EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2021.10.27. COM(2021) 664 final 2021/0342(COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE az 575/2013/EU rendeletnek a hitelkockázatra, a hitelértékelési korrekciós kockázatra, a működési kockázatra, a piaci kockázatra és a tőkepadlóra vonatkozó követelmények tekintetében történő módosításáról (EGT-vonatkozású szöveg) {SWD(2021) 320}

{SWD(2021) 321}

{SEC(2021) 380}



INDOKOLÁS 1.A JAVASLAT HÁTTERE •A javaslat indokai és céljai Az 575/2013/EU rendelet (a tőkekövetelményekről szóló rendelet vagy CRR) javasolt módosítása egy olyan jogalkotási csomag részét képezi, amely a 2013/36/EU irányelv (a tőkekövetelményekről szóló irányelv vagy CRD) módosításait is magában foglalja. A 2008–2009-es nagy pénzügyi válságra reagálva az Unió jelentős reformokat hajtott végre a bankokra alkalmazandó prudenciális keretekben annak érdekében, hogy növelje rezilienciájukat, és ezáltal segítsen megelőzni egy hasonló válság megismétlődését. Ezek a reformok nagyrészt a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság által 2010 óta elfogadott nemzetközi standardokon alapultak. A standardok együttesen Bázel III-ként, a Bázel III reformként vagy a Bázel III keretrendszerként ismertek. A Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság által kidolgozott globális standardok egyre fontosabbá váltak a bankszektor mindinkább globális és összekapcsolt jellege miatt. Bár a globalizált bankszektor elősegíti a nemzetközi kereskedelmet és beruházásokat, összetettebb pénzügyi kockázatokat is teremt. Egységes globális standardok nélkül a bankok megtehetnék, hogy tevékenységüket a legenyhébb szabályozási és felügyeleti rendszerekkel rendelkező joghatóságban hozzák létre. Ez negatív szabályozási versenyhez vezethet a bankok vonzása érdekében, ugyanakkor növeli a globális pénzügyi instabilitás kockázatát. A globális standardok nemzetközi koordinációja nagymértékben korlátozza az ilyen kockázatos versenyt, és a globalizált világban kulcsfontosságú a pénzügyi stabilitás fenntartásához. A globális standardok emellett egyszerűsítik a nemzetközi tevékenységet folytató bankok – köztük számos uniós bank – életét is, mivel garantálják, hogy a világ legfontosabb pénzügyi központjaiban nagyjából hasonló szabályokat alkalmazzanak. Az EU a banki szabályozás területén folytatott nemzetközi együttműködés egyik fő támogatója volt. A Bázel III keretrendszer részét képező, válság utáni reformok első csomagját két lépésben hajtották végre: ·2013 júniusában a CRR és a CRD IV elfogadásával, ·2019 májusában a CRR II néven is ismert (EU) 2019/876 rendelet és a CRD V néven is ismert (EU) 2019/878 irányelv elfogadásával. Az eddig végrehajtott reformok a szabályozói tőke minőségének és mennyiségének növelésére összpontosítottak, amellyel a bankoknak rendelkezniük kell az esetleges veszteségek fedezésére. Céljuk volt továbbá a bankok túlzott tőkeáttételének csökkentése, az intézmények rövid távú likviditási sokkokkal szembeni ellenálló képességének növelése, a rövid távú finanszírozástól való függésük csökkentése, koncentrációs kockázatuk csökkentése és a „túl nagy a csődhöz” típusú problémák kezelése. Ennek eredményeként az új szabályok megerősítették a figyelembe vehető szabályozói tőkére vonatkozó kritériumokat, megemelték a minimális tőkekövetelményeket, és új követelményeket vezettek be a hitelértékelési korrekciós kockázatra és a központi szerződő felekkel szembeni kitettségekre vonatkozóan. Ezenkívül számos új prudenciális intézkedést vezettek be: a tőkeáttételi mutatóra vonatkozó minimumkövetelményt, a rövid távú likviditási rátát (likviditásfedezeti ráta), a hosszabb távú stabil forrásellátottsági rátát (ismert nevén a nettó stabil forrásellátottsági ráta), a nagykockázat-vállalási limiteket és a makroprudenciális tőkepuffereket. Az Unióban végrehajtott reformok ezen első csoportjának köszönhetően az uniós bankszektor jelentősen ellenállóbbá vált a gazdasági sokkhatásokkal szemben, és a nagy pénzügyi válság kezdetekor tapasztalt állapotához képest lényegesen stabilabb alapokon lépett a Covid19-válságba. Emellett a felügyeletek és a jogalkotók a Covid19-válság kezdetén ideiglenes enyhítő intézkedéseket hoztak. A Bizottság 2020. április 28-i értelmező közleményében (Bizottsági értelmező közlemény a számviteli és prudenciális kereteknek az uniós banki hitelezés megkönnyítése érdekében történő alkalmazásáról. A vállalkozások és háztartások támogatása a Covid19-járvány közepette) megerősítette a prudenciális és számviteli szabályokba beépített rugalmasságot, amint azt az európai felügyeleti hatóságok és a nemzetközi szervek kiemelték. Ennek alapján 2020 júniusában a társjogalkotók célzott ideiglenes módosításokat fogadtak el a prudenciális keretek egyes aspektusaira vonatkozóan, az úgynevezett CRR „azonnali módosító” csomagot. A határozott monetáris és fiskális politikai intézkedésekkel együtt ez segítette az intézményeket abban, hogy a pandémia idején fenntartsák a háztartási és vállalati hitelezési tevékenységeket. Ez pedig hozzájárult a világjárvány okozta gazdasági sokk enyhítéséhez. Bár az uniós bankrendszer általános tőkeszintje jelenleg átlagosan kielégítőnek tekinthető, a nagy pénzügyi válságot követően azonosított problémák egy részét még nem kezelték. Az Európai Bankhatóság (EBH) és az Európai Központi Bank (EKB) által végzett elemzések azt mutatták, hogy az EU-ban letelepedett intézmények által belső modellek alkalmazásával kiszámított tőkekövetelmények jelentős eltéréseket mutattak, amit nem indokoltak a mögöttes kockázatokban fennálló különbségek, és ami végső soron aláássa tőkemegfelelési mutatóik megbízhatóságát és összehasonlíthatóságát. Emellett a sztenderd módszerek alkalmazásával kiszámított tőkekövetelmények kockázati érzékenységének hiánya egyes pénzügyi termékek vagy tevékenységek (és így az elsősorban ezeken alapuló konkrét üzleti modellek) esetében elégtelen vagy indokolatlanul magas tőkekövetelményeket eredményez. 2017 decemberében a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság megállapodott a nemzetközi standardok végleges reformcsomagjáról e problémák kezelése érdekében. 2018 márciusában a G20-ak pénzügyminiszterei és jegybankelnökei üdvözölték ezeket a reformokat, és ismételten megerősítették elkötelezettségüket a teljes körű, időben történő és következetes végrehajtás mellett. 2019-ben a Bizottság bejelentette, hogy jogalkotási javaslatot kíván benyújtani e reformoknak az uniós prudenciális keretekben történő végrehajtására. A Covid19-világjárvány fényében a javaslat előkészítő munkálatai késedelmet szenvedtek. A késedelem a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság 2020. március 26-i határozatát tükrözte, amely szerint egy évvel elhalasztja a Bázel III reform végső elemeinek korábban megállapított végrehajtási határidejeit. A fentiekre tekintettel a jelenlegi jogalkotási kezdeményezésnek két általános célkitűzése van: hozzájárulás a pénzügyi stabilitáshoz és hozzájárulás a gazdaság folyamatos finanszírozásához a Covid19-válság utáni helyreállítással összefüggésben. Ezek az általános célkitűzések négy egyedi célkitűzésre bonthatók: (1)a kockázatalapú tőkekövetelmény-keret szigorítása anélkül, hogy összességében jelentős mértékben megnövekednének a tőkekövetelmények; (2)az ESG-kockázatokra való összpontosítás fokozása a prudenciális keretekben; (3)a felügyeleti hatáskörök és eszközök további összehangolása; valamint

(4)az intézmények nyilvánosságra hozatalhoz kapcsolódó adminisztratív költségeinek csökkentése és az intézmények prudenciális adataihoz való hozzáférés javítása. (5)A kockázatalapú tőkekövetelmény-keret szigorítása Az ideiglenesen kedvezőtlen gazdasági körülményektől e strukturális reform végrehajtásának szükségessége nem változott. A reform befejezése szükséges a lezáratlan kérdések megoldásához és az EU-ban letelepedett intézmények pénzügyi stabilitásának további megerősítéséhez, ami kedvezőbb helyzetbe hozza őket a gazdasági növekedés támogatását és a potenciális jövőbeli válságoknak való ellenállásukat illetően. A Bázel III reform még fennálló kérdéseinek végrehajtására az intézmények számára szükséges szabályozási biztonság megteremtése miatt is szükség van, a prudenciális keretek egy évtizedes reformjának befejezésével. Végezetül, a reform befejezése összhangban van az EU nemzetközi szabályozási együttműködés iránti elkötelezettségével, valamint azokkal a konkrét lépésekkel, amelyeket egyes partnerei bejelentettek vagy már megtettek a reform időben és hűen történő végrehajtása érdekében. (6)Az ESG-kockázatokra való összpontosítás fokozása a prudenciális keretekben Egy másik ugyanilyen fontos reformigény a Bizottság fenntartható gazdaságra való átállással kapcsolatos, folyamatban lévő munkájából ered. Az európai zöld megállapodásról szóló bizottsági közlemény és az EU 2030-ra vonatkozó éghajlat-politikai célkitűzésének megvalósításáról szóló bizottsági közlemény („Irány az 55 %!”) egyértelműen meghatározta a Bizottság azon kötelezettségvállalását, hogy az uniós gazdaságot fenntartható gazdasággá alakítja át, ugyanakkor foglalkozik az éghajlatváltozás elkerülhetetlen következményeivel is. Bejelentette továbbá a fenntartható gazdaságra való átállás finanszírozási stratégiáját, amely korábbi kezdeményezésekre és jelentésekre, például a fenntartható növekedés finanszírozására vonatkozó cselekvési tervre és a fenntartható finanszírozással foglalkozó technikai szakértői csoport jelentéseire épül, ugyanakkor megerősíti a Bizottság arra irányuló erőfeszítéseit, hogy összhangba hozza azokat az európai zöld megállapodás ambiciózus céljaival. A banki alapú közvetítés döntő szerepet fog játszani a fenntarthatóbb gazdaságra való átállás finanszírozásában. Ugyanakkor a fenntarthatóbb gazdaságra való átállás valószínűleg kockázatokkal jár az intézmények számára, amelyeket megfelelően kell kezelniük a pénzügyi stabilitást fenyegető kockázatok minimalizálása érdekében. Ez az a terület, ahol prudenciális szabályozásra van szükség, és ahol e szabályozás kulcsszerepet játszhat. A fenntartható gazdaságra való átállás finanszírozási stratégiája ezt elismerte, és hangsúlyozta, hogy a környezeti, társadalmi és irányítási kockázatokat jobban be kell építeni az uniós prudenciális keretekbe, mivel a jelenlegi jogi követelmények önmagukban nem elegendőek ahhoz, hogy ösztönzőket nyújtsanak a környezeti, társadalmi és irányítási kockázatok intézmények általi szisztematikus és következetes kezeléséhez. (7)A felügyeleti hatáskörök és eszközök további összehangolása Egy másik fókuszterület a prudenciális követelmények megfelelő végrehajtása. A felügyeleteknek rendelkezniük kell az ehhez szükséges eszközökkel és hatáskörökkel (pl. az intézmények és tevékenységeik engedélyezésére, vezetésük alkalmasságának értékelésére vagy a szabályok megszegésének szankcionálására vonatkozó hatáskör). Míg az uniós jogszabályok biztosítják a harmonizáció minimális szintjét, a felügyeleti eszköztár és eljárások tagállamonként igen eltérőek. A tagállamokban a felügyeletek rendelkezésére álló egyes hatáskörök és eszközök meghatározásában és alkalmazásában kialakult széttagolt szabályozási környezet aláássa az egyenlő versenyfeltételeket az egységes piacon, és kétségeket vet fel az intézmények megbízható és prudens irányításával és felügyeletével kapcsolatban. Ez a probléma különösen súlyos a bankunió összefüggésében. A 21 különböző jogrendszer közötti különbségek megakadályozzák, hogy az egységes felügyeleti mechanizmus (EFM) hatékonyan és eredményesen lássa el felügyeleti feladatait. Emellett a határokon átnyúló bankcsoportoknak ugyanarra a prudenciális kérdésre vonatkozóan számos különböző eljárással kell foglalkozniuk, indokolatlanul növelve igazgatási költségeiket. Egy másik fontos kérdés, nevezetesen az EU-ban banki szolgáltatásokat nyújtó harmadik országbeli csoportokra vonatkozó szilárd uniós keret hiánya a brexit után új dimenziót kapott. A harmadik országbeli fióktelepek létrehozása elsősorban a nemzeti jogszabályok hatálya alá tartozik, és a CRD csak nagyon korlátozott mértékben harmonizálta azt. Az EBH egy közelmúltbeli jelentése azt mutatja, hogy ez a változatos prudenciális környezet egyrészt jelentős szabályozási és felügyeleti arbitrázslehetőségeket biztosít a harmadik országbeli fióktelepek számára a banki tevékenységeik végzését illetően, másrészt pedig a felügyelet hiányához és az EU pénzügyi stabilitási kockázatainak növekedéséhez vezet. A felügyeleti hatóságok gyakran nem rendelkeznek az e kockázatok kezeléséhez szükséges információkkal és hatáskörökkel. A részletes felügyeleti adatszolgáltatás hiánya és a harmadik országbeli csoport különböző szervezeteinek/tevékenységeinek felügyeletéért felelős hatóságok közötti elégtelen információcsere holttereket hagy. Az EU az egyetlen olyan jelentős joghatóság, ahol az összevont felügyeletet ellátó hatóság nem rendelkezik teljes körű képpel a leányvállalatokon és fióktelepeken keresztül egyaránt működő harmadik országbeli csoportok tevékenységeiről. Ezek a hiányosságok kedvezőtlenül befolyásolják a különböző tagállamokban működő harmadik országbeli csoportok közötti, valamint az EU-ban székhellyel rendelkező intézményekkel szembeni egyenlő versenyfeltételeket. (8)Az intézmények nyilvánosságra hozatalhoz kapcsolódó adminisztratív költségeinek csökkentése és az intézmények prudenciális adataihoz való hozzáférés javítása Erre a javaslatra a piaci fegyelem további erősítése érdekében is szükség van. Ez egy másik fontos eszköz annak érdekében, hogy a befektetők gyakorolhassák az intézmények viselkedésének nyomon követésében betöltött szerepüket. Ehhez hozzá kell férniük a szükséges információkhoz. A prudenciális információkhoz való hozzáféréssel kapcsolatos jelenlegi nehézségek megfosztják a piaci szereplőket az intézmények prudenciális helyzetével kapcsolatban szükséges információktól. Ez végső soron csökkenti az intézmények prudenciális kereteinek hatékonyságát, és kétségeket vethet fel a bankszektor rezilienciáját illetően, különösen stresszhelyzetekben. Ezért a javaslat célja a prudenciális információk nyilvánosságra hozatalának központosítása a prudenciális adatokhoz való hozzáférés és az ágazatok közötti összehasonlíthatóság javítása érdekében. A nyilvánosságra hozott adatok EBH által létrehozott egységes hozzáférési ponton keresztül történő központosításának célja az intézmények adminisztratív terheinek csökkentése is, különösen a kis méretű és nem összetett intézmények esetében. •Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel A CRR-t és a CRD-t módosító javaslatok számos eleme követi a nemzetközi szinten vagy az EBH által végzett munkát, míg a CRD nemzeti átültetése és alkalmazása óta – többek között az egységes felügyeleti mechanizmus keretében – szerzett gyakorlati tapasztalatok miatt szükségessé vált a prudenciális keretek egyéb kiigazítása. A javaslatok az intézmények prudenciális szabályozása és felügyelete terén meglévő szakpolitikai rendelkezésekkel teljes mértékben összhangban lévő módosításokat vezetnek be a meglévő jogszabályokban. A CRR és a CRD felülvizsgálatának célja a Bázel III reform végrehajtásának befejezése az EU-ban, valamint a felügyeleti eszközök és hatáskörök megerősítése és harmonizálása. Ezekre az intézkedésekre a bankszektor rezilienciájának további erősítése érdekében van szükség. •Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival Közel tíz év telt el azóta, hogy az európai állam- és kormányfők megállapodtak a bankunió létrehozásáról. A bankunió két pillére – az egységes felügyelet és az egységes szanálás – az összes uniós intézményre vonatkozó egységes szabálykönyv szilárd alapjaira épül. A javaslatok célja annak biztosítása, hogy folyamatosan rendelkezésre álljon a valamennyi uniós intézményre vonatkozó egységes szabálykönyv, függetlenül attól, hogy az adott intézmény a bankunió tagja-e vagy sem. A kezdeményezés fent ismertetett átfogó célkitűzései teljes mértékben következetesek és összhangban állnak a pénzügyi stabilitás előmozdítását célzó alapvető uniós célkitűzésekkel, ezzel csökkentve az adófizetői tehervállalás valószínűségét és mértékét valamely intézmény szanálása esetén, továbbá hozzájárul a gazdaság harmonikus és fenntartható finanszírozásához, ami elősegíti a magas szintű versenyképességet és fogyasztóvédelmet. Végezetül, a környezeti, társadalmi és irányítási kockázatok elismerésével és ezen elemek prudenciális keretekbe történő beépítésével ez a kezdeményezés kiegészíti a fenntarthatóbb és ellenállóbb pénzügyi rendszerre irányuló átfogóbb uniós stratégiát. Hozzá fog járulni az európai zöld megállapodás azon célkitűzéséhez, miszerint a pénzügyi rendszernek és a 2021. évi stratégiai előrejelzési jelentésben meghatározott stratégiai cselekvési területeknek figyelembe kell venniük és kezelniük kell az éghajlati kockázatokat. 2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG

•Jogalap A javaslat olyan intézkedéseket irányoz elő, amelyek az egységes piac stabilitásának biztosítása érdekében meghatározzák az intézmények tevékenységének megkezdését, folytatását és felügyeletét az Unión belül. Jelenleg a bankszektor biztosítja a finanszírozás legnagyobb részét az egységes piacon, így az Unió pénzügyi rendszerének egyik alapvető alkotóeleme. Az Uniónak egyértelmű megbízatása van arra, hogy fellépjen az egységes piac területén, és a megfelelő jogalap a Szerződés vonatkozó cikkeiből áll, amelyek az Unió e területen meglévő hatásköreit támasztják alá. A javasolt módosítások jogalapja, amely megegyezik a módosításra kerülő jogalkotási aktusok jogalapjával, a tőkekövetelményekről szóló rendelet módosításáról szóló rendeletjavaslat esetében az EUMSZ 114. cikke, a tőkekövetelményekről szóló irányelv módosításáról szóló irányelvjavaslat esetében pedig az EUMSZ 53. cikkének (1) bekezdése. •Szubszidiaritás (nem kizárólagos hatáskör esetén) A legtöbb mérlegelt intézkedés a meglévő uniós jog aktualizálását és módosítását jelenti, és mint ilyen, olyan területeket érint, amelyeken az Unió már gyakorolta hatáskörét, és nem áll szándékában megszüntetni e hatáskör gyakorlását. Néhány intézkedés (különösen a CRD-t módosító intézkedések) célja további harmonizáció bevezetése az irányelvben meghatározott célkitűzések következetes megvalósítása érdekében. Mivel a javasolt intézkedésekkel elérni kívánt célkitűzések a már meglévő uniós jogszabályokat kívánják kiegészíteni, ezek jobban megvalósíthatók uniós szinten, mint különböző nemzeti kezdeményezések révén. Azok a nemzeti intézkedések, amelyek célja például a nemzetközi lábnyommal egyértelműen rendelkező szabályok – például a Bázel III-hoz hasonló globális standardok vagy a környezeti, társadalmi és irányítási kockázatok jobb kezelése – átültetése alkalmazandó jogszabályokba, nem lennének olyan hatékonyak a pénzügyi stabilitás biztosításában, mint az uniós szabályok. Ami a felügyeleti eszközöket és hatásköröket, a nyilvánosságra hozatalt, valamint a harmadik országbeli fióktelepeket illeti, ha a kezdeményezéssel csak nemzeti szinten kellene foglalkozni, az csökkenthetné az átláthatóságot és növelhetné az arbitrázs kockázatát, ami a verseny torzulásához vezethetne, és hatással lehetne a tőkeáramlásra. Emellett a nemzeti intézkedések elfogadása jogi szempontból kihívást jelentene, mivel a tőkekövetelményekről szóló rendelet már szabályozza a banki ügyeket, ideértve a kockázati súlyokat, az adatszolgáltatást és a nyilvánosságra hozatalt, valamint a CRR-hez kapcsolódó egyéb követelményeket. Ezért a legjobb megoldásnak a tőkekövetelményekről szóló rendelet és a tőkekövetelményekről szóló irányelv módosítása tűnik. Ez szükség esetén megfelelő egyensúlyt teremt a szabályok harmonizálása és a nemzeti rugalmasság fenntartása között, méghozzá az egységes szabálykönyv akadályozása nélkül. A módosítások még inkább előmozdítanák a prudenciális követelmények egységes alkalmazását és a felügyeleti gyakorlatok közelítését, és egyenlő versenyfeltételeket biztosítanának a banki szolgáltatások egységes piacán. Ez különösen fontos a bankszektorban, ahol számos intézmény működik az uniós egységes piacon. Az egységes felügyeleti mechanizmuson belüli, valamint a felügyeleti kollégiumok és az egységes felügyeleti mechanizmuson kívüli illetékes hatóságok közötti teljes körű együttműködés és bizalom elengedhetetlen az intézmények összevont alapú hatékony felügyeletének biztosításához. Nemzeti rendelkezésekkel nem érhetők el a fenti célkitűzések. •Arányosság Az arányosság kérdése szerves részét képezte a javaslatot kísérő hatásvizsgálatnak. A különböző szabályozási területeken javasolt módosításokat egyenként értékelték az arányossági célkitűzés szempontjából. Emellett számos területen bemutatták a meglévő szabályok arányosságának hiányát, és elemezték a kisebb intézmények adminisztratív terheinek és megfelelési költségeinek csökkentésére irányuló konkrét lehetőségeket. Ez a helyzet különösen a nyilvánosságra hozatal területén hozott intézkedések esetében, ahol a kis méretű és nem összetett intézmények megfelelési terhei jelentősen csökkennének, vagy akár meg is szűnnének. Ezen túlmenően a környezeti, társadalmi és irányítási kockázatok nyilvánosságra hozatalával kapcsolatos, valamennyi intézményre (azaz a tőzsdén jegyzett olyan nagy bankokon kívüli intézményekre is, amelyekre a jelenlegi követelmény 2022-től alkalmazandó) vonatkozó nyilvánosságra hozatali követelményeket a gyakoriság és a részletesség tekintetében az intézmények méretéhez és összetettségéhez igazítják, tiszteletben tartva ezáltal az arányosság elvét. •A jogi aktus típusának megválasztása Az intézkedések végrehajtására a javaslat értelmében a tőkekövetelmény-rendelet és a tőkekövetelmény-irányelv rendelet, illetve irányelv révén való módosításával kerül sor. A javasolt intézkedések valóban hivatkoznak az említett jogi eszközökbe beépített, már meglévő rendelkezésekre, illetve továbbfejlesztik azokat (azaz a kockázatalapú tőkekövetelmények kiszámításának keretét, valamint az Unió-szerte a felügyeletek rendelkezésére bocsátott hatásköröket és eszközöket). A szankcionálási hatáskört érintő, a tőkekövetelmény-irányelvre vonatkozó néhány javasolt módosítás bizonyos fokú rugalmasságot biztosítana a tagállamoknak az eltérő szabályok fenntartására a nemzeti jogba való átültetés során. 3.AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI •Konzultációk az érdekelt felekkel A Bizottság számos lépést tett és különböző kezdeményezéseket hajtott végre annak értékelése érdekében, hogy a jelenlegi uniós banki prudenciális keretek és a Bázel III reform fennmaradó elemeinek végrehajtása megfelelő-e annak biztosításához, hogy az uniós bankrendszer stabil és a gazdasági sokkhatásokkal szemben ellenálló legyen, és továbbra is az uniós gazdaság folyamatos finanszírozásának fenntartható forrása maradjon. A Bizottság összegyűjtötte az érdekelt felek véleményét a hitelkockázat, a működési kockázat, a piaci kockázat, a hitelértékelési korrekciós kockázat, az értékpapír-finanszírozási ügyletek, valamint a belső modellből származó tőkekövetelményre vonatkozó alsó korlát konkrét témáiról. A Bizottság a Bázel III végrehajtásával kapcsolatos elemeken túl – az Unióban folytatott felügyeleti gyakorlatok összehangolása és következetessége, továbbá az intézmények adminisztratív terheinek csökkentése érdekében – bizonyos más kérdésekről is konzultációt folytatott. A 2019 októbere és 2020 január eleje között lefolytatott nyilvános konzultációt egy 2018 tavaszán tartott első feltáró konzultáció előzte meg, amelyben az érdekelt felek célzott csoportjának előzetes véleményét kérték ki a nemzetközi megállapodásról. Emellett 2019 novemberében nyilvános konferenciát szerveztek a véglegesített Bázel III standardok EU-n belüli végrehajtásának hatásairól és kihívásairól. A hatásvizsgálat 2. melléklete tartalmazza a konzultáció és a nyilvános konferencia összefoglalóját. A Bizottság szolgálatai a Bizottság banki, fizetési és biztosítási szakértői csoportja keretében több alkalommal konzultáltak a tagállamokkal a Bázel III reform végső elemeinek uniós végrehajtásáról, valamint a CRR és a CRD egyéb lehetséges módosításairól. Végül a jogszabály előkészítő szakaszában a Bizottság szolgálatai több száz (fizikai és virtuális) megbeszélést is tartottak a bankszektor képviselőivel és más érdekelt felekkel. A fent említett kezdeményezések eredményei beépültek a hatásvizsgálatot kísérő jogalkotási kezdeményezés előkészítésébe. Egyértelmű bizonyítékokkal támasztották alá, hogy naprakésszé kell tenni és ki kell egészíteni a jelenlegi szabályokat i. a bankszektor kockázatainak további csökkentése, valamint ii. az intézmények azon képességének javítása érdekében, hogy megfelelő finanszírozást juttassanak a gazdaságba.

•Szakértői vélemények beszerzése és felhasználása A Bizottság felhasználta az EBH szakértelmét, amely hatásvizsgálatot készített a Bázel III reform még lezáratlan elemeinek végrehajtásáról. Emellett a Bizottság szolgálatai felhasználták az EKB szakértelmét, amely elkészítette ezen elemek végrehajtásának makrogazdasági elemzését. •Hatásvizsgálat A hatásvizsgálat – azon az alaphelyzeten kívül, amikor nem kerül sor uniós fellépésre – számos szakpolitikai lehetőséget vizsgált meg négy fő szakpolitikai dimenzióban a felismert problémák mindegyike esetén. Ami a Bázel III végrehajtását illeti, a hatásvizsgálatban kidolgozott elemzés és makrogazdasági modellezés azt mutatja, hogy az előnyben részesített lehetőségek végrehajtása és a javaslatban szereplő valamennyi intézkedés figyelembevétele várhatóan hosszú távon (2030-ig) az intézmények minimális tőkekövetelményének átlagosan 6,4–8,4 %-os növekedéséhez vezet a tervezett átmeneti időszakot követően. Középtávon (2025-ben) a növekedés várhatóan 0,7 % és 2,7 % között mozog. Az EBH becslései szerint ez a hatás azt eredményezheti, hogy korlátozott számú nagy intézménynek (a vizsgált mintában szereplő 99 intézményből 10-nek) együttesen további 27 milliárd EUR-nál kisebb összegű tőkét kell bevonnia az előnyben részesített alternatíva szerinti új minimális tőkekövetelmények teljesítése érdekében. Összehasonlításképpen a mintában szereplő 99 intézmény (amelyek az uniós banki eszközök 75 %-át képviselik) 2019 végén összesen 1 414 milliárd EUR összegű szabályozói tőkével rendelkezett, és 2019-ben összesen 99,8 milliárd EUR nyereséget könyvelt el. Általánosabban, míg az intézményeknél egyszeri adminisztratív és működési költségek merülnek fel a szabályok javasolt módosításainak végrehajtása során, nem várható jelentős költségnövekedés. Emellett az előnyben részesített lehetőségek közül több által is előidézett egyszerűsítések (pl. a belső modellen alapuló megközelítések megszüntetése, központosított nyilvánosságra hozatal) a jelenlegihez képest várhatóan csökkentik a költségeket. •Célravezető szabályozás és egyszerűsítés E kezdeményezés célja a bankokra vonatkozó, a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság által 2017 és 2020 között elfogadott nemzetközi prudenciális standardok uniós végrehajtásának befejezése. Ez teljessé tenné a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság által a nagy pénzügyi válságot követően útjára indított Bázel III reform uniós végrehajtását. Ez a reform önmagában a nagy pénzügyi válság előtt és alatt érvényben lévő prudenciális keret, nevezetesen a Bázel II keretrendszer átfogó felülvizsgálata volt (az EU-ban ezt a keretrendszert a 2006/48/EK irányelven, azaz az eredeti tőkekövetelmény-irányelven keresztül hajtották végre). A Bizottság a prudenciális keretek Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság által végzett átfogó felülvizsgálatának eredményeit, valamint az EBH, az EKB és más érdekelt felek által szolgáltatott információkat használta fel annak végrehajtásával kapcsolatos munkájához. Mivel az EU-ban még nem hajtották végre a végleges Bázel III reformokat, nem készült célravezetőségi vizsgálat és ismételt vizsgálat sem. •Alapvető jogok Az EU elkötelezett az alapjogok magas szintű védelme iránt és számos emberi jogi egyezmény aláírója. Ebben az összefüggésben a javaslat valószínűleg nem gyakorol közvetlen hatást az említett jogokra, amelyeket az emberi jogokról szóló legfontosabb ENSZ-egyezmények, az uniós Szerződések elválaszthatatlan részét képező uniós Alapjogi Charta, és az emberi jogok európai egyezménye (EJEE) tartalmaz. 4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK A javaslatnak nincsenek az EU költségvetését érintő vonzatai. 5.EGYÉB ELEMEK •Végrehajtási tervek, valamint a nyomon követés, az értékelés és a jelentéstétel szabályai A javasolt módosítások hatálybalépése legkorábban 2023-ban várható. A módosítások szorosan kapcsolódnak a tőkekövetelmény-rendelet és a tőkekövetelmény-irányelv más, már hatályban lévő és 2014 óta, illetve a kockázatcsökkentési intézkedéscsomag által bevezetett intézkedések tekintetében 2019 óta nyomon követett rendelkezéseihez. A Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság és az EBH továbbra is összegyűjti a fő mérőszámok (tőkemegfelelési mutatók, tőkeáttételi mutató, likviditási mutatók) nyomon követéséhez szükséges adatokat. Ez lehetővé teszi az új szakpolitikai eszközök jövőbeli hatásának értékelését. A rendszeres felügyeleti felülvizsgálati és értékelési eljárás és a stressztesztelés is hozzájárul a javasolt új intézkedések érintett intézményekre gyakorolt hatásának nyomon követéséhez és a kisebb intézmények sajátosságainak figyelembevételével előírt rugalmasság és arányosság megfelelőségének értékeléséhez. Emellett az EBH az egységes felügyeleti mechanizmussal és az illetékes nemzeti hatóságokkal együtt integrált jelentéstételi eszközt (EUCLID) dolgoz ki, amely várhatóan hasznos eszköz lesz a reformok hatásának nyomon követésére és értékelésére. Végezetül, a Bizottság továbbra is részt vesz a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság munkacsoportjaiban és az Európai Központi Bank (EKB) és az EBH által alapított közös munkacsoportban, amelyek nyomon követik az intézmények szavatolótőkéjének és likviditási pozícióinak dinamikáját globálisan, illetve uniós szinten. •A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes magyarázata A prudenciális konszolidáció hatálya alá vonandó szervezetek fogalommeghatározásának javítása A közelmúlt eseményei rávilágítottak arra, hogy egyértelművé kell tenni a prudenciális konszolidációra vonatkozó rendelkezéseket annak biztosítása érdekében, hogy a pénzügyi technológiai vállalkozások által vezetett vagy az intézmények mellett más, pénzügyi tevékenységeket közvetlenül vagy közvetve végző szervezeteket is magukban foglaló pénzügyi csoportok is összevont felügyelet hatálya alá tartozzanak. E célból a 4. cikk módosul a „kiegészítő szolgáltatásokat nyújtó (járulékos) vállalkozás”, a „pénzügyi holding társaság” és a „pénzügyi vállalkozás” fogalommeghatározásának pontosítása és javítása érdekében, amelyek e tekintetben mind kulcsfontosságú fogalmak. A kiegészítő szolgáltatásokat nyújtó vállalkozásokat pénzügyi vállalkozásoknak kell tekinteni, és ezért a prudenciális konszolidáció hatálya alá kell vonni.

Emellett javasolt az „anyavállalat” és a „leányvállalat” fogalmát is aktualizálni az alkalmazandó számviteli standardokkal összhangban, valamint összehangolni a CRR-ben már szereplő „ellenőrzés” fogalmával a következetlen szabályalkalmazás és a szabályozási arbitrázs elkerülése érdekében. Szavatolótőke A „közvetett részesedés” és a „szintetikus részesedés” fogalommeghatározása A CRR 72e. cikkének (1) bekezdése szerint a CRR 92a. cikkének hatálya alá tartozó intézményeknek le kell vonniuk a bizonyos leírható, illetve átalakítható kötelezettséginstrumentumokban való közvetett és szintetikus részesedéseket. A „közvetett részesedés” és a „szintetikus részesedés” fogalmának jelenlegi meghatározása azonban csak a tőkeinstrumentumok állományára vonatkozik. Ezért e fogalommeghatározások módosulnak annak érdekében, hogy a releváns kötelezettségek állományát is figyelembe vegyék (a CRR 4. cikke (1) bekezdésének 114. és 126. pontja). A hitelegyesülések, szövetkezeti társaságok, takarékpénztárak és hasonló intézmények tőkeinstrumentumai Az Egyesült Királyságnak az Európai Unióról szóló szerződés 50. cikke szerinti, EU-ból történő kilépését követően a CRR 27. cikke (1) bekezdése a) pontjának v. alpontja a továbbiakban nem releváns az Unióban letelepedett intézmények számára (bevezetésére az Egyesült Királyságban letelepedett intézmény szükségleteinek kielégítése érdekében került sor). Ezért e rendelkezést el kell hagyni. Küszöbértékhez kapcsolódó mentességek az elsődleges alapvető tőkeelemekből való levonás alól A CRR-ben meghatározott, a szavatolótőkéhez kapcsolódó egyes levonások alkalmazása céljából az intézményeknek ki kell számítaniuk a prudenciális szűrők és az elsődleges alapvető tőkeelemhez kapcsolódó legtöbb levonás alkalmazása után kapott elsődleges alapvető tőkeelemeken alapuló bizonyos küszöbértékeket. A vonatkozó küszöbértékek kiszámításának következetessége, valamint a küszöbértékekre vonatkozó egyes levonások kezelése során az aszimmetria elkerülése érdekében az (EU) 2019/630 európai parlamenti és tanácsi rendeletben és az (EU) 2019/876 rendeletben előirányzott, elsődleges alapvető tőkeelemhez kapcsolódó új levonásokat is figyelembe kell venni a vonatkozó elsődleges alapvető tőkeelemek kiszámítása során. Ezért a CRR 46. cikkének (1) bekezdése, 48. cikkének (1) bekezdése, 60. cikkének (1) bekezdése, 70. cikkének (1) bekezdése, valamint 72i. cikkének (1) bekezdése kiegészül a CRR 36. cikke (1) bekezdésének m) és n) pontjára való hivatkozásokkal. Ugyanakkor a részvényjellegű kitettségekre vonatkozó, belső modellen alapuló módszer szerinti levonások eltávolításának figyelembevétele érdekében az említett rendelkezésekből el kell hagyni a 36. cikk (1) bekezdése k) pontjának v. alpontjára való hivatkozást. Kisebbségi részesedések harmadik országbeli leányvállalatok esetében Az Európai Parlament és a Tanács (EU) 2019/2033 rendelete (a befektetési vállalkozásokról szóló rendelet) előirányozta az „intézmény” és a „befektetési vállalkozás” fogalmának (a CRR 4. cikke (1) bekezdésének 2. és 3. pontja) módosítását. A szöveg az új, 88b. cikkel egészül ki annak biztosítása érdekében, hogy a harmadik országban található leányvállalatok továbbra is figyelembe vehetők legyenek a CRR második része II. címének (azaz a kisebbségi részesedések meghatározásának) alkalmazásában, feltéve, hogy e leányvállalatok az említett fogalmak új meghatározásainak hatálya alá tartoznának, ha az Unióban lennének letelepedve. A CRR 84. cikkének (1) bekezdése, 85. cikkének (1) bekezdése és 87. cikkének (1) bekezdése néhány további módosítással egészül ki a harmadik országbeli leányvállalatokkal összefüggésben. Ezek a módosítások nem változtatják meg a kisebbségi részesedések kiszámításának jelenlegi módját, azonban céljuk a jogszabály szövegének pontosítása, reagálva a Bizottság által az EBH egységes szabálykönyvéhez kapcsolódó „kérdezz-felelek” eljárás keretében a közelmúltban adott válaszokra. Tőkepadló (output floor) A kockázatalapú tőkekövetelményhez kapcsolódó tőkepadló bevezetésére a CRR és a CRD módosítása révén kerül sor. Ez a Bázel III reformok egyik legfontosabb intézkedése, amelynek célja, hogy mérsékelje az intézmények belső modellek alkalmazásával kiszámított szavatolótőke-követelményeinek túlzott változékonyságát, és ezáltal javítsa az intézmények tőkemegfelelési mutatóinak összehasonlíthatóságát. A tőkepadló az intézmények belső modelljeiből származó tőkekövetelmények alsó korlátját a sztenderd módszerek alapján alkalmazandó szavatolótőke-követelmények 72,5 %-ában határozza meg. E tőkepadló bevezetésére vonatkozó döntés azokon az elemzéseken alapul, amelyek megállapították, hogy az intézmények a belső modellek alkalmazásakor hajlamosak alábecsülni a kockázatokat és ezáltal a szavatolótőke-követelményeket. A tőkepadló alkalmazásával kapott, kockázattal súlyozott eszközállományok kiszámítását a CRR 92. cikke határozza meg. A 92. cikk (3) bekezdése módosul annak meghatározása érdekében, hogy melyik – a tőkepadló alkalmazásával kapott vagy a tőkepadló alkalmazása nélküli – teljes kockázati kitettségértéket (TREA) kell használni a minimális (ún. „1. pillér” szerinti) szavatolótőke-követelmények kiszámításához. A 92. cikk (5) bekezdésében meghatározott, tőkepadló alkalmazásával kapott TREA-t csak a bankcsoport EU-szintű anyaintézménye, pénzügyi holding társasága vagy vegyes pénzügyi holding társasága köteles használni a legmagasabb uniós konszolidációs szinten kiszámított csoportszintű szavatolótőke-megfelelési mutató céljára. Ezzel szemben továbbra is a tőkepadló alkalmazása nélküli TREA alkalmazandó a csoporthoz tartozó bármely szervezetre a szavatolótőke-követelmények egyedi szintű kiszámítása céljából, a 92. cikk (4) bekezdésében részletesebben meghatározottak szerint. Minden (az EU-szintű anyaintézmény székhelyétől eltérő) tagállamban letelepedett anyaintézménynek, pénzügyi holding társaságnak vagy vegyes pénzügyi holding társaságnak ki kell számítania a konszolidált csoport szavatolótőke-követelményéhez használt, tőkepadló alkalmazásával kapott TREA-ból való részesedését oly módon, hogy adott esetben megszorozza az adott konszolidált csoport szavatolótőke-követelményét a kockázattal súlyozott szubkonszolidált eszközállományok adott szervezetnek és azonos tagállamban működő leányvállalatainak tulajdonítható arányával. A konszolidált csoport valamely szervezetnek/alcsoportnak tulajdonítható kockázattal súlyozott eszközállományát a 92. cikk (6) bekezdésével összhangban a szervezet/alcsoport kockázattal súlyozott eszközállományaként kell kiszámítani úgy, mintha a tőkepadló annak TREA-jára vonatkozna. Ez elismerné az ugyanazon bankcsoporton belüli különböző szervezetek üzleti modelljei közötti kockázatdiverzifikáció előnyeit. Ugyanakkor biztosítaná a tőkepadló konszolidált szintű alkalmazása miatt szükséges esetleges szavatolótőke-növekedés méltányos elosztását az anyaintézménytől eltérő tagállamban található alcsoportok között, azok kockázati profiljának megfelelően. A 92. cikk (7) bekezdése megismétli a korábbi 92. cikk (4) bekezdésének rendelkezéseit, pontosítva a szavatolótőke-követelmények által lefedett különböző kockázattípusokra alkalmazandó számítási tényezőket. Hitelkockázati keret – sztenderd módszer

Az intézmények többsége EU-szerte a hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszert alkalmazza hitelkockázati kitettségei szavatolótőke-követelményének kiszámításához. Emellett a hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszernek a belső modellen alapuló megközelítések hiteles alternatívájaként és hatékony védőhálójaként kell szolgálnia. Megállapításra került, hogy a hitelkockázatra vonatkozó jelenlegi sztenderd módszer számos területen nem eléggé kockázatérzékeny, ami néhol a hitelkockázat pontatlan vagy helytelen (túl magas vagy túl alacsony) méréséhez, és ezáltal a tőkekövetelmények pontatlan vagy helytelen kiszámításához vezet. A hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszer felülvizsgálata több kulcsfontosságú szempont tekintetében növeli e módszer kockázatérzékenységét. A mérlegen kívüli tételek kitettségértéke A felülvizsgált bázeli szabályok szövege számos változtatást vezetett be arra vonatkozóan, hogy az intézményeknek hogyan kell meghatározniuk a mérlegen kívüli tételek és a mérlegen kívüli tételekre vonatkozó kötelezettségvállalások kitettségértékét. Az 5. cikk úgy módosul, hogy bevezeti a „kötelezettségvállalás” fogalmának meghatározását és kizárja a bizonyos feltételeknek megfelelő szerződéses megállapodásokat a kötelezettségvállalások köréből. A 111. cikk módosul, hogy összehangolja a mérlegen kívüli kitettségekre alkalmazandó hitel-egyenértékesítési tényezőket (CCF-ek) a Bázel III standardokkal azáltal, hogy két új, egy 40 %-os és egy 10 %-os CCF-et vezet be, és megszünteti a 0 %-os CCF-et. A mérlegen kívüli tételekre vonatkozó kötelezettségvállalások kezelése a kitettségértékük meghatározásához alkalmazandó CCF-ek tekintetében is pontosításra kerül. Az 5. cikkben a Bázel III standardokkal összhangban bevezetett mentesség azonban lehetővé teszi az intézmények számára, hogy továbbra is 0 %-os CCF-et alkalmazzanak a vállalatokra, köztük a kkv-kra vonatkozó, nem „kötelezettségvállalásoknak” minősülő egyedi szerződéses megállapodásokra. Ezenkívül a 495d. cikk átmeneti időszakot vezet be, amely szerint az intézmények 2029. december 31-ig 0 %-os CCF-et alkalmazhatnak a feltétel nélkül felmondható kötelezettségvállalásokra; ezen időpontot követően a CCF a következő három évben bevezetésre kerül fokozatosan növekvő értékkel, amely a bevezetési időszak végén eléri a 10 %-ot. Ez az átmeneti időszak lehetővé teszi az EBH számára annak értékelését, hogy az ezen kötelezettségvállalásokra alkalmazott 10 %-os CCF hatása nem okoz-e nem kívánt következményeket a kötelezettek bizonyos típusaira nézve, amelyek rugalmas finanszírozási forrásként támaszkodnak az említett kötelezettségvállalásra. Ezen értékelés alapján a Bizottságnak el kell döntenie, hogy benyújt-e a feltétel nélkül felmondható kötelezettségvállalásokra alkalmazandó CCF módosítására vonatkozó jogalkotási javaslatot az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak. A mérlegen kívüli tételek I. mellékletben szereplő osztályozása a felülvizsgált Bázel III standardoknak megfelelően módosul annak érdekében, hogy jobban tükrözze e tételeknek az alkalmazandó CCF-eken alapuló kategóriák szerinti csoportosítását. A 111. cikk további módosítására kerül sor annak érdekében, hogy az EBH felhatalmazást kapjon azon technikai elemek meghatározására, amelyek lehetővé teszik az intézmények számára, hogy helyesen rendeljék hozzá mérlegen kívüli kitettségeiket az I. mellékletben szereplő kategóriákhoz, és így helyesen számítsák ki e tételek kitettségértékét. Intézményekkel szembeni kitettségek A felülvizsgált Bázel III standardok módosították az intézményekkel szembeni kitettségek jelenlegi kezelését, és a meglévő külső hitelkockázat-értékelési módszer (ECRA) mellett bevezették a sztenderd hitelkockázat-értékelési módszert (SCRA). Míg az ECRA elismert külső hitelminősítő intézetek által készített külső hitelkockázat-értékelésekre (azaz hitelminősítésekre) támaszkodik az alkalmazandó kockázati súlyok meghatározásakor, az SCRA keretében az intézményeknek három kategória egyikébe kell besorolniuk az intézményekkel szembeni kitettségeiket. A 120. cikk a Bázel III standardokkal összhangban módosul annak érdekében, hogy csökkenjen az olyan intézményekkel szembeni kitettségekre alkalmazandó kockázati súly, amelyek esetében rendelkezésre áll kijelölt külső hitelminősítő intézet 2-es hitelminőségi besorolású hitelminősítése, valamint hogy a rövid lejáratú kitettségek körébe bekerüljenek azok a legfeljebb hat hónapos eredeti futamidejű kitettségek, amelyek az áruk nemzeti határokon keresztül történő mozgásából erednek. A 121. cikk úgy módosul, hogy bevezeti a Bázel III standardok által az olyan intézményekkel szembeni kitettségekre előírt SCRA-t, amelyek esetében nem áll rendelkezésre kijelölt külső hitelminősítő intézet által készített hitelminősítés. Ez a módszer megköveteli az intézményektől, hogy az ezen intézményekkel szembeni kitettségeiket több mennyiségi és minőségi kritérium alapján három kategória egyikébe sorolják. A kritériumok mechanikus alkalmazásának elkerülése érdekében az intézmények a CRD 79. cikkében meghatározott átvilágítási követelmények hatálya alá tartoznak az olyan intézményekkel szembeni kitettségek tekintetében, amelyek esetében az alkalmazandó kockázati súly hozzárendelésekor rendelkezésre áll kijelölt külső hitelminősítő intézet által készített hitelminősítés. Ez biztosítja, hogy a szavatolótőke-követelmények megfelelően és konzervatív módon tükrözzék az intézmények partnereinek hitelképességét, függetlenül attól, hogy a kitettségek rendelkeznek-e külső minősítéssel vagy sem. A Bázel III standardokkal összhangban megszűnik az intézményekkel szembeni kitettségek államadósság-minősítéseken alapuló kockázati súlyozásának jelenlegi lehetősége, hogy megszakadjon az intézmények és az államuk közötti kapcsolat. A 138. cikk a Bázel III standardokkal összhangban módosul, hogy megszakadjon a bankok és az állam közötti kapcsolat a minősített intézmények esetében is, megtiltva, hogy a kijelölt külső hitelminősítő intézet által készített hitelminősítések implicit kormányzati támogatásra vonatkozó feltételezéseket tartalmazzanak, kivéve, ha a minősítések közszektorbeli intézményekre vonatkoznak. Vállalkozásokkal szembeni kitettségek A 122. cikk a Bázel III standardokkal összhangban módosul annak érdekében, hogy csökkenjen az olyan vállalatokkal szembeni kitettségekre alkalmazandó kockázati súly, amelyek esetében rendelkezésre áll kijelölt külső hitelminősítő intézet 3-as hitelminőségi besorolású hitelminősítése. A belső modellből származó tőkekövetelményre vonatkozó alsó korlát bevezetésével a vállalati kitettségekhez kapcsolódó szavatolótőke-követelmények kiszámításához belső modelleket alkalmazó intézményeknek olyan hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszert is alkalmazniuk kellene, amely a vállalati hitelfelvevő hitelminőségének meghatározásához külső minősítésre támaszkodik. A legtöbb uniós vállalat azonban jellemzően nem kér külső hitelminősítést a minősítés elkészítésének költségei és más tényezők miatt. Mivel a hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszer alapján számított szavatolótőke-követelmények átlagosan konzervatívabbak a nem minősített vállalatok esetében, mint a minősítéssel rendelkező vállalatok esetében, a belső modellből származó tőkekövetelményre vonatkozó alsó korlát bevezetése a belső modelleket alkalmazó intézmények szavatolótőke-követelményének jelentős emelkedését okozhatja. A nem minősített vállalatoknak nyújtott banki hitelezésre gyakorolt zavaró hatások elkerülése érdekében, és hogy elegendő idő álljon rendelkezésre a külső hitelminősítések elterjedtségének növelését célzó állami és/vagy magánkezdeményezések létrehozására, a 465. cikk úgy módosul, hogy egyedi átmeneti rendelkezést ír elő a nem minősített vállalatokkal szembeni kitettségekre a belső modellből származó tőkekövetelményre vonatkozó alsó korlát kiszámításakor. Az átmeneti időszak alatt, az intézmények 65 %-os kedvezményes kockázati súlyt alkalmazhatnak a külső minősítéssel nem rendelkező vállalatokkal szembeni kitettségeikre, feltéve, hogy a szóban forgó kitettségek nemteljesítési valószínűsége (PD) 0,5 %-os vagy annál kisebb (ez megfelel a „befektetésre ajánlott” besorolásnak). Valamennyi nem minősített vállalat így kezelhető, függetlenül attól, hogy jegyzik-e tőzsdén vagy sem. Az EBH-nak nyomon kell követnie az átmeneti kezelés alkalmazását és a kijelölt külső hitelminősítő intézetek által a vállalkozásokkal szembeni kitettségekre vonatkozó hitelminősítések rendelkezésre állását. Az EBH-nak figyelemmel kell kísérnie az átmeneti kezelés alkalmazását, és jelentést kell készítenie a kalibrálás megfelelőségéről. Ezen jelentés alapján a Bizottságnak el kell döntenie, hogy benyújt-e a magas hitelminősítésű, nem minősített vállalati kitettségek kezelésére vonatkozó jogalkotási javaslatot az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak. A Bizottság a 135. cikk módosítása révén intézkedéseket javasol, hogy javuljon a külső minősítések elérhetősége a vállalatok számára. A speciális hitelezési kitettségek kezelése Az életképes infrastrukturális projektek és más speciális projektek előmozdítása létfontosságú az Unió gazdasági növekedése szempontjából. Az intézmények által nyújtott speciális hitelezés szintén meghatározó jellemzője az Unió gazdaságának más joghatóságokhoz képest, ahol az ilyen projekteket túlnyomórészt a tőkepiacok finanszírozzák. Főleg az EU-ban letelepedett nagy intézmények nyújtanak speciális projektfinanszírozást, tárgyieszköz-finanszírozást és árufinanszírozást az Unióban és világszerte; ily módon magas szintű szakértelmet alakítottak ki ezeken a területeken. Az üzletágat főleg olyan különleges célú gazdasági egységekkel bonyolítják le, amelyek jellemzően kölcsönvevő szervezetként szolgálnak, és amelyek esetében a kapott finanszírozás visszafizetésének elsődleges forrása a befektetés megtérülése.

Az új 122a. cikkben a Bázel III standardokkal összhangban a hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszer keretében egy speciális kitettségi osztály, valamint a speciális kitettségekre alkalmazandó kockázati súlyok meghatározására vonatkozó két általános módszer kerül bevezetésre, egy a külső minősítéssel rendelkező kitettségekre, egy pedig a külső minősítéssel nem rendelkező kitettségekre. A hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszer keretében bevezetésre kerülnek a projektfinanszírozási, a tárgyieszköz-finanszírozási és az árufinanszírozási kitettségi osztályok, a belső minősítésen alapuló (IRB) módszerek ugyanazon három alkategóriájával összhangban. Mivel a nem minősített speciális hitelezési kitettségek új szabványosított kezelése a Bázel III keretrendszerben nem eléggé kockázatérzékeny ahhoz, hogy tükrözze a bizonyos tárgyieszköz-finanszírozási kitettségekhez az Unióban általában kapcsolódó átfogó biztosítékcsomagok hatásait, e kitettségek kezelése még részletesebbé válik a hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszer keretében. Azok a nem minősített tárgyieszköz-finanszírozási kitettségek, amelyek esetében a kapcsolódó pénzügyi kockázatok kezelése prudens és konzervatív azáltal, hogy megfelelnek olyan kritériumoknak, amelyek alkalmasak arra, hogy a kockázati profiljukat „magas minőségi” standardokra csökkentsék, a tőkekövetelményt tekintve kedvezőbb elbánást élveznek a nem minősített tárgyieszköz-finanszírozási kitettségeknek a Bázel III standardok szerinti általános kezeléséhez képest. Annak meghatározása, hogy tárgyieszköz-finanszírozás esetén mi minősül „magas minőségű”-nek, további egyedi feltételektől függ, amelyeket az EBH-nak szabályozástechnikai standardtervezetek keretében kell kidolgoznia. A CRR II-ben a magas minőségű infrastrukturális projektek banki finanszírozásának és az azokba történő magánberuházásoknak az előmozdítása érdekében bevezetett, az 501a. cikkben előírt kedvezményes elbánás („infrastruktúra-szorzó”) célzott pontosításokkal a hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszerben és IRB-módszerekben is megmarad, ami az infrastrukturális projektek esetében alacsonyabb szavatolótőke-követelményt eredményez, mint a Bázel III standardok által biztosított egyedi kezelés. Az új 122a. cikkben a „magas minőségű” projektfinanszírozási kitettségekre vonatkozóan biztosított kedvezményes elbánás azonban csak azokra a kitettségekre alkalmazandó, amelyekre az intézmények még nem alkalmazzák az 501a. cikk szerinti „infrastruktúra-szorzót” a szavatolótőke-követelmények indokolatlan csökkenésének elkerülése érdekében. Lakossággal szembeni kitettségek A 123. cikk módosul a lakossággal szembeni kitettségek hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszer és IRB-módszer szerinti besorolásának még jobb összehangolása, és ezáltal annak biztosítása érdekében, hogy a megfelelő kockázati súlyokat következetesen alkalmazzák ugyanazon kitettséghalmazokra. A 123. cikk is módosul, és 45 %-os kedvezményes kockázati súlyozást vezet be azon rulírozó lakossági kitettségek esetében, amelyek megfelelnek a kockázati profiljuk csökkentésére alkalmas visszafizetési vagy használati feltételeknek, és a Bázel III standardokkal összhangban „tranzakciós ügyfelekkel” szembeni kitettségként határozza meg azokat. Az egy vagy több természetes személlyel szembeni olyan kitettségekre, amelyek nem felelnek meg a lakossággal szembeni kitettségek összes feltételének, 100 %-os kockázati súlyt kell alkalmazni. Pénznembeli eltéréssel rendelkező kitettségek A szöveg az új 123a. cikkel egészül ki, amely a kockázati súly szorzóval történő kiigazítására vonatkozó követelményt vezet be a magánszemélyekkel szembeni fedezetlen, lakossági és lakóingatlannal kapcsolatos olyan kitettségek esetében, ahol eltérés van a hitel pénzneme és a kötelezett jövedelemforrásának pénzneme között. A végleges Bázel III standardokban meghatározottak szerint a cikk a szorzó értékét 1,5-ben állapítja meg, a kapott végső kockázati súlyra vonatkozó 150 %-os felső korlát mellett. Ha a kitettségek pénzneme eltér a kötelezett lakóhelye szerinti ország hazai pénznemétől, az intézmények az összes fedezetlen kitettséget használhatják közelítő értékként. Ingatlannal fedezett kitettségek A végleges Bázel III standardokkal összhangban az ingatlankitettségi osztály kezelése módosul annak érdekében, hogy a különböző ingatlanügyletekből és -hitelekből eredő kockázatok tekintetében tovább növekedjen a részletezettség. Az új kockázati súlyozási módszer fenntartja a lakáscélú és a kereskedelmi jelzáloghitelek közötti különbségtételt, de további részletezettséget biztosít a kitettség finanszírozási típusától (függ-e a biztosítékként szolgáló ingatlan által generált jövedelemtől) és attól függően, hogy az ingatlan milyen szakaszban van (építési szakasz vagy elkészült ingatlan). Az egyik újdonság a jövedelemtermelő ingatlanokhoz kapcsolódó jelzáloghitelek, vagyis az olyan jelzáloghitelek sajátos kezelésének bevezetése, amelyek visszafizetése alapvetően az e hitelek biztosítékaként szolgáló ingatlan által generált pénzáramlástól függ. A Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság által összegyűjtött bizonyítékok azt mutatják, hogy ezek a hitelek jellemzően lényegesen kockázatosabbak, mint az olyan jelzáloghitelek, amelyek visszafizetése alapvetően a hitelfelvevő hitel-visszafizetési képességétől függ. A hitelkockázatra vonatkozó jelenlegi sztenderd módszer azonban az ilyen kockázatosabb kitettségeket nem kezeli külön, noha a hitelt biztosító ingatlan által generált pénzáramlástól való függés fontos kockázati tényező. Az egyedi kezelés hiánya az ilyen típusú ingatlankitettségek váratlan veszteségeinek fedezésére szolgáló szavatolótőke-követelmény elégtelen szintjét eredményezheti. A 4. cikk több fogalommeghatározást módosít, felvált vagy újonnan bevezet annak érdekében, hogy egyértelműsítse az ingatlanra bejegyzett zálogjoggal fedezett kitettségek különböző típusainak jelentését a III. részben felülvizsgált kezelési módokkal összhangban (75–75g. pont). A 124. cikk (1)–(5) bekezdése helyébe új szöveg lép, amely a kockázati súlyoknak a lakó-, illetve kereskedelmi ingatlanokra bejegyzett zálogjoggal fedezett kitettségekhez – ideértve a jövedelemtermelő (lakó- és kereskedelmi) ingatlanokhoz kapcsolódó jelzáloghiteleket is – való hozzárendelésére vonatkozó általános és néhány egyedi követelményt határozza meg. A (6)–(10) bekezdés megtartja a standard kockázati súlyok megfelelőségének jelenlegi időszakos értékelését és a kijelölt hatóság belátása szerinti növelésükre irányuló eljárást. A 125. cikk helyébe új szöveg lép, amely végrehajtja a lakóingatlanra bejegyzett zálogjoggal fedezett kitettségek felülvizsgált Bázel III szerinti kezelését. Ez meghagyja a hitelfelosztási módszert, amely a jelzáloghitel-kitettségeket biztosítékkal fedezett és nem fedezett részre bontja, és a megfelelő kockázati súlyt rendeli e két részhez, kalibrálását a Bázel III standardokkal összhangban kiigazítja, aminek értelmében a kitettség fedezett része az ingatlanérték 55 %-áig 20 %-os kockázati súlyt kap. A fedezett rész kockázati súlyának ilyen kalibrálása annak a helyzetnek a kezelésére irányul, amikor az intézmény az ingatlan értékesítésekor a kötelezett nemteljesítése esetén az ingatlan értékére már alkalmazott levonáson túl további váratlan veszteségeket szenvedhet el. A 125. cikk továbbá kockázatérzékenyebb tartalék kezelési módszert ír elő a lakossági jelzáloghitelekkel szembeni kitettség értékhez viszonyított (ETV) arányától függően, amennyiben az ingatlan nem jogosult a hitelfelosztásra (pl. azért, mert nincs befejezve). A módosított 125. cikk emellett célzott és részletesebb kockázati súlyozást is meghatároz a jövedelemtermelő lakossági ingatlankitettségekre vonatkozóan, kivéve, ha az úgynevezett „szigorú teszt” teljesül: amennyiben a jelzálogjogot biztosító ingatlan helye szerinti tagállam illetékes hatósága bizonyítékot tett közzé arról, hogy az ingatlanpiac fejlett, hosszú múltra tekint vissza, és bizonyos küszöbértékeket meg nem haladó éves veszteségrátákkal rendelkezik, a jövedelemtermelő lakossági ingatlankitettségekre ugyanazok a kedvezményes kockázati súlyok alkalmazhatók, mint más olyan lakossággal szembeni kitettségekre, amelyek esetén a hitelfelvevő kockázata nem függ lényegesen az ingatlan teljesítményétől. A 126. cikk helyébe új szöveg lép, amely végrehajtja a kereskedelmi ingatlanra bejegyzett zálogjoggal fedezett kitettségek felülvizsgált Bázel III szerinti kezelését. Fogalmilag tükrözi a lakóingatlanokkal szembeni kitettségek kezelését: megtartja a jól bevált hitelfelosztási módszert, kalibrálását pedig a Bázel III standardokkal összhangban kiigazítja, aminek értelmében a kitettség fedezett része az ingatlanérték 55 %-áig 60 %-os kockázati súlyt kap. A 126. cikk továbbá kockázatérzékenyebb tartalék kezelési módszert ír elő a kereskedelmi jelzáloghitelekkel szembeni kitettség ETV-arányától függően, amennyiben az ingatlan nem jogosult a hitelfelosztásra. A 126. cikk módosításain keresztül célzott és részletesebb kockázati súlyozás kerül bevezetésre a jövedelemtermelő kereskedelmi ingatlankitettségekre vonatkozóan, megmarad azonban a „szigorú teszt”, amely lehetővé teszi az intézmények számára, hogy ugyanazokat a kedvezményes kockázati súlyokat alkalmazzák az olyan piacokon található jövedelemtermelő és egyéb kereskedelmi ingatlanokkal fedezett kitettségekre, ahol az éves veszteségráták nem haladnak meg bizonyos küszöbértékeket. A lakóingatlanokkal vagy kereskedelmi ingatlanokkal kapcsolatos földterületszerzést, fejlesztést vagy építést finanszírozó hitelek fokozott kockázatot jelentenek. Ez a fokozott kockázat annak tudható be, hogy a hitel törlesztésének forrása vagy az ingatlan tervezett, de bizonytalan eladása, vagy az abból származó, alapvetően bizonytalan pénzáramlás. A spekulatív ingatlanfinanszírozás jelenlegi kezelése kizárólag a hitelfelvevő azon szándékán alapul, hogy nyereségszerzés céljából továbbértékesítse az ingatlant, figyelmen kívül hagyva, hogy a visszafizetés ténylegesen milyen mértékben biztosított. Ezért a 4. cikk új fogalommeghatározással, a rendelet pedig új 126a. cikkel egészül ki a Bázel III standardok által a lakóingatlanokkal vagy kereskedelmi ingatlanokkal kapcsolatos földterületszerzést, fejlesztést vagy építést finanszírozó, vállalatoknak vagy különleges célú gazdasági egységeknek nyújtott hitelekre vonatkozóan előírt 150 %-os egyedi kockázati súlyozás bevezetése érdekében. Másfelől kikerül a rendeletből a „spekulatív ingatlanfinanszírozás” jelenlegi 150 %-os kockázati súlyozása, mivel az kizárólag a hitelfelvevő azon szándékán alapul, hogy nyereségszerzés céljából továbbértékesítse az ingatlant, figyelmen kívül hagyva, hogy a visszafizetés ténylegesen milyen mértékben bizonytalan. A 126a. cikk a Bázel III standardokkal összhangban lehetővé teszi 100 %-os kockázati súly hozzárendelését a földterületszerzéssel, fejlesztéssel és építéssel szembeni lakossági kitettségekhez, feltéve, hogy bizonyos kockázatcsökkentő feltételek teljesülnek (a kockázatvállalási feltételeket, az előértékesítési vagy előlízing-szerződések arányát és a kockáztatott tőkét illetően). A ciklikus hatások hitelt biztosító ingatlanok értékelésére gyakorolt hatásának csökkentése és a jelzáloghitelekre vonatkozó szavatolótőke-követelmények stabilabbá tétele érdekében a végleges Bázel III standardok a prudenciális szempontból elismert ingatlanérték felső korlátjaként a hitelnyújtáskor mért értéket szabják meg, kivéve, ha a módosítások „egyértelműen” növelik az ingatlan értékét. Ugyanakkor a standardok nem kötelezik a bankokat az ingatlanértékek alakulásának nyomon követésére. Ehelyett csak rendkívüli események esetén írnak elő kiigazításokat. Ezzel szemben az EU-ban a hitelkockázatra jelenleg alkalmazandó sztenderd módszer előírja az intézmények számára, hogy rendszeresen ellenőrizzék a biztosítékként nyújtott ingatlanok értékét. E nyomon követés alapján az intézményeknek felfelé vagy lefelé kell korrigálniuk az ingatlanértéket (függetlenül a hitelfolyósításkori ingatlanértéktől). A 208. cikk módosulásával csökken a ciklikus hatásoknak a hiteleket biztosító ingatlanok értékelésére gyakorolt hatása, és stabilabbá válnak a jelzáloghitelekre vonatkozó szavatolótőke-követelmények. Az ingatlanértékek rendszeres ellenőrzésére vonatkozó jelenlegi követelmény megmarad, lehetővé téve a felfelé történő kiigazítást a hitelfolyósításkori értéken túl is (a Bázel III standardtól eltérően), de a kereskedelmi ingatlanok esetében csak az elmúlt három évben mért átlagértékig, lakóingatlanok esetében pedig az elmúlt hat év átlagértékéig. A fedezett kötvényeket biztosító ingatlanok esetében a 129. cikk egyértelművé teszi, hogy az illetékes hatóságok engedélyezhetik az intézmények számára a piaci érték vagy a jelzálog-hitelbiztosítéki érték használatát anélkül, hogy az elmúlt három, illetve hat év átlagára korlátoznák az ingatlanérték növekedését. A 208. cikk emellett egyértelművé teszi, hogy az ingatlanon végrehajtott, az épület vagy lakóegység energiahatékonyságát javító módosításokat úgy kell tekinteni, mint amelyek egyértelműen növelik annak értékét. Végezetül az intézmények, felügyeleti jóváhagyás függvényében, az ingatlanok értékelését és újraértékelését a hitelezési döntéssel kapcsolatos folyamattól függetlenül kidolgozott, fejlett statisztikai vagy más matematikai módszerekkel végezhetik el bizonyos, az EBH hitelnyújtásról és hitelmonitoringról szóló iránymutatásain (EBA/GL/2020/06) alapuló feltételek teljesülése esetén. A 465. cikk módosítása egyedi átmeneti rendelkezést ír elő a lakóingatlanra bejegyzett zálogjoggal fedezett, alacsony kockázatú kitettségekre a belső modellből származó tőkekövetelmény alsó korlátjának kiszámításakor. Az átmeneti időszak alatt a tagállamok engedélyezhetik az intézmények számára, hogy a kitettség fedezett részére 10 %-os kedvezményes kockázati súlyt alkalmazzanak az ingatlanérték 55 %-áig, a kitettség fennmaradó részére pedig 45 %-os kockázati súlyt alkalmazzanak az ingatlanérték 80 %-áig, feltéve, hogy teljesülnek bizonyos feltételek, amelyek célja annak biztosítása, hogy a kitettségek alacsony kockázatúak és azokat az illetékes hatóság ellenőrizte. Az EBH-nak figyelemmel kell kísérnie az átmeneti kezelés alkalmazását, és jelentést kell készítenie a kalibrálás megfelelőségéről. Ezen jelentés alapján a Bizottságnak el kell döntenie, hogy benyújt-e a lakóingatlanra bejegyzett zálogjoggal fedezett, alacsony kockázatú kitettségekre vonatkozó jogalkotási javaslatot az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak.

Alárendelt hitelviszonyt megtestesítő kitettségek A 128. cikk helyébe a végleges Bázel III standardok által az alárendelt hitelviszonyt megtestesítő kitettségekre vonatkozóan előírt felülvizsgált eljárás szövege lép (azaz 150 %-os kockázati súly). Részvényjellegű kitettségek A 133. cikk helyébe a részvényjellegű kitettségekre a végleges Bázel III standardok szerint vonatkozó felülvizsgált eljárás lép. Ez a részvényjellegű kitettségek fogalmának és annak meghatározásával pontosítja a részvényjellegű kitettségi osztály alkalmazási körét, hogy mely egyéb instrumentumokat kell részvényjellegű kitettségnek minősíteni a hitelkockázatra vonatkozó, kockázattal súlyozott eszközállomány kiszámítása céljából. A hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszer kockázatérzékenységének növelése érdekében a felülvizsgált kockázati súlyok 250 %-os kockázati súly alkalmazásával tükrözik a részvényjellegű kitettségek magasabb veszteségkockázatát a hitelviszonyt megtestesítő kitettségekhez képest, és különbséget tesznek a hosszú távú és a kockázatosabb spekulatív befektetések között, amelyek 400 %-os kockázati súlyt kapnak. Az indokolatlan összetettség elkerülése érdekében a hosszú távú kitettségek besorolása az intézmény felső vezetése által központi kritériumként jóváhagyott tartási időszakra vonatkozik. A gazdaság meghatározott ágazatainak előmozdítására irányuló olyan állami programok keretében felmerülő részvényjellegű kitettségekhez, amelyek jelentős támogatást nyújtanak az intézmény számára a befektetéshez, és amelyek a kormányzati felvigyázás valamilyen formájával járnak, 100 %-os kockázati súly alkalmazható az intézmény szavatolótőkéjének 10 %-ában meghatározott küszöbérték és felügyeleti jóváhagyás függvényében. Az ilyen támogatások multilaterális fejlesztési bankok, közszektorbeli fejlesztési hitelintézetek és nemzetközi szervezetek által nyújtott általános garanciák formáját is ölthetik. Ennek célja, hogy tükrözze azt a tényt, hogy az Európai Beruházási Bank Csoport, a multilaterális fejlesztési bankok, a közszektorbeli fejlesztési hitelintézetek és a tagállamok gyakran általános állami garanciákon alapuló és pénzügyi helyreállítási és rezilienciaépítési tervekhez kapcsolódó „állami programokat” dolgoznak ki a magántőke mozgósítása, többek között a stratégiai vállalkozások támogatása érdekében. A központi bankokkal szembeni részvényjellegű kitettségek továbbra is 100 %-os kockázati súlyt kapnak. Végezetül a 133. cikk alsó korlátot vezet be az olyan részvényjellegű kitettségek esetében, amelyek hitelként vannak nyilvántartva, de adósság rendeltetésszerű megvalósításának vagy átstrukturálásának részeként végrehajtott adósság-részvény csereügyletből származnak: a Bázel III standarddal összhangban az alkalmazandó kockázati súly nem lehet alacsonyabb annál a kockázati súlynál, amelyet akkor kellene alkalmazni, ha a részesedések a hitelviszonyt megtestesítő értékpapírok portfóliójában maradnának. Számos uniós bank rendelkezik hosszú távú stratégiai tőkerészesedésekkel pénzügyi és nem pénzügyi vállalatokban. A Bázel III standardok 5 éves átmeneti időszak alatt mindegyik részvényjellegű kitettségtípus esetében növelik a kockázati súlyokat anélkül, hogy a stratégiai részesedések esetében egyedi kezelési lehetőséget biztosítanának. A Bázel III standardokban foglalt konzervatívabb megközelítés alkalmazása a meglévő tőkerészesedések teljes állományára veszélyeztetheti a meglévő stratégiai kapcsolatok gazdasági életképességét. Ennek fényében a 49. cikk úgy módosul, hogy 100 %-ban határozza meg az azonos prudenciális konszolidációs körbe (csoport) tartozó pénzügyi ágazatbeli szervezetekkel vagy – felügyeleti jóváhagyás függvényében – az ugyanazon intézményvédelmi rendszerhez tartozó intézményekkel szembeni részvényjellegű kitettségekre alkalmazandó kockázati súlyt, megőrizve ezáltal a jelenlegi kezelést a legtöbb érintett szervezet esetében. Ezen túlmenően a szöveg egy új 495a. cikkel egészül ki a részvényjellegű kitettségekre alkalmazandó új kockázati súlyok fokozatos bevezetése érdekében. Az új cikk emellett rendelkezik arról, hogy szerzett jogok tárgyaként kell tekinteni az intézmény által az elmúlt tíz évben olyan szervezetekben – többek között biztosítókban – tartott múltbeli és stratégiai részesedések jelenlegi kezelésére, amelyekre jelentős befolyást gyakorol. Nemteljesítő kitettségek A 127. cikk módosítása „A nemteljesítő hitelek kezelése a Covid19-világjárványt követően” című közleményben bejelentetteknek megfelelően pontosítja a nemteljesítő kitettségek megvásárlásából származó diszkontok kockázati súlyának kezelését. E célból a javaslat egyértelművé teszi, hogy az intézmények figyelembe vehetik a vásárolt nemteljesítő eszközökön fennálló diszkontot a nemteljesítő kitettségekre alkalmazandó megfelelő kockázati súly meghatározásakor. Ez kiegészíti az EBH folyamatban lévő munkáját, amelynek célja a hitelkockázati kiigazításokra vonatkozó szabályozástechnikai standard módosítása. A 127. cikk további módosításai összhangba hozzák a szöveget a felülvizsgált Bázel III standardokban használt megfogalmazással. A külső hitelminősítő intézetek hitelminősítéseinek használata és a megfeleltetés Az állami vagy magánminősítési rendszerek létrehozására vonatkozó jövőbeli kezdeményezések információkkal történő ellátása érdekében a 135. cikk módosítása felhatalmazza az európai felügyeleti hatóságokat (EFH-k), hogy készítsenek jelentést azokról az akadályokról, amelyek gátolják a hozzáférést a külső hitelminősítő intézetek által készített külső hitelminősítésekhez, különösen a vállalatok esetében, valamint az ezek kezelésére irányuló lehetséges intézkedésekről. Hitelkockázati keret – belső minősítésen alapuló módszerek A belső minősítésen alapuló módszerek alkalmazási körének szűkítése Az intézmények belső modelljein alapuló, hitelkockázatra vonatkozó szavatolótőke-követelmények jelentős előnyökkel járnak a kockázatérzékenység, az intézmények saját kockázatainak megértése, valamint a intézmények közötti egyenlő versenyfeltételek tekintetében Unió-szerte. A pénzügyi válság azonban rávilágított az IRB-módszerek jelentős hiányosságaira. Számos nemzetközi és uniós szintű tanulmány megállapította, hogy a tőkekövetelmények elfogadhatatlanul nagy, pusztán az intézmények portfólióinak kockázatosságában mutatkozó különbségekkel nem magyarázható eltéréseket mutatnak az intézmények között. Ez akadályozza a tőkemegfelelési mutatók összehasonlíthatóságát, és befolyásolja az intézmények közötti egyenlő versenyfeltételeket. A válság olyan esetekre is rávilágított, amikor egyes portfóliók esetében az intézmények által elszenvedett veszteségek jelentősen magasabbak voltak, mint a modell előrejelzései, ami azt eredményezte, hogy az egyes intézmények nem rendelkeztek elegendő tőkével. Ez azért történhetett meg, mert az alkalmazandó keret nem tartalmazott elegendő korlátot a nehezen modellezhető kitettségi osztályokra vonatkozó IRB-módszerek rendelkezésre állása tekintetében, és mert a keretrendszer elvben arra kötelezte azokat az intézményeket, amelyek egyes kitettségeikre az IRB-módszert kívánták alkalmazni, hogy azt minden kitettségre alkalmazzák.

A 150. cikk és a 151. cikk (8) bekezdése, a Bázel III standardokat végrehajtva, módosul azon kitettségi osztályok korlátozása érdekében, amelyek esetében a hitelkockázathoz kapcsolódó szavatolótőke-követelmények kiszámításához belső modellek használhatók. Konkrétan a belső minősítésen alapuló módszer fejlett változata (AIRB-módszer) alkalmazása, amely lehetővé teszi valamennyi kockázati paraméter modellezését, csak azon kitettségi osztályok esetében megengedett, ahol megbízható modellezés lehetséges, míg más kitettségi osztályok esetében kevésbé kifinomult megközelítésekre kell áttérni: ·az olyan vállalkozásokkal szembeni kitettségek esetében, amelyek teljes konszolidált éves árbevétele meghaladja az 500 millió EUR-t, vagy amelyek olyan csoporthoz tartoznak, ahol a konszolidált csoport teljes éves árbevétele meghaladja az 500 millió EUR-t („nagyvállalatok”), valamint az intézményekkel és más pénzügyi ágazatbeli szervezetekkel (beleértve a vállalatként kezelteket is) szembeni kitettségek esetében az AIRB-módszer alkalmazása ezentúl nem áll rendelkezésre – e kitettségek esetében az intézmények a belső minősítésen alapuló módszer alapváltozatát (FIRB-módszer) alkalmazhatják, és így csak a PD-t modellezhetik; ·részvényjellegű kitettségek esetében az IRB-módszer ezentúl nem alkalmazható – e kitettségek esetében az intézményeknek a hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszert kell alkalmazniuk. A fejlett modellezési módszerek alkalmazásának korlátozása várhatóan megszünteti a kockázattal súlyozott eszközállomány indokolatlan változékonyságának egyik fontos forrását, és ezáltal javítja a szavatolótőke-követelmények összehasonlíthatóságát. Emellett megszünteti a keret szükségtelen bonyolultságának egyik forrását is. Új kitettségi osztály regionális kormányzatok és helyi hatóságok, valamint közszektorbeli intézmények számára Jelenleg a közszektorbeli intézményekkel, valamint a regionális kormányzatokkal és helyi hatóságokkal szembeni kitettségek központi kormányzatokkal szembeni kitettségként vagy intézményekkel szembeni kitettségként kezelhetők. Az intézményekkel szembeni kitettségként kezelt kitettségek esetében át kell állni a felülvizsgált Bázel III standardok szerinti FIRB-módszerre, és így azokra a modellezési korlátozások vonatkoznak, míg a központi kormányzatokkal szembeni kitettségként kezelt kitettségekre nem. A keret szükségtelen összetettségének csökkentése, a közszektorbeli intézményekkel és a regionális kormányzatokkal és helyi hatóságokkal szembeni kitettségek következetes kezelésének biztosítása, valamint a kapcsolódó szavatolótőke-követelmények nem szándékolt változékonyságának elkerülése érdekében javasolt a 147. cikk (2) bekezdésében egy új „regionális és helyi hatóságokkal, valamint közszektorbeli intézményekkel szembeni kitettségek” kitettségi osztály létrehozása, amelyhez az e szervezetekkel szembeni valamennyi kitettséget rendelni kell (függetlenül attól, hogy jelenleg állampapírral szembeni kitettségként vagy intézményi kitettségként kezelik-e őket), és az új 151. cikk (11) bekezdésében előírtak szerint ugyanazon szabályokat kell alkalmazni erre az új kitettségi osztályra, mint amelyek az általános vállalati kitettségi osztályra alkalmazandók. Különösen a bemenő adatok vállalati kitettségek esetén alkalmazandó alsó korlátai lennének ugyanúgy alkalmazandók a Bázel III szerinti „regionális és helyi hatóságokkal, valamint közszektorbeli intézményekkel szembeni kitettségek” kitettségi osztályba tartozó kitettségekre. A bemenő adatok alsó korlátai az AIRB-módszer szerint A 160. cikk (1) bekezdése, a 161. cikk (4) bekezdése, a 164. cikk (4) bekezdése és a 166. cikk (8c) bekezdése úgy módosul, hogy minimumértékeket vezet be az intézmények azon saját IRB-paramétereire vonatkozóan, amelyeket bemenő adatként használnak fel a kockázattal súlyozott eszközállomány kiszámításához („bemenő adatok alsó korlátai”). Ezek az alsó korlátok annak biztosítására szolgálnak, hogy a szavatolótőke-követelmények ne csökkenjenek a kellően prudens szintek alá, ami enyhíti a modellkockázatot, a mérési hibákat, az adatkorlátokat, és javítja a tőkemegfelelési mutatók intézmények közötti összehasonlíthatóságát. Ami a PD kockázati paramétert illeti, a meglévő alsó korlátok kismértékben emelkednek (a Bázel II szerinti 0,03 %-ról a Bázel III szerinti 0,05 %-ra). Ezzel szemben a nemteljesítéskori veszteségráta (LGD) és a CCF kockázati paraméterek esetében az alsó korlátok új, prudens módon kalibrált követelmények. A fedezetlen vállalati kitettségekre vonatkozó bemenő LGD-adat alsó korlátja 25 %, a fedezetlen általános lakossági kitettségek esetében pedig 30 %. A fedezett kitettségek esetében biztosítéktípus szerint eltérő, konzervatív haircutokat tartalmazó képlet kerül meghatározásra, míg az IRB-hez kapcsolódó bemenő CCF-adat alsó korlátjaként az alkalmazandó sztenderd módszer szerinti CCF 50 %-át kell használni. Állampapírral szembeni kitettségek kezelése A szöveg új 159a. cikkel egészül ki, amely a Bázel III standardokkal összhangban előírja, hogy az intézmények saját PD-, LGD- és CCF-becsléseire alkalmazandó (az előző szakaszban ismertetett) új alsó korlátok nem alkalmazandók az állampapírokkal szembeni kitettségekre. Az „1,06-os szorzótényező” törlése a kockázati súly képletéből A Bázel III standardokkal összhangban a 153. cikk (1) bekezdése és a 154. cikk (1) bekezdése úgy módosul, hogy törli a hitelkockázat kockázattal súlyozott kitettségértékeire az IRB-módszerek alapján alkalmazandó „1,06-os szorzótényezőt”, ami egyszerűsíti a számítást, és megszünteti az IRB-módszer szerinti kockázati súlyok jelenlegi keret értelmében kalibrálási céllal alkalmazott 6 %-os növelését. Az „együttes nemteljesítésre” vonatkozó eljárás megszüntetése A 153. cikk (3) bekezdése, a 154. cikk (2) bekezdése, a 202. és a 217. cikk úgy módosul, hogy megszünteti az egyes garantált kitettségekre alkalmazandó, együttes nemteljesítésre vonatkozó módszert, így egyetlen általános képlet marad a kockázati súlyok kiszámítására, és a keret egyszerűsödik a Bázel III standardokban előírtak szerint. A kevesebb beágyazott lehetőség következtében a felülvizsgált számítás biztosítja az kockázattal súlyozott eszközállományok jobb összehasonlíthatóságát az intézmények között, és csökkenti az indokolatlan változékonyságot. Az IRB-módszerek fokozatos bevezetése és a tartós mentesítés A végleges Bázel III standardok értelmében annak, ha egy intézmény egy kitettségi osztály esetében az IRB-módszert szeretné alkalmazni, már nem feltétele az, hogy a banki könyvének valamennyi kitettségi osztályát végül az IRB-módszer szerint kezelje („IRB fokozatos bevezetése”), kivéve azokat a kitettségeket, amelyek esetében a szabályok lehetővé teszik a hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszer alóli tartós mentesítést, és azt az illetékes hatóság jóváhagyta. Ezt az új elvet hajtja végre a 148. és a 150. cikk, lehetővé téve az intézmények számára, hogy szelektíven alkalmazzák az IRB-módszereket. Annak érdekében, hogy egyenlő versenyfeltételek jöjjenek létre azon intézmények között, amelyek kitettségeiket jelenleg az IRB-módszerek valamelyike szerint kezelik, illetve amelyek nem, az új 494d. cikk átmeneti rendelkezéseket hoz, amelyek lehetővé teszik az intézmények számára, hogy egy hároméves időszak alatt az illetékes hatóságok egyszerűsített eljárás szerinti jóváhagyása mellett visszatérjenek a hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszerhez. Felülvizsgált kockázati paraméter a belső minősítésen alapuló módszerek alapváltozatában A 161. cikk (1) bekezdése módosul az előresorolt fedezetlen vállalati kitettségekre vonatkozó újrakalibrált LGD értékek bevezetése érdekében (45 %-os helyett 40 %-os LGD). A vásárolt vállalati követelések felhígulási kockázatára vonatkozó LGD-érték szintén módosul, hogy összhangba kerüljön a bázeli standardok szerinti kezeléssel.

A hitel-egyenértékesítési tényezőkre vonatkozó saját becslések felülvizsgált alkalmazási köre és számítási módszerei A 166. cikk (8), (8a), (8b) és (8d) bekezdése, valamint a 182. cikk módosul a származtatott ügyletektől eltérő mérlegen kívüli tételek kitettségértékének meghatározásához használt hitel-egyenértékesítési tényezőkre vonatkozó saját becslések alkalmazási körének és számítási módszereinek felülvizsgálata érdekében. Az új rendelkezések előírják, hogy rögzített, a nemteljesítést megelőző 12 hónapos időszakot kell alkalmazni a hitel-egyenértékesítési tényezőkre vonatkozó saját becslésekhez, és csak olyan egyedi kötelezettségvállalások esetében teszik lehetővé saját becslések alkalmazását, amelyek esetében a sztenderd módszernek megfelelő hitel-egyenértékesítési tényező nem éri el a 100 %-ot. Kevésbé kifinomult megközelítés szerint kezelt, fedezetnyújtók által nyújtott garanciák A Bázel III standardok jelentősen felülvizsgálták azokat a módszereket, amelyeket az intézmények az elismert garanciák kockázatcsökkentő hatásainak figyelembevételére használhatnak, többek között a módszerek körének korlátozása és ezáltal a szavatolótőke-követelmények változékonyságának csökkentése céljából. E célból a Bázel III standardok általában azt írják elő, hogy a kitettség fedezett részére azt a kockázati súlyt kell alkalmazni, amelyet a fedezetnyújtóval szembeni hasonló közvetlen kitettségekre alkalmazott módszer szerint kell kiszámítani. Amennyiben az AIRB-módszer szerint kezelt kitettséget az FIRB-módszer vagy a hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszer szerint kezelt garantőr garantálja, a garancia elismerése a garantált kitettség FIRB-módszer vagy a hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszer szerinti kezeléséhez vezet. A garanciák AIRB-módszer keretében történő elismeréséhez az alábbi módszerek egyikét kell alkalmazni: ·a kockázatisúly-helyettesítéses módszer, amelynek keretében a kötelezett kockázati súlyát kell helyettesíteni a garantőr kockázati súlyával, ha a garantőrrel szembeni hasonló közvetlen kitettségeket a hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszer alapján kezelik (235a. cikk), ·a kockázatiparaméter-helyettesítéses módszer, amelynek keretében a kötelezett kockázati paramétereit kell helyettesíteni a garantőrrel szembeni hasonló közvetlen kitettségek kockázati paramétereivel, ha a garantőrrel szembeni hasonló közvetlen kitettségeket az IRB-módszer alapján kezelik (236a. cikk), vagy ·az LGD-becslés vagy a PD- és az LGD-becslések együttes kiigazítása (183. cikk), a javaslat egyértelművé teszi, hogy e módszer alapján a garancia elismerése soha nem vezethet a garantált kitettségre alkalmazandó olyan kockázati súlyhoz, amely alacsonyabb, mint a garantőrrel szembeni hasonló közvetlen kitettségre alkalmazandó súly. Ennek célja a keret következetességének biztosítása a kockázatértékelés tekintetében, elkerülve azt a helyzetet, hogy egy adott fedezetnyújtóval szembeni közvetett kitettség alacsonyabb kockázati súlyt élvezzen, mint egy hasonló közvetlen kitettség, amennyiben ugyanaz a fedezetnyújtó a kötelezett. Speciális hitelezési kitettségek az AIRB-módszer szerint Viszonylag kevés a Bázel III standardok szerinti új modellezési korlátozás a speciális hitelezési kitettségek IRB-módszerek alapján történő kezelése tekintetében. Bár a paraméterekre alsó korlátok alkalmazandók, az egyéb vállalati kitettségek kezelésétől eltérően az AIRB-módszer a kötelezett méretétől függetlenül továbbra is használható. A vállalati kitettségekre alkalmazandó új alsó paraméterkorlátok azonban a speciális hitelezési kitettségekre is vonatkoznak anélkül, hogy elismernék azokat az egyedi hitelezési gyakorlatokat, amelyek a hitelkockázat csökkentését célzó biztonsági intézkedéseket vonnak maguk után. Ezért a szöveg az új 495b. cikkel egészül ki az új alsó korlátok fokozatos bevezetése érdekében, 50 %-os diszkonttényezőről indulva, amely 5 év alatt fokozatosan 100 %-ra emelkedik. Ezen túlmenően a cikk felhatalmazza az EBH-t, hogy értékelje a speciális hitelezési kitettségekre alkalmazandó bemenő PD- és LGD-adatok alsó korlátainak megfelelőségét, és felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy az EBH értékelése alapján felhatalmazáson alapuló jogi aktus révén felülvizsgálja a paramétereket. A lízingkitettségekre és hitelbiztosításra vonatkozó felhatalmazó rendelkezések Az uniós intézmények magas szintű szakértelmet és kockázatkezelési módszereket fejlesztettek ki a lízing, valamint a – különösen a kereskedelemfinanszírozási célú – hitelbiztosítások használata terén. Elegendő adat hiányában továbbra sem egyértelmű, hogy az új kockázati paraméterek kalibrálása megfelelő-e ahhoz, hogy tükrözze a lízingbiztosíték kockázatcsökkentő hatását, illetve hogy a hitelbiztosításoknak milyen jellemzőkkel kell bírniuk ahhoz, hogy elismert hitelkockázati fedezetként figyelembe vehetők legyenek. Ezért a szöveg új 495c. cikkel egészül ki, amely arra kötelezi az EBH-t, hogy értékelje a lízingkitettségekre alkalmazandó paraméterek, különösen az új fedezeti haircutok („volatilitási korrekciók”) és a fedezett kitettségekre alkalmazandó szabályozói LGD-értékek Bázel III szerinti kockázati kalibrálásának megfelelőségét. A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy adott esetben felhatalmazáson alapuló jogi aktus révén felülvizsgálja a kalibrálást, figyelembe véve az EBH jelentését. Időközben az AIRB-módszer szerinti új kockázati paraméterek öt év alatt kerülnek fokozatos bevezetésre. A szöveg továbbá egy új 506. cikkel egészül ki, amely arra kötelezi az EBH-t, hogy számoljon be a Bizottságnak a hitelbiztosítás hitelkockázat-mérséklési módszerként való alkalmazhatóságáról és használatáról, valamint a hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszer és a belső minősítésen alapuló módszer alapváltozata szerint ahhoz kapcsolódó, megfelelő kockázati paraméterekről. E jelentés alapján a Bizottságnak adott esetben jogalkotási javaslatot kell benyújtania a hitelbiztosítás mint hitelkockázat-mérséklési módszer alkalmazásáról. Hitelkockázati keret – hitelkockázat-mérséklési módszerek A 224–230. cikk módosul a biztosítékok és a garanciák hitelkockázatra vonatkozó sztenderd módszer és a belső minősítésen alapuló módszer alapváltozata szerinti figyelembevételére szolgáló Bázel III szabályok és módszerek bevezetése érdekében. Különösen a pénzügyi biztosítékok átfogó módszere alapján a pénzügyi biztosítékokra alkalmazandó felügyeleti haircutokat, valamint az FIRB-módszer alapján kezelt fedezett kitettségekre vonatkozó LGD-ket és fedezeti haircutokat vizsgálták felül. A 213. cikk (1) bekezdése c) pontjának iii. alpontja és a 215. cikk (2) bekezdése módosul, hogy egyértelművé tegye a garanciákra, illetve a kölcsönös garanciavállalás keretében nyújtott vagy egyes szervezetek által nyújtott vagy viszontgarantált garanciákra vonatkozó elismerhetőségi kritériumokat. E pontosításoknak mindenekelőtt a Covid19-válsággal összefüggésben létrehozott állami garanciarendszerek hitelkockázat-mérséklési módszerként való elismerhetőségét kell egyértelműbbé tenniük. Piaci kockázati keret 2016-ban a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság a kereskedési könyv alapvető felülvizsgálata (FRTB) néven közzétette az első felülvizsgált piaci kockázati standardokat, hogy megoldja a kereskedési könyvi pozíciókra vonatkozó piaci kockázati tőkekövetelmény-keretben felismert hiányosságokat. Az FRTB-standardok hatásának nyomon követése során a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság számos problémát azonosított az FRTB-standardokkal kapcsolatban, és ennek eredményeként 2019 januárjában felülvizsgált FRTB-standardokat tett közzé. 2016 novemberében a Bizottság eredetileg az FRTB-standardokon alapuló kötelező szavatolótőke-követelmények bevezetését a CRR II részeként javasolta a piaci kockázati keret hiányosságainak kezelése érdekében. Tekintettel azonban arra, hogy a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság ezt követően úgy döntött, felülvizsgálja ezeket a standardokat, és a határidők nem lettek volna összeegyeztethetők a CRR II tárgyalási folyamatának mérföldköveivel, az Európai Parlament és a Tanács megállapodott abban, hogy az FRTB-standardokat csak adatszolgáltatás céljából hajtják végre a CRR II-ben. Az FRTB-standardokon alapuló szavatolótőke-követelmények bevezetésére egy külön jogalkotási javaslat elfogadásával később került sor.

A piaci kockázatra vonatkozó kötelező szavatolótőke-követelmények felülvizsgált FRTB-standardokkal összhangban történő bevezetése érdekében a CRR több ponton módosul. Tárgy, hatály és fogalommeghatározások A 4. cikk a kereskedési részleg fogalommeghatározásának pontosítása érdekében módosul. Szavatolótőke-elemek A 34. cikk egy olyan eltérés beillesztésével módosul, amely lehetővé teszi az intézmények számára, hogy az EBH által adott vélemény alapján rendkívüli körülmények között csökkentsék a kiegészítő értékelési korrekció teljes összegét annak érdekében, hogy kezeljék az elsődleges alapvető tőkéből levont kiegészítő értékelési korrekciókba ágyazott prociklikusságot. Általános követelmények, értékelés és adatszolgáltatás A 102. cikk az FRTB-módszerek szavatolótőke-követelmények kiszámítása céljából történő bevezetése érdekében módosul. A 104. cikk helyébe új szöveg lép a pozíciók kereskedési könyvbe vagy nem kereskedési könyvbe (azaz a banki könyvbe) való besorolására alkalmazott kritériumok felülvizsgálata érdekében; ez bevezet egy olyan eltérést is, amely lehetővé teszi az intézmény számára, hogy a nem kereskedési könyvhöz rendeljen olyan egyedi eszközöket is, amelyeket egyébként a kereskedési könyvhöz kellene rendelni; az eltérés nagyon szigorú feltételekhez és az intézmény illetékes hatóságának jóváhagyásához kötött. A 104a. cikk módosításával tovább egyértelműsödnek azok a feltételek, amelyeket alkalmazni kell egy instrumentum két könyv közötti átsorolásához. A 104b. cikk módosításával egy olyan eltérés kerül bevezetésre, amely lehetővé teszi az intézmények számára, hogy olyan kijelölt kereskedési részlegeket hozzanak létre, amelyekhez kizárólag a devizaárfolyam-kockázatnak és árukockázatnak kitett nem kereskedési könyvi pozícióikat rendelhetik. A 104c. cikk bevezetésének célja a tőkemegfelelési mutatók devizaárfolyam-kockázati fedezeti ügyletei kezelésének pontosítása, amely lehetővé teszi az intézmények számára, hogy bizonyos feltételek mellett bizonyos pozíciókat kizárjanak a devizaárfolyam-kockázatra vonatkozó szavatolótőke-követelmények számításából. A 106. cikk a belső kockázatátruházásra vonatkozó meglévő rendelkezések pontosítása érdekében módosul. Általános rendelkezések A 325. cikk módosul a piaci kockázatra vonatkozó, az 1a. fejezetben (alternatív sztenderd módszer vagy ASA), az 1b. fejezetben (alternatív belső modellen alapuló módszer vagy AIMA) és a 2–4. fejezetben (egyszerűsített sztenderd módszer) meghatározott FRTB-módszereken alapuló, kötelező szavatolótőke-követelmények, ezek használati feltételei és a szavatolótőke-követelmények kiszámítási gyakorisága bevezetése érdekében. A szintén e cikkben bevezetett eltérés értelmében az intézményeknek nem kell kiszámítaniuk a szavatolótőkéjükből levont, devizaárfolyam-kockázatnak kitett pozíciók szavatolótőke-követelményét. A 325a. cikk módosul az egyszerűsített sztenderd módszer alkalmazására vonatkozó elismerhetőségi kritériumok bevezetése érdekében. A 325b. cikk pontosítja a piaci kockázatra vonatkozó szavatolótőke-követelmények konszolidált alapon történő kiszámítását. Alternatív sztenderd módszer A 325c. cikk az ASA validálásával, dokumentálásával és irányításával kapcsolatos további minőségi követelmények bevezetése érdekében módosul. A 325j. cikk módosul, hogy egyértelművé tegye a végleges FRTB-standardok egyes elemeit az alapokba (azaz kollektív befektetési formákba vagy KBF-ekbe) történő befektetések kezelése tekintetében, valamint hogy bizonyos célzott kiigazításokat vezessen be az e pozíciókra vonatkozó szavatolótőke-követelmények kiszámítását illetően annak biztosítása érdekében, hogy a KBF-ek sztenderd módszer szerinti kezelése ne növelje aránytalanul a számítás összetettségét és kevésbé legyen büntető jellegű, mivel a KBF-ek döntő szerepet játszanak a személyes megtakarítások felhalmozásának megkönnyítésében, függetlenül attól, hogy jelentős befektetésekről vagy nyugdíjba vonulásról van-e szó. E célkitűzések megvalósítása érdekében az intézményeknek havi gyakorisággal kell alkalmazniuk a közvetlen vizsgálati módszert az adott módszer által érintett KBF-ekben lévő pozíciókra, és az intézmények lehetőséget kapnak, hogy meghatározott feltételek mellett az érintett harmadik felek által szolgáltatott adatokat használják fel a szavatolótőke-követelmények közvetlen vizsgálati módszer szerinti kiszámításához. Emellett a megbízatáson alapuló módszer keretében a 325j. cikk felhatalmazást ad az EBH-nak arra, hogy tovább pontosítsa azokat a technikai elemeket, amelyeket az intézményeknek a szavatolótőke-követelmények kiszámításához használt hipotetikus portfólió kialakításához használniuk kell. A 325q. cikk a vega devizaárfolyam-kockázati tényezők kezelésének pontosítása érdekében módosul. A 325s. cikk a vega kockázati érzékenységek képletének kiigazítása érdekében módosul. A 325t. cikk úgy módosul, hogy a szavatolótőke-követelmények kiszámításához használt érzékenységek jobban igazodjanak az intézmény kockázatkezeléséhez használt érzékenységekhez. Egy a kereskedett nem értékpapírosítási hitelderivatívák és származtatott részvényügyletekre vonatkozó rendelkezés átkerül a 325ab. cikkből a relevánsabb 325v. cikkbe. A 325y., 325am., 325ah. és 325ak. cikk hasonlóképpen módosul annak érdekében, hogy pontosítsák a hitelminőségi kategóriák ASA szerinti besorolását. A 325ae. cikk az inflációs kockázati tényező és a kétdeviza-bázisos kockázati tényezők kezelésének pontosítása érdekében módosul.

A 325ah. és 325ak. cikk módosul a fedezett kötvények (mind a külső minősítéssel rendelkező, mind a nem minősített kötvények) kockázati súlyának pontosítása érdekében. A 325ai. és 325aj. cikk a korrelációs paraméterek értékének tisztázása érdekében módosul. A 325as. cikk úgy módosul, hogy alacsonyabb kockázati súlyt vezet be a szén-dioxid-kereskedelmi kibocsátásokhoz kapcsolódó delta árukockázati tényezőre. A végleges Bázel III standardok szerint a kibocsátási egységek a villamosenergia-szerződésekhez hasonlíthatók, ami a kibocsátási egységek uniós piaca szempontjából releváns múltbeli adatok fényében túl konzervatívnak tekinthető. Az, hogy a Bizottság 2015-ben létrehozta a piaci stabilizációs tartalékot, stabilizálta a kibocsátáskereskedelmi rendszer (ETS) kibocsátási egységei árának volatilitását. Ez indokolja, hogy az ASA keretében külön kockázati kategóriát hozzanak létre az ETS kibocsátási egységeire vonatkozóan, amely elkülönül a villamos energiától, és amelynek kockázati súlya alacsonyabb, 40 %-os, hogy jobban tükrözze ezen EU-specifikus áru tényleges áringadozását. A 325ax. cikk a vega kockázati tényezőkkel szembeni érzékenység kockázati súlyának pontosítása érdekében módosul. Az alternatív belső modellen alapuló módszer A 325az. cikk úgy módosul, hogy tisztázza azokat a feltételeket, amelyeknek az intézményeknek meg kell felelniük ahhoz, hogy engedélyt kapjanak az AIMA használatára a piaci kockázat szavatolótőke-követelményeinek kiszámításához. A 325ba. cikk az AIMA alapján számított szavatolótőke-követelmények összesítésére szolgáló képlet bevezetése érdekében módosul. A 325bc. cikk úgy módosul, hogy szabályozástechnikai standardra vonatkozó megbízatást vezet be az EBH számára a bemenő adatok kockázatmérési modellben történő használatára vonatkozó kritériumok meghatározására. A 325be. cikk úgy módosul, hogy új hatásköröket állapít meg az illetékes hatóságok számára a kockázati tényezők AIMA-t használó intézmények által végzett modellezhetőségének értékelése tekintetében. A 325bf. cikk úgy módosul, hogy új hatásköröket vezet be az illetékes hatóságok számára a modellbeli hiányosságok kezelésére, valamint az AIMA-t használó intézmények által végzett utótesztelési követelményekre vonatkozóan. A 325bg. cikk úgy módosul, hogy kötelező követelményeket vezet be az AIMA-t használó intézmények által végzett eredményvizsgálatra vonatkozóan. A 325bh. cikk módosítása a KBF-pozíciók piaci kockázatához kapcsolódó szavatolótőke-követelmények AIMA keretében történő kiszámítására vonatkozó kiigazításokat vezet be, különösen annak biztosítása érdekében, hogy a módszer alapján több KBF legyen elismerhető. A KBF-ek ASA szerinti kezelésének kiigazításaihoz hasonlóan az intézmények lehetőséget kapnak, hogy meghatározott feltételek mellett az érintett harmadik felek által szolgáltatott adatokat használják fel a szavatolótőke-követelmények közvetlen vizsgálati módszer szerinti kiszámításához, és kötelesek legalább heti gyakorisággal alkalmazni a vizsgálati módszert. A 325bi. cikk módosul annak érdekében, hogy tisztázza a kockázatkezelési rendszer tekintetében a kockázatellenőrzési részleg és a validálási részleg felelősségi körét. A 325bp. cikk módosul, hogy tovább pontosítsa azokat a helyzeteket, amelyekben az intézmények a nemteljesítési kockázathoz kapcsolódó szavatolótőke-követelmény kiszámításához IRB-modellt alkalmazhatnak a nemteljesítési valószínűségek és a nemteljesítéskori veszteségráta becsléséhez. A 337. cikk, a 338. cikk, a 352. cikk és a 361. cikk az egyszerűsített sztenderd módszer alkalmazása szempontjából már nem releváns rendelkezések felváltása vagy törlése érdekében módosul. Belső modellek alkalmazása a szavatolótőke-követelmények kiszámítására Az 5. fejezetet el kell hagyni, mivel a piaci kockázat szavatolótőke-követelményének kiszámításához használt jelenlegi belső modellen alapuló módszer (IMA) helyébe az 1b. fejezetben meghatározott AIMA lép. Felhatalmazáson alapuló és végrehajtási jogi aktusok Tekintettel arra, hogy az FRTB végrehajtása során bizonytalan, hogy a főbb joghatóságok eltérnek-e a végleges Bázel III standardoktól, valamint hogy a gyakorlatban egyenlő versenyfeltételeket kell biztosítani az Unióban letelepedett intézmények és azok nemzetközi versenytársai számára, a 461a. cikk felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el a piaci kockázatra vonatkozó szavatolótőke-követelmények kiszámítására vonatkozó módszerek módosítása céljából, valamint hogy módosítsa e módszerek alkalmazásának kezdőnapját annak érdekében, hogy azok összhangban legyenek a nemzetközi fejleményekkel. Hitelértékelési korrekciós kockázati keret

A hitelértékelési korrekció egy származékos ügylet árának valós értéken alapuló számviteli kiigazítása, amelynek célja az adott ügyletbeli partner hitelképességének romlásából eredő potenciális veszteségek fedezése. A nagy pénzügyi válság során számos rendszerszinten fontos bank szenvedett el a hitelértékelési korrekcióval kapcsolatos jelentős veszteségeket a származtatott ügyletekből álló portfólióján számos partnerük hitelképességének egyidejű romlása következtében. Ennek eredményeként a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság 2011-ben, az első Bázel III reformok között új standardokat vezetett be a hitelértékelési korrekciós kockázatra vonatkozó tőkekövetelmények kiszámítására annak biztosítása érdekében, hogy a bankok hitelértékelési korrekciós kockázatát a jövőben elegendő tőke fedezze. Ezeket a bázeli standardokat 2013-ban a tőkekövetelményekről szóló rendelet ültette át az uniós jogba. A bankok és a felügyeletek azonban aggodalmukat fejezték ki azzal kapcsolatban, hogy a 2011. évi standardok nem vették megfelelően figyelembe azt a tényleges hitelértékelési korrekciós kockázatot, amelynek a bankok ki voltak téve. Az említett standardokkal kapcsolatban három konkrét kritikát fogalmaztak meg: i. az említett standardokban meghatározott módszerekből hiányzik a kockázatérzékenység, ii. nem ismerik el a bankok által számviteli célokra kidolgozott hitelértékelési korrekciós modelleket, és iii. az említett standardokban meghatározott módszerek nem veszik figyelembe a partnerrel kötött származtatott ügyletekbe beágyazott piaci kockázatot. Ezen aggályok eloszlatása érdekében a Bázel III végleges reformjának részeként a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság 2017 decemberében felülvizsgált standardokat tett közzé, és 2020 júliusában egy felülvizsgált változatban tovább módosította azok kalibrálását. A Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság 2020. évi standardjaihoz való igazodás érdekében a CRR több ponton módosul. A 381. cikk bevezeti a hitelértékelési korrekciós kockázat jelentésének meghatározását, hogy az magában foglalja mind az intézmény partnerének hitelfelár-kockázatát, mind pedig az intézmény által az adott partnerrel kötött ügyletek portfóliójának piaci kockázatát. A 382. cikk módosítása egyértelművé teszi, hogy mely értékpapír-finanszírozási ügyletek tartoznak a hitelértékelési korrekciós kockázathoz kapcsolódó szavatolótőke-követelmények hatálya alá. Emellett bevezetésre kerül egy új rendelkezés, amely előírja az intézmények számára, hogy jelentsék az említett cikkel összhangban mentesített ügyletek hitelértékelési korrekciós kockázathoz kapcsolódó szavatolótőke-követelménye kiszámításának eredményeit. A rendelkezés továbbá meghatározza, hogy az említett mentesített ügyletek hitelértékelési korrekciós kockázatát fedező intézmények mérlegelési jogkörrel rendelkeznek az adott ügyletek hitelértékelési korrekciós kockázatához kapcsolódó szavatolótőke-követelmény kiszámításában, figyelembe véve az érintett elismerhető fedezeteket. Végezetül az EBH új megbízatásokat kap arra vonatkozóan, hogy olyan iránymutatásokat dolgozzon ki, amelyek segítik a felügyeleti hatóságokat a túlzott hitelértékelési korrekciós kockázat azonosításában, továbbá olyan szabályozástechnikai standardot dolgozzon ki, amely meghatározza a valós értéken értékelt értékpapír-finanszírozási ügyletekből eredő hitelértékelési korrekciós kockázati kitettségek lényegességének értékelésére vonatkozó feltételeket. A szöveg a 382a. cikkel egészül ki, amely meghatározza, hogy az intézményeknek milyen új módszereket kell alkalmazniuk a hitelértékelési korrekciós kockázathoz kapcsolódó szavatolótőke-követelményeik kiszámításához, valamint e módszerek együttes használatának feltételeit. A 383. cikk helyébe a sztenderd módszernek a hitelértékelési korrekciós kockázathoz kapcsolódó szavatolótőke-követelmények kiszámítására történő használatára vonatkozó általános követelményeket bevezető, valamint a szabályozói hitelértékelési korrekciót e célból meghatározó szöveg lép. A sztenderd módszer technikai elemeinek további pontosítása érdekében a szöveg a 383a–383x. cikkel egészül ki. A 384. cikk helyébe a hitelértékelési korrekciós kockázathoz kapcsolódó szavatolótőke-követelmények Bázel III standardokkal összhangban történő kiszámítására vonatkozó alapmódszert bevezető szöveg lép. A 385. cikk helyébe a hitelértékelési korrekciós kockázathoz kapcsolódó szavatolótőke-követelmények kiszámítására vona