BEVEZETÉS

A megbízható és teljes körű adatok kulcsfontosságúak a közös halászati politika keretében folytatott halászati gazdálkodáshoz, amely a rendelkezésre álló legjobb tudományos szakvéleményeken alapul. Az adatgyűjtés és -kezelés fő eszköze az (EU) 2017/1004 rendelet (a továbbiakban: az adatgyűjtési keretrendszerről szóló rendelet), amely a korábbi, 2008. évi rendelet átdolgozása. Az adatgyűjtési keretrendszerről szóló rendelet meghatározza a halászati, akvakultúra- és feldolgozó ágazattal kapcsolatos biológiai, környezeti, technikai és társadalmi-gazdasági adatok egész Unióra kiterjedő, tagállamok általi gyűjtésének harmonizált megközelítését (bizottsági szolgálati munkadokumentum, 1. melléklet).

Az adatgyűjtési keretrendszerről szóló rendelet 23. cikke értelmében az Európai Bizottság jelentést tesz az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak e rendelet végrehajtásáról és működéséről. Ez a jelentés eleget tesz ennek a kötelezettségnek.

Az adatgyűjtési keretrendszer hangsúlyozza a végfelhasználókon alapuló megközelítést, valamint a regionális szintű adatgyűjtést, regionális koordinációs csoportok létrehozásával. Az adatgyűjtési keretrendszer értelmében a tagállamok nemzeti munkatervek alapján végzik az adatgyűjtést, és éves jelentésekben számolnak be a tervek végrehajtásáról. Most első alkalommal lehetőségük van a tengeri medencék szintjén összehangolt regionális munkatervek benyújtására is a nemzeti munkatervek megfelelő részeinek kiegészítése (vagy felváltása) érdekében.

Az adatgyűjtési keretrendszer felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy bizottsági határozatokat fogadjon el egy többéves uniós adatgyűjtési program kidolgozására vonatkozóan, amely részletesen szabályozza a tagállamok adatgyűjtési kötelezettségeit. A 2017–2019 közötti időszakra vonatkozó többéves uniós adatgyűjtési program már részben igazodott az adatgyűjtési keretrendszerről szóló rendelethez; a 2020–2021 közötti időszakra vonatkozó többéves uniós adatgyűjtési program (ami két bizottsági határozatból áll) teljes mértékben az adatgyűjtési keretrendszerről szóló rendeleten alapul. 2014 óta az Európai Tengerügyi és Halászati Alap (ETHA) pénzügyi támogatást nyújt a tagállamoknak adatgyűjtési tevékenységeik elvégzéséhez.

A JOGSZABÁLYOK VÉGREHAJTÁSA ÉS MŰKÖDÉSE

1.Az adatgyűjtési keretrendszer fő szereplői

1.1.Tagállamok

A tagállamok felelősek az adatok gyűjtéséért és tárolásáért, a törzsadatok minőségéért és teljességéért, valamint az adatok védelméért a jogi kötelezettségekkel összhangban. Minden tagállam rendelkezik az adatok gyűjtésére, tárolására és kezelésére szolgáló rendszerrel, és mindegyikük a Bizottság elé terjesztette nemzeti munkaterveit (a 2017–2019 és a 2020–2021 közötti időszakra vonatkozóan) elfogadás céljából. A munkatervet egy vagy több tudományos intézet hajtja végre a tagállamban, többnyire a halászatok méretétől és sokféleségétől függően.

A jogi kötelezettségekkel összhangban minden tagállam nemzeti koordinációs találkozókat szervez, és kijelölt egy nemzeti kapcsolattartót, akinek feladatai közé tartozik a belső koordináció, az adatok rendelkezésre bocsátása a végfelhasználók számára, valamint a Bizottsággal való kapcsolattartás. A nemzeti kapcsolattartók stabil hálózata (a halászati adatok gyűjtésével foglalkozó szakértői csoport alcsoportja keretében) jelentős mértékben megkönnyítette a bizottsági szolgálatok és a nemzeti hatóságok közötti együttműködést.

1.2.Regionális koordinációs csoportok

A regionális szintű megközelítés alapján regionális koordinációs csoportok segítik az adatgyűjtési keretrendszer végrehajtását, és a megfelelő tengermedencékben a koordináció javítására irányuló regionális munkaterveket nyújthatnak be a megbízható tudományos tanácsadás további támogatása érdekében. A Bizottság tagként vesz részt az éves és az ülésszakok közötti találkozókon. A végfelhasználók megfigyelőként vesznek részt (bizottsági szolgálati munkadokumentum, 2. melléklet).

Az adatgyűjtési keretrendszerről szóló rendelet hatálybalépése óta hat új regionális koordinációs csoport jött létre. Ezek közül kettőt összevontak 2019-ben, így jelenleg öt regionális koordinációs csoport létezik: a Balti-tenger regionális koordinációs csoportja; az Atlanti-óceán északi része, az Északi-tenger és a Jeges-tengeri keleti része regionális koordinációs csoportja; a Földközi-tenger és a Fekete-tenger regionális koordinációs csoportja; a nagy méretű nyílt vízi fajok regionális koordinációs csoportja; és a hosszú távú halászat regionális koordinációs csoportja (bizottsági szolgálati munkadokumentum, 2. melléklet). A gazdasági kérdésekkel foglalkozó páneurópai tervezési csoport (PGECON) társadalmi-gazdasági kérdésekben folytat koordinációt.

1.3.Végfelhasználók

A végfelhasználók tudományos tanácsadást nyújtanak, illetve kutatási vagy gazdálkodási érdekekkel bírnak a halászati ágazatra vonatkozó adatok (tudományos) elemzésében. A legfontosabb végfelhasználók a következők:

I)a Nemzetközi Tengerkutatási Tanács (ICES), amely az Atlanti-óceán északkeleti körzetében található tengeri erőforrásokkal kapcsolatban nyújt tudományos tanácsadást;