INDOKOLÁS

1.A JAVASLAT HÁTTERE

•A javaslat indokai és céljai

Tekintettel arra, hogy a szolgáltatások az EU GDP-jének és a foglalkoztatásnak mintegy 70 %-áért felelősek, a szolgáltatások uniós piaca versenyképességének elősegítése központi szerepet játszik az Unióban a munkahelyteremtésben és a növekedésben. A 2006-ban elfogadott szolgáltatási irányelv általános rendelkezéseket állapított meg a szolgáltatók letelepedésének megkönnyítése és azon képességük előmozdítása érdekében, hogy határokon átívelően tudjanak szolgáltatásokat nyújtani az egységes piacon. Az irányelv számos reformot sürgetett az uniós tagállamok körében, amelyek a becslések szerint tíz év alatt 0,9 %-kal növelnék az EU GDP-jét.

Az Unió azonban ezen túlmenően is jelentős kiaknázatlan potenciállal rendelkezik a növekedés és a munkahelyteremtés terén. A szolgáltatások uniós piacán felgyorsulna a termelékenység növekedésének üteme és a források elosztása is hatékonyabbá válna. A határon átnyúló kereskedelem és a szolgáltatásokba történő beruházás mértéke továbbra is alacsony. A fennmaradó akadályok leküzdése annak érdekében, hogy több határon átnyúló tevékenység legyen a szolgáltatások terén erősíteni fogja a versenyt, így nagyobb választékot és jobb árakat eredményezve a fogyasztók számára, valamint fokozva az innovációt. Ezeknek az akadályoknak a szolgáltatási irányelv által biztosított keret alapján történő kezelése az uniós GDP további 1,7 %-os növelésének lehetőségét is magában hordozza. Ezen túlmenően a szolgáltatások piacának jobb működése az ágazat versenyképességét is kedvezően befolyásolja, mivel az Unió feldolgozóipara a szolgáltatások egyik fontos vevője és végső felhasználója. A szolgáltatások ténylegesen egy feldolgozóipari késztermék értékének 40 %-át teszik ki az Unióban. Egy versenyképes feldolgozóipar tehát a szolgáltatások jól működő piacának feltétele.

Ezen okok miatt az Európai Tanács kihangsúlyozta, hogy „egy mélyebb és tisztességesebb egységes piac kialakítása elengedhetetlen az új munkahelyek teremtéséhez, a termelékenység előmozdításához, valamint a befektetések és az innováció számára vonzó környezet kialakításához”. A belső piac jobb működése az Európai Bizottság tíz prioritásának egyike. A 2015-ben elfogadott egységes piaci stratégiájában a Bizottság bejelentett egy sor intézkedést, amelyek arra irányulnak, hogy a szolgáltatások terén megvalósuljon a határok nélküli egységes piac. Célkitűzésünk világos: csökkenteni az akadályokat és ezáltal megkönnyíteni a szolgáltatók számára, hogy új üzleti lehetőségeket aknázzanak ki, mindeközben garantálva a fogyasztók számára a minőségi szolgáltatásokat. E javaslat előzménye az egységes piaci stratégia.

A szolgáltatási irányelv kiegyensúlyozott jogi keretet biztosít e célkitűzések eléréséhez. Biztosítja, hogy a nemzeti szabályozás megkülönböztetéstől mentes, indokolt és arányos legyen a közérdekű célok elérése érdekében. Ezenkívül megköveteli a tagállamoktól, hogy csökkentsék az közigazgatási természetű akadályokat, amelyek a gyakorlatban a szolgáltatókat eltántorítják a határon átnyúló tevékenységek folytatásától. A szolgáltatási irányelvet, valamint az abban megállapított fontos alapelveket ez a javaslat nem érinti.

Ezek a szolgáltatási irányelv által bevezetett alapelvek lehetővé tettek az uniós szolgáltatások piacának jobb működése irányába mutató előrelépést. Ugyanakkor a fokozott egységes piaci integráció útjában álló akadályok még mindig jelen vannak számos kulcsfontosságú szolgáltatási ágazatban. Ez különösen igaz több üzleti szolgáltatási és az építőipari ágazat esetében, ahol a szolgáltatók gyakran nem tudják más tagállamokban könnyen kiaknázni az üzleti lehetőségeket. A szolgáltatók adminisztratív akadályokkal szembesülnek a külföldi terjeszkedés során. Ezt megerősítette a szolgáltatókkal folytatott kiterjedt párbeszéd.

A szolgáltatók az adminisztratív eljárások bonyolultságával szembesülnek, amikor határon átnyúló tevékenységekbe kezdenek. Ez magában foglalja az egyértelműség hiányát a tekintetben, hogy miként lehet a meglévő szabályoknak megfelelni, ami visszatartja a vállalkozásokat – nevezetesen a kkv-kat – attól, hogy törekedjenek a más tagállamokban meglévő üzleti lehetőségek kiaknázására. A szolgáltatók gyakran nehezen férnek hozzá a szabályozási követelményekre és egy másik tagállamban a piacra lépéshez szükséges eljárásokra vonatkozó információhoz. Ezen túlmenően a nemzeti szabályok gyakran csak a nemzeti helyzeteket veszik számba, annak tisztázása nélkül, hogy ezeket hogyan kell alkalmazni más uniós tagállamok szolgáltatóira. Ennek eredményeként azok a szolgáltatók, akik az állandó jelenlét kialakítására törekszenek egy másik tagállamban, illetve átmeneti alapon próbálnak határon átnyúló szolgáltatásokat nyújtani, gyakran nehezen értik, hogy mely szabályok vonatkoznak rájuk, és hogyan. A különböző tagállamokban az adminisztratív alakiságok teljesítése gyakran bonyolult és költséges a szolgáltatók számára.

Ezért az európai szolgáltatási e-kártya célja, hogy csökkentse az ügyintézés bonyolultságát azon szolgáltatók számára, amelyek szeretnék tevékenységüket más tagállamokra is kiterjeszteni. Egyúttal azt is biztosítja, hogy a tagállamok indokolt szabályozást alkalmazhassanak. Önkéntes alapon ajánlanák fel a szolgáltatóknak, mint a vonatkozó nemzeti szabályoknak való megfelelés igazolásának egy alternatív útját. Ez az e-kártya lehetővé teszi a szolgáltatók számára egy teljesen elektronikus, uniós szintű eljárás használatát a külföldi terjeszkedéshez szükséges alakiságok elvégzéséhez, ezáltal nagyobb jogbiztonságot garantálva számukra és jelentősen csökkentve az ügyintézés bonyolultságát. Ezen e-kártya segítségével a szolgáltatók képesek lesznek elkerülni az olyan adminisztratív akadályokat, mint a bizonytalanság, hogy mely követelmények vonatkoznak rájuk, az eltérő formanyomtatványok kitöltése idegen nyelveken, a fordítás, a dokumentumok tanúsítása vagy hitelesítése és a nem elektronikus eljárási lépések. Az e-kártya megszerzésére vonatkozó eljárás körébe tartozó alakiságokkal kapcsolatos költségmegtakarítások jelentősek lennének a jelenlegi helyzettel összehasonlítva, potenciálisan elérhetik vagy akár az 50 %-ot is meghaladhatják.

Ha egy szolgáltató azt tervezi, hogy átmenetileg határon átnyúló szolgáltatást kíván nyújtani, az e-kártya saját tagállamában kerülne kibocsátására. A fogadó tagállamok képes lesznek ellenezni az e-kártya kiadását, amennyiben a szolgáltatási irányelv a 16. cikkben felsorolt, közérdeken alapuló kényszerítő indokok valamelyike alapján ezt már lehetővé teszi számára. Kiadása után az e-kártya lehetővé teszi a szolgáltatónak, hogy a fogadó tagállamban határon átnyúló átmeneti szolgáltatásnyújtást végezzen. A fogadó tagállamok azon döntési hatásköre, hogy elutasíthassanak egy európai szolgáltatási e-kártya iránti kérelmet, a szolgáltatási irányelv 16. cikkével összhangban tehát változatlan marad.

Amennyiben egy szolgáltató azt tervezi, hogy egy fióktelep, képviselet vagy iroda révén kíván szolgáltatásokat nyújtani egy másik tagállamban, az e-kártyát a fogadó tagállamban adják ki. A szolgáltató ebben az esetben is saját tagállamának hatóságaitól kérelmezné az e-kártya kiadását, akik továbbra is ellenőriznék, hogy a szolgáltató – a vonatkozó szabályokkal összhangban – letelepedett-e az adott ország területén. A második lépésben ugyanakkor a saját tagállam hatóságai kezdeményeznék a folyamatot az érintett fogadó ország közigazgatásánál, hogy az utóbbi ellenőrizhesse, hogy a kérelmező szolgáltató teljesíti-e a fogadó ország szabályozási követelményeit a szolgáltatási irányelvnek megfelelően. Ennek eredményeként elkerülhető lenne a hazai és a külföldi szolgáltatók közötti egyenlőtlen bánásmód. Miután kibocsátották, az e-kártya lehetővé tenné jogosultjának, hogy egy másodlagos telephely útján (egy fióktelep, képviselet vagy iroda formájában) az érintett fogadó tagállamban szolgáltatásokat nyújtson.

Az európai szolgáltatási e-kártya ötlete hasonló az európai szakmai kártyához (EPC), amely már ismerős a tagállami hatóságok számára. Az európai szakmai kártyát 2016 januárjában tették elérhetővé, és a hatálya alá tartozó, kiválasztott szakemberek körében nagyon jó volt a fogadtatása, ami azt mutatja, hogy az ilyen típusú egyszerűsítést szolgáló eszközök gyakorlati haszonnal járnak a felhasználók számára. Mind az európai szolgáltatási e-kártya, mind az európai szakmai kártya egy uniós szinten működő, önkéntes elektronikus eljárás. Az európai szolgáltatási e-kártya használata önkéntes lesz a szolgáltatók számára. A kérelmező saját országának hatósága egyablakos ügyintézési pontként jár el. Ezen túlmenően mindkét rendszer működése a saját és a fogadó tagállam közötti, előre meghatározott és kötelező együttműködési munkafolyamatokra támaszkodik, melyek végrehajtására a már meglévő belső piaci információs rendszeren (IMI) keresztül kerül sor, amelyet az IMI-rendelet hozott létre.

Ugyanakkor a két rendszernek eltérőek a céljai. Az európai szakmai kártya a természetes személy munkavállalók, illetve az önfoglalkoztató szolgáltatók szakmai képesítésének elismerése révén könnyíti meg a határon átnyúló szolgáltatásnyújtást, összhangban a szakmai képesítések elismeréséről szóló irányelvvel (PQD).

Az európai szolgáltatási e-kártya a követelmények sokkal tágabb körét érinti. Egyaránt elérhető lenne az olyan önfoglalkoztató természetes személyek és vállalatok számára is, akik vagy amelyek egy másik tagállamban szolgáltatásokat kívánnak nyújtani. Az európai szakmai kártyával ellentétben az európai szolgáltatási e-kártya technikai megoldásokat is nyújtana, amelyekkel megkönnyíthető az adminisztratív alakiságoknak való megfelelés olyan esetekben, amikor munkavállalókat küldenek ki olyan tagállamokba, amelyek közölték a Bizottsággal, hogy e célra igénybe kívánják venni az IMI-t. Az IMI igénybevételének lehetősége nem módosítja a 2014/67/EU irányelvben megállapított alkalmazandó szabályok lényegét. A határokon átívelően nyújtott szolgáltatásokhoz szükséges biztosítás megszerzését megkönnyítő szabályokat is magában foglal.

Az e-kártya a szolgáltatási irányelv hatálya alá tartozó követelményekre terjedne ki, és ennek megfelelően nem terjedne ki olyan területekre, mint az adózás, a munkaügyi és a szociális biztonság. Mindazonáltal a tagállami hatóságok az e-kártya-birtokosoktól nem követelhetik meg, hogy bármely olyan információt szolgáltassanak, amelyet az e-kártya már tartalmaz, olyan eljárások vagy alakiságok kapcsán, amelyeket egy közbeszerzési szerződés, egy tervpályázat vagy egy koncesszió odaítélésével, a társasági jog szerint leányvállalatok létrehozásával vagy fiókirodák bejegyzésével, illetőleg a kötelező társadalombiztosítási rendszerekben való nyilvántartásba vétellel kapcsolatban követelnek meg egy szolgáltatótól.

Az európai szolgáltatási e-kártya – az első szakaszban – az üzleti szolgáltatások és az építőipari szolgáltatások területén kerülne alkalmazásra, amennyiben a kapcsolódó tevékenységek már a szolgáltatási irányelv hatálya alá tartoznak. Mindkét ágazat kulcsfontosságú az Unió gazdaságában. Az építőipar, illetve az üzleti szolgáltatások területén tevékenykedő szolgáltatók a külföldi terjeszkedés során gyakran szembesülnek az ügyintézés nagyfokú bonyolultságával. Ezen túlmenően, a termelékenység növekedése meglehetősen alacsony volt az elmúlt évtizedben ebben a két ágazatban, továbbá korlátozott volt a határon átnyúló kereskedelem és a beruházások is. A fokozott, határon átnyúló verseny segítene megőrizni és javítani e két ágazat versenyképességét.

Ez a javaslat felülvizsgálati rendelkezéseket is tartalmaz, hogy a későbbiekben felmérhető legyen az európai szolgáltatási e-kártya hatékonysága, többek között a munkavállalók kiküldetéséhez szükséges alaki követelmények tekintetében, valamint figyelembe véve azon tagállamok tapasztalatait, amelyek úgy döntöttek, hogy élnek az e rendelettervezet 6. cikkének (3) bekezdésében előírt lehetőséggel annak érdekében, hogy a vonatkozó alakiságok egy, az IMI-vel összekapcsolt elektronikus platformon keresztül legyenek elvégezhetők.