A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK az angolnagazdálkodási tervek végrehajtásának eredményéről, beleértve az állománypótlási célú intézkedésekről és a 12 cm-nél rövidebb angolnák piaci árának alakulásáról szóló értékelést /* COM/2014/0640 final */





A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK az angolnagazdálkodási tervek végrehajtásának eredményéről, beleértve az állománypótlási célú intézkedésekről és a 12 cm-nél rövidebb angolnák piaci árának alakulásáról szóló értékelést Háttér Ezt a jelentést a Bizottság a 2007. szeptember 18-i 1100/2007/EK tanácsi rendelet (az angolnaállományokról szóló rendelet) 9. cikke (2) bekezdésének megfelelően nyújtja be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak.[1] Az angolnaállományokról szóló rendelet helyreállítási intézkedéseket állapít meg az európai angolna állományára vonatkozóan, amelynek abundanciája – az ICES 2000-es években kibocsátott szakvéleményei szerint – történelmi mélypontra került, és az 1970-es években megfigyelt, az állomány állapotának szempontjából egészségesnek ítélt szint mindössze 1–5%-át mutató pótlódási ütemmel folyamatos, riasztó mértékű csökkenést mutatott. Az európai angolna 2009 óta a veszélyeztetett vadon élő állat- és növényfajok nemzetközi kereskedelméről szóló egyezmény (CITES) II. függelékében is szerepel. A függelék olyan fajokra vonatkozik, amelyeket nem feltétlenül fenyeget a kihalás veszélye, de amelyek kereskedelmét a fennmaradásukkal összeegyeztethetetlen mértékű hasznosítás elkerülése érdekében szabályozni kell. Ezt tükrözi az európai angolnának a vadon élő állat- és növényfajok védelméről szóló, 1996. december 9-i 338/97/EK tanácsi rendelet B. mellékletében való feltüntetése is. 2010 decemberében az említett rendelet értelmében létrehozott Tudományos Felülvizsgálati Csoport arra a következtetésre jutott, hogy a „Tudományos Felülvizsgálati Csoport számára nem volt lehetséges annak megítélése, hogy az európaiangolna-egyedek befogása vagy természetből történő begyűjtése vagy ezek kivitele nem befolyásolja hátrányosan a fajok természetvédelmi helyzetét”.[2] Ennek alapján az uniós CITES irányító hatóság 2010 decembere óta nem engedélyezhette az angolnák Unióból történő kivitelét. Az angolnaállományokról szóló rendelet angolnagazdálkodási terv kidolgozására és végrehajtására kötelezi azokat a tagállamokat, amelyek felségterületükön az angolna élőhelyét alkotó vízgyűjtőkkel rendelkeznek. Ezen angolnagazdálkodási terveknek gazdálkodási intézkedéseket kell tartalmazniuk annak biztosítására, hogy a kifejlett angolnák legalább akkora része visszajusson a tengerbe, amely az emberi beavatkozások nélkül a tengerbe visszajutó állomány 40 %-ának felel meg. Az angolnagazdálkodási terv különösen a kereskedelmi célú halászati tevékenység csökkentésére, a szabadidős halászati tevékenység korlátozására, állománypótlási célú intézkedésekre, a folyók átjárhatóvá tétele és a folyami élőhelyek javítása céljából végzett strukturális intézkedésekre, az ezüstangolnák szárazföldi vizekből történő átszállítására, a ragadozók elleni küzdelemre, a vízerőművek turbináival és akvakultúrával kapcsolatos intézkedésekre, valamint bármely egyéb, a fent említett 40 %-os visszajutási célszint elérésére irányuló intézkedéseket tartalmazhat. Ezenkívül a 12 cm-nél rövidebb angolnák (üvegangolnák) halászatát engedélyező tagállamok üvegangolna-fogásaik 60 %-át kötelesek állománypótlási célokra fenntartani.[3] Az európai angolna állományának állapota A Bizottság rendszeresen kikéri az ICES által az európai angolna állományának állapotáról készített tudományos szakvéleményt. Az ICES 1999 óta készít szakvéleményt az angolnák állapotáról, és valamennyi életszakasz vonatkozásában (üveg-, sárga- és ezüstangolna) az európai angolnaállomány abundanciájának és pótlódásának hosszú távú csökkenését állapította meg. Az ICES legfrissebb, 2013 novemberében közzétett szakvéleménye szerint az angolnaállomány állapota továbbra is kritikus, és sürgős intézkedésekre van szükség. A szakvélemény rámutat, hogy az elmúlt két évben az üvegangolnák éves pótlódásának mértéke nőtt: az Északi-tengerben kevesebb mint 1 %-ról 1,5 %-ra, míg a többi helyszínen 5 %-ról 10 %-ra. Ezt a növekedést azonban a múltbeli helyzetet is figyelembe véve kell szemlélni, és ez a változás az angolna életciklusának hossza miatt a kifejlett angolnák visszajutási szintjét rövid távon nem befolyásolja. Ennélfogva az állomány állapotának kritikusként való megítélése pillanatnyilag nem változik. A rendelkezésre álló tudományos értékelés hiányos jelentések, valamint nem egységesített adatgyűjtés és módszertan alapján készült. Ennek következtében az Unió vizein is túlnyúló állományt nem méri fel teljes mértékben. A Természetvédelmi Világszövetség (IUCN) is készített tudományos szakvéleményt, amelynek 2014-es becslése szerint a faj a populációméret meredek csökkenése miatt súlyosan veszélyeztetett. Az IUCN következtetése szerint az elmúlt 45 év folyamán az angolnákat több életszakaszban fenyegető számos veszély miatt az európai angolna pótlódásában jelentős (90–95 %) hanyatlás volt tapasztalható földrajzi elterjedésének nagy részén. Az 1100/2007/EK rendelet végrehajtásának helyzete Az angolnaállományokról szóló rendelet végrehajtása jelentős késedelmet szenvedett. A tagállamok késedelmesen nyújtották be angolnagazdálkodási tervüket (a késedelem több hónaptól akár két évig is terjed), a szakmai értékelések a vártnál több időt vettek igénybe, a jelentéseket újra be kellett nyújtani a Bizottságnak jóváhagyás céljából, és a tervek nagy részének végrehajtása és az állománypótlási célú intézkedések alkalmazása ennek megfelelően késett. Tizenkilenc tagállam nyújtott be angolnagazdálkodási tervet. E tervek változatos intézkedéseket tartalmaznak az elhullási tényezők csökkentésére, például halászati korlátozásokat és a halászathoz nem kapcsolódó intézkedéseket, különösen a vándorlás akadályainak módosítását vagy megszüntetését, az állománypótlást, a szennyezés csökkentését és az élősködők elleni küzdelmet illetően. A Bizottság jóváhagyása előtt az ICES valamennyi benyújtott angolnagazdálkodási tervet megvizsgálta. Hat tagállam mentességet kapott az angolnagazdálkodási terv készítésének kötelezettsége alól, mivel területüket nem ítélték az angolna jelentős élőhelyének (3. cikk).[4] Két tagállam[5] nem nyújtott be tervet, így a rendelet értelmében köteles volt angolnahalászatát 50 %-kal csökkenteni (az angolnaállományokról szóló rendelet 4. cikkének (2) bekezdése). A rendelet 9. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamok háromévenként kötelesek jelentést tenni angolnagazdálkodási tervük végrehajtásának előrehaladásáról. E jelentések különösen az alábbi információkat tartalmazzák: a) valamennyi tagállamban az ezüstangolna-biomassza azon hányada, amely a 2. cikk (4) bekezdésében célként kitűzött szinthez viszonyítva a tengerbe ér ívni; b) az angolnahalászati erőkifejtés évenkénti szintje, valamint a 4. cikk (2) bekezdésének és az 5. cikk (4) bekezdésének megfelelően megvalósított csökkentés; c) a halászaton kívül eső tényezők okozta elhullás mértéke, valamint a 2. cikk (10) bekezdésének megfelelően megvalósított csökkentés; d) a kifogott üvegangolnák mennyisége, és ebből a különböző célokra felhasznált arány. Az első eredményjelentés benyújtási határidejét (2012. június 30.) a legtöbb tagállam betartotta.[6] Az egyes tagállamok által benyújtott angolnagazdálkodási tervek elfogadásának időbeli különbségei (2009. július és 2011 között) az eredményjelentésekben is tükröződnek. Egyes nemzeti hatóságok és szakértők felhívták a figyelmet arra, hogy nem állt rendelkezésre elég idő az adatgyűjtésre és/vagy a végrehajtott angolnagazdálkodási tervek hatásának megítélésére. Az angolnagazdálkodási tervek eredményének statisztikai és tudományos értékelése Valamennyi tagállam eredményjelentését statisztikai és tudományos értékelésnek vetették alá. A Bizottság által az angolnagazdálkodási tervek végrehajtásának szakmai értékelésére irányuló ad hoc felkérésére készített, szakértői értékelésen alapuló tudományos szakvélemény 2013 júniusában érkezett be.[7] A szakvélemény megerősítette, hogy az angolnagazdálkodási egységek, vagyis a tagállamok által angolnagazdálkodási tervük végrehajtására létrehozott 81 gazdálkodási egység legtöbbjében előrehaladás volt tapasztalható a halászattal összefüggő gazdálkodási intézkedések végrehajtásában, de más gazdálkodási intézkedéseket, mint például az élőhelyek javítását, az élősködők elleni küzdelmet vagy a ragadozók visszaszorítását sok esetben elhalasztották vagy csak részben hajtották végre. Általánosságban elmondható, hogy jelenleg továbbra is nehéz felbecsülni az angolnagazdálkodási terveknek az angolnaállományokról szóló rendeletben meghatározott 40 %-os visszajutási célszinthez viszonyított eredményét. A tudományos szakvélemény kiemeli, hogy az egyedi gazdálkodási intézkedések hatékonyságát nem mindig lehet kimutatni: hiányoznak a szükséges adatok, illetve az érintett intézkedések hatása nem azonnal vagy rövid távon érzékelhető. Az ezüstangolnára vonatkozó halászati korlátozások például nagy valószínűséggel hozzájárultak az ezüstangolna visszajutási szintjének növekedéséhez. Az ezüstangolnává válás előtt álló angolnákat érintő gazdálkodási intézkedések (például az állománypótlás) azonban biológiai okok miatt egyelőre nem járulhattak hozzá az ezüstangolna visszajutási szintjének növekedéséhez (a generációk közötti időbeli távolság, amely a mediterrán lagúnákban nagyjából 5 év, míg Észak-Európában 25–30 év). A nem halászati jellegű, vízerőművekhez, szivattyúállomásokhoz és vándorlási akadályokhoz kapcsolódó intézkedések jelenleg szintén nehezen értékelhetőek, főleg a lehetséges hatások helyszínhez kötődő jellege és az utólagos értékeléshez szükséges adatok hiánya miatt. A szakvélemény nem mondja ki, hogy e gazdálkodási intézkedések hatástalanok, vagy hogy hosszabb távon nem lesznek hatékonyak. A fent kifejtett okoknál fogva egyelőre nem lehetséges egyedi alapon meghatározni az angolnagazdálkodási egységeknek a teljes állomány helyreállításában jelentkező hozzájárulását. A tagállamok eredményjelentései szerint a 81 angolnagazdálkodási egység közül 17 eléri a biomasszát érintő célkitűzését, 42 egység esetében ez nem teljesül, 22 egység esetében pedig nem készült jelentés. 24 angolnagazdálkodási egység azt jelentette, hogy elérte az ember okozta elhullást érintő célkitűzéseit, 19 egység esetében ez nem teljesült, 38 egység pedig nem nyújtotta be az ezen értékelés elkészítéséhez szükséges valamennyi mutatót. A tudományos értékelés rámutatott továbbá azon becslések értékére, amelyek célja annak megállapítása, hogy (a halászat korlátozása mellett) mely további intézkedések járulnak hozzá legnagyobb valószínűséggel a gazdálkodási célkitűzések eléréséhez.[8] Állománypótlás Az angolnaállományokról szóló rendelet kötelezi az üvegangolna halászatát engedélyező tagállamokat, hogy a fogások legalább 60 %-át az Unión belüli, természetvédelmi célú állománypótlásra tartsák fenn. Nem biztos azonban, hogy a teljes fogásmennyiség 60 %-át ténylegesen újratelepítették, mivel úgy tűnik, hogy az angolna iránti kereslet nem elégséges. Az állománypótlási intézkedés gyakorlatilag az összes angolnagazdálkodási tervben megjelenik. A tudományos felülvizsgálat szerint mindössze néhány angolnagazdálkodási egység valósította meg állománypótlási célkitűzéseit, míg a legtöbb egység csak részben érte el célját, egyes egységek pedig nem hajtották végre az intézkedést. Az európai angolna állományának 2012-es állapotáról szóló tudományos szakvélemény[9] az angolna állománypótlására jelenleg alkalmazott módszerekkel kapcsolatban aggodalmakat fogalmazott meg és rámutatott: nem világos, hogy az állománypótlás bizonyos egységekben ténylegesen az ezüstangolna magasabb arányú visszajutásának biztosításához vagy inkább az angolnahalászat fenntartásához járul-e hozzá. Az angolnagazdálkodási tervek végrehajtásáról szóló tudományos felülvizsgálat[10] arra a következtetésre jutott, hogy az angolnagazdálkodási tervek értelmében végrehajtott állománypótlás eddig nem járulhatott hozzá az ezüstangolna megnövekedett visszajutási szintjéhez: hatékonysága továbbra is kétséges, nettó haszna pedig a generációk közötti időbeli távolság miatt nem bizonyítható. A kutatók ezenkívül az állománypótlásnak a szaporodóképes állományhoz való hozzájárulását is kétségbe vonják, és javaslatuk szerint „valamennyi telepített angolnát meg kellene jelölni, hogy így a későbbi mintavételek során elkülöníthetők legyenek a vad angolnáktól.”[11] Bár az állománypótlás hatásai a generációk közötti időbeli távolság miatt nem mutathatók ki azonnal, Svédországban újabban a telepített angolnák nyomon követését célzó kutatás indult annak kiderítésére, hogy vándorlásuk ugyanúgy zajlik-e, mint a vadon növekedett angolnáké.[12] Az első eredményekből úgy tűnik, hogy a telepített angolnák ugyanúgy viselkednek, mint a természetes körülmények között növekedett angolnák. A tagállamok által végzett állománypótlás áttekintését e jelentés II. melléklete tartalmazza. Az üvegangolnák piaci árának alakulása és az illegális kereskedelem Az angolnaállományokról szóló rendelet 7. cikke (6) bekezdésének értelmében abban az esetben, ha az állománypótlásra használt üvegangolnák árának alakulása a tagállamok által benyújtandó, árra vonatkozó információk alapján jelentős csökkenést mutat az egyéb célokra használt üvegangolnák árához képest, az érintett tagállam kérésére a Bizottság megfelelő intézkedéseket hoz a helyzet kezelésére. Ezek az intézkedések magukban foglalhatják az állománypótlásra fenntartott üvegangolnáknak a rendelet 7. cikke (2) bekezdésében meghatározott százalékos aránya csökkentését. Ilyen intézkedésekre mindeddig nem került sor. Az angolnaállományokról szóló rendelet (7. cikkének (7) bekezdése) előírja a Bizottságnak, hogy legkésőbb 2011. július 1-jéig tegyen jelentést az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak, amelyben értékeli az állománypótlást célzó intézkedéseket és az üvegangolnák piaci árának alakulását. A Bizottság 2011 és 2012 folyamán emlékeztette a tagállamokat az üvegangolna áráról szóló jelentéstételi kötelezettségükre. 2012 júliusáig, egy évvel az üvegangolna áráról szóló jelentéstételre vonatkozó első éves határidő után tizenkét tagállam nyújtott be jelentést az üvegangolna áráról, és ezek közül csak kilenc volt hiánytalan. Ennek következtében a Bizottság a megadott határidőig nem tudott eleget tenni a 7. cikk (7) bekezdésében előírt jelentéstételi kötelezettségének. E jelentés részeként a Bizottság közreadja az üvegangolnák piaci árának alakulásáról a tagállamok jelentése alapján készített tájékoztató jellegű értékelését. Az I. melléklet összefoglalja az üvegangolnáért az újratelepítők által a különböző tagállamokban fizetett kilogrammonkénti árral kapcsolatban a tagállamoktól származó információkat. Az európai angolnának a CITES II. függelékébe történő felvétele (és ennek a 338/97/EK rendeletbe való átültetése) következtében 2010 decembere óta az angolna Európai Unióba vagy onnan kifelé irányuló kereskedelme nem megengedett.[13] Az uniós vizekben fogott üvegangolnákat nem szabad az Unión kívül értékesíteni. A nem állománypótlási célra hasznosított üvegangolna felhasználható emberi fogyasztásra (főleg Spanyolországban és Franciaországban) vagy akvakultúrás célokra (főleg Hollandiában és Dániában, de Görögországban is). A nemzetközi kereskedelem megszűnésével és a tagállami árakról szóló pontos és elégséges információk hiányában lehetetlenné vált a kereskedelmi célú és az állománypótlásra hasznosított üvegangolna árának összehasonlítása. Az angolnaállományokról szóló rendelet hatékonyságának javítását célzó javaslatok Az angolnagazdálkodási tervek végrehajtása ellenére az európai angolna állományának állapota továbbra is kritikus, és elővigyázatos megközelítésre van szükség mindaddig, amíg nem állnak rendelkezésre meggyőző bizonyítékok a pótlódás és a kifejlett állomány tartós növekedéséről. A kutatók szüntelenül hangoztatják, hogy az emberi beavatkozás okozta elhullás minden formáját (a halászatot és a halászattól eltérő emberi tevékenység okozta elhullást) lehető legnagyobb mértékben vissza kell szorítani, valamint hogy sürgős intézkedések meghozatalára van szükség. E tudományos szakvéleménnyel összhangban további intézkedések mérlegelésére is szükség lehet az ember által előidézett mortalitás jelenlegi szintjének csökkentésére. Az angolnagazdálkodási tervek végrehajtása a halászat korlátozását eredményezte, ami néhány éven belül az üvegangolnák pótlódásának növekedéséhez vezethet. Ennélfogva fel kell mérni az ilyen jellegű korlátozások rövid távú hatásait. A halászattól eltérő emberi tevékenység okozta elhullás tényezői közé tartoznak a vízerőművek és szivattyútelepek, az élőhelyvesztés vagy -romlás, a szennyezés, a betegségek és az élősködők. Nagyobb figyelmet kell szentelni a szóban forgó elhullási tényezőkkel kapcsolatos intézkedéseknek, amelyek többségét a tagállamok csak részben hajtották végre. Noha a nemzeti gazdálkodási tervek a rendelet 2. cikkének (4) bekezdésében meghatározott 40 %-os visszajutási célszint elérését hivatottak biztosítani, még nem állnak rendelkezésre azok a teljes körű uniós vagy EU-n kívüli adatok, amelyek alapján az EU szintjén vagy az egész angolnaállomány szintjén értékelni lehetne e célkitűzés megvalósulását. Az állománypótlás tekintetében, amelynek az európai angolna állományára gyakorolt hatásai csak hosszú távon ítélhetők meg, a vonatkozó tudományos szakvélemény szerint kétségek merültek fel a jelenleg folytatott angolna-újratelepítési módszerekkel kapcsolatban, továbbá a szakvélemény szerint egyelőre nem bizonyítható, hogy az állománypótlás ténylegesen hozzájárul-e az ezüstangolna tengerbe való fokozottabb visszajutásának biztosításához. Ezért olyan módszerek alkalmazására van szükség, amelyek segítségével értékelhetők az állománypótlás hatásai és az állománypótlásnak az ezüstangolna visszajutási szintjéhez való hozzájárulása, valamint mérlegelni kell, hogy az angolnaállományokról szóló rendelet állománypótlásra vonatkozó rendelkezései még mindig megfelelőek-e a végrehajtásukat érintő nehézségek tükrében. A Bizottság szolgálatai élénk figyelemmel kísérik az e tárgyban végzett tudományos kutatásokat, és a kérdést a legfrissebb eredményeknek megfelelően fogják kezelni. Végül, igazgatási szempontból az angolnaállományokról szóló rendelet komoly jelentéstételi kötelezettséget ró a tagállamokra, mivel az állomány helyzetének és az angolnagazdálkodási tervek végrehajtási hatékonyságának alapos megítéléséhez maradéktalanul be kell számolniuk a mutatók alakulásáról. Számos esetben azonban a jelentések hiányosak voltak, mivel az egyes tagállamok a jelentésbe kerülő állománymutatók és azok számítása tekintetében eltérő elveket követtek. Az adattáblák formátumának és a számítási módszereknek az egységesítése megkönnyítené a jelentéstételt, valamint az angolnagazdálkodási egységek szintjén végzett egyedi gazdálkodási intézkedések hatékonyságának jobb értékelését is lehetővé tenné. A Bizottság arra készül, hogy a tagállamok által alkalmazott módszerek külső, tudományos felülvizsgálatát, valamint – adott esetben – az angolnaállományok becslésére szolgáló mutatók aktualizálását vagy megújítását kezdeményezze. A cél az, hogy az angolnagazdálkodási egységek olyan megbízható becslésekkel szolgáljanak az állomány paramétereiről, amelyek tükrözik az állomány és a hasznosítás helyzetét Európában, célkitűzés továbbá az angolnaállományokról szóló rendelet hatásainak értékelése, illetve annak mérlegelése, hogy szükség van-e további intézkedésekre. E felülvizsgálat alapján és szükség esetén a Bizottság mérlegelni fogja, miként értékelhető az angolnaállományokról szóló rendelet hatékonysága, beleértve a felülvizsgálat eshetőségét is. Források A Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottság 43. plenáris üléséről szóló jelentés, 2013. július 8–12., Koppenhága, EUR 26094 jelentés. Az ICES által az Európai Unió külön felkérésére az angolnagazdálkodási tervek eredményeinek szakmai értékelése keretében kiadott szakvélemény, 2013. június. ICES, az angolnagazdálkodási terv eredményeinek értékelésével foglalkozó műhelytalálkozóról szóló jelentés, 2013, 2013. május 13–15., az ICES központja, Koppenhága, ICES CM/ACOM:32, 757 o. ICES Advice 2014, European eel (Európai angolna), 2013. november. ICES, az angolnával foglalkozó közös EIFAAC/ICES munkacsoport (WGEEL) jelentése, 2013. március 18–22., Sukarietta (Spanyolország) és 2013. szeptember 4–10., Koppenhága (Dánia). ICES, az angolnára és a lazacra vonatkozó DCF-adatokat feldolgozó műhelytalálkozó (WKESDCF) jelentése, 2012. július 3–6., az ICES központja, Koppenhága, ICES CM/ACOM:62. [1] HL L 248., 2007.9.22., 17. o. A Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottságnak az angolnaállományokról szóló rendelet 9. cikke (2) bekezdésében hivatkozott véleménye a következő címen található: http://stecf.jrc.ec.europa.eu/documents/43805/594118/2013-07_STECF+PLEN-13-02_JRC83565.pdf (114. o., f) pont). [2] A vadon élő állat- és növényfajok kereskedelmével foglalkozó Tudományos Felülvizsgálati Csoport 54. ülésének következtetéseiről készült rövid összefoglaló, 2010. december 3. (https://circabc.europa.eu/sd/a/49ab3fc9-646b-4b35-ac42-f0333479ce24/54_summary_srg.pdf.). [3] Az angolnaállományokról szóló rendelet 2. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamok megállapítják és meghatározzák a felségterületükhöz tartozó, az európai angolna természetes élőhelyét alkotó egyes vízgyűjtőket („angolnás vízgyűjtők”), valamint ugyanezen rendelet 7. cikkének (1) bekezdése értelmében 2013. július 31-ig az évente kifogott, 12 cm-nél rövidebb angolnák (üvegangolnák) állománypótlás céljára fenntartott arányának el kell érnie a 60 %-ot. [4] Ausztria, Ciprus, Magyarország, Málta, Románia, Szlovákia. [5] Bulgária, Szlovénia. [6] Ez idáig csak Finnország nem nyújtott be eredményjelentést. [7] Az ICES által az Európai Unió felkérésére az angolnagazdálkodási tervek előrehaladásának szakmai értékelése keretében kiadott szakvélemény, in: az ICES tanácsadó bizottságának jelentése, 2013, ICES Advice 2013, 9. kötet, 9.3.3.3. szakasz, 17. o. [8] A Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottság 43. plenáris üléséről szóló jelentés, 2013. július 8–12., Koppenhága, EUR 26094 jelentés. [9] Az ICES szakvéleménye az európai angolnáról, ICES Advice 2012, 9. kötet, 9.4.7. szakasz: „Tekintettel az üvegangolnák jelenlegi, eddig példátlanul alacsony abundanciájára, az ICES újra kifejezi abbéli aggodalmát, hogy az üvegangolna-újratelepítési programok valószínűleg nem járulnak hozzá jelentős mértékben az európai angolna állományának helyreállításához. Az intézkedések eredményességét azzal lehetne teljes mértékben igazolni, hogy a telepítés nettó haszonnal jár, vagyis hozzájárul az ezüstangolna tengerbe való visszajutásához és ívási potenciáljához. A telepítés vagy a már meglévő telepítési gyakorlat folytatása előtt kockázatelemzést kellene végezni, amely tekintetbe veszi a halászatot, a tárolást, a szállítást, a telepítés utáni elhullást, valamint egyéb tényezőket, például a betegségek vagy élősködők átvitelét. Az állomány helyreállításának elősegítése céljából a teljes üvegangolna-fogást telepítésre kellene felhasználni. Telepítést csak ott kellene végezni, ahol az ezüstangolna életszakasz várható elérési esélye magas, és jók a visszajutási feltételek. Ez azt jelenti, hogy a telepítést nem lenne szabad a halászat fenntartására használni, és telepítést csak ott kellene végezni, ahol a mindenféle emberi beavatkozás okozta elhullás szintje alacsony.” [10] Az ICES által az Európai Unió felkérésére az angolnagazdálkodási tervek eredményeinek szakmai értékelése keretében kiadott szakvélemény, in: az ICES tanácsadó bizottságának jelentése, 2013, ICES Advice 2013, 9. kötet, 9.3.3.3. szakasz, 17. o. [11] Az EIFAAC/ICES munkacsoport jelentése az angolnáról (2011). [12] Wickström & Sjöberg, Traceability of stocked eels – the Swedish approach (A telepített angolnák nyomonkövethetősége – a Svédországban alkalmazott megközelítés), Ecology of Freshwater Fish 2013, 1. o. [13] A Tanács 1996. december 9-i 338/97/EK rendelete a vadon élő állat- és növényfajok számára kereskedelmük szabályozása által biztosított védelemről (HL L 61., 1997.3.3., 1. o.). I. melléklet – Táblázat: Az üvegangolnáért az újratelepítők által a különböző tagállamokban fizetett kilogrammonkénti ár, az illetékes nemzeti hatóságok Bizottság részére benyújtott jelentése alapján || || 2008 || 2009 || 2010 || 2011 || 2012 || Megjegyzések || Tömeg Kg || Ár EUR/kg || kg || EUR/kg || kg || EUR/kg || kg || EUR/kg || kg || EUR/kg BE || Franciaország eredményjelentése szerint: 2010–11 – 120 kg 2011–12 – 160 kg || 125 || 510 || 152 || 425 || 143 || 453 || 160 || 470–520 || 206 || 399–416 CZ || Franciaország eredményjelentése szerint: 2009–10 – 671 kg 2010–11 – 620 kg 2011–12 – 520 kg || || || 289 || 495 || 640 || 547 || 609 || 547 || 557 || 530 DE || Franciaország eredményjelentése szerint: 2009–10 – 2 492 kg 2010–11 – 807 kg 2011–12 – 1 761 kg || || 400–550 || || 400–550 || || 400–550 || || 400–550 || || 400–550 DK || Franciaország eredményjelentése szerint: 2009–10 – 1 050 kg 2010–11 – 600 kg 2011–12 – 250 kg || || || || 419 || || 453 || || 421 || || EE || || || || || || 63,5 || 480 || 206,5 || 625 || || EL || || || || || || || || 285 || 420 || || ES || Az állománypótlási célú üvegangolna áráról csak Asztúria nyújtott be jelentést. || 6 || 464 || 8 || 562 || N/A || N/A || 8 || 578 || 8 || 535 FR || Szóbeli közlés alapján Franciaországban 400 EUR/kg áron értékesítettek 3,6 tonnát. Nincs megjelölve az év. || || || || || || || || || || IE || Az ICES szakvéleményéhez igazodnak – nem bíznak az állománypótlás hatékonyságában, de figyelik az új tudományos megállapításokat. || || || 0 || N/A || 0 || N/A || 0 || N/A || 0 || N/A NL || Franciaország eredményjelentése szerint: 2009–10 – 2 890 kg 2010–11 – 370 kg 2011–12 – 2 086 kg || || || || || || 450 (UK) 440 (FR) || || 490 (UK) 550 (FR) || || LT || || || || || || || || 1 047 || || || LV || Az árba a tárolás, a szállítás és az ügyvitel költsége is beleértendő. || || || || || || || 100 || 2 917* || || PL || Franciaország eredményjelentése szerint: 2009–10 – 85 kg 2010–11 – 85 kg 2011–12 – 90 kg || || || || || 85 || 650 || 85 || 500 || || PT || Nem pótolják az állományt, de értékesítenek Spanyolország felé (dőlt betűs számadatok). || || 270 || || 209 || || 275 || 900 || 402 300 || || SE || Franciaország eredményjelentése szerint: 2009–10 – 870 kg || || || || || || 575–650 || || 575–650 || || SK || || 100 || 808 || 62 || 565 || 85 || 595 || 79,5 || 600 || || UK || Franciaország eredményjelentése szerint: 2009–10 – 240 kg 2010–11 – 1 487 kg 2011–12 – 400 kg || || || 240 || || (865,1) 1 401 || (476) || (948,3) 1 080 || (395) || || Megjegyzés: A táblázat a 2008 és 2012 közötti árakat tartalmazza az üvegangolna tekintetében. A Bizottság az ilyen adatok benyújtására vonatkozó ismételt felhívásai ellenére nehézségekbe ütközött a hiánytalan és releváns adatok begyűjtése a tagállamoktól. II. melléklet – Az állománypótlási célú intézkedések végrehajtása BE: 2011-ben Vallóniában 130 000 példány (40 kg) üvegangolnát telepítettek egyes, elsőbbséget élvező folyókba, például: a Lesse és a Meuse vízgyűjtőjéhez tartozó Ourthe (12 kg), Amblève (8 kg), Aisne (1 kg) és Méhaigne (2 kg), valamint a Scheldt vízgyűjtőjéhez tartozó Dyle (1 kg). 2012-ben 50 kg-ot telepítettek a Meuse vízgyűjtőjéhez tartozó folyókba: Vesdre (6 kg), Haute Lesse (6 kg), Viroin (4 kg), Haute Sambre (6 kg), Biesme (2 kg), Biesmelle (2 kg), Hantes (2 kg), Thure (2 kg), Eau d'Heure (4 kg), az Eau d'Heure tavai (2 kg). Az állománypótlás a következő 4 évben folytatódik. CZ: A haltelepítés a gazdálkodási tervnek megfelelően zajlik. A haltelepítést olyan területeken végzik, ahonnan az angolnák vissza tudnak jutni a tengerbe. Ezek közé tartozik az Északi-tengerbe ömlő Elba medencéje (akadálymentes vándorlás), valamint a Lengyelország partján a Balti-tengerbe torkolló Odera vízgyűjtője (itt vannak bizonyos akadályok, amelyek meggátolják az angolnák Balti-tengerbe jutását). 2012-ben, 2013-ban és 2014-ben a tervek szerint 950 kg üvegangolnát importálnak a Cseh Köztársaságba. Ebből 700 kg-ot a Halászati Operatív Program keretében, 250 kg-ot a Cseh Halászati Szövetség magántőkealapjaiból finanszíroznak. DK: A dán angolnagazdálkodási terv által előírt állománypótlást teljes mértékben végrehajtották. Ahol az Európai Halászati Alap ennek finanszírozását biztosította, ott 2010 óta növekszik az édesvízbe újratelepített angolnák mennyisége. A dán angolnagazdálkodási terv szerint az újratelepítendő angolnák mennyisége 0,8 millió egyed volt. 2010-ben és 2011-ben az újratelepített angolnák tényleges mennyisége 1,2–1,4 millió példányra nőtt. EE: Az angolnagazdálkodási terv fő eleme volt, hogy a Narva vízgyűjtőjének víztesteiben növekedjen az angolna éves szaporodó állománya, valamint hogy a telepítés tovább bővüljön az Európai Halászati Alapból (EHA) igényelt kiegészítő támogatás révén. Az EHA 2011 óta kiegészítő támogatást biztosít az angolnatelepítéshez. A telepítési műveletek nélkül egy nagy termelési potenciállal rendelkező, rendkívül kiterjedt terület kiesésével kellene számolni. EL: A más uniós tagállamokból importált üvegangolna 10 %-ának állománypótlásra fordításáról szóló tervezett intézkedés (az üvegangolna pótlódása Görögországban nagyon alacsony) pénzügyi nehézségek miatt nem valósult meg teljes mértékben. ES: Mindazon autonóm közösségek, amelyek tervében szerepelt az állománypótlás, végre is hajtották azt, bár különböző mértékben. Asztúria, Kantábria, Katalónia és Andalúzia teljes mértékben végrehajtotta állománypótlásra vonatkozó terveit, míg Valencia az újratelepítés tervezett mennyiségének csak 42 %-át valósította meg. Baszkföld csak késve fogja végrehajtani az állománypótlást. FR: A 2011–2012-es halászati szezonban az üvegangolna fogási kvótájának 45 %-át az Unión belüli állománypótlásra fordították. A tervek szerint a fogás 5–10 %-át Franciaországban telepítették volna újra, de a 2009 és 2012 közötti halászati szezonokban végrehajtott állománypótlási intézkedések sokkal visszafogottabbak a tervezettnél: 2009–2010: 0,33 % 2010–2011: 1,69 % 2011–2012: 8,34 % Az állománypótlási célok meghiúsulásának okai: a francia angolnagazdálkodási terv késői végrehajtása 2009-ben, az EVEX vírus kimutatása az üvegangolnákban, a bizonyos területeken való megtelepedéssel kapcsolatban felmerülő kételyek, igazgatási és pénzügyi nehézségek, valamint egyes állománypótlásra kijelölt területek szennyezettsége. Az állománypótlást a megfelelő újratelepítési helyszínekkel és az egészségügyi megfontolásokkal kapcsolatban szerzett tapasztalatok alapján minden évben javítják. Az üvegangolna újratelepítést követő 15 napon belüli elhullási aránya területtől függően 6 % és 72 % között mozog. Az első 6 hónapban való túlélést nem sikerült pontosan meghatározni. Az állománypótlásra kijelölt területek közül kettőben azt állapították meg, hogy „bizonyos számú” angolna megmarad. A másik két újratelepítési területen nem fogtak vissza jelölt (újratelepített) angolnát, így semmilyen következtetést nem lehet levonni túlélési arányukról. LT: A telepítés a terv egyik legfontosabb intézkedése. A telepítés intenzitása az üvegangolna hozzáférhetőségétől függ. A telepítés végrehajtása az angolna különböző életszakaszaiban lehetséges. A litván víztestek esetében ajánlott telepítési sűrűség hektáronként 100 üvegangolna-egyed vagy a 20 cm-nél rövidebb méretkategóriában 25 angolnaegyed. Az elmúlt évtizedben alkalmanként üvegangolna-ivadékkal vagy néhány gramm testtömegű tenyésztett anyaggal végeztek telepítést. Az angolnagazdálkodási terv végrehajtásának megkezdésével kapcsolatos nehézségek ellenére a halászati szolgálat 2011 közepén megkezdte az ezzel kapcsolatos intézkedések megvalósítását. 134 000 darab 20 cm-nél rövidebb (nagyjából 10–11 g) európaiangolna-egyedet vásároltak. Két hónap leforgása alatt (2011. július–augusztus) a beszerzett angolnák teljes mennyiségét betelepítették Litvánia 22 tavába. NL: Az állománypótlást a tervek szerint 2009-ben kezdték volna, de végül 2010-ben indult. A telepítést legalább 28 cm hosszú növendékangolnákkal végzik. A jelenleg zajló üvegangolna-újratelepítési program hatékonysága bizonytalan. A 2009 és 2011 között végzett telepítések hatása addig nem lesz érzékelhető, amíg az üvegangolnák 30 cm-nél hosszabbra nem nőnek, és amikor halászati tevékenységek, illetve az angolnákkal összefüggő nyomonkövetési programok keretében is kifoghatókká válnak. Ez a hatás tehát a jelenleg értékelt időszakon kívül esik. A Franciaországból, Spanyolországból és Angliából a holland vizekbe betelepített üvegangolna kétségtelenül növelni fogja a holland vizekben az ezüstangolna biomasszáját. A 2009–2012-es időszak tevékenységei: Újratelepített üvegangolna és növendékangolna Újratelepítésre fordított mennyiségek || 2010 || 2011 üvegangolna || 763 || 164 növendékangolna || 0 || 1 395 PL: A telepítés intenzitása az üvegangolnák májusi és júniusi hozzáférhetőségétől függ. A javasolt telepítési mennyiség az Odera vízgyűjtőjére 6 millió, a Visztula vízgyűjtőjére pedig 7 millió egyed. A telepítés különböző méretű angolnákkal is lehetséges. Az elmúlt két évtizedben a telepítést növendékangolnákkal végezték, amelyek tömege néhány grammtól néhány száz grammig terjedt. A lengyel belvízi halászattal foglalkozó intézet (IFI) halászati bioökonómia részlege által végzett kutatások eredményei szerint Lengyelországban legalább tíz nagyvállalat importál ivadékokat telepítési célra, az importált üvegangolnákat pedig egyetlen termelő tenyészt, aki a Suwałkiban működő Lengyel Horgászszövetséggel áll kapcsolatban. A legtöbb importőr Dániában, Hollandiában, Németországban, Svédországban, Litvániában és Franciaországban található, akvakultúrára szakosodott vállalkozásoktól szerzi be az ivadékokat, ahol az angolna kereskedelmi célú nevelését különféle méretekben végzik; a legtöbb egyed 100–1000 grammot nyom. PT: A jelentés nem számol be arról, hogy a Minhóból (az üvegangolna halászatára Portugáliában engedélyezett egyetlen helyről) kifogott üvegangolnák 60 %-ának fenntartására vonatkozó kötelezettség hogyan valósul meg. Az újratelepítés lehetséges helyszíneit meghatározták. Portugália azonban azt szeretné, ha az állománypótlási célú intézkedések újra mérlegelés tárgyát képeznék, különösen azért, mert kétséges, hogy az állománypótlás valóban hozzájárul az állomány helyreállításához, valamint pénzügyileg és technikailag nehezen fenntartható. SE: A fokozott mértékű állománypótlás (az angolnagazdálkodási terv szerint) a telepítés után 14 évig nem járul hozzá az ezüstangolna visszajutási szintjének növekedéséhez. Az üvegangolnákat Franciaországból és/vagy Angliából szerzik be, és minden esetben karanténba helyezik annak biztosítására, hogy a svéd vizekbe ilyen úton ne kerüljenek betegségek. Az állománypótlási mennyiségnek az angolnagazdálkodási tervben célként kitűzött növelése megvalósult. 2008-ban a Svédországban állománypótlási céllal újratelepített üvegangolnák mennyisége 1–1,2 millió egyed volt. Az angolnagazdálkodási terv rövid távú célja e szám 2010-re történő megkétszerezése (2–2,5 millió egyed) volt. A célkitűzést a terv végrehajtásának első évében elérték. 2010-ben és 2011-ben a keleti partvidéken szinte teljesen megszűnt az állománypótlás; a szárazföldi vizek újratelepítése a nyugati kifolyású tavakra koncentrálódott, különösen a Vänern-tóra és a Vombsjön-tóra, hogy a jövőben elkerüljék a telepítési programra gyakorolt emberi hatásokat (például a halászatot és a vízerőművek okozta elhullást). Tekintve, hogy az újratelepítés az angolnagazdálkodási tervek ilyen fontos részének bizonyult, valamint figyelembe véve az üvegangolna jelenlegi alacsony abundanciáját, biztosítani kell, hogy az állománypótlás minden esetben nettó haszonnal járjon a szaporodó állomány számára, és három alapvető feltételt teljesíteni kell: – a fogás helyén túlszaporodott üvegangolna-állománynak kell lennie, – a visszaengedés helyén kis mértékben vagy egyáltalán ne forduljon elő ember okozta elhullás, és – nagy legyen annak a valószínűsége, hogy az újratelepített angolnák sikeresen elvándorolnak a Sargasso-tengerbe (számos tanulmányt végeztek az újratelepített angolnák ívási helyre történő vándorlásának nyomon követésére, ám eddig nem sikerült megfelelően kimutatni, hogy ezek az angolnák sikeresen be tudják-e fejezni a vándorlást).