HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 383/91

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – Új európai szomszédságpolitika felé

(JOIN(2015) 6 final)

(2015/C 383/13)

Előadó: Gintaras MORKIS Társelőadó: Cristian PÎRVULESCU

2015. június 10-én az Európai Bizottság úgy határozott, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 304. cikke alapján kikéri az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményét a következő tárgyban:

Új európai szomszédságpolitika felé

JOIN(2015) 6 final.

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Külkapcsolatok” szekció 2015. június 11-én elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2015. július 1–2-án tartott, 509. plenáris ülésén (a 2015. július 1-jei ülésnapon) 108 szavazattal 1 ellenében, 2 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1. Az Európai Bizottság és az Európai Külügyi Szolgálat (EKSZ) nyilvános vitát indított az új európai szomszédságpolitikáról. Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság (EGSZB) üdvözli az európai szomszédságpolitika felülvizsgálatát, amely megítélése szerint időszerű és kiemelten fontos intézkedés.

1.2. Az EGSZB megjegyzi, hogy a jelenleg hatályos európai szomszédságpolitika (ENP) nem ad pontos képet az EU szomszédságának valós helyzetéről, és az időközben nagy számban felmerülő kihívásokra nem tudott megfelelő választ adni. Ezért az európai szomszédságpolitika mechanizmusában és eszközeiben alapvető változtatásokra van szükség.

1.3. Az európai szomszédságpolitika országainak külpolitikáját az EU-val fenntartott kapcsolatok terén más és más prioritások és célkitűzések irányítják. Az EGSZB ezért hangsúlyozza, hogy a szomszédságpolitikában a differenciáltság és a rugalmasság elvét kell alkalmazni. Az EGSZB megjegyzi, hogy az európai szomszédságpolitika földrajzi hatályát délen és keleten meg kell őrizni, a kapcsolatokat érintő szakpolitikák azonban fejlesztésre és javításra szorulnak. Az ENP-országok közül néhányat az EU valódi partnerének, míg másokat szomszédoknak kell tekinteni. Az EGSZB ugyanakkor hangsúlyozza, hogy a demokratikus értékek elfogadása és az emberi jogok tiszteletben tartása minden országra vonatkozik, hiszen egy kettős mérce alkalmazása demoralizálólag hatna a többi ENP-országra.

1.4. „Új európai szomszédságpolitika felé” című közös konzultációs dokumentumában az Európai Bizottság több kérdést is megfogalmaz. Ezek közül e véleményében az EGSZB elsősorban a legfontosabbnak ítélt kérdéssel, azaz az uniós és a partnerországok civil társadalmainak kérdéskörével foglalkozik.

1.5. Az EGSZB üdvözli a déli partnerekkel a közelmúltban Barcelonában folytatott konzultációs sorozatot, az európai szomszédságpolitika jövőjéről megtartott informális miniszteri megbeszélést, amelyre Barcelonában került sor 2015. április 13-án – amelynek résztvevői újólag megerősítették, hogy közösen kívánnak munkálkodni azért, hogy a Földközi-tenger térsége a jólét és a jószomszédi viszonyok térsége legyen –, valamint a keleti partnerségről szóló, 2015. május 21–22-én Rigában megrendezett csúcstalálkozón elfogadott együttes nyilatkozatot, amelynek résztvevői újólag elkötelezték magukat amellett, hogy tovább erősítik a demokrácia, a jogállamiság, az emberi jogok és az alapvető szabadságjogok intézményét, és tartják magukat a nemzetközi jog elveihez és normáihoz. Fontos, hogy az EU továbbra is elkötelezett legyen partnereinek területi integritása, függetlensége és szuverenitása iránt.

1.6. Az EGSZB azt javasolja, hogy az új európai szomszédságpolitika középpontjában egyfelől olyan tevékenységeknek kell állniuk, amelyek célja, hogy fokozzák az EU szomszédságában a humánbiztonságot és a stabilitást, másfelől pedig olyanoknak, amelyek kedvezőbb gazdasági és szociális feltételeket teremtenek a partnerség országaiban. A megújított európai szomszédságpolitikának elsődlegesen azt a célt kell kitűznie, hogy biztosítsa az ott élők biztonságát, valamint az esélyt arra, hogy életüket méltóságban és jólétben élhessék hazájukban, ahol erőszak, az elnyomás és a szegénység ismeretlen fogalmak. Az európai szomszédságpolitikának tevékeny szerepet kell vállalnia a bizalomépítő, illetve a konfliktus utáni intézkedések sikerében.

1.7. Az EGSZB hangsúlyozza, hogy a jobb foglalkoztatás, a fenntartható és nyitott gazdaság, a külföldi befektetések, a hatékony és hozzáférhető közszolgáltatások és a szociális védelem egyaránt biztos alapot biztosítanak a stabilitáshoz, a biztonsághoz és demokratizálódáshoz. Az EGSZB szeretné, ha az új európai szomszédságpolitika már meglévő két kiemelt kezdeményezése mellett, amelyek célja, hogy az európai szomszédságpolitika országait még közelebb hozzák az EU-hoz – az egyik az elsősorban társulási megállapodásokkal, illetve mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi térségek létrehozásával fémjelzett kereskedelmi liberalizáció, a másik pedig a mobilitás és a vízumkönnyítés (illetve néhány országban vízumliberalizáció) – a partnerség harmadik kiemelt kezdeményezése az oktatás és az (elsősorban a fiatalok számára nyújtott) szakképzés lenne.

1.8. Az EGSZB azt javasolja, hogy az európai szomszédságpolitikát ne válasszák el a közös kül- és biztonságpolitikától (KKBP) és a közös biztonság- és védelempolitikától (KBVP). Ezzel egy időben az ENP térségén kívüli érdekeltek reakcióinak és érdekeinek feltérképezése során az EU-nak határozottságot kell mutatnia abban a tekintetben, hogy senki sem erőltetheti rá az akaratát független államokra, és senki sem diktálhat az EU és az ENP-országok menetrendjével és célkitűzéseivel kapcsolatban.

1.9. Az európai szomszédságpolitikához csatlakozott országok szuverenitásának, függetlenségének és területi integritásának védelme érdekében az EU-nak szorosabb együttműködést kell folytatnia más nemzetközi szervezetekkel, például a NATO-val és az ENSZ-szel. Az ENP-régión kívül folytatott és konfrontáció-megelőzési eszköznek is tekinthető diplomácia és (különösen a civil társadalommal folytatott) kommunikáció javítására is szükség van ahhoz, hogy kölcsönösen előnyös, gazdasági fejlődést és magasabb életszínvonalat eredményező kapcsolatok alakuljanak ki.

1.10. Az EGSZB az EU globális megközelítésének részeként a tagállamok közötti szolidaritás népszerűsítése révén a mobilitás és a migráció szabályozására szólít fel. Az ENP-vel és más országokkal kialakított partnerségek fontos eszközt jelentenek ahhoz, hogy a szomszédságpolitika le tudja küzdeni az előtte tornyosuló jelentős kihívásokat. A Földközi-tenger térségét jellemző humanitárius helyzet megoldásához az EU gyors és koordinált fellépésére van szükség.

1.11. Az EGSZB hangsúlyozza, hogy az európai szomszédságpolitika partnerországainak szemszögéből a vízumkönnyítés és a vízumliberalizáció továbbra is kiemelt kezdeményezés marad. Az EGSZB üdvözli a Marokkóval megkötendő visszafogadási megállapodással kapcsolatos tárgyalásokat, illetve a vízumkönnyítési megállapodáshoz vezető tárgyalássorozat megindítását. Reményét fejezi ki továbbá, hogy hamarosan Tunéziával és Jordániával is kezdetét veheti a vízumkönnyítési és visszafogadási megállapodás megkötéséhez vezető tárgyalássorozat. A Moldovával kötött vízumliberalizációs megállapodást és az Ukrajnával, Örményországgal, Azerbajdzsánnal és Grúziával kötött vízumkönnyítési megállapodást maradéktalanul végre kell hajtani, és e megállapodásoknak követendő példaként kell szolgálniuk az ENP-országok számára.

1.12. Az EGSZB három lehetőséget lát a civil társadalom szerepvállalásának fokozására: az egyik a civil társadalom alkalmassá tétele arra, hogy jobban támogassa a stabilizálódást és a demokratizálódást; a másik, hogy fokozni kell a civil társadalmi szervezetek szerepvállalását az ENP-vel kapcsolatos kötelezettségvállalásokban és tevékenységekben, végül a harmadik, hogy az ENP-országokbeli civil társadalom fejlődéséhez maradéktalanul ki kell aknázni az európai civil társadalomban rejlő szakértelmet és forrásokat.

1.13. Az EGSZB felszólít arra, hogy az alapvető emberi és szociális jogokat – különösen az egyesülés szabadságát és a kollektív tárgyaláshoz való jogot –maradéktalanul tiszteletben kell tartani. Emellett a szociális párbeszédet az európai szomszédságpolitikához csatlakozott keleti és déli országokban is ösztönözni kell. Az EGSZB felszólít arra, hogy a szociális partnerek és a civil társadalmi szervezetek függetlenségét tiszteletben kell tartani.

1.14. Az EGSZB hangsúlyozza, hogy a párbeszéd és konszenzus kiépítéséhez a kulturális (valamint a gazdasági és politikai) intézményrendszert is ösztönözni kell. Az EGSZB meglátása szerint az ENP-országokban végbemenő stabilizáció és demokratizálódás sikere azon áll, hogy az adott ország – alapesetben toleráns és befogadó – kulturális és vallási berendezkedése mennyire életképes.

1.15. Az EGSZB azt javasolja, hogy az EU küldjön egyértelmű üzenetet az ENP-országok polgárainak arról, hogy a szomszédságpolitika az adott ország lakóinak, azok biztonságának és jólétének érdekét szolgálja. A civil társadalom szintjén megvalósuló közös felelősségvállalásnak az egész EU-ban prioritást kell élveznie. Az európai szomszédságpolitika felülvizsgálata nyomán az EU érdekeiről és értékeiről folytatott kommunikáció hatékonysága remélhetőleg az EU-ban és a partnerországokban is növekedni fog.

2. Az európai szomszédságpolitika előtt álló kihívások

2.1. Az EU-nak az együttműködésben partner szomszédokra van szüksége ahhoz, hogy polgárait biztonságban és jólétben tudhassa. Az európai szomszédságpolitika egyik ambiciózus célkitűzése, hogy az uniós piacra való belépésért, a fokozottabb mobilitásért és a pénzügyi támogatásért cserébe a szomszédos országokban politikai és gazdasági reformok végrehajtását szorgalmazza. Az EU szomszédságában mutatkozó kiélezett biztonsági helyzet és a geopolitikai megrázkódtatások miatt egy stabilitáson, demokrácián és jóléten alapuló szomszédsági térség létrehozása még időszerűbbé vált.

2.2. Az EU szomszédságában végbemenő drámai változások ugyancsak komoly fenyegetést jelentenek az uniós tagállamokra. A keleti partnerség végrehajtása nyomán Oroszország nemcsak az EU-val szomszédos országokkal, de uniós tagállamokkal – különösen az északi, illetve a kelet-közép-európai országokkal – szemben is agresszív politikába kezdett. A Szíriában, Irakban és Líbiában zajló véres konfliktusok miatt ezekben az országokban humanitárius válság alakult ki, és a terrorizmus miatt fennáll a veszélye annak, hogy ez Európára is átterjed.

2.3. Az EU-nak fel kell ismernie, hogy az ENP-országok és szomszédjaik életében játszott szerepe és befolyása ezekben az országokban politikai és társadalmi zavarokhoz vezetett, és egyes érdekcsoportokat az ENP-országok határain túl is fellépésre sarkallt. Az arab tavasz és következményei, valamint az ukrajnai válság egyaránt bizonyíték arra, hogy az EU fontos szerepet játszott az érintett országok társadalmi és politikai folyamataiban. Az érintett országok lakói, akik öntudatra ébredéséhez az EU szerepvállalása is hozzájárult, nagyobb elvárásokat támasztottak kormányaikkal szemben; így az EU-nak – ha csak részben is, de – sikerült lökést adni olyan civil folyamatokhoz, amelyek nyomán politikai mozgalmak vették kezdetüket.

2.4. Ezzel egy időben az európai szomszédságpolitikának az EU és a partnerországok szintjén is el kellett könyvelnie néhány kudarcot. Ezért az európai szomszédságpolitikát és eszközeit alapjaiban felül kell vizsgálni, és az új változatnak a differenciálás és a rugalmasság elvén kell alapulnia. Az európai szomszédságpolitika földrajzi hatályát délen és keleten meg kell őrizni, a kapcsolatokat érintő szakpolitikák azonban fejlesztésre és javításra szorulnak. Az európai szomszédságpolitikának minden szomszédos országot arra kell ösztönöznie, hogy valódi partnerként vegyen részt a párbeszédben és az együttműködésben.

3. Az új európai szomszédságpolitika legfontosabb pillérei

3.1. Gazdaság és jólét

3.1.1. Az EGSZB megjegyzi, hogy az EU és az ENP-országok közötti kapcsolatok javulása négy tényező függvénye, ezek a stabilitás, az átláthatóság, a szabadpiaci szabályok és a hosszú távú stratégia. A felülvizsgált európai szomszédságpolitika középpontjában az ENP-országok fenntartható gazdasági és társadalmi fejlődéséhez szükséges feltételek megteremtésének kell állnia. A jobb foglalkoztatás és a nyitott gazdaság az egész társadalom számára hozzáadott értéket teremt, miáltal szilárd alapot biztosít a stabilitáshoz, a biztonság megteremtéséhez, sőt, a demokratizálódáshoz is. Az EU-nak nagyobb figyelmet kell fordítania arra, hogy olyan jobban finanszírozott eszközök álljanak rendelkezésre, amelyek segítségével megvalósulhatnak a versenyképesség fokozásához szükséges gazdasági kiigazítások, a fenntartható üzleti befektetéseket célzó kezdeményezések, valamint a gazdasági termelés kiigazításai, hiszen e tényezők együttese a magasabb színvonalú foglalkoztatás megteremtésének motorja. Kiemelt figyelmet érdemel a fiatalok, a nők és a marginalizált csoportok gazdasági szerepvállalásának megerősítése. A gazdasági növekedést és a foglalkoztatást célzó kezdeményezésekhez megfelelő forrásokat és az adott kezdeményezésre szabott programokat kell biztosítani. E programok végrehajtásához jó alapot szolgáltatnak a Délkelet-Európai Stabilitási Egyezmény keretében végrehajtott társadalmi kohéziós kezdeményezési program bevált gyakorlatai (1).

3.1.2. A leggyümölcsözőbb hosszú távú befektetést a gazdasági növekedésbe és a fenntartható biztonságba az oktatás és a szakképzés jelenti. Az EU-nak számba kell vennie, hogy milyen lehetőségek vannak az Erasmus+ programok kiterjesztésére, hogy azokban az ENP-országok nagyobb számban képviseltethessék magukat. Ezek a programok kínálják ugyanis a legjobb keretet ahhoz, hogy tudományos és szakmai készségeit az EU a legfejlettebb ENP-partnerországokkal is megoszthassa. Az EGSZB üdvözli a 2014 októberében útjára indított első Erasmus+ nemzetközi felhívást, és arra bátorítja az EU-t, hogy a programot kibővítve az ENP-országok számára is tegye lehetővé a részvételt, továbbá növelje az egyéb oktatási és szakképzési eszközökhöz nyújtott pénzügyi támogatást.

3.1.3. Az EU-nak minden eszközzel elő kell segítenie a közte és az ENP-országok közötti szabadkereskedelmi térség kiteljesedését. Ez ugyanis a tartós gazdasági és társadalmi jólét megteremtése szempontjából kritikus fontosságú. Az EU-nak aktívabbnak kell lennie azoknak a lehetőségeknek a feltárásában, amelyek kiaknázásával az ENP-partnerországok uniós egységes piaci integrációja még teljesebbé válhat, különösen – a megfelelő feltételek teljesülése esetén – a mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi megállapodások megkötése révén. Azon ENP-országok számára, amelyeknek elsődleges szándéka az integráció mértékének fokozása, a következő lépés a társulási, illetve a mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi megállapodások aláírási folyamata lehet, míg a többi ország számára az együttműködés alternatív platformjai (pl. európai energiaunió) jelenthetnek megoldást. A társulási megállapodások és a mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi megállapodások aláírása azonban önmagában nem tekinthető célnak vagy a megoldáshoz vezető egyetlen lehetséges útnak. E megállapodások értékének fokmérője, hogy mennyire gyakorolnak kedvező hatást az ENP-országokban a fenntartható gazdasági fejlődésre, az innovációra, a stabil foglalkoztatásra és a költségvetési kapacitás fokozására.

3.1.4. Az EGSZB üdvözli a mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi megállapodás kkv-k részére kidolgozott eszközét, amelynek célja, hogy a grúziai, a moldovai és az ukrán kkv-kat támogassa abban, hogy élhessenek a mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi megállapodásból fakadó új kereskedelmi lehetőségekkel, és megfeleljenek az uniós legjobb gyakorlatok szerinti szigorúbb minőségi követelményeknek. A keleti partnerség 2015. május 21-én Rigában megrendezett harmadik üzleti fórumának résztvevői hangsúlyozták: ahhoz, hogy a vállalkozások maximálisan ki tudják aknázni a társulási, illetve a mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi megállapodásokban rejlő lehetőségeket, további eszközöket kell biztosítani számukra az átalakuláshoz és a szigorúbb követelményekhez való alkalmazkodáshoz. A fórum résztvevői azt javasolták, hogy a régióban még hatásosabban kell népszerűsíteni a vállalkozói tevékenységet és a kereskedelmet.

3.1.5. Az új európai szomszédságpolitikának támogatnia kell az államigazgatásra, az igazságszolgáltatásra, a biztonságra és a jogi szabályozásra vonatkozó reformokat, valamint a jogszabályok hatékony végrehajtását, amely egyike a legismertebb tevékenységeinek. Az olyan pozitív trendek, mint az ENP-országokban eszközölt beruházások intenzitásának növelése vagy az EU és az ENP-országok vállalkozásai közötti együttműködés szálainak szorosabbra fűzése, csak akkor kaphatnak lendületet, ha az EU szomszédságában a korrupció és a szervezett bűnözés elleni küzdelem terén előrehaladást sikerül felmutatni. Az EU szomszédságában levő országok mindegyikében igen elterjedt a korrupció. Vannak ugyan törekvések a visszaszorítására, de a korrupció a közélet és a magánélet minden szintjén jelen van. Mindezek miatt az EU-nak – finanszírozási programjai részeként – jobban feltételül kellene szabnia azt, hogy hozzanak hiteles korrupcióellenes intézkedéseket, illetve hatékony mechanizmust is ki kellene dolgoznia az ilyen intézkedések végrehajtásának nyomon követésére. Ugyanígy kiemelt figyelmet kell fordítani az ENP-országokban a szociális, oktatási és egészségügyi szolgáltatások hatékonyságának, életképességének és hozzáférhetőségének javítására, mivel ezek a területek kiemelt szerepet játszanak az említett országok lakóinak életminőségében és biztonságában.

3.2. Stabilitás és biztonság

3.2.1. A stabilitásnak és a humánbiztonságnak az európai szomszédságpolitika legfontosabb célkitűzésévé kell válnia. Az EGSZB meg van győződve arról, hogy biztonságos és virágzó szomszédság csak akkor alakítható ki, ha a régióban élők biztonsága jelentősen nő. A kormányzás minősége és az emberi jogok tiszteletben tartása, a bűnözés és a fizikai veszély hiánya, az inkluzív gazdasági fejlődés, valamint a társadalom és a környezet védelme mind-mind olyan tényezők, amelyek közép- és hosszú távon meghatározzák a régió stabilitását. Nem szabad, hogy az EU szomszédos országainak instabilitása, valamint az európai szomszédságpolitikai modell és az ahhoz kapcsolódó eszközök hitelességének hiánya az uniós kötelezettségvállalások lanyhulásához vagy teljesítésük leállításához vezessenek. A stabilitás és a konfliktusmegelőzés céljával életre hívott programoknak és eszközöknek az új európai szomszédságpolitika legkiemeltebb prioritásai közé kell tartozniuk.

3.2.2. Az európai szomszédságpolitikához csatlakozott országok szuverenitásának, függetlenségének és területi integritásának védelme érdekében az EU-nak szorosabb együttműködést kell folytatnia más nemzetközi szervezetekkel, például a NATO-val és az ENSZ-szel. Az ENP-régión kívül folytatott és konfrontáció-megelőzési eszköznek is tekinthető diplomácia és (különösen a civil társadalommal folytatott) kommunikáció javítására is szükség van ahhoz, hogy kölcsönösen előnyös, gazdasági fejlődést és magasabb életszínvonalat eredményező kapcsolatok alakuljanak ki.

3.2.3. Az európai szomszédságpolitikának meghatározó szerepet kell betöltenie a radikalizálódás megelőzése, valamint a terrorizmus és a szervezett bűnözés elleni harc terén. A terrorizmus elleni küzdelem szükséges és arányos intézkedései mellett az EU-nak a már meglévő szomszédságpolitikai eszközöket is alkalmaznia kell, hogy kezelje e jelenség terjedésének strukturális okait. Ugyanakkor az oktatásba és a gazdaság kínálta lehetőségekbe történő beruházásokra, valamint a kormányzás fejlesztésére irányuló intézkedésekre is szükség van (2).

3.2.4. Az új európai szomszédságpolitikának ki kell térnie a „kemény” és a „puha” hatalmi eszközök harmonizációjára. Az európai szomszédságpolitikát nem szabad elválasztani a közös kül- és biztonságpolitikától (KKBP) és a közös biztonság- és védelempolitikától (KBVP). Az ENP jelenlegi felülvizsgálatát az átdolgozott uniós biztonsági stratégiával szoros összefüggésben kell elvégezni.

3.2.5. Kiemelt jelentőségű kérdés a „szomszédok szomszédjai” témája. Senki sem erőltetheti rá az akaratát független államokra, és senki sem diktálhat az EU és az ENP-országok menetrendjével és célkitűzéseivel kapcsolatban. Az EGSZB hangsúlyozza, hogy Oroszország számára is előnyösebb lenne, ha stabil, demokratikus és gazdaságilag fejlett országok megteremtéséért fáradozna, semmint szembeszegülne azokkal az ENP-országokkal, amelyek tovább szeretnék mélyíteni az EU-val ápolt kapcsolataikat.

3.3. Mobilitás és migráció

3.3.1. Az európai szomszédságpolitika partnerországainak szemszögéből a vízumkönnyítés továbbra is kiemelt kezdeményezés marad. Az EGSZB üdvözli a Marokkóval megkötendő visszafogadási megállapodással kapcsolatos (2015 januárjában indult) tárgyalásokat, illetve a vízumkönnyítési megállapodáshoz vezető tárgyalássorozat megindítását. Reményét fejezi ki továbbá, hogy hamarosan Tunéziával és Jordániával is kezdetét veheti a vízumkönnyítési és visszafogadási megállapodás megkötéséhez vezető tárgyalássorozat. A Moldovával kötött vízumliberalizációs megállapodást és az Ukrajnával, Örményországgal, Azerbajdzsánnal és Grúziával kötött vízumkönnyítési megállapodást maradéktalanul végre kell hajtani, és e megállapodásoknak követendő példaként kell szolgálniuk az ENP-országok számára. Az EGSZB szerint az Ukrajnával és Örményországgal kötött vízumliberalizációs megállapodások erőteljes ösztönzést adnak ezeknek az országoknak ahhoz, hogy gyorsabban integrálódjanak az EU-val. A megállapodások végrehajtását azonban magasabb szintű nemzetközi támogatás mellett kell megvalósítani, hogy biztosítva legyen a szóban forgó országok területi integritása és határaik ellenőrzése.

3.3.2. Az EU szomszédságpolitikáját a migrációval és a mobilitással kapcsolatos általános megközelítés részévé kell tenni. Fontos, hogy az EU rugalmas, átlátható jogi eljárásokon keresztül ösztönözze a foglalkoztatási és oktatási célú bevándorlást (3).

3.3.3. Az Észak-Afrikából nagyarányú kivándorlási hullámot – és ennek következtében jelentős számú halálesetet – eredményező közelmúltbeli események tükrében az EU-nak sürgős lépéseket kell tennie azért, hogy megvédje az Unió területére igyekvők életét. Az EU-nak komolyabb és kiterjedtebb együttműködést kell folytatnia az ezekben a kivándorlási hullámokban érintett országokkal: a származási és tranzitországokkal egyaránt.

3.3.4. Az Uniónak megállapodásokat kell kötnie a harmadik országokkal, különösen a szomszédos országokkal, a bevándorlók származási és tranzitországaival, és e megállapodásoknak figyelembe kell venniük az egyes országok sajátos körülményeit. Az így kialakított mobilitási partnerségek keretében meghatározott prioritások magukban foglalják a gazdasági migrációval és mobilitással összefüggő tényezőket is. Nagyobb prioritást kell élveznie a legális migráció és vízumpolitika megszervezésének, a képesítések elismerésének, az oktatási célú mobilitásnak, a társadalombiztosítási jogoknak, valamint a migráció és a mobilitás fejlődést serkentő szerepének (4). Szintén kiemelt jelentőségű a Frontex reformja, amelynek célja, hogy tagállamokat támogató európai határőrizeti szervvé váljon, valamint a Frontex tevékenységeire irányuló hatékonyabb és szabványosított elszámoltatási rendszer kialakítása (5).

3.4. Differenciálás

3.4.1. Az európai szomszédságpolitikát úgy kell újrafogalmazni, hogy az rugalmasabban kezelje a differenciálás elvét, mind földrajzi értelemben, mind pedig – az adott régión belül – az ENP-országok törekvései, a polgári szabadságjogok és emberi jogok, az intézményi kapacitás és biztonsági igények tekintetében. A differenciálás elvének támogatása mellett valamennyi partnerországnak kötelezettséget kell vállalnia arra, hogy biztosítja az alapvető jogokat és a jogállamiságot. A demokratikus értékek elfogadása és az emberi jogok tiszteletben tartása minden országra ugyanúgy vonatkozik, hiszen a kettős mérce alkalmazása demoralizálólag hatna az európai szomszédságpolitika más országaira.

3.4.2. Ami a feltételesség elvét illeti, az EU továbbra is érdekelt abban és elkötelezett iránta. Az EGSZB a partnerországokkal fenntartott kapcsolatokban hangsúlyozta a differenciálás és feltételesség elvét (6). Ugyanakkor azt is kifejezésre juttatta, hogy biztosítani kívánja: a „kevesebbért kevesebbet” megközelítés ne érintse hátrányosan egy adott partnerország képességét arra, hogy a reformfolyamatban saját ütemezése és saját felvevőképessége szerint haladjon előre. Amennyiben az ENP-országok nemzeti kormányai nem hajlandóak aktívabban részt venni a szomszédságpolitikai eszközökben, az EU-nak a „puha” hatalmi eszközeit a civil társadalomra kell irányítania.

3.4.3. Miközben az ENP nem azonos a bővítési politikával, az európai államok szabadon pályázhatnak az uniós tagságra, amennyiben teljesítik az Európai Unió működéséről szóló szerződés 49. cikkében említett felvételi kritériumokat és feltételeket. Amennyiben az európai szomszédságpolitika arra ösztönöz egy európai országot, hogy megfeleljen a koppenhágai kritériumoknak, örömmel kell fogadnunk ezt a fejleményt, amely a „többet többért” megközelítésnek köszönhető.

4. A civil társadalomra és a kommunikációra fektetett hangsúly

4.1. Civil társadalom

4.1.1. Át kell értékelni és növelni kell a civil társadalomnak az európai szomszédságpolitika alakításában betöltött szerepét. Az EGSZB a civil társadalmi tevékenységeket, az emberi jogok védelmét, a gazdasági, társadalmi és kulturális jogokat, illetve a vallásszabadság védelmét nevezte meg, mint egy ország kormányzásának értékelésére szolgáló kulcsfontosságú kritériumokat (7). A civil társadalom szintjén megvalósuló közös felelősségvállalásnak az egész EU-ban prioritást kell élveznie. Meg kell erősíteni és ki kell terjeszteni az olyan együttműködési eszközöket, mint a keleti partnerség civil társadalmi fóruma.

4.1.2. A reformot három fő irányvonal mentén lehetne végrehajtani: az egyik a civil társadalom alkalmassá tétele arra, hogy támogatni tudja a stabilizálódást és a demokratizálódást; a másik, hogy fokozni kell a civil társadalmi szervezetek szerepvállalását az ENP-vel kapcsolatos kötelezettségvállalásokban és tevékenységekben, végül a harmadik, hogy az ENP-országokbeli civil társadalom fejlődéséhez maradéktalanul ki kell aknázni az európai civil társadalomban rejlő szakértelmet és forrásokat.

4.1.3. Amint azt a kelet-közép-európai országok demokratikus átalakulása is jól példázza, a civil társadalom kulcsszereplő a stabilizálódás és demokratizálódás megteremtésének folyamatában. Az ENP-nek saját eszközeit alkalmazva kell jelentős erőforrásokat biztosítania a civil társadalmi szervezetek kapacitásnövelése érdekében, valamint azért, hogy a civil társadalmat is bevonják a kormányzási folyamatokba (8). Ehhez kulcsfontosságú a szociális párbeszéd és az intézményesített nyilvános konzultáció támogatása, hiszen ezek azok az eszközök, amelyek elősegítik a konszenzus kialakítását és a demokratikus haladást (9).

4.1.4. Az EU-nak gondoskodnia kell arról, hogy a kétoldalú megállapodásokban szerepeljen olyan záradék, amely a demokratikus szabadságjogok és a személyhez fűződő jogok védelméről szól, mindazonáltal – ami annak megvalósítását illeti – az EGSZB kéri, hogy az ország irányításának értékelésekor feltétlenül vegyék figyelembe a civil társadalom kezeléséhez (jogi keret, kapacitásépítés, párbeszéd stb.), az emberi jogokhoz, valamint a gazdasági, szociális és kulturális jogokhoz kapcsolódó kritériumokat (10).

4.1.5. Az EGSZB kéri, hogy a civil társadalom nagyobb mértékben vegyen részt az EU és az ENP-országok közötti megállapodások szövegezésében, végrehajtásában és ellenőrzésében (11). Az ENP-vel kapcsolatos eredményekről szóló jelentésekben nemcsak hivatalos kormányzati adatoknak és állásfoglalásoknak kellene szerepelniük, hanem kormányzati és nem kormányzati szereplők szélesebb körű hozzájárulásainak is. Az EGSZB úgy véli, hogy a tárgyalásokat megelőzően mind az uniós, mind a partnerországokbeli civil társadalmat be kellene vonni egy fenntarthatósági hatásvizsgálat kidolgozásába, valamint hogy a civil társadalmi mechanizmusokat be kell építeni a jövőbeli szabadkereskedelmi megállapodásokba (12).

4.1.6. Az ENP-eszközöknek könnyen hozzáférhetőnek kell lenniük mind a tagállamok, mind az ENP-országok civil társadalmi szervezetei számára. Emellett ösztönözniük kell a párbeszédet, az elkötelezettséget és az eszmecserét. Az EGSZB hangsúlyozza, hogy alapvető szerep jut a tagállamok szociális partnereinek, civil társadalmi szervezeteinek és gazdasági és szociális tanácsainak azáltal, hogy megosztják tapasztalataikat és ismereteiket, terjesztik az információt, teljesítményt értékelnek, átadják a szakértelmet, valamint kezelik az adminisztratív erőforrásokat (13).

4.2. Szociális párbeszéd

4.2.1. Az EGSZB folyamatosan hangsúlyozza, hogy a szociális párbeszédnek fontos szerepe van a gazdasági fejlődés és a demokratizálódás elősegítésében. Ezenkívül az európai szomszédságpolitika általános sikerét is kiemelte (14). Az európai szomszédságpolitikához csatlakozott keleti és déli országokban ösztönözni kell a szociális párbeszédet. Az EGSZB felszólít arra, hogy a szociális partnerek és a civil társadalmi szervezetek függetlenségét tiszteletben kell tartani. Ez egyike a nemzetközi és európai szervezetek által megfogalmazott alapvető emberi és szociális jogoknak (15).

4.2.2. Az EGSZB felszólít arra, hogy ezen alapvető emberi és szociális jogokat – különösen az egyesülés szabadságát és a kollektív tárgyaláshoz való jogot – minden országnak maradéktalanul tartsa tiszteletben. Arra kéri az érintett országokat, hogy tegyék meg az ahhoz szükséges erőfeszítéseket, hogy előrehaladást érjenek el egy „szociális jogállam” kialakítása, valamint az európai és nemzetközi normák integrációja terén, az EU Alapjogi Chartája, az Európai Szociális Charta (Európa Tanács) és a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) által meghatározottak szerint. E normák tiszteletben tartásának így a társulási megállapodások kidolgozása és értékelése során hivatalosan alkalmazott kritériumok között kell szerepelnie (16).

4.2.3. Annak ellenére, hogy valamennyi ENP-országban léteznek munkáltatói és munkavállalói szervezetek, a szociális párbeszéd – amelynek fontos szerepe van a fenntartható növekedés és a társadalmi béke elérésében – eddig meglehetősen elégtelen volt ezekben az országokban. Szisztematikus programot kell kidolgozni, amelynek célja a szociális és foglalkoztatási politika területén szerzett tapasztalatokon alapuló legjobb gyakorlatok cseréjének elősegítése mind az EU-ban, mind a partnerországokban.

4.3. Kulturális párbeszéd

4.3.1. Az európai szomszédságpolitikának mind az ENP-országok közötti, mind pedig az uniós tagállamok és az ENP-országok közötti viszonylatban elő kell segítenie a különböző kultúrák megértését, a vallási toleranciát és a kulturális sokszínűséget. Hosszú távon az ENP-országokban végbemenő stabilizáció és demokratizálódás sikere azon is áll, hogy az adott ország kulturális és vallási berendezkedése életképes-e, illetve mennyire toleráns és befogadó.

4.3.2. A párbeszéd és konszenzus kiépítéséhez a kulturális – valamint a gazdasági és politikai – intézményrendszernek is ösztönzésre van szüksége. Ennek a kultúrák közötti párbeszédet, a független kulturális termékek előállítását és a nyilvános viták megszervezését célzó hatékony és jelentős pénzügyi és hálózati támogatásban kell megnyilvánulnia. Megnyilatkozási lehetőséget kell biztosítania az ENP-országok független gondolkodói, művészei és aktivistái számára, és elő kell segítenie azt, hogy szellemi termékeik mind a hazai, mind az európai közönséghez eljussanak.

4.4. Láthatóság és kommunikáció

4.4.1. Az európai szomszédságpolitika felülvizsgálata nyomán az EU érdekeiről és értékeiről folytatott kommunikáció hatékonysága remélhetőleg az EU-ban és a partnerországokban is növekedni fog. Ez különösen a terrorista csoportok és Oroszország propagandáinak erősödése esetén válik fontossá (17). Az EU köteles egyértelműen jelezni az ENP-országok polgárai számára, hogy e politika középpontjában az emberek állnak: az ő biztonságuk és jólétük. Ehhez új eszközök kialakítására van szükség, amelyek a helyi önkormányzatokat, a médiát és az NGO-kat is bevonják.

4.4.2. Az általános tudatosság elengedhetetlen ahhoz, hogy értékelni és méltányolni lehessen az ENP-nek az emberek igényeire gyakorolt hatását. Az EU szomszédságában a véleménynyilvánítás szabadsága, a vallásszabadság, a tömegtájékoztatás szabadsága, valamint az információbiztonság döntő fontosságú. Az egyik legfontosabb célkitűzésnek az internet-hozzáférés, a szabad és független média, a tényfeltáró újságírás, valamint az uniós tagállamok és az ENP-országok közötti média-együttműködési kezdeményezések (media twinning) támogatásának kell lennie, ha meg szeretnénk erősíteni a társadalom agresszív propagandákkal szembeni ellenálló képességét.

Kelt Brüsszelben, 2015. július 1-jén. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Henri MALOSSE

(1) Az EGSZB véleménye a következő tárgyban: Társadalmi párbeszéd a keleti partnerség országaiban (HL C 161., 2013.6.6., 40. o.).

(2) HL C 218., 2011.7.23., 91. o.

(3) HL C 458., 2014.12.19., 7. o.

(4) HL C 451., 2014.12.16., 1. o.

(5) Lásd a 3. lábjegyzetet.

(6) HL C 43., 2012.2.15., 89. o.

(7) Lásd a 6. lábjegyzetet.

(8) Lásd még HL C 351., 2012.11.15., 27. o.

(9) Lásd még HL C 248., 2011.8.25., 37. o.

(10) HL C 376., 2011.12.22., 32. o.

(11) Lásd még HL C 299., 2012.10.4., 34. o. és HL C 12., 2015.1.15., 48. o.

(12) Lásd a 9. lábjegyzetet.

(13) Lásd a 10. lábjegyzetet.

(14) Lásd az EGSZB következő tárgyban készült véleményét: „A civil társadalom részvétele a keleti partnerségben” (HL C 277., 2009.11.17., 30. o. és HL C 248., 2011.8.25., 37. o.).

(15) Lásd az 1. lábjegyzetet.

(16) Lásd az 1. lábjegyzetet.

(17) Lásd az EGSZB következő tárgyban készült tájékoztató jelentését: REX/432 – „How media is used to influence social and political processes in the EU and Eastern neighbouring countries” (A média felhasználása a szociális és politikai folyamatok befolyásolására az EU-ban és a szomszédos keleti országokban) (A Hivatalos Lapban még nem tették közzé.).