HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 24/56

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – Az EU új kül- és biztonságpolitikája és a civil társadalom szerepe (saját kezdeményezésű vélemény)

2012/C 24/11

Előadó: Carmelo CEDRONE

2010. szeptember 14-én az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság úgy határozott, hogy eljárási szabályzata 29. cikkének (2) bekezdése alapján saját kezdeményezésű véleményt dolgoz ki a következő tárgyban:

Az EU új kül- és biztonságpolitikája és a civil társadalom szerepe.

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Külkapcsolatok” szekció 2011. május 25-én elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2011. október 26–27-én tartott, 475. plenáris ülésén (az október 27-i ülésnapon) 111 szavazattal 23 ellenében, 23 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és javaslatok

1.1 A stratégia

1.1.1 Az Uniónak a jelenlegi változások fényében és az Európai Külügyi Szolgálat (EKSZ) és a külpolitikai főképviselői feladatkör létrehozása által kínált lehetőséggel élve újra meg kell határoznia és aktualizálnia kell külpolitikai stratégiáját mind a szakpolitikáit, mind pedig a prioritásként kezelendő beavatkozási területeket érintően is. E cél csupán a közös érdekek követése mellett és kiterjedt koordinációval valósítható meg.

1.1.2 Európa adja a világ GDP-jének egyharmadát. Ugyanakkor az Unió nem csupán gazdasági közösség. Európa szerepének jelentősége annak fényében nyilvánul meg igazán, hogy az uniós országok mint nemzetállamok ma már nem képesek egyedül saját érdekeik védelmére, az értékeik nemzetközi színtéren való érvényre juttatására vagy a határokon átlépő kihívásoknak való megfelelésre, mint amilyen a bevándorlás vagy a terrorizmus. Ezért a tagállamok nagyobb mértékű közös külpolitikai szerepvállalása hozzájárulna a kormányközi megközelítés felerősödésének a mérsékléséhez, vagy – ahogy az a közelmúltban is történt – az egyes államok elszigetelt fellépéseinek a megakadályozásához. Amennyiben ez a tendencia megerősödne, az felgyorsítaná nem csupán a gazdasági, hanem a politikai hanyatlást is, ami veszélyeztetné az Unió alapját adó demokratikus értékeket.

1.2 A politikák

1.2.1 Az Uniónak mindenekelőtt saját külpolitikai értékeinek megtartására kell törekednie, olyan politikákat és közös cselekvéseket kell meghatároznia, amelyek célja a béke megőrzése, a konfliktusok megelőzése, stabilizációs cselekvések kidolgozása, az Egyesült Nemzetek Alapokmányában foglalt elvek tiszteletben tartása mellett a nemzetközi biztonság megerősítése, a demokrácia, a jogállam, az alapvető emberi jogok, a nemzetközi jog elveinek – köztük az alapvető munkaügyi normáknak a – megerősítése és támogatása, valamint a természeti vagy emberi tevékenység által okozott katasztrófák által sújtott lakosság megsegítése. Ám ha Európa a határain kívüli kötelezettséget vállal, azt nem csupán emberiességből vagy felebaráti szeretetből teszi, hanem mert az európai jólét megőrzéséhez ez áll érdekében. Ugyanígy a menekültek problémáját is kezelni kell, és perspektívákat kell teremteni az emberek számára saját országukban.

1.2.2 Az Uniónak e téren vezető szerepet kell betöltenie az ENSZ-en belül, amely a nemzetközi béke fenntartásának elsődleges felelőse. Az Unió és az ENSZ közötti szoros együttműködés tehát szükségesnek tűnik a polgári és katonai válságok kezelése során, különösen pedig a humanitárius segítségnyújtás alkalmával.

1.2.3 Ezen túlmenően az EGSZB szerint meg kell erősíteni az integrált és közös külpolitikai cselekvéseket az energiabiztonság és -ellátás, az élelmezésbiztonság és az éghajlatváltozás területén, valamint a migrációs áramlások szabályozása és a szervezett bűnözés, a tiltott kereskedelem, a kalózkodás és a korrupció elleni küzdelem területén. Az integráció és koordináció folyamatát ezenkívül ki kell terjeszteni a kereskedelmi politikára is. Ez összességében jelentős és összetett vállalást jelent, amelyhez az Unió külpolitikára szánt költségvetésének kiigazítása szükséges.

1.3 A cselekvések földrajzi területei

1.3.1 Az Uniónak feladata, hogy nyomon kövessen és érdeklődéssel figyeljen minden határain kívüli történést, és hogy saját szövetségi stratégiáját újradefiniálja. Ugyanakkor nem rendelkezik mindazokkal a forrásokkal és eszközökkel, amelyek lehetővé tennék, hogy tényleges politikai szereplővé váljon a nemzetközi színtéren. A legfőbb problémát azonban nem az eszközök hiánya jelenti, hanem az, hogy képtelen biztosítani a különböző eszközök koherens kezelését és garantálni a tagállamok ez irányú politikai akaratát.

1.3.2 Ezért az EU-nak – ahogy azt eddig is tette – még nagyobb figyelemmel kell szemlélnie saját földrajzi övezetét, és tekintettel kell lennie közvetlen szomszédjaira, mindemellett – legalábbis gazdasági szempontból – nem hanyagolhatja el a világ olyan nagyobb regionális csoportjaival fenntartott kapcsolatait, mind például Észak-Amerika, amellyel stratégiai kapcsolatban áll, vagy Dél-Amerika és a Karib-szigetek, amelyekkel az Európai Unió biregionális stratégiai szövetséget kötött, vagy Kína, India és Oroszország. Ezért elengedhetetlen a szinergiák kialakítása a kétoldalú és a regionális kapcsolatok között.

1.3.3 Ebben az összefüggésben szükségesnek tűnik, hogy teljessé tegyük a bővítési folyamatot a Balkán irányába – amely egy rendkívül érzékeny terület az Unió határain belül –, folytassuk a Törökországgal megkezdett tárgyalásokat, hatékony szomszédságpolitikát alakítsunk ki, miközben a figyelmet a földközi-tengeri és a közel-keleti helyzetre irányítjuk.

1.3.4 Ezzel kapcsolatban új alapokra kell fektetni és újra kell indítani a földközi-tengeri térségre vonatkozó politikát olyan új együttműködési intézmények és szervezetek létrehozásával, amelyek megfelelő forrásokkal és eszközökkel rendelkeznek a működéshez. Meg kell hallgatni és segíteni kell az említett országok azon fórumait, amelyek elősegítik a demokratizálódást és a polgári haladást. Az Uniónak – amennyiben nem kívánja elárulni a közösségek és a fiatalok szabadságba, emberi méltóságba és társadalmi igazságosságba vetett reményét – alapvető feladata a gyors és fájdalommentes átmenet biztosítása a demokrácia és nem pedig az új, álcázott diktatúrák felé.

1.3.5 Ehhez elengedhetetlen, hogy a közösségi költségvetésből több forrást biztosítsunk az ezen országokkal folytatott együttműködéshez, különös tekintettel az intézményi kapacitások megerősítésére, a gazdasági és társadalmi fejlődésre, valamint a munkahelyteremtésre és a befektetési lehetőségre az érintett országokban.

1.3.6 Ebben az összefüggésben az EGSZB lényeges szerepet játszik abban, hogy személyre szabott fellépések révén organikus kapcsolatot alakítson ki a földközi-tengeri medence és a Közel-Kelet civil társadalmának helyi képviselőivel, amelyek a jelenleg folyamatban lévő átmeneti folyamatokat elindították. Ennek célja, hogy támogassa a civil társadalmi szervezetek és az egyes kormányok közötti párbeszédet, és hogy megerősítse a polgári jogok és a jogállamiság védelmében való demokratikus részvételt.

1.3.7 Az uniós fellépések másik prioritásának a teljes afrikai kontinensnek kell lennie: az Unió biztonsága és stabilitása nagymértékben függ e közeli kontinens stabilitásától és demokratikus növekedésétől. Amennyiben az Unió felül kíván kerekedni az elsivatagosodás, az élelmiszerválság, az afrikai népesség elszegényedése, a korrupt és tisztességtelen rezsimek vagy az igazság és a szabadság hiánya által kiváltott tömeges bevándorlás destabilizáló hullámain, hatékonyan és azonnal kell fellépnie, megállapodást kötve ezzel a kontinenssel.

1.4 A nemzetközi szervezetek

1.4.1 A nemzetközi intézményeken belül összehangolt és hatékony fellépésekre van szükség, amelyek az intézmények mélyreható átalakulását is elősegítik, hogy azok az új feladatoknak és az új igényeknek megfelelően jobban működjenek. Az Uniónak e téren egységesen kell fellépnie, hogy érdekeit egyként képviselje.

1.4.2 Különösen fontos lenne biztosítani, hogy egyenlően kezeljék az ILO-alapegyezmények által előírt munkajogokat, valamint a gazdasági és szabadkereskedelmi jogokat. Az Uniónak az ILO-val kapcsolatban is egységesen kellene fellépnie.

1.4.3 Az EGSZB úgy véli, hogy az Uniónak egyre aktívabb szerepet kell vállalnia e téren, különösen a G20-ak szintjén és az ENSZ legreprezentatívabb intézményeivel ápolt kapcsolatai során, főként a Gazdasági és Szociális Tanácsot illetően, amelyen belül az EU-nak közös álláspontot kellene képviselnie. Ebből a szempontból Gazdasági és Szociális Tanács reformja előrelépést hozhatna, és hozzájárulhatna civil társadalom jobb képviseletéhez ezen szervezeten belül.

1.4.4 Hatékony és fenntartható politikák kidolgozása szükséges az euróövezet védelme érdekében, és megfelelő eszközök létrehozására van szükség a nemzetközi spekulációk leküzdéséhez, az adóparadicsomok felszámolásához, az árfolyamon alapuló verseny csökkentéséhez, a gazdasági növekedés újraindításához, valamint a foglalkoztatást illetően a tisztességes munka fellendítéséhez. A Szerződés 136. cikkének módosítása ennek első fontos szakasza. Ez különösen a közösségre épülő Európának kedvez: az Európai Bizottság központi szerepét és az Európai Parlament bevonását biztosítva erősíti a demokratikus folyamatot. Ugyanerre volna szükség a külpolitika területén is (a 24. cikk módosítása).

1.4.5 A szociális partnerek és a civil társadalmi szervezetek részvétele jelenti a nemzetközi szintű békés együttélés alapját adó értékek megőrzéséhez és támogatásához szükséges egyik feltételt. Az Uniónak ösztönöznie kell az EGSZB-vel, a civil társadalommal és a szociális partnerekkel folytatott kiterjedt konzultációt a nemzetközi szervezetek jövőbeli döntéshozatali struktúráin belüli részvételük elősegítése érdekében.

1.5 A biztonságpolitika

1.5.1 A biztonsági és védelmi politikát illetően a lehető leghamarabb meg kell erősíteni az Európai Védelmi Ügynökség feladatát, konkretizálni kell az állandó strukturált együttműködéseket, különösen annak érdekében, hogy hasznos szinergiák alakulhassanak ki, és a nemzeti költségvetéseken belül megtakarításokat lehessen elérni. A megtakarított forrásokat produktív beruházásokhoz, munkahelyteremtéshez vagy az államadósság csökkentéséhez lehetne felhasználni.

1.5.2 Meg kell teremteni a lehetőséget arra, hogy az EU rendelkezésére álló biztonsági és védelmi eszközöket tényleges regionális biztonsági eszközökként lehessen használni és elismerni.

1.5.3 A biztonság területén az EU-nak elsősorban szomszédságában kellene cselekednie a válságövezetek stabilizálását célzó fellépések és békefenntartó tevékenységek révén.

1.5.4 Ebben az összefüggésben az EGSZB szeretné, ha a közös tapasztalatokat – az 1998-as saint-malói megállapodásokat követően történtek mintájára – a Védelmi Ügynökségbe illesztenék, és a közös biztonságpolitikába integrálnák.

1.6 Az EGSZB:

Az EGSZB saját szerepét betöltve hozzá kell, hogy járuljon az Unió külpolitikájának kialakításához és meghatározásához. Ennek alapján az EGSZB indokoltnak tartja, hogy konzultáljanak vele az Unió külpolitikai rendelkezéseivel kapcsolatban, nem utolsósorban az érintett kezdeményezések átláthatóságának és nyomon követésének biztosítása végett. Fel kell tehát használni minden olyan meglévő EGSZB-véleményt, amely iránymutatást nyújt az EU kül- és biztonságpolitikájával kapcsolatban, illetve amely olyan együttműködési eszközökhöz kapcsolódik, amelyeknek külpolitikai kihatásuk lehet. (1) Az EGSZB fellépése rendkívül eredményes lehet ezen a téren, mivel összekapcsolja a tagállami és az uniós fellépést, valamint a civil társadalom által hangoztatott elvárásokat.

1.6.1 Erre a szervezett civil társadalom és a közvélemény olyan nemzetközi politikai témákat érintő döntéshozatali folyamatokban való részvétele érdekében van szükség, amelyek a legközvetlenebb hatással vannak a gazdaságra és az európai polgárok életére.

1.6.2 Nemzetközi szinten az EGSZB továbbviheti az uniós politikát, amennyiben a tárgyalások és a megkötött megállapodások végrehajtása során igyekszik a civil társadalom szerepét érvényre juttatni. Az összegyűjtött tapasztalatai és a már megvalósított kezdeményezései alapján úgy véli, hogy egyrészt kapcsolatba kell lépnie a partnerekkel az Unió által folytatott nemzetközi tárgyalások továbbvitele érdekében, másrészt pedig részt kell vennie a megállapodások alkalmazási és végrehajtási mechanizmusaiban, legyen szó társulási, kereskedelmi vagy egyéb megállapodásokról.

1.6.3 Az EGSZB mindenekelőtt a konzultációs folyamatok és a nemzetközi részvételre vonatkozó megbízatásai keretében a jövőben is ellátja az uniós politikák által elsődlegeses érintett országok és régiók civil társadalmi szervezeteivel való kapcsolattartóként betöltött szerepét.

1.6.4 Ezért fontos, hogy az EGSZB-vel folytatott konzultációs folyamat különböző szakaszaiban a közös külügyi szolgálat is közreműködjön, hogy az EGSZB az uniós polgárok érdekeinek megfelelően tudja ellátni feladatát. Ennek érdekében az EGSZB együttműködési megállapodást írhatna alá a közös külügyi szolgálattal – az EGSZB és az Európai Bizottság közötti megállapodás mintájára –, egy olyan szándéknyilatkozatot, mely lefekteti a strukturált együttműködés szabályait és eljárásait.

1.7 Az Unió eszközei és szerepe

1.7.1 A szerződésben rejlő lehetőségeket ki kell aknázni annak érdekében, hogy az Unió – külügyi szolgálatára támaszkodva – egyre jobban helyt tudjon állni a nemzetközi színtéren, és hogy egységesen lépjen fel, biztosítva a koherenciát a közösségi politikák között, valamint az Unió és a tagállamok között megosztott politikák között, így elkerülve azokat a látványos megosztottságokat, amelyek végül rontják az Unióról alkotott képet.

1.7.2 Nagyobb értéket kellene tulajdonítani a külügyi politikán belül az olyan eszközöknek, mint amilyen a megerősített együttműködés, annak érdekében, hogy létrejöjjön a tagállamok azon csoportja, amely az egyre integráltabb külpolitika éllovasa és húzóereje lehet, bevezetve ezzel egy olyan intézményi elrendezést, amelyet nagyobb szilárdság és kohézió jellemez közös célkitűzései megvalósítása során. Ennek kezdeteként külpolitikai paktum aláírására kerülhetne sor, az Euró Plusz Paktum mintájára (az Európai Tanács 2011. március 24–25-i ülése).

1.7.3 Az EGSZB ezért úgy véli, hogy javítani kell és hatékonyabbá kell tenni az Unió döntéshozatali folyamatát, különösen az Unió nemzetközi láthatóságát kell fokozni. Ennek fényében az EGSZB reméli, hogy az EU megtalálja a helyes módszereket és javaslatokat ahhoz, hogy garantálja a közös külpolitikai szerepvállalást és az idevonatkozó egységes fellépést.

1.8 Rövid távú prioritások

1.8.1 Az Európai Bizottság valamennyi, a közös külügyi szolgálat elindításába bevont szervének törekednie kell az együttműködésre annak érdekében, hogy a folyamat ne abban merüljön ki, hogy a létező főigazgatóságok mellé egy új főigazgatóságot hoznak létre.

1.8.2 Hangsúlyozni kell, hogy olyan nemzetközi megállapodásra van szükség, az EU által a G20-ak csúcstalálkozóján előterjesztett javaslatok alapján, amely segítségével elkerülhetők az újabb pénzügyi spekulációk, amelyek veszélye még mindig fenyeget.

1.8.3 Az azonnali és konkrét uniós fellépéseket a Földközi-tenger régiójára kell összpontosítani.

1.8.4 Át kell ültetni a gyakorlatba az Európai Tanácsnak az Unió stratégiai partnerségéről szóló 2010. szeptember 16-i és 2011. március 24–25-i következtetéseit.

1.8.5 Ezen túlmenően konkrétan és szigorúan alkalmazni kell a Lisszaboni Szerződés 11. cikkét, és fel kell szólítani valamennyi intézményt az EGSZB-vel való konzultáció kötelezettségének tiszteletben tartására, valamint arra, hogy a civil társadalomra közvetlen vagy közvetett hatással bíró témákban széles körű párbeszédet folytassanak, szoros kapcsolatban az Európai Parlamenttel és a nemzeti parlamentekkel.

2. Bevezetés

2.1 Az uniós külpolitikának megvan a lehetősége arra, hogy minőségi ugrást hajtson végre az új szerződésnek köszönhetően, feltéve, hogy a kormányok hajlandónak mutatkoznak erre; az Unió így megerősíthetné a nemzetközi szinten játszott politikai szerepét. Az új szerződés, még ha egyelőre nem is felel meg maradéktalanul az Unió objektív igényeinek, komoly várakozásokat ébresztett a tagállamokban és világszerte. A cél jelenleg a bevezetett módosítások konkretizálása, valamint a nemzetközi közösség elvárásaira adandó megfelelő válasz, amelynek a tétje az EU hitelességének a megőrzése. Ezt a célkitűzést a civil társadalom aktív és teljes mértékű részvétele nélkül nem lehet elérni. Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságot – mint a szervezett civil társadalom képviselőjét – a Lisszaboni Szerződés 11. cikke teljes körű legitimitással ruházza fel annak érdekében, hogy hozzájáruljon az Európai Unió közös kül- és biztonságpolitikájához, következésképpen közvetlenül be kell vonni az Unió és az EKSZ munkájába.

3. Az új nemzetközi helyzet

3.1 Az Unió a múltban a külpolitika terén inkább másodlagos szerepet játszott. Ma több lehetőséggel rendelkezik, amelyeket ki kell aknáznia, ha meg akarja állítani hanyatlását. Külön-külön véve az egyes tagállamok folyamatosan veszítenek pozíciójukból a gyorsan és állandóan változó nemzetközi színtéren. Nagyobb szolidaritásra van tehát szükség az Unión belül, valamint az egyes országok hatásköreinek közösségi, az Unió egészének a szintjére való átruházására a – szinte minden esetben romboló hatással bíró – tagállami konkurencia elkerülése érdekében.

3.2 Az Európai Uniónak manapság több globális kihívással kell szembenéznie, mint valaha, amelyek nagyobb kohéziót igényelnek és azt, hogy közös akarattal szembe tudjunk nézni az alábbi helyszíneken azokkal az egyre összetettebb fenyegetésekkel, amelyek folyamatosan eltolják a geopolitikai egyensúlyt egy többpólusú világ irányába: a Közel-Keleten – különösen a továbbra is megoldatlan izraeli-palesztin kérdésben –, Iránban, Afganisztánban, Irakban és Szudánban, és a világban mindenütt máshol, ahol megoldatlan konfliktusok állnak fenn, továbbá a feszültségekkel terhes övezetekben. Egész Észak-Afrikában az önkényuralmi rendszerek elleni lázadások dúlnak, amelyek kimenetelét nehéz előre látni. Az államok biztonsága veszélybe került a különböző természetű globális fenyegetések által, amilyen például a vallási türelmetlenség vagy az Iránéhoz hasonló új nukleáris programok.

3.3 További rendkívül fontos tényezők, amelyek jelenleg vagy akár a jövőben is az instabilitás és a lázadás forrásává válhatnak: az élelmezésbiztonság, a demográfiai növekedés, az egyre inkább súlyosbodó társadalmi egyenlőtlenségek, a kereskedelmi egyensúlyhiány, végül a földterületekért és a ritka fémekért vívott harc. Ezek mind a korai stádiumban kezelendő problémák és a globalizációhoz kapcsolódó kérdések: a globalizáció ugyanakkor többek között új távlatokat nyitott az országok számára olyan területeken, mint a szegénység vagy a munkanélküliség elleni küzdelem.

3.4 Az Unió olyan helyzetben – mintegy „szükséghelyzetben” – van, amelyben kénytelen cselekedni. Csakhogy azonnali és halogatás nélküli fellépésre van szükség, gyorsabbra, mint ahogy az többek között az euróövezetet támogató alap esetében, vagy a földközi-tengeri régió és a Közel-Kelet kapcsán történt. A közös külpolitika hatékony ellenszer lehet minderre, és kiváló eszköz az Unió, valamint vállalkozásai és polgárai érdekeinek jobb védelméhez. A földközi-tengeri régióban kialakult válság lehetőséget jelenthet az EU számára a közös külpolitika elindítására.

4. A külpolitika létrehozásának indokai és célkitűzései, és az Unió helyzete

4.1 A globalizációs folyamat és a pénzügyi válság nyilvánvalóvá tette és megerősítette az új pénzügyi szabályok kidolgozásának és az Európai Unió által előmozdítandó jobb európai és globális kormányzásnak a szükségességét. Ezért szükséges, hogy a tagállamok szoros együttműködést folytassanak egymással, és egységesen lépjenek fel a nemzetközi fórumokon, ahol egyenként képviseltetik magukat, és ahol néhány esetben a nemzetközi szinten betöltött tényleges szerepükhöz képest nagyobb súllyal vannak képviselve. Az európai uniós küldöttségeknek valamennyi nemzetközi intézményen belül (lásd a Szerződés 34. cikkét) – kezdve az Egyesült Nemzetek Biztonsági Tanácsával – képesnek kell lenniük arra, hogy megvédjék az Unió álláspontját (lásd az Európai Tanács 2011. március 24–25-i következtetéseit).

4.2 Az EGSZB úgy véli, hogy ehhez az egységes fellépéshez az Uniónak közös stratégiai jövőképet kell kialakítania, amellyel megválaszolja a globalizációban rejlő kihívásokat és lehetőségeket, meghatározva a politikai prioritásokat és a főbb érdekterületeket, és folyamatosan azon dolgozva, hogy tevékenységi körét a forrásaihoz és cselekvési lehetőségeihez mérten kiterjessze. Ehhez elengedhetetlen, hogy az Unió meghatározza a nemzetközi szinten kötendő szövetségekre vonatkozó stratégiáját a többpólusú rendszeren belül. Érdemes lenne a transzatlanti kapcsolatokkal kezdeni, amelyeket az egységes politikai stratégia kidolgozása révén meg kell erősíteni, figyelembe véve a régóta létező kétoldalú kapcsolatokat. Így véget vethetnénk az Atlanti-óceán két partja közötti kapcsolatok jelenleg tapasztalható elhidegülésének. Mindez arra kötelezi az Uniót, hogy szerepét meggyőződéssel és hitelesen töltse be, hogy ténylegesen elősegítse a többpólusú világ létrejöttét, valamint az Észak–Dél kapcsolatok egyensúlyának egészséges helyreállítását, tevékenységét kiterjesztve Latin-Amerikára, Ázsiára, főképp pedig az afrikai kontinensre.

4.3 Az Uniónak éberebbnek kell lennie választásai során. A földközi-tengeri térség déli partjának országaiban – ahol előbb a barcelonai folyamat, majd az Unió a Mediterrán Térségért kezdeményezés végződött nyilvánvaló kudarccal – működő civil társadalmi szervezetek irányában az elmúlt évek során tanúsított érdektelenség veszélyt jelent az Európai Unió stabilitása szempontjából kulcsfontosságú határ biztonságára. Az Uniónak felelősségteljesen kell ezzel az összetett problematikával foglalkoznia, lehetőségként kezelve azt, és a jogállami demokrácia megerősítését támogatva eleget kell tennie ezen országok civil társadalmi szervezetei kéréseinek, amelyek a polgári, gazdasági és szociális haladásra törekednek.

4.4 Ennek a gondolkodási folyamatnak az afrikai kontinens többi részére is ki kell terjednie, ahol az Unió nem hagyhatja a kezdeményezést Kínára – az egyetlen olyan országra, amely befolyását tovább erősíti ezen a kontinensen – és nem feledkezhet meg a történelmi és földrajzi okokból eredő felelősségéről. A kontinens egészére kiterjedő átfogó megállapodást kellene előirányozni.

4.5 Az Unió „külpolitikája” dinamizmusának és hatékonyságának visszanyerése, amelyről eddig is megbizonyosodhattunk, földrajzi határainak keleti és déli irányban való fokozatos kiterjesztésében nyilvánult meg. Ezt a folyamatot még ki kell egészíteni a balkáni államokkal és a Törökországgal folytatott tárgyalásokkal, amelyeket nem lehet határozatlan időre elhalasztani, éppen ellenkezőleg: a folyamatot nyitottá kell tenni, és mindkét félnek félre kell tennie előítéleteit és félelmeit.

4.6 A kölcsönös érdekeket követve, egyes országokkal vagy régiókkal kötött partnerségeken keresztül kell cselekedni a kiegyensúlyozott fejlődés érdekében, amely az egyes embereket állítja a közös érdek és a közös cselekvés középpontjába, az Unió és polgárai stratégiai érdekeinek alábecslése nélkül. Az Uniónak következetesen támogatnia és ösztönöznie kell az európai szociális modell alapelveit, és megállapodásait az alapvető jogokra és a munkajogokra kell alapoznia.

4.7 Az EGSZB úgy véli, hogy számos olyan politika visszhangra talál az Unió külkapcsolataiban, amelyek esetében a civil társadalom részvétele megkerülhetetlen, mivel az Unión belül is komoly hatásuk van. Ilyenek például a jogok területe, a pénzügyi spekulációra vonatkozó szabályok, a monetáris politika (az euró mint tartalékvaluta és nemzetközi gazdaságpolitikai eszköz), a (gyakran kényszerítő eszközként alkalmazott) energiaügyi politika, a környezetvédelmi politika, a kereskedelmi politika, az élelmezésbiztonság, a biztonságpolitika és a terrorizmus elleni küzdelem, a bevándorláspolitika, a korrupció elleni küzdelem stb.

4.8 Ezért fontos, hogy az Európai Bizottság – az EGSZB hozzájárulásával – objektív, konkrét és hatékony információkat bocsásson rendelkezésre az Unió külpolitikai fellépéseiről, azok jelentőségéről és a nemzeti szintű tevékenységekhez viszonyított hozzáadott értékéről. Ez gyakran nem történik meg, vagy ha mégis, az információkat a tagállamok torzítva adják tovább. Ebből a szempontból az Európai Parlament és a nemzeti parlamentek részvétele is fontos.

4.9 Ezért fennáll annak a veszélye, hogy az európai népek irányt vesztenek, és az Unió szerepének hasznosságát is megkérdőjelezik. Valóban nem ritka, hogy a különböző államok politikai köreinek nem áll érdekében a Brüsszelben véghezvitt munkát előtérbe állítani. E réteg sokkal inkább a saját, rövid távú túlélésével van elfoglalva, mint hogy egy hosszú távú és nagyszabású projekt mellett kötelezze el magát.

4.10 Az Európai Unió ugyanakkor továbbra is a kiegyensúlyozott és fenntartható fejlődés – a jog, a demokrácia és a békés egymás mellett élés értékein alapuló – modellje marad, amelyet ki kellene terjeszteni a szomszédos országokra. Az Unió puha hatalmi eszközei (soft power) és a demokratikus átalakulásra törekvő diplomáciája (transformational diplomacy) lehetővé tették kontinensünk megszilárdítását, valamint a bővítési és partnerségi politika révén a demokratikus folyamatok és a jólét kiterjesztését számos államra.

4.11 Ez azonban lehet, hogy nem elég. Az Európai Tanács a 2010. szeptember 16-i ülésén megerősítette, hogy az Uniónak tényleges globális szereplővé kell válnia, amelynek készen kell állnia arra, hogy részt vállaljon a globális biztonság iránti felelősségből, és vezető szerepet kell vállalnia a közös kihívásokra adandó közös válaszok megtalálásában.

4.12 Az Unió továbbra is a segélyre szoruló országok első számú adományozója, ezért a jövőben jobban ki kellene aknáznia az együttműködési politikában rejlő lehetőségeket. Az EU a világ első számú kereskedelmi hatalma, és vezető szerepet tölt be a környezetvédelmi politika területén, ahogy azt a nemrégiben Cancúnban rendezett csúcstalálkozó is bebizonyította. Ezért nemcsak joga, hanem kötelessége is, hogy a többoldalú kapcsolatok új szabályainak a meghatározásában központi, sőt vezető szerepet játsszon.

4.13 Az Egyesült Nemzetek a legmagasabb rangú nemzetközi intézmény. Meg kell újítanunk a többoldalú megközelítést a politikai és gazdasági kihívásokkal való szembenézés érdekében. A nemzetközi kapcsolatok minden szintjén mélyreható cselekvésre van szükség, és hozzá kell járulni az olyan intézmények, mint az IMF, a Világbank és a WTO alapvető megújulásához. Ezen túlmenően strukturáltabb és célirányosabb feladattal kell megbízni a G20-ak csoportját, a gazdasági és pénzügyi tranzakciók régóta követelt jobb szabályozása érdekében, újabb hierarchikus szintek létrehozása nélkül.

5. A biztonságpolitika

5.1 Az Unió már kidolgozott egy közös biztonság- és védelempolitikát, melyben válságkezelési eszközöket hozott létre, és figyelembe vette tagállamai eltérő álláspontjait. Lényeges stabilizációs szerepet kell játszania a szomszédos országokban. Ezért szükséges, hogy az Unió minden országtól elvárja azoknak az elveknek a támogatását és tiszteletben tartását, amelyek a nemzetközi békés egymás mellett élés alapját képezik, szem előtt tartva, hogy az alapvető jogok nem képezhetik alku tárgyát.

5.2 Az Unió régóta közvetlenül (vagy tagállamai révén) részt vesz különböző katonai és polgári missziókban. Gyakorlatilag egy átfogó elkötelezettségről van szó, amely néha csupán szimbolikus jelentőséggel bír. Meg kellene erősíteni az EU rendelkezésére álló eszközöket, és valódi regionális biztonsági eszközökként kellene őket használni és elismerni. Az Uniónak konkrét fellépéseket kellene végrehajtania, valamennyi rendelkezésére álló eszközt, így az Európai Külügyi Szolgálatot és a főképviselői/alelnöki tisztséget is felhasználva.

5.3 A biztonság tekintetében az Uniónak elsősorban az ún. „szomszédság” körébe tartozó területeken kellene tevékenykednie: Kelet-Európában, a Kaukázusban, a Balkánon, a földközi-tengeri térségben és Afrikában, és ennek során ötvöznie kellene a válságövezetek stabilizálását célzó fellépéseket a békefenntartó, valamint az intézményeket és a gazdasági fejlődést megerősítő akciókkal. A civil társadalom pontosan ezeken a területeken játszhat jelentős szerepet a békés fejlődés támogatása érdekében. Az EGSZB már eddig is aktív szerepet vállalt és értékes munkát visz véghez e téren.

5.4 Még a hagyományosan állami hatáskörbe tartozó területnek számító biztonság- és védelmi politika is egyre nagyobb jelentőséggel bír a civil társadalomra és az európai közvéleményre nézve, mivel az e területen hozott döntések stratégiai, költségvetési és szociális következményekkel járnak.

5.5 Ennek fényében az Uniónak és a NATO-nak a válságkezelés során való jobb együttműködés érdekében partnerségüket fejleszteniük és mélyíteniük kell. Az Európai Unió közös biztonság- és védelempolitikája nem csupán a közös kül- és biztonságpolitika (KKBP) lényeges összetevője, hanem az új Atlanti Szövetség stratégiai koncepciójának szerves része, amelyről a 2010. szeptember 20-án Lisszabonban, a NATO és az Unió legfelsőbb vezetőinek részvételével határoztak.

6. Az EGSZB szerepe

6.1 Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság (EGSZB) külkapcsolatok területén folytatott tevékenységeinek célja az, hogy a szervezett civil társadalomnak az uniós kereskedelmi, bővítési, fejlesztési és külügyi politikákról alkotott álláspontját megismertesse.

6.2 Az EGSZB folyamatosan nyomon követi az Európai Uniónak a világ számos országával, de különösen azokkal az országokkal és régiókkal fenntartott kapcsolatait, amelyekkel az Európai Unió strukturált kapcsolatokat tart fenn, és amelyek civil társadalmaival kapcsolatot alakított ki. Szoros kapcsolatokat alakított ki gazdasági és szociális partnereivel, illetve harmadik országbeli egyéb társadalmi szervezetekkel annak érdekében, hogy javaslatokat fogalmazzanak meg, elsősorban a gazdasági és szociális kérdésekről, és elősegítse a civil társadalom megerősödését. Ennek keretében a politikai hatóságoknak szánt közös nyilatkozatok elfogadására kerül sor.

6.3 A társszerveinkkel folytatott kapcsolatok az állandó bizottságokon keresztül valósulnak meg. Ennek megfelelően konzultatív vegyes bizottságok alakultak a tagjelölt országokkal (Törökország, Horvátország, Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaság) és a társulási megállapodással rendelkező országokkal (az Európai Gazdasági Térség országai). A Nyugat-Balkánnal, Oroszországgal, Japánnal és kelet-európai szomszédainkkal kapcsolatos ügyekkel kapcsolattartó csoportok foglalkoznak. Ezenkívül nyomonkövetési bizottságok működnek együtt a hasonló szervekkel az afrikai, karibi és csendes-óceáni országokkal, továbbá a Latin-Amerikával fenntartott kapcsolatok ápolása céljából, illetve az Unió a Mediterrán Térségért keretében. A civil társadalom kerekasztalai rendszeresen üléseznek Brazília és Kína gszt-ivel.

6.4 Ezen sajátos politikákon belül az EGSZB többek között három területen fejlesztett ki jelentős tevékenységeket:

— a fejlesztési politikát illetően az EGSZB rendszeresen konzultál az Európai Bizottsággal, és a szervezett civil társadalom segítségét nyújtja a Fejlesztési és Együttműködési Főigazgatóság különböző javaslataihoz, függetlenül attól, hogy azokat vélemény formájában vagy az AKCS-országok civil társadalmi szervezeteivel közösen megfogalmazott ajánlás formájában nyújtja-e be;

— az uniós bővítést illetően az EGSZB együttműködést folytat a tagjelölt országokkal, és konzultatív vegyes bizottságokat állít fel azok civil társadalmaival. E bizottságok feladata a szaktudás, a tapasztalatok és az információk átadása a közös politikák, valamint az uniós vívmányok tényleges alkalmazása vonatkozásában, és összekötő szerepet töltenek be az Unió és ezen országok társadalmi-szakmai szervezetei között;

— a kereskedelmi politikát illetően az EGSZB az érintett országok vagy régiók civil társadalmával paritásos alapon létrehozott struktúrák közvetítőjeként és a szervezett civil társadalom szószólójaként nyomon követi a tárgyalásokat, és biztosítani kívánja az Unió által kötött megállapodások gazdasági, társadalmi és környezetvédelmi hatásainak az ellenőrzését. Ezt a célkitűzést az Unió nemzetközi megállapodásainak a megtárgyalásában való nagyobb fokú részvétellel lehet elérni, és ezekben kimondottan kötelezővé kell tenni a szervezett civil társadalom jelenlétét és közreműködését.

6.5 Az EGSZB-t egyébiránt megbízták az Unió és a CARIFORUM, az Unió és Közép-Amerika, valamint az Unió és Korea közötti kereskedelmi megállapodások végrehajtásának nyomon követésével is. A kereskedelmi tárgyalások számának növekedése várhatóan e feladat jelentős mértékű növekedéséhez vezet majd. Az EGSZB biztosítja továbbá a demokrácia és az emberi jogok európai eszköze, valamint a nemzetközi kooperáció eszköze végrehajtásának nyomon követését is, mégpedig az Európai Bizottsággal tartott külön találkozók és az Európai Parlamenttel való együttműködés révén, mely utóbbinak „felügyeleti joga” van ezekkel az eszközökkel kapcsolatban.

6.6 Az EGSZB ezáltal különösen jelentős hozzájárulást nyújthat azon európai politikák nagyobb koherenciájához, amelyek növekvő hatást gyakorolnak a velük szorosan összefüggő nemzetközi politikára. Elég megemlíteni azokat a szoros kapcsolatokat, amelyek az egységes piacon belül és többek között a gazdaság és pénzügy, a monetáris ügyek, az energia, a környezetvédelem, a kereskedelem, szociális ügyek, a mezőgazdaság és az ipar területén nemzetközi szinten folytatott politikák között léteznek. Az EGSZB különösen hasznos szerepet játszhatna, amennyiben összekötőként működne egyrészt a tagállamok és az európai intézmények fellépései, másrészt pedig a civil társadalom kinyilvánított igényei között.

6.7 Az EGSZB úgy véli, hogy ezen célkitűzések követéséhez a civil társadalom megfelelő képviseletére és a nemzetközi szervezeteken belül megnyilvánuló határozott fellépésére is szükség van, így az ENSZ Gazdasági és Szociális Tanácsában, az ILO-ban, valamint olyan gazdasági és pénzügyi intézményekben, amelyeket már régóta alapjaikban meg kellett volna reformálni, hogy struktúráikban megfeleljenek azoknak a gyors változásoknak, amelyeknek napjainkban egyre inkább tanúi vagyunk, valamint hogy a nemegyszer hatékony ellenőrző rendszer nélkül működő döntéshozatali folyamatuk átláthatóbbá váljon.

6.8 A Lisszaboni Szerződés lehetővé teszi az Unió egésze számára, hogy együttműködjön a civil társadalommal; ezt a modellt nemzetközi szinten is meg kellene ismertetni és terjeszteni kellene. A 11. cikk értelmében az EGSZB mint a „civil diplomácia” megtestesítője és annak a polgárokkal szembeni letéteményese lényeges szerepet játszhat a külpolitikában, hozzájárulva az Unió alapját jelentő részvételi demokráciához, beleértve a kezdeményezések átláthatóságának szempontját is. Ezen okokból, valamint az eddigi nemzetközi szintű munkája alapján az EGSZB úgy ítéli meg, hogy – amint az már más politikaterületeken megvalósult – az Európai Bizottság egyik legfőbb partnerévé kell válnia a külpolitika kidolgozásában és nyomon követésében, az Európai Parlament és a Tanács új szolgálatán (EKSZ) keresztül. Ennek érdekében az EGSZB javasolni fogja az EKSZ-nek, hogy dolgozzanak ki egy együttműködési megállapodást a két intézmény között, amely elősegíti, hogy a civil társadalom strukturáltabban vehessen részt az uniós külpolitikában, akár vélemények kidolgozására való felkérés, akár egyéb hagyományos konzultációs mechanizmusok alkalmazása által.

6.9 Az EGSZB már régóta élénk tevékenységet folytat nemzetközi szinten. Kapcsolati rendszert alakított ki a világ különböző részein működő hasonló szervezetekkel, és szószólójává vált az Unió alapját képező elveknek, a civil társadalom gazdasági, kohéziós és partnerségi, valamint a megkülönböztetés és a társadalmi egyenlőtlenségek elleni küzdelemmel kapcsolatos igényeinek.

6.10 Az EGSZB szorgalmazza az Európai Bizottság különböző főigazgatóságai által és az Unió különböző szervei által folytatott tevékenységek közötti nagyobb koherenciát. Ezen túlmenően úgy véli, hogy a munkajogokat a WTO-nak a gazdasági és a szabadkereskedelemre vonatkozó jogokkal egyenrangúan kellene kezelnie, ugyanakkor vannak olyan országok, amelyek nem alkalmazzák és teljes mértékben figyelmen kívül hagyják az ILO alapvető normáit. Ezek a döntések az európai társadalomra, a vállalkozásokra és a munkavállalókra egyaránt kihatnak. Ezért az EGSZB úgy véli, hogy az Uniónak a globalizáció nagyra törőbb és igazságosabb koncepcióját kellene védelmeznie annak érdekében, hogy ne állandósuljon az a gyakorlat, hogy a gazdasági fellendülést nem kíséri munkahelyteremtés.

6.11 Az EGSZB úgy véli, hogy a szervezett civil társadalmat a közvetlen kapcsolatokon keresztül és az EKSZ rendszeres konzultációja révén aktívabban be kell vonni a nemzetközi politikai kérdésekbe. Az EGSZB el kívánja kerülni, hogy az uniós polgárok az őket érintő eseményekről ne megfelelő tájékoztatást kapjanak.

6.12 Ezzel összefüggésben az EGSZB közvetítőként szolgálhat, és európai szintre emelhet olyan vitákat, amelyek nemzeti szinten megoldatlan kérdésekkel foglalkoznak: bevándorlás, energia, szomszédság, környezetvédelem, demográfiai változás, korrupció, szociális kérdések, élelmiszerügy, kereskedelem és fejlődés stb. Láthatóságot is biztosíthat e vitáknak, hogy sürgősebb kérdések felmerülése esetén se kerülhessenek le az európai napirendről.

6.13 Az EGSZB az európai intézményeket továbbá az uniós szakpolitikákra vonatkozó tapasztalatával és elemző képességével is szolgálhatja. Az elemzést olyan új szempontok szerint végzi, amelyek az érintett ágazatok egyéni érdekeit képviselik: a szociális gazdaság támogatása harmadik országokban, a gazdák érdekei a nemzetközi élelmiszer-kereskedelemben, a civil társadalom szerepe a fejlesztési politikában, nemzetközi vízgazdálkodás, agrártermékek nemzetközi kereskedelme a WTO keretében, kisvállalkozások, társadalmi kohézió, regionális integráció stb.

Kelt Brüsszelben, 2011. október 27-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Staffan NILSSON

(1) Például a következő vélemények: A megújított lisszaboni stratégia külső dimenziója (HL C 128., 2010.5.18., 41–47. o.); Az AKCS-országok fejlődését szolgáló regionális integráció (HL C 317., 2009.12.23., 126–131. o.); A fenntartható fejlődéssel kapcsolatos hatásvizsgálatok és az Európai Unió kereskedelempolitikája (HL C 218., 2011.7.23., 14–18. o); Az Európai Unió fejlesztési együttműködésének finanszírozási eszköze: a szervezett civil társadalom és a szociális partnerek szerepe (HL C 44., 2011.2.11., 123–128. o.); valamint Európai kezdeményezés a demokráciáért és az emberi jogokért (HL C 182., 2009.8.4., 13–18. o.).