ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.7

Az, hogy a jelenlegi rendszer csak korlátozott mértékben érvényesül a harmadik országok piacain, éppen annak a követelménynek a hatására van így, hogy a programok csak általános jellegű kampányokra vonatkozhatnak. Ennek az a következménye, hogy a szakmai szervezetekhez csatlakozott legjelentősebb vállalatoknak igen gyakran fenntartásaik vannak és elzárkóznak a programok finanszírozásában való részvételtől. Az kizárt, hogy egyes árunevek, illetve ennek révén egyes vállalatok támogatást kapjanak, de annak érdekében, hogy az intézkedéseknek érezhető hatása legyen az exportpiacokon, az Európai Bizottságnak némi rugalmasságot kell tanúsítania a kampányok és hasonló tevékenységek esetében, azaz el kellene fogadnia, hogy az általános kampány szerves részét képezi a korlátozott számú árunév is, ugyanis ennek révén válik lehetővé a kampány üzenetének és a piacon hozzáférhető termékeknek az összekapcsolása, törekedve arra, hogy az általános és a specifikus vonások összekapcsolása révén összhang jöjjön létre. Az üzenet maga ettől még nem módosul, de ez a megoldás lehetővé tenné a fogyasztóknak és ügyfeleknek, hogy a piacon megtalálják a szóban forgó termékeket. Egyébként is fontos, hogy a beszerzéssel megbízott emberek és az ügyfelek a gyakorlatban is könnyen megtalálják a kampányban hirdetett termékeket. Az Európai Unióban növekvő figyelem övezi a termékek eredetének kérdését is. Ha egy piacot már a márkák uralnak, az EU kereskedelmi promóciós tevékenységéből származó hozzáadott érték csak korlátozott mértékű lehet, mivel ebben az esetben a magáncégek márkái legtöbbször erőteljes versenyt folytatnak egymással piaci részesedésük növelése céljából, s ehhez jelentős reklámot vetnek be.
2.3

Ha figyelembe vesszük a felemelkedő országok lakosságának azt a legitim igényét, hogy a mienkéhez hasonló életmódot érjenek el, de azt is, hogy ha ez a fejlődés a mostani műszaki és gazdasági körülmények között menne végbe, micsoda nyomást jelentene ez a természeti erőforrásokra és a környezetre, akkor úgy tűnik, igazi technológiai forradalomra van szükség. Itt-ott megvalósuló újítások nem oldanák meg a problémát. Gyakorlatilag a világ lakosságának 80 %-a szeretne eljutni arra a szintre, amelyen a leggazdagabb 20 % él. Vagyis elképzelhetetlen, hogy továbbra is ragaszkodjunk egy olyan status quó-hoz, amely félő, hogy katasztrófához vezet – még ha óvakodunk is a legpesszimistább jóslatok túlzó általánosításaitól. Bizonyos jelenségek (a gleccserek olvadása, a biodiverzitás sérülései, az erdők kiirtása, áradások stb.) jelzik, hogy globális környezeti változás van folyamatban, amelyben természeti okok és az ember tevékenysége egyformán közrejátszik. A környezetre káros hatások csökkentése érdekében tett erőfeszítések – például a kéntelenítő technológiák alkalmazása a savas esők minél teljesebb hatástalanítása céljából – nagy mértékben hozzájárultak az európai erdők pusztulása elleni harchoz. A környezetvédők részéről még időben elhangzott figyelmeztetések, még ha időnként túlzottak voltak is, gyakran késztették a közvéleményt és a hatóságokat cselekvésre. Minden érintett érdekeltté kell, hogy váljon abban, hogy továbbra is kiegyensúlyozott fejlesztéseken dolgozzon a megelőző környezetvédelem terén.
2.2.1

A népesség elöregedése többet takar, mint pusztán a 65 év feletti népesség arányának emelkedését, jelenti még a nyolcvan év felettiek számának még nagyobb arányú emelkedését, illetve az ehhez kapcsolódó gyakran, de nem szükségszerűen előforduló többszörös patológiai eseteket, amelyek nemcsak az orvosi beavatkozások végtelen sokasodásához vezethetnek, de a személy holisztikusabb kezeléséhez is. A népesség elöregedése olyan problémákat is eredményez, amelyeket néha elhanyagolnak, holott szembe kell néznünk velük: — A „demográfiai piramis” változásai – a nyugdíjkorhatár módosításának hiányában – a befizetők (a munkaképes korúak) és a kedvezményezettek (elsősorban az idősebbek) kedvezőtlen arányához vezetnek, nemcsak az egészségügyi rendszerben, hanem más szolgáltatások területén is. Éppen ezért rendkívül fontos új megoldásokat találni – a függő helyzetben lévő (6) (elsősorban az idősebb) népesség számára nyújtott szolgáltatások fedezésének érdekében – specifikus források (át)csoportosítására, anélkül, hogy forrásokat vonnánk el a többi szociális szolgáltatástól. — A népesség elöregedése nemcsak az előforduló betegségek gyakoriságát, hanem azok fajtáit is megváltoztatja. A korral járó betegségek gyakran gyógyíthatatlanok, de közép- vagy hosszú távon visszaszoríthatók csillapító jellegű gyógyászati vagy sebészi beavatkozással – melyekkel azonban soha nem lehet a beteg korábbi egészségi állapotát visszaállítani. Ehhez olyan új szemléletmódra van szükség az orvosi ellátásban, amely a kezelést és a gondozást egyformán magában foglalja, és amely kiterjed a kutatásra, a gyógyszerezési kérdésekre, a diagnosztikai eszközök és a technológiai lehetőségek felhasználására is. Elmozdulásra van szükség az „akut” betegségektől a „krónikus” betegségek felé (ami a nem gyógyítható orvosi problémák sikeres hosszú távú ellenőrzés alatt tartását jelenti). — Epidemiológiai szempontból a krónikus, illetve hosszú lefolyású betegségek fokozatos növekedése tapasztalható, ami részben a gyógyászati kezelések hatékonyságának köszönhető: ezek ugyan nem eredményeznek teljes gyógyulást, de jelentősen meghosszabbítják a várható élettartamot. Ennek eredményeképpen egyre emelkedik a fizikai vagy szellemi fogyatékosságok gyakorisága, különösen a traumás és neuro-degeneratív betegségek területén, melyeknek kezelése az orvosi és szociális szolgáltatások magasabb szintű integrációját igényli, nem is szólva a gondozás családokra nehezedő súlyos terhéről (7). — Az „egészség” fogalmát nem szabad pusztán a fizikai szempontokra korlátozni, hanem figyelembe kell venni a pszichológiai és szociális szempontokat is, mint ahogyan ez a WHO meghatározásából (8) is kiderül. (Ez a meghatározás feltételezi az idős személy életkörülményeinek, valamint egyéb szükségleteinek figyelembe vételét, mint például a biztonság, az érzelmi igények, a társadalmi kapcsolatok, az önbecsülés és az önmegvalósítás szempontjai.)
1.1

Az EU-nak a lisszaboni célok kitűzése előtt is, és után is számos problémával kellett – és kell most is – szembenéznie, mégpedig: (1) súlyos problémák vannak az európai cégek, különösen a KKV-k versenyképessége és korszerűsítése terén. (2) A hatóságok túl bürokratikusak és egyáltalán nem hatékonyak, ha a vállalkozások elősegítéséről van szó. (3) A KKV-kat képviselő testületek, a hatóságok és az Európai Bizottság között nincs együttműködés, ami előbbre vihetné a vállalkozásokat. (4) A KKV-kat támogató nemzeti irányelvek között nincs összhang. (5) A tagállamokban nincs alapvető hosszú távú stratégia a KKV-k számára. (6) Súlyos problémák vannak a bankszektor és a kockázati tőkések részéről a cégek (különösen a KKV-k) pénzügyi támogatásával kapcsolatban. (7) A KKV-k kis mérete és a megnövekedett kockázat miatt magasak a kölcsönzési díjak és (8) nincs tartós KKV-politika.
6.4

Az EGSzB arra is rámutat, hogy a Strukturális Alapok nemcsak a támogatásban részesülő régiókra vannak pozitív hatással. Az elmaradott régiók támogatására előirányzott összegek jelentős része az EU fejlettebb régióiba növekvő export formájában tér vissza. A becslések alapján valószínűsíthető, hogy a 2000–2006 közötti időszakban ez történik az 1. célkitűzés alá tartozó területek strukturális támogatásának majdnem negyedével (24,1 %-ával). Hosszú távon ezeknek a régióknak a fejlődése a nettó befizető régiók és országok előtt is új piacokat fog megnyitni és kedvezően fog hatni az ő gazdaságukra is.
4.8

Az EGSzB felteszi végül a kérdést, hogy az Európai Bíróság megkeresésével való fenyegetés valóban a megoldáskeresés elkerülhetetlen útját szolgálja-e, azonban az EGSzB is úgy véli, hogy az érintett tagországonak is nagyon rövid időn belül el kell fogadniuk ezeket a rendelkezéseket annak érdekében, hogy a kimenő és bejövő osztalékok kérdésében mindenféle káros megkülönböztetés lehetőségét megakadályozzák. Ez különben oda vezethet, hogy a Közösség adójogszabályait akarjuk a Bírósággal helyettesíteni a tagállamok részére fenntartott jogkörön is túl, ami hatalmi káoszt eredményezhet.
1.1

A Nemzetközi Tengerhajózási Szervezet [International Maritime Organization (IMO)] 1979-ben fogadta el a Nemzetközi (Biztonság-) Menedzsment Kódexet a Hajók Biztonságos Üzeme és a Környezetszennyezés Megakadályozása érdekében (ISM Kódex), mint a hajózásban a biztonság kultúrája és a környezetvédelmi öntudat fejlesztése elősegítésének eszközét. 1994-ben az IMO elhatározta, hogy a Kódexet kötelezővé teszi azáltal, hogy egy új IX. fejezetet fogadnak el „A Hajók Biztonságos Üzemeltetésének Irányítása” címmel, az 1974-es Tengeri Életbiztonságról szóló Nemzetközi Egyezményhez [International Convention for the Safety of Life at Sea (SOLAS) 1974].
2.2

Az EGSZB örömmel fogadja az Európai Bizottság javaslatát az ügynökség létrehozásáról, és osztja célkitűzéseit, amelyek a KHP hatékony végrehajtását, valamint egyenletes vizsgálati munkálatokat és a szabályok alkalmazását szeretnék elérni Közösség-szerte. Az EGSZB tisztában van azzal, hogy szükség van a KHP szabályainak egyenletes és hatékony végrehajtására, azonban úgy véli, hogy ehhez az ágazatnak el kell fogadnia és meg kell értenie ezeket a szabályokat. Ahhoz, hogy ez lehetséges legyen, az ágazatot kezdettől fogva be kell vonni a döntéshozatali folyamatba, kezdve azoknak a tudományos szakvéleménynek a megfogalmazásában való együttműködéssel, amelyeken a halászati erőforrások védelmének stratégiái és intézkedései alapulnak majd. Az EGSZB ezért úgy véli, hogy az Ügynökségnek a tudományos szakvélemény tökéletesítésével is foglalkoznia kellene, és ösztönöznie kellene az ágazat bevonását a szakvélemény kidolgozásába. Ez utóbbi pontot be kellene venni az ügynökségnek a rendeletjavaslat 4. cikkében részletezett feladatai közé.
2.1

Az EGSZB egyetért az Európai Bizottságnak az UNHCR ajánlásaival alátámasztott szándékával, de az Európai Bizottság közleményében nem látja az 1951 óta elismert nemzetközi védelmi szinthez szükséges biztosítékokat. Sajnos továbbra is szükség van az említett szint garantálására vagy emelésére, mivel a nemzetközi színtéren ma is előfordulnak gyűlöletre épülő diszkriminációs esetek, amelyek akár fegyveres konfliktusba is torkollhatnak, illetve a polgári lakosság bizonyos csoportjai vagy egyes társadalmi csoportokhoz tartozó egyének számára hátrányos diszkriminációt jelentenek, s egyes csoportokat vagy személyeket továbbra is üldöznek állami vagy akár nem állami szereplők (csoportok vagy egyének). Ebből a szempontból az EGSZB további munkára bátorítja az Egyesült Nemzetek Menekültügyi Főbiztosságának a „Konvenció +” keretében folyó tevékenységét, amelynek célja a menekültstátusz, valamint a genfi egyezmény javítása és módosítása.
2.8

A humanitárius segély egyedi természete – amelynek fontossága a nemzetközi porondon egyre növekszik – abban rejlik, hogy már a 1257/96 sz. rendelet is elismert számos kivételt a közösségi jogszabályok alól. Az új partneri együttműködési keretszerződés, amelynek révén a Humanitárius Segélyek Hivatala (ECHO) is belép a pénzügyi testületek sorába, szintén ezt a megközelítést alkalmazza. Ez helyénvalónak tűnik a válsághelyzetekre való reagálások gyorsasága és hatékonysága érdekében; és az is helyesnek tűnik, hogy a jelenlegi rendelet vonatkozik azokra az esetekre is, ahol közbeszerzési eljárásra van szükség.
1.13

A harmadik országokból származó munkavállalók integrálása olyan cél, amelynek a figyelembevételét a Bizottság lényegesnek tartja a jövőbeli javaslatok kidolgozása során. Mivel e cél keretében a munkaerő-piaci beilleszkedés maga is nagyon fontos, az Európai Bizottság felhívja a figyelmet azoknak a lépéseknek a szükségességére, amelyek a harmadik országbeli munkavállalók és az európai uniós polgárok munkanélküliségi arányában fennálló eltérés csökkentésére irányulnak. Annak lehetőségére is utal, hogy az Európai Unión belül segítsék elő a harmadik országbeli munkavállalók mobilitását, mely intézkedést már jóváhagyta a 2003-as irányelv a hosszú távú tartózkodási engedéllyel rendelkező letelepedettekről (2) és a 1408/71 rendelet. Másfelől javítani kell a harmadik országokból származók szakképzettségének elismerését is.
4.4

Üdvözlendő ezért, hogy az Európai Bizottság a nemzetközi ellenőrzési normák felé fordul, többek között az ISA-felé is (International Standards on Auditing). Ezen nemzetközi ellenőrzési normák alkalmazása megfelelő további intézkedés meghozatalát jelenti a tőkepiacra orientált vállalatok azon kötelezettségeivel szemben, miszerint 2005.-től a csoportos éves mérlegüket az IAS (International Accounting Standards), illetve az IFRS (International Financial Reporting Standards) alapján kell elkészíteniük. (4). A nemzetközi ellenőrzési szabványok fejlődése bizonyos normákat követ, és a szabvány minőségének magas követelményeknek kell megfelelnie. Ezért alapvetően támogatható az Európai Bizottság által javasolt eljárás a szabványok elismerésével kapcsolatban. Mindenestre a nemzetközileg elismert ellenőrzési normák feltétele, hogy figyelembe vegyék az összes résztvevő fél, valamint a nyilvánosság érdekeit átlátható normák felállítása révén („due process”). Ezért az Európai Bizottságnak időben és nyomatékosan be kell illesztenie javaslatait a normák felállításának folyamatába.
3.3

EU szinten követelmény a háztartási és egyéb berendezések címkézése, és irányelv született az épületekben történő energiafelhasználásról is. Más intézkedések, mint például az energia-igényes termékek tervezéséről szóló irányelv, is már előkészületben vannak. Az EU politikákban sok más területen támogatják a végfelhasználói energiahatékonyságot is, mint pl. az IPPC és az energiaadó irányelvek. Sajnos, ezek a politikák többnyire olyan intézkedéseket tartalmaznak, melyek jelentősen megnövelik az energia költségét. Ez az energia-megtakarítás támogatásaként értelmezhető, de a magas költségek által a háztartásoknak és az ipar versenyképességének okozott kár meghaladhatja a pozitív hatásokat.
3.3.5.1

A magas szinten folyó tervező munka arra késztette az Európai Bizottságot, valamint a régi és új tagállamokat, hogy vizsgálják meg, hogyan lehetne megkönnyíteni a beruházások befogadását az egészségügyi rendszerbe, az infrastruktúra fejlesztésébe és a képességek kiépítésébe – lévén, hogy ezek a területek a legfőbb kedvezményezettjei a meglevő közösségi pénzügyi támogatásoknak, különösen az 1. célcsoportba tartozó régiókban. Abban az esetben, ha a hasonló beruházásokat az adott ország és régió esetében prioritásként határozták meg, az Unió már most is támogatja a jelenlegi tagállamokban az ilyen egészségügyi beruházásokat. Ennek az ajánlásnak a megvalósítása tehát valójában attól függ, hogy az érintett országok és régiók az egészségügyet és az egészségügyi infrastruktúrát besorolják-e a közösségi támogatásban részesülő prioritások közé. Az Európai Bizottság – az egészségüggyel, orvosi ellátással és a szóba jövő pénzügyi eszközök tekintetében illetékes szervezetekkel foglalkozó magas szintű csoport keretében – együtt fog működni a tagállamokkal annak biztosítása érdekében, hogy az egészségügy a kerettervek kialakításakor megkapja a neki járó helyet. Az egészségügy infrastruktúrájába történő európai beruházások szükségességét 2006-tól az unió pénzügyi előirányzatainak keretében is figyelembe kell venni.
4.2.1

Az elért eredmények ellenére, az egységes piac több területen is elégtelenül fejlődött. Ez a helyzet különösen a gazdasági tevékenység 70 %-át kitevő szolgáltatások esetében, ahol a harmonizáció és a kölcsönös elismerések is messze elmaradnak a szükségletektől. Számos esetben a közszféra megnyitása is várat magára: — akadályok olyan szektorok esetében, ahol tovább élnek a monopóliumok, így a közlekedés, az energiaipar, a posta és – ma már csökkent mértékben – a távközlés területén; — a közbeszerzések zártsága (alig 10 %-uk történik saját országon kívüli vállalkozás igénybe vételével); — az igazgatás zártsága, miközben az egységes piac növekvő együttműködést igényel több területen is (pl. adó- és vámügyek, rendőrség, igazságügy, versenyszabályozás, a csalások elleni küzdelem, környezetvédelem stb.).
3.6

Az EGSZB érvelése szerint az is fontos, hogy a vállalkozói gondolkodásmódot bátorítsák az állami szektoron belül is. Bár az EGSZB megérti, hogy az akcióterv arra a vállalkozói magatartási formára koncentrál, amely az üzleti tevékenységet létrehozza, működteti és fejleszti, nem győzi ismételni, hogy arra is szükség van, hogy a vállalkozói szemléletet fokozzák a közigazgatásban is.
2.9

Más, viszonylag jelentős eltérések vonatkoznak a kisvállalkozásokra: 16 tagállam (az új tagállamok és a „második hullám” államai) számára engedélyezték a mentességet a HÉA hatálya alól, még ott is, ahol az árbevétel meghaladja a Hatodik irányelv által meghatározott korlátokat. Az EGSzB ezt nem érti: még ha a mentességeket valamilyen módon igazolni is lehet a tíz új tagállam esetében, semmi ok nem támasztja alá azt, hogy a többi állam továbbra is mentességet kapjon csatlakozása után 12 évvel.
5.5.3

Az EGSZB azon a nézőponton van, hogy – az általános módosító rendszer bevezetésének lehetőségét is figyelembe véve – a költségvetési mérleg kiszámítását kizárólag a működési kiadásokra kellene alapozni, ahogyan azt már 1999-ben, Berlinben is javasolták. Ezáltal elkerülhetőek lennének az Unió adminisztrációs kiadásainak és a közösségi politikák költségeinek felszámításával kapcsolatos torz hatások azokra az országokra nézve, ahol ezeket az összegeket valóban elköltötték. Ez jobban illeszkedne továbbá a „közvetlen költségvetési” módszerhez, ahol is (a) az adminisztrációs kiadások azokhoz a működési költségekhez kapcsolódnak, amelyekben felmerülnek, illetve (b) az adminisztrációs kiadási alapok a kategóriák között fel vannak osztva.
1.5

Megjegyzendő, hogy a 2000/53/EK irányelv (roncsautó irányelvként is ismert) elfogadását hosszas viták előzték meg és néha elég félrevezető kritikák tárgyát képezte, melyeket az EGSzB ugyanilyen témájú véleménye is említett (2). Ugyanakkor el kell ismerni, hogy az irányelv megadta a kezdő sebességet (bár voltak nehézségek) egy pozitív folyamat beindításához, mely – mint már fentebb említettük – be is indult a tagállamokban, gyakran a gyártókkal és az autóbontószektorral kötött megállapodások keretében.
4.6.3

A vetőmagokra érvényes általános küszöbértékeket a biogazdálkodás esetében az észlelési határnál kell meghúzni. Az EGSZB véleménye szerint az észlelési határ, mint küszöbérték a hagyományos GMO-mentes vetőmag esetében is érvényes kell, hogy legyen. Ellenkező esetben attól kellene tartani, hogy még a biotermékekre is egyre inkább ránehezednének a GMO-összetevők, ami az európai biogazdálkodás alapjait veszélyeztetné. Az EU-n belüli nemzeti határokon elhelyezkedő kiterjedt mezőgazdasági területek és a szabad áruforgalom miatt itt is szükséges a harmonizáció.
1.2

Ezt szem előtt tartva az EGSZB azt javasolja, hogy a különböző érintett hatóságok új lendülettel induljanak neki a kérdésnek, és munkájukba folyamatosan vonjanak be szakértőket és az érintetteket a következő célok elérése érdekében: — azon eszközök megtalálása, amelyek segítségével a megfelelő konkrét kutatási programokat, valamint a cselekvési terv által a közegészségügy terén, a közösségi program által pedig a környezetvédelem terén tervezett lépéseket már most a meghatározott célok megvalósítása felé lehet terelni; — a környezet és az egészség kérdésének előtérbe helyezése már most, a hetedik keretprogramról nemrég megkezdett vitában, csakúgy, mint a közegészségügy érdekében megvalósítandó új cselekvési program küszöbön álló megvitatása során; — a fenti programok keretében a három fő súlypontként megjelölt átfogó célra (melyekkel az EGSZB teljesen egyetért) és a tizenhárom felsorolt intézkedésre fordítandó pénzügyi előirányzatok meghatározása; — tudományos módszerek kidolgozása a kockázatértékelésre, valamint a működési módok harmonizációjára és elfogadására úgy, hogy az elérendő eredmények és célok megállapítása tudományos alapon történjen; — az együttműködés és a teljesítményértékelés (benchmarking) bevezetése és elősegítése az intézkedések hatékonyságát biztosítani hivatott információgyűjtés felgyorsítása és a nemzeti, regionális vagy helyi szinten sikerre vitt és máshol is alkalmazhatónak tűnő intézkedések behatárolása érdekében; — az érintett hatóságok feladatainak, valamint az együttműködés, illetve az intézkedések és a megvalósításukra szánt források koordinálásának pontosabb meghatározása.
3.1

vízi áruszállításra való átállást, és ha a belvízi közlekedés is bekapcsolódik az intermodális rendszerbe, akkor az a társadalom előnyére is válik. A javaslatban megfogalmazott elvárások szerint a FISZ bevezetése négy szempontból is stratégiai előnnyel fog járni: — A versenyképesség javítása, — az infrastruktúrák optimalizált használata, — a biztonság és a veszélyelhárítás magasabb szintje, — és a magasabb szintű környezetvédelem.
4.7

Teljes mértékben lehetséges jogi lépéseket is tenni. Az Internet-szolgáltatók, a hitelkártyacégek és az internetes keresők mind szabályozhatók, sőt néhányan közülük már most is önszabályozásnak vetik alá magukat. A terrorizmust, rasszizmust, öngyilkosságot és gyermekpornográfiát hirdető webhelyek esetében szigorú és elrettentő hatású büntetőjogi következményeket kell kilátásba helyezni. Az eddigieknél jelentősebb nemzetközi együttműködésre van szükség az ilyen honlapok felderítése és azonosítása, illetve – minden adódó lehetőséget kihasználva – ezek bezárása érdekében, de legalább is tárgyalásokat kell kezdeni ebből a célból a hasonló honlapoknak otthont adó országokkal.
4.8

Kis-és középvállalatok (KKV-k). A KKV –k jelentős mértékben hozzájárulnak már most is az innovációs folyamathoz, de legalábbis megvan arra a képességük, hogy a jövőben ezt tegyék. Ehhez a KKV-k számára a tematikai prioritásokban való részvételük feltételeit még rugalmasabban kellene kialakítani, illetve egyszerűsíteni kell őket, többek között a témák és eszközök rugalmasabb kiosztása és azok kiválasztásának lehetősége révén (CRAFT, Collective Research, EUREKA). Összességében az eddigieknél jobban kell ügyelni az ösztönző eszközök kiigazításánál, illetve a projektek strukturálásánál arra, hogy a kompetens KKV-k megfelelő módon vehessenek részt, éspedig mind a csúcstechnológia, mind az alacsonyabb technológia terén. Ehhez alkalmasabbak az olyan ösztönző eszközök, mint a „Specific Targeted Research Projects – STREPs”, amelyek a kisebb csoportokat és projekteket is a „vályúhoz engedik”, és amelyek egy alulról felfelé haladó kezdeményezésnek is jobban kedveznek.
4.3.7.1.

A közlemény joggal hangsúlyozza, hogy a foglalkoztatottság minősége általában véve kulcsfontosságú ahhoz, hogy az idősebb munkavállalók visszatérjenek a munkaerőpiacra vagy ne is lépjenek ki onnan. Ugyanakkor az alacsonyabb minőségű állásokat betöltő idősebb munkavállalók kilépése a munkaerőpiacról négyszer magasabb arányban következik be, mint a magasabb minőségű állások betöltői esetében, de kétszeresen felülmúlja az alacsonyabb minőségű állásokat elfoglaló fiatal dolgozók arányát is (20). A közleménynek ezt a részét nagyobb pontossággal kellett volna megfogalmazni, és vitára is lehetőség nyílott volna, ha a közlemény nem azzal próbálkozik, hogy meghatározza a „foglalkoztatás minőségét”, illetve ha igyekezett volna felvázolni a megvalósítás lehetőségeit. Legalább is hasznos lett volna a korábbi szövegekben alkalmazott megközelítések (COM(2003) 728, 2003.11.26.; „Foglalkoztatottság Európában – 2002” c. jelentés) összefoglalása.
3.2.9

Egy tagállamok részére kidolgozott „magatartási kódex” létrehozatala révén – erről a lehetőségről nem tesz említést a Zöld Könyv – is kialakulhatna a honvédelmi felszerelések európai piaca (EDEM). Mivel ez a terület a tagállamok illetékességi körébe tartozik, feltehetően mérlegelni lehet azt, hogy az EDA ezen a területen is közvetítő szerepet vállalhat. Nehezen megoldható egy ilyen kódex betartásának nyomon követése és betartatása, valamint a kódexbe bele kell foglalni a belső piaccal kapcsolatos szempontokat is.