HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 43/82

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – Javaslat európai parlamenti és tanácsi rendeletre az általános tarifális preferenciák rendszerének alkalmazásáról

(COM(2011) 241 végleges)

2012/C 43/19

Előadó: Jonathan PEEL

2011. június 14-én az Európai Bizottság úgy határozott, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 304. cikke alapján kikéri az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményét a következő tárgyban:

Javaslat európai parlamenti és tanácsi rendeletre az általános tarifális preferenciák rendszerének alkalmazásáról

COM(2011) 241 végleges.

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Külkapcsolatok” szekció 2011. november 22-én elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2011. december 7–8-án tartott, 476. plenáris ülésén (a 2011. december 8-i ülésnapon) 120 szavazattal 7 ellenében, 7 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1 Az EGSZB igen kedvezően fogadja az Európai Bizottság határozott elkötelezettségét aziránt, hogy a jelenleg érvényes általános preferenciarendszer (GSP) felülvizsgálatában még nagyobb hangsúlyt helyezzen arra, hogy a leginkább rászoruló országokat azáltal támogassa a szegénység valódi csökkentésében, hogy elősegíti exportbevételeik növelését. Aggodalmunknak adunk hangot amiatt, hogy számos szegényebb ország versenyhátránya az elmúlt években fokozódott amiatt, hogy jelentős számú fejlődő ország tűnt fel a láthatáron. Teljes mértékben támogatjuk azt a szándékot, hogy az uniós preferenciákat elsősorban ott használjuk, ahol a legnagyobb szükség van rájuk, hiszen a vámok mértéke általában továbbra is csökken.

1.1.1 Az EGSZB tehát támogatja az Európai Bizottságnak azt a törekvését, hogy csökkentse a GSP-re jogosult országok számát, de eközben ne bővítse jelentős mértékben az érintett vámtarifaszámok vagy termékek körét, hogy azok legyenek a legfőbb haszonélvezők, akik erre leginkább rászorulnak. Megjegyezzük, hogy ez azt jelenti, hogy bizonyos „érzékeny” termékek – elsősorban mezőgazdasági cikkek és textiláruk – még a GSP+ rendszerben sem lesznek teljesen vámmentesek, hogy így a „Fegyveren kívül mindent” kezdeményezés keretében továbbra is a legkevésbé fejlett országok élvezhessék az ilyen előnyöket.

1.1.2 Az EGSZB megjegyzi, hogy a GSP, és különösen a GSP+ rendszernek mint ösztönzőkön (és nem szankciókon) alapuló fejlesztési eszköznek megfelelően vonzónak kell maradnia az összes jogosult ország számára.

1.2 Az EGSZB örömmel üdvözli azt is, hogy ezt a lehetőséget kihasználták arra, hogy ösztönözzék az alapvető emberi és munkajogok fokozott érvényesülését, valamint a fenntartható fejlődés és a felelősségteljes kormányzás alapelveinek nagyobb fokú betartását, és eközben fokozzák a jogbiztonságot és a stabilitást.

1.3 Az EGSZB támogatja az Európai Bizottságnak azt a szándékát, hogy ne bővítsék a GSP+ rendszer alapjául előírt egyezmények számát; nem utolsósorban azért, mert azok, amelyeket már felsoroltak, „reális lehetőséget jelentenek az országok számára arra, hogy a lényegre koncentráljanak”. (1) Külön üdvözöljük azonban, hogy most először megemlítik az Egyesült Nemzetek (1992-es) Éghajlat-változási Keretegyezményét is. A többletkövetelmények teljesítése érdekében a szegényebb országokban egyensúlyt kell teremteni az emberi jogi, társadalmi, környezeti és politikai eredmények elérése, valamint a műszaki és pénzügyi kapacitások között – még ott is, ahol részesülnek technológiai támogatásban. Végeredményben a fogadó országnak saját egyéni kulturális és politikai feltételeivel összhangban kell választania.

1.4 Az EGSZB ezért hangsúlyozza, hogy ezeket a javaslatokat egyértelműbben koncentrált kapacitásépítési intézkedéseknek kell kísérniük, amelyek célja, hogy fokozottan támogassák az országokat a megkövetelt egyezmények és etikai normák betartásában. Kérjük, hogy mielőbb induljon be egy specifikus európai bizottsági program a rendelet mellett, amely részletezi az ilyen kapacitásépítéshez az azt kérő GSP-kedvezményezett országok számára elérhető támogatást.

1.4.1 Javasoljuk továbbá, hogy az ilyenfajta kapacitásépítés a valódi szükségletek feltárása és megcélzása érdekében alapuljon a civil társadalom szakértelmét felhasználó párbeszéden. Még az Európai Bizottság nevében a GSP hivatalos értékelését elvégző, alapos elemzéseket felhasználó és elemzők munkájára épülő CARIS-jelentés (2) is nehezen von le következtetéseket a GSP keretében szerzett kereskedelemi előnyöket illetően. A kevés erőforrással rendelkező fejlődő országoktól mégis azt várják, hogy politikai döntéseket hozzanak, pedig ők igen korlátozott kapacitásokkal rendelkeznek a pontos előrejelzéshez.

1.5 Az EGSZB különösen üdvözli viszont az Európai Bizottság azon kinyilvánított szándékát, hogy a VIII. mellékletben felsorolt alapvető egyezményekkel kapcsolatosan a 14. cikk szerint megfelelőnek tartott információk felhasználásával bevonja a civil társadalmat és főként magát az EGSZB-t, hiszen képesek vagyunk a szervezett civil társadalom nevében széles körű áttekintést nyújtani. Ennek kapcsán érdeklődéssel várjuk, hogy az Európai Bizottság kellő időben külön rendeletet javasoljon a GSP+ kérelmekre, illetve a GSP, GSP+ és EBA kedvezmények visszavonására vagy visszaállítására vonatkozóan elfogadandó eljárásokról, a rendeletjavaslat 10. cikkének (8), 15. cikkének (2) és 19. cikkének (12) bekezdésével összhangban, a 22. cikk (4) bekezdésében említett védintézkedésekkel együtt.

1.5.1 Anélkül, hogy megkérdőjelezné bármely érdekelt fél arra való jogát vagy képességét, hogy megfelelőségi kérdésekben felszólaljon, az EGSZB azt ajánlja az Európai Bizottságnak, a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek, hogy alakítsanak ki nyomonkövetési vagy konzultációs mechanizmust, amelynek keretében a civil társadalom felszólalhat, ha véleménye szerint egy GSP-kedvezményezett megsérti valamelyik előírt egyezményt. Az EGSZB-nek pedig rendelkezésre álló szakértelme miatt a katalizátor és a koordinátor szerepét kell betöltenie ebben, kapcsolattartó pontként mindig készen állva a panaszok fogadására.

1.5.2 Javasoljuk, hogy a jövőben kialakítandó, az EU és Dél-Korea közötti, valamint más, a közelmúltban tárgyalt szabadkereskedelmi megállapodások végrehajtásának civil társadalmi nyomonkövetési rendszerei szolgáljanak mintául – különösen azok, amelyek specifikus uniós véleménynyilvánítást biztosítanak és/vagy olyan uniós szintű tanácsadói csoportokat hoznak létre, amelyekkel konzultálni lehet az említett szabadkereskedelmi megállapodások keretében felállítandó hivatalos közös testületekhez benyújtandó felkérések előtt.

1.6 Ennek érdekében arra biztatjuk az Európai Bizottságot, hogy mielőbb állítson fel egy, az EGSZB-vel közös előzetes munkacsoportot, amelynek megbízatása az lenne, hogy határozott ajánlásokat tegyen.

2. Háttér / Az új javaslat

2.1 A javasolt rendelet a jelenlegi általános tarifális preferenciák rendszerének (GSP rendszer) helyébe lép, amely 2011 végén járna le, de amelynek hatályát a zökkenőmentes váltás érdekében két évvel meghosszabbították. A rendelet megteremtené az összhangot a GSP és a Lisszaboni Szerződés között, végrehajtva a szükséges módosításokat, köztük az EP fokozott részvételének biztosítását. Kihasználják a lehetőséget arra is, hogy mélyreható változtatásokat javasoljanak, különösen a célzottság növelésére és arra, hogy a GSP a leginkább rászoruló országokra összpontosítson, de emellett az egyszerűség, a kiszámíthatóság és a stabilitás fokozása érdekében is, hiszen ezek alapvetőek ahhoz, hogy az importőröket ösztönözni lehessen a rendszer használatára. Ennek következtében a GSP rendszert további öt év múltán elegendő lesz felülvizsgálni, és nem kell majd azt lecserélni.

2.2 A közös kereskedelempolitika részeként az EU – a WTO szabályainak megfelelően – a GSP-n keresztül kereskedelmi kedvezményeket nyújt fejlődő országok számára 1971, vagyis a rendszernek az UNCTAD ajánlásai alapján történt kialakítása óta. A GSP az EU egyik legfontosabb eszköze, amely a fejlődő országokat támogatja a szegénység csökkentésében azzal, hogy a kereskedelmi tevékenység fokozásával bevételeket generál, valamint ezzel párhuzamosan ösztönzi ezeket az országokat arra, hogy fokozzák az alapvető emberi és munkajogok érvényesülése, a szegénység csökkentése, továbbá a fenntartható fejlődés és a felelősségteljes kormányzás elősegítése érdekében tett erőfeszítéseiket.

2.3 Amint a rendelettervezet V. és IX. melléklete mutatja, a GSP rendszer úgy működik, hogy meghatározza azokat a Vámkódex-kódokat (KN-kód), amelyeknek megfelelő termékek kereskedelmére az uniós importvámokat csökkenteni kell vagy meg kell szüntetni. Így ez nem az éghajlatváltozás elleni küzdelem vagy az élelmezésbiztonság előmozdításának, de nem is a nyersanyagok rendelkezésre állása biztosításának elsődleges eszköze. A KN-kódok legfeljebb nyolc számjegyűek lehetnek (amelyek egy laikus számára érthetetlennek tűnhetnek), és megkülönböztetik például a nem koffeinmentes pörkölt kávét (0901 21 00) a koffeinmentestől (0901 22 00). A GSP úgy működik, hogy azok az importőrök veszik igénybe, akik élni kívánnak az így biztosított csökkentett vagy nulltarifák előnyével. Ahhoz, hogy a rendszert valóban használják is, egyszerűnek, stabilnak és megfelelően kiszámíthatónak kell lennie. Megjegyezzük, hogy azon importőrök közül, akik azt megtehetnék, nem mindenki végzi beszerzését GSP-kedvezményezett országokból: a „Fegyveren kívül mindent” kezdeményezés keretében a legkevésbé fejlett országok számára elérhető potenciális vámtételcsökkentéseknek csupán 69 %-át használják ki. Ez az adat a GSP+ esetében 85 %.

2.4 A vámok világszintű csökkenésével a GSP általános alkalmazási köre is szűkül. A GSP rendszer keretében történő behozatal az EU teljes importjának mindössze 4 %-át teszi ki (a fejlődő országokból származó behozatal 9,3 %-a), és 2009-ben az EU GSP miatti nettó vámbevétel-kiesése csupán 2,97 milliárd euró volt (a beszedési költségeket nem számítva a nettó veszteség 2,23 milliárd euró). Ez most körülbelül 1,77 milliárd euróra fog csökkenni. Egyes tagállamok ezért felvetették, hogy a javasolt technikai jellegű csökkentések nem eltúlzottak-e gazdasági válság, kereskedelmi bizonytalanságok, valamint a gazdasági problémák megoldása érdekében vonzóvá váló protekcionista intézkedések alkalmazásának állandóan fenyegető veszélye idején. Az EGSZB azonban, megvizsgálva ezeket a technikai jellegű módosításokat, úgy véli, hogy az – akár az átsorolás, akár az egyes országokra vonatkozó szigorú jogosultsági kritériumok terén – javasolt változtatások gyengítése a jobb helyzetben levőknek kedvezne. A GSP kulcsa az, hogy a leginkább rászorulókon segít.

2.5 2004 óta, amikor az EGSZB a legutóbb megvizsgálta a GSP rendszert, (3) és az felülvizsgálatra is került, háromféle preferenciális megállapodás létezik. Ezek az alábbiak:

— az általános GSP rendszer, amely minden (jelenleg 176) jogosult ország előtt nyitva áll, és amely a körülbelül 7 100 nulltarifán felüli vámtarifaszám (4) közül mintegy 6 200 esetében kínál vámkedvezményt vagy -mentességet. Ezen vámtarifakódok többsége (3 800 tétel) „érzékenynek” minősül; ezek – elsősorban mezőgazdasági termékek, de velük együtt textíliák és ruházati cikkek – esetében meghatározott arányú csökkentést lehet alkalmazni. 2009-ben 48 milliárd euró értékben importáltak termékeket az EU-ba a (mintegy 111 ország előtt nyitott) GSP rendszeren keresztül. Ez a teljes GSP rendszerben zajló összes kereskedelem 81 %-a.

— GSP+: ösztönzési rendszer a kisebb, kiszolgáltatottabb, szegényebb országok számára, amelyek szűk adózási alappal rendelkeznek, de nem tartoznak a legkevésbé fejlett országok közé, és amelyeknek az Unióba irányuló exportja főként néhány termékre koncentrálódik (az import öt legnagyobb kategóriája az összesnek több mint 75 %-át adja). Ez a rendszer további preferenciákat (többnyire nulltarifát) biztosít néhány „érzékeny” termékre, de a GSP által lefedett 6 200 vámtarifaszámon kívül csupán 70 új sort tartalmaz. A GSP+ részét képezik ezenkívül különleges ösztönzők is, amelyek célja, hogy a részt vevő országokat fenntartható fejlődésre és felelősségteljes kormányzásra irányuló erőfeszítésekre késztessék. Ezeknek az országoknak vállalniuk kell, hogy magukévá teszik az emberi és munkajogok, illetve a környezet és a felelősségteljes kormányzás alapvető egyetemes értékeinek szélesebb körét (lásd alább, a 4. pontban). 2009-ben 15 ország 5 milliárd euró értékben exportált termékeket az EU-ba a GSP+ rendszeren keresztül (ez a teljes GSP rendszerben folyó összes kereskedelem 9 %-a).

— „Fegyver kivételével mindent” (Everything But Arms; EBA), azaz teljes mértékű vám- és kvótamentes piacra jutás az EU-ban mind a 49, az ENSZ által a legkevésbé fejlett ország kategóriájába sorolt ország számára, ami nem vonatkozik a fegyver és a lőszer kereskedelmére (illetve eredetileg a cukoréra, a rizsére és a banánéra sem). Ez a GSP rendszerbe 2004-ben bevezetett európai bizottsági kezdeményezés eredetileg a dohai tárgyalásokhoz kapcsolódott. Annak ellenére, hogy 2005-ben a WTO-n belül miniszteri megállapodás született arról, hogy hasonló, vám- és kvótamentes piacra jutást biztosító intézkedéseket vezetnek be a dohai tárgyalások keretében, továbbra is az EU az egyetlen kereskedelmi régió, amely ilyen nagylelkű feltételeket alkalmaz. 2009-ben az EBA kezdeményezés az EU importjából 6 milliárd eurót képviselt (ez a teljes GSP rendszerben folyó összes kereskedelem 10 %-a).

2.6 A vámtarifaszámoknak csupán 9 %-a – elsősorban mezőgazdasági termékek – nem tartozik a GSP és a GSP+ rendszerbe (azonban az EBA kezdeményezésnek ezek is részei). Ha a GSP vagy akár a GSP+ rendszer részévé tennénk ezeket a termékeket, az azzal járna, hogy eltűnnének az EBA (vagy adott esetben a GSP+) által jelentett bizonyos előnyök, és a legszegényebb országok számára ez hátrányt jelentene. (5) Ezek között a (mezőgazdasági) termékek között azonban megtalálhatók olyan kategóriák is, amelyek a dohai tárgyalások során a legmegoldhatatlanabb problémákat vetették fel. Az egyik legérzékenyebb példát a cukortermékek jelentik. Több mint két évszázados piactorzulást (6) követően a cukor igen érzékeny importtermék az EU számára: egy olyan termék, amelyet Mozambik (a legkevésbé fejlett országok egyike) képes piaci áron termelni, de amely jelentős veszélybe kerülne, ha magára hagynánk a közepes jövedelmű országok felső sávjába tartozó államokkal (például Brazíliával) szembeni nyílt versenyben. Ugyanezek a megfontolások érvényesek a textil és a ruházati cikkek esetén is, amelyek szintén nagyon érzékeny területet képviselnek az EU-ba irányuló import, valamint a legkevésbé fejlett országok és szomszédaik közötti verseny terén.

2.7 A javasolt változtatások legfontosabb hatása az lesz, hogy az EU-ba áramló importok származási országai megváltoznak. A javasolt rendelet a jelenlegi GSP-kedvezményezett országok több mint felét kivonná a preferenciális elbánás köréből annak érdekében, hogy a GSP-t jobban a leginkább rászoruló országokra koncentrálják. Ez elviekben üdvözlendő. Amint az Európai Bizottság az Indokolásában kifejti: „A megnövekedett kereskedelem eredményeként több fejlődő ország és exportágazat sikeresen integrálódott a globális piacba, és képes segítség nélkül tovább növekedni”. Ezek a fejlettebb országok „nyomást gyakorolnak a sokkal szegényebb országok[ra] […], amelyek valóban segítségre szorulnak.”

2.7.1 Utalunk egyébként az uniós importőröknek arra az aggályára, hogy a származási országgal kapcsolatos szabályokban már elindított változtatások 2017-re jelentős mértékben visszaszoríthatják a rendszer használatát, ekkor ugyanis az állami hatóságokkal hitelesített eredetigazolások helyett bejegyzett exportőrök nyilatkozatait kell majd megszerezni. Ez számos kkv szerint túlságosan kockázatos. Ennek kapcsán az EGSZB úgy véli, hogy a javasolt önkéntes tanúsítási rendszert nemzetközi szinten tevékenykedő független szakmai intézeteknek kell felügyelniük, ellenőrizniük és tanúsítaniuk. A közelmúltban túl sok példát láthattunk csalásra vagy „kiskapuk” kialakítására az uniós – elsősorban cukor- – import terén.

2.8 A (Világbank besorolása szerinti) magas jövedelmű országok továbbra sem tartozhatnak a rendszerbe, de a korábbi kivételek nem lesznek alkalmazhatók. A javaslatban az is szerepel, hogy a rendszerből zárják ki mind a 33 tengerentúli országot és területet (TOT), tehát azokat, amelyek az EU-hoz, az Egyesült Államokhoz, Ausztráliához és Új-Zélandhoz kapcsolódnak, ahol csupán kismértékben használják a GSP rendszert. Ilyen például Grönland, Bermuda és Amerikai Szamoa.

2.8.1 Kizárják még a rendszerből:

— minden szabadkereskedelmi megállapodás partnerországait, illetve azokat az országokat, amelyek az Európai Unióval kötött olyan preferenciális piacrajutási előírás kedvezményezettjei, amely legalább a rendszerével megegyező mértékű tarifális preferenciát biztosít (bár ezek az országok az ilyen előírások megszűnése esetén ismét jogosulttá válnak). Ebben az esetben 2 évvel korábban értesítik őket erről. A megkülönböztetés korábban nem volt egyértelmű, most azonban tekintettel kell lenni arra, hogy a következő néhány év során várhatóan hirtelen meg fog nőni a ratifikált uniós szabadkereskedelmi megállapodások száma és arra, hogy ez idővel jelentősen csökkentheti a jogosult országok számát;

— a Világbank által (az egy főre jutó bruttó nemzeti jövedelem alapján) az előző hároméves időszakban a magas jövedelmű vagy a közepes jövedelmű országok felső sávjába sorolt országokat – ezek az országok egy évvel korábban értesítést kapnak. Mindezt alább, a 3. fejezetben részletezzük.

2.9 Módosításra kerül a jelenlegi átsorolási rendszer, amelyet úgy alakítottak ki, hogy biztosítva legyen a preferenciák megszüntetése azokban az ágazatokban, amelyeknek már nincs rájuk szüksége. A korábbi szabályban szereplő korlát, amely szerint ha egy ország EU-ba irányuló exportja három egymást követő évben meghaladja a GSP rendszer alá tartozó összes import 15 %-át, akkor kiesik a rendszerből (kivéve, ha az érintett szegmens vagy termékcsoport az adott ország GSP rendszer alá eső exportjának több mint 50 %-át teszi ki), 17,5 %-ra módosul a GSP koncentráltabbá válása miatt, ez azonban valójában enyhe szigorítást jelent. A ruházati és textilipari termékek esetében ez a küszöb 12,5 %-ról 14,5 %-ra emelkedik.

2.10 Ugyanígy, az érintett áruosztályok száma is bővül (21-ről 32-re) az objektivitás és az érzékenység fokozása érdekében, de elkerülve, hogy megszűnjön a létfontosságú egyszerűség, stabilitás és kiszámíthatóság. Ez annak ellenére alapvető tényező, hogy ezt az eszközt ritkán használják (jelenleg csupán hét országra alkalmazható – többek között Kínára, de mellette Brazíliára, Indiára és más ázsiai országokra is). A múltban már használták, majd pedig visszavonták, amiből mind Oroszországnak, mind pedig Indiának haszna származott.

2.10.1 Az átsorolás a jövőben nem lesz alkalmazható a GSP+-országokra (az EBA kezdeményezés országaira soha nem is volt).

2.10.2 A GSP+ esetén az az előírás, hogy a részt vevő országok EU-ba irányuló GSP-importja nem érheti el az EU-ba irányuló teljes GSP-import értékének 1 %-át, most 2 %-ra változik a GSP célzottabb és szűkebb körű alkalmazása miatt. Ez ugyan a gyakorlatban a GSP+-t csupán Pakisztán (amelynek az EU-ba szállított textilimport-mennyisége problémát jelent, nem utolsósorban azért, mert egyesek úgy vélik, hogy Pakisztán a környező legkevésbé fejlett országok kárára juthat előnyhöz) és a Fülöp-szigetek előtt fogja megnyitni, feltéve, hogy teljesítik a feltételeket és élni kívánnak a lehetőséggel.

3. A GSP-ben / GSP+-ban jogosulttá válás jövőbeli feltételei

3.1 A vámtarifák világszerte történő (bizonyos, így elsősorban a mezőgazdasági és a textilipari termékek esetében nem érvényesülő) csökkenése és az EU valószínűleg növekvő számban hatályba lépő szabadkereskedelmi megállapodásai következtében a GSP hatóköre egyre csökken. A fent vázolt valószínűsíthető változások és korlátozások fényében a következő becslések tehetők:

— Attól függően, hogy az adott pillanatban ki felel meg a követelményeknek, összesen mintegy 80 ország pályázhat továbbra is eséllyel a GSP-re.

— Ebből 49 a legkevésbé fejlett országok közé tartozik, és jogosult az EBA-ra.

— Abból a mintegy 30 országból, amely jogosult a GSP-re vagy a GSP+-ra, de az EBA-ra nem, hét vagy nyolc kivételével feltehetően valamennyi jogosult lesz a GSP+-ra. Közel sem egyértelmű azonban, hogy a GSP+ kellően vonzó lesz-e legtöbbjük számára ahhoz, hogy éljenek is ezzel a lehetőséggel. Jelenleg sokan közülük saját döntésük alapján kimaradnak belőle. Ezért a GSP+ feltehetően nem több mint 3–5 országot (7) érint majd, még ha a nagyobb, 2 %-os arányból indulunk is ki (lásd 2.10.2. pont), különösen, ha az EU szabadkereskedelmi megállapodásai teljes körűen hatályba lépnek mind Közép-Amerikával (a ratifikálás itt még várat magára), mind a keleti partnerség érintett országaival.

— Másrészt a legtöbb olyan ország, amely csak a GSP-re jogosult, hamarosan ezt a jogosultságát is elveszítheti. Ide tartozik Kína, India, Ukrajna és három ASEAN-ország, amelyek mind gyorsan fejlődnek, és többük emellett szabadkereskedelmi megállapodásról is tárgyal az EU-val.

— A jó eséllyel jogosultnak minősülő országok számának ez a lehetséges további csökkenése felveti a kérdést, hogy hosszabb távon érdemes lesz-e az EU-nak a GSP-t és a GSP+-t is megtartania.

3.2 Az EGSZB megérti, hogy az Európai Bizottság nem kívánja kiterjeszteni a GSP+-ra való jogosultságot, miután a WTO keretében alulmaradt egy 2004-ben Indiával folytatott GSP-vonatkozású drogügyi vitában. Ha az EU további WTO-vitákba keveredne, könnyen elveszíthetné azokat, mivel a fejlődő országok közötti jogi megkülönböztetés csak nagyon jól körülhatárolt feltételek mellett lehetséges.

3.3 Az EGSZB értelmezése szerint az is igaz másrészről, hogy a pusztán a GSP-re jogosult országok számának növekedése azt jelentené, hogy a Világbank által közepes és magas jövedelmű (Upper Middle Income – UMI, vagyis évente 3 976 USD feletti) országnak besorolt országok egytől egyig bekerülnének ebbe a körbe – noha nem beszélünk nagy számokról. Ide tartozik Oroszország, Brazília, Argentína és Malajzia (amelyek egy főre jutó éves jövedelme mind meghaladja Romániáét és Bulgáriáét). A GSP lényege továbbra is az, hogy a leginkább rászorulókon segítsen.

3.4 Az EGSZB-nek ezért úgy tűnik, hogy a GSP-hez, illetve a GSP+-hoz való csatlakozás többnyire a csatlakozásra jogosult országok saját döntésén múlik. A kérdés ezáltal úgy fogalmazható meg, hogy sikerül-e, és ha igen, milyen mértékben, a GSP+-t kellőképpen vonzóvá tenni ahhoz, hogy ezen országok közül minél több bekerüljön. Az érintett körbe jó eséllyel beletartozik Közép-Ázsia és Nigéria (amely már eldöntötte, hogy nem alkalmazza a GSP+-t), Szíria, Irán és számos szigetország. Ha ezek közül többet sikerül rávenni, hogy a GSP+-t válassza, ami együtt jár az említett 27 egyezményben foglalt elvek nagyobb mértékű elfogadásával és betartásával, még inkább sikerül kölcsönösen előnyös helyzetet előidézni.

4. Alapvető egyezmények – emberi és munkaügyi jogok, környezetvédelem és jó kormányzás

4.1 Az EGSZB szemszögéből nézve a GSP+ fő sajátossága azokban az egyetemes jogokra vonatkozó kötelezettségvállalásokban rejlik, amelyeket a kedvezményezett országok a részvételért cserében tesznek. Ahhoz, hogy jogosult legyen a GSP-re vagy az EBA-ra, a pályázó országnak eleget kell tennie annak a feltételnek, hogy nem sértette meg súlyosan vagy szisztematikusan a rendeletjavaslat VIII. mellékletének „A” részében felsorolt egyezményekben foglalt elveket. Az említett egyezmények magukban foglalják az ENSZ alapvető emberi jogi és munkajogi egyezményeit, valamint az ILO 8 alapegyezményét. A rendelettervezetben javasolt egyetlen módosítás az apartheidre vonatkozó egyezménynek a listából való törlésére vonatkozik.

4.2 A GSP+-ra való jogosultsághoz azonban valamennyi országnak a következő feltételeknek kell eleget tennie: ratifikálta, fenntartja és elfogadja a VIII. melléklet „A” részében felsorolt egyezményeket, továbbá 12 további (a „B” részben felsorolt) egyezményt. Itt javasoljuk, hogy az egyezmények közé kerüljön be az általunk nagyra értékelt (1992-es) ENSZ Éghajlat-változási Keretegyezmény.

4.2.1 A GSP+ esetében a javaslat kiterjed arra is, hogy a kedvezményezetteknek határozottabb elkötelezettségről kell tanúbizonyságot tenniük, nagyobb hangsúlyt kell adniuk az egyezményekben foglalt elvek betartásának és meg kell erősíteniük a végrehajtást biztosító mechanizmusokat. Ennek elérése érdekében:

— a kedvezményezetteknek vállalniuk kell, hogy fenntartják az egyezmények ratifikálását, betartják a kapcsolódó jogszabályokat és egyéb végrehajtási módokat, elfogadják a rendszeres felügyeletet és felülvizsgálatot, és az illetékes nyomon követő szervek nem találnak esetükben komoly hiányosságokat,

— mivel a GSP+ inkább ösztönzőkre, mint szankciókra épülő rendszer, az Európai Bizottság és minden egyes kedvezményezett között rendszeres párbeszédre kerül sor nem utolsósorban annak biztosítása érdekében, hogy idővel javuljon, ne pedig romoljon a végrehajtás színvonala,

— a monitoring megerősítésre kerül, (a korábbi hárommal szemben) kétévenkénti jelentéstétellel a Tanácsnak és – új elemként – az EP-nek,

— az együttműködés hiánya gyors, vizsgálatot nem igénylő kizáráshoz vezet,

— a bizonyítás terhe megfordul – most már a kedvezményezett ország köteles igazát bizonyítani,

— az Európai Bizottság más megbízható információforrásokra is hagyatkozhat, így – fontos újításként – a civil társadalomtól jövő visszajelzésre is.

4.3 Ez számos GSP+-kedvezményezettel szemben mind technikai, mind pénzügyi értelemben komoly elvárásokat támaszt majd, ezért lényeges lesz az EU támogatása. A rendelettervezet erre nem tér ki. Az EGSZB azt kéri, hogy mielőbb induljon be egy európai bizottsági program a rendelet végrehajtásával párhuzamosan, amely részletezi az ilyen kapacitásépítéshez bármely azt kérő GSP-kedvezményezett ország számára elérhető támogatást és pénzügyi segítséget. A végső döntést a kedvezményezett ország hozza meg saját feltételeivel összhangban.

4.4 Az EGSZB támogatja a 27 egyezmény megtartását, beleértve a két javasolt változtatást. Az Európai Bizottság hangsúlyozza, hogy a kiválasztott egyezmények lehetővé teszik az országoknak „hogy reális esélyük legyen arra, hogy a lényeges kérdésekre összpontosítsanak”. (8) A GSP+-nak mint ösztönzőkre épülő fejlesztési eszköznek kellő vonzerővel kell bírnia ahhoz, hogy a megfelelő országok törekedjenek a csatlakozásra. Meg kell találni az egyensúlyt az emberi jogok, a szociális, környezeti és politikai téren elért előrehaladás és a szegényebb országok olyan irányú képességei között, hogy megfeleljenek az új követelményeknek – ami még a kereskedelemmel kapcsolatos technikai segítségnyújtási (TRTA) programok támogatása mellett is kérdéses lehet. Ahogy a CARIS jelentés leszögezi, az eddigi előrelépés marginális.

4.4.1 Nem minden jogosult ország kíván élni a GSP+ nyújtotta lehetőségekkel, az alábbi három ok valamelyikéből kifolyólag:

— a legfontosabb exportcikkek nem érintenek „érzékeny” területet, így keveset nyerhetnének,

— a kormányok nem kívánják elkötelezni magukat a követelményeknek való megfelelés mellett,

— belső problémák (háborúk, konfliktusok és/vagy az adminisztratív képességek hiánya) irreálissá teszik a követelményeknek való megfelelést.

4.4.2 Korábban az EU csak bizonyos egyezmények ratifikálására helyezte a hangsúlyt, valamint annak nyilvánvalóvá tételére, hogy az országok biztosítják a tényleges végrehajtást. Ha ezt már a kezdetben megköveteljük, az odavezetne, hogy pusztán ezen az alapon Norvégián és Svájcon kívül más aligha felelne meg a követelményeknek valaha is. A CARIS leszögezi, hogy a „GSP+ hatékonynak tűnik a 27 egyezmény ratifikációjának előmozdításában”, de „a tényleges hatások felmérése nehezebb”. A GSP azonban belső ösztönzőket alakít ki a tényleges végrehajtás iránt úgy, hogy az érintettek sokat veszítenének a státusz visszavonásával.

4.5 Bármilyen GSP megállapodást időlegesen vissza lehet vonni a lényeges alapelvek durva és szisztematikus megsértéséért, továbbá számos más okból, így például tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokra, csalásra vagy a vámellenőrzés súlyos hiányosságaira való hivatkozással.

4.5.1 Eddig Mianmar (9) (1997) és Fehéroroszország (2006) veszítette el a munkavállalói jogok megsértése miatt a GSP kedvezményeket, melyeket egyelőre nem kaptak vissza. Srí Lankától a GSP+ kedvezményeket vonták meg (2010), az emberi jogi egyezmények tényleges alkalmazásának elmaradása miatt. Egyes országokban, például Salvadorban, a vizsgálati eljárás megindítása viszont elegendő ösztönző erőnek bizonyult a változásokhoz.

4.5.2 Az EGSZB számára – különösen a felülvizsgált, szigorúbb rendszer kapcsán – a kulcskérdés az, hogy miután sok országnak van még jelentős behozandó lemaradása, vajon a teljes vizsgálati eljárás megindítása nem vezet-e elkerülhetetlenül a preferenciális elbánás visszavonásához, ha nem sikerül hamar pozitív megoldást találni. Ez senkinek nem volna jó. Meg kell tartani a szankciók és az ösztönzők helyes egyensúlyát. Egyes rendkívül szegény, éhínség által fenyegetett és egyéb nehézségekkel küzdő országok számára a célkitűzések rövidtávon teljesíthetetlennek bizonyulhatnak. Jóllehet az Európai Bizottság kétévente köteles jelentést tenni az Európai Parlamentnek, az EGSZB elfogadja, hogy időközben is sor kerüljön párbeszédre, és hogy az Európai Bizottság folyamatosan figyelemmel kísérje a kedvezményezett országokban kialakult helyzetet, adott esetben az illetékes nemzetközi ellenőrző testületek által átadott anyagok alapján. Az EGSZB azt várja az Európai Bizottságtól, hogy a lehető legátláthatóbb módon járjon el e szakaszban, amikor valóban aggályos területeket tárnak fel.

4.5.3 Külön kérdést jelent Üzbegisztán (mely egyébként pályázhatna a GSP+ rendszerre, de egyelőre nem kíván élni vele), ahol súlyos aggodalmak merülnek fel a gyermekmunka alkalmazása kapcsán a gyapotbetakarításban. A GSP+ rendszer kifejezett célja a kedvezményezett országok ösztönzése eredményeik további javítására. Ezért megfelelő egyensúlyt kell találni a pozitív változások ösztönzése, illetve az egyes országok még nagyobb fokú elszigetelése között, mert az utóbbi évekkel késleltetheti, s akár vissza is vetheti a folyamatokat.

5. A civil társadalom szerepe

5.1 Ami a 4.3. pontban említett kapacitásépítést illeti, az EGSZB azt ajánlja, hogy a valódi szükségletek feltárása és megcélzása érdekében e folyamat a civil társadalom szakértelmét felhasználó párbeszédre épüljön. Mint említettük, még az alapos elemzéseket felhasználó és elemzők munkájára épülő CARIS-jelentés is nehezen von le következtetéseket a GSP keretében szerzett kereskedelemi előnyöket illetően. A kevés erőforrással rendelkező fejlődő országoktól mégis azt várják, hogy politikai döntéseket hozzanak, pedig ők igen korlátozott kapacitásokkal rendelkeznek a pontos előrejelzéshez.

5.2 A rendeletjavaslat 14. cikke úgy rendelkezik, hogy a VIII. mellékletben felsorolt alapvető egyezményeknek való megfelelőség tekintetében az Európai Bizottság „minden […] által(a) megfelelőnek ítélt információra kitérhet”. Az Európai Bizottság egyértelműsíti, hogy „a nemzetközi felügyeleti szervek jelentésein túl egyéb pontos információforrásokat is fel tud használni” (10), feltéve hogy azok kellően hitelesek és megbízhatóak.

5.3 Az Európai Bizottság az EGSZB-t is be kívánja vonni ilyen „kiegyensúlyozottabb” forrásként, amely képes a szervezett civil társadalom nevében széles körű áttekintést nyújtani. Az egyéb potenciális források között szerepelnek a vállalkozások és vállalkozói szervezetek, a szakszervezetek, és minden egyéb szervezet, mely igazoltan aktívan részt vesz e folyamatokban.

5.4 Az EGSZB tudomásul veszi, hogy az Európai Bizottság kellő időben külön rendeletet kíván előterjeszteni a GSP+ kérelmekre, illetve a GSP, GSP+ és EBA kedvezmények visszavonására vagy visszaállítására vonatkozóan elfogadandó eljárásokról, a rendeletjavaslat 10. cikkének (8), 15. cikkének (2) és 19. cikkének (12) bekezdésével összhangban, a 22. cikk (4) bekezdésében említett védintézkedésekkel együtt. Az EGSZB még a kidolgozás és a konzultáció szakaszában meg kívánja tenni észrevételeit e rendeletről.

5.4.1 Anélkül, hogy megkérdőjelezné bármely érdekelt fél arra való jogát vagy képességét, hogy megfelelőségi kérdésekben felszólaljon, az EGSZB azt ajánlja az Európai Bizottságnak, a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek, hogy alakítsanak ki nyomonkövetési vagy konzultációs mechanizmust, amelynek keretében a civil társadalom felszólalhat, ha véleménye szerint egy GSP-kedvezményezett megsérti valamelyik előírt egyezményt. Nyomatékosan javasoljuk, hogy maga az EGSZB a katalizátor és a koordinátor szerepét töltse be ebben, kapcsolattartó pontként mindig készen állva a panaszok fogadására, adott esetben olyan mintákra támaszkodva, melyeket a jövőben kialakítandó, az EU és Dél-Korea közötti, valamint más szabadkereskedelmi megállapodások végrehajtásának civil társadalmi nyomonkövetési rendszerei jelentenek – különösen azok, amelyek specifikus uniós véleménynyilvánítást biztosítanak és/vagy olyan uniós szintű tanácsadói csoportokra vonatkoznak, amelyekkel konzultálni lehet az említett szabadkereskedelmi megállapodások keretében felállítandó hivatalos közös testületekhez benyújtandó felkérések előtt.

5.4.2 Ennek érdekében arra biztatjuk az Európai Bizottságot, hogy mielőbb állítson fel egy, az EGSZB-vel közös előzetes munkacsoportot, amelynek megbízatása az lenne, hogy határozott ajánlásokat tegyen.

Kelt Brüsszelben, 2011. december 8-án. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Staffan NILSSON

(1) Tájékoztató csomag az Európai Bizottság egy új GSP rendszerre vonatkozó javaslatáról; DG TRADE, 8. o.

(2) Centre for the Analysis of Regional Integration at Sussex (CARIS): Mid term GSP evaluation report [Időközi jelentés a GSP-ről], 2009.

(3) HL C 110., 2004.4.30., 34. o.

(4) További 2 300 vámtételre már nulla vámtarifát írnak elő.

(5) A CARIS jelentése.

(6) Amely a napóleoni háborúkra és a cukornád kontinentális Európába való behozatalának leállítására nyúlik vissza.

(7) Bolíviát, Ecuadort és Mongóliát, továbbá adott esetben Pakisztánt és a Fülöp-szigeteket.

(8) Tájékoztató csomag az Európai Bizottságnak egy új GSP-rendszerre vonatkozó javaslatáról; DG TRADE, 8. o. 5. pont.

(9) Az ország egyébként az EBA kedvezményekre is jogosult lenne.

(10) Tájékoztató csomag az Európai Bizottságnak egy új GSP-rendszerre vonatkozó javaslatáról; DG TRADE, 8. o.