A BIZOTTSÁG JELENTÉSE

az új pszichoaktív anyagokra vonatkozó információcseréről, kockázatértékelésről és ellenőrzésről szóló 2005/387/IB tanácsi határozat működésének értékeléséről

BEVEZETÉS

Eddig példátlan gyorsasággal válnak egyre szélesebb körben elérhetővé újabb és újabb pszichoaktív anyagok[1]. Az Europol és a Kábítószer és Kábítószer-függőség Európai Megfigyelőközpontja (a továbbiakban: KKEM) 2010-ben készített jelentése[2] szerint megjelenésük üteme, valamint terjesztésük módja komoly kihívás elé állítja a nyomon követésükre, az azok elleni fellépésre és a használatuk ellenőrzésére irányuló eljárásokat.

Az új pszichoaktív anyagokra vonatkozó információcseréről, kockázatértékelésről és ellenőrzésről szóló, 2005. május 10-i 2005/387/IB tanácsi határozat[3] (a továbbiakban: a tanácsi határozat) az egész Európai Unióra kiterjedő rendszert hoz létre az európai piacon megjelenő új kábítószerek és pszichotróp anyagok kérdésének kezelésére. A rendszer magában foglalja a tagállamok közötti (a korai előrejelző rendszer keretében történő) információcserét a pszichoaktív anyagokkal, azok kockázatértékelésével kapcsolatban, valamint adott esetben azt, hogy azokat az EU területén ellenőrzés alá vonták, illetve azokra büntetőjogi szankciókat[4] vetettek ki.

Ezen értékelés az EU kábítószer-ellenes cselekvési tervében (2009-2012) megfogalmazott ajánlás nyomán készült, amely előírja, hogy a Bizottságnak értékelnie kell a tanácsi határozat hatékonyságát, valamint szükség esetén azt módosítani is kell[5]. Az értékelést a Bizottság a KKEM, a tudományos bizottság és az Europol támogatásával készítette. Az egyes tagállamok egy felmérés (a továbbiakban: a felmérés) kitöltésével járultak hozzá az értékeléshez[6].

Az értékelés rámutat arra, hogy az új pszichoaktív anyagok piaca az elmúlt három évben drasztikus változáson ment keresztül: jelentősen megnövekedett az észlelt anyagok és azok változatainak száma, a terjesztés pedig egyre többféle csatornákon keresztül történik. Megállapította továbbá, hogy a tanácsi határozat nem alkalmas ezen új kihívások kezelésére. A Bizottság ezért felkéri az Európai Parlamentet és a Tanácsot, hogy vegyenek részt az uniós jogszabályok megerősítésének lehetőségeiről szóló vitában azzal a céllal, hogy a Bizottság már 2012-ben jogalkotási javaslatokat terjeszthessen elő.

ÚJ PSZICHOAKTÍV ANYAGOK AZ EU-BAN: AZOK ALAKULÁSA ÉS A VELÜK JÁRÓ KIHÍVÁSOK

Az elmúlt öt évben a tagállamok 115 pszichoaktív anyagot[7] jelentettek be a tanácsi határozattal létrehozott információcsere-mechanizmuson[8] keresztül. 2005 és 2008 között évente jellemzően 10-15 új anyagot jelentettek be, 2009-től azonban ugrásszerűen megemelkedett a bejelentések száma.

Számos új pszichoaktív anyag valójában vegyi anyagok egy bizonyos csoportjába tartozó variáns, és hasonlít a nemzeti szinten már ellenőrzött anyagokhoz. Némelyikük növényi és szintetikus összetevőket tartalmazó termék, amely különféle keverékek formájában több tagállamban fellelhető. Az ilyen készítményekre példa a kannabisszal megegyező hatásokat kiváltó Spice[9], amely növényi és szintetikus kannabinoidok keveréke. E termékeket azért nehéz felismerni és szabályozni, mert nagyon sokfélék lehetnek, és rohamos ütemben fejlesztik ki őket a már ellenőrzés alatt álló pszichoaktív anyagok helyettesítésére.

Sok ilyen jellegű készítményt – valószínűleg ázsiai[10] – kereskedelmi laboratóriumokban állítanak elő, és gyakran olcsóbbak, mint az illegális kábítószerek. Noha ezek legális szernek (ún. „legal high” szernek[11]) minősülnek – és éppen ezért azt a benyomást kelthetik fogyasztóikkal, hogy biztonságosak –, valójában azonban éppolyan veszélyt jelenthetnek a közegészségügyre, mint az Egyesült Nemzetek kábítószerekről és pszichotróp anyagokról szóló egyezményeinek mellékleteiben felsorolt illegális drogok. Összetevőik nem mindig ismertek, és hatásaik sokszor nem tisztázottak. Toxicitásuk ezért nem kizárható, függőséget okozhatnak és hosszú távon káros hatással lehetnek az emberi szervezetre. A fogyasztók többnyire csak a weboldalakról, valamint a kábítószerfogyasztói közösségek internetes üzeneteiből tájékozódhatnak e szerek lehetséges hatásaikról és esetleges kockázatairól. Forgalmazásuk és értékesítésük elsősorban az azokra szakosodott üzleteken, illegális árusokon, valamint az internetet keresztül történik.

Hosszú éveken keresztül csupán kevés tagállamban léteztek új pszichoaktív anyagokat árusító üzletek. Az elmúlt két évben azonban rohamos gyorsasággal nyíltak ilyen boltok, többek között Lengyelországban, Írországban és Romániában. Az ilyen üzletek szabályozásának kérdését illetően jelenleg nem létezik egységes uniós szintű megközelítés. A vonatkozó nemzeti ellenőrzési intézkedések közvetett módon azonban hatást gyakorolhatnak a többi tagállam nemzeti politikájára is[12].

A KKEM által 2010-ben készített és pillanatnyi helyzetképet nyújtó felmérés[13] 136 olyan üzletet tárt fel, amely online árusít új pszichoaktív anyagokat. Legtöbbjük Hollandiában, az Egyesült Királyság területén és Németországban működött, de legalább öt boltot fedeztek fel Lengyelországban, Franciaországban és Magyarországon.

A tagállamokat különféleképpen érintették az új pszichoaktív anyagok. Különböző – elsősorban a kábítószer-ellenőrzéssel és a gyógyszerekkel kapcsolatos – jogszabályokkal kívánták ellenőrizni vagy szabályozni az új pszichoaktív anyagok előállítását, forgalmazását és birtoklását. Olyan jogszabályokat is alkalmazhatnak, amelyek uniós szintű élelmiszer-biztonsági[14], fogyasztóvédelmi, valamint a veszélyes anyagok és termékek kérdésével foglalkozó[15] uniós szintű irányelveken és rendeleteken[16] alapulnak. A kábítószerekre vonatkozó jogszabályok kijátszása érdekében azonban néhány új pszichoaktív anyag például „emberi fogyasztásra nem alkalmas” címkével kerül forgalomba[17].

A TANÁCSI HATÁROZAT CÉLKITűZÉSEI ÉS HATÁLYA

A 2005. május 10-i tanácsi határozatot az Európai Unióról szóló szerződés (harmadik pillérébe tartozó) korábbi 29. cikke, 31. cikke (1) bekezdésének e) pontja és 34. cikke (2) bekezdésének c) pontja alapján[18] fogadták el. Az alapgondolat azt kívánta elősegíteni, hogy a tagállamok hatékonyan kezelhessék a pszichoaktív anyagok megjelenését, mégpedig úgy, hogy azokat uniós szintű ellenőrzéseknek vetik alá.

A tanácsi határozat egy hat lépésből álló eljárást határoz meg az új pszichoaktív anyagok ellenőrzési intézkedéseknek történő alávetésére: 1) a tagállam tájékoztatást nyújt a piacán megjelent új anyagról; 2) az Europol és a KKEM – az Európai Gyógyszerügynökség (EMA) közreműködésével – közös jelentést készít, és azt benyújtja a Tanácsnak; 3) a Tanács kockázatértékelést kér a KKEM-től; 4) a KKEM megküldi kockázatértékelő jelentését a Tanácsnak és a Bizottságnak; 5) a Bizottság ellenőrzési intézkedésekre vonatkozó kezdeményezést nyújt be a Tanácsnak; 6) a Tanács határoz az anyagok ellenőrzési intézkedéseknek történő alávetéséről és a büntetőjogi intézkedések bevezetésének előírásáról. A fenti eljárást 2005 óta mindössze két alkalommal alkalmazták: a Tanács döntése alapján 2007-ben a BZP[19], 2010-ben pedig a mefedron[20] elnevezésű anyagot vetették alá ellenőrzési intézkedéseknek.

A tanácsi határozat hatályát az ENSZ kábítószerekről szóló egyezményeiben előírt kábítószerellenőrző rendszer alapján határozták meg, és ezzel annak uniós megfelelőjét kívánták létrehozni[21]. Hatálya olyan anyagokra terjed ki, amelyekről az egyezmények nem rendelkeznek, ennek ellenére fenyegetést jelenthetnek a közegészségügyre nézve. Nem terjed ki azonban a kábítószer-prekurzorokra[22] vagy a gyógyszerek előállításához használt anyagokra[23]. A tanácsi határozatnak nem az új pszichoaktív anyagokra vonatkozó tagállami jogszabályokat kívánja helyettesíteni, hanem azokat az anyagokat kívánja szabályozás alá vonni, amelyek EU-szerte problémát jelentenek vagy jelenthetnek.

A TANÁCSI HATÁROZAT MűKÖDÉSE

2010-ben rekordszámú (41) bejelentés érkezett új anyagokról, ami a 2005 óta bejelentett összes anyag több mint egyharmadát teszi ki. Ez a kiugróan magas szám nem csupán azt mutatja, hogy rohamosan megnőtt az Unión belül hozzáférhető anyagok száma, hanem azt is, hogy a jelentéstétel is javult egyes tagállamokban. A bejelentések 75%-a öt országhoz köthető, amelyen belül – a brit jelentéstételi és felismerési képességek magas szintjét példázandó – az új anyagok mintegy egyharmadát az Egyesült Királyság jelentette[24].

Mivel nem minden tagállam alkalmaz proaktív megközelítést (az interneten vagy az üzletekben tartott szúrópróbaszerű ellenőrzéseken keresztül), a piacon megjelenő új anyagok száma a hivatalosan bejelentettnél magasabb lehet.

Az eddigi tagállami bejelentések alapján három közös jelentést tettek közzé: az m CPP[25] (2006), a BZP (2007) és a mefedron (2010) vonatkozásában. A BZP-ről és a mefedronról készített közös jelentéseket kockázatértékelés követte[26].

A BZP-ről és mefedronról készített kockázatértékelések elegendő alapot szolgáltattak ahhoz, hogy ellenőrzési intézkedéseknek vessék alá őket. Mindkét anyag esetében bebizonyosodott azok egészségügyi és szociális kockázata, de elismerték, hogy korlátozott tudományos bizonyítékok álltak rendelkezésre az anyagok egészségre és halálozásra gyakorolt akut és hosszú távú hatásai, valamint a fogyasztási szokások és az előfordulási gyakoriság megállapításához.

A tanácsi határozat kimondja, hogy a kockázatértékelés megállapításai alapján a Tanács döntést hozhat az anyagok ellenőrző intézkedéseknek történő alávetéséről, valamint a büntetőjogi intézkedések bevezetésének kötelezettségéről. Az alternatív – például büntetőjogi intézkedéseken kívüli – megoldások hiánya az ENSZ illegális kábítószerekről szóló egyezményeinek mechanizmusát tükrözi. Mind a BZP, mind pedig a mefendron kockázatértékelését követően a Bizottság javaslatot tett – amelyet a Tanács elfogadott[27] – a szóban forgó anyagok ellenőrző intézkedéseknek történő alávetésére, kötelezve továbbá a tagállamokat büntetőjogi szankciók bevezetésére[28]. A BZP-vel kapcsolatban a Tanács határozatában[29] elismerte, hogy a kockázatértékeléshez nem állt rendelkezésre meggyőző tudományos bizonyíték az anyag általános kockázatait illetően, de az egészségügyi kockázatnak és az elővigyázatosság elvének következtében ellenőrzés alá kell vonni.

A FELMÉRÉS EREDMÉNYE

A tagállamok között készített felmérés[30] azt mutatja, hogy az információcsere-mechanizmus hasznos eszköz, mivel felhívja figyelmüket a szomszédos országokban felderített új anyagokra. Némely tagállam szerint azonban még több – elsősorban a toxikológiai és igazságügyi szakértői – információra lenne szükség. A tagállamok többsége szerint pedig indokolt lenne aktívan nyomon követni azokat az anyagokat is, amelyekről a közös jelentést követően nem készül kockázatértékelés.

A tudományos bizottság elismeri, hogy ezen új anyagokkal kapcsolatos információk hiányában a kockázatértékelés részleges ismereteken alapul, hangsúlyozza azonban, hogy a hatékonyabb kockázatértekelés érdekében – például a toxicitás megállapítására vonatkozó vizsgálatok bevezetésével – további erőforrásokat kell rendelkezésre bocsátani. Több tagállam támogatja ezt a kezdeményezést.

Számos tagállam bírálta, hogy a tanácsi határozat egyszerre csak egy új pszichoaktív anyag ellenőrzését teszi lehetővé. Ez a megközelítés szerintük nem teszi lehetővé a probléma átfogó kezelését, hiszen amint ellenőrzés alá vonnak egy adott anyagot, annak helyébe azonnal kifejleszthetnek és könnyen forgalomba hozhatnak egy azt helyettesítő készítményt. Megnehezíti a fellépést az olyan több alkotó vegyületből álló kábítószerekkel szemben is, amelyek számos változatban fordulnak elő, és ennek megfelelően mindegyiket külön-külön kellene tanulmányozni. Ezért nem hoztak például uniós szinten semmilyen intézkedést a Spice-szal kapcsolatban.

Sok tagállam – általánosabb megközelítést alkalmazva – egyszerre több anyaggal is próbált foglalkozni[31], de nem minden tagállam alkalmazza ezt a megközelítést. Noha a probléma megoldását illetően valóban érdemes lenne alaposan megfontolni azt a lehetőséget, hogy a kémiailag egy csoportba tartozó rokon anyagokat egyidejű ellenőrzés alá vonják, a gyakorlatban azonban igen nehéz és tudományosan kevésbé megalapozott egyidejűleg értékelni különböző anyagokat, mivel még az egy csoportba tartozó anyagok hatásai és esetleges káros következményei is nagyban különböznek egymástól. A KKEM tudományos bizottsága jelezte, hogy a kémiailag hasonló vegyületek alaposabb elemzése a kockázatértékelés részét képezhetné, így biztosítva alaposabb tájékoztatást a forgalomba hozható rokon anyagokkal kapcsolatban.

A felmérés megállapította, hogy számos tagállam a határozat gyenge pontjának tartja a büntetőjogi szankciók alternatíváinak hiányát, és a lehetőségek – mint például ideiglenes ellenőrzési és kockázatkezelési intézkedések – szélesebb körének mérlegelését javasolja.

Ami a döntéshozatal időbeni ütemezését illeti, a tagállamok hangsúlyozzák, hogy gyors fellépésre van szükség az új pszichoaktív anyagok kérdésének kezelése érdekében. A felmérés szerint a tagállamok többsége lassúnak tartja a döntéshozatalt: a BZP esetében 15, a mefendron esetében pedig 12 hónap telt el a közös jelentés elkészülte és az anyagok ellenőrzés alá vonása között.

Tizenhét tagállam támogatna egy gyorsított/sürgősségi eljárást, különösen olyan, komoly aggodalomra okot adó anyagok vonatkozásában, amelyeknél a további tudományos kutatáshoz hosszabb időre van szükség. Néhány tagállam már alkalmazza ezt a sürgősségi megközelítést, ami tulajdonképpen abból áll, hogy az új anyagok értékesítését gyorsított eljárással korlátozott időre betiltják. Az egyik tagállam azzal a javaslattal állt elő, hogy az uniós intézmények és hatóságok ideiglenes intézkedéseinek meghozatalát állandó bizottság felállításával lehetne segíteni. Egy másik tagállam ugyanakkor óvatosságra intett a sürgősségi intézkedésekkel kapcsolatban, mivel a kereskedelmi tilalom feloldása abban az esetben is elhúzódhat, ha a kockázatértékelés során semmiféle bizonyítékot nem tárnak fel az anyag káros hatásának alátámasztására.

ÁTFOGÓ MEGKÖZELÍTÉSRE VAN SZÜKSÉG

Bár az új pszichoaktív anyagok a társadalmat szemmel láthatólag kevésbé veszélyeztetik, mint a hagyományos illegális kábítószerek[32], a közegészségügy védelme érdekében azonban nem szabad ennyiben hagyni a kérdést. Határozott és átfogó uniós szintű fellépéssel kell tehát határt szabni ezen anyagok gyakori megjelenésének és növekvő népszerűségének. A legnagyobb kihívást az jelenti, hogy előállításuk és terjesztésük egy jogilag egyelőre tisztázatlan területen, a kábítószer-ellenőrzés, az élelmiszerbiztonság, a fogyasztóvédelem, valamint a gyógyszerekre és kémiai anyagokra vonatkozó jogszabályok határmezsgyéjén zajlik. Számos tagállam hatóságai számára sem egyértelmű, mely jogszabályok alkalmazásával lehetne a leghatékonyabb módon kezelni a kérdést.

A tanácsi határozat egyszerre tekinthető a közegészségügy védelmét szolgáló és büntetőjogi eszköznek, amely a tagállamok közötti bűnüldözési és igazságügyi együttműködés megerősítése révén kívánja kezelni az új pszichoaktív anyagok kérdését. Az elmúlt öt évben széles körben alkalmazták; elsősorban mint a közegészségügy védelmét szolgáló eszköz, amely lehetővé teszi a hatóságok számára az új anyagokra vonatkozó információcserét, valamint a rohamosan változó piac tendenciáinak jobb megértését és előrelátást. Büntetőjogi eszközként mindössze kétszer alkalmazták: kétszer fordult elő, hogy az ellenőrzési intézkedéseknek alávetett anyagokra végül büntetőjogi szankciókat vetettek ki.

A tagállamok által bejelentett anyagok közül sok nem bizonyult EU-szerte problémának, ezért azokkal nemzeti szinten foglalkoztak. Más anyagokkal – például a Spice-szal – kapcsolatban több tagállam is kifejezésre juttatta aggályait, de azokat mégsem szabályozták uniós szinten, mivel a tanácsi határozat hatálya nagyon korlátozza az anyagok ilyen keverékeivel szembeni fellépést. Ha a tanácsi határozat a büntetőjogi ellenőrzési intézkedések mellett „enyhébb” kockázatkezelési megoldásokat is biztosított volna, uniós szinten több olyan anyagot is meg lehetett volna vizsgálni, amelyekkel kapcsolatban közegészségügyi aggályok merültek fel.

Az ENSZ kábítószerekről szóló egyezményeinek mintájára kidolgozott jelenlegi tanácsi határozat hatálya korlátozza a szóban forgó anyagokkal szembeni fellépés lehetőségeit, így csökkenti azon anyagok számát, amelyek kérdését EU-szinten hatékonyan lehetne rendezi. Noha az új pszichoaktív anyagok uniós szintű ellenőrzése során alkalmazott büntetés szükségességét osztja valamennyi tagállam, többségük szerint a szankciók nem minden esetben biztosítanak fenntartható megoldást ezen anyagok megfékezésére, és semmiképpen nem kellene, hogy ez legyen az egyetlen járható út. A tagállamok egyetértenek abban, hogy az ellenőrzések mindenekelőtt a lakosságot kívánják védelmezni ezen anyagok előre nem látható kockázataitól.

Az információcsere és a kockázatértékelés szakaszainak köszönhetően a tagállamok egyrészt tájékoztathatják egymást, másrészt időben kapnak visszajelzést e gyorsan változó piac trendjeiről és alakulásáról. A kockázatértékelés segít összegyűjteni az EU-szerte folyó kutatásokat, de hatékonyságát tovább kell erősíteni annak érdekében, hogy a meghozott döntések bizonyítékon alapuljanak. A felmérés szerint azon új anyagok esetében, amelyekről kevés információ áll rendelkezésre, elsősorban a toxikológiai, igazságügyi szakértői és farmakológiai vizsgálatokat támogató források elérhetővé tételével lehetni a kérdést kezelni.

A döntéshozatallal kapcsolatban a felmérés egyértelműen alátámasztja, hogy az EU-nak mindenképpen gyorsan cselekednie kell. Néhány tagállam szerint gyorsabban fel lehetne lépni olyan eszközökkel, amelyek már hatékonyan működnek az élelmiszer- és termékbiztonság, valamint a veszélyes vegyi anyagok elleni védekezés terén. Néhány esetben köztes lépésként lehetne őket beiktatni a büntetőjogi szankciókra vonatkozó döntés meghozataláig. Ezeknek a rendszereknek van értesítési és az információk cseréjére vonatkozó mechanizmusa, továbbá sürgősségi eljárást helyeznek kilátásba arra az esetre, ha közvetlen egészségügyi veszélyről lenne szó (többek között átmeneti tilalmak elrendelésével). Osztályozási rendszerük révén a hatóságok a vizsgált termék kockázatával arányos intézkedéseket hozhatnak. Az ilyen mechanizmusok segítségével a tagállamok is rugalmasabban dönthetnének az új anyagokkal szembeni legmegfelelőbb fellépést illetően, miközben a válaszadás folyamata is gyorsabbá válna.

KÖVETKEZTETÉSEK – TOVÁBBI TEENDőK

A tanácsi határozat kétségkívül hatékony eszköze az új pszichoaktív anyagok uniós szintű kezelésének, különösen, ami a tagállamok közötti (a korai előrejelző rendszer keretében folyó) információcserét illeti. Ezen értékelés azonban három fontos hiányosságra világít rá azzal kapcsolatban, amikor ezen anyagokat egész Európára kiterjedő ellenőrzési intézkedéseknek vetik alá:

- Nem tudja hatékonyan kezelni a piacon megjelenő új pszichoaktív anyagok egyre növekvő számát, mivel igen hosszadalmas eljárásán keresztül egyszerre csak egy anyagra összpontosít.

- Működése visszaható jellegű: az ellenőrzés alá vont anyagokat rövid idő alatt hasonló hatást keltő újabb termékekkel helyettesítik, sokszor mindössze csekély mértékben módosítva azok kémiai összetételét.

- Nagyon leszűkíti az ellenőrzési intézkedések körét.

További hatásvizsgálat függvényében ezért a Bizottság megvizsgálja egy hatékonyabb jogi aktus szükségességét. Tanulmányozni fogja, miként egyeztethető össze a gyors válaszadási képesség szükségessége az anyagok egy eddiginél kiterjedtebb kockázatértékelésével. Feltérképezi, hogy miként lehetne még jobban elősegíteni a toxikológiai és igazságügyi szakértői információk összegyűjtését.

A Bizottság szerint olyan uniós szintű, átfogó válaszlépésre van szükség, amely lefedi valamennyi – a kábítószer-ellenőrzési és egyéb jogszabályok (többek között élelmiszer- és termékbiztonsági) közötti – határterületet. Ahhoz, hogy uniós szinten gyorsabb választ adhassunk a problémásnak vélt anyagok megjelenésére, a büntetőjogi ellenőrzési intézkedések mellett alternatív kockázatkezelési lehetőségeket kellene mérlegelni.

Az új pszichoaktív anyagok rohamos ütemben fejlődő piacának minél teljesebb megismerése érdekében a Bizottság megvizsgálja mind a kockázatértékelésre nem küldött, de potenciálisan veszélyes[33], mind az ellenőrzési intézkedéseknek alávetett anyagok nyomon követésének lehetséges módjait.

A pszichoaktív anyagokról szóló jogalkotási javaslatokat mindenképpen alapos, átfogó elemzés és vita alapján kell kidolgozni, ezért a Bizottság felkéri az Európai Parlament és a Tanácsot, hogy vegyenek részt a kérdéses területre vonatkozó uniós jogszabályok hatékonyabbá tételéről szóló vitában. Tervei szerint a Bizottság ősszel terjeszti az Európai Parlament és a Tanács elé a 2005/387/IB tanácsi határozat felülvizsgálatának főbb célkitűzéseit és lehetőségeit.

Mivel a jogalkotás önmagában nem képes megfelelni az új pszichoaktív anyagok jelentette összetett kihívásnak, a Bizottság arra kéri a tagállamokat, hogy közreműködésükkel próbálják hatékonyabbá tenni a drogprevenciós és felvilágosító programokat[34], amelyeknek számolniuk kell az új pszichoaktív anyagok egyre növekvő népszerűségével.

[1] A tanácsi határozat fogalommeghatározásai (3. cikk) szerint az „új pszichoaktív anyag”: új kábítószer vagy új pszichotróp kábítószer, tiszta formában vagy készítményben; „új kábítószer”: olyan tiszta formában vagy készítményben megtalálható anyag, amely nem szerepel az Egyesült Nemzetek Szervezete kábítószerekről szóló 1961. évi egységes egyezményének jegyzékeiben, és amely hasonló fenyegetést jelenthet a közegészségügyre, mint a fenti egyezmény I., II. és IV. jegyzékében felsorolt anyagok; „új pszichotróp kábítószer”: olyan tiszta formában vagy készítményben megtalálható anyag, amely nem szerepel az Egyesült Nemzetek Szervezete pszichotróp anyagokról szóló 1971. évi egyezményének jegyzékeiben, és amely hasonló fenyegetést jelenthet a közegészségügyre, mint a fenti egyezmény I., II., III. vagy IV. jegyzékében felsorolt anyagok.

[2] A 2005/387/IB tanácsi határozat végrehajtásáról szóló 2010-es KKEM–Europol éves jelentés, 15. o.

[3] HL L 127., 2005.5.20., 32–37. o.

[4] Az Egyesült Nemzetek Szervezete pszichotróp anyagokról szóló 1971. évi egyezménye és az Egyesült Nemzetek Szervezete kábítószerekről szóló 1961. évi egységes egyezménye szerinti kötelezettségeiknek megfelelően a tagállamoknak meg kell tenniük a szükséges intézkedéseket (a tanácsi határozat 9. cikke). A fenti kötelezettségeket az Egyesült Nemzetek Szervezete kábítószerek és pszichotróp anyagok tiltott kereskedelme elleni 1988. évi egyezményének 3. cikke állapítja meg: „Minden Fél meghozza azokat az intézkedéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy belső joga szerint, amennyiben azokat szándékosan követik el, bűncselekményekké nyilvánítsa:” bármely kábítószernek vagy pszichotróp anyagnak előállítását, gyártását, terjesztését, értékesítését, szállítását, fuvarozását, behozatalát vagy kivitelét, valamint birtoklását vagy vásárlását.

[5] HL C 326., 2008.12.20., 7–25. o. 69. fellépés.

[6] A felmérés eredményeiről készített összefoglaló jelentést lásd a mellékletben (7. szakasz).

[7] A bejelentett anyagokra, típusaikra és alakulásukra vonatkozó elemzést lásd a mellékletben (4. és 7. szakasz).

[8] A KKEM/Europol korai előrejelző rendszere, amelyben valamennyi tagállam részt vesz.

[9] A Spice 2006-ban bukkant fel Európában, és 2008 folyamán vált igazán népszerűvé. Egyik alkotó vegyületét sem kábítószerként való felhasználás céljával állították elő: www.emcdda.europa.eu/publications/thematic-papers/spice.

[10] Elsősorban kínai és indiai laboratóriumokban.

[11] A „legal high” szerek a nemzetközi ellenőrzés alatt nem álló pszichoaktív vegyületek vagy ilyen vegyületeket tartalmazó készítmények gyűjtőneve, amelyeket – sokszor a kábítószer-ellenőrzés megkerülése céljából – kifejezetten a már ismert (szabályozott) kábítószerek hatásának imitálására fejlesztettek ki. A megnevezés szintetikus és növényi eredetű anyagok és termékek széles körét öleli fel, mint például „kutatási célú kémiai anyagok”, „partitabletták”, „növényi tudatmódosító szerek” stb., amelyeket elsősorban az interneten keresztül vagy ezekre szakosodott úgy nevezett headshop üzletekben meglehetősen agresszív és kifinomult marketing stratégiákat alkalmazva árusítanak. Néhány esetben az összetételüket szándékosan úgy tüntetik fel, hogy az nem felel meg a valóságnak. A „legal high” szerek piacának sajátossága, hogy a terjesztők a betiltott termékeket igen rövid időn belül új készítményekkel helyettesítve játsszák ki a kábítószerek ellenőrzését.

[12] Miután például a lengyel hatóságot nemrégiben az országban működő több mint 1 300 headshop üzlettel szemben léptek fel, a terjesztők hasonló üzleteket nyitottak a szomszédos Cseh Köztársaságban.

[13] A KKEM 2010-es éves jelentése – a kábítószer-probléma Európában, 92–93. o.

[14] Az új pszichoaktív anyagok némelyike élelmiszerként kezelhető, hiszen élelmiszernek tekinthető, és az élelmiszer-biztonsági jogszabályok hatálya alá tartozik minden olyan anyag, amelyet emberi fogyasztásra szánnak (az élelmiszerjog általános elveiről és követelményeiről, az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság létrehozásáról és az élelmiszerbiztonságra vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 2002. január 28-i 178/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 2. cikke).

[15] A gyógyszerek jogi szabályozásának keretein belül a személyes használatra történő birtoklás nem minősül bűncselekménynek, a kábítószer-ellenőrzésre vonatkozó jogszabályok értelmében azonban sokszor igen. Az élelmiszer-biztonsági és fogyasztóvédemi jogszabályok a termékek biztonságának igazolását követelik meg a gyártóktól.

[16] Az uniós jogi aktusok áttekintését lásd a mellékletben (5. szakasz).

[17] Az uniós szinten 2010. december 2-án ellenőrzés alá vont mefedron (HL L 322, 2010.12.8., 44. o.) „növényi tápanyag”-ként, míg más termékek például „fürdősó” és „légfrissítő” néven kerültek kereskedelmi forgalomba.

[18] Ezek a cikkek rendelkeznek a büntetőügyekben folytatott rendőrségi és igazságügyi együttműködésről és olyan intézkedések elfogadásáról, amelyek a szervezett bűnözés, a terrorizmus, valamint a tiltott kábítószer-kereskedelem területén szabályozási minimumokat határoznak meg a bűncselekmények tényállási elemeire és a büntetési tételekre vonatkozóan. A Lisszaboni Szerződés kihívást jelent a tanácsi határozat jogi alapjait illetően, hiszen a határozat hatályon kívül helyezte a korábbi EUSz. 34. cikke (2) bekezdésének c) pontját, amely alapján döntést lehetett hozni egy adott anyag ellenőrzési intézkedéseknek történő alávetéséről. A mefedron alávetéséről szóló döntést kizárólag a harmadik pillérbe tartozó vívmányok megőrzésének elve értelmében lehetett meghozni.

[19] 1-benzilpiperazin.

[20] 4-metilmetkatinon.

[21] A 3. cikk b) és c) pontja.

[22] Kábítószerek előállításához használt vegyi anyagok.

[23] A 7. cikk (3) bekezdése.

[24] Lásd a mellékletet (4. szakasz).

[25] 1-(3-diklór-fenil)piperazin.

[26] Az m CPP-ről nem készült kockázatértékelés, mivel az anyagot gyógyszerek előállításához használják. Nem vizsgálták meg a farmakovigilancia-rendszer keretében sem. A tanácsi határozat nem rendelkezik a kockázatértékelésnek alá nem vetett anyagok nyomon követéséről, de harmadik források jelentései szerint az m CPP tiszta és ecstasytabletta formában továbbra is jelen van a piacon. A farmakovigilancia-rendszer a gyógyszerbiztonság ellenőrzésének, valamint azok kockázatának csökkentése és előnyeik fokozása érdekében tett intézkedések folyamata. Az emberi, illetve állatgyógyászati felhasználásra szánt gyógyszerek engedélyezésére és felügyeletére vonatkozó közösségi eljárások meghatározásáról és az Európai Gyógyszerügynökség létrehozásáról szóló, 2004. március 31-i 726/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet. HL L 136., 2004.4.30., 1-32. o.

[27] COM (2007) 430 végleges, 2007.7.17.; COM (2010) 583 végleges; 2010/0293 (NLE), 2010.10.20.

[28] A tagállamok kötelesek egy éven belül megtenni a vonatkozó tanácsi határozatok végrehajtásához szükséges nemzeti intézkedéseket (9. cikk (1) bekezdése).

[29] HL L 63, 2008.3.7., 45. o. – (8) preambulumbekezdés.

[30] A felmérés eredményeiről készített összefoglaló jelentést ásd a mellékletben (7. szakasz).

[31] Az anyagok egyidejű értékelésén és/vagy kémiailag rokon vegyületcsoport ellenőrzésén keresztül.

[32] A BZP-ről és mefedronról készített kockázatértékelő jelentések két olyan halálesetről számoltak be, amelyek vélhetően ezen anyagok fogyasztására vezethetők vissza, azóta azonban több ilyen esetről is érkezett bejelentés. A KKEM becslése szerint az EU-ban évente mintegy 7 500–8 000 ember veszíti életét opiát- és kokain-túladagolás következtében. 10458/07, CORDROGUE 35, 2007.6.5.; 12658/10, CORDROGUE 67, 2010.7.29.; A KKEM 2010-es éves jelentése – a kábítószer-probléma Európában, 16. o.

[33] Például az m CPP és a Spice.

[34] A Bizottság „Drogprevenció és felvilágosítás” egyedi programjának egyik prioritása, hogy integrált és innovatív megközelítéseket alakítson ki az új pszichoaktív anyagok fogyasztásában mutatkozó tendenciák felismerésére, nyomon követésére és az azokkal szembeni fellépésre . Az „Alapvető jogok és jogérvényesülés” általános program keretében a 2007–2013 közötti időszakra vonatkozó „Drogprevenció és felvilágosítás” egyedi program létrehozásáról szóló, 2007. szeptember 25-i 1150/2007/EK európai parlamenti és tanácsi határozat; HL L 257., 2007.10.3., 23. o.