogszabályokban, nem pedig a CCIP-ben találhatók meg, és hivatkozás ezekre a különleges szabályokra többé nem szükséges, mert közvetlenül alkalmazandóak. VIII. CÍM: AZ ÁRU ELINDULÁSA A KÖZÖSSÉG VÁMTERÜLETÉRŐL További módosítás történt az indulás előtti nyilatkozatokkal szembeni követelményekkel kapcsolatban, amelyeket a 648/2005 rendelet vezetett be, figyelembe véve az elektronikus vámáru-nyilatkozatok általános bevezetését, a vámigazgatások közötti elektronikus adatcserét, nevezetesen az Exportellenőrzési Rendszert (ECS), és a közös portálok / egységes ablakok jövőbeli létrehozását. Külön rendelkezés történt a nem közösségi áruk újrakiviteléről, amikor ezeknél az a szándék, hogy a Közösséget elhagyják, bár ezekre ugyanazok a szabályok vonatkoznak, mint az exportált közösségi árukra, leszámítva azt a tényt, hogy egy újrakiviteli bejelentés kell vámáru-nyilatkozat helyett. Gyűjtő vámáru-nyilatkozatok csak akkor kellenek, amikor sem vámáru-nyilatkozatra, sem újrakiviteli nyilatkozatra nincs szükség, pl. az átrakodásokra és a vámszabad területekről és kikötőkben / repülőtereken történő átmeneti megőrzésből való újrakivitelre. Ez a cím tartalmazza a rendelkezéseket a különleges körülmények között történő kivitelre és a kivitelivám-mentességre is, amit – a behozatali vámokhoz hasonlóan – bizottsági eljárással kell meghatározni, nem pedig egy autonóm rendelettel. A passzív feldolgozásra vonatkozó rendelkezésekkel most a VIII. cím foglalkozik. Egy új cikk foglalkozik az ideiglenes kivitel bizonyos eseteivel (nevezetesen az ATA-igazolvány rendszerével) a CCIP-n belül, de anélkül, hogy formálisan a jelenlegi Kódexre alapozna. IX. CÍM: ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK A bizottsági eljárás (egyeztető bizottság) kiterjed a magyarázó megjegyzések és az iránymutatások elfogadására, amely a közösségi vámügyi szabályokat értelmező nemzeti utasításokat szükségtelenné fogja tenni. A Vámkódex Bizottság hatékonyságának optimalizálása érdekében olyan esetekben, amikor végrehajtási rendelkezéseket kell elfogadni, ez a szabályozási bizottság irányító bizottsággá alakul át, és a CCIP-nek a Tanács által történő elfogadásához szükséges időszak három hónapról egy hónapra rövidül le. A fent említett, hatályon kívül helyezett rendeletek beépítésre kerültek a Vámkódexbe. Az új Közösségi Vámkódex alkalmazhatóságának időpontja szempontjából figyelembe kell venni a meglévő CCIP módosításának igényét. Ez körülbelül egy éves időszakot vesz igénybe attól számítva, amikor az új Vámkódex végleges változatának időpontja biztonsággal megbecsülhető. Csak ekkor kerülhet az alkalmazhatóság időpontja véglegesen rögzítésre. |

570 |

1. TARTALOMJEGYZÉK

PREAMBULUMBEKEZDÉSEK

I. CÍM: ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK 24

1. fejezet : A VÁMJOGSZABÁLYOK ALKALMAZÁSI KÖRE, A VÁM KÜLDETÉSE ÉS FOGALMAK 24

2. fejezet: A SZEMÉLYEKNEK A VÁMJOGSZABÁLYOK SZERINTI JOGAI ÉS KÖTELEZETTSÉGEI 29

1. szakasz: Tájékoztatás biztosítása 29

2. szakasz: Vámjogi képviselet 32

3. szakasz: Engedélyezett gazdálkodó 33

4. szakasz: A vámjogszabályok alkalmazásával kapcsolatos határozatok 35

5. szakasz: Igazgatási szankciók 38

6. szakasz: Fellebbezések 39

7. szakasz: Az áruk ellenőrzése 41

8. szakasz: A dokumentumok és más információk megőrzése; díjak és költségek 43

3. fejezet: DEVIZAÁTSZÁMÍTÁS, HATÁRIDŐK ÉS EGYSZERŰSÍTÉS 44

II. CÍM:AZOK A TÉNYEZŐK, AMELYEK ALAPJÁN A BEHOZATALI ÉS KIVITELI VÁMOKAT ÉS MÁS INTÉZKEDÉSEKET ALKALMAZZÁK AZ ÁRUK KERESKEDELMÉRE 46

1. fejezet : KÖZÖS VÁMTARIFA ÉS AZ ÁRUK TARIFÁLIS BESOROLÁSA 46

2. fejezet : AZ ÁRUK SZÁRMAZÁSA 48

1. szakasz: Nem preferenciális származás 48

2. szakasz: Preferenciális származás 49

3. fejezet: AZ ÁRUK VÁMÉRTÉKE 50

III. CÍM: VÁMTARTOZÁS ÉS BIZTOSÍTÉKOK 54

1. fejezet: VÁMTARTOZÁS KELETKEZÉSE 54

1.szakasz: Általános rendelkezések 54

2. szakasz: Vámtartozás a behozatalnál 54

3. szakasz: Vámtartozás a kivitelnél 57

4. szakasz: A behozatallal és a kivitellel kapcsolatban keletkezett vámtartozásra egyaránt vonatkozó rendelkezések 58

2. fejezet: BIZTOSÍTÉK A LEHETSÉGES VAGY MEGLÉVŐ VÁMTARTOZÁSRA 61

3. fejezet : A VÁM BEHAJTÁSA ÉS MEGFIZETÉSE, VALAMINT A VÁM VISSZAFIZETÉSE ÉS ELENGEDÉSE 65

1. szakasz: A vámösszeg meghatározása, az adós értesítése és a lekönyvelés 65

2. szakasz: A vám megfizetésének határideje és eljárásai 68

3. szakasz: A vám visszafizetése és elengedése 71

4. fejezet: A VÁMTARTOZÁS MEGSZŰNÉSE 76

IV. CÍM: AZ ÁRU MEGÉRKEZÉSE A KÖZÖSSÉG VÁMTERÜLETÉRE 78

1. fejezet: A VÁMTERÜLETRE BEHOZOTT ÁRUK 78

2. fejezet: AZ ÁRUK ÉRKEZÉSE 80

1. szakasz: Az áru beléptetése a Közösség vámterületére 80

2. szakasz: Az áruk bemutatása, kirakodása és megvizsgálása 82

3. szakasz: A bemutatás utáni alakiságok 84

4. szakasz: Áruk, amelyeket árutovábbítási eljárással szállítottak 84

V. CÍM: A VÁMJOGI HELYZET ÉS A VÁMELJÁRÁS ÁLTALÁNOS SZABÁLYAI 86

1. fejezet: AZ ÁRUK HELYZETE 86

2. fejezet: VÁMÁRU-NYILATKOZAT 87

1. szakasz: Általános rendelkezések 87

2. szakasz: Szabványos nyilatkozatok 88

3. szakasz: Ellenőrzés 90

4. szakasz: Kiadás 92

3. fejezet: A VÁMÁRU-NYILATKOZATOKKAL KAPCSOLATOS EGYSZERŰSÍTÉSEK 93

1. szakasz: Egyszerűsített nyilatkozatok 93

2. szakasz: Egyéb egyszerűsítések 95

4. fejezet: ÁRUK ELIDEGENÍTÉSE 95

VI. CÍM: SZABAD FORGALOMBA BOCSÁTÁS ÉS BEHOZATALI VÁMOK ALÓLI MENTESSÉG 97

1. fejezet: SZABAD FORGALOMBA BOCSÁTÁS 97

2. fejezet: BEHOZATALI VÁMOK ALÓLI MENTESSÉG 97

1. szakasz: Tértiáruk 97

2. szakasz: A tengeri halászat és a tengerből nyert termékek 99

3. szakasz: Különleges körülmények 99

VII. CÍM: KÜLÖNLEGES ELJÁRÁSOK 100

1. fejezet: ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK 100

2. fejezet: ÁRUTOVÁBBÍTÁS 104

1. szakasz: Külső és belső árutovábbítási eljárás 104

2. szakasz: Közösségi árutovábbítás 106

3. fejezet: TÁROLÁS 107

1. szakasz: Közös rendelkezések 107

2. szakasz: Átmeneti megőrzés 108

3. szakasz: Vámraktározás 109

4. szakasz: Vámszabad területek 110

4. fejezet: MEGHATÁROZOTT CÉLRA TÖRTÉNŐ FELHASZNÁLÁS 113

1. szakasz: Ideiglenes behozatal 113

2. szakasz: Végső felhasználás 115

5. fejezet: FELDOLGOZÁS 115

1. szakasz: Általános rendelkezések 115

2. szakasz: Aktív feldolgozás 116

3. szakasz: Passzív feldolgozás 118

VIII. CÍM: AZ ÁRU INDULÁSA A KÖZÖSSÉG VÁMTERÜLETÉRŐL 120

1. fejezet: A VÁMTERÜLETET ELHAGYÓ ÁRUK 120

2. fejezet: KIVITEL 122

3. fejezet: VÁMMENTESSÉG 124

IX. CÍM: VÁMKÓDEX BIZOTTSÁG ÉS ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK 125

1. fejezet: VÁMKÓDEX BIZOTTSÁG 125

2. fejezet: ZÁRÓ RENDELKEZÉSEK 126

MELLÉKLET : 128

1. korrelációs táblázat: Új rendelet > 2913/92/EGK rendelet 128

2. korrelációs táblázat: Előző rendelet 2913/92/EGK> Új rendelet 131

3. korrelációs táblázat: Visszavont rendelet > Új rendelet 133

2005/0246 (COD)

Javaslat

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE

a Közösségi Vámkódex létrehozásáról

(Korszerűsített Vámkódex)

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 26., 95., 133. és 135. cikkére,

tekintettel a Spanyolország és Portugália csatlakozási okmányához fűzött, a Kanári-szigetekről, illetve Ceutáról és Melilláról szóló 2. jegyzőkönyvre és különösen annak 9. cikke (1) bekezdésére,

tekintettel a Bizottság javaslatára[1],

tekintettel a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[2],

a Szerződés 251. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően eljárva[3],

mivel:

2. A Közösség a vámunión alapul. Indokolt – mind a Közösségen belüli gazdasági szereplők, mind a vámhatóságok érdekében –, hogy a jelenlegi vámjogszabályok egy Közösségi Vámkódexben (a továbbiakban: a Kódex) össze legyenek gyűjtve. A belső piac koncepciójára alapozva a Kódexnek tartalmaznia kell azokat az általános szabályokat és eljárásokat, amelyek biztosítják a vámtarifa és a közösségi szinten bevezetett egyéb közös szakpolitikai intézkedések végrehajtását a Közösség és a Közösség vámterületén kívüli országok vagy területek közötti áruforgalommal kapcsolatban, figyelembe véve azon közös szakpolitikák követelményeit. Ennek a más területeken elfogadott, esetleg már meglévő vagy bevezetésre kerülő különös rendelkezések sérelme nélkül kell történnie, többek között a mezőgazdasággal, környezetvédelemmel, közös kereskedelmi politikával, statisztikával vagy saját forrásokkal kapcsolatos jogszabályozás területén. A vámjogszabályoknak jobban kell illeszkedniük a hozzáadottérték-adó (HÉA) és a jövedéki adók beszedésével, felfüggesztésével vagy visszatérítésével kapcsolatos rendelkezésekhez, anélkül hogy változna a hatályban lévő adórendelkezések alkalmazási köre.

3. A Közösségek pénzügyi érdekeinek védelmével és a 2004–2005-re szóló cselekvési tervvel foglalkozó bizottsági közleménnyel[4] összhangban a jogi keretszabályt célszerű átdolgozni, a Közösség pénzügyi érdekeinek védelmére.

4. A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12-i 2913/92/EGK tanácsi rendelet[5] az 1980-as években a tagállamokban külön-külön alkalmazott vámeljárások integrációján alapult. Ez a rendelet bevezetése óta ismételten és jelentős mértékben módosításra került bizonyos problémákhoz, mint a jóhiszeműség védelme vagy biztonsági követelmények figyelembevétele, kapcsolódó kérdések megoldása érdekében. A Kódex további módosításai váltak szükségessé az elmúlt években olyan, a Közösségben, illetve nemzetközi szinten végbement, fontos jogi változásoknak a következményeként, mint például az Európai Szén- és Acélközösséget létrehozó szerződés lejárta és a Csatlakozási Okmány 2004. május 1-jei hatálybalépése, valamint a vámeljárások egyszerűsítéséről és összehangolásáról szóló nemzetközi egyezmény (a továbbiakban: a Kiotói Egyezmény) módosítása, amelyhez a Közösség csatlakozását a 2003/231/EK tanácsi határozat[6] hagyta jóvá. Korszerűsíteni kell most a vámeljárásokat és figyelembe kell venni a tényt, hogy az elektronikus úton tett nyilatkozatok és eljárások szabályt, a papíron tett nyilatkozatok és eljárások pedig kivételt képeznek. Mindebből kifolyólag a jelenlegi Kódex további módosítása nem elegendő, annak teljes megújítása szükséges.

5. A törvényes kereskedelem megkönnyítése és a visszaélések elleni harc egyszerű, gyors és szabványos eljárásokat és folyamatokat követelnek meg. Ezért indokolt – az egyszerűbb, papírmentes vám- és kereskedelmi környezetről szóló bizottsági közleménnyel[7] megegyezően – egyszerűsíteni a vámjogszabályokat, lehetővé téve korszerű eszközök és a technológia felhasználását, elősegíteni a vámjogszabályok egységes alkalmazását, ily módon járulva hozzá a hatékony és egyszerű vámkezelési eljárások alapjának a biztosításához. A vámeljárásokat össze kell vonni vagy rendezni, az eljárások számát pedig csökkenteni kell azokra, amelyek közgazdaságilag indokoltak, törekedve az üzleti vállalkozás versenyképességének növelésére.

6. Az, hogy a belső piac kiteljesedett, a nemzetközi kereskedelem és befektetés akadályai csökkentek és a biztonság iránt fokozódott az igény a Közösség külső határain, megváltoztatta a vám szerepét, amely így a globalizációs folyamat központi részét alkotja, és a nemzetközi kereskedelem figyelemmel kísérése és irányítása révén az országok és a vállalatok versenyképességének katalizátorává vált. A vámjogszabályoknak ezért az új gazdasági realitásokat, valamint a vámkezelés új szerepét és küldetését kell tükrözniük.

7. Az információs és kommunikációs technológia (a továbbiakban: IT) kulcsfontosságú eleme a kereskedelem megkönnyítésének, és ezzel egyidejűleg, a vámellenőrzések hathatósságának biztosításában, ily módon csökkentve az üzleti vállalkozások költségeit és a társadalom számára a kockázatot. Ezért szükség van arra a jogelvre, hogy minden vám- és kereskedelmi ügyletet elektronikusan kell kezelni, és hogy a vámügyintézési IT-rendszereknek minden egyes tagállamban ugyanazokat a lehetőségeket kell ajánlania a gazdasági szereplőknek.

8. Az üzleti vállalkozások megkönnyítése érdekében, de mindenesetre úgy, hogy biztosítva legyen a Közösség vámterületére behozott áruk, illetve onnan kivitt áruk ellenőrzésének megfelelő szintje, szükséges, hogy a gazdasági szereplők által biztosított információkat a vámhatóságok megosszák a többi, az ellenőrzésben részt vevő szervezettel, amilyen például a rendőrség, a határőrség, az állat-egészségügyi és környezetvédelmi hatóságok, oly módon, hogy a gazdasági szereplőnek az információt csak egyszer kelljen megadnia (egyablakos ügyintézés), és az árukat ezek a hatóságok ugyanakkor és ugyanott ellenőrizzék (egymegállásos ellenőrzés ).

9. Az üzleti tevékenység megkönnyítése érdekében a gazdasági szereplőknek rendelkezniük kell azzal a joggal, hogy képviselőt nevezzenek ki a vámhatóságokkal való ügyeik intézésére.

10. A megfelelő és szavahihető gazdasági szereplőknek, mint „engedélyezett gazdálkodóknak” lehetővé kell tenni, hogy maximális előnyre tegyenek szert az egyszerűsítés széles körű felhasználásából, és – figyelembe véve a biztonsági szempontokat – haszonra tegyenek szert a vámellenőrzés csökkentett szintje révén.

11. Minden határozatra, a vámhatóságoknak a vámjogszabályokkal kapcsolatos bármely olyan hivatalos aktusára, amely egy vagy több személyre joghatással van, beleértve az ezen hatóságok által kiadott kötelező érvényű felvilágosítást, ugyanazoknak a szabályoknak kell vonatkozniuk. Bármely ilyen határozatnak a Közösség egészében érvényesnek kell lennie, és lehetővé kell tennie azok semmissé nyilvánítását, módosítását – az előírt kivételekkel – vagy visszavonását, amennyiben nem felelnek meg a vámjogszabályoknak vagy azok értelmezésének.

12. Az alapjogi chartának megfelelően szükséges a vámhatóság által a vámjogszabályok alkalmazásával kapcsolatban hozott határozatokkal szembeni fellebbezési jogon kívül, minden személynek biztosítani azt a jogot, hogy meghallgassák minden olyan határozat előtt, amely őt hátrányosan érinti. A Kódexen belül ilyen rendelkezést az utólagos behajtás eseteiben, illetve a visszafizetési vagy elengedési kérelmek visszautasítását érintő határozatokban is alkalmazni kell.

13. A vámeljárások elektronikus környezetben történő korszerűsítése megköveteli a felelősségmegosztást a különböző tagállamok vámhatóságai között. Szükséges biztosítani a hatékony, visszatartó erejű és arányos szankciók megfelelő szintjét az egész belső piacon annak érdekében, hogy megelőzhető legyen a vámszabályok súlyos megsértése, és így csökkenteni lehessen a biztonságra irányuló csalás és fenyegetés veszélyét és biztosítani lehessen a Közösség pénzügyi érdekeit. Ez csak közös közösségi keretszabály révén érhető el, amely megállapítja a szankciók bevezetésének hatásköri elosztását és korlátozza a szankciókat, az alapjogi charta teljes tiszteletben tartásával.

14. Egyrészről a vámhatóságoknak a vámjogszabályok helyes alkalmazása biztosítására vonatkozó igénye, másrészről a gazdasági szereplők tisztességes bánásmódhoz való joga közötti egyensúly biztosítása érdekében, a vámhatóságoknak széleskörű ellenőrzési hatáskört, a gazdasági szereplőknek pedig jogorvoslati jogot kell biztosítani.

15. A Közösség, állampolgárai és kereskedelmi partnerei számára felmerülő kockázatok minimalizálása érdekében a tagállamok által összehangoltan alkalmazott vámellenőrzéseknek egy közös kockázatkezelési keretszabályon és egy elektronikus végrehajtási rendszeren kell alapulnia. A valamennyi tagállamra vonatkozó közös kockázatkezelési keretszabály nem akadályozza meg azt, hogy az árukat véletlenszerű próbákkal ellenőrizzék.

16. Meg kell határozni azokat a tényezőket, amelyek alapján a behozatali vagy kiviteli vámokat és más intézkedéseket az árukereskedelemmel kapcsolatban alkalmazzák. Indokolt az is, hogy világos rendelkezéseket rögzítsenek a származási igazolások kiadására a Közösségben, amikor a kereskedelmi szükséghelyzetek azt megkövetelik.

17. Ami a kedvezményes származás szabályait illeti, indokolt – a Közösségen belüli döntéshozatali folyamat meggyorsítása érdekében –, hogy a Bizottságot felhatalmazzák ezeknek a szabályoknak az elfogadására azoknak az áruknak az esetében, amelyek kedvezményes intézkedésekben részesülnek a Közösség vámterülete, illetve Ceuta és Melilla közötti kereskedelem vonatkozásában.

18. Kívánatos a behozatalkor keletkezett vámtartozások összes esetének csoportosítása – a szabad forgalomba bocsátást célzó, vagy a részleges mentesség ideiglenes megadását célzó vámáru-nyilatkozat benyújtását követőeket kivéve –, a vámtartozást keletkeztető jogi alap megállapításával kapcsolatos nehézségek elkerülése érdekében. Ugyanennek kell vonatkoznia a kivitelkor keletkező vámtartozás esetére.

19. Mivel a vámhatóságok új szerepe maga után vonja a felelősségek megosztását, valamint a belföldi és a határállomásokon lévő vámhivatalok közötti együttműködést, a vámtartozások a legtöbb esetben azon a helyen keletkeznek, ahol az adós be van jegyezve, mivel az ezen a helyen illetékes vámhivatal tudja a legjobban felügyelni az érintett személy tevékenységeit.

20. Továbbá, a Kiotói Egyezménnyel összhangban, indokolt rendelkezni arról a kisszámú esetről, amikor a tagállamok közötti együttműködésre van szükség a vámtartozás keletkezési helyének a megállapítása és a vámok behajtása érdekében.

21. A különleges eljárásokra vonatkozó szabályoknak lehetővé kell tenniük egységes biztosíték felhasználását a különleges eljárások minden kategóriájára, és azt, hogy az a biztosíték átfogó legyen, amely több ügyletre is vonatkozik.

22. A Közösség és a tagállamok pénzügyi érdekeinek fokozott védelméről való gondoskodás érdekében a biztosítéknak vonatkoznia kell a nem bejelentett vagy helytelenül bejelentett árukra abban a szállítmányban, vagy abban a nyilatkozatban, amelyhez azt megadták. Ugyanezen okból a kezes vállalásának ki kell terjednie azokra a vámösszegekre is, amelyeket az utólagos ellenőrzéseket követően kell kifizetni.

23. A Közösség és a tagállamok pénzügyi érdekeinek fokozott védelme és a megtévesztésre irányuló módszerek visszaszorítása érdekében, tanácsos megegyezni az összkezesség alkalmazására vonatkozó intézkedésekről. Amikor a csalás kockázata fokozott, meg kell hagyni a lehetőséget az összkezesség alkalmazásának ideiglenes megtiltására, a gazdasági szereplők konkrét helyzetének figyelembevételével.

24. Indokolt, hogy az érintett személy jóhiszeműségét tételezzék fel azokban az esetekben, amikor a vámtartozás a vámjogszabályok be nem tartása révén keletkezett, és a minimálisra kell csökkenteni az adós hanyagságának kihatását.

25. Rögzíteni kell azt az elvet, hogy miként kell meghatározni a közösségi áruk helyzetét, az ilyen helyzet elvesztéséhez vezető körülményeket, és alapot kell szolgáltatni annak meghatározásához, hogy mikor marad változatlan ez a helyzet olyan esetekben, amikor az áruk ideiglenesen elhagyják a Közösség vámterületét.

26. Indokolt, hogy amikor a gazdasági szereplő előre megadta az áruk elfogadhatóságával kapcsolatos kockázatalapú ellenőrzésekhez szükséges információkat, akkor a szabály az áruk gyors kiadásának biztosítása legyen. Az adóügyi és kereskedelempolitikai ellenőrzéseket elsődlegesen a gazdasági szereplő helyiségeiért felelős vámhivatallal kell elvégeztetni.

27. A vámáru-nyilatkozattal kapcsolatos szabályokat korszerűsíteni és egyszerűsíteni kell, különösen azt kell előírni, hogy a vámáru-nyilatkozatokat főszabályként elektronikus úton kell elvégezni, és csak egyfajta, egyszerűsített nyilatkozatot kell használatba venni.

28. Mivel a Kiotói Egyezmény előnyben részesíti, hogy a vámáru-nyilatkozat benyújtása, bejegyzése és ellenőrzése az áruk megérkezése előtt történjen, továbbá, hogy a hely, ahol a vámáru-nyilatkozatot benyújtják ne különüljön el attól a helytől, ahol az áruk fizikailag találhatók, indokolt központi vámkezelésről rendelkezni azon a helyen, ahol a gazdasági szereplő letelepedett. A központi vámkezelésnek magában kell foglalnia a lehetőséget az egyszerűsített vámáru-nyilatkozatok felhasználására, a teljes vámáru-nyilatkozat és a megkövetelt bizonylatok benyújtásának elhalasztására, az időszakonkénti bejelentésre és a halasztott fizetésre.

29. A Közösség egészében az egyenlő versenyfeltételek biztosítása érdekében szükséges közösségi szinten megállapítani azokat a szabályokat, amelyek meghatározzák az áruknak a vámhatóságok által történő megsemmisítését vagy elidegenítését, és amelyekhez eddig nemzeti jogszabályokra volt szükség.

30. Indokolt, hogy a különleges eljárásokra (árutovábbítás, tárolás, meghatározott célra történő felhasználás és feldolgozás) közös és egyszerű szabályok legyenek, amelyeket kiegészít néhány kisebb szabály a különleges eljárás minden kategóriájára, hogy a gazdasági szereplő számára a megfelelő eljárás kiválasztása egyszerűsödjön, hogy a hibákat elkerüljék és az utólagos behajtások és visszafizetések számát csökkentsék.

31. Meg kell könnyíteni olyan engedélyek kiadását, amelyek több különleges eljárásra vonatkoznak, egységes biztosítékkal és egyetlen felügyelő vámhivatallal, és lenniük kell egyszerű szabályoknak az ilyen esetekben keletkező vámtartozásokra. Az alapelvnek annak kell lennie, hogy a különleges eljárás alá vont árukat vagy az azokból készült termékeket akkor kell értékelni, amikor a vámtartozás keletkezik. Azt is lehetségessé kell azonban tenni – ha közgazdaságilag indokolható –, hogy az árukat akkor értékeljék, amikor egy különleges eljárás alá vonják azokat. Ugyanezeknek az elveknek kell vonatkozniuk a kezelés szokásos formáira.

32. A fokozott biztonsági intézkedésekre való tekintettel, amelyeket a Kódexbe a 648/2005/EK rendelet vezetett be, az áruknak vámszabad területeken való elhelyezésének vámeljárássá kell válnia, és az áruknak vámellenőrzésen kell keresztülmenniük a beléptetéskor és a nyilvántartások tekintetében.

33. A meghatározott felhasználási célra elhelyezett áruk esetében létre kell hozni az alapvető jogi keretet a jövedéki adó felfüggesztésével kapcsolatban, amelyet a jövedékiadó-köteles termékekre vonatkozó általános rendelkezésekről és e termékek tartásáról, szállításáról és ellenőrzéséről szóló, 1992. február 25-i, 92/12/EGK tanácsi irányelv[8] írt elő, a behozatalt terhelő HÉA ügyében, amelyről a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról szóló, – közös hozzáadottértékadó-rendszer: egységes adóalap-megállapítás – 1977. május 17-i 77/388/EGK tanácsi irányelv[9] 7. cikkének (3) bekezdése és 10. cikkének (3) bekezdése ír elő, valamint a kereskedelempolitikai intézkedések ügyében.

34. Mivel az újbóli kivitel szándéka többé nem szükséges, az aktív feldolgozás felfüggesztési eljárást be kell olvasztani a vámellenőrzés alá, és az aktív feldolgozás visszatérítési eljárást fel kell adni. Ennek az aktív feldolgozási eljárásnak kell foglalkoznia a megsemmisítéssel is, kivéve, ha a megsemmisítés vámfelügyelet által vagy alatt megy végbe.

35. A Közösség vámterületéről kivitt közösségi árukkal kapcsolatos biztonsági intézkedéseknek kell vonatkozniuk a nem közösségi áruk újbóli kivitelére is. Ugyanazokat az alapvető szabályokat kell alkalmazni az áruk minden fajtájára, szükség esetén kivételek lehetőségével, mint például azoknál az áruknál, amelyek árutovábbítással csak áthaladnak a Közösségen.

36. A hatékony döntéshozatali folyamat és az egységesség biztosítása érdekében szükséges a mechanizmusokat egyszerűsíteni a végrehajtási intézkedések, magyarázó megjegyzések, iránymutatások és bizottsági határozatok elfogadásához, amelyek megkövetelik a vámhatóságok által hozott határozatok visszavonását, valamint egy közös álláspont kialakításához a vámjogszabályokkal foglalkozó nemzetközi egyezmények által és szerint létrehozott bizottságokban, munkacsoportokban és testületekben.

Az irányítóbizottsági eljárás a legmegfelelőbb a végrehajtási rendelkezések elfogadásához, a konzultációs eljárás pedig az iránymutatások és magyarázó megjegyzések elfogadásához.

37. Az ennek a rendeletnek a végrehajtásához szükséges intézkedéseket a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. január 28-i 1999/468/EK tanácsi határozatnak[10] megfelelően kell meghozni.

38. Szükségszerű felhatalmazást adni a végrehajtási rendelkezések elfogadására, különösen azokban az esetekben, amikor a Közösség nemzetközi megállapodásokkal kapcsolatosan olyan kötelezettségeket vállal, amelyek megkívánják a Kódex rendelkezéseinek kiigazítását.

39. A vámjogszabályok egyszerűsítése és ésszerűsítése érdekében számos, jelenleg önálló közösségi jogi aktusban szereplő rendelkezés, az átláthatóság érdekében, bekerült a Kódexbe.A következő rendeleteket, a 2913/92/EGK rendelettel együtt, ezért hatályon kívül kell helyezni:

40. a vámmentességek közösségi rendszerének létrehozásáról szóló, 1983. március 28-i 918/83/EGK tanácsi rendelet[11],

41. a Közösségen belüli légi járaton utazó személyek kézi és feladott poggyászára, valamint a Közösségen belüli tengeri utazáson részt vevő személyek poggyászára alkalmazandó ellenőrzések és alakiságok megszüntetéséről szóló, 1991. december 19-i 3925/91/EGK tanácsi rendelet[12],

42. a Közösség, valamint Ceuta és Melilla vámterülete közötti kereskedelemben a „származó termék” fogalmának meghatározásáról és az igazgatási együttműködés módszereiről szóló, 2000. december 5-i 82/2001/EK tanácsi rendelet[13],

43. az Európai Közösség és egyes országok közötti preferenciális kereskedelemre irányadó rendelkezések alapján az EUR.1 szállítási bizonyítványok kiadásának, a számlanyilatkozatok és az EUR.2 nyomtatványok kiállításának, valamint egyes elfogadott exportőri engedélyek kiadásának megkönnyítésére irányuló eljárásokról szóló, 1207/2001/EK tanácsi rendelet[14].

44. Az arányosság elvével összhangban szükséges, és a Vámunió, mint a belső piac központi pillérének hathatós működéséhez helyénvaló a Közösség vámterületére bevitt vagy onnan kivitt termékekre vonatkozó szabályok és eljárások rögzítése. Ez a rendelet nem megy túl azon, ami a kitűzött célok eléréséhez szükséges, a Szerződés 5. cikkének harmadik bekezdésével összhangban,

ELFOGADTA EZT A RENDELETET:

I. CÍM

ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

1. FEJEZET

A VÁMJOGSZABÁLYOK ALKALMAZÁSI KÖRE, A VÁM KÜLDETÉSE ÉS FOGALMAK

1. cikk

Tárgy és alkalmazási kör

Ez a rendelet hozza létre a Közösségi Vámkódexet – a továbbiakban: a Kódex –, amely rögzíti a Közösség vámterületére behozott vagy onnan kivitt árukra alkalmazandó általános szabályokat és eljárásokat.

A Kódex egységesen alkalmazandó mindenütt a Közösség vámterületén, az ezzel a kereskedelemmel kapcsolatos más területek jogszabályainak sérelme nélkül.

2. cikk

A vámhatóságok küldetése

A vámhatóságoknak kell felelniük a nemzetközi kereskedelem irányításáért a Közösség külső határain a nyitott kereskedelemhez, a belső piac külső aspektusainak és a kereskedelemmel összefüggő közös közösségi szakpolitikák végrehajtásához, valamint az átfogó ellátási lánc biztonságához való hozzájárulás révén. Ezek a feladatok a következőket foglalják magukban:

a) a Közösség és tagállami pénzügyi érdekeinek védelmét;

b) a Közösség védelmét a tisztességtelen és illegális kereskedelemmel szemben, a jogszerű üzleti tevékenység támogatása mellett;

c) az állampolgárok és a környezet biztonságáról való gondoskodást, szükség szerint más hatóságokkal szorosan együttműködve;

d) a nemzetközi kereskedelem megkönnyítését.

3. cikk

Vámterület

1. A Közösség vámterülete a következő területeket foglalja magában, területi vizeikkel, belföldi vizeikkel és légterükkel együtt:

- a Belga Királyság területét,

- a Cseh Köztársaság területét,

- a Dán Királyság területét, a Feröer-szigetek és Grönland kivételével,

- a Németországi Szövetségi Köztársaság területét, Heligoland szigete és Büsingen területe kivételével (az 1964. november 23-án a Németországi Szövetségi Köztársaság és a Svájci Államszövetség között létrejött szerződés),

- az Észt Köztársaság területét,

- a Görög Köztársaság területét,

- a Spanyol Királyság területét, Ceuta és Melilla kivételével,

- a Francia Köztársaság területét, Új-Kaledónia, Mayotte, Saint-Pierre és Miquelon, Wallis és Futuna szigetek és Francia-Polinézia kivételével,

- Írország területét,

- az Olasz Köztársaság területét, kivéve Livigno és Campione d'Italia területeit, valamint a Luganói-tó nemzeti vizeit a part és a Ponte Tresa és Porto Ceresio közötti terület politikai határa között,

- a Ciprusi Köztársaság, a csatlakozási okmány rendelkezéseinek megfelelően,

- a Lett Köztársaság területét,

- a Litván Köztársaság területét,

- a Luxemburgi Nagyhercegség területét,

- a Magyar Köztársaság területét,

- a Máltai Köztársaság területét,

- a Holland Királyság európai területét,

- az Osztrák Köztársaság területét,

- a Lengyel Köztársaság területét,

- a Portugál Köztársaság területét,

- a Szlovén Köztársaság területét,

- a Szlovák Köztársaság területét,

- a Finn Köztársaság területét,

- a Svéd Királyság területét,

- Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága területét, valamint a Csatorna-szigeteket és a Man-szigetet.

2. A tagállamok területén kívül elhelyezkedő következő területeket, beleértve területi vizeiket, belföldi vizeiket és légtereiket, a rájuk vonatkozó egyezményeket és szerződéseket figyelembe véve, a Közösség vámterülete részének kell tekinteni:

a) FRANCIAORSZÁG

A Monacói Hercegség területe, ahogyan azt az 1963. május 18-án Párizsban aláírt vámegyezmény meghatározza (a Francia Köztársaság Hivatalos Lapja, 1963. szeptember 27., 8679. o.);

b) CIPRUS

Az Egyesült Királyság fennhatósága alá tartozó Akrotiri és Dhekelia területeket, ahogyan az a Ciprusi Köztársaság létrehozásáról szóló, 1960. augusztus 16-án aláírt szerződésben szerepel (az Egyesült Királyság szerződései sorozat, 4. szám (1961) Cmnd, 1252).

3. A vámjogszabályok egyes rendelkezései a Közösség vámterületén kívül is alkalmazhatóak, különleges tárgykörökre vonatkozó jogszabályok vagy nemzetközi egyezmények keretén belül.

4. cikk

Fogalommeghatározások

A Kódex alkalmazásában a következő meghatározásokat kell alkalmazni:

1. „Vámhatóságok” a tagállamok vámigazgatásai, amelyek a vámjogszabályok alkalmazásáért felelnek és mindazok az egyéb hatóságok, amelyeket a nemzeti jog bizonyos vámjogszabályok alkalmazására felhatalmaz.

2. „Vámjogszabályok” a jogszabályok együttese, amely a következőkből áll:

a) ebből a Kódexből és a közösségi szinten vagy adott esetben nemzeti szinten annak végrehajtására elfogadott rendelkezésekből;

b) a Közös Vámtarifa rendelkezéseiből;

c) a vámügyi rendelkezéseket tartalmazó nemzetközi megállapodások, amennyiben ezek alkalmazhatók a Közösségre.

3. „Személy”: természetes személyek, jogi személyek, személyegyesülések, amelyek jogi személyiséggel nem rendelkeznek, de ügyleti képességüket a közösségi vagy a nemzeti jog elismeri.

4. „Gazdasági szereplő” az a személy, aki foglalkozásszerűen vesz részt áruknak a Közösség vámterületére irányuló behozatalában vagy onnan távozó kivitelével.

5. „Kockázat” olyan esemény valószínűsége, amely a Közösség vámterülete és az azon a területen kívüli országok és területek között az áruk belépésével, kilépésével, továbbításával, átadásával vagy végső felhasználásával és a közösségi helyzettel nem rendelkező áruk jelenlétével összefüggésben előfordulhat, amely a következő eredmények valamelyikével jár:

a) megakadályozná a közösségi vagy nemzeti intézkedések helyes alkalmazását;

b) veszélyeztetné a Közösség és tagállamai pénzügyi érdekeit;

c) fenyegetést jelentene a Közösség és állampolgárai, az emberek, az állatok vagy a növények egészségére, a környezetre vagy a fogyasztókra.

6. „Vámellenőrzés” a vámhatóságok konkrét tevékenységei, amelyeket a 27–30. cikk alapján végeznek.

7. „Gyűjtő árunyilatkozat” az a nyilatkozat, amelyet azelőtt kell elkészíteni, hogy az áruk a Közösség vámterületére bekerülnének vagy onnan kikerülnének.

8. „Vámáru-nyilatkozat” valamely személy azon óhajának előírt formában és módon tett jelzése, hogy az árut adott vámeljárás alá kívánja helyezni, adott esetben jelezve az alkalmazandó különleges rendelkezéseket.

9. „Vámeljárás” a következő eljárások bármelyike, amely alá az árut ennek a Kódexnek megfelelően helyezték:

a) szabad forgalomba bocsátás;

b) különleges eljárások;

c) kivitel.

10. „Importilletékek” a Közös Vámtarifában meghatározott, az áru behozatalakor fizetendő vámok.

11. „Exportilletékek” a Közös Vámtarifában meghatározott, az áru kivitelekor fizetendő vámok.

12. „Nem közösségi áruk” a 10. pontban említett áruktól eltérő, vagy a közösségi áruként helyzetüket elveszített áruk.

13. „Kockázatkezelés” a kockázat rendszeres felmérése és a kockázatnak való kitettség korlátozásához szükséges összes intézkedés megvalósítása.

14. „Áru kiadása” a vámhatóságok azon intézkedése, amellyel az árut rendelkezésre bocsátják azokra a célokra, amelyeket a vámeljárás alá helyezéskor megadtak.

15. „Vámfelügyelet” a vámhatóságok által a vámjogszabályok és – indokolt esetben – ilyen intézkedés alatt lévő árura vonatkozó egyéb rendelkezések betartásának biztosítása céljából általában tett intézkedés.

16. „Vámvisszatérítés” a szabad forgalomba bocsátott áruért felszámítható behozatali vámok visszatérítése vagy elengedése, ha az ilyen árut a Közösség vámterületéről exportálták, változatlan állapotban, vagy végtermék formájában.

17. „Feldolgozott termékek” azok a feldolgozási eljárás alá vont áruk, amelyeken feldolgozási műveleteket végeztek el.

18. „A Közösség vámterületén letelepedett személy”:

a) természetes személy esetében, minden olyan személy, akinek szokásos lakóhelye a Közösség vámterületén található;

b) jogi személy vagy személyegyesülés esetén minden olyan személy, amelynek bejegyzett székhelye, központi ügyintézésének helye vagy állandó üzleti telephelye a Közösség vámterületén van.

19. „Vámjogi helyzet” az áruk helyzete mint közösségi vagy nem közösségi áruk.

20. „Közösségi áruk” azok az áruk, amelyek a következő kategóriák valamelyikébe tartoznak:

a) teljes egészében a Közösség vámterületén létrejött vagy előállított áruk, amelyek nem tartalmaznak a Közösség vámterületének részét nem képező országokból vagy területekről importált árut;

b) a Közösség vámterületének részét nem képező országokból vagy területekről importált és szabad forgalomba bocsátott áruk;

c) a Közösség vámterületén belül kizárólag a b) pontban említett árukból vagy az a) és b) pontban említett árukból létrejött vagy előállított áruk.

21. „Az áru vám elé állítása” a vámhatóság erre megállapított módon történő értesítése az árunak a vámhivatalba vagy a vámhatóságok által kijelölt vagy jóváhagyott egyéb helyre történő megérkezéséről és az áruk rendelkezésre állásáról a vámellenőrzés céljára.

22. „Áru birtokosa” az a személy, aki az áru tulajdonosa, vagy hasonló rendelkezési joggal rendelkezik felette, vagy fizikai ellenőrzést gyakorol felette.

23. „A vámeljárás jogosultja” az a személy, aki az árunyilatkozatot tette, vagy akinek nevében a vámáru-nyilatkozatot tették, vagy akire az előbb említett személy jogai és kötelezettségei a vámeljárás tekintetében átszálltak.

24. „Kereskedelempolitikai intézkedések” azok a nem tarifális intézkedések, amelyeket a közös kereskedelempolitika részeként az áruk behozatalát és kivitelét szabályozó közösségi előírások formájában állapítanak meg.

25. „Feldolgozási műveletek” a következők valamelyikét jelentik:

a) az áru megmunkálása, ideértve az összeállítást, összeszerelést, vagy más áruhoz történő hozzáillesztést;

b) az áru feldolgozása;

c ) az áru megsemmisítése;

d) az áru javítása, ideértve a helyreállítását és a beszabályozását is;

e) olyan áruk felhasználása, amelyek nem épülnek be a végtermékbe, de lehetővé teszik vagy megkönnyítik a végtermék előállítását, még akkor is, ha a folyamat során teljesen vagy részben elhasználódnak (gyártási kellékek);

26. „Elszámolási kulcs” egy adott mennyiségű, feldolgozási eljárás alá vont áru feldolgozásából kapott végtermékek mennyisége vagy százaléka.

2. FEJEZET

A SZEMÉLYEKNEK A VÁMJOGSZABÁLYOK SZERINTI JOGAI ÉS KÖTELEZETTSÉGEI

1. szakasz

Tájékoztatás biztosítása

5. cikk

Adatcsere, adatvédelem

1. Minden kötelező adatcserének, kísérőokmánynak, határozatnak és értesítésnek a vámhatóságok között, illetve a gazdasági szereplők és a vámhatóságok között elektronikus adatfeldolgozási technikák használatával kell történnie.

A Bizottság, a 196. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően elfogadhat olyan intézkedéseket, amelyek kivételeket állapítanak meg ennek a bekezdésnek az első albekezdése alól.

2. Amennyiben másutt nincs arról külön előírás, a Bizottság a 196. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően elfogadhatja a következőket meghatározó intézkedéseket:

a) a vámhivatalok között váltandó üzeneteket meghatározó és azokra irányadó szabályok, ahogyan azokat a vámjogszabályok alkalmazása megköveteli;

b) a vámjogszabályok szerint kicserélendő adatüzenetek közös adatkészlete és formátuma.

Az első albekezdés b) pontjában említett adatoknak tartalmazniuk kell a kockázatelemzéshez és a vámellenőrzés helyes alkalmazásához szükséges adatokat, adott esetben a nemzetközi szabványok és kereskedelmi gyakorlat felhasználásával.

Az (1) bekezdésnek megfelelő, a vámhivatalok közötti elektronikus adatcseréhez szükséges rendszereket legkésőbb 2009. június 30-ig létre kell hozni.

6. cikk

Adatvédelem

1. Minden, a vámhatóságok által feladataik elvégzése során megszerzett információ, amely jellegénél fogva bizalmas, vagy amelyet bizalmas alapon adnak meg, szakmai titoktartási kötelezettség alá tartozik. Ezeket az információkat a 28. cikk (2) bekezdésében előírt vámellenőrzés céljai kivételével az illetékes hatóságok nem hozhatják nyilvánosságra az információt szolgáltató személy vagy hatóság kifejezett engedélye nélkül.

Ezeknek az információknak a közlése engedély nélkül megengedett azonban, ha arra az illetékes hatóságok a hatályban lévő rendelkezések értelmében kötelezhetőek vagy felhatalmazhatóak, különösen adatvédelmi tekintetben vagy bírósági eljárással kapcsolatban.

2. Bizalmas adatokat a Közösség vámterületének részét nem képező országok vagy területek vámigazgatásaival vagy más szerveivel közölni csak nemzetközi egyezmény keretében lehet, az adatvédelem megfelelő szintjét biztosítva.

Az információ felfedése vagy közlése a hatályban lévő adatvédelmi előírások teljeskörű betartásával történik.

7. cikk

Kiegészítő információk kicserélése a vánmhatóságok és a gazdasági szereplők között

1. A vámhatóságok és a gazdasági szereplők – a kockázat beazonosítására és ellensúlyozására irányuló kölcsönös együttműködés céljából – kicserélhetnek egymás között olyan információkat, amelyeket a vámjogszabályok kifejezetten nem követelnek meg. Erre a cserére írásos megállapodás alapján kerülhet sor, és magában foglalhatja a gazdasági szereplő számítógépes rendszeréhez (rendszereihez) való hozzáférést a vámhatóságok számára.

2. Az egyik fél által a másiknak az (1) bekezdésben említett együttműködés során megadott információ bizalmas, kivéve, ha a két fél másként állapodik meg.

8. cikk

Tájékoztatás biztosítása a vámhatóságok részéről

1. A vámhatóságoktól bárki kérhet felvilágosítást a vámjogszabályok alkalmazásával kapcsolatban. Az ilyen kérés visszautasítható, ha az nem egy ténylegesen tervezett behozatali vagy kiviteli ügyletre vonatkozik.

2. A vámhatóságoknak rendszeres párbeszédet kell folytatniuk a gazdasági szereplőkkel és más, a nemzetközi árukereskedelemben érintett hatóságokkal. Elő kell segíteniük az átláthatóságot, azáltal, hogy a nemzetközi árukereskedelemmel kapcsolatos jogszabályokat, igazgatási rendelkezéseket és igénylőlapokat ingyenesen és – amikor kivitelezhető – az interneten keresztül a gazdasági szereplők rendelkezésére kell bocsátaniuk.

9. cikk

Tájékoztatás biztosítása a vámhatóságok számára

1. A vámalakiságok elvégzésében közvetve vagy közvetlenül részt vevő személyek kötelesek a vámhatóságok rendelkezésére bocsátani az előírt iratokat és információkat – tekintet nélkül azok megjelenési formájára –, valamint kérésükre a megkívánt segítséget megadni az előírt határidőn belül.

2. Az igazgatási vagy büntetőjogi szankciók lehetséges alkalmazásának sérelme nélkül a gyűjtő árunyilatkozat vagy vámáru-nyilatkozat benyújtásával, ideértve az egyszerűsített vámáru-nyilatkozatot vagy értesítést, vagy az engedély vagy bármely más határozat iránti kérelem beadását, az érintett személy felelősséggel tartozik a következőkért:

a) a nyilatkozatban, értesítésben vagy kérelemben, vagy bármely más vonatkozó formanyomtatványon megadott információ pontosságáért;

b) a benyújtott vagy rendelkezésre bocsátott iratok hitelességéért;

c) adott esetben a kérdéses áruknak az érintett eljárás alá helyezésével, illetve az engedélyezett műveletek elvégzésével kapcsolatos összes kötelezettség teljesítéséért.

Az első albekezdés a vámhatóságok által megkövetelt információk megadására is vonatkozik.

Amikor a nyilatkozatot vagy értesítést benyújtják, a kérelmet beadják vagy a kért információt megadják az érintett személy képviselője révén, a képviselőre is vonatkoznak az első albekezdésben megállapított kötelezettségek.

10. cikk

Közös adatrendszer

A tagállamok együttműködnek a Bizottsággal egy olyan elektronikus rendszer kifejlesztésében, fenntartásában és alkalmazásában, amely a következők közös bejegyzését és nyilvántartását célozza:

a) a vámalakiságok végzésében közvetlenül vagy közvetve részt vevő összes személy;

b) a vámeljárásra vagy az engedélyezett gazdálkodó státuszára vonatkozó bármiféle engedély.

Az adatoknak a tagállamok vámigazgatásai számára feladataik végzése során, és – a harmadik bekezdésben említett szabályokkal összhangban – a gazdasági szereplők számára hozzáférhetőknek kell lenniük

A Bizottság, a 196. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően intézkedéseket fogadhat el, amelyek meghatározzák a bejegyzendő adatok szabványos formáját és tartalmát, illetve az azokhoz az adatokhoz való hozzáférés szabályait.

2. szakasz

Vámjogi képviselet

11. cikk

Vámjogi képviselő

1. Bármely személy képviselőt jelölhet ki a vámhatóságok előtti ügyeiben a vámjogszabályok által megállapított cselekmények és alakiságok elvégzésére – a továbbiakban „vámjogi képviselő”.

Az ilyen vámjogi képviselet lehet közvetlen, amely esetben a vámjogi képviselő egy másik személy nevében és érdekében jár el, vagy közvetett, amely esetben a vámjogi képviselő saját nevében jár el, de egy másik személy érdekében.

2. A képviselőnek a Közösség vámterületén belül letelepedett személynek kell lennie.

A Bizottság, a 196. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően intézkedéseket fogadhat el, amelyek meghatározzák a feltételeket, amelyek szerint az ennek a bekezdésnek az első albekezdésben említett követelménytől el lehet tekinteni.

12. cikk

Felhatalmazás

1. Amikor a vámhatóságokkal kapcsolatba kerül, a vámjogi képviselőnek nyilatkoznia kell arról, hogy a képviselt személy érdekében jár el, valamint arról, hogy a képviselet közvetlen vagy közvetett.

Azt a személyt, aki elmulasztott nyilatkozatot tenni arról, hogy más személy nevében vagy érdekében jár el, illetve aki azt állítja, hogy más személy nevében vagy érdekében jár el anélkül, hogy erre felhatalmazással rendelkezne, úgy kell tekinteni, mint aki saját nevében és saját érdekében jár el.

2. Azt a személyt, aki elmulasztott nyilatkozatot tenni arról, hogy más személy nevében vagy érdekében jár el, illetve aki azt állítja, hogy más személy nevében vagy érdekében jár el anélkül, hogy erre felhatalmazással rendelkezne, úgy kell tekinteni, mint aki saját nevében és saját érdekében jár el.

A Bizottság, a 196. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően elfogadhat olyan intézkedéseket, amelyek meghatározzák az ennek a bekezdésnek az első albekezdésében említett személyek kategóriáit.

13. cikk

Képviselet különleges esetekben

1. Amikor egy személy rendszeresen és üzleti alapon jár el vámjogi képviselőként, megkaphatja az „engedélyezett gazdálkodó” státuszát, a 14. cikkel összhangban.

2. A vámjogi képviselő eljárhat adóügyi képviselőként, a hozzáadottérték-adó – a továbbiakban: HÉA – és a jövedéki adó hatályban lévő előírásainak megfelelően.

3. szakasz

Engedélyezett gazdálkodó

14. cikk

Kérelmezés és engedélyezés

1. Az a személy, aki a Közösség vámterületén letelepedett, és aki megfelel a 15. és a 16. cikkben felsorolt feltételeknek, kérheti az engedélyezett gazdálkodó státuszának megállapítását.

A vámhatóságoknak – szükség esetén más illetékes hatóságokkal folytatott egyeztetést követően – meg kell adniuk ezt a státuszt, amelyet időszakonként felül kell vizsgálni.

2. Az engedélyezett gazdálkodó a biztonsággal kapcsolatos vámellenőrzéseknél könnyítésekben és/vagy az e Kódexnek vagy végrehajtási előírásainak megfelelően biztosított egyszerűsítésekben részesülhet.

3. Az engedélyezett gazdálkodó státuszát, a 15. és a 16. cikkekre is figyelemmel, a vámhatóságoknak minden tagállamban el kell ismerniük, a vámellenőrzések sérelme nélkül. A kérelmező azonban, a 16. cikk g) pontjában megállapított feltételekre is figyelemmel, kérheti, hogy az ennek a cikknek az (1) bekezdésében említett státusz egy vagy több, megadott tagállamra korlátozódjon.

4. A vámhatóságoknak – az engedélyezett gazdálkodó státuszának elismerése alapján és feltéve, hogy a Közösség vámjogszabályaiban az egyszerűsítés egy konkrét típusára vonatkozó követelmények teljesülnek – engedélyezniük kell a gazdasági szereplő számára, hogy ebben az egyszerűsítésben részesülhessen.

5. Az engedélyezett gazdálkodó státusza a 16. cikk h) pontjában megállapított feltételekkel összhangban felfüggeszthető, vagy visszavonható.

6. Az engedélyezett gazdálkodó értesíti a vámhatóságot minden, a státusz megadása után felmerülő olyan tényezőről, amely hatással lehet annak fenntartására vagy tartalmára.

15. cikk

A státusz megadása

Az engedélyezett gazdálkodó státuszának megadására vonatkozó kritériumok legalább a következők:

45. a vámjogi követelmények betartásának megfelelő nyilvántartása;

46. a kereskedelmi és adott esetben szállítási nyilvántartások vezetésének kielégítő rendszere, amely lehetővé teszi a megfelelő vámellenőrzést;

47. indokolt esetben: az igazolt pénzügyi fizetőképesség;

48. indokolt esetben: a végzett tevékenységhez közvetlenül kapcsolódó hozzáértésre vagy szakmai végzettségre vonatkozó gyakorlati szabványok;

49. értelemszerűen: az indokolt biztonsági és üzembiztonsági szabványok.

16. cikk

Végrehajtási intézkedések

A Bizottság a 196. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően intézkedéseket fogadhat el a következő ügyekre irányítására vonatkozóan:

a) az engedélyezett gazdálkodó státuszának megadása;

b) a felülvizsgálat gyakorisága az engedélyezett gazdálkodó státuszát illetően;

c) az egyszerűsítések használatára szóló engedélyek megadása;

d) az ilyen státusz és engedélyek megadásában illetékes vámhatóság megjelölése;

e) a biztonsággal kapcsolatos vámellenőrzések tekintetében megadható egyszerűsítések típusa és mértéke, figyelembe véve a 27. cikk (3) bekezdése alapján elfogadott szabályokat;

f) egyeztetés más vámhatóságokkal és tájékoztatás megadása a számukra;

g) azok a feltételek, amelyek szerint a kérelmező által az engedély iránt beadott kérelem egy vagy több tagállamra korlátozható;

h) azok a feltételek, amelyek szerint egy engedélyezett gazdálkodó státusza felfüggeszthető, vagy visszavonható.

i) azok a feltételek, amelyek szerint mentesség adható a Közösségben való letelepedés követelménye alól, az engedélyezett gazdálkodók különleges kategóriáinál, figyelembe véve különösen a nemzetközi egyezményeket.

4. szakasz

A vámjogszabályok alkalmazásával kapcsolatos határozatok

17. cikk

Általános rendelkezések

1. Ha valamely személy kérelmezi, hogy a vámhatóság hozzon meg egy határozatot, e személynek minden, a vámhatóságok által kért információt rendelkezésükre kell bocsátania, hogy a határozatot meg tudják hozni.

A határozatot kérheti több személy is, és az vonatkozhat több személyre is.

2. Az (1) bekezdésben említett határozatot legkésőbb két hónapon belül kell meghozni, és arról a kérelmezőt értesíteni, attól a naptól számítva, amelyen a kérelem a vámhatósághoz beérkezett, kivéve, amikor a vámjogszabályok mást írnak elő.

Amikor azonban a vámhatóságok ezeket a határidőket nem tudják betartani, a fenti határidő lejárta előtt erről értesítik a kérelmezőt, megjelölve azokat az okokat, amelyek a határidő túllépését indokolták és feltüntetve azt a további időtartamot, amelyet a kérelemre vonatkozó határozat meghozatalához szükségesnek tartanak.

3. Hacsak a határozatban vagy a vámjogszabályokban más nem szerepel, a határozat attól a naptól hatályos, amelyen a kérelmező a határozatot megkapta, vagy úgy tekintendő, hogy megkapta. A 25. cikk (2) bekezdésében megállapított esetek kivételével az elfogadott határozatok a vámhatóságok által attól a naptól végrehajthatók.

4. Egy olyan határozat meghozatala előtt, amely hátrányosan érintené azt a személyt vagy személyeket, amelyek a címzettjei, a vámhatóságoknak közölniük kell a velük kapcsolatos kifogásaikat, kimutatva azokat az okokat, amelyekre ezeket a kifogásokat alapozzák. Az érintett személynek lehetősége lesz véleményét kifejteni, egy időszakon belül, amely azon a napon kezdődik, amikor a kifogásokat megküldték.

A Bizottság a 196. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően intézkedéseket fogadhat el, amelyben megmeghatározza az e bekezdés első albekezdésében említett időszakot.

Ennek az időszaknak az elteltével az érintett személyt megfelelő formában értesíteni kell a határozatról, amelynek meg kell neveznie az okokat, amelyen alapul.

A kifogások közlésének követelménye olyan határozat meghozatala előtt, amely hátrányosan érintené azt a személyt vagy személyeket, amelyek a címzettjei, vonatkozik azokra a határozatokra is, amelyeket a vámhatóságok az érintett személy előzetes kérése nélkül hoztak, és különösen vonatkozik a vámtartozásról szóló, a 72. cikk (3) bekezdésében foglalt értesítésre.

A határozatban utalni kell a 24. cikkben meghatározott jogorvoslati jogra.

5. A más területeken a határozatok érvénytelenségéről vagy semmisségéről megállapított rendelkezések sérelme nélkül, a határozatot kiadó vámhatóságok érvényteleníthetik, módosíthatják vagy visszavonhatják azt, amikor az nem felel meg a vámjogszabályoknak, vagy az értelmezésükhöz kapcsolódó iránymutatásoknak vagy magyarázó megjegyzéseknek.

18. cikk

A határozatok egész Közösségre szóló érvényessége

Amennyiben nem kérték vagy rendelték másképpen, a vámhatóságok határozatai a Közösség vámterületén mindenütt érvényesek.

19. cikk

A kedvező határozatok megsemmisítése

1. A vámhatóságoknak meg kell semmisíteniük az annak a személynek kedvező határozatot, aki a címzettje, ha az összes alábbi feltétel teljesül:

a) a határozatot helytelen vagy hiányos információ alapján hozták meg;

b) a kérelmező tudta, vagy valószínűleg tudnia kellett volna, hogy az információ helytelen vagy hiányos, és

c) ha az információ helyes és teljeskörű lett volna, a határozat más lett volna.

2. A személyt, aki a határozat címzettje volt, értesíteni kell annak megsemmisítéséről.

3. A megsemmisítés attól a naptól kezdve hatályos, amelyen az eredeti határozatot meghozták, kivéve, ha másképpen rendelkeznek erről.

4. A Bizottság a 196. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően intézkedéseket fogadhat el ezen cikk (1), (2) és (3) bekezésének végrehajtására vonatkozóan, különösen a több személynek címzett határozatok vonatkozásában.

20. cikk

A kedvező határozatok visszavonása és módosítása

1. A 19. cikkben említettektől eltérő esetekben, az érintett személyre nézve kedvező határozatot vissza kell vonni vagy módosítani kell, ha a határozat kiadásához szükséges feltételek közül egy vagy több nem teljesült, vagy már nem teljesül.

2. Amennyiben a vámjogszabályok másként nem rendelkeznek, a több személynek címzett kedvező határozat csak annak a személynek a tekintetében vonható vissza, aki vagy amely a határozatban foglalt kötelezettséget nem teljesíti.

3. A személyt, aki a határozat címzettje volt, értesíteni kell annak visszavonásáról vagy módosításáról.

4. A határozat visszavonása vagy módosítása attól a naptól hatályos, amelyen az a személy, aki a határozat címzettje volt, a visszavonásról vagy módosításról szóló értesítést megkapta, vagy úgy tekintendő, hogy megkapta.

Kivételes esetekben azonban, ha a határozat címzettjének jogos érdekei úgy kívánják, a vámhatóság a visszavonás vagy módosítás hatálybalépésének napját későbbi időpontra is meghatározhatja.

5. A Bizottság a 196. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően intézkedéseket fogadhat el ezen cikk (1)–(4) bekezésének végrehajtására vonatkozóan, különösen a több személynek címzett határozatok vonatkozásában.

21. cikk

Különleges határozatok

1. A vámhatóságoknak kérésre ki kell adniuk a kötelező érvényű tarifális felvilágosítást adó határozatokat – a továbbiakban: KTF-határozatok – vagy a kötelező érvényű származási felvilágosítást adó határozatokat – a továbbiakban: KSZF-határozatok.

Az ilyen kérés visszautasítható, ha az nem egy ténylegesen tervezett vámeljárásra vonatkozik.

2. A KTF- vagy a KSZF-határozatok a vámhatóságokat a felvilágosítás jogosultjával szemben csak az áruk tarifális besorolása vagy származásának megállapítása tekintetében kötelező érvényűek.

A vámhatóságokat azzal a személlyel szemben, aki a határozat címzettje volt, csak az olyan áruk tekintetében köti, amelyekre nézve a vámalakiságokat a határozat dátumát követően végezték el.

A címzett személyt a vámhatóságokkal szemben az ilyen határozat csak attól a naptól köti, amelyen a határozatról az értesítést megkapta, vagy úgy tekintendő, hogy megkapta.

3. A kötelező érvényű tarifális vagy származási felvilágosítások három évig érvényesek a határozatban megnevezett időponttól számítva.

4. A KTF- vagy a KSZF-határozatoknak egy bizonyos vámeljárás keretében való alkalmazásához annak a személynek, aki a határozat címzettje, be kell tudnia bizonyítani, hogy:

a) a KTF-határozat esetében a vámáru-nyilatkozatban szereplő áruk minden tekintetben megfelelnek azoknak, amelyeket a határozat ír le;

b) a KSZF-határozat esetében a kérdéses áruk és a származás elnyerését meghatározó körülmények minden tekintetben megfelelnek a határozatban leírt áruknak és körülményeknek.

5. A 17. cikk (5) bekezdésétől és a 19. cikktől eltérve, a KTF- és a KSZF-határozatokat érvényteleníteni kell, ha azok a kérelmezőktől kapott pontatlan vagy hiányos tájékoztatáson alapulnak.

6. A KTF- és a KSZF-határozatokat a 17. cikk (5) bekezdésének és 20. cikkének megfelelően vissza kell vonni.

Nem módosíthatóak.

7. A 20. cikk ellenére, a Bizottság a 196. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően intézkedéseket fogadhat el a következők megállapítására:

a) azok a feltételek, amelyek között és az az időpont, amikor egy KTF- vagy KSZF-határozat érvényét veszti;

b) azok a feltételek, amelyek szerint és az az időszak, amelynek során az a) pontban említett határozat mégis felhasználható a határozaton alapuló, és annak érvényességének lejárta előtt kötött, kötelező érvényű szerződések tekintetében.

8. A Bizottság, a 196. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően elfogadhat olyan intézkedéseket, amelyek megállapítják a feltételeket, amelyek szerint más különleges határozatokat kell kiadni.

5. szakasz

Vámszankciók

22. cikk

Vámszankciók

1. Minden tagállamnak rendelkeznie kell a közösségi vámjogszabályok betartásának elmulasztásáért kiszabott igazgatási büntetőjogi szankciókról. Az ilyen szankcióknak hathatósaknak, arányosaknak és elrettentő hatásúaknak kell lenniük.

2. Az igazgatási szankciók a következők közül az egyik, vagy mindkét formát ölthetik:

a) pénzbírság, amelyet a vámhatóságok szabnak ki, ideértve a büntetőjogi szankció helyett és annak kiváltására alkalmazott rendezést;

b) az érintett személy által birtokolt valamely engedély visszavonása, felfüggesztése vagy módosítása.

Amikor az igazgatási szankciókat büntetőjogi szankciókkal kombinálják, ugyanazoknak a tényeknek az alapján, az ilyen szankciók összevonásának arányosnak kell lennie.

3. A Bizottság, a 196. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően intézkedéseket fogadhat el, amelyekben meghatározza a közösségi vámjogszabályok megsértéséért kiszabott igazgatási és büntetőjogi szankciók alkalmazásának kritériumait és feltételeit, és különösen a következőket:

a) azoknak a jogsértéseknek a jegyzéke, amelyek büntetőjogi szankciókat vonhatnak maguk után;

b) azoknak a jogsértéseknek a jegyzéke, amelyek igazgatási szankciókat vonhatnak maguk után;

c) azok a körülmények, amelyek súlyosbítják, vagy mérsékelik a jogsértést és amelyek hatássalvannak a szankcióra;

d) a kiszabandó pénzbírság minimális és maximális összege, a jogsértés típusa szerint;

e) a szankciók alkalmazásának hatása az engedélyezett gazdálkodó státuszára;

f) azok a körülmények, amelyek között az igazgatási és büntetőjogi szankciók összevonása aránytalannak minősül;

g) azok a körülmények, amelyek között az igazgatási és büntetőjogi szankciók alkalmazása egynél több tagállamban aránytalannak minősül;

h) a joghatóság szabályai azokban az esetekben, amikor a vámeljárásban több mint egy tagállam vámilletékesei vesznek részt

6. szakasz

Fellebbezések

23. cikk

Büntetőjog

A 24., 25. és 26. cikk nem alkalmazható azokra a fellebbezésekre, amelyeket az igazságügyi hatóság által hozott határozat érvénytelenítése vagy módosítása céljából nyújtanak be.

24. cikk

Fellebbezési jog

1. Bármely személynek joga van fellebbezést benyújtani a vámhatóságok bármely határozata ellen, amely őt közvetlenül és személyesen érinti.

Bármely személy, aki vagy amely a vámhatóságtól egy határozat meghozatalát kérte, és kérésére a határozatot nem kapta meg a 17. cikk (2) bekezdésében említett határidőn belül, szintén jogosult a fellebbezési jog gyakorlására.

2. A fellebbezési jog legalább két lépésben gyakorolható:

a) első fokon a tagállamok által erre a célra kijelölt vámhatóság vagy más szerv előtt, amely lehet igazságügyi hatóság vagy azzal egyenértékű, arra a célra a tagállamok által kijelölt, szakosodott testület;

b) ezt követően valamely olyan független testület előtt, amely lehet igazságügyi hatóság vagy ezzel egyenértékű szakosodott testület, a tagállamokban hatályban lévő rendelkezéseknek megfelelően.

3. A fellebbezést elektronikus vagy írásos formában abban a tagállamban kell benyújtani, ahol a határozatot hozták vagy annak meghozatalát kérték.

25. cikk

A megvalósítás felfüggesztése

1. A fellebbezés benyújtása nem jár a vitatott határozat végrehajtásának felfüggesztésével.

2. Az (1) bekezdéstől eltérve, amikor a fellebbezést benyújtó félnek helyrehozhatatlan kára keletkezhet, a vámhatóságoknak a vitatott határozat végrehajtását teljes egészében vagy részben fel kell függeszteniük.

A vámhatóság teljes egészében vagy részben felfüggeszti a vitatott határozat végrehajtását, ha alapos okkal feltételezheti, hogy az nem áll összhangban a vámjogszabályokkal.

3. Ha a vitatott határozat hatására behozatali vagy kiviteli vámot számítanak fel, a határozat végrehajtásának felfüggesztése biztosíték megadásához köthető, kivéve, ha az ilyen biztosíték az adósnak valószínűleg súlyos gazdasági vagy szociális nehézségeket okozna.

A Bizottság, a 196. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően intézkedéseket fogadhat el, amelyek kivételeket állapítanak meg ennek a bekezdésnek az első albekezdése alól.

26. cikk

A fellebbezés elbírálása

A 17. cikk vonatkozik a fellebbezéseknek a vámhatóságok által történő elbírálására.

A tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy a fellebbezési eljárás lehetővé tegye a vámhatóságok által hozott határozatok gyors korrigálását.

7. szakasz

Az áruk ellenőrzése

27. cikk

Vámellenőrzések

1. A vámhatóságok minden olyan ellenőrzést elvégezhetnek, amelyet szükségesnek tartanak ahhoz, hogy a Közösség vámterülete és más területek között az áruk belépésével, kilépésével, továbbításával, átadásával és végső felhasználásával és a közösségi helyzettel nem rendelkező áruk jelenlétével összefüggésben a vámjogszabályok és más jogszabályok helyes alkalmazásáról gondoskodjanak.

Ezek az ellenőrzések – a továbbiakban: vámellenőrzések – magukban foglalhatják az áru megvizsgálását, az elektronikus vagy írásos dokumentumok meglétének és hitelességének ellenőrzését, vállalkozások számviteli és egyéb nyilvántartásainak megvizsgálását, közlekedési eszközök átvizsgálását, poggyász vagy egyéb, személy által szállított áru átvizsgálását.

A vámellenőrzések – amikor ezt nemzetközi egyezmény előírja – a Közösség vámterületén kívül is lefolytathatóak.

2. A vámellenőrzéseknek – a véletlenszerű ellenőrzéseken kívül – elektronikus adatfeldolgozási technikákat felhasználó kockázatelemzésen kell alapulniuk, a kockázatok beazonosítása és értékelése, illetve a kockázat kezeléséhez szükséges intézkedések kialakítása céljából, a nemzeti, közösségi és adott esetben nemzetközi szinten kialakított kritériumok alapján.

A tagállamoknak, a Bizottsággal együttműködve, a kockázatkezelés megvalósításához egy elektronikus rendszert kell kifejleszteniük, fenntartaniuk és alkalmazniuk, legkésőbb 2009. június 30-ig.

3. A Bizottság a 196. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően intézkedéseket fogadhat el a következőkre vonatkozóan:

a) a közös kockázatkezelési keretrendszer szabályai;

b) a közös kritériumok és az elsődleges ellenőrzési területek megállapításának szabályai;

c) a kockázattal kapcsolatos információk vámigazgatások közötti kicserélésének és elemzésének szabályai.

28. cikk

A hatóságok együttműködése

1. Amikor ugyanazoknak az áruknak a tekintetében a vámellenőrzéstől különböző vizsgálatokat is végeznek a vámhatóságoktól különböző illetékes hatóságok, az ilyen ellenőrzéseket a vámhatóságokkal szoros együttműködésben kell elvégezni, amikor csak lehetséges, ugyanabban az időpontban és ugyanazon a helyen (egyablakos ügyintézési rendszer).

2. Az ebben a szakaszban említett ellenőrzések keretében a vámhatóságok és más illetékes hatóságok, amikor az a kockázat minimalizálásához szükséges, a Közösség vámterülete és más területek között az áruk belépésével, kilépésével, továbbításával, átadásával és végső felhasználásával és a közösségi helyzettel nem rendelkező áruk jelenlétével összefüggésben kapott adatokat egymás között, más tagállamok vámhatóságaival és a Bizottsággal kicserélhetik.

29. cikk

Utólagos ellenőrzés

A vámhatóság az áru kiadása után, és azért, hogy meggyőződjön a gyűjtő vámáru-nyilatkozatban vagy vámáru-nyilatkozatban szereplő adatok pontosságáról, megvizsgálhatja az érintett áruval kapcsolatos import- vagy exportműveletekre, vagy az ezt követő, ezen árukat érintő kereskedelmi ügyletekre vonatkozó kereskedelmi okmányokat és adatokat.

Az ilyen vizsgálat a nyilatkozattevő vagy képviselője, az említett műveletekben üzlettársi minőségben közvetlenül vagy közvetve részt vevő valamilyen más személy, vagy az említett okmányt és adatokat üzleti célból birtokában tartó valamilyen más személy telephelyén végezhető el. A vámhatóság, amennyiben még van lehetőség annak bemutatására, meg is vizsgálhatja az árut.

30. cikk

Kivételek

1. Nem végzendők el vámellenőrzések vagy alakiságok az alábbi esetekben:

a) a Közösségen belüli légijáraton utazó személyek kézi és feladott poggyászára;

b) a Közösségen belüli tengeri utazáson részt vevő személyek poggyászára.

2. Az (1) bekezdés nem érinti az alábbiak alkalmazását:

a) a tagállamok hatóságai, a kikötői vagy repülőtéri hatóságok vagy fuvarozók által a poggyászokon elvégzett biztonsági ellenőrzések;

b) a tagállamok által megállapított tiltásokkal vagy korlátozásokkal kapcsolatos ellenőrzések, feltéve, hogy ezek a tiltások vagy korlátozások a Szerződéssel összeegyeztethetőek.

8. szakasz

A dokumentumok és más információk megőrzése; díjak és költségek

31. cikk

A dokumentumok és más információk megőrzése

1. Az érintett személy a 9. cikk (1) bekezdésében említett iratokat a hatályos rendelkezésekben megállapított időtartamig, de legalább három naptári évig köteles megőrizni a vámhatóság által történő ellenőrzés céljából, tekintet nélkül a felhasznált adathordozóra.

A harmadik albekezdésben említettektől eltérő körülmények között szabad forgalomba bocsátott áru vagy kivitelre bejelentett áru esetében ez az időszak annak az évnek a végétől kezdődik, amikor a szabad forgalomba bocsátásra vagy a kivitelre vonatkozó nyilatkozat elfogadták.

A végső felhasználásukra való tekintettel vámmentesen vagy csökkentett behozatali vámtétel mellett szabad forgalomba bocsátott áruk esetében ez az időszak annak az évnek a végétől kezdődik, amelyben a vámfelügyeletük megszűnik.

A más vámeljárás alá vont áru esetében ez az időszak annak az évnek a végétől kezdődik, amelyben az adott vámeljárást befejezték.

2. A 73. cikk (4) bekezdésének sérelme nélkül, ha valamely vámtartozással kapcsolatban a vámhatóság által végrehajtott ellenőrzés azt mutatja, hogy a vonatkozó tételt javítani kell a könyvelésben és az érintett személyt erről értesítették, az iratokat az (1) bekezdésben megállapított határidőn túl további három évig meg kell őrizni.

Amikor fellebbezést nyújtottak be, az iratokat mindaddig meg kell őrizni, amíg az eljárás be nem fejeződött.

32. cikk

Díjak és költségek

1. Nem számítanak fel díjat a vámhatóságok a vámellenőrzés elvégzéséért vagy a vámjogszabályok bármely más alkalmazásának teljesítéséért, ha ez az illetékes vámhivatal szokásos nyitvatartási idejében történik.

A vámhatóságok azonban díjat számíthatnak fel vagy megtéríttethetik a költségeket, amikor bizonyos szolgáltatásokat nyújtanak.

2. A Bizottság, a 196. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően intézkedéseket fogadhat el az (1) bekezdés második albekezdésének végrehajtására, és különösen a következőkre:

a) vámtisztviselők jelenléte, kérésre, a szokásos hivatalos órákon kívül, vagy a vámhivatali helyiségektől eltérő helyen;

b) elemzések vagy szakértői jelentések az árukról és a postaköltség az árunak a kérelmezőhöz történő visszaküldésére, különösen a 21. cikk alapján hozott határozatok vagy a 8. cikk (1) bekezdésnek megfelelő információszolgáltatás tekintetében;

c) az áruk megvizsgálása vagy mintavételezése ellenőrzési célokra, vagy az áruk megsemmisítése, amikor a vámügyi személyzeten kívüli költségek is felmerülnek;

d) kivételes ellenőrzési intézkedések, amikor ezek az áru jellege vagy a potenciális kockázat miatt szükségesek.

3. FEJEZET

DEVIZAÁTSZÁMÍTÁS, HATÁRIDŐK ÉS EGYSZERŰSÍTÉS

33. cikk

Devizaátszámítás

1. Amikor a deviza átszámítása szükséges, az alábbi okok közül egy vagy több miatt, az alkalmazandó átváltási árfolyamot az illetékes hatóságoknak nyilvánosságra kell hozniuk vagy az interneten hozzáférhetővé kell tenniük.

a) mivel az áru vámértékének meghatározásához használt tényezők annak a tagállamnak a pénznemétől eltérő pénznemben vannak kifejezve, mint ahol a vámérték megállapítása történik;

b) mivel szükség van az euro értékére nemzeti pénznemekben kifejezve az áruk tarifális besorolása, valamint az értékbeli küszöbök és a behozatali vagy kiviteli vámok meghatározásához.

Az átváltási árfolyamnak, amennyire csak lehetséges, tükröznie kell az átváltott pénznem mindenkori értékét a tagállam pénznemében kifejezve.

2. Ha az (1) bekezdésben említettektől eltérő okokból szükséges a devizaátváltás, a vámjogszabályok keretén belül történő alkalmazásra az eurónak a nemzeti pénznemekben kifejezett értékét évente egyszer kell rögzíteni.

3. A Bizottság, a 196. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően intézkedéseket fogadhat el ezen cikk (1) és a (2) bekezdésének végrehajtására.

34. cikk

Határidők

1. Amikor a vámjogszabályok egy időszakot, időpontot vagy határidőt állapítanak meg, az ilyen időszak nem hosszabbítható meg, illetve az ilyen időpont vagy határidő lejárta nem halasztható el, kivéve, ha erről az érintett jogszabályokban külön rendelkezés történt.

2. Az időszakokra, időpontokra és határidőkre vonatkozóan az 1182/71/EGK, Euratom tanácsi rendeletben[15] megállapított szabályokat kell alkalmazni a vámjogszabályokban megadott határidőkre, kivéve, amikor más, külön rendelkezések alkalmazandóak.

35. cikk

Egyszerűsítés

A Bizottság, a 196. cikk (2) bekezdésében említett eljárásn