P9_TA(2022)0278

A gondozással kapcsolatos közös európai fellépés

Az Európai Parlament 2022. július 5-i állásfoglalása a gondozással kapcsolatos közös európai fellépés felé történő elmozdulásról (2021/2253(INI))

(2023/C 47/04)

Az Európai Parlament,

— tekintettel az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 2. és 3. cikkére,

— tekintettel az EUSZ 3. cikkében meghatározott célkitűzésekre, különösen a társadalmi kirekesztés és a hátrányos megkülönböztetés elleni küzdelemre, a társadalmi igazságosság, a nemek közötti egyenlőség, a nemzedékek közötti szolidaritás, a gyermekjogok védelme, valamint a gazdasági, társadalmi és területi kohézió előmozdítására,

— tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) a nemek közötti egyenlőség általános érvényesítéséről szóló 8. cikkére, amely rögzíti az egyenlőtlenségek kiküszöbölésére, valamint a nők és férfiak közötti egyenlőség előmozdítására irányuló uniós célkitűzést, valamint az EUMSZ 9. cikkében foglalt horizontális szociális záradékra,

— tekintettel az EUMSZ 151. és 153. cikkei szerinti szociálpolitikai célokra,

— tekintettel a felülvizsgált Európai Szociális Chartára, és különösen annak a fogyatékossággal élő személyek függetlenséghez, társadalmi integrációhoz és részvételhez való jogáról szóló 15. cikkére és az idősebb személyek szociális védelemhez való jogáról szóló 23. cikkére,

— tekintettel az Európai Unió Alapjogi Chartájára (a Charta), különösen annak az idősebb emberek önálló életvitelhez és méltósághoz való jogáról szóló 25. cikkére és a fogyatékossággal élő személyek integrációjáról szóló 26. cikkére, valamint az EUSZ 6. cikkében említett, az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezményre,

— tekintettel a szociális jogok európai pillérének alapelveire, különösen a fogyatékossággal élő személyek befogadásáról szóló 17. alapelvre és a tartós ápolás-gondozáshoz való jogról szóló 18. alapelvre,

— tekintettel az ENSZ által 2021–2030-ra meghirdetett egészséges időskor évtizedére és a WHO által az országokra kidolgozott keretrendszerre (1), hogy megvalósítsák a tartós ápolás-gondozás integrált folytonosságát,

— tekintettel a szociális jogok európai pillérére vonatkozó cselekvési tervre és annak 2030-ig szóló kiemelt céljaira,

— tekintettel az ENSZ fenntartható fejlődési céljaira, különösen az egészségre és jóllétre vonatkozó 3. célra, a nemek közötti egyenlőségre vonatkozó 5. célra, a tisztességes munkára és a gazdasági növekedésre vonatkozó 8. célra és az egyenlőtlenségek csökkentésére vonatkozó 10. célra,

— tekintettel az időskorúak emberi jogainak maradéktalan érvényesülésével foglalkozó független ENSZ-szakértőnek a koronavírus-betegség (Covid19) által az időskorúak emberi joginak érvényesülésére gyakorolt hatásról szóló, 2020. július 22-i A/75/2020. számú tematikus jelentésére (2), valamint az idősebb emberek autonómiájáról és gondozásáról az ENSZ Emberi Jogi Tanács 30. ülésszakán tett nyilatkozatára (3),

— tekintettel a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) egyezményeire és ajánlásaira, és különösen a betegápoló személyzetről szóló 1977. évi C149. számú egyezményre és az azt kísérő 157. számú ajánlásra, az anyaság védelméről szóló 2000. évi C183. számú egyezményre és az azt követő 191. számú ajánlásra, a háztartási alkalmazottakra vonatkozó 2011. évi C189. számú egyezményre és az azt kísérő 201. számú ajánlásra, az Erőszak és Zaklatás Elleni 2019. évi C190. számú Egyezményre és az azt kísérő 206. számú ajánlásra, valamint a szociális védelmi minimumról szóló 202. számú ajánlásra,

— tekintettel az ILO „The Employment Generation Impact of Meeting SDG Targets in Early Childhood Care, Education, Health and Long-Term Care in 45 Countries” (A fenntartható fejlődési célok kisgyermekkori nevelésre, oktatásra, egészségügyre és tartós ápolás-gondozásra vonatkozó célkitűzései teljesítésének foglalkoztatási és generációs hatása 45 országban) című, 2019. december 19-i jelentésére,

— tekintettel a Nemzetközi Munkaügyi Konferencia 109. ülésszakán, 2021 júniusában elfogadott, a Covid19-válságból kiinduló emberközpontú, inkluzív, fenntartható és rugalmas megközelítésre irányuló globális cselekvési felhívásról szóló ILO-állásfoglalásra,

— tekintettel az ILO „Care at work: Investing in care leave and services for amore gender equal world of work” (Gondozás a munkában: Befektetés a gondozási szabadságba és szolgáltatásokba annak érdekében, hogy a munka világa a nemek közötti egyenlőség szempontjából kiegyensúlyozottabb legyen) című, 2022. március 7-i jelentésére,

— tekintettel a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ-egyezményre,

— tekintettel a nőkkel szemben alkalmazott hátrányos megkülönböztetés minden formájának kiküszöböléséről szóló ENSZ-egyezményre (CEDAW),

— tekintettel a gyermek jogairól szóló ENSZ-egyezményre (UNCRC),

— tekintettel Ursula von der Leyen bizottsági elnök politikai iránymutatásaira,

— tekintettel a Bizottság 2022. évi munkaprogramjára,

— tekintettel az Európai Szociális Alap Plusz (ESZA+) létrehozásáról szóló, 2021. június 24-i (EU) 2021/1057 európai parlamenti és tanácsi rendeletre (4),

— tekintettel a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz létrehozásáról szóló, 2021. február 12-i (EU) 2021/241 európai parlamenti és tanácsi rendeletre (5),

— tekintettel az 1303/2013/EU rendeletnek a Covid19-világjárvány és társadalmi következményei okozta válság elhárításának előmozdítását és a zöld, digitális és reziliens gazdasági helyreállítás előkészítését támogató kiegészítő források és az azokkal kapcsolatos végrehajtási rendelkezések tekintetében történő módosításáról (REACT-EU) szóló, 2020. december 23-i (EU) 2020/2221 európai parlamenti és tanácsi rendeletre (6),

— tekintettel a 2021–2027-es időszakra szóló uniós egészségügyi cselekvési program (az „EU az egészségért program”) létrehozásáról szóló (EU) 2021/522 rendeletre (7),

— tekintettel az OECD és az Európai Bizottság „Egészségügyi helyzet az Európai Unióban” elnevezésű közös kezdeményezésére,

— tekintettel a szülők és a gondozók vonatkozásában a munka és a magánélet közötti egyensúly megteremtéséről, valamint a 2010/18/EU tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2019. június 20-i (EU) 2019/1158 európai parlamenti és tanácsi irányelvre (8),

— tekintettel a személyek közötti, faji vagy etnikai származásra való tekintet nélküli egyenlő bánásmód elvének alkalmazásáról szóló, 2000. június 29-i 2000/43/EK tanácsi irányelvre (9),

— tekintettel a férfiak és nők közötti esélyegyenlőség és egyenlő bánásmód elvének a foglalkoztatás és munkavégzés területén történő megvalósításáról szóló, 2006. július 5-i 2006/54/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre (10),

— tekintettel a munkájuk során rákkeltő anyagokkal és mutagénekkel kapcsolatos kockázatoknak kitett munkavállalók védelméről szóló 2004/37/EK irányelv módosításáról szóló, 2022. március 9-i (EU) 2022/431 európai parlamenti és tanácsi irányelvre (11),

— tekintettel az európai gyermekgarancia létrehozásáról szóló, 2021. június 14-i (EU) 2021/1004 tanácsi ajánlásra (12),

— tekintettel „Az egyenlőségközpontú Unió: a 2020–2025 közötti időszakra szóló nemi esélyegyenlőségi stratégia” című, 2020. március 5-i bizottsági közleményre (COM(2020)0152),

— tekintettel a „Kezdeményezés a dolgozó szülők és gondozók körében a munka és a magánélet közötti egyensúly támogatására” című, 2017. április 26-i bizottsági közleményre (COM(2017)0252),

— tekintettel a szociális gazdaság fellendítésére és a munkahelyteremtésre irányuló 2021. december 9-i cselekvési tervre,

— tekintettel a Bizottság idősödésről szóló, 2021. január 27-i zöld könyvére (COM(2021)0050),

— tekintettel a Bizottság vidéki térségek hosszú távú jövőképéről szóló, 2021-es közleményére,

— tekintettel az ENSZ Európai Gazdasági Bizottságának az idősödésről szóló, 2017. szeptember 22-én Lisszabonban megrendezett negyedik miniszteri konferenciáján elfogadott, „Fenntartható társadalom minden életkorban: a hosszabb életben meglévő lehetőségek megvalósítása” című miniszteri nyilatkozatra,

— tekintettel a férfiak és nők egyenlő vagy egyenlő értékű munkáért járó egyenlő díjazása elve alkalmazásának a bérek átláthatósága és végrehajtási mechanizmusok révén történő megerősítéséről szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló, 2021. március 4-i bizottsági javaslatra (COM(2021)0093),

— tekintettel a Bizottságnak az Európai Unióban biztosítandó megfelelő minimálbérekről szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre vonatkozó, 2020. október 28-i javaslatára (COM(2020)0682),

— tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság (EGSZB) 2022. január 19-i SOC/687-EESC-2021. számú, „Új idősgondozási modell: a Covid19-világjárvány tanulságai” című véleményére,

— tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak (EGSZB) „A gondozottal együtt élő gondozók jogai” című, SOC/535-EESC-2016. számú, 2012. szeptember 21-i véleményére,

— tekintettel a szociális védelemmel foglalkozó bizottság és az Európai Bizottság (DG EMPL) által „Tendenciák, kihívások és lehetőségek az elöregedő társadalomban” címmel a tartós ápolás-gondozásról kidolgozott 2021-es jelentésre,

— tekintettel az egészségügyi beruházások hatékony módjairól tanácsot szolgáltató szakértői testület által „Az egészségügyben dolgozó munkavállalók és más nélkülözhetetlen munkavállalók mentális egészségének támogatása” címmel kiadott, 2021. június 23-i véleményre,

— tekintettel a Foglalkoztatási, Szociálpolitikai, Egészségügyi és Fogyasztóvédelmi Tanács a Covid19 nemek közötti egyenlőségre gyakorolt társadalmi-gazdasági hatásáról szóló, 2021. június 14-i következtetéseire (ST 8884/21),

— tekintettel a „Gondozási szolgáltatások az Unióban a nemek közötti egyenlőség jobb megvalósulása érdekében” című, 2018. november 15-i állásfoglalására (13),

— tekintettel a Covid19 okozta válság és a válságot követő időszak nemi dimenziójáról szóló, 2021. január 21-i állásfoglalására (14),

— tekintettel az uniós nemi esélyegyenlőségi stratégiáról szóló, 2021. január 21-i állásfoglalására (15),

— tekintettel a nemek közötti egyenlőségre vonatkozó III. uniós cselekvési tervről szóló, 2022. március 10-i állásfoglalására (16),

— tekintettel a mindenki számára elérhető tisztességes és megfizethető lakhatásról szóló, 2021. január 21-i állásfoglalására (17),

— tekintettel a magas színvonalú koragyermekkori nevelési és gondozási rendszerekről szóló, 2019. május 22-i tanácsi ajánlásra (18),

— tekintettel „A gyermekek jogairól az EU gyermekjogi stratégiája tekintetében” című, 2021. március 11-i állásfoglalására (19),

— tekintettel a Covid19-járvány utáni uniós népegészségügyi stratégiáról szóló, 2020. július 10-i állásfoglalására (20),

— tekintettel az „Európa megerősítéséről a rák elleni küzdelemben – egy átfogó és koordinált stratégia kialakítása felé” című, 2022. február 16-i állásfoglalására (21),

— tekintettel a méltányos átállást szolgáló erős szociális Európáról szóló, 2020. december 17-i állásfoglalására (22),

— tekintettel az öreg kontinens elöregedéséről – az idősödéssel kapcsolatos 2020 utáni politika lehetőségeiről és kihívásairól szóló, 2021. július 7-i állásfoglalására (23),

— tekintettel a Bizottság „Egyenlőségközpontú Unió: Stratégia a fogyatékossággal élő személyek jogainak érvényre juttatásáért (2021–2030)” című, 2021. március 3-i közleményére (COM(2021)0101),

— tekintettel a 2020 utáni európai fogyatékosságügyi stratégiáról szóló, 2020. június 18-i állásfoglalására (24),

— tekintettel a fogyatékossággal élő nők helyzetéről szóló, 2018. november 29-i állásfoglalására (25),

— tekintettel a Bizottságnak „Az Európai Unió 2021–2027-es munkahelyi biztonsági és egészségvédelmi stratégiai kerete – Munkahelyi biztonság és egészségvédelem a munka változó világában” című, 2021. június 28-i közleményére (COM(2021)0323),

— tekintettel a 2020 utáni időszakra vonatkozó, új munkahelyi biztonsági és egészségvédelmi stratégiai keretéről (többek között a munkavállalók hatékonyabb védelméről a káros anyagoknak való kitettséggel, a munkahelyi stresszel és az ismétlődő tevékenységekből eredő sérülésekkel szemben) szóló, 2022. március 10-i állásfoglalására (26),

— tekintettel az ETUI/EPSU bérek átláthatóságáról és a közszolgáltatásokban a nemi szempontból semleges munkaköri értékelés és munkaköri besorolás szerepéről szóló jelentésére,

— tekintettel a munkavállalók és az önálló vállalkozók szociális védelemhez való hozzáféréséről szóló, 2019. november 8-i tanácsi ajánlásra (27),

— tekintettel az Európai Munkaügyi Hatóság tevékenységeire, különösen a be nem jelentett munkavégzés elleni küzdelem során a tagállamokkal folytatott együttműködésére,

— tekintettel a Nemek Közötti Egyenlőség Európai Intézetének a nemek közötti egyenlőségre vonatkozó 2021. évi mutatójára és annak az egészségügyre összpontosító tematikájára,

— tekintettel eljárási szabályzata 54. cikkére,

— tekintettel a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság és a Nőjogi és Esélyegyenlőségi Bizottság jelentésére (A9-0189/2022),

A. mivel a szociális jogok az emberi jogok és az alkotmányos jogok részét képezik, a nők jogai pedig alapvető emberi jogok, és mivel az Európa Tanács Velencei Bizottsága, az EJEB és a Charta hangsúlyozza, hogy az emberi jogok a jogállamiság részét képezik; mivel a szociális jogok európai pillérére vonatkozó cselekvési terv konkrét kezdeményezéseket fogalmaz meg a méltányos átállást és helyreállítást szolgáló, erősebb szociális Európa felépítéséhez elengedhetetlen elvek végrehajtására, mint például a nemek közötti egyenlőség, az esélyegyenlőség, a munka és a magánélet közötti egyensúly, a gyermekgondozás és a gyermekek támogatása, a fogyatékossággal élő személyek befogadása és a tartós ápolás-gondozás; mivel az ápolási-gondozási munkaerő értékének és jogainak bővítése és megerősítése előfeltétele lesz e kezdeményezések végrehajtásának, beleértve a kifejezetten a 17. és a 18. elvhez kapcsolódó kezdeményezéseket is; mivel az európai szemesztert és a szociális eredménytáblát egy igazságosabb, egyenlőbb, fenntartható és reziliensebb társadalom megerősítésére kell felhasználni; mivel az elérhető legmagasabb szintű egészség élvezete alapvető jog, és az egészségvédelem magas szintjét valamennyi uniós politika és tevékenység révén biztosítani kell és végre kell hajtani; mivel a minőségi közszolgáltatásokhoz való hozzáférés az ápolási-gondozási stratégia és az ágazatba történő fokozott beruházások részeként meghatározó tényező az életminőség szempontjából;

B. mivel a gyermekek az EU lakosságának 18,3 %-át teszik ki (28); mivel 2020-ban az EU-ban a háztartások 47,5 %-a legalább egy gyermeket nevelt, és a háztartások 14 %-a állt gyermekekből és egy egyedülálló szülőből (29), aki a legtöbb esetben az anya;

C. mivel a formális és informális, fizetett vagy nem fizetett gondozók vagy ápolási szolgáltatást nyújtók nagy többsége nő; mivel a háztartáson belüli gondozási feladatok határozzák meg, hogy a nők a munkával töltött életciklusuk során milyen típusú és időtartamú fizetett munkát tudnak vállalni, ami befolyásolja részvételüket a társadalmi, gazdasági, kulturális és politikai életben; mivel az azzal kapcsolatos sztereotípiák, hogy a nők jobb gondozást nyújtanak, és a nem fizetett gondozási és háztartási munka „női munkának” minősül, megerősítik a „a férfi a kenyérkereső – a nő a gondozó” modellt, amely továbbra is alakítja a szociális jogokhoz való hozzáférést, és ezáltal hatással van a nők gazdasági függetlenségére; valamint hozzájárul a gondozás alulértékeléséhez és gazdasági láthatatlanságához, különösen a családi gondozók, valamint a magán- és állami intézményekben dolgozó gondozók alulértékeléséhez;

D. mivel Európában a tartós ápolás-gondozás 80 %-át be nem jelentett, túlnyomórészt női gondozók végzik (30), tisztességes munkakörülmények biztosítása nélkül, legtöbbször fizetés és/vagy megfelelő támogatás nélkül, ami a gondozást rendkívül nemi vonatkozású kérdéssé teszi; mivel az informális gondozás az olyan jogok hiányával jár együtt, mint a betegszabadság és az éves szabadság, valamint a szülési, apasági és szülői szabadság, illetve a foglalkoztatási ráta csökkenésével, a szegénység és a társadalmi kirekesztés arányának növekedésével, a mentális egészség csökkenésével, valamint a társadalmi elszigetelődés és a magány érzésének fokozódásával, ami negatív hatással van a gondozók fizikai és mentális egészségére, jóllétére és társadalmi befogadására; mivel a nők által fizetetlen gondozási munkán keresztül nyújtott hozzájárulás a becslések szerint évente 11 billió USD-t (31) tesz hozzá a világgazdasághoz, ami a globális GDP 9 %-ának felel meg (32);

E. mivel a nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő fiatalok (NEET) 15,4 %-a azért van ebben a helyzetben, mert gyermekeket vagy cselekvőképtelen felnőtteket gondoz, vagy más családi kötelezettségei vannak; mivel a NEET-fiatalok 88 %-a nő (33);

F. mivel el kell ismerni, hogy minden ember különböző mértékben függ a gondozástól, többek között az életkortól, a társadalmi-gazdasági helyzettől, a fizikai képességektől és a gyermekkortól az időskorig terjedő személyes háttértől függően; mivel a gondozást meg kell különböztetni a fogyatékossággal élő vagy egészségügyi problémával rendelkező személyek támogatásától; mivel a fizetett és nem fizetett ápolási-gondozási munka társadalmi és gazdasági értékét nem becsülik és nem ismerik el, azt újra kell értékelni és a gazdaságpolitikák középpontjába kell helyezni; mivel sürgősen foglalkozni kell a gondozási feladatokat ellátók társadalmi és gazdasági, illetve a nemek közötti egyenlőségre gyakorolt hatásaival, különös tekintettel a demográfiai változásokra;

G. mivel valamennyi tagállamot és az EU-t is köti az ENSZ fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló egyezménye, beleértve a 19. cikkében foglalt azon kötelezettséget, hogy hatékony és megfelelő intézkedéseket kell elfogadni, amelyek garantálják valamennyi fogyatékossággal élő személy egyenlő jogát az önálló életvitelhez, a részvételhez és a közösségbe való beilleszkedéshez; mivel a megfizethető, jó minőségi gondozáshoz és támogató szolgáltatásokhoz való egyenlő és tényleges hozzáférés alapvető előfeltétele a fogyatékossággal élő személyek önálló életvitelének, a közösségi életben való részvételének és társadalmi beilleszkedésének;

H. mivel a gondozás magában foglal minden olyan szolgáltatást, amely támogatja a gondozásra szoruló személyek autonómiáját és függetlenségét, valamint a kiszolgáltatott helyzetben lévő egyének és csoportok fizikai, pszichológiai, érzelmi, szociális, személyes és háztartással kapcsolatos szükségleteit; mivel a gondozást jogként kell elismerni, amely garantálja a gondozásra szoruló személyek jogainak egyenlő gyakorlását, méltóságát, autonómiáját, befogadását és jóllétét; mivel az Európai Unió ki tudja egészíteni és támogatni tudja azokat a tagállami fellépéseket, amelyek az ápolási-gondozási szolgáltatások javítását célozzák mind a gondozásban részesülők, mind a gondozók számára;

I. mivel az ápolási-gondozási munka az egyének, családok, közösségek, fizetett szolgáltatók, állami szervezetek és állami intézmények által különböző típusú környezetben – az intézményektől kezdve a magánháztartásokig – végzett különféle szolgáltatásokat jelent;

J. mivel a Bizottság a személyi és háztartási szolgáltatásokat olyan tevékenységek széles köreként határozza meg, amelyek hozzájárulnak a családok és egyének otthoni jóllétéhez, beleértve a gyermekgondozást, a tartós ápolás-gondozást és a fogyatékossággal élők ápolását és gondozását, a háztartási munkát, a korrepetálást, a ház körüli javításokat, a kertészkedést, az IKT-támogatást; mivel a személyi és háztartási szolgáltatások magukban foglalnak ápolási-gondozási és nem ápolási-gondozási szolgáltatásokat, valamint közvetlen és közvetett szolgáltatásokat; mivel globális szinten a személyi és háztartási szolgáltatásokat általában a háztartási munka kifejezéssel írják le; mivel azzal, hogy a háztartási alkalmazottakat bevonják az ápolást-gondozást végző munkaerőbe, elismerik, hogy a gondozás nemcsak a személyi gondozást foglalja magában, hanem a nem rokoni jellegű közvetett gondozást is, amely biztosítja a személyi gondozás nyújtásához szükséges előfeltételeket; mivel a személyi és háztartási szolgáltatások terén az ápolási-gondozási és az azokon kívüli tevékenységek szorosan összefonódnak, és a munkavállalók jelentős része mindkét feladatot ellátja, így a gondozói munkaerőhöz tartozik;

K. mivel a jó minőségű ápoláshoz és gondozáshoz való hozzáférés és az idősbarát környezet kialakítása elengedhetetlen a hosszabb, egészséges és aktív élethez; mivel az előrejelzések szerint a tartós ápolásra és gondozásra szoruló személyek száma az EU-ban a 2019-es 30,8 millióról 2050-re 38,1 millióra fog emelkedni (34); mivel több tagállam már most is munkaerőhiánnyal küzd a tartós ápolási-gondozási ágazatban, amely a tartós ápolás-gondozás iránti igény növekedésével csak fokozódni fog, és mivel ez megköveteli, hogy befektessenek a munkaerőbe és annak tisztességes foglalkoztatási és munkakörülményeibe;

L. mivel a Covid19-válság rávilágított a személyi és háztartási szolgáltatásokban dolgozó munkavállalók által a társadalmunkban betöltött kulcsfontosságú szerepre, és rámutatott arra, hogy sürgősen biztosítani kell e munkavállalók teljes körű elismerését minden tagállamban, ami együtt jár a kollektív tárgyalási jogokkal, a szociális biztonsággal és a szociális védelemmel; mivel több tagállamban továbbra sem ismerik el megfelelően ezeket a munkavállalókat, és emiatt a Covid19-világjárvány idején sokan közülük elvesztették munkájukat, anélkül hogy részesülhettek volna az állami bérkompenzációs rendszerekből és munkahelymegtartási programokból; mivel a világjárvány miatt sok, a személyi és háztartási szolgáltatások területén dolgozó munkavállaló elvesztette lakhatását, valamint erőszaknak és munkahelyi zaklatásnak volt kitéve;

M. mivel annak ellenére, hogy egész életük során minden egyén legalább egyszer betölti a gondozó és a gondozásban részesülő szerepét, megbélyegzés és sztereotípiák állnak fenn a kölcsönös függőség, a testi vagy szellemi fogyatékosság, a betegség és a gyengeség, valamint a megkülönböztetés egyéb okaival, mindenekelőtt a nemmel, a szexuális irányultsággal, az életkorral, a fogyatékossággal, az állampolgársággal, a bőrszínnel, az etnikai vagy társadalmi származással, a genetikai jellemzőkkel, valamint a társadalmi-gazdasági vagy bevándorlói és egyéb hátrányos helyzetű háttérrel összefüggő, a szegénység vagy a társadalmi kirekesztés kockázatát súlyosbító gondozás és támogatás tekintetében;

N. mivel az EU népessége öregedik, és 2018-ban az uniós polgárok 19 %-a 65 éves vagy idősebb volt (35); mivel az életkoron alapuló megkülönböztetés és a nem ellátott, észrevétlen és fel nem ismert gondozási szükségletek még mindig állandó problémát jelentenek az európai gondozásban; mivel az életkor előrehaladtával növekszik azoknak a személyeknek a száma, akik mások segítségére szorulnak, vagy akiknek egészségügyi és tartós ápolási-gondozási szükségleteik vannak;

O. mivel a reumás és váz- és izomszervi betegségek a világ legelterjedtebb, csökkent mozgásképességgel járó, terhet jelentő nem fertőző betegségei közé tartoznak, több mint 100 millió európait érintenek, és a fogyatékossággal leélt évek több mint 50 százalékáért felelősek Európában; mivel az ilyen típusú betegség előfordulási gyakorisága, fogyatékosságot okozó következményei és a gyakori komorbiditáshoz fűződő kapcsolata miatt a reumás és váz- és izomszervi betegségekben szenvedő emberek jelentős igényt támasztanak a tartós formális és informális ápolás-gondozás iránt Európában;

P. mivel a gondozók és a háztartási alkalmazottak közül sokan etnikai kisebbséghez tartoznak, vagy olyan migránsok (36), akik rendkívül bizonytalan helyzetben vannak, és faji vagy etnikai hovatartozásuk, nemük, társadalmi-gazdasági helyzetük és nemzetiségük miatt interszekcionális megkülönböztetést tapasztalnak, és gyakran korlátlan munkaidővel rendelkező házi gondozói munkát biztosítanak, megsértve a formális és informális gazdaságban a munkaidőre vonatkozó jogszabályokat; mivel ezek a munkavállalók többnyire nők, akik nem rendelkeznek hivatalos munkaszerződéssel, ezért jobban ki vannak téve a kizsákmányolásnak, és gyakran nem biztosítottak jogaik, különösen a tisztességes munkához és a szociális védelemhez való joguk;

Q. mivel valamennyi tagállamban hiányoznak a magas színvonalú, hozzáférhető, elérhető és megfizethető gondozási szolgáltatások, beleértve a vidéki régiókat is, ahol különösen magas az idősödő népesség aránya; mivel a formális és informális ellátás, valamint a meglévő gondozási szolgáltatások formájának és eszközeinek nyomon követését akadályozza az adatok, többek között a lebontott adatok, a minőségi mutatók – például a nyújtott szolgáltatások értékelésének és nyomon követésének európai időmérleg-felmérése (ETUS) –, a végrehajtási ütemtervek hiánya, valamint az átmeneti fogyatékosságot okozó betegségekkel kapcsolatos ismeretek hiánya az egészségügyi szolgáltatók körében;

R. mivel a gondozással és támogatással kapcsolatos egyik legalapvetőbb jog a szolgáltatás típusának és helyének megválasztásához való jog; mivel a gondozás típusának megválasztásához való jogot gyakran aláássa az, hogy a házi támogatás és a személyi segítségnyújtás elérhetősége elégtelen; mivel a személyi segítségnyújtást a tagállamok túl ritkán támogatják kellő mértékben, és túl sokak számára marad megfizethetetlen; mivel a tartós ápolás-gondozást igénylő idősek mintegy 75 %-a úgy véli, hogy a szegénységi küszöb alatt találnák magukat, ha a teljes piaci árat kellene fizetniük az otthonápolási szolgáltatásokért (37); mivel a szociális védelmi rendszerek még a gazdaságilag legfejlettebb országok többségében is a mérsékelt szükségletekkel rendelkezők tartós gondozásával összefüggő összes költség kevesebb mint 40 %-át fedezik (38); mivel a tagállamoknak biztosítaniuk kell a minőségi, megfelelően finanszírozott és működő gondozási szolgáltatások nyújtását, a szociális védelmi rendszereket és a minőségi tartós ápolás-gondozás jobb integrációját, ami alapvető fontosságú a társadalmi méltányosság javítása szempontjából, és hozzájárul a nemek közötti egyenlőséghez;

S. mivel a Covid19-világjárvány súlyosbította és láthatóbbá tette a meglévő egyenlőtlenségeket és kihívásokat, megmutatva az európai szociális ellátórendszerben gyökerező számos strukturális problémát, például az ellátási létesítmények és az egészségügyi rendszerek alulfinanszírozottságát vagy a beruházások hiányát; a formális ellátáshoz és a háztartási szolgáltatásokhoz – többek között az időben történő, megfizethető és jó minőségű orvosi ellátáshoz – való hozzáférés tekintetében, és rávilágított az ellátási ágazatban korábban is fennálló válságokra, amelyek az ágazat jelentős munkaterhelése, az ápolási-gondozási munkaerő hiánya, az alulfinanszírozott és megterhelt egészségügyi rendszerek, az informális nem fizetett gondozásra való túlzott támaszkodás vagy a be nem jelentett munkavégzés miatt merültek fel; mivel ezek az ágazaton belül maradó, túlnyomórészt női gondozókat érintő pszichoszociális kockázatok növekedéséhez vezetnek; mivel a világjárvány kihívásai magányhoz és társadalmi elszigetelődéshez vezettek, és növelték a visszaélések és az elhanyagolás kockázatát, a gondozásra szorulók fizikai és mentális egészségének, valamint az összes generáció általános jóllétének romlását szerte az EU-ban, különösen ott, ahol a világjárványt megelőző időszakban alacsonyabbak voltak az ápolási-gondozási beruházások (39); mivel egyének egészségére és jóllétére gyakorolt e hosszú távú hatások, valamint a társadalmi és gazdasági következmények teljes körű értékelése és érintett szakpolitikai területeken való általános érvényesítése még várat magára;

T. mivel Európában a nem hivatásos házi gondozók szükségleteit nem elégítik ki, és a Covid19-világjárvány rávilágított a nem hivatásos gondozók és az informális gondozásban részesülők nehézségeire, és feltárta a nőkre és lányokra való aránytalan támaszkodást (40); mivel a személyi és háztartási szolgáltatásokat nyújtó munkavállalók elismerésének hiánya és/vagy foglalkoztatási státuszuk téves besorolása azt eredményezte, hogy sokan, akik a Covid19-világjárvány alatt elvesztették munkahelyüket, nem tudtak hozzáférni a szociális védelmi intézkedésekhez;

U. mivel a Covid19-világjárvány súlyosbította a nemek közötti meglévő egyenlőtlenségeket, különösen a nem fizetett ápolási-gondozási munka és a munka és a magánélet közötti egyensúlyhiány növekedése tekintetében, és kettős terhet rótt számos nőre, akiknek hosszabb műszakjuk volt a munkahelyükön és emellett nem hivatalos gondozást végeztek otthon; mivel a Covid19-világjárvány előtt (41) az EU-ban a nők 37,5 %-a gondoskodott naponta gyermekekről, idősekről vagy fogyatékossággal élőkről, míg a férfiak 24,7 %-a; mivel a világjárvány miatt a nők átlagosan mintegy heti 13 órával több fizetetlen munkát végeztek (42); mivel az otthonról dolgozó, munkanélküli vagy részmunkaidőben dolgozó nőkre még nagyobb nyomás nehezedett, mivel továbbra is ők végezték a család ellátásához tartozó feladatok és a háztartási munkák nagy részét (43); mivel a Covid19 világjárvány valamennyi hatása még nem teljesen ismert, és a nőkre gyakorolt társadalmi-gazdasági hatás folytatódik;

V. mivel az Egészségügyi Világszervezet szerint Európában a Covid19-nek betudható halálesetek majdnem fele a tartós gondozási intézmények lakói körében következett be (44); mivel a frontvonalon a Covid19 ellen küzdő szociális és egészségügyi dolgozók több mint 70 %-a nő volt, akik közül sokan szembesültek a Covid19-fertőzés hatásaival és hosszú távú hatásaival, karanténba kerültek, és példátlan mértékű stresszt, szorongást, depressziót és akár poszttraumás stresszzavarokat tapasztaltak vagy öngyilkosságot fontolgattak; mivel 2021-ben az EU-ban az ápolók 30 %-a elhagyta a szakmát (45); mivel a tartós ápolási-gondozási intézményekben a Covid19 magas előfordulási aránya és az általa okozott magas halálozási arány – többek között a védőeszközökhöz, a teszteléshez és a gyógyszeres kezeléshez való hozzáférés hiánya miatt – rávilágított a rendszerszintű hiányosságokra, amelyek az intézményi ellátásról az otthoni és közösségi ápolási szolgáltatásokra való túl lassú átállással, a munkavállalók vonzásának és megtartásának nehézségeiből eredő munkaerőhiánnyal, a rossz foglalkoztatási és munkakörülményekkel, az ápolási-gondozási ágazatban dolgozók karrierépítési lehetőségeinek hiányával, a határokon átnyúlóan dolgozó gondozók nehézségeivel, valamint az informális gondozók támogatásának hiányával függenek össze;

W. mivel a kielégítetlen orvosi szükségleteken túl a Covid19-világjárvány drámaian negatív hatással volt az oktatáshoz, a megfelelő lakhatáshoz és a gyermekek jólétéhez és fejlődéséhez elengedhetetlen szolgáltatásokhoz való hozzáférésre, ami a gondozási és nevelési kötelezettségek terén további terhet ró valamennyi szülőre, mindenekelőtt a nőkre és az egyedülálló szülőkre (46); mivel az empirikus bizonyítékok megerősítik, hogy az ápolási-gondozási szolgáltatások csökkenése és a nők által a Covid19-világjárvány során végzett fizetetlen gondozási munka növekedése visszaállította és megerősítette a nemek közötti egyenlőtlenségeket;

X. mivel a minőségi gondozás biztosítása a kellően nagy, jól képzett, motivált és szakosodott munkaerő meglététől, a szociális párbeszéden és a kollektív tárgyaláson keresztül a vonzó és tisztességes munkakörülmények, a megfelelő és méltányos bérek és az integrált szolgáltatások megteremtésétől, valamint a megfelelő állami finanszírozástól függ; mivel az ápolási-gondozási ágazat régóta munkaerőhiánnyal küzd, és 2019–2020 között 421 000 munkavállaló hagyta el a bentlakásos gondozási ágazatot (47); mivel a minőségi gondozói munka egy képzettséget és tapasztalatot igénylő szakma, és a szakképzett gondozók iránti kereslet az elkövetkező években csak növekedni fog; mivel a foglalkoztatás és a folyamatos munkahelyi képzés az ágazat professzionalizálódása révén hozzájárulhat a gondozási szolgáltatások minőségének javulásához; mivel a hosszabb gondozási utakkal, valamint a gyakorlatok és technológiák fejlődésével összefüggésben a gondozók egyre több szakértelmet halmoznak fel, amit el kell ismerni; mivel a szerzett jogokról szóló irányelvet (2001/23/EK) minden olyan esetben alkalmazni kell, amikor a munkaszerződéseket átruházzák egy másik gondozási szolgáltatóra;

Y. mivel az Európai Unióban legalább 3,1 millió személyi és háztartási szolgáltatást végző munkavállalót foglalkoztatnak bejelentés nélkül, akiket nem ismernek el, és akik nem rendelkeznek alapvető munkavállalói jogokkal, például a kollektív tárgyaláshoz való joggal, társadalombiztosítással és szociális védelemmel (48); mivel a be nem jelentett munkavégzés a munkavállalók alacsonyabb szintű védelméhez vezet, megkönnyítve a munkaerő kizsákmányolását és a visszaéléseket, miközben jövedelemkiesést is jelent a tagállamok számára; mivel a gondozási ágazatban dolgozó, okmányokkal nem rendelkező harmadik országbeli állampolgárok helyzete különösen nagy kihívást jelent szociális jogaik és a tisztességes munkafeltételekhez való hozzáférésük tekintetében;

Z. mivel a be nem jelentett munkavégzés kezelését célzó európai platformot az Európai Munkaügyi Hatóság állandó munkacsoportjává alakították, azzal a céllal, hogy fokozzák a tagállamok hatóságaival való együttműködést a be nem jelentett munkavégzés elleni küzdelemben;

AA. mivel tanulmányok azt mutatják, hogy az idősebb emberek több mint 90 %-a előrehaladott korában is a saját otthonában szeretne élni; azonban csak 20 %-uk tölti életének utolsó éveit saját lakásában, és sokan közülük gondozó intézményekben élnek (49); mivel hiányoznak az egyéni igényekhez és preferenciákhoz igazított gondozási szolgáltatások; mivel ehhez szükség van arra (50), hogy az ápolási-gondozási struktúrákat központosított intézményekről betegközpontú, családi és közösségi alapú ellátásra váltsák fel annak érdekében, hogy jobban támogassák a gondozásra és támogatásra szoruló személyek autonómiáját, kézzelfogható gazdasági és társadalmi előnyökkel járva és növelve a gondozásban részesülők jóllétét; mivel a bentlakásos gondozás gyakran nem teljesíti az ezeket a szolgáltatásokat igénybe vevő személyek függetlenségének támogatására vonatkozó normákat, és gyakran inkább az élet végével hozzák összefüggésbe, mintsem hogy a méltóságteljes és tevékeny élet és a társadalmi és kulturális életben való további részvétel helyeként tekintsenek rá; mivel ez az elmozdulás nem létezett, vagy túl lassú és forráshiányos volt, és figyelembe kell venni a közösségek eltérő szükségleteit és sebezhetőségét, például a jövedelem és más egyenlőtlenségek tekintetében; mivel a tagállamoknak be kell ruházniuk ebbe az irányba;

AB. mivel fontos, hogy további kutatásokat folytassunk a visszaélésekkel kapcsolatban minden gondozási környezetben, hogy tájékoztatást adjunk az ilyen gyakorlatokhoz vezető tényezőkről, hogy előmozdítsuk a tudatosságot, a képzést, a felderítést és a visszaélések elleni küzdelmet a gondozásban érintett valamennyi szakma számára, és hogy nyilvános platformokat hozzunk létre az ilyen gyakorlatok bejelentésére;

AC. mivel a munkaerőpiac általában nemek szerint szegregált és alulértékeli azokat az ágazatokat, amelyekben a munkaerő többsége nő; mivel 2020-ban a nők bruttó órabére az EU-ban átlagosan 13,0 %-kal volt alacsonyabb, mint a férfiaké (51);

AD. mivel a gondozás továbbra is gyakran alulértékelt, kevés elismerésben részesül, és a nem hivatásos gondozók nem kapnak elégséges pénzügyi ellentételezést, sőt gyakran semmilyen pénzügyi ellentételezést sem; mivel a gondozási munka fizetésekben és munkakörülményekben megnyilvánuló alulértékelése és láthatatlansága szorosan összefügg a nők mint gondozók és a férfiak mint kenyérkeresők jelenlegi nemi szerepével és normáival, valamint a „kettős leértékelés” ördögi körével, ahol a gondozást gyakran a társadalom leginkább háttérbe szorított csoportjaira bízzák értékhiánya miatt, és a gondozási tevékenység leértékelődik, mivel azt a leginkább háttérbe szorított csoportok végzik, valamint amiatt, hogy az otthoni gondozást és más személyes és háztartási gondozási szolgáltatásokat zárt ajtók mögött nyújtják;

AE. mivel az ápolási-gondozási ágazatban dolgozók között jelentősen nagyobb a nők aránya, ez hozzájárul a nemek közötti foglalkoztatási, illetve a bér- és a nyugdíjak közötti különbséghez a formális és az informális gondozásban dolgozó nők aránya miatt, ez pedig növeli az elszegényedés kockázatát, valamint ahhoz vezethet, hogy a tagállamokban kevesebb adót fizetnek be, ami éves szinten 370 milliárd EUR kiesést jelenthet Európa GDP-je számára (52);

AF. mivel a nők és a migránsok, különösen az uniós és nem uniós utazó munkavállalók dominálnak az ápolási-gondozási ágazatban, az EU-ban 49 millió dokumentált gondozó 76 %-a nő (53), és az összes tagállamban a fizetetlen ápolásban részt vevők több mint 85 %-a nő, ha a napi és heti foglalkoztatást egyaránt figyelembe vesszük (54);

AG. mivel 6,3 millió szakember dolgozik a tartós ápolás-gondozásban, akik között a nők (81 %) felülreprezentáltak, és egyre több az 50 év feletti, a részidőben dolgozó, a bizonytalan foglalkoztatási helyzetű munkavállaló és a platform-munkavállaló, valamint a migráns, informális és utazó munkavállaló, köztük a gondozottakkal együtt élő gondozók (az ápolási-gondozási ágazatban dolgozó munkavállalók 8 %-a nem hazai állampolgár); mivel 2020-ban a migráns és utazó munkavállalók a személygondozási feladatokat ellátó gondozók 28 %-át tették ki (55); mivel a gondozás hiányát az EU egyes régióiban tovább súlyosbítja a gondozási feladatokat ellátó munkaerő elvándorlása és a globális gondozási láncok jelensége; mivel ezért nem lehet csak a nemzeti határok között gondolkodni a gondozásról; mivel még mindig vannak olyan akadályok, amelyek akadályozzák a gondozási szolgáltatások szabad nyújtását az EU-ban; mivel ezek a munkavállalók létfontosságúak a társadalmainkban nemcsak közegészségügyileg, hanem az olykor egyedül élő gondozottak társadalmi befogadása szempontjából is;

AH. mivel az összes tagállamban az ápolási-gondozási és a háztartási foglalkoztatási ágazatban a bérek jóval az átlagbér alatt vannak, és alacsonyabbak annál a bérnél, amelyet a munkavállalók ugyanezért a munkáért más ágazatokban, különösen az egészségügyi ellátásban kapnak (56); mivel ez az informális munkavégzésnek, ezekben az ágazatokban a kollektív szerződések általi alacsony lefedettségnek, valamint a nők által dominált ágazatok, például az ápolás-gondozás alulértékeltségének tudható be; mivel a profitorientált és nonprofit szektorban dolgozó munkavállalók gyakran nem férnek hozzá a munkavállalói képviselethez és a kollektív tárgyaláshoz; mivel az átlagbérhez viszonyított különbség azokban a tagállamokban a legkisebb, ahol az ágazat egyes részeire kollektív szerződés van érvényben (57); mivel a munkavállalók képviselete – beleértve a szakszervezeteket is – és a kollektív tárgyalások kritikus fontosságúak a munkavállalók jogainak és érdekeinek minden gondozási környezetben történő képviselete és védelme, valamint az egész gondozási ágazatban a normák emelése és fenntartása szempontjából;

AI. mivel a Covid19-válság számos kihívásra mutatott rá a tartós gondozást végző munkavállalók foglalkoztatási feltételeivel kapcsolatban; mivel a tartós gondozást végző munkavállalók még nagyobb mértékben ki voltak téve a Covid19-fertőzés kockázatának, mint a kórházakban dolgozó egészségügyi munkavállalók, mivel nem álltak rendelkezésre egyéni védőeszközök, és nem kaptak megfelelő képzést a fertőzési protokollok és az egyéb megelőzési tevékenységek végrehajtásához;

AJ. mivel annak ellenére, hogy érzelmileg örömmel tölti el a gondozók nagy többségét, a gondozás gyakran jár negatív hatással a gondozók fizikai és mentális egészségére nézve, és – különösen a női gondozók esetében – nehézséget jelent összhangba hozni a gondozást és a fizetett munkát (58); mivel a Covid19-világjárvány aránytalanul nagy mértékben befolyásolta a hivatalos és nem hivatalos gondozók mentális egészségét; mivel a világjárvány alatt megnőtt a mentális problémák száma, és ezzel az ápolási-gondozási teher is; mivel a gondozási munkát gyakran váltott műszakban kell végezni, sokszor rövid időn belül rendelkezésre kell állni, és hosszú munkaidőt kell vállalni; mivel a tartós ápolási-gondozási ágazatban az egészségügyi kockázatok és a munkaidő nem megfelelő minősége jelentik a munkából való távolmaradás viszonylag magas arányának fő okait; mivel az ápolási-gondozási szakemberek 38 %-a úgy gondolja, hogy a munkája káros hatásai miatt nem fog tudni 60 éves koráig dolgozni (59);

AK. mivel Európában a tartós gondozásban dolgozók 33 %-a volt már kitéve valamilyen ellenséges társadalmi magatartásnak (beleértve a szóbeli bántalmazást, fenyegetést és megalázó viselkedést), és a tartós gondozásban dolgozóknak csak 22 %-a érzi úgy, hogy nagyon elégedett a munkakörülményeivel (60);

AL. mivel a gondozottakkal együtt élő formális gondozók foglalkoztatásának különböző formái léteznek, például megvalósulhat gondozással foglalkozó vállalkozásokon vagy munkaerő-kölcsönző ügynökségeken és közvetítőkön keresztül;

AM. mivel a gondozásban részesülők többségét nők teszik ki, és az EU-ban 44 millió ember – akik többsége nő – biztosít tartós informális ápolás-gondozást családtagoknak, szomszédoknak vagy barátoknak (61), és a tartós informális ápolás-gondozást nyújtó nők 12 %-a és férfiak 7 %-a végzi a tevékenységet heti 40 óránál hosszabb ideig (62); mivel a 65 év feletti emberek közel 30 %-a kettő vagy több nem fertőző betegséggel él; mivel a nem fertőző betegségek jelentős és gyorsan növekvő terhet jelentenek a betegek, a gondozók, a társadalmak és az egészségügyi rendszerek számára;

AN. mivel az informális gondozást igénylők magas száma közvetlenül összefügg azzal, hogy nem állnak rendelkezésre, nem hozzáférhetőek és nem megfizethetőek az igényeikhez igazodó minőségi szakmai szolgáltatások, valamint sok tagállam azon alapvető döntésével, hogy a gondozás elsődleges forrásaként a nem fizetett informális gondozásra támaszkodnak (63); mivel az informális gondozásnak választási lehetőségnek kell lennie, nem pedig a rendelkezésre álló gondozási szolgáltatások hiánya miatti szükségszerűségnek;

AO. mivel a formális gondozási ágazat egy jelentős része egyfajta szürke zónában tevékenykedik, ami rosszul érinti az otthoni gondozás minőségét is; mivel hiány mutatkozik az olyan adatokban, amelyek segítségével pontosan meg lehetne határozni a szürke zónában működő gondozók számát;

AP. mivel az EU-ban a nők heti 13 órával több fizetetlen ápolási-gondozási és háztartási munkát végeznek, mint a férfiak (64); mivel a rászoruló családtagok számára a megfizethető és minőségi formális tartós ápolási-gondozási szolgáltatásokhoz való hozzáférés, és a fizetetlen gondozási és házimunkák férfiak és nők közötti egyenlőtlen eloszlása döntő tényezők annak meghatározásában, hogy vállalnak-e munkát a nők, és azt megtartják-e, illetve hogy milyen minőségű munkát vállalnak; mivel az EU-ban 7,7 millió nő marad távol a munkaerőpiactól informális gondozási feladatai miatt – szemben a mindössze 450 000 férfival –, és a részmunkaidőben dolgozó nők 29 %-a gondozási kötelezettséget említ meg a részmunkaidős foglalkoztatás fő okaként (65); mivel a férfiaknak csak 6 %-a állítja, hogy a részmunkaidős munkavégzés fő okai a gondozási feladatok, szemben a nők 29 %-ával, és az apáknak csak 64 %-a vállal napi rendszerességgel gondozási feladatokat az EU-ban (66);

AQ. mivel a nők többször szakítják meg munkaerőpiaci jelenlétüket, csökkentett munkaidőben dolgoznak, és nagyobb valószínűséggel lesznek részmunkaidős, bizonytalan vagy átmeneti jellegű munkaviszonyban; mivel az ágazati szegregáció, a fizetetlen gondozás egyenlőtlen eloszlása, és a házimunkák a főbb okai a tartós munkaviszony, fizetés és nyugdíj terén jelentkező különbségnek, valamint a nőket jobban fenyegeti a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázata; mivel a nyugdíjak terén a nemek között fennálló egyenlőtlenség 2020-ban átlagosan 27 % volt (67); mivel a fizetetlen gondozási és házimunkák egyenlő elosztása – vagyis a férfiak egyenlő mértékű bevonása – egyértelműen pozitív hatással van fizetett a munkát végző nők arányára, és a nemek közötti bérszakadék csökkentésére; mivel a gyermekgondozással kapcsolatos feladatok állnak a nők 60 %-nál a foglalkozásban beállt változás hátterében, szemben a foglalkoztatott férfiaknál megfigyelhető 17 %-kal, és ez a munkaidő csökkenéséhez vezet a nők 18 %-a esetében, míg a férfiaknál ez mindössze 3 % (68); mivel a minőségi gyermekgondozási létesítmények megléte, hozzáférhetősége és megfizethetősége kulcstényező ahhoz, hogy a gondozási feladatokat végző emberek – főként nők – jelen lehessenek a munkaerőpiacon; mivel az olyan közegészségügyi kihívások, mint a migrén, gyakoribbak a nőknél (69), és az érintett nők nagy hányada továbbra is a gyermekgondozás és a háztartási munka elsődleges szerepvállalója;

AR. mivel ezek az eltérések globális szinten bebizonyosodtak, a nők átlagosan 3,2-szer több időt (évente 201 munkanap) szentelnek a fizetetlen gondozási munkának, mint a férfiak (63 munkanap), és ezek sokkal gyakoribbak a közepes jövedelmű országban élő lányok és nők körében, akik az oktatásban alacsonyabb eredményeket értek el, vidéki területeken élnek, és iskolaköteles kor alatti gyermekeik vannak (70);

AS. mivel túlnyomórészt nők dolgoznak kulcsfontosságú munkavállalóként (az uniós munkaerőben 16-ból négy kulcsfontosságúnak tekintett egyéb szakmai kategóriában több mint 50 % a női munkavállalók száma) (71), ilyenek például az ápolók, akik munkájuk nagy részét nem végezhetik távmunkában, valamint azokban az ágazatokban, amelyeket a világjárvány a leginkább sújtott, így fertőzésveszélynek, nagy megterhelésnek, a munkahely elvesztésének veszélyének voltak kitéve, és felborult a munka és a magánélet közötti egyensúlyuk is; mivel az élet- és munkakörülmények különösen meg vannak nehezítve a fizetett állásban dolgozó, kisgyermekes nők esetében (72);

AT. mivel a gondozás marad a nemi archetípusok megismétlődésének egyik főbb területe, amiket tovább erősít a minőségi szolgáltatásokba való befektetés hiánya és egyéb politikákban fellelhető nemi elfogultság, amely aránytalanul van hatással a nők önrendelkezésére a szociális és szakmai életükben, mint például az adó- és szociális ellátórendszer;

AU. mivel a szociális gazdaság vállalatai jelentősen mértékben hozzájárulhatnak a gondozók munkapiacra való visszailleszkedésének megkönnyítésében;

AV. mivel az EU számos tagállama és régiója még mindig nem teljesíti azt a célt, hogy a hároméves és a tanköteles kor közötti gyermekek 90 %-a, illetve a hároméves és annál fiatalabb gyermekek 33 %-a számára gyermekgondozást biztosítsanak; mivel a mindenki számára minőségi és hozzáférhető gyermekgondozást – különösen a kisgyermekkori szolgáltatásokat – biztosító megfelelő infrastruktúra hiánya különösen a hátrányos helyzetű családokból származó gyermekeket érinti, ami a fogyatékossággal élő gyermekeknél, a roma és más kisebbségi közösségekből származó gyermekeknél, a migráns gyermekeknél, a szegénységben élő gyermekeknél és más hátrányos helyzetű csoportokban élő gyermekeknél – akiknek leginkább javára válna a korai gyermekgondozás – az átlagnál alacsonyabb beiskolázási arányt tükröz (73);

AW. mivel 2020-ban az Unió területén a gyermekek 24,2 %-a – majdnem 18 millió gyermek – volt kitéve a szegénység vagy a társadalmi kirekesztés kockázatának; mivel az alacsony jövedelmű családokból származó gyermekek, a hajléktalan gyermekek, a fogyatékossággal élő gyermekek, a migráns hátterű gyermekek, a kisebbségi etnikai hátterű gyermekek– különösen a roma gyermekek–, az intézményi gondozásban lévő gyermekek, a bizonytalan családi helyzetben lévő gyermekek, az egyszülős családok, az LMBTIQ+-családok és az olyan családok, ahol a szülők külföldön dolgoznak, komoly nehézségekkel szembesülnek, mint például a lakhatás súlyos hiánya vagy a túlzsúfoltság, és az alapvető szolgáltatásokhoz való hozzáférés akadályai; mivel a fogyatékossággal élő gyermekek az Unióban aránytalanul nagyobb eséllyel kerülnek intézményi gondozásba, mint a fogyatékossággal nem rendelkező gyermekek, és sokkal kevésbé tűnik valószínűnek, hogy arra törekedjenek, hogy e gyermekek intézményi gondozásból közösségi és családi gondozásba kerülhessenek át (74); mivel a gyermekgarancia olyan uniós eszköz, amelynek célja a szegénység és a társadalmi kirekesztés megelőzése és leküzdése azáltal, hogy a rászoruló gyermekek számára ingyenes és hatékony hozzáférést biztosít az olyan alapvető gondozási szolgáltatásokhoz, mint a koragyermekkori nevelés és gondozás, az oktatási és iskolai tevékenységek, az egészségügyi ellátás és a minden iskolai napon legalább egyszeri egészséges étkezés, valamint valamennyi rászoruló gyermek számára garantálja az egészséges táplálkozáshoz és a megfelelő lakhatáshoz való tényleges hozzáférést (75); mivel a megfizethető minőségi gyermekgondozáshoz és oktatáshoz való hozzáférés döntő fontosságú a gyermekek személyes fejlődésében és jólétében; mivel egyrészt létezik egy félreérthetetlen pozitív korreláció a gyermekgondozási szolgáltatásokhoz való hozzáférés, másrészt a férfiak, de különösen a nők munkavállalása és jövedelme között (76);

AX. mivel a minőségi gondozási szolgáltatásokhoz, különösen a tartós ápoláshoz való hozzáférés egyre inkább az egyéni és családi jövedelemtől, a család tartózkodási helyétől, a szolgáltatások rendelkezésre állásától és a szolgáltatásnyújtási kapacitástól, és a földrajzi hozzáférhetőségtől, valamint a szolgáltatók szabad kapacitásától függ; mivel a gondozásra szoruló személyek közül a becslések szerint háromból kettő nem fér hozzá a gondozási szolgáltatásokhoz, elsősorban azért mert azok mert nem elérhetők és nem megfizethetők (77); mivel az alacsony jövedelmű, alacsonyabb iskolai végzettséggel rendelkező, és migrációs hátterű háztartások jutnak hozzá legnehezebben a formális, tartós, otthoni gondozási szolgáltatásokhoz; mivel Unió-szerte a háztartások egyharmada, öt tagállamban pedig a háztartások több mint fele arról számol be, hogy professzionális hosszú távú gondozási szolgáltatásokra van szükségük, de anyagi okokból nem jutnak hozzá (78); mivel az egészségügyi ellátáshoz és a gondozáshoz való hozzáférésnek egyetemesnek, hatékonynak kellene lennie, függetlenül a gazdasági körülményektől vagy az eltérő tartózkodási vagy közigazgatási helyzettől és státusztól; mivel az alacsonyabb jövedelmű személyek csoportjában a gondozási igények gyakoribbak (79);

AY. mivel a digitális technológiák támogatást nyújthatnak a hivatalos és a nem hivatalos gondozóknak egyaránt, és csökkenthetik a rájuk nehezedő terheket például azáltal, hogy nem kell a betegeket elvinni olyan konzultációkra, amelyek online is megtarthatók; mivel az Eurocarers 2021-es felmérése szerint a nem hivatalos házi gondozók 78 %-a soha nem használt a gondozáshoz kapcsolódó technológiai megoldást (80); mivel az ápolási-gondozási ágazatban figyelembe kell venni a digitalizációt és a dolgok internetét, de ezek nem helyettesíthetik teljes mértékben a gondozáshoz kapcsolódó pótolhatatlan emberi interakciót; mivel ösztönözni kell a kutatási és kísérleti projekteket a digitális szolgáltatások használhatóságának és hatékonyságának tesztelése céljából; mivel az időseknek, köztük a gondozásban részesülőknek is nehézséget okoz a digitális szolgáltatásokhoz való hozzáférés; mivel a digitális szolgáltatásokhoz való hozzáférést, többek között a digitális jártassághoz való hozzáférést a gondozásban részesülők jogának kell tekinteni; mivel a távmunkára való drasztikus áttérés rávilágított arra, hogy jobban érvényre kell juttatni, felül kell vizsgálni és aktualizálni kell a digitális környezetben folyó munkavégzés feltételeire és a mesterséges intelligencia szakmai életben való alkalmazására vonatkozó jogszabályokat;

AZ. mivel az interszekcionális megkülönböztetésnek kitett nők további akadályokkal szembesülnek az egészségügyhöz és az ápolási-gondozási szolgáltatásokhoz való hozzáférés kapcsán, és kiemelt figyelmet kell fordítani a magán- és állami szolgáltatásokhoz való hozzáférés esetén a tartósan fennálló sztereotípiák kezelésére és a bizonyos csoportok ilyen intézményekben való alulreprezentáltságának eredményeként megnyilvánuló implicit részrehajlás hatásainak kezelésére;

BA. mivel a rendkívül idős személyekre különös figyelmet kell fordítani annak érdekében, hogy szükség esetén az önellátó képességüket elvesztő személyek segítséget kapjanak, és ne szigetelődjenek el;

BB. mivel megfelelően figyelembe kell venni, hogy milyen fontos a megelőzés és a geriátriai rehabilitáció az egészségben és méltóságban töltött időskor szempontjából;

BC. mivel szükség van a betegápolás átalakítására, lehetőség szerint ingyenes vagy megfizethető otthoni ápolás biztosításával;

BD. mivel az ápolási-gondozási ágazatba történő beruházásoknak a fenntartható fejlődési célokkal összhangban történő fokozása 2035-ig világszerte közel 300 millió új munkahelyet teremtene (81); ez 96 millió közvetlen munkahelyet jelentene a gyermekgondozásban, 136 millió közvetlen munkahelyet a tartós gondozásban, és 67 millió közvetett munkahelyet a gondozáson kívüli ágazatokban; mivel az ilyen szintű munkahelyteremtés a globális GDP 3,2 %-át kitevő beruházást igényelne, figyelembe véve az az adóbevételekkel csökkentett összköltséget (82); mivel az Európai Bizottság becslése szerint 2030-ig várhatóan 8 millió új munkahely jöhet létre az EU-ban a gondozási ágazatban (83);

BE. mivel a demográfiai változás és a népesség ezzel járó elöregedése az ápolási-gondozási szolgáltatások iránti kereslet növekedéséhez fog vezetni; mivel nem valószínű, hogy az automatizálás átvenné az ápolási-gondozási munkát végzők szerepét vagy csökkentené az ilyen munka mennyiségét; mivel ennek arra kellene ösztönöznie az EU-t és a tagállamokat, hogy a digitális átállás keretében ruházzanak be az ápolási-gondozási ágazatba mint a munkahelyteremtés szempontjából ígéretes szektorba, és ezzel növeljék a képzett alkalmazottak számát, valamint több embert vonzzanak az ágazatba;

BF. mivel továbbra sincsenek az ápolás-gondozásra és különösen a szociális ellátási szolgáltatásokra vonatkozó minőségi normák, vagy azok nem megfelelőek;

BG. mivel a gondozási ágazatban jelentős beruházásokra, forrásokra és reformokra van szükség; mivel 2018-ban a szociális infrastruktúrát érintő beruházási hiány becsült értéke Európában éves szinten 100–150 milliárd EUR között volt (84); mivel az idősödésről szóló 2021. évi jelentés előrejelzése szerint a tartós gondozás és támogatás költségeinek fedezéséhez szükséges közkiadások növekedése 2070-ben a GDP évi 2,9 %-át teszi majd ki, szemben a 2016-os 1,7 %-kal, miközben az „egészséges időskor” forgatókönyve jelentősen csökkentheti ezt a költséget, a tartós gondozási szükségletek teljes körű fedezése viszont jelentősen növeli azt;

BH. mivel rendkívül fontos, hogy megértsük a formális és az informális gondozás közötti interakciót; mivel a formális ápolási-gondozási szolgáltatások támogatást tudnak nyújtani a nem hivatalos gondozóknak, például lehetővé tudják tenni számukra, hogy szabadságra menjenek, és képzést tudnak biztosítani számukra; mivel a nem hivatalos gondozók hivatalos elismerésének a hiánya és ehhez kapcsolódóan a rájuk és a szükségleteikre vonatkozó adatok hiánya akadályt állít az ilyen interakciók elé;

BI. mivel az ápolási-gondozási ellátás biztosításához jól finanszírozott és megfelelően működő közszolgáltatásokra és szociális védelmi rendszerekre van szükség;

BJ. mivel a nem hivatalos gondozókat nagyfokú sokszínűség jellemzi; mivel eltérő szükségleteik vannak a társadalmi-gazdasági hátterük, a munkaerőpiaci részvételük, a gondozott személyek szükségletei és az eltartottak gondozásával töltött idő függvényében;

BK. mivel a neurodegeneratív betegségeket, például az Alzheimer-kórt és a memóriát támadó betegségek más formáit az európai országok többségében sokszor nem diagnosztizálják; mivel egyértelmű jelek mutatják, hogy a demenciában szenvedő emberek jelenlegi 9 millió megerősített esete 2050-re meg fog kétszereződni; mivel a nőket továbbra is aránytalan mértékben sújtja a demencia (85);

BL. mivel 2021 februárjában az európai ombudsman hivatalból indított vizsgálatot kezdeményezett, amelynek tárgya a Bizottságnak az Unióban fennálló intézményesítettség csökkentésében betöltött szerepe volt, fókuszában pedig az állt, hogy kötelességével összhangban biztosítja-e a Bizottság, hogy a tagállamok oly módon használják fel az uniós forrásokat, hogy azzal a bentlakásos intézményektől való elmozduláshoz, illetve a független élet és a közösségi életben való részvétel előmozdításához járuljanak hozzá;

BM. mivel most először aktiválták az ideiglenes védelemről szóló 2001-es irányelvben létrehozott mechanizmust az ukrajnai háború miatti menekültek – elsősorban gyermekekkel és más eltartott személyekkel érkező nők – tömeges beáramlása kapcsán, hogy egyenlő hozzáférést biztosítsanak a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyeknek a munkaerőpiachoz, a lakhatáshoz, az orvosi ellátáshoz, valamint a gyermekek számára az oktatáshoz; mivel az említett mechanizmus aktiválásának jelentős közvetlen hatása lesz az ápolási-gondozási ágazatra, ugyanis növekedni fog az EU-ban az átfogó és személyre szabott gondozási szolgáltatásokat igénylő személyek száma, ugyanakkor magasabb lesz a nem hivatalos és hivatalos gondozók száma is;

BN. mivel az ápolási-gondozási szolgáltatások minőségére vonatkozó adatok szinte kizárólag nem szabványos ügyfél-elégedettségi kérdőívekből származnak;

BO. mivel a megfelelő, tisztességes és megfizethető lakhatás biztosításával kapcsolatos – különösen az idősebbeket, az egyedülállókat, a fogyatékossággal élőket, a szegénységi küszöb alatt élőket és a társadalmi kirekesztettség által veszélyeztetetteket, a kisgyermeket nevelő családokat és az egyedülálló szülőket sújtó – nehézségek jelentősen megnehezítik a minőségi ápolási-gondozási szolgáltatásokhoz való hozzáférést;

BP. mivel 11 OECD-országban a tartós ápolás-gondozást végző munkavállalók átlagos órabére mindössze 9 euró, míg a – többségükben férfi – kórházi dolgozók átlagosan 14 eurót keresnek óránként (86);

BQ. mivel az ápolási-gondozási munkát végzők több mint fele állítása szerint nem keres eleget az olyan alapvető szükségletek fedezésére, mint a lakhatás és az élelmiszer, és 31 %-uknak nincs megfelelő hozzáférése egyéni védőeszközökhöz (87);

BR. mivel az ápolás-gondozás területén dolgozók többsége nem keres eleget ahhoz, hogy tisztességes életszínvonalat biztosítson saját maga és családja számára (88);

A gondozást nyújtó Európa

1. megjegyzi, hogy alapvető fontosságú a méltóság, a függetlenség, az autonómia, a jólét és a társadalmi életben való részvétel biztosítása az egész életen át tartó minőségi gondozás révén, a koragyermekkori gondozástól és oktatástól kezdve az időseknek nyújtott gondozási szolgáltatásokig és a fogyatékossággal élő személyek támogatásáig, szem előtt tartva, hogy az emberek egymásra vannak utalva, és hogy mindenkinek szüksége lehet gondozásra élete során;

2. hangsúlyozza az állami gondozás hozzáférhetőségének és elérhetőségének, valamint a gondozás minőségének, hozzáférhetőségének, elérhetőségének, megfizethetőségének és megfelelőségének fontosságát, és hogy minden gondozásra szoruló személynek és gondozójának valódi választási jogot kell biztosítani a számukra és családjuk számára megfelelő gondozási szolgáltatások és azok formája (családi gondozás, közösségi alapú gondozás, betegközpontú gondozás, személyre szabott gondozás vagy egyéb formák), a szolgáltatásnyújtás helye és intenzitása tekintetében, különös figyelmet fordítva a távoli területeken (433), például a vidéki területeken vagy a legkülső régiókban élő személyek gondozására és hozzáférésére; úgy véli, hogy a minőségi állami és szociális szolgáltatások nyújtására irányuló beruházások elengedhetetlenek a hátrányos helyzet nemzedékről nemzedékre való átvitelének megakadályozásához;

3. megjegyzi, hogy a gondozást és annak eltérő szakpolitikai megközelítéseit az egyéni igényeknek megfelelően kell fejleszteni és átalakítani; elismeri, hogy a tagállamok eltérő gondozásszervezési modellekkel és mintákkal rendelkeznek, és hangsúlyozza, hogy mindenkinek joga van ahhoz, hogy egyéni helyzetének leginkább megfelelő, magas minőségű gondozási szolgáltatásokat válasszon, valamint hangsúlyozza, hogy ezt a tagállamoknak és az EU-nak a szakpolitikáiban mindenütt garantálnia kell; kiemeli, hogy a szociális jogok európai pillérének 18. alapelve szerint mindenkinek joga van a megfizethető, minőségi tartós ápolási-gondozási szolgáltatásokhoz, különösen az otthoni ápoláshoz-gondozáshoz és a közösségi gondozási szolgáltatásokhoz, és hangsúlyozza, hogy ezen elvnek való megfelelés érdekében az ápolási szolgáltatásokat ki kell bővíteni;

4. megjegyzi, hogy a formális ápolási-gondozási ágazatban dolgozó munkaerő többségét (76 %) nők teszik ki, és az informális gondozási munka legnagyobb részét végzik, ugyanakkor a gondozásban részesülők többségét is képviselik, továbbá megjegyzi, hogy a gondozás továbbra is alulértékelt, nem ismerik el, és a gondozók számára nem biztosít elegendő vagy gyakran semmilyen pénzügyi kompenzációt, és hogy ez az alulértékelés a fizetés, a munkakörülmények és a láthatóság hiánya tekintetében szorosan összefügg az ágazat elnőiesedésével a formális és informális gondozásban dolgozó nők magas aránya miatt; kiemeli, hogy ezt a nemi szempontot figyelembe kell venni az ápolási-gondozási stratégiák és szakpolitikák kidolgozásakor;

5. aggodalmát fejezi ki az egyének számára elérhető gondozási szolgáltatások típusára vonatkozó strukturális korlátozások és pénzügyi korlátok hatása miatt, és elismeri, hogy a megfelelő ösztönzők és struktúrák hiánya miatt Európa-szerte korlátozott a gondozás integrációja;

6. hangsúlyozza a gondozással kapcsolatos közös európai fellépés integrált és jogalapú megközelítésének fontosságát, amely egyenlő figyelmet fordít az emberek fizikai, mentális, pszichológiai és szociális, személyes és háztartási szükségleteire; hangsúlyozza annak fontosságát, hogy a horizontális és ágazati integráció mellett előkészítsék az utat az egészségügyi és szociális rendszerek, valamint a formális és informális gondozás közötti egységesebb megközelítés, valamint a helyi, regionális és nemzeti gondozási politikák uniós tagállamokon belüli koordinációja között;

7. hangsúlyozza egy olyan ambiciózus és inkluzív európai gondozási stratégia kidolgozásának szükségességét, amely mindenki számára egyenlő hozzáférést biztosít a gondozáshoz, különös tekintettel a kiszolgáltatott helyzetben lévő személyekre, hozzájárulva a társadalmi igazságossághoz;

8. úgy véli, hogy a megelőzés kulcsfontosságú; kéri, hogy az elsődleges, másodlagos és harmadlagos prevenció ( 89 ) – beleértve a vonatkozó oktatás és tájékoztatás megfelelő felhasználását, és a nem fertőző betegségek szűrését, korai felismerését, megelőzését és megfelelő nyomon követését is – szerepeljen a holisztikus európai gondozási stratégia elemei között; sürgeti a Bizottságot, hogy fogadjon el átfogó és holisztikus megközelítést a gondozásra vonatkozóan;

9. sürgeti a Bizottságot, hogy erősítse meg az EU rezilienciáját és kapacitásépítését az egészségügyi válsághelyzetekben; sürgeti a Bizottságot, hogy mozdítsa elő a kutatást és az innovációt azáltal, hogy meghatározza a jelenlegi és jövőbeli betegségeken alapuló jövőbeli K+F kiemelt területeit, valamint az ápolási-gondozási ágazathoz kapcsolódó lehetőségek továbbfejlesztését, többek között a magánszereplők számára is;

10. hangsúlyozza, hogy a gondozási, a munkaerőpiaci és a szociális szolgáltatások területén minden uniós intézkedés esetében egy olyan, a kereső tevékenység és a gondozási feladatok egyenlő megosztásán alapuló modell előmozdítását kell célul kitűzni, amelyben a férfiak és a nők a munkaerőpiacon egyenlő mértékben vállalnak fizetett munkát, valamint egyenlő mértékben veszik ki a részüket a háztartási és gondozási feladatokkal kapcsolatos fizetetlen munkából; emlékeztet a nemek közötti esélyegyenlőség valamennyi szakpolitikán belüli általános érvényesítésének fontosságára;

11. felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy tegyenek az ápolási-gondozási ágazatba irányuló beruházást, erősítsék meg és biztosítsák a fenntartható, fokozott és megfelelő beruházásokat és finanszírozást annak érdekében, hogy garantálják az ápolásra szoruló személyek egyenlő hozzáférését a megfizethető és megfelelő személyzettel ellátott, magas minőségű gondozási és háztartási szolgáltatásokhoz, valamint hogy a gondozók aktív és teljes szakmai életét biztosítsák megfelelő bérekkel, és a készségek tanúsítása és érvényesítése révén biztosítsanak tisztességes élet- és karrierlehetőségeket az ágazatban;

12. felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy javítsák az ápolási-gondozási szolgáltatások valamennyi típusának finanszírozását, és a lehető legjobban használják ki az európai strukturális és beruházási alapokat a gyermekgondozásba, valamint az idősek és más gondozásra szorulók gondozásába történő beruházásokra, az ESZA+, az InvestEU és más, a szociális beruházásokat ösztönző pénzügyi eszközök, valamint a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz, az EU4Health program és az európai strukturális és beruházási alapok révén a közfinanszírozású gondozásba történő beruházásokra, valamint a mindenki számára hozzáférhető és megfizethető szolgáltatások megkönnyítésére; felhívja a Bizottságot, hogy mérje fel a nemek közötti egyenlőséget, a kiszolgáltatott csoportokból származó személyek befogadását és a digitális és zöld átállásba való beruházásra vonatkozó normákat, és hozzon létre szinergiákat ezekkel, például az ápolási-gondozási és gondozási projektek környezetbarátabbá tételének támogatása érdekében, és indítson kezdeményezést a környezeti szempontból fenntartható gondozásra vonatkozóan, szem előtt tartva, hogy a gondozási infrastruktúrák jelentős negatív környezeti hatásokkal járnak, amelyeket meg kell oldani és enyhíteni kell az irányadó elvek keretében; felhívja a Bizottságot, hogy e tekintetben dolgozzon ki iránymutatásokat és ütemtervet a tagállamok közös normáira vonatkozóan; kéri az Európai Beruházási Bankot, hogy mérlegelje, hogy a nemek közötti egyenlőségről és a nők gazdasági szerepvállalásának növeléséről szóló saját stratégiája végrehajtásának részeként éves költségvetésébe belefoglalja-e a az ápolási-gondozási ágazat és az ápolási- gondozási gazdaság fejlesztését;

13. kéri, hogy alakítsanak ki célzott beruházási csomagot az uniós ápolási-gondozási ágazat és az ápolási-gondozási gazdaság előmozdítása, valamint a stratégia hatékony végrehajtását célzó különböző programok és kezdeményezések közötti koordináció biztosítása érdekében; ismételten kéri, hogy a többéves pénzügyi kereten és a kapcsolódó programokon belül dolgozzanak ki olyan, a nemek közötti egyenlőség szempontját érvényesítő költségvetés-tervezési eszközöket, amelyek lehetővé teszik a nemek közötti egyenlőség előmozdítására elkülönített konkrét finanszírozás nyomon követését;

14. emlékeztet a szegregált intézményi környezetről a közösségi és családi gondozásra való átállással kapcsolatos uniós és tagállami kötelezettségekre és kötelezettségvállalásokra, valamint az önálló életvitel és támogatás különböző modelljeinek előmozdítására; felhívja a tagállamokat, hogy használják fel a rendelkezésre álló európai és nemzeti forrásokat ezen átállás felgyorsítására, valamint az egyéni autonómia és az önálló életvitel támogatására azáltal, hogy támogatják a függetlenség fokozását célzó megoldásokat, például az otthonok átalakítását vagy a digitális jelzőrendszerek és segítő technológiák otthonokba történő beszerelését, teljes mértékben tiszteletben tartva a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ-egyezmény rendelkezéseit és célkitűzéseit; sürgeti a Bizottságot, hogy hozzon hatékony intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy az uniós forrásokat az intézményesített gondozásról a közösségi és családi alapú gondozásra való áttérésre használják fel, biztosítva ugyanakkor a családi gondozást a maga sokféleségében;

15. hangsúlyozza, hogy a formális gondozás terén a be nem jelentett munkavégzés visszaszorítása érdekében fontos, hogy a szociális biztonsági rendszereken belül vagy adókiadásokon keresztül állami finanszírozást biztosítsanak a valódi gondozási szolgáltatók számára, ami megfizethetővé teszi a jogszerű és tisztességes gondozási szolgáltatások nyújtását;

16. kéri a tagállamokat, hogy biztosítsák az egyetemes egészségügyi ellátást, növeljék az egészségügyi beruházásokat, valamint részesítsék előnyben a közösségi gondozás és az alapellátás finanszírozását; kéri a tagállamokat, hogy mindenki esetében sürgősen számolják fel az egészségügyi ellátás igénybevételének útjában álló akadályokat, ideértve az okmányokkal nem rendelkező migránsokat is, valamint különös tekintettel a nőkre, akik interszekcionális megkülönböztetéssel szembesülnek; kéri, hogy biztosítsanak magasabb és tisztességes javadalmazást és tisztességes munkakörülményeket a gondozásban dolgozók, az egészségügyi asszisztensek és az egyéb kisegítő személyzet számára;

17. hangsúlyozza, hogy az ápolási-gondozási modellek, szolgáltatások és létesítmények jelentős része intézményesített, elavult modellen alapul, amely nem felel meg a modern minőségi kritériumoknak, és nem elégíti ki a gondozásban részesülők fizikai, társadalmi és pszichológiai szükségleteit és kívánságait; kiemeli, hogy a gondozásra szoruló személyeket a gondozási tervek középpontjába kell helyezni az ápolási-gondozási szakpolitikák és szolgáltatások tervezésének, végrehajtásának és értékelésének valamennyi szakaszában, innovatív megoldások, új gondozási modellek és eszközök feltárása révén, előmozdítva a társadalmi befogadást és a gondozásra szorulók egyéni szükségleteinek többgenerációs megértését, célul tűzve ki az intézményi gondozásról a családi és közösségi alapú gondozásra való áttérést, valamint az önálló életvitel és a támogatás különböző modelljeinek előmozdítását;

18. úgy véli, hogy személyközpontú és személyre szabott gondozást szükséges biztosítani ahhoz, hogy biztosítani lehessen a gondozottak és gondozóik méltóságát, valamint a közösségen belüli teljes körű részvételüket és befogadásukat; hangsúlyozza, hogy az emberközpontú megközelítés felé történő elmozdulás megköveteli a gondozásnak a holisztikusabb gondozási útvonalakba való fokozottabb integrálását, hogy növekedjenek a gondozást igénybe vevőknek nyújtott előnyök, és javuljon a gondozás minősége;

19. hangsúlyozza, hogy a digitális megoldásokat teljes mértékben ki kell használni a gondozásra szoruló személyek önálló és autonóm életvitelének támogatása érdekében, javítani kell az önrendelkezési joguk tiszteletben tartását, fejleszteni kell mind az ápolási-gondozási szakemberek, mind a gondozást igénybe vevők autonómiáját a gondozás tervezésének és költségvetésének személyre szabott megközelítése révén, beleértve a személyre szabott egészségügyi és személyközpontú gondozást a megfelelő eszközök segítségével, miközben biztosítani kell a minőségi emberi kapcsolatokat a gondozásra és támogatásra szoruló személyek számára;

20. úgy véli, hogy a gondozás kialakítása során figyelembe kell venni a felhasználók minden kategóriáját és a köztük lévő különbségeket; kijelenti, hogy a ápolási-gondozási szolgáltatásokat tervező, programozó és nyújtó egységeknek ismerniük kell ezeket az igényeket, a szolgáltatásokat igénybe vevők önrendelkezését és a szolgáltatások fejlesztésében a felhasználó-alapú megközelítés fontosságát, valamint hogy az időseknek és a fogyatékossággal élő személyeknek nyújtott gondozási szolgáltatásokat a felhasználók részvételével kell megtervezni és kialakítani;

21. felszólítja a tagállamokat, hogy cseréljenek információt és vitassák meg a legjobb módszereket egy a formális és informális gondozásra vonatkozó, a függetlenséghez, autonómiához és jóléthez való jogon alapuló és többek között a WHO keretrendszere által ihletett közös európai minőségi keretrendszer kialakítása érdekében, amely támogatni kívánja az országokat az összes ápolás-gondozást biztosító létesítményt magában foglaló tartós ápolás-gondozás integrált folytonosságának megvalósításában, a felfelé irányuló társadalmi konvergencia előmozdításában, az egyenlő jogok biztosításában minden polgár számára és az életminőség megerősítésében;

22. kéri, hogy a Bizottság támogassa a tagállamokat abban, hogy az adatgyűjtési infrastruktúrájukat e minőségi keretrendszerrel összhangban fejlesszék;

23. kéri továbbá, hogy osszák meg egymással a különleges gondozási igényekkel rendelkező csoportok (például az egyedülálló szülők – akik főként nők –, súlyos betegségben szenvedő gyermeket nevelő szülők és idősek) támogatásának legjobb módjára vonatkozó bevált gyakorlatokat;

24. hangsúlyozza, hogy a megnövekedett gondozási szükségletek közös uniós megközelítést igényelnek, és kéri, hogy az egészségügyi rendszerre nehezedő növekvő nyomás megoldásának részeként dolgozzanak ki egy megelőző egészségügyi ellátásra vonatkozó konkrét európai stratégiát; megjegyzi, hogy a gondozási szolgáltatásokat úgy kell kialakítani, hogy javuljon a gondozás folyamatossága, a megelőző egészségügyi ellátás, a rehabilitáció és az önálló életvitel, továbbá hangsúlyozza az egész életen át tartó egészségfejlesztésre és oktatásra, a betegségmegelőzésre és a rendszeres vizsgálatokra irányuló programok, valamint az egészséges öregedés folyamatát ösztönző hatékonyabb egészségügyi programok fontosságát; kéri a Bizottságot és a tagállamokat, hogy tevékenyen vegyenek részt a WHO által elindított egészséges időskor évtizedében azáltal, hogy kidolgozzák az EU-ban az egészséges időskorra vonatkozó terveket, amelyek lefedik az egészségügyi ellátáshoz és gondozási szolgáltatásokhoz való hozzáférést, valamint az egészségfejlesztésre és a megelőzésre vonatkozó stratégiákat;

25. felhívja a Bizottságot, hogy vállaljon vezető szerepet a gondozás területén azáltal, hogy a tagállamokkal és az érintett érdekelt felekkel, köztük a szociális partnerekkel konzultálva uniós szinten ambiciózus célokat tűz ki a gondozási szolgáltatások finanszírozására, hozzáférhetőségére, minőségére, hatékonyságára és fenntarthatóságára vonatkozóan, és dolgozzon ki harmonizált fogalommeghatározásokat és mutatókat a gyermekekre, az idősekre és a fogyatékossággal élő személyekre vonatkozó célok értékelésére;

26. hangsúlyozza, hogy az állami, magán, formális és informális környezetben végzett minőségi gondozáshoz való jog nyomon követéséhez eredménytáblára van szükség;

27. hangsúlyozza, hogy az Uniónak igénybe kell vennie az ILO tisztességes ápolási-gondozási munkára vonatkozó 5R keretrendszerét (a fizetetlen gondozási munka elismerése, csökkentése és átrendezése, a fizetett gondozási munka díjazása), ezenkívül garantálnia kell a gondozásban dolgozók képviseletét, a szociális párbeszédet és a kollektív tárgyalásokat;

28. emlékeztet, hogy előrelépést kell tenni egy olyan ápolási-gondozási ágazat felé, amely integrált, holisztikus, a nemek közötti egyenlőség szempontját figyelembe vevő és egész életen át tartó megközelítést alkalmaz az ápolás-gondozás terén; hangsúlyozza, hogy az ápolási-gondozási ágazatbeli tisztességes munkakörülmények és az ilyen munka vonzerejének előmozdítása érdekében ennek a megközelítésnek uniós szintű jogalkotási intézkedéseket és beruházásokat kell magában foglalnia;

29. hangsúlyozza annak fontosságát, hogy az Európa jövőjéről szóló konferencia nyomon követési következtetéseiben kiemeljék az ápolás-gondozás európai szintű megközelítésének szükségességét, mivel az ápolás-gondozás Európa jövője szempontjából kulcsfontosságú ágazat;

30. felszólítja a Bizottságot, hogy terjesszen elő egy ambiciózus, szilárd alapokon álló és jövőbiztos európai ápolási-gondozási stratégiát, amely a megfizethető, hozzáférhető és magas színvonalú ápoláshoz-gondozáshoz való jogra, valamint a szociális jogok európai pillérében és az uniós stratégiai dokumentumokban meghatározott egyéb elvekre, továbbá az ellátottak és a gondozók egyéni jogaira és szükségleteire épül, és amely egy teljes életre szól, az embereknek az életük kritikus időszakaiban felmerülő szükségleteit célozza, illetve válasszal szolgál azokra, egész életükre kiterjedően megteremti az alapot az ápolási-gondozási szolgáltatások folytonosságához, és elősegíti a nemzedékek közötti szolidaritást;

31. hangsúlyozza, hogy ennek a stratégiának megbízható, átfogó és összehasonlítható, nyilvánosan hozzáférhető adatokon kell alapulnia mind a gondozók, mind a gondozásban részesülők helyzetére és kategóriáira vonatkozóan, nemek, életkor, állampolgárság, etnikai származás ( 90 ) , fogyatékosság, társadalmi-gazdasági helyzet, rendelkezésre állás és megfizethetőség, a nyújtott és kapott ellátás típusa és a különböző (magán- vagy állami, intézményi, családi vagy közösségi alapú) gondozási keretek szerinti bontásban, és konkrét és progresszív célokat kell tartalmaznia az előrehaladás értékelésére és az egyenlőtlenségek kezelésére vonatkozó ütemtervvel és mutatókkal, figyelembe véve az európai társadalmak ápolási-gondozási szükségleteit; ismét arra kéri a Bizottságot és a tagállamokat, hogy a magánélet és az alapjogi normák teljes körű tiszteletben tartásának biztosítása mellett frissítsék a megbízható, összehasonlítható és bontott adatok gyűjtésére szolgáló statisztikai keretet; kéri a Bizottságot, hogy a nem fizetett munka értékének tagállami szintű felmérése érdekében a fent említett paraméterek szerinti bontásban dolgozzon ki központilag irányított, részletes időmérleg-felméréseket;

32. hangsúlyozza, hogy az európai ápolási-gondozási stratégia előkészítése során uniós, nemzeti és helyi szinten egyaránt konzultálni kell valamennyi érintett érdekelt féllel, köztük az informális gondozók képviselőivel és a betegképviseleti szervezetekkel, hogy figyelembe lehessen venni helyzetük és szükségleteik sokféleségét, és hangsúlyozza, hogy a stratégiának meg kell határoznia célcsoportjait;

33. felhívja a Bizottságot, hogy az európai ápolási-gondozási stratégiába foglaljon bele az erőszak és a zaklatás elleni átfogó intézkedéseket, különös tekintettel az idősekkel szembeni visszaélések és a gondozókkal szembeni visszaélések valamennyi formája elleni küzdelemre az olyan aggasztó jelenségek elleni küzdelem érdekében, mint a segítségnyújtás elmulasztása, az elhanyagolás és a fizikai vagy gyógyszeres korlátozások indokolatlan alkalmazása, különösen a tartós ápolás-gondozás és támogatás területén; felhívja a tagállamokat, hogy dolgozzanak ki képzést az informális és a hivatalos gondozók számára az ápolással és gondozással kapcsolatos erőszak és zaklatás megelőzése, betiltása és az ezek elleni küzdelem érdekében, valamint hozzanak létre független és hatékony mechanizmusokat ezek bejelentésére és orvoslására;

34. felhívja a tagállamokat annak biztosítására, hogy a (felülvizsgált) nemzeti helyreállítási és rezilienciaépítési tervekben, a kohéziós alapokban és minden más vonatkozó uniós pénzügyi eszközben elkülönítsenek forrásokat az ápolási-gondozási ágazatba irányuló beruházásokra;

35. hangsúlyozza, hogy a kialakulóban lévő ezüst gazdaság az egyik fő gazdasági mozgatórugóvá válhat, különösen a vidéki térségekben, és lehetőségeket teremthet az egészségügyi és a tartós ápolás-gondozási ágazat számára arra, hogy hatékonyabban kínáljon kiváló minőségű ellátást;

36. felhívja az Európai Bizottságot, hogy minden szökőnapot, azaz február 29-ét jelölje ki az egyenlő ápolás-gondozás uniós napjának, hogy felhívja a figyelmet az ápolás-gondozás és a gondozók társadalmainkon belüli alulértékeltségére és láthatatlanságára;

37. kéri a Bizottságot és a tagállamokat, hogy az azonnali ápolási-gondozási szükségletekre adott válaszok mellett fogadjanak el olyan szakpolitikákat és intézkedéseket, amelyekkel kezelik azok okait, például a szegénységet, a társadalmi kirekesztést és a színvonalas ápoláshoz és gondozáshoz való egyenlő hozzáférés útjában álló egyéb strukturális akadályokat, mindenek felett a foglalkoztatással, az oktatással és képzéssel, valamint a tisztességes és megfizethető lakhatással kapcsolatos kihívásokat;

Minőségi ápolás-gondozás minden gyermek számára

38. üdvözli a Bizottság terveit a barcelonai célkitűzések felülvizsgálatára az európai ápolási-gondozási stratégiai csomag részeként; kéri, hogy ösztönözzék a felfelé irányuló konvergenciát, és hogy több beruházást eszközöljenek az EU-ban minden gyermek számára biztosított magas színvonalú, államilag finanszírozott gondozásba, többek között a célok felülvizsgálata és a minőségi gyermekgondozáshoz való hozzáférés ambíciószintjének jelentős növelése révén valamennyi gyermek, köztük a 3 év alatti gyermekek, valamint a szegénységgel, a társadalmi kirekesztéssel és a megkülönböztetés interszekcionális formáival szembesülők számára, továbbá az 1 évesnél fiatalabb gyermekek gyermekgondozáshoz való hozzáférésének nyomon követésére szolgáló konkrét, részletes mutatók meghatározása révén; kéri a Bizottságot, hogy a célkitűzésekbe építsen be egy új célértéket az iskolai napközikre vonatkozóan; kéri a 2002-es barcelonai célkitűzésektől elmaradó tagállamokat, hogy fogadjanak el minden szükséges intézkedést az arra vonatkozó cél mielőbbi elérése érdekében, hogy a 3 év és a tanköteles kor közötti gyermekek legalább 90 %-a, valamint a 3 év alatti gyermekek legalább 33 %-a a lehető leghamarabb gyermekgondozásban részesüljön;

39. emlékeztet arra, hogy a gyermekgondozásba irányuló tagállami beruházások kiegészítésére fel kell használni az uniós pénzeszközöket (az európai strukturális és beruházási alapokat és különösen az Európai Szociális Alap Pluszt, valamint a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszközt); felhívja a Bizottságot, hogy az uniós pénzügyi eszközök tagállamokbeli felhasználása során mozdítsa elő a gyermekgondozási szolgáltatásokba történő beruházásokat; hangsúlyozza, hogy az állami beruházások, valamint a gyermekgondozási ágazatban dolgozó munkavállalók minőségi foglalkoztatási és munkakörülményei elengedhetetlenek a minőségi gyermekgondozás biztosításához;

40. felhívja a tagállamokat, hogy inkluzív és integrált módon alakítsák ki a gyermekgondozást, az oktatást – beleértve az iskola utáni tevékenységeket is – és egyéb szakpolitikákat és intézkedéseket valamennyi gyermek és családjaik támogatására, gyermekközpontú megközelítést alkalmazva, különös figyelmet fordítva a kiszolgáltatott helyzetben lévő gyermekekre, például a szegénységben élő vagy szegénység kockázatának kitett és a szociális nélkülözésben élő gyermekekre, a fogyatékossággal élő gyermekekre, a migráns gyermekekre és a kisebbségekhez tartozó gyermekekre, oly módon, amely támogatja az európai gyermekgarancia gyors és hatékony végrehajtását, többek között a rászoruló gyermekek hatékony és ingyenes, magas színvonalú kisgyermekkori nevelésének és gondozásának biztosítására vonatkozó kötelezettségvállalást ( 91 ) ; felhívja a tagállamokat, hogy dolgozzanak ki személyes segítségnyújtási szolgáltatásokat a fogyatékossággal élő gyermekek számára, és biztosítsanak tisztességes és minőségi munkakörülményeket a fogyatékossággal élő gyermekekkel dolgozó szakemberek számára;

41. kiemeli, hogy a Covid19-válság és az ukrajnai háborút követően a menekültek beáramlása tovább súlyosbíthatja a szegénység és a társadalmi kirekesztés kockázatának kitett gyermekek, illetve az olyan gyermekek helyzetét, akiknek minőségi ellátásra van szükségük; ennélfogva megismétli a tagállamokhoz és a Bizottsághoz intézett azon felhívásait ( 92 ) , hogy növeljék a gyermekgarancia finanszírozását egy legalább 20 milliárd EUR összegű külön költségvetéssel, hogy lépjenek fel a gyermekeket és családjaikat sújtó szegénység ellen, és járuljanak hozzá ahhoz a célhoz, hogy 2030-ra legalább 15 millióval csökkentsék a szegénységben élők számát, és ezen belül 5 millióval az uniós tagállamokban szegénységben élő gyermekek számát;

42. emlékeztet arra, hogy alapvető fontosságú a szociális védelem és az egyének és a családok támogatása, különös tekintettel a kiszolgáltatott helyzetben lévő csoportokra, például a nagycsaládokra, az egyszülős családokra és a fogyatékossággal élő gyermeket nevelő családokra, és felhívja az illetékes nemzeti hatóságokat, hogy mindenki számára biztosítsák az egyetemes, megfelelő és hozzáférhető szociális védelmi rendszereket és integrált gyermekvédelmi rendszereket, például a hatékony megelőzést, a korai beavatkozást és a családtámogatást annak érdekében, hogy senki ne maradjon le, és hogy biztosítsák a szülői felügyelet nélküli vagy a szülői felügyelet elvesztése kockázatának kitett gyermekek biztonságát és védelmét, valamint az intézményi gondozásról a minőségi családi és közösségi alapú gondozásra való átállást támogató intézkedéseket; kéri a tagállamokat, hogy fokozzák a gyermekvédelmi rendszerekkel és a szociális jóléti szolgáltatásokkal kapcsolatos beruházásokat, amelyek a gyermekgarancia végrehajtásának fontos részét képezik;

43. felhívja a tagállamokat, hogy nyújtsanak folyamatos holisztikus és integrált támogatást a szülőknek, például biztosítsanak anyasági, apasági és fizetett szülői jogosultságokat és intézkedéseket, amelyek a nyugdíjrendszerekben, az alacsony küszöbértékű szociális szolgáltatásokban, például a nappali gondozásban, a tanácsadásban, a közvetítésben vagy a pszichoszociális támogatásban is tükröződnek, és amelyek jelentősebb szerepvállalást ösztönöznek, és ezáltal biztosítják a férfiak egyenlő részvételét a nem fizetett ápolás-gondozásban és a háztartási feladatokban, például a nagyon fiatal gyermekek és a fogyatékossággal élő gyermekek gondozásában is; hangsúlyozza annak fontosságát, hogy megfelelő, hozzáférhető és megfizethető ápolási-gondozási struktúrákat és szolgáltatásokat biztosítsanak, különösen az egyedülálló szülők – túlnyomó többségükben nők –, valamint az alacsony és bizonytalan jövedelmű, a szegénység és a társadalmi kirekesztés kockázatának kitett családok számára; felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy gyűjtsenek az egyenlőségre vonatkozó szabványosított adatokat, a 2000/43/EK, a 2000/78/EK és a 2006/54/EK irányelv szerinti alapok szerinti bontásban, az önkéntes részvétel, a titoktartás, az önazonosítás és a tájékoztatáson alapuló beleegyezés alapján, tiszteletben tartva ugyanakkor az uniós adatvédelem és az alapvető jogok alapelveit és normáit;

44. hangsúlyozza a hozzáférhető, rendelkezésre álló, megfizethető és inkluzív, minőségi gyermekgondozás biztosításának fontosságát, amely jog- és gyermekközpontú megközelítést alkalmaz, megfelel a szülők munkaideje és az iskolai szünetek támasztotta igényeknek, és elősegíti a szülők egyenlő esélyeit a munkába való visszatérésre, egyensúlyt teremt a munka és a magánélet között, mivel ez a nők teljes körű munkaerő-piaci részvételének egyik fő tényezője; hangsúlyozza, hogy ugyanakkor reagálnia kell a gyermekek és szüleik sajátos igényeire, például a fogyatékossággal, a betegségekkel és az egy adott ágazatban végzett munkával kapcsolatban; emlékeztet arra, hogy az ápolás-gondozás és a foglalkoztatás terén tapasztalható nemek közötti egyenlőtlenségek egész életre kiható hatással vannak sok nő munkaerőpiaci részvételére és szakmai előmenetelére, ami a nyugdíjak terén jelentős nemek közötti egyenlőtlenséghez, az időskori szegénységi ráta tekintetében pedig nagy különbségekhez vezet;

Egyenlő hozzáférés a minőségi ápolási-gondozási szolgáltatásokhoz

45. felszólítja a tagállamokat, hogy ismerjék el az ápoláshoz és gondozáshoz való jogot és oly módon reformálják meg és integrálják szociális szolgáltatásaikat és védelmi rendszereiket, hogy egész életen át tartó hatékony, átfogó, egyenlő és időben történő hozzáférést biztosítsanak a gondozási szolgáltatásokhoz és kezelésekhez, melyek szociális védelmi rendszereik megoldásait tartalmazzák és személyre szabott megközelítést biztosítanak, továbbá nagyobb autonómiát biztosítanak a felhasználók számára, hogy olyan szolgáltatásokat, illetve olyan jellegű foglalkoztatási modelleket válasszanak – ilyenek például a háztartási szolgáltatások, a személyi asszisztensi szolgáltatások és az otthoni ápolási-gondozási szolgáltatások egyéb foglalkoztatási modelljei –, amelyek a leginkább megfelelnek mind a gondozottak, mind a gondozók igényeinek az ellátás folyamatossága, a megelőző egészségügyi ellátás, a rehabilitáció, a foglalkozási betegségek jobb megelőzése, diagnózisa és kezelése és lehetőség szerint az önálló életvitel javítása érdekében; felhívja a figyelmet arra, hogy az ápolási-gondozási jogosultságokhoz való hozzáférést az egyéb szociális transzferekre való jogosultságoktól függetlenül kell biztosítani, és fel kell számolni az olyan strukturális akadályokat, amelyek az ápolási-gondozási és egyéb támogató szolgáltatások igénybevételének elmaradásához vagy elhalasztásához vezetnek; rámutat továbbá valamennyi gondozó, különösen a különböző jogállású migráns munkavállalók szükségleteire, akik egyedi akadályokkal szembesülhetnek az ápolás-gondozáshoz való hozzáférés terén, interszekcionális megkülönböztetés alanyai lehetnek, marginalizálódással és dolgozói szegénységgel szembesülhetnek;

46. megállapítja, hogy a gondozáshoz való hozzáférés olyan tényezők együtteséből ered, mint a változatos spektrumú, személyre szabott szolgáltatások rendelkezésre állása, a költségek és a rugalmasság, valamint a megfelelő gondozó személyzet, a tisztességes munkakörülmények, a várakozási idő, a legközelebbi ápolási-gondozási létesítménytől való földrajzi távolság, a megfelelő állami infrastruktúra és a közlekedés; e tekintetben úgy véli, hogy a gondozási szolgáltatások különböző formáinak kell elérhetőnek lennie, melyeket promotálni és értékelni kell, továbbá el kell ismerni, továbbá úgy véli, hogy fokozni kell az otthoni és a közösségi alapú gondozási környezetben nyújtott ilyen típusú szolgáltatásokat, előnyben kell részesíteni az intézményi gondozásról az otthoni és a közösségi alapú ápolás-gondozás felé történő átmenetet; rámutat a demográfiai változásra mint a megnövekedett ápolási-gondozási igények fontos tényezőjére, amely jelentős uniós és tagállami beruházásokat, valamint azon adminisztratív akadályok azonosítását és felszámolását teszi szükségessé, amelyek akadályozzák a gondozásban részesülők és családjaik megfelelő ápolási-gondozási és támogatási megoldásokhoz való, időben történő és tényleges hozzáférését;

47. hangsúlyozza a zöld környezet hatását, a jó minőségű életkörülmények részeként a természetben zajló és szabadtéri tevékenységek különböző formáihoz való mindennapi hozzáférést az ápolás-gondozásra szoruló személyek számára; megállapítja, hogy tanulmányok szerint a természetbe való kijutás jelentős előnyökkel jár minden ember – különösen az ápolás-gondozásra szorulók – fizikai és mentális egészségére nézve, és kiemeli, hogy meg kell könnyíteni a természetben zajló és a szabadtéri tevékenységekhez való hozzáférést az ápolás-gondozásra szorulók számára, valamint támogatni kell a természetalapú megoldásokat az ápolási-gondozási ágazatban;

48. megállapítja, hogy a digitális technológiák ígéretes fejleményt jelentenek az ápolás-gondozás támogatásában, de csak akkor, ha azokat a felhasználók szemszögéből fejlesztik modulárisan ( 93 ) és személyre szabottan; e tekintetben kiemeli, hogy a Bizottságnak és a tagállamoknak kezelniük kell a hivatásos és házi gondozók, valamint a gondozottak körében a digitális készségek hiányát az e csoportokra irányuló egyedi programokkal; hangsúlyozza, hogy ezt ki kell egészíteni az internet-hozzáférés javításával és különösen felhasználóbarát, testreszabható digitális megoldásokkal, amelyek valamennyi ápolás-gondozásban részesülő és gondozó számára hozzáférhetők, a digitális egészségügyi és online ápolási-gondozási szolgáltatások fejlesztésének támogatása, valamint az egészségügyi és az ápolási-gondozási szolgáltatásokhoz való hozzáférés terén mutatkozó egyenlőtlenségek és a határokon átnyúló szolgáltatásnyújtás akadályainak csökkentése terén a technológiai fejlődésben rejlő lehetőségek támogatása érdekében; felhívja a tagállamokat, hogy használják ki „az EU az egészségért” program és a Digitális Európa program finanszírozását az ápolás-gondozásban részesülők és a gondozók digitális jártasságának támogatására és növelésére;

49. hangsúlyozza, hogy biztosítani kell, hogy az ápolás-gondozást ne kezeljék árucikként;

50. felszólítja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy dolgozzák ki az ápolási-gondozási szolgáltatások akadálymentességének, rendelkezésre állásának és megfizethetőségének rendszeres értékeléséhez szükséges eszközöket; hangsúlyozza, hogy az akadálymentesség elvét minden ápolási-gondozási és támogatási szolgáltatás esetében egyenlően és határozottan érvényesíteni kell, mivel ez biztosítja a méltóságot és az autonómiát mind a fizikai, mind a digitális környezetben; kéri a Bizottságot és a tagállamokat, hogy az ápolás-gondozáshoz való hozzáférés tekintetében részesítsék előnyben az olyan eredményalapú mutatókat, mint a bejelentett, kielégítetlen ápolási-gondozási igények;

51. hangsúlyozza a következők fontosságát: az ápolási-gondozási létesítményekbe való időben történő beruházás, a készséghiányok azonosítása, a jövőbeli személyzeti és képzési igények értékelése az egyes szakmák, ágazatok és régiók szintjén, különös figyelmet fordítva a népsűrűségre és a lakosság ápolási-gondozási igényeire a megfelelő és fenntartható személyzeti szint biztosításának, valamint a szolgáltatásokhoz és az ápolás-gondozáshoz való hozzáférés terén tapasztalható egyenlőtlenségek kezelésének eszközeként; felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy terjesszenek elő átfogó minőségi normákat és mutatókat mind a formális, mind az informális ápolási-gondozási szolgáltatásokra, az otthoni, a magán- és az állami környezetre, többek között a gondozók kompetenciáira és képzési követelményeire, valamint a végrehajtásuk hatékony nyomon követésére szolgáló eszközökre vonatkozóan;

52. hangsúlyozza, hogy az EU-n belüli utazó munkavállalók és a nem uniós migráns munkavállalók által nyújtott, határokon átnyúló ápolási-gondozási szolgáltatások, többek között a házi gondozás gyakran kulcsfontosságúak a növekvő ápolási-gondozási igények kielégítéséhez; emlékeztet arra, hogy e migráns munkavállalók többsége nő, és hogy a globális ápolási-gondozási láncok hatással vannak rájuk; hangsúlyozza, hogy a személyek és a munkavállalók szabad mozgása az EU egyik kulcsfontosságú pillére, de a határokon átnyúló ápolás-gondozással kapcsolatos kihívások továbbra is fennállnak; felszólít a gondozók és gondozottak szociális biztonsági jogainak védelmére az ágazaton belül a személyek szabad mozgáshoz való jogának részeként, valamint a tisztességes munkakörülmények biztosítására és a be nem jelentett munkavégzés felszámolására; ösztönzi a tagállamokat, hogy dolgozzanak ki határokon átnyúló képzést, különösen a határokon átnyúló régiókban, hogy megkönnyítsék a határokon átnyúló ápolás-gondozást és hogy osszák meg az ápolási-gondozási ágazatban bevált gyakorlatokat, többek között a gondozók elvándorlásának és a minőségi ellátáshoz való hozzáférés hiányának kezelésére szolgáló eszközként azokban a régiókban vagy országokban, ahonnan a gondozók származnak;

53. ismételten közös fogalommeghatározást kér a fogyatékosságra vonatkozóan, valamint a fogyatékos státusz kölcsönös elismerését a tagállamokban, összhangban az UNCPRD-bizottságnak az Európai Unió 2015-ben elfogadott első jelentéséről szóló záró észrevételeivel, azzal a céllal, hogy felszámolják a fogyatékossággal élő személyek Unión belüli mobilitásának útjában álló alapvető akadályokat, és lehetővé tegyék a fogyatékossággal élő személyek számára az egészségügyi, az ápolási-gondozási és egyéb, az önálló életvitelt elősegítő szolgáltatásokhoz, valamint az egyenlő oktatási és foglalkoztatási lehetőségekhez való hozzáférést; felszólít az európai fogyatékossági igazolvány bevezetésére és annak valamennyi tagállamra való kiterjesztésére, megnyitva az utat a fogyatékosság európai fogalommeghatározása előtt, és lehetővé téve a fogyatékossággal élő személyek számára, hogy egy akadálymentes Európában a szabad mozgáshoz való jogukat gyakorolhassák;

54. felszólít arra, hogy az uniós és tagállami szintű közegészségügyi és ápolási-gondozási politika keretében kezeljék prioritásként a mentális egészséget és növeljék az ezzel kapcsolatos tudatosságot; felhívja a Bizottságot, hogy terjesszen elő egy mentális egészségre vonatkozó európai stratégiát azzal a céllal, hogy mindenki számára biztosítsa a jó mentális egészséget, azonosítsa valamennyi generáció mentális egészséggel kapcsolatos kihívásait valamennyi releváns környezetben, valamint küzdjön a mentális egészséggel kapcsolatos sztereotípiák és megbélyegzés ellen; hangsúlyozza, hogy ezt a nemek közötti egyenlőség szempontját figyelembe vevő módon kell megvalósítani, különös figyelmet fordítva a kiszolgáltatott helyzetben lévőkre és a leginkább rászoruló csoportokra; hangsúlyozza a minőségi mentális egészség és gondozás fontosságát az egész életen át, beleértve a fiatal életkort, az oktatást, a munka világát, valamint a megelőzésre, az észlelésre és a ténylegesen rendelkezésre álló, megfizethető és megfelelő, minőségi kezeléshez való gyors hozzáférésre irányuló stratégiákat, amelyek hozzájárulnak valamennyi felnőtt, többek között a tartós ápolásra szoruló személyek életminőségéhez is;

55. hangsúlyozza az érzelmi, pszichológiai, szociális és spirituális ápolás-gondozás és támogatás, valamint a gyógyszereken túlmutató mentális egészségügyi szolgáltatások fontosságát a palliatív ellátásban részesülő személyek életminőségének javításában; felhívja ezért a Bizottságot és a tagállamokat, hogy mozdítsák elő az integrált palliatív ápolási-gondozási szolgáltatásokhoz való hozzáférést a fájdalom és a kényelmetlenség enyhítése, valamint a halálos betegségben szenvedő személyek méltóságának és életminőségének fenntartása érdekében, miután az aktív ápolás-gondozás valamennyi eszközét megfelelően mérlegelték és hatástalannak találták, és biztosítsanak megfelelő támogatást gondozóik számára;

56. kéri, hogy az ápolók könnyebben hozzáférjenek a mentális és fizikai egészséget segítő szolgáltatásokhoz;

57. felhívja a tagállamokat, hogy biztosítsák az átmeneti védelmet élvező személyek azonnali és teljes körű hozzáférését a minőségi ápolási-gondozási szolgáltatásokhoz, bármilyen alapú megkülönböztetés nélkül, különös tekintettel a háborús körülmények és a lakhelyelhagyás által generált fizikai és pszichológiai szükségletekre, ugyanakkor egyenlő és tisztességes munka- és foglalkoztatási feltételeket és méltányos fizetést kell biztosítani az átmeneti védelmet élvező személyek számára, akik az ápolási-gondozási ágazatban munkát keresnek; hangsúlyozza, hogy e célból alapvető fontosságúak az ápolási-gondozási ágazatban rendelkezésre álló további kapacitások és beruházások;

Minőségi tartós ápolás-gondozás a hosszú és minőségi élet érdekében

58. felhívja a Bizottságot, hogy a gyermekgondozásra vonatkozó barcelonai célkitűzésekhez hasonlóan dolgozzon ki átfogó, ambiciózus és jogokon alapuló célokat és megfelelő mutatókat a tartós ápolás-gondozásra vonatkozóan, jelentéstételi mechanizmust és eszközöket az ápolási-gondozási kezelések és szolgáltatások hozzáférhetőségére, rendelkezésre állására, megfizethetőségére és minőségére, valamint a személyzet létszámára vonatkozó lebontott adatokra és ezek nyomon követésére; hangsúlyozza, hogy olyan célértékekre és mutatókra van szükség a tisztességes munkakörülményekre, valamint a nők folyamatos munkaerő-piaci részvételére vonatkozóan, amelyek irányt szabnának a beruházásoknak, a finanszírozásnak és a képzésnek annak érdekében, hogy a rászorulók számára jobb hozzáférést biztosítsanak a minőségi szolgáltatásokhoz, valamint biztosítsák a nők folyamatos munkaerő-piaci részvételét, amit az egyenlő ápolási-gondozási kö