A Bizottság előrejelzése szerint az Unióban 2025-ig csökkenni fog a nukleáris termelési kapacitás, figyelembe véve egyes tagállamok arra irányuló döntését, hogy fokozatosan megszűntetik az atomenergia használatát, vagy pedig csökkentik annak részesedését energiaszerkezetükben. Ez a tendencia megfordul 2030-ra, amikor új reaktorokat terveznek a hálózathoz csatlakoztatni, és további reaktorok élettartamát is meg fogják hosszabbítani. A nukleáris kapacitás enyhén növekedni fog, azután 95 és 105 GWe között stabilizálódik 2050-re (1. ábra). Mivel a villamos energia iránti kereslet várhatóan nőni fog ugyanebben az időszakban, az atomenergiával termelt villamos energia aránya a jelenlegi 27%-os szintről 20%-ra csökkenhet az EU-ban.

Az uniós jogi keret nagyobb átláthatóságot és a nyilvánosság fokozottabb részvételét követeli meg az atomenergiával kapcsolatos ügyekben, valamint az összes érintett fél szorosabb együttműködését. A nukleáris biztonságról, a radioaktív hulladékok és a kiégett fűtőelemek kezeléséről, valamint a sugárvédelemről szóló, fent említett irányelvek mindegyike tartalmaz az információ hozzáférhetőségére és a nyilvánosság részvételére vonatkozó követelményeket. Az európai uniós tagállamok nukleáris biztonsági hatóságai közötti együttműködés már létrejött az Európai Nukleáris Biztonsági Szabályozó Hatóságok Csoportja révén. Ezenfelül a Bizottság továbbra is előmozdítja az érdekelt felek közötti párbeszédet az Európai Nukleáris Energia Fórum keretein belül.

A nukleáris biztonságról szóló módosított irányelv5 magasabb szintre emeli a nukleáris biztonsági normákat. Világos célokat határoz meg uniós szinten a baleseti kockázat csökkentése és a jelentősebb radioaktív kibocsátások elkerülése érdekében. Egy európai szakértői értékelési rendszerre vonatkozó követelményt is bevezet, amely szerint bizonyos biztonsági kérdéseket hatévente felül kell vizsgálni. Ezeket a követelményeket mindig figyelembe kell venni új nukleáris létesítményekbe való beruházásoknál, a meglévő létesítmények korszerűsítésénél pedig amennyire ésszerűen kivitelezhető.

14 tagállamban 129 atomerőmű üzemel, amelyek együttes kapacitása 120 GWe, átlagéletkora pedig közel 30 év. 10 tagállam tervez újabb erőmű-építési projekteket, ebből négy reaktor építése már folyamatban van Finnországban, Franciaországban és Szlovákiában. További projektek vannak engedélyezési szakaszban Finnországban, Magyarországon és az Egyesült Királyságban, míg más tagállamokban (Bulgária, Cseh Köztársaság, Litvánia, Lengyelország és Románia) a projektek előkészítése folyik. Az Egyesült Királyság nemrégiben jelentette be azon szándékát, hogy 2025-ig az összes széntüzelésű erőművét bezárja, és a kieső kapacitást elsősorban új gáztüzelésű és nukleáris erőművekkel pótolja.

A PINC a kutatóreaktorok és az azokhoz kapcsolódó üzemanyagciklus beruházás kérdésével is foglalkozik, beleértve az orvosi célú izotópok gyártását is.

A PINC alapot nyújt annak megvitatásához, hogy a nukleáris energia hogyan segíthet az Unió energiapolitikai céljainak elérésében. Mivel a nukleáris biztonság továbbra is a Bizottság abszolút prioritása, ez kifejezetten magában foglalja a Fukusima utáni biztonsági korszerűsítésekhez, valamint a meglévő atomerőművek hosszú távú üzemeltetéséhez kapcsolódó beruházásokat. Ezenfelül, mivel az uniós nukleáris ipar egyre inkább az életciklus végéhez kapcsolódó tevékenységekkel fémjelezhető új szakaszba lép, hozzájárul a nukleáris kötelezettségek teljesítéséről és az azokhoz kapcsolódó szükséges beruházásokról szóló megalapozott vitához is.

Több uniós tagállamban különböző finanszírozási modelleket vizsgálnak illetve használnak, mint például az egyesült királyságbeli Hinkley Point C projekthez javasolt különbözeti szerződési sémát vagy a finnországi Hanhikivi projekthez javasolt Mankala modellt.

Mint az 1. ábra mutatja, a hosszú távú üzemeltetési programok nélkül a meglévő reaktorok mintegy 90%-át 2030-ig be kellene zárni, ami jelentős kapacitás pótlását tenné szükségessé. Amennyiben a tagállamok a reaktorok hosszú távú üzemeltetése mellett döntenek, a nemzeti szabályozó hatóságok jóváhagyására, valamint biztonsági korszerűsítésekre lenne szükség a nukleáris biztonságról szóló irányelv betartásának biztosítása érdekében. Bármelyik lehetőséget választják is a tagállamok, a meglévő nukleáris villamosenergia-termelési kapacitás 90%-át 2050-ig le kell cserélni.

A múltban komoly beruházások történtek az átalakítási és dúsítási kapacitások terén, és a következő években ezek modernizálásán lesz a hangsúly, hogy az EU technológiai vezető szerepe fenntartható legyen. Nukleáris üzemanyag előállítása tekintetében az uniós székhelyű kapacitások fedezni tudják a nyugati tervezésű reaktorok szükségleteit, ellenben az orosz tervezésű reaktorokban felhasználható fűtőelemek kifejlesztése és engedélyeztetése beletelik néhány évbe (feltéve, ha megfelelő piac áll rendelkezésre ahhoz, hogy ezeket a befektetéseket vonzóvá tegye az ipar számára). A Bizottság továbbra is figyelemmel fogja kísérni a nukleárisüzemanyag-ciklus első szakaszát, és minden rendelkezésére álló eszközt megragad, hogy biztosítsa az Unió ellátásának biztonságát, a diverzifikációt és a globális versenyképességet.

Az EU természetesurán-szükséglete a világ szükségletének körülbelül egyharmadát teszi ki, amelyet beszállítók diverzifikált körétől szereznek be. 2014-ben a fő beszállító Kazahsztán (27%) volt, őt követte Oroszország (18%) és Niger (15%). Ausztrália és Kanada részesedése 14% illetve 13% volt.

Az Euratom-Szerződés 41. cikke értelmében az új nukleáris beruházási projekteket be kell jelenteni a Bizottságnak. 2008 óta összesen 48 projektről érkezett bejelentés. Kilenc az első szakaszhoz kapcsolódó tevékenységről szólt, 20 érintette atomerőműveknek a hosszú távú működéshez vagy Fukusima utáni fejlesztéshez kapcsolódó jelentősebb módosítását vagy korszerűsítését, hét kapcsolódott új kereskedelmi vagy kutatóreaktorokhoz, 12 pedig a végső szakaszba tartozó létesítményekhez. A Bizottság minden projekthez nem kötelező érvényű véleményt adott ki, amely a projektek engedélyezése során figyelembe veendő észrevételeket és/vagy javaslatokat tartalmazott a tagállamok számára. Különös figyelmet fordított a biztonsággal, a hulladékkezeléssel, a biztosítéki intézkedésekkel és az ellátás biztonságával kapcsolatos kérdésekre.

Az atomerőművet üzemeltető tagállamok jelenleg olyan létesítményeket használnak, amelyek 40 és 100 év közötti időtartamig tárolnak hulladékot. A radioaktív hulladékok tárolása – ideértve a hosszú távú tárolást is – azonban csak átmeneti megoldás, nem pedig a végleges elhelyezés alternatívája.

Franciaország és az Egyesült Királyság üzemeltet újrafeldolgozó létesítményeket, bár az utóbbi úgy határozott, hogy 2018-ig be fogja azt zárni. 2014-ben Németországban, Franciaországban és Hollandiában több reaktor használt kevert oxid (MOX) fűtőanyagokat.

A tagállamok maguk határozhatják meg a nukleárisüzemanyag-ciklusra vonatkozó szakpolitikájukat. A kiégett fűtőelemet értékes újrafeldolgozható erőforrásnak lehet tekinteni, vagy – amennyiben radioaktív hulladéknak minősül – rendelkezni kell végleges elhelyezéséről. Bármelyik megoldást választják is a tagállamok, az újrafeldolgozás során szétválasztott, nagy aktivitású hulladékok, illetve a kiégett fűtőelemek hulladékként történő végleges elhelyezésének kérdésével foglalkozniuk kell.

A tagállamok által közölt információk szerint a meglévő reaktorok hosszú távú üzemeltetéséhez 2050-ig szükséges beruházások 45–50 milliárd euróra becsülhetők. Az ezekhez kapcsolódó beruházási projekteket az Euratom-Szerződés 41. cikke szerint be kell jelenteni a Bizottságnak, amely ezekről véleményt ad ki.

Több európai üzemeltető is kifejezte azon szándékát, hogy atomerőművét az eredeti tervekben előirányzottnál hosszabb ideig üzemeltesse. A nukleáris biztonság szempontjából egy atomerőmű működésének folytatásához két feltétel szükséges: annak igazolása és folyamatos fenntartása, hogy a létesítmény megfelel a vonatkozó szabályozói előírásoknak, valamint az erőmű biztonságának növelése.

A szabványosítás tekintetében az összes, atomerőművek és más nukleáris létesítmények tervezésében és építésében érintett fél az építési szabályzatokat használja közös referenciának. Tekintettel a potenciális új értékesítők megjelenésére és az új modellek illetve technológiák ellenőrizhetőségének szükségességére, előnyös lenne az értékesítőket és beszállítókat arra ösztönözni, hogy fokozottabban szabványosítsák alkatrészeiket és előírásaikat, ami a következő előnyöket biztosítaná: a) gyorsabb közbeszerzési eljárások; b) jobb összehasonlíthatóság, valamint átláthatóbb és szigorúbb biztonsági normák; c) a technológia- és tudásmenedzsment üzemeltetők általi jobb ellenőrizhetősége. Mivel a lehetőségek bővítése érdekében a hangsúly a meglévő erőforrások optimalizálásán és a kölcsönös elismerésen van, a Bizottság szorosan figyelemmel kíséri az Európai Szabványügyi Bizottság munkáját, hogy tisztában legyen azzal, milyen szakpolitikai választási lehetőségeket kell biztosítani uniós szinten.

Az engedélyezési követelményeket érintő együttműködés céljaként annak biztosítását kell kitűzni, hogy az egyik országban biztonságosnak tekintett terveket ne kelljen alapvetően módosítani ahhoz, hogy másutt is megfeleljenek az engedélyezési követelményeknek – ezáltal időt és költségeket takarítva meg. Ezen szakpolitikai területről a Bizottság konzultálni kíván az Európai Nukleáris Biztonsági Szabályozó Hatóságok Csoportjával és az Európai Műszaki Biztonsági Szervezetek Hálózatával.

E szakpolitikának az új reaktorok engedélyezése során a szabályozó hatóságok között megvalósuló együttműködésre, valamint az atomreaktorok kialakításának ipari szintű szabványosítására kell összpontosítania. Így a költséghatékonyság mellett ez az új atomerőművek biztonságosabbá tételéhez is hozzájárulhat.

Az európai fenntartható atomipari kezdeményezés megvalósítása, amelynek célja a zárt üzemanyagciklussal rendelkező, gyorsneutron-technológiára támaszkodó IV. generációs nukleáris rendszerek jövőbeni telepítésének előkészítése. Több olyan reaktor is kutatási szakaszban van (pl. ALLEGRO, ALFRED, MYRRHA és ASTRID), amelyek 2050-ig jelentős előrehaladást érhetnek el.

A stratégiai energiatechnológiai tervről (SET-terv) a közelmúltban elfogadott közlemény részletesebben is kifejti, hogy az atomenergia prioritása a legfejlettebb technológiák kifejlesztése – az atomreaktorok legmagasabb szintű biztonságának fenntartása, valamint az üzemelési időszak, az üzemanyagciklus végső szakasza és a leszerelés hatékonyságának növelése érdekében.

Európa a világon a második legnagyobb fogyasztója a technécium-99m-nek (Tc-99m), a legszélesebb körben használt diagnosztikai radioizotópnak. Több, orvosi célú radioizotópok gyártásában részt vevő európai kutatóreaktor is közeledik élettartama végéhez, ami az orvosi célú radioizotópok ellátásának bizonytalanná válását vonja maga után és súlyos fennakadásokhoz vezethet.

Az EU-ban különböző típusú kutatóreaktorokat működtetnek. Nukleáris üzemanyagok vizsgálatához, valamint az alapkutatáshoz és fejlesztéshez használják őket. Némelyikben orvosi célú radioizotópokat is előállítanak különböző betegségek – például rák, keringési és agyi rendellenességek – diagnosztizálása és kezelése céljára. Világszerte több mint 10 000 kórházban használnak radioizotópokat in vivo diagnosztizálásra és kezelésre körülbelül 35 millió betegnél évente, akik közül kilenc millió európai.

A tagállamok az e tervezett beruházásokat fedező eszközökre vonatkozó adatokat is szolgáltattak, amelyek körülbelül 133 milliárd eurót tettek ki. Ezen eszközöket rendszerint célhoz kötött alapokban gyűjtik, amelyek gyakran a leszerelésre és a radioaktív hulladék kezelésére egyaránt szolgálnak. A pénz összegyűjtésének leggyakoribb módja az érintett atomerőművekben megtermelt villamos energia mennyiségén alapuló rögzített összegű hozzájárulás.

Az elhasznált nukleáris fűtőanyag és a radioaktív hulladék kezeléséről szóló irányelv elismeri, hogy az üzemeltetők teljes körűen felelősek a radioaktív hulladék kezeléséért annak keletkezésétől a végleges elhelyezéséig. Az üzemeltetőknek működésük első éveitől kezdve forrásokat kell felhalmozniuk és elkülöníteniük a kormányzati pénzügyi kötelezettségvállalás kockázatának lehető legteljesebb mértékű enyhítése céljából. A tagállamok ezt az elvet olyan nemzeti programok létrehozásával és fenntartásával garantálják, amelyek magukban foglalják többek között a költségek és az alkalmazandó finanszírozási rendszer értékelését is.

Ha az európai vállalkozások a belső piacon kifejlesztik a szükséges készségeket, köztük a kkv-k részvételét ösztönző intézkedéseket is, esélyük nyílik arra, hogy világelsőkké váljanak a területen. Ha a leszerelés különböző szakaszaiban alkalmazzák a bevált módszereket, azaz például egy olyan fokozatos megközelítést, amely lehető teszi, hogy a szabályozási intézkedéseket rugalmasan lehessen alakítani, a folyamat teljes egészében kellő mértékben figyelembe véve a radioaktív veszélyességi szinteket, attól a hatékonyság és a biztonság javulása várható. A bevált gyakorlatokat elő lehetne mozdítani egy, a köz- és magánszférabeli szereplők összefogó európai kiválósági központ létrehozásával, vagy pedig a Leszerelésfinanszírozási Csoport keretében.

A kisméretű moduláris reaktorok biztonságára irányuló kutatás, amely reaktorok előnyei közé tartozik a magas szintű modularitásból és integrált kialakításból adódó rövid építési idő. Az Egyesült Királyság a közelmúltban bejelentette, hogy beruházásokat tervez a kisméretű moduláris reaktorok fejlesztése terén.

Karriertámogatás a nukleáris ágazatban. Elsődleges fontosságú a nukleáris energiával kapcsolatos megfelelő tudás és szakértelem kialakítása és fenntartása a folyamatos képzés és oktatás révén.

6.Következtetés

Karbonszegény technológiaként, valamint az ellátásbiztonság és diverzifikáció fontos elemeként az atomenergia várhatóan fontos része marad az EU energiaszerkezetének a 2050-ig terjedő időszakban.

Az atomenergia használatát választó tagállamoknak a biztonság, a védelem, a hulladékgazdálkodás és a nonproliferáció tekintetében a legmagasabb szintű normákat kell érvényesíteniük az egész üzemanyagciklus során. Alapvető fontosságú a Fukusima után elfogadott jogszabályok gyors és alapos végrehajtásának biztosítása. A nemzeti szabályozó hatóságok közötti együttműködés az engedélyezési eljárások és az általános felügyelet területén előnyösnek tekinthető.

Az európai nukleáris létesítmények öregszenek, és jelentős beruházások lesznek szükségesek, ha a tagállamok egyes reaktorok élettartamának meghosszabbítása (és az ahhoz kapcsolódó biztonsági fejlesztések végrehajtása) mellett döntenek, de ugyanígy a várható leszerelési tevékenységek és a radioaktív hulladék hosszú távú tárolásának céljára is. A meglévő atomerőművek lecseréléséhez is beruházásokra van szükség, aminek egy része új atomerőművek létesítésére is irányulhat. A 2015 és 2050 közötti időszakban a nukleáris üzemanyagciklushoz kapcsolódó beruházások becsült teljes összege 650 és 760 milliárd EUR közé tehető.

Végezetül az atomenergia alkalmazásának gyors fejlődése az EU-n kívül (Kínában, Indiában stb.) úgyszintén globális vezető szerepünk, valamint a technológia és biztonság terén meglévő kiválóságunk megtartására ösztönöz, amihez a kutatási-fejlesztési tevékenységekbe történő folyamatos befektetések elengedhetetlenek.