Ugyanezen tagállam szerint a legális művészeti piac szereplői továbbra is elzárkóznak az eredettel kapcsolatos teljes körű információk az illetékes hatóságokkal való megosztásától az olyan kulturális javak esetében, melyeket korábban kiviteli engedélyt kérelmező félnek értékesítettek.

A tagállamok általánosságban úgy vélik, hogy a rendelet elérte a célkitűzéseit, ugyanakkor javításra szoruló területeket is megneveztek.

Mivel a jelentés a 2020. december 31-ig tartó időszakra vonatkozik, az uniós tagállamok statisztikáiban az Egyesült Királyság statisztikái is szerepelnek. 2021. január 1-től az uniós jog Észak-Írország kivételével már nem alkalmazandó az Egyesült Királyságban. Ezért a jövőbeli időszakokra vonatkozó jelentések kizárólag az Egyesült Királyság Észak-Írországra vonatkozó statisztikáit és az EU 27 tagállamának statisztikáit fogják tartalmazni.

Ez a jelentés a tagállamok által az exportengedélyezési rendszer végrehajtásának valamennyi aspektusát lefedő kérdőívre adott válaszokon – ideértve az engedélyek felhasználására vonatkozó statisztikai adatokat is –, valamint a kulturális javakkal foglalkozó bizottságban vagy a kulturális javakkal kapcsolatos vámügyi kérdések szakértői csoportjában folytatott megbeszéléseken alapul.

A rendelet 10. cikkének értelmében a Bizottságnak rendszeresen be kell mutatnia a rendelet végrehajtásáról szóló jelentését az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak.

Ami a kategóriák értelmezésére vonatkozó iránymutatások elkészítését illeti, még ha a tagállamok el is fogadnák ezeket az iránymutatásokat – ami nem mindig volt elmondható –, azok akkor sem lennének jogilag kötelező érvényűek, ezért nem tudnák garantálni az érdekelt felek számára a jogbiztonságot. Az uniós jog értelmezése az Európai Bíróság kizárólagos hatáskörébe tartozik, és a korábban említettek szerint a Bíróságnak még nem volt lehetősége e kérdések bármelyikében határozatot hozni. A kategóriák értelmezésével foglalkozó csoport által elvégzett jelentős mennyiségű munka a tagállamok szerint azonban ennek ellenére is hasznos lehet; a csoport elemzése és következtetései figyelembe vehetők például a rendelet és annak I. mellékletének jövőbeli felülvizsgálata során.

Az első az Európai Unió Kombinált Nómenklatúrájának 97. árucsoportjába besorolt kulturális javakhoz kapcsolódik. Ez az árucsoport nagyon kevés alcsoportot foglal magában, és a kulturális javak számos különböző kategóriáját egyesíti ugyanazon vámtarifaszám alatt. Ez megnehezíti az egyes esetekben alkalmazandó vámtarifaszám meghatározását, és ezáltal annak a kategóriának a beazonosítását, amelybe a rendelet alkalmazásában a kulturális tárgyat be kell sorolni, és/vagy annak a tarifális besorolásnak a megállapítását, amely alapján azt vám elé kell állítani. A vámtarifa-nómenklatúráért nemzetközi szinten felelős Vámigazgatások Világszervezete (WCO) nemrégiben bejelentette a 97. árucsoporton belül több alcsoport létrehozására vonatkozó szándékát – ez remélhetőleg megoldja majd a problémát.

Azt is meg kell jegyezni, hogy a kulturális javak behozataláról szóló új, (EU) 2019/880 rendelet által bevezetett besorolások – különös tekintettel a liturgikus ikonok besorolására – várhatóan rendezni fogják a kérdést (a liturgikus ikonok és a szobrok vallási műemlékek részét képezik).

A bizottsági szolgálatok következetesen támogatták az ezekkel a kérdésekkel kapcsolatos, tagállamok közötti párbeszédet és véleménycserét, többek között a tagállamok képviselőiből álló, a kategóriák értelmezésével foglalkozó projektcsoportban is (2013 és 2017 között), mely azt a feladatot kapta, hogy gyűjtse össze a kulturális javak különböző kategóriáinak értelmezésével kapcsolatos uralkodó álláspontokat, és amely meghatározta a fenti kérdésekben a tagállamok közötti fő különbségeket.

Ebben a konzultációs fordulóban – a korábbi jelentésekben is megállapítottakkal összhangban – a kulturális javak bizonyos típusai esetében az I. mellékletben felsorolt kategóriák pontos hatályának megértését illetően különös nehézségek kerültek megállapításra a tagállamok általi egységes értelmezés terén. Ilyenek például a következők:

A vizsgált kérdések között a csoport megkísérelte meghatározni az „eredet” fogalmát, azaz azokat az exportálni kívánt tárgyra vonatkozó információs elemeket, amelyeket az illetékes hatóságnak be kell kérnie egy kérelmezőtől ahhoz, hogy meghozhassa az engedély kiadására vonatkozó döntést. Ebben az összefüggésben a csoport arra a következtetésre jutott, hogy egy kulturális tárgy eredete a következőképpen határozható meg: „egy tárgy története és tulajdonosi háttere annak felfedezésétől vagy létrehozásától a jelenig terjedően, amely alapján a hitelesség és a tulajdonjog meghatározásra kerül.”

A tagállamok által megnevezett, a rendelet általános teljesítményét javító egyéb eszközökhöz tartozik a kiviteli engedély kiadására illetékes tagállamot meghatározó „ténylegesen és jogszerűen megtalálható volt” kifejezés értelmezésére vonatkozó iránymutatás is. Ez megakadályozná, hogy gátlástalan piaci szereplők csak azért szállítsanak egy kulturális tárgyat ideiglenesen egy másik tagállamba, hogy a tárgyat nemzeti kincsnek minősítő és nemzeti kincsként védő tagállamtól eltérő tagállamban kérjenek engedélyt. Ez idáig egyetlen ügy sem került az Európai Unió Bírósága, az e fogalmak hiteles értelmezésére kizárólagosan jogosult szervezet elé, ezért továbbra is tapasztalhatók különbségek azoknak a közigazgatási szervek és az érdekelt felek általi értelmezése és alkalmazása terén.

Az ICG-rendszer jövőbeli kibővítésének összefüggésében – mely a 116/2009/EK rendelet szerinti kiviteli engedélyeket is digitalizálja – létrehozható egy gyűjtemény, amely – akárcsak a harmadik országok jogszabályai és rendeletei esetében – tartalmazza a tagállamok nemzeti rendelkezéseire vonatkozó alapvető információkat. A bizottsági szolgálatok addig is megkísérelhetik a tagállamok jogszabályaira vonatkozó információkkal bővíteni az Europa-szerveren megtalálható, kulturális javakról szóló weboldalt (amennyiben nemzeti szinten nem kerül közzétételre, a jogi szöveget tartalmazó PDF-fájl formájában).

Egyedi nyílt engedélyeket olyan konkrét kulturális javakra adhatnak ki, amelyek tekintetében magánszemély általi rendszeres, ideiglenes kivitelre kerül sor (a végrehajtási rendelet 10. cikke). A 2018 és 2020 közötti időszakban 3 828 egyedi nyílt engedélyt állítottak ki (lásd még a melléklet 2. táblázatában szereplő éves adatokat). A tagállamok mintegy fele számolt be arról, hogy jogszabályaik nem rendelkeznek ilyen engedélyek kiállításáról. Az egyedi nyílt engedélyt kiállító tagállamok elsősorban művészeti előadásokra kivitt hangszerekre vagy kiállításokra kivitt antik közlekedési eszközökre vonatkozóan teszik azt meg.

A fő kategóriák, amelyekre vonatkozóan a jelentéstételi időszakban engedélykérelmek érkeztek, csökkenő sorrendben a következők voltak: műtárgyak (festmények, mozaikok, vízfestékkel és guasfestékkel készített képek, metszetek, szobrok), régészeti tárgyak (elsősorban ideiglenes kivitel kiállítás céljából); ősnyomtatványok, kéziratok és térképek; numizmatikai jelentőségű tárgyak (pénzérmék), amelyeket a 15. kategóriába tartozó különféle régiségek, például ékszerek, hangszerek, bútorok, órák, fegyverek, játékok, szőnyegek stb. követtek (elsősorban végleges kivitel céljából). Számos tagállam jelentős visszaesésről számolt be bizonyos kategóriák (pl. festmények) kivitele terén a 2020-as év során; ezt a jelenséget a Covid19-világjárványnak tulajdonították. A tagállamok szerint azonban ugyanebben az időszakban a („szabad mozgásra vonatkozó”) nemzeti engedélyek számában jelentős növekedés volt megfigyelhető, ami arra utal, hogy az uniós piacon belül nőtt a kereslet.

Érvényben lévő általános nyílt engedélyek tagállamonként 2018 és 2020 között

4.7. Mentesség a kiviteli engedély követelménye alól

A rendelet 2. cikkének (2) bekezdésén alapuló mentesség lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy ne követeljenek meg kiviteli engedélyt az 1. kategória első és második franciabekezdésében meghatározott kulturális javak kivitelére, ha azok régészeti vagy tudományos jelentősége korlátozott.

A korábbi jelentéstételi időszakokban csak egy tagállam számolt be arról, hogy élt ezzel a rendelkezéssel. A jelen jelentéstételi időszakban azonban két további tagállam is beszámolt arról, hogy mentesített korlátozott régészeti jelentőségű tárgyakat az engedélykötelezettség alól. Úgy tűnik, a „korlátozott jelentőség” meghatározására alkalmazott kritérium alapja a tárgy típusa, különös tekintettel arra, hogy a kérdéses tárgyat a múltban nagy számban gyártották-e, és példányai gyakorlatilag azonosak-e (pl. régi pénzérmék), vagy évek óta kiállított tárgyról van-e szó, mely ennek következtében már nem tekinthető „közvetlenül ásatásokból származó tárgynak”.

4.8. Az engedélykérelem elutasításának okai

A korábbi jelentéstételi időszakokhoz hasonlóan a kiviteliengedély-kérelem elutasítása továbbra is rendkívül ritka. Az uniós művészeti piac kétharmadát képviselő, 14 elutasított engedélykérelemről beszámoló Egyesült Királyság kivételével a tagállamok többsége átlagosan évi egynél kevesebb kérelmet utasított el a jelentéstételi időszakban. Számos tagállam arról számolt be, hogy egyetlen kérelmet sem utasított el a jelentéstételi időszak során, két tagállam pedig arról is beszámolt, hogy soha nem utasított el engedélykérelmet.

Ami a kérelmek elutasításának indokát illeti, a nemzeti kinccsé nyilvánított – és ezáltal kiviteli tilalom tárgyát képező – tárgyakon felül a leggyakoribb indokok a következők: a gazdasági szereplő nem a tagállam megfelelő, illetékes hatóságához nyújtotta be a kérelmet; a kérelmező megtagadta vagy más módon elmulasztotta a legális származásra vonatkozó kért információk benyújtását; a tárgy hamisítvány; a tárgy nem tartozik a rendelet hatálya alá; a kérelmező nem szerezte be a szabad mozgásra vonatkozó szükséges nemzeti engedélyt.

Az utolsó elutasítási indokot illetően bizonyos tagállamok jogszabályai előírják, hogy az uniós exportengedélyen felül az exportőrnek „szabad mozgásra vonatkozó” nemzeti engedélyt is be kell szereznie, mely engedélyezi a kulturális tárgynak az ország területéről való kilépését. Bizonyos tagállamok jogszabályai esetében, melyek előírják a „szabad mozgásra vonatkozó” nemzeti engedély beszerzését, az uniós exportengedélyt vagy a „szabad mozgásra vonatkozó” nemzeti engedély kibocsátásával egyidejűleg, vagy annak kibocsátásától számított meghatározott időn belül kell igényelni, azaz a nemzeti engedély megszerzése az uniós exportengedély kiadásának előfeltétele és alapja.

4.9. Az engedéllyel kapcsolatos kérdések

Fényképek. A fényképek szerepeltetése az engedélykérelemben nagyon fontos elem, mivel lehetővé teszi a vámhatóság számára, hogy a kiviteli engedély ellenőrzésekor azonosítsa a tárgyat. Végleges kivitelkor valamennyi tagállam megköveteli a fényképeket, különös hangsúlyt fektetve a gyűjtemények egyetlen engedély hatálya alatt való kivitelére. Egyes tagállamok tettek néhány kivételt az alacsony értékű/kis jelentőségű tárgyak ideiglenes kivitele esetén (pl. a külön azonosító jelöléssel nem rendelkező könyvek vagy tárgyak gyűjteményei esetében).

A 3. számú lap visszaküldése. A végrehajtási rendelet 5. cikke előírja, hogy a kiviteli engedély nyomtatványának 3. számú lapját a vámhivatalnak vissza kell küldenie az illetékes kiállító hatóság részére annak megerősítésére, hogy a kivitel valóban megtörtént, és az engedélyt felhasználták. A tagállamok azonban arról számolnak be, hogy erre nem minden esetben kerül sor.

Kizárólag két, a kiviteli engedélyek elektronikus rendszerét kifejlesztő és alkalmazó tagállam tudja ellenőrizni, hogy valamennyi engedélyt felhasználtak-e, mivel az ő rendszerük kapcsolatban áll a vámhatósággal. Az ellenőrzés azonban még ezekben az esetekben is nehéz, ha a kulturális javak egy másik tagállam területén keresztül hagyják el az Uniót. A tagállamok általában véve e probléma ideális megoldásának tekintik a vámügyi informatikai rendszerekkel összekapcsolt, központosított elektronikus engedélyezési rendszer – például a jelenleg a behozatali rendelet céljából jelenleg fejlesztés alatt álló rendszer – használatát.

4.10. Az engedélyek törlése vagy visszavonása

Körülbelül a tagállamok fele rendelkezik olyan jogszabályokkal, amelyek előírják a már kiadott engedélyek visszavonását vagy törlését, akár a kulturális javakkal kapcsolatos külön rendelkezések útján, akár az általános közigazgatási jog alapján, amely az igazgatási intézkedés visszavonására szólít fel, ha az megtévesztő vagy hamis információkon alapul. A jelentéstételi időszakban csak egy tagállam vont vissza engedélyt (egyet). Egy másik tagállam arról számolt be, hogy visszavont 13 „szabad mozgásra vonatkozó” nemzeti engedélyt, mely az adott tagállamban az uniós kiviteli engedély megadásának előfeltételét képezi.

4.11. Az elektronikus rendszerek/adatbázisok alkalmazása

A fentiekben kifejtettek szerint (lásd a 3.1. szakaszt) a bizottsági szolgálatok az (EU) 2019/880 rendelet szerinti alakiságok teljesítését és az igazgatási együttműködést szolgáló központosított elektronikus rendszer, a kulturális javak behozatalára vonatkozó úgynevezett „ICG-rendszer” kifejlesztésén dolgoznak. Mivel ez a rendszer várhatóan elősegíti majd az ellenőrzéseket, és hozzájárul a harmadik országokból származó kulturális javak illegális kereskedelme elleni küzdelemhez, helyénvalónak tekinthető ugyanezt az erőfeszítést megtenni és ugyanolyan védelmet biztosítani az uniós eredetű kulturális javak esetében is. A bizottsági szolgálatok ezért úgy tervezzék meg az ICG-rendszert, hogy az a jövőben – a megfelelő kiigazításokkal – az uniós exportengedélyezési rendszer alkalmazásában is használható legyen.

Egyre több tagállam digitalizálta már vagy digitalizálja jelenleg az exportengedélyezési rendszerét. Bizonyos tagállamokban a kérelmet elektronikus úton lehet kitölteni és benyújtani (pl. egy aktív PDF fájl online kitöltésével), azonban a kiviteli engedély aláírása és kiállítása még mindig nyomtatott formában történik. Ennek oka az, hogy a végrehajtási jogi aktus rendelkezései előírják a papíralapú engedély használatát.

Ebben az összefüggésben azt is meg kell jegyezni, hogy a nemzeti jogszabályok számos tagállamban rendelkeznek az állampolgároknak a kérelmek állami hatóságokhoz digitális formátumban, online történő benyújtásához való jogáról. Ez valamennyi kérelemtípusra érvényes – nem csak a kulturális javak kivitelével kapcsolatosakra –, és kötelezi a közigazgatási szerveket arra, hogy kifejlesszék a megfelelő informatikai platformokat és rendszereket az eljárásaik digitalizálásához és a kérelmező állampolgárok által benyújtott elektronikus kérelmek befogadásához. Következésképpen számos tagállam már kifejlesztett olyan nemzeti elektronikus rendszert, amely kezelni tudja mind az uniós exportengedélyeket, mind a „szabad mozgásra vonatkozó” nemzeti engedélyeket, azaz a kulturális javak Unión belüli mozgását lehetővé tevő engedélyeket.

A digitális uniós kiviteliengedély-rendszer bevezetése számos egyértelmű előnnyel járna. Ezek többek között: a vámhatóság és az illetékes kulturális hatóságok közötti jobb együttműködés és kommunikáció nemzeti és uniós szinten is; az engedélyek felhasználásának jobb figyelemmel kísérése, különösen abban az esetben, ha a kilépési vámhivatal az engedélyt kiállító tagállamtól eltérő tagállamban található; kapcsolódás a vámügyi informatikai rendszerekhez az európai uniós egyablakos vámügyintézési környezeten keresztül; a kereskedelmi eljárások egyszerűsítése az exportőrök számára; a rendelet egységesebb végrehajtása; az alakiságok papírmentes környezetben való gyorsabb teljesítése és a hamisítás hatékony megelőzése – hogy csak néhányat említsünk. A tagállamok nagy többsége ezért határozottan támogatja a digitalizációt. Két tagállam azonban aggodalmát fejezte ki a jelenleg behozatali célra fejlesztett rendszerrel megegyező típusú központosított elektronikus rendszer használatát illetően.