Miközben nyilvánvaló, hogy milyen megoldással kezelhetők ezek a kihívások (pl. az alapkészségekkel nem rendelkező emberek továbbképzésével annak érdekében, hogy képesek legyenek lépést tartani a munkaerőpiaccal), a megvalósítás fő akadálya a felnőttek, különösen pedig az alacsonyan képzett felnőttek korlátozott részvétele az oktatásban és a képzésekben. A munkaerő-felmérés szerint a felnőttek csupán 10,8%-a vett részt valamilyen típusú tanulásban a felmérést megelőző négy hét során, szemben a 2020-ig elérni kívánt 15%-os európai célkitűzéssel. Az alacsonyan képzett felnőttek esetében még ennél is alacsonyabb a tanulásban való részvétel aránya: átlagosan csupán 4,3%-uk vesz részt tanulásban. Felmerül tehát a tanulási lehetőségekhez való egyenlő mértékű hozzáférés kérdése, amivel foglalkozni kell, és amely a harmadik országbeli állampolgárokat is érinti.

Azonban a munkaképes korú lakosság jelentős hányada, ideértve a már foglalkoztatásban lévő embereket is, nem rendelkezik az alapvető írás-olvasási, számolási és digitális készségekkel, és nekik szakképzésben kell részt venniük annak érdekében, hogy lépést tartsanak munkahelyük változó igényeivel, és ne veszítsék el készségeiket. A készségelavulás kockázata az alacsonyabb képzettséggel rendelkező munkavállalókat, az idősebb munkavállalókat, valamint azokat fenyegeti leginkább, akiknek a munkában töltött évek során nincs lehetőségük készségeik fejlesztésére.

A demográfiai tendenciák folyamatosan zsugorodó munkaerőhöz vezetnek, a munkaképes korú (20-64 éves) népesség az előrejelzések szerint 306 millió főről 269 millió főre csökken. Ezek a trendek tovább súlyosbíthatják a munkaerőpiacokon a készségkereslet és -kínálat közti eltéréseket, valamint a készséghiányt, így akadályozzák a beruházásokat, az innovációt és a növekedést. A készségkereslet és -kínálat közti eltérések, valamint a készséghiány a termelékenység növekedését és a források ágazatok közötti újraelosztását is hátráltathatják a tagállamokban és között, ami ezáltal akadályokat gördíthet a Közös Piac által nyújtott összes előny kiaknázása elé és tovább gyengítheti a sebezhetőbb gazdaságok válságokkal szembeni ellenállóképességét. E tendenciák kihívást jelentenek, amely nyomatékosítja a kiaknázatlan humán tőke különösen az alacsonyan képzett felnőttek körében történő munkaerőpiaci integrációjának szükségességét. Ezeknek a demográfiai tendenciáknak a kiegyensúlyozásához egyértelműen szükség van a foglalkoztatási ráta növelésére, a munkaerő termelékenységének javítására, valamint arra, hogy az idősebb generációk hosszabb ideig munkában maradjanak. A migránsok is hozzájárulhatnak a hiányok pótlásához, feltéve, hogy készségeiket a munkaerőpiac igényli és jól fel tudja használni.

E helyzetért nagy árat fizet nem csupán az egyén, de a gazdaság és a társadalom egésze is, ideértve a munkanélküliségre és a társadalombiztosítási juttatásokra fordított közkiadásokat.

Az alacsony szintű készségek hatással lehetnek az ilyen helyzetben lévő emberek gyermekeire is, mivel a PIAAC kimutatta, hogy egyes országokban az alacsony iskolázottsági szintű szülők gyermekei jelentős mértékben alacsonyabb szintű jártassággal rendelkeznek a vizsgált készségek területén, mint a magasabb iskolázottságú szülők gyermekei.

A felnőttek készségeit mérő OECD-felmérés (Nemzetközi Felnőttkompetencia-értékelési Program, PIAAC) rámutat arra, hogy minden ötödik európai felnőtt (16-65 évesek) csak elemi szintű írástudással rendelkezik, minden negyedik felnőtt csak a legalacsonyabb szintű számtantudással rendelkezik, és csupán nagyon egyszerű feladatokat képes megoldani infokommunikációs technológiák alkalmazásával. Az OECD PIAAC felmérése rámutat továbbá arra, hogy az iskolázottság szorosan összefügg az alapkészségekben való jártassággal, habár a készségszintek jelentős mértékben eltérőek lehetnek a hasonló képesítéssel rendelkezők között. Az iskolázottságot illetően a 25–64 éves korcsoporton belül átlagosan minden negyedik európairól elmondható, hogy nem rendelkezik felső középfokú végzettséggel; egyes országokban ezeknek az embereknek az aránya 40% felett van és akár 57% is lehet. Továbbá az oktatási eredmények nem egyenletesen oszlanak meg a lakosság alcsoportjai között; például az Unióban lakhellyel rendelkező, nem uniós („harmadik országbeli”) állampolgárok mintegy 44%-ának nincs felső középfokú végzettsége (vö. az Unió felnőtt lakosságának mintegy 7%-a nem végzett felső középfokú tanulmányokat), és ők az uniós állampolgároknál nagyobb valószínűséggel rendelkeznek alacsony szintű alapkészségekkel.

A helyzeti akadályok az érintettek egyedi vonatkozásaival állnak összefüggésben, mint például a családi teendők, az időbeosztás nehézségei, a költségek, a munkáltatói támogatás hiánya, a távolság stb. Ezek közül az első kettőt említi leggyakrabban a felnőttoktatással kapcsolatos felmérés. További akadály a motiváció hiánya, amely a továbbképzés szükségességével és a készségekbe való befektetés előnyeivel kapcsolatos tájékozatlanságnak is betudható; a kutatások alapján a gyenge alapkészségekkel rendelkezők sokszor nem tudják vagy nem akarják felismerni saját hiányosságaikat, és emiatt nem látják szükségét annak, hogy fejlesszék készségeiket.

A tagállamok többségében a tanácsadó szolgálatok többnyire arra összpontosítják erőfeszítéseiket, hogy a munkanélkülieket gyorsan visszajuttassák a munkaerőpiacra; a legtöbb esetben nincs konkrét támogatási intézkedés arra vonatkozóan, hogy tanulási lehetőséget biztosítsanak számukra, amellyel növelhetnék képzettségi szintjüket. Továbbá azoknak a felnőtteknek is szükségük van továbbtanulásra, akik foglalkoztatásban állnak vagy gazdasági szempontból inaktívak és alacsonyan képzettek, és számukra hasznos lenne a tanácsadó szolgálatokhoz való hozzáférés.

A Bizottság nemrégiben mutatta be a Juncker elnök által 2015 szeptemberében meghirdetett szociális jogok európai pillérének első tervezetét, és széles körű nyilvános konzultációt kezdeményezett annak érdekében, hogy összegyűjtse minden érintettől a véleményeket és visszajelzéseket. A szociális jogok európai pillére meghatároz majd számos olyan alapelvet és szociális jogot, amely hozzájárul az euróövezet munkaerőpiacának és jóléti rendszereinek megfelelő és igazságos működéséhez. A tervezet első része azzal foglalkozik, hogy szükség van annak biztosítására, hogy minden ember egész élete során hozzáférhessen a színvonalas oktatáshoz és képzéshez, hogy elsajátíthassa a megfelelő szintű alapkészségeket és kulcskompetenciákat a társadalomban és a foglalkoztatásban való aktív részvétel érdekében. Külön kiemeli, hogy az alacsonyan képzett fiatalokat és a munkaképes korú felnőtteket ösztönözni kell arra, hogy továbbfejlesszék készségeiket.

A Tanácsnak a korai iskolaelhagyás csökkentését célzó szakpolitikákról szóló, 2011. évi ajánlása átfogó stratégiákat felvonultató keretrendszert nyújt, amely magában foglal megelőző, intervenciós és kompenzációs intézkedéseket; ez utóbbiak azoknak a lemorzsolódóknak az oktatásba való visszatérését célozzák, akik felső középfokú végzettség megszerzése nélkül léptek ki az oktatási és képzési rendszerből. A kompenzációs útvonalak, pl.: a második esélyt nyújtó oktatás vagy a nem formális tanulás, amit a korábbi tanulmányok érvényesítése követ, valamint a lehetőségek az oktatási és képzési rendszerbe való visszatérésre segítik a fiatalokat abban, hogy befejezzék tanulmányaikat. Valamennyi tagállamban bevezettek a korai iskolaelhagyás csökkentését célzó intézkedéseket, amelyek pozitív hatása érezhető; 2015-ben az Unióban a korai iskolaelhagyók aránya (18-24 éves korcsoport) átlagosan körülbelül egy százalékponttal tért el az Európa 2020 stratégiában meghatározott 10%-os referenciaértéktől, viszont jelentősek voltak a különbségek a tagállamok között. Még ha teljesül is a referenciaérték, a megmaradó 10% ebben a korcsoportban komoly problémákkal szembesül majd a tartós foglalkoztatáshoz való hozzáférés tekintetében. Ezenfelül az idősebb korosztály egyes alcsoportjait továbbra is a korai iskolaelhagyók magas aránya jellemzi, így különösen azon felnőttek, akik korai életkorban csatlakoztak a munkaerőpiachoz, az Unióban lakhellyel rendelkező harmadik országbeli állampolgárok, valamint egyéb, migráns hátterű személyek.

Az EKKR keretrendszer magában foglalja a közoktatásban vagy a formális szakképzésben szerzett tanulási eredményekre épülő képesítéseket (így a felső középfokú képesítéseket). Ugyanakkor a tanulási eredmények EKKR által támogatott megközelítése megkönnyíti a képesítéseknek a felnőttkori tanulás javarészét kitevő nem formális vagy informális tanulás alapján történő megszerzését. Az EKKR 4. szintre pozicionálta a tagállamok legtöbbje a felső középfokú képesítéseit; ez az oktatási szint lesz egyre inkább a munkaerőpiacra történő könnyebb bejutás, valamint a továbbtanulás és -képzés küszöbszintje. Az e szintet el nem ért emberek foglalkoztatási rátája 25 százalékponttal alacsonyabb, mint azoké, akik elérték; a felső középfokú képesítéssel nem rendelkező emberek által betölthető munkahelyek száma gyors ütemben csökken; és még az alacsony szakértelmet igénylő munkakörök is magasabb szakképzettséget fognak igényelni.

Különösen az oktatás és képzés területén ez a javaslat több meglévő intézkedésre épül, arra vonatkozó kulcsfontosságú szakpolitikai üzeneteket követve, hogy csökkenteni kell az alacsonyan képzett felnőttek számát. Ezenfelül ösztönözni fogja a tagállamokat arra, hogy növeljék a szinergiákat azon szakpolitikai intézkedések között, amelyeknek együtt kell működniük a várt eredmények elérése érdekében, különös tekintettel az aktív munkaerőpiaci politikákra, az iránymutatásra és tanácsadásra, az oktatási és képzési politikákra, köztük az érvényesítési és szociálpolitikákra is.

Az ajánlás támogatni fogja az Európa 2020 stratégia keretében elindított reformfolyamatot, elsősorban azáltal, hogy hozzájárul a foglalkoztatási ráta emeléséhez és a szegénység, valamint a korai iskolaelhagyás hatásának csökkentéséhez. A gazdaságpolitikai koordináció európai szemeszterének fő céljait támogatják az integrált iránymutatások is, amelyek magukban foglalják mind az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokat, mind pedig a foglalkoztatási iránymutatásokat (együttes hivatkozásuk: „integrált iránymutatások”). Az előbbinek részben a növekedés ösztönzése a célja, strukturális reformok végrehajtásával és a növekedés, valamint a foglalkoztatás útjában álló legfőbb akadályok megszüntetésével. Az utóbbi olyan prioritásokat határoz meg, mint a munkahelyteremtés elősegítése, a munkaerő és készségek kínálatának növelése, valamint a társadalmi befogadás előmozdítása, a szegénység elleni küzdelem és az esélyegyenlőség támogatása. A 2015. évi országspecifikus ajánlások hangsúlyozzák, hogy a foglalkoztathatóság javításában kulcsszerep jut a hatékony, eredményes és előremutató szakoktatási és -képzési programoknak, köztük a célzott felnőttoktatásnak. Említésre kerül bennük az is, hogy egyes tagállamokban meg kell erősíteni az állami foglalkoztatási szolgálatokat, és hogy aktív munkaerő-piaci intézkedésekkel hatékonyabban lehetne megcélozni azokat, akik a leginkább kiszorultak a munkaerőpiacról.

Konzultációkra került sor továbbá a készségek menetrendje kezdeményezéssel kapcsolatban a háromoldalú Szakképzési Tanácsadó Bizottsággal. Konkrétan az alacsonyan képzettek kérdésében általános egyetértés uralkodott azzal kapcsolatban, hogy a szilárd alapkészségek elsajátítása alapvető fontosságú a továbbtanulás, a munkához jutás és a társadalomban való teljes értékű szerepvállalás szempontjából, és a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy minden felnőtt teljesítse a minimális követelményeket. A digitális készségek minimális szintjét is fel kell venni az írás-olvasási és számolási alapkészségek mellé. Az olyan felnőttek számára, akik nem rendelkeznek ezekkel a készségekkel, célzott oktatási programokat kell biztosítani. A programokat a felnőtt munkavállalók igényeihez kell igazítani, és segítséget kell nyújtani számukra ahhoz, hogy leküzdjék a motiváció hiányát. A munkáltatók oldaláról kiemelték, hogy az alapkészségek nyújtása állami feladat, és nem a munkáltatóknak kell viselniük az alapoktatási és képzési rendszerek hiányosságainak kezelésével összefüggő összes terhet. A szakszervezetek hangsúlyozták, hogy fontos szerepük lehet abban, hogy felhívják a figyelmet a továbbképzésből és a rendelkezésre álló lehetőségekből származó előnyökre, valamint abban, hogy megállapodásokat kössenek a munkáltatókkal annak érdekében, hogy a foglalkoztatottak könnyebben hozzájuthassanak az ilyen továbbképzési lehetőségekhez. Kiemelték a szociális partnerekkel kötött megállapodások néhány sikeres példáját, mint például a szociális partnerek által elfogadott és az alacsonyan képzett munkavállalók vagy munkanélküliek számára rendelkezésre álló interdiszciplináris alapkészségi és szakmai alkalmassági bizonyítvány kidolgozásával kapcsolatos friss francia tapasztalatot.

Szintén konzultációkra került sor szakképzési főigazgatókkal arról, hogy hogyan lehetne kezelni a munkaképes korúaknál jelentkező képzettségi rést. Számos válaszadó támogatta az alacsonyan képzett felnőttekre irányuló fellépést. A kiemelt kérdések között szerepelt, hogy szükség van a felnőttek motiválására a tanulásban való részvételre, a képzés nyújtásának a tanuló igényeihez való igazítására, az alacsonyan képzett felnőttek bizonyos alcsoportjainak megcélozására, valamint további kiemelt kérdés volt az informális és nem formális tanulás során elsajátított készségek érvényesítésére vonatkozó intézkedések fontossága és az erős tanácsadó szoltálatok fontossága. Számos esetben hangsúlyozták, hogy az állami foglalkoztatási szolgálatok kulcsfontosságú szerepet tölthetnének be.

Megbeszélések folytak továbbá a nemzeti hatóságokkal, szociális partnerekkel, a regionális és helyi hatóságok képviselőivel és egyéb érdekelt felekkel az illetékes bizottságok, tanácsadó és munkacsoportok ülésein és különböző helyszíneken.

•Szakértői vélemények összegyűjtése és felhasználása

A PIAAC felmérése átfogó adatokat nyújt a felnőttek készségszintjei tekintetében 17 tagállamban, valamint a készségeknek az egyén életkilátásaira és az országok versenyképességére és növekedésére gyakorolt hatására vonatkozóan. Felhívja továbbá a figyelmet arra, hogy az Unióban jelentős azoknak a felnőtteknek az aránya, akik számára problémát jelent az olvasás, írás, számolás és az új technológiák alkalmazása. A PIAAC-felmérés, a PISA-vizsgálat és a munkaerő-felmérés bizonyítékot nyújt arra vonatkozóan, hogy összefüggés van a készségszintek, a képesítések és a foglalkoztathatóság között.

Az Európai Foglalkoztatáspolitikai Megfigyelőközpont által 2015-ben végzett vizsgálat során részletesen elemezték az alacsony szakképzettséggel vagy nem megfelelő alapkészségekkel rendelkező felnőtt munkanélküliek (25-64 évesek) készségeinek fejlesztésére irányuló finanszírozott képzés nyújtását valamennyi tagállamban. Úgy találták, hogy a kedvezőbb értékelési eredményekkel rendelkező képzési intézkedések jellemzően jól igazodnak az álláskereső lehetőségeihez; megfelelnek a (helyi) munkáltatók készségigényeinek; formális szakképesítést eredményeznek; kisebb léptékűek; és konkrét hátrányos helyzetű csoportokat, valamint konkrét foglalkozásokat céloznak meg. Megállapították továbbá, hogy a személyre szabott megközelítések kulcsfontosságúak a hatékony képzés szempontjából, valamint hogy szükség van a képzésből kilépők, különösen pedig a munkaerőpiacról kiszorultak és számos foglalkoztatási akadállyal szembesülők számára nyújtott tanácsadásra és utánkövetésre annak érdekében, hogy ezek az emberek az egész életen át tartó tanulás útján maradjanak.

Az érvényesítésre vonatkozó európai adattár, amelyet a Cedefop állít össze kétévente, a Cedefop EKKR ellenőrzési gyakorlatával együtt, áttekintést nyújt a tagállamok által elért előrehaladásról a Tanács nem formális és informális tanulás érvényesítéséről szóló, 2012. évi ajánlása megvalósítása terén.

Az Eurydice hálózat „Adult Education and Training in Europe: Widening Access to Learning Opportunities” (Felnőttoktatás és -képzés Európában: a tanulási lehetőségekhez való hozzáférés kibővítése) című 2015. évi tanulmánya feltérképezi a tagállamokban a felnőttek számára szóló, alsó és felső középfokú képesítés megszerzésére irányuló célzott alapkészség-biztosítást és -programokat. A felnőttoktatás területén végzett további tanulmányok, amelyek középpontjában a minőség, a finanszírozás, a szakpolitikai beavatkozások hatékonysága áll, valamint az ezen a szakpolitikai területen működő munkacsoportok eredményei bőséges információt nyújtanak a tagállamokról és kiemelik a bevált gyakorlatokat.

A Cedefop rövidesen elkészülő tanulmánya elemzi az alacsony szakképzettség szociális és egyéb költségeit, valamint következményeit.

•Hatásvizsgálat

A javasolt jogi aktus – tanácsi ajánlás – iránymutatást nyújt a felnőttek továbbképzésének megszervezése terén, de nagyfokú rugalmasságot biztosít a tagállamoknak az intézkedések megtervezésében és megvalósításában. Ezért előzetesen csak korlátozott mértékben mérhetők fel a hatások. Ennek következtében nem került sor hatásvizsgálatra. Ugyanakkor a lehetséges hatásokat és költségeket taglaló szakaszt is tartalmazó, elemző jelentés készült, amelyet a készségfejlesztési programról szóló közleményt kísérő munkadokumentumhoz csatoltak.

Az ajánlásban felvázolt javaslatok a statisztikai adatok átfogó vizsgálatán, valamint a tagállamokban meglévő szakpolitikáról és lehetőségről rendelkezésre álló eredményeken alapulnak. A teljes körű hatáselemzés helyett arányosabb megközelítést fogadtak el, és ezt követően elemző jelentés elkészítésére került sor; ez a dokumentum a készségekre vonatkozó menetrendről szóló közleményt kísérő bizottsági szolgálati munkadokumentum mellékletét képezi.

Ez az elemzés rámutatott arra, hogy amennyiben nem kerül sor fellépésre, az alacsonyan képzett emberek foglalkoztatási lehetőségeinek további romlása várható; várhatóan folytatódik a készségek terén az egyre magasabb készségelvárások felé irányuló, régóta tartó tendencia, ami növeli annak a kockázatát, hogy az alacsonyan képzettek foglalkoztathatatlanokká válnak. A további beruházás a jelenlegi továbbképzési programokba, amelyek nem feltétlenül valósítják meg a szükséges minőséget és hatást, és nem feltétlenül jól igazodnak a változatos célcsoport igényeihez, valószínűleg nem változtat a helyzeten. Nyilvánvaló tehát, hogy fellépésre van szükség. A fellépés hatókörét illetően az elemzés tartalmazza az alacsonyan képzett felnőtteknek szánt Készséggarancia létrehozásáról szóló tanácsi ajánlás lehetőségét, ami leginkább összhangban áll az uniós szakpolitikai célkitűzésekkel. Ez azzal az előnnyel jár, hogy az európai szintű elkötelezettséget vegyíti a nemzeti szintű fellépéssel, ami a munkaképes korú népesség számára kihívást jelentő alacsony szakképzettség kezelésére irányuló szilárd politikai elkötelezettségen alapul; valamint megteremti a továbbképzési útvonalak átfogó és szisztematikus keretét, ugyanakkor pedig rugalmasságot biztosít a tagállamok számára a végrehajtási rendelkezések meghatározása terén.

A Cedefop makrogazdasági növekedési modellek alapján felbecsülte a magasabb készségi szintek lehetséges hatását az egy főre jutó GDP-re a megfigyelt piaci adatok (GDP/egy főre jutó GDP) és más, az Európai Bizottság AMECO adatbázisából és a Conference Board Total Economy adatbázisából származó makrogazdasági adatok felhasználásával. A becslés kimutatta, hogy a felnőtt népességen belül a középfokú képzettségi arány (ISCED 3-4. szint) egy százalékpontos növekedése az egy főre jutó GDP 0,99 százalékpontos emelkedését eredményezheti. A Cedefop ezen empirikus bizonyítás alapján szimulálta a magasabb készségi szinteknek a növekedésre gyakorolt hosszú távú hatását. Ez a szimuláció azt mutatja, hogy a Cedefop alapforgatókönyvéhez képest, amely eleve az alacsony szakképzettségű felnőttek arányának csökkenésével számol, a felnőttek között az alacsony szakképzettségű felnőttek arányának további csökkentése (4 százalékponttal) az EU éves GDP-jének mintegy 350 milliárd eurós növekedését eredményezné.

•Alapjogok

Az ENSZ 2015. évi fenntartható fejlődési célkitűzéseinek egyike annak biztosítása, hogy 2030-ra minden fiatal és a felnőttek jelentős része, férfiak és nők egyaránt, írástudást és számtantudást szerezzen.

Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 14. cikke kimondja, hogy mindenkinek joga van az oktatáshoz, valamint a szakképzésben és a továbbképzésben való részvételhez. Annak ellenére azonban, hogy létezik ez az egyetemes jog, az Unió népességének jelentős hányada nem marad elég hosszú ideig a formális oktatási és képzési rendszerben ahhoz, hogy elsajátítsa a készségek minimális szintjét, és a tanulási lehetőségekhez való hozzáférés az iskolát követően nem méltányosan oszlik meg az uniós állampolgárok között. Ennek a javaslatnak az a célja, hogy nagyobb méltányosságot teremtsen azáltal, hogy biztosítja az alacsonyan képzett felnőttek számára az alapkészségek minimális szinten történő elsajátításának a lehetőségét annak érdekében, hogy formális képesítést szerezhessenek.

Az Európai Unióban a személyes adatok védelméhez való jogot az Európai Unió Alapjogi Chartájának 8. cikke garantálja. Amennyiben az ebben az ajánlásban előírt intézkedések személyes adatok feldolgozásával járnak, azt a személyes adatok védelmére vonatkozó uniós joggal, és különösen a személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 95/46/EK irányelvvel és annak nemzeti végrehajtási intézkedéseivel, valamint a személyes adatok közösségi intézmények és szervek által történő feldolgozása tekintetében az egyének védelméről, valamint az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 45/2001/EK rendelettel összhangban kell elvégezni.

A 95/46/EK irányelv helyébe a természetes személyeknek a személyes adatok kezelése tekintetében történő védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról (általános adatvédelmi rendelet) szóló, 2016. április 27-i (EU) 2016/679 európai parlamenti és tanácsi rendelet lép, amelyet 2018. május 25-től kell alkalmazni.

4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK

A javasolt ajánlás sikeres megvalósítása megfelelő finanszírozást igényel. A tagállamoknak a Stabilitási és Növekedési Paktum szerinti kötelezettségvállalásaival való összhang fenntartása mellett nemzeti szinten hatással lesz a források elosztására. Az EU pénzügyi támogatásának többek között az ESZA programok lehetséges reallokációja révén történő felhasználása ajánlott.

Az ajánlás nagyfokú rugalmasságot biztosít a tagállamoknak a végrehajtás megszervezését és a prioritást élvező célcsoportok tekintetében, vagyis nem lehet uniós szintű becslést megadni a garancia végrehajtásának költségeiről. Ugyanakkor a kulcsfontosságú változók (a Készséggarancia-programokba bekapcsolódó kedvezményezettek száma, valamint a beavatkozás költségei személyenként) használatával számos forgatókönyv kidolgozásra került. Ezek előrejelzést adnak a várható költségek széles skálájáról. Az új európai készségfejlesztési programról szóló közleményt kísérő szolgálati munkadokumentum 1. technikai mellékletének 3.4. szakasza további információkat tartalmaz.