INDOKOLÁS

1.A JAVASLAT HÁTTERE

•A javaslat indokai és céljai

Egyes vámkedvezmények biztosítása érdekében ez a javaslat bizonyos módosításokat terjeszt elő az egyrészről az Európai Közösségek és azok tagállamai, másrészről a Marokkói Királyság közötti társulás létrehozásáról szóló euromediterrán megállapodás (a továbbiakban: EU–Marokkó társulási megállapodás, avagy: társulási megállapodás) 4. jegyzőkönyvéhez és 1. jegyzőkönyvéhez, tekintettel arra, hogy az Európai Bíróság a C-104/16 P sz. ügyben hozott, 2016. december 21-i ítéletében úgy rendelkezett, hogy az EU–Marokkó társulási és mezőgazdasági megállapodások Nyugat-Szaharára nem alkalmazandók.

A Bíróság említett ítéletét megelőzően a társulási megállapodásban és annak jegyzőkönyveiben foglalt kereskedelmi kedvezményeket a gyakorlatban alkalmazták az önkormányzattal nem rendelkező területnek minősülő Nyugat-Szaharából származó termékekre is. A Bíróság ítéletét követően azonban ezek a gyakorlatok csak abban az esetben tarthatók fent, ha a „származó termékekről” szóló 4. jegyzőkönyv olyan módosítására kerül sor, amely lehetővé teszi, hogy a Nyugat-Szaharából származó termékek a Marokkóból származó termékekkel egyenlő elbánásban részesüljenek. A Bíróság ítélete bizonytalanságot teremtett a piacokon, ami hatással volt a kétoldalú kereskedelmi kapcsolatokra.

Ezen ajánlás célja, hogy a Bizottság felhatalmazást kapjon tárgyalások folytatására a Nyugat-Szaharáról származó termékek részére nyújtott kedvezményeknek a múltbeli gyakorlathoz hasonló, folytatólagos biztosításához szükséges jogalap megteremtéséről. Mivel a mezőgazdasági és halászati termékek uniós piacán nyújtott, szóban forgó kereskedelmi kedvezményeket a társulási megállapodás 1. jegyzőkönyve rögzíti, az említett jegyzőkönyv alkalmazási körét is pontosítani kell. Így a kereskedelemben elkerülhetők lesznek a fennakadások, illetve az uniós piacokhoz való hozzáférés szintje is stabil marad, mivel nem kerül sor új kedvezmények nyújtására. A társulási megállapodás vonatkozó jegyzőkönyveinek módosítását a későbbiekben adott esetben magának a társulási megállapodásnak a módosítása egészítheti ki. Végezetül emlékeztetni kell arra, hogy az Európai Bíróság előtt függőben van két további, marokkói vonatkozású, az EU–Marokkó halászati partnerségi megállapodáshoz kapcsolódó eset (C-266/16 és T-180/14), amelyek kimenetele várhatóan további iránymutatást ad arról, hogy egy megállapodás milyen feltételekkel terjeszthető ki egy önkormányzattal nem rendelkező területre. Emellett minden ilyen megállapodás magától értetődő módon ideiglenesnek minősül mindaddig, amíg a konfliktusra az Egyesült Nemzetek keretében nem születik az ENSZ Biztonsági Tanácsának vonatkozó határozataival összhangban álló megoldás.

•Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel

A javaslat összhangban van az európai szomszédságpolitika általános célkitűzéseivel, mivel a szoros együttműködés szellemében hozzájárul a kereskedelmi és gazdasági kapcsolatok javításához a déli szomszédságban. Egyúttal illeszkedik a Marokkó irányában alkalmazott általános uniós politikához is, amely szorosabbra kívánja fűzni a Marokkóval kialakított kiemelt partnerséget anélkül, hogy megelőlegezné a Nyugat-Szahara kérdésében az ENSZ égisze alatt zajló rendezési folyamat kimenetelét.

Ez az ajánlás teljes mértékben összhangban áll a jelenlegi kereskedelempolitikával, mivel a vámhatóságok a gyakorlatban eddig is alkalmaztak kedvezményeket a Marokkóból származó termékekként tanúsított nyugat-szaharai termékekre. A megállapodás nem teremt új kereskedelmi kedvezményeket Marokkó számára, mert célja egyszerűen a kedvezmények földrajzi hatályának kiterjesztése, nem pedig azok mértékének módosítása.

•Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival

Az EU álláspontja mindig is az volt, hogy a Marokkóval létrejött kétoldali megállapodások bizonyos feltételek mellett kiterjeszthetők Nyugat-Szaharára is. Ezt szemlélteti például a halászati partnerségi megállapodás, amely kifejezetten kiterjed a Nyugat-Szahara partjai menti vizekre is. A társulási megállapodás vonatkozó jegyzőkönyveinek módosítása egyúttal lehetővé teszi, hogy az uniós vámkedvezmények nyújtása a helyi népesség számára megvalósuló előnyök, illetve az emberi jogok érvényesülésének értékelésén alapuljon.