3/2005/EK KÖZÖS ÁLLÁSPONT

a Tanács által 2004. október 7-én elfogadva

a hajók által okozott szennyezésről és a jogsértések esetén alkalmazandó szankciók bevezetéséről szóló …/2005/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv elfogadása céljából

(EGT vonatkozású szöveg)

(2005/C 25E/03)

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 80. cikke (2) bekezdésére,

tekintettel a Bizottság javaslatára,

tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére (1),

tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére,

a szerződés 251. cikkében előírt eljárásnak megfelelően eljárva (2),

mivel:

Sem az olajszennyezéssel sem pedig az egyéb veszélyes vagy káros anyagok által okozott károkkal kapcsolatban felmerülő polgári jogi felelősségre és kártérítésre vonatkozó nemzetközi rendszer nem rendelkezik olyan visszatartó erővel, amely a veszélyes rakományok tengeri szállításában részt vevő feleket megakadályozná a kifogásolható gyakorlatok alkalmazásában; a kívánt visszatartó erő kizárólag a tengeri környezet szennyezését okozó vagy ahhoz hozzájáruló személyekre alkalmazandó szankciók bevezetésével érhető el; a szankciókat nemcsak a hajó tulajdonosára és parancsnokára, hanem a szállítmány tulajdonosára, a hajóosztályozó társaságra és bármely más érintett személyre is alkalmazni kell.

Ezen irányelv megfelel a Szerződés 5. cikkében megállapított szubszidiaritás és arányosság elvének. A hajók által okozott szennyezés nemzetközi előírásainak a közösségi jogba való beépítése, valamint az ezen előírások megsértése esetén alkalmazandó – akár büntető és igazgatási szankciókat is magukban foglaló – szankciók bevezetése szükséges intézkedések a tengeri szállításban a biztonság és környezetvédelem magas szintjének elérése érdekében. Ezt a Közösség csak összehangolt szabályokon keresztül tudja hatékonyan elérni. Az irányelv az e cél megvalósításának érdekében megkövetelt minimumra szorítkozik, és nem haladja meg az ehhez a célhoz feltétlenül szükséges mértéket. Az irányelv nem akadályozza a tagállamokat abban, hogy a nemzetközi jognak megfelelően szigorúbb intézkedéseket vezessenek be a hajók által okozott szennyezés ellen.

ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:

1. cikk

Célkitűzés

(1) Ezen irányelv célja annak biztosítása, hogy a tengeri biztonság fejlesztése, valamint a tengeri környezet hajók által okozott szennyezése elleni védelmének fokozása érdekében a hajókról származó szennyeződésekért felelős személyeket megfelelő szankcióknak vessék alá.

(2) Ez az irányelv nem akadályozza a tagállamokat abban, hogy a nemzetközi joggal összhangban szigorúbb intézkedéseket hozzanak a hajók által okozott szennyezésekkel szemben.

2. cikk

Fogalommeghatározások

Ezen irányelv alkalmazásában:

„Hajó”: tengeri környezetben üzemelő bármely tengerjáró vízijármű – tekintet nélkül arra, hogy mely tagállam lobogója alá tartozik – ideértve a szárnyashajókat, a légpárnás hajókat, a tengeralattjárókat és a vízen úszó járműveket is;

3. cikk

Hatály

(1) Ez az irányelv – a nemzetközi jognak megfelelően – a szennyező anyagoknak a következő vizeken történő kibocsátására vonatkozik:

egy tagállam belvizei, beleértve a kikötőket is, amennyiben azokra a Marpol-rendszer alkalmazandó;

c)

(2) Ez az irányelv a szennyező anyagoknak bármely hajó általi kibocsátására vonatkozik, tekintet nélkül arra, hogy mely tagállam lobogója alá tartozik, kivéve a hadihajókat, a haditengerészeti kisegítő hajókat és a tagállamok tulajdonában lévő vagy általuk üzemeltetett egyéb hajókat, amelyeket jelenleg, nem-kereskedelmi állami szolgálatban használnak.

4. cikk

Jogsértések

A tagállamok biztosítják, hogy a szennyező anyagoknak a 3. cikk (1) bekezdésében említett bármely területen történő hajók általi kibocsátását jogsértésnek tekintik, amennyiben azt szándékosan, tudatos gondatlanságból vagy hanyagságból követték el.

5. cikk

Kivételek

(1) Nem tekintendő jogsértésnek a szennyező anyagoknak valamely, a 3. cikk (1) bekezdésében említett területen történő kibocsátása, amennyiben az megfelel a Marpol 73/78 I. melléklete 11. szabályának a) vagy c) pontjában, illetve a II. melléklete 6. szabályának a) vagy c) pontjában meghatározott feltételeknek.

(2) Nem tekintendő a tulajdonos, a parancsnok, vagy a parancsnok felelőssége alatt eljáró legénység részéről jogsértésnek a szennyező anyagoknak valamely, a 3. cikk (1) bekezdésének c), d) és e) pontjában említett területen történő kibocsátása, amennyiben az megfelel a Marpol 73/78 I. melléklete 11. szabályának b) pontjában, illetve a II. melléklete 6. szabályának b) pontjában meghatározott feltételeknek.

(3) Nem tekintendő jogsértésnek a szennyező anyagoknak valamely, a 3. cikk (1) bekezdésében említett területen történő kibocsátása, amennyiben az megfelel a Marpol 73/78 I. melléklete 9. vagy 10. szabályában, illetve a II. melléklete 5. szabályában meghatározott feltételeknek.

6. cikk

A valamely tagállam kikötőjében található hajókra vonatkozó végrehajtási intézkedések

(1) Amennyiben szabálytalanságok vagy információk alapján felmerül a gyanú, hogy egy tagállam kikötőjében vagy tengeri termináljában önkéntesen tartózkodó hajó valamely, a 3. cikk (1) bekezdésében említett területen szennyező anyagot bocsátott vagy bocsát ki, e tagállam biztosítja, hogy nemzeti jogával összhangban a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet (IMO) által elfogadott vonatkozó iránymutatások figyelembe vételével elvégzi a megfelelő ellenőrzést.

(2) Amennyiben az (1) bekezdésben említett ellenőrzés olyan tényeket tár fel, amelyek a 4. cikk szerinti jogsértésre utalnak, az adott tagállam illetékes hatóságát, valamint a hajó lobogója szerinti tagállamot értesíteni kell.

7. cikk

Az átmenő forgalomban lévő hajókra vonatkozó, parti államok által meghozott végrehajtási intézkedések

(1) Amennyiben szennyező anyagok feltételezett kibocsátására a 3. cikk (1) bekezdése b), c), d), illetve e) pontjában említett területeken kerül sor, és a kibocsátással gyanúsított hajó nem köt ki a kibocsátásra vonatkozó információval rendelkező tagállam valamely kikötőjében, a következőket kell alkalmazni:

(2) Amennyiben egyértelmű objektív bizonyíték áll rendelkezésre arra nézve, hogy a 3. cikk (1) bekezdése b) vagy d) pontjában említett területeken közlekedő hajó a 3. cikk (1) bekezdése d) pontjában említett területen olyan jogsértést követett el, amely a parton, illetve az érintett tagállam kapcsolódó érdekeltségeiben, valamint bármely, a 3. cikk (1) bekezdése b) vagy d) pontjában említett területek javaiban jelentős kárt okozó vagy jelentős kárral fenyegető kibocsátást eredményez, ezen állam figyelemmel az Egyesült Nemzetek Szervezete 1982. évi Tengerjogi Egyezményének XII. része 7. szakaszára, – feltéve, hogy a bizonyítékok alapján ez indokolt – az illetékes hatóságaihoz fordul abból a célból, hogy nemzeti jogával összhangban eljárást indítson, beleértve a hajó visszatartását is.

(3) A hajó lobogója szerinti államot minden esetben értesíteni kell.

8. cikk

Szankciók

(1) A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a 4. cikkben említett jogsértéseket olyan hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciókkal sújtsák, amelyek kiterjedhetnek büntető, illetve közigazgatási szankciókra is.

(2) Minden tagállam megteszi a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy az (1) bekezdésben említett szankciókat minden, a 4. cikkben említett jogsértésért felelősnek ítélt személyre alkalmazzák.

9. cikk

A nemzetközi jog betartása

A tagállamok ezen irányelv rendelkezéseit kötelesek – az alkalmazandó nemzetközi jognak megfelelően, beleértve többek között az Egyesült Nemzetek Szervezete 1982. évi Tengerjogi Egyezményének XII. részének 7. szakaszát – a külföldi hajókkal szemben minden formai és ténybeli hátrányos megkülönböztetés nélkül alkalmazni, valamint haladéktalanul értesítik a hajó lobogója szerinti államot és minden további érintett államot ezen irányelvnek megfelelően hozott intézkedésekről.

10. cikk

Kísérő intézkedések

Ezen irányelv alkalmazásában a tagállamok és a Bizottság adott esetben szorosan együttműködnek az Európai Tengerbiztonsági Ügynökséggel, valamint adott esetben a 2850/2000/EK határozattal (3) létrehozott, a véletlen és a szándékos tengerszennyezés területén történő együttműködésre vonatkozó közösségi cselekvési program keretében, a következők érdekében:

11. cikk

Jelentés

A tagállamok három évente jelentést nyújtanak be a Bizottságnak ezen irányelvnek az illetékes hatóságok általi végrehajtásáról. A Bizottság e jelentések alapján közösségi jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak.

12. cikk

Bizottság

(1) A Bizottság munkáját a 2002. november 5-i, a tengeri közlekedés biztonságával és a hajókról történő szennyezés megelőzésével foglakozó bizottság (COSS) létrehozásáról szóló 2099/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (4) 3. cikke által létrehozott, a tengeri közlekedés biztonságával és a hajókról történő szennyezés megelőzésével foglalkozó bizottság (COSS), segíti.

(2) A Bizottság rendszeresen tájékoztatja a 2850/2000/EK határozattal létrehozott bizottságot minden, a tengeri környezet szennyezéssel szembeni fellépéssel kapcsolatban javasolt intézkedésről vagy egyéb vonatkozó tevékenységről.

13. cikk

Módosítási eljárás

A 2099/2002/EK rendelet 5. cikke alapján a Marpol 73/78-nak a 2. cikk 1. pontjában említett módosításai kizárhatók ezen irányelv hatálya alól.

14. cikk

Végrehajtás

A tagállamok ezen irányelv hatálybalépése után legkésőbb...-ig (5) hatályba léptetik az ezen irányelvnek való megfeleléshez szükséges törvényeket, rendeleteket és igazgatási rendelkezéseket, és erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.

Ezen rendelkezések elfogadásakor a tagállamoknak hivatkozniuk kell erre az irányelvre, illetőleg az ilyen hivatkozást a rendelkezések hivatalos közzétételekor kell megtenni. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.

15. cikk

Hatálybalépés

Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjában történő kihirdetését követő napon lép hatályba.

16. cikk

Címzettek

Ezen irányelv címzettjei a tagállamok.

(1) HL C 220., 2003.9.16., 72. o.

(2) Az Európai Parlament 2004.1.13-i (HL C 92E, 2004.4.21., 77. o.) véleménye.

(3) A véletlen és a szándékos tengerszennyezés területén történő együttműködés közösségi kereteinek létrehozásáról szóló, 2000. december 20-i 2850/2000/EK európai parlamenti és tanácsi határozat (HL L 332., 2000.12.28., 1. o.). A 787/2004/EK határozattal (HL L 138., 2004.4.30., 12. o.) módosított határozat.

(4) HL L 324., 2002.11.29., 1. o. A 415/2004/EK tanácsi rendelettel módosított rendelet (HL L 68., 2004.3.6., 10. o.).

(5) A hatálybalépését követő 18 hónappal.

c)

kivéve, ha a tulajdonos vagy a parancsnok károkozási szándékkal, illetve tudatos gondatlansággal és abban a tudatban cselekedett, hogy valószínűleg káreset következik be; illetve

Tilos a tengerbe kibocsátani az e mellékletben a 4. szabály (1) bekezdése szerinti osztályokba be nem sorolt, vagy ideiglenesen ilyen osztályokba besoroltként nem minősített anyagokat, illetve az ilyen anyagokat tartalmazó ballasztvizet, tartálymosási termékeket vagy egyéb maradványanyagokat és keverékeket.

c)

Tilos a tengerbe kibocsátani az e mellékletben a 3. szabály (1) bekezdésének c) pontja szerinti „C” osztályba besorolt, vagy ideiglenesen ilyen osztályba besoroltként minősített anyagokat, illetve az ilyen anyagokat tartalmazó ballasztvizet, tartálymosási termékeket vagy egyéb maradványanyagokat és keverékeket, kivéve, ha az alábbi feltételek mindegyike teljesül:

c)

c)

Tilos a tengerbe kibocsátani az e mellékletben a 4. szabály (1) bekezdése szerinti osztályokba be nem sorolt, vagy ideiglenesen ilyen osztályokba besoroltként nem minősített anyagokat, illetve az ilyen anyagokat tartalmazó ballasztvizet, tartálymosási termékeket vagy egyéb maradványanyagokat és keverékeket.

c)

c)

Tilos a tengerbe kibocsátani az e mellékletben a 3. szabály (1) bekezdésének c) pontja szerinti „C” osztályba besorolt, vagy ideiglenesen ilyen osztályba besoroltként minősített anyagokat, illetve az ilyen anyagokat tartalmazó ballasztvizet, tartálymosási termékeket vagy egyéb maradványanyagokat és keverékeket, kivéve, ha az alábbi feltételek mindegyike teljesül:

c)

c)

c)

c)

kivéve, ha a tulajdonos vagy a parancsnok károkozási szándékkal, vagy tudatos gondatlansággal és abban a tudatban cselekedett, hogy feltehetően káreset következik be; illetve

E melléklet 11. szabályának rendelkezéseire is figyelemmel:

A TANÁCS INDOKOLÁSA

I. BEVEZETÉS

Az együttdöntési eljárás keretében (EKSz. 251. cikk) a Tanács 2004. június 11-én politikai megállapodásra jutott a hajók által okozott szennyezésről és a jogsértések esetén alkalmazandó szankciók bevezetéséről szóló európai parlamenti és tanácsi irányelv (1) tervezetére vonatkozóan. A jogász-nyelvészi ellenőrzést követően a Tanács 2004. október xx-én elfogadta közös álláspontját.

Az álláspont kialakításakor a Tanács figyelembe vette az Európai Parlament 2004. január 13-án első olvasatban kifejezett véleményét (2) és a Gazdasági és Szociális Bizottság véleményét (3) (4).

Az irányelv a MARPOL-egyezményben foglalt, a hajók által okozott szennyezéssel kapcsolatos nemzetközi szabályoknak a közösségi jogba való átültetését célozza azáltal, hogy meghatározza, hogy a kibocsátási szabályok megszegése jogsértésnek minősül, valamint azáltal, hogy ezek végrehajtására összehangolt szabályokat állapít meg. Az irányelv a szabályok kiterjesztésére is irányul annak érdekében, hogy azok egyrészt a szándékosan, gondatlanságból vagy súlyos hanyagságból okozott károkból eredő olajkibocsátásokra is kiterjedjenek, másrészről annak érdekében, hogy az Egyesült Nemzetek Szervezetének Tengerjogi Egyezménye (UNCLOS) értelmében a lehető legszélesebb körű végrehajtást biztosítsák.

II. A KÖZÖS ÁLLÁSPONT ELEMZÉSE

A Prestige olajszállító tartályhajó balesetét követően a Tanács nemcsak a tengeri biztonsági politika fontosságát hangsúlyozta, hanem annak szükségességét is, hogy minden olyan személyre vonatkozóan biztosítani kell a megfelelő szankciók alkalmazását, aki súlyos hanyagságból szennyezést okozott vagy ahhoz hozzájárult. A Tanács által elfogadott megközelítés – a Bizottság 2003 márciusában benyújtott javaslatára vonatkozóan, amelyet ugyanebben a hónapban az Európai Tanács következtetése is támogatott, kiemelve a megfelelő jogalap megválasztását – azon az elven alapul, mely szerint az Egyesült Nemzetek Szervezetének Tengerjogi Egyezménye (UNCLOS) alapján teljes mértékben érvényesíteni kell a Közösség jogait, ugyanakkor meg kell felelni azoknak a kötelezettségeknek, amelyeket a tagállamok a hajókról történő szennyezés megelőzéséről szóló nemzetközi egyezmény (MARPOL) keretében vállaltak.

A Tanács úgy véli, hogy a hajók által okozott szennyezéssel kapcsolatos MARPOL-rendszer átültetése a közösségi jogba szigorúbb és összehangoltabb alkalmazást és végrehajtást biztosít a tagállamokban. A Tanács osztja azt a véleményt, mely szerint meg kell állapítani, hogy a szennyező anyagok bármilyen kibocsátása jogsértésnek minősül, amennyiben azt szándékosan, gondatlanságból vagy súlyos hanyagságból követték el.

A MARPOL-rendelkezések betartásának elve szerint mentesség adható olyan esetben, ha a kibocsátásra életmentés vagy a hajó megmentése miatt került sor. A MARPOL-egyezmény értelmében a hajótulajdonosnak és a hajóparancsnoknak járó mentesség a baleset miatt bekövetkezett kibocsátások esetén a nemzetközi tengeri területeken és a tagállamok kizárólagos gazdasági vagy ezzel egyenértékű övezetében alkalmazandó. Ezekben az esetekben a MARPOL-rendelkezések logikus következményeként a legénység is védelmet élvez, amennyiben a parancsnok felelőssége alatt jár el. Ugyanakkor a partvidékek védelmének megerősítése érdekében a Tanács helyénvalónak tartja az UNCLOS 211. cikkének (4) bekezdése alapján a tagállamok belvizein és parti tengerén a közösségi jog gyakorlását és a balesetek okozta kibocsátásokra vonatkozó mentesség megszüntetését.

A Tanács úgy véli, hogy a hajók által okozott szennyezésekből eredő jogsértések elleni szankcióknak hatékonynak, arányosnak és visszatartó erejűnek kell lenniük, és azok magukban foglalhatják a büntető, illetve közigazgatási szankciókat is. A Tanács abban is egyetért, hogy e szankciókat minden olyan személyre alkalmazni kell, akit a tengeri környezet szennyezéséért felelősnek találtak, azaz minden felelősre ki kell terjedniük. Bár az irányelv meghatározza a jogsértéseket, a Tanács azon az állásponton van, hogy a büntetőjogi szankciókra, felelősségre és hatáskörre vonatkozó kötelező minimumszabályokat a Bizottság által javasolt és a Bel-és Igazságügyi Tanácsban megvizsgált párhuzamos kerethatározatban kell megállapítani.

A Tanács üdvözli a tagállamok kikötőibe befutó hajók elleni szigorú végrehajtási intézkedések összehangolását a vonatkozó nemzetközi iránymutatásokkal. Támogatja a gyanított kibocsátásokkal kapcsolatos információcsere javítását a – kikötő vagy a hajó lobogója szerinti – tagállamok és harmadik országok között a megfelelő intézkedések végrehajtásának megkönnyítése érdekében.

Végül, a Tanács úgy véli, hogy az UNCLOS-egyezmény alapján rendelkezésre álló minden lehetőséggel élni kell a partvidék és forrásainak védelme érdekében, beleértve a parti államok által hozott végrehajtási intézkedéseket az átmenő forgalomban lévő olyan hajókra vonatkozóan, amelyek az UNCLOS 220. cikkének (6) bekezdése szerint parti tengeren vagy kizárólagos gazdasági vagy azzal egyenértékű övezetben hajóznak, amennyiben egyértelmű és kézzelfogható bizonyíték áll rendelkezésre arra vonatkozóan, hogy a partvidéken, a parti tenger forrásaiban vagy a kizárólagos gazdasági vagy azzal egyenértékű övezetben jelentős kárt okozó vagy jelentős kárral fenyegető kibocsátás történt. Ebben az esetben az érintett tagállam az illetékes hatóságaihoz fordul abból a célból, hogy nemzeti jogával összhangban eljárást indítson, beleértve a hajó visszatartását is.

III. MÓDOSÍTÁSOK

Tekintettel arra, hogy a Tanács – ahogy ez a fentiekből látható – az eredetileg javasolt szöveghez képest jelentős mértékben eltérő megközelítést képvisel az irányelv tervezetére vonatkozóan, az Európai Parlament első olvasatban javasolt módosításainak nagy részét nem volt lehetséges figyelembe venni a közös álláspontban.

— Az európai parti őrség létrehozásával kapcsolatos elképzelés (6. és 22. módosítás) nem képezte az eredeti bizottsági javaslat részét. Bár a Tanács fontosnak tartja az európai tengerpart védelmének megerősítését elősegítő lehetőségek vizsgálatát, nem akar elébe vágni a Bizottság bármely erre irányuló, esetleg külön jogi aktust eredményező kezdeményezésének, amelyet a Tanács érdeklődéssel fog tanulmányozni.

— Bár a Tanács osztozik az Európai Parlament aggodalmában a tengeri biztonságra vonatkozó közösségi jogszabályok végrehajtását illetően (3., 19., 20. és 31. módosítás), mégis úgy érzi, hogy a létező jogi aktusok – mint például a hajókon keletkező hulladék és a rakománymaradványok fogadására alkalmas kikötői létesítményekről szóló 2000/59/EK irányelv – végrehajtása a tagállamok hatáskörébe tartozik, és ennek felügyelete a Szerződés értelmében a Bizottság feladata.

— Mivel ennek az irányelvnek az a célja, hogy a hajók által okozott szennyezőanyag-kibocsátások a közösségi jog értelmében egyértelműen jogsértésnek minősüljenek, a Tanács úgy véli, hogy az egyéb olyan technikai rendelkezések, mint a fedélzeti megfigyelő berendezés vagy az olajnyilvántartások (30. és 32. módosítás) meghaladják e javaslat alkalmazási területét.

— A Tanács fent meghatározott megközelítésének alapelve szerint a kibocsátásokra vonatkozó MARPOL-rendelkezések – beleértve a hajótulajdonos és a hajóparancsnok mentességét baleset miatt bekövetkezett kibocsátások esetén (10. módosítás) – a nemzetközi tengeri területeken és a tagállamok kizárólagos gazdasági vagy ezzel egyenértékű övezetében alkalmazandók. Ezekben az esetekben a legénység is egyértelműen mentességet élvez, amennyiben a parancsnok felelőssége alatt jár el. Az UNCLOS 211. cikke (4) bekezdésében foglalt lehetőségeknek megfelelően azonban ez a mentesség nem áll fenn a tagállamok belvizein és parti tengerén.

— Az irányelv alkalmazási területét illetően a Tanács úgy gondolja, hogy egy adott tengeri területen helyénvaló minden hajót a lobogójától függetlenül azonos módon kezelni annak érdekében, hogy a tagállamok lobogója alatt közlekedő hajók ne kerüljenek hátrányos helyzetbe (11. és 13. módosítás).

— Bár a közös álláspont nem tartalmaz részletes rendelkezést a szankciók természetére vonatkozóan (lásd: a 8. cikk (4)–(6) bekezdésének elhagyása / 17. és 18. módosítás), mivel a büntetőjogi szankciók összehangolására irányuló minimumszabályok a párhuzamos kerethatározat tárgyát képezik, a 7. cikk (2) bekezdése utalást tesz a parti államoknak az UNCLOS 220. cikke (6) bekezdésének megfelelő végrehajtási rendelkezéseire, beleértve a hajó visszatartását is az e cikkben említett különleges esetekben.

A közös álláspont tartalmaz néhány, a bizottsági javaslatra vonatkozó további kisebb módosítást és pontosítást. A következetes jogalkotási szöveg biztosítása érdekében több helyen részben vagy egészben beillesztésre kerültek az Európai Parlament által javasolt módosítások.

(1) A Bizottság 2003. március 7-én nyújtotta be a hajók által okozott szennyezésről, valamint a szennyezés bűncselekménye elkövetése esetén alkalmazandó szankciók – beleértve a büntető szankciókat is – bevezetéséről szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló javaslatát (HL C 76., 2004.3.25., 5. o.).

(2) Dok. 5181/04 CODEC 24 MAR 2 ENV 8 DROIPEN 1 (A Hivatalos Lapban még nem tették közzé).

(3) HL C 220., 2003.9.16., 72. o.

(4) A Régiók Bizottsága úgy döntött, hogy nem közöl véleményt.