A pénzügyi válságra reagálva az EU megkezdte a bankok prudenciális keretének széles körű reformját, amelynek célja az uniós bankszektor rezilienciájának növelése volt. A reform fő elemei közé tartozott a Bázeli Bankfelügyeleti Bizottság által elfogadott nemzetközi standardok végrehajtása, és ehhez kapcsolódóan mindenekelőtt az úgynevezett „Bázel III reform” megvalósítása. E reformnak köszönhetően az uniós bankszektor kellően reziliensnek bizonyult a Covid19-válság alatt. Noha az uniós bankok általános tőkeellátottsága mára átlagosan kielégítő, a pénzügyi válság nyomán felszínre került problémák egy részét még nem kezelték. Mindenekelőtt két fő probléma áll fenn továbbra is. Először, a bankok által a tőkekövetelmények kiszámításához használt alapértelmezett módszerek (az úgynevezett sztenderd módszerek) nem veszik kellően figyelembe a bankoknál felmerülő kockázatokat (vagyis nem eléggé kockázatérzékenyek), ami azt eredményezi, hogy a meghatározott tőkekövetelmények nem megfelelőek (túl magasak vagy túl alacsonyak). Ez pedig hátrányosan befolyásolhatja a bankok tevékenységét. Másodszor, a többnyire nagy bankok által alkalmazható kifinomult módszerek (az úgynevezett belső modellen alapuló módszerek) használata hasonló vagy akár azonos kockázatok esetén is nagymértékben eltérő tőkekövetelményeket eredményez. Ez megnehezíti a bankok tőkemegfelelési mutatóinak összehasonlítását, és aláássa az említett mutatók, és ezáltal a belső modelleket alkalmazó bankok iránti bizalmat. Továbbá bizonyos eszköztípusok esetében nem áll rendelkezésre elegendő, kellően jó minőségű adat ahhoz, hogy megbízhatóan és következetesen lehessen modellezni a tőkekövetelményeket. Előfordulhat tehát, hogy azok a bankok, amelyek belső modelleket alkalmaznak ezekre az eszközökre, nem rendelkeznek elegendő tőkével a kapcsolódó kockázatok fedezésére. A bankok számára nemcsak az említett hiányosságok jelentenek kockázatokat, amelyek a válságot követő, nemzetközi szinten elfogadott reform befejezésével felszámolhatók, hanem a fenntarthatóbb gazdaságra való átállás is, amelyet a pénzügyi stabilitás biztosítása érdekében megfelelően kezelniük kell. A Bizottság a fenntartható finanszírozási stratégia keretében kiemelte, hogy az éghajlati és környezeti kockázatokat jobban be kell építeni az uniós prudenciális keretbe. A jelenlegi jogi követelmények önmagukban nem elegendőek ahhoz, hogy a bankokat a környezeti, társadalmi és irányítási kockázatok szisztematikus és következetes kezelésére ösztönözzék. A kiemelt területek közé tartozik a prudenciális szabályok megfelelő érvényesítése is. Ezzel összefüggésben a felügyeletek kulcsfontosságú szerepet játszanak. A felügyeleteknek rendelkezniük kell a szükséges eszközökkel és hatáskörökkel (így például a bankok és tevékenységeik engedélyezésére, a vezetés alkalmasságának ellenőrzésére vagy a szabálysértések szankcionálására vonatkozó hatáskörökkel). Noha az uniós jogszabályok biztosítanak minimális szintű harmonizációt, a felügyeleti eszköztár és eljárások tagállamonként igen eltérőek. Mivel a felügyeletek rendelkezésére álló egyes hatáskörök és eszközök meghatározása és azok alkalmazása széttagolt tagállami szabályozási környezetben történik, ez aláássa az egyenlő versenyfeltételeket az egységes piacon, és kétségeket vet fel az uniós bankok megbízható és prudens irányításával és felügyeletével kapcsolatban. Ez a probléma különösen súlyos a bankunió összefüggésében. A 19 különböző jogrendszerből eredő eltérések megakadályozzák, hogy az egységes felügyeleti mechanizmus hatékonyan és eredményesen lássa el felügyeleti feladatait. Emellett a határokon átnyúló bankcsoportoknak ugyanazzal a szabályozási kérdéssel összefüggésben számos különböző eljárást kell követniük, ami indokolatlanul növeli igazgatási költségeiket. Fontos eszközt jelent a piaci fegyelem is. Ahhoz, hogy a befektetők képesek legyenek nyomon követni a bankok magatartását, hozzá kell férniük a szükséges információkhoz. A prudenciális információkhoz való hozzáférés jelenleg nehézségekbe ütközik, ezek hiányában pedig a piaci szereplők nem tudják megfelelően megítélni a bankok prudenciális helyzetét. Ez végső soron rontja a bankokra vonatkozó prudenciális keret hatékonyságát, és kétségeket vethet fel a bankszektor rezilienciáját illetően, különösen stresszhelyzetben.