[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 10.11.2005

COM(2005) 549 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE

Az oktatás és képzés korszerűsítése: kulcs Európa jólétéhez és társadalmi kohéziójához A Tanács és a Bizottság 2006. évi közös időközi jelentése az „Oktatás és képzés 2010” munkaprogram megvalósításáról {SEC(2005) 1415}

TARTALOMJEGYZÉK

1. Bevezetés 3

2. Hol tart az „Oktatás és képzés 2010” megvalósítása? 4

2.1. Nemzeti szint: a reformok jó irányba haladnak 4

2.2. Európai szint: az „Oktatás és képzés 2010” munkaprogram irányításának javítása 10

3. Összefoglalás: Fel kell gyorsítani a reformokat, hogy eredményesebb legyen a lisszaboni stratégiához való hozzájárulás, és meg kell szilárdítani az európai szociális modellt 10

3.1. A reformoknak különösen tekintettel kell lenniük a méltányosság és az irányítás kérdéseire 11

3.2. Az „Oktatás és képzés 2010” eredményesebb megvalósításáért 12

Statisztikai melléklet……………………………………………………………....15

1. BEVEZETÉS

2004. évi közös időközi jelentésében[1] a Tanács (oktatás) és az Európai Bizottság az európai oktatási és képzési rendszerek sürgős reformjára hívott fel annak érdekében, hogy az Unió megvalósíthassa társadalmi és gazdasági céljait. A két intézmény úgy határozott, hogy kétévente felülvizsgálja, hogyan halad a szakoktatásra és szakképzésre vonatkozó koppenhágai folyamatot, illetve felsőoktatási kezdeményezéseket magában foglaló „Oktatás és képzés 2010” munkaprogram megvalósítása. E jelentés az új szakasz első jelentése. Az „Oktatás és képzés 2010” központi szerepet játszik a növekedést és foglalkoztatást célzó új integrált iránymutatások[2] – köztük az európai ifjúsági paktum – megvalósításában is.

A lisszaboni stratégia félidős értékelése nemrégiben megerősítette, hogy az oktatás és képzés központi helyet foglal el az Európa Unió növekedési és foglalkoztatási programjában. Az integrált iránymutatásokban az Európai Tanács felszólítja a tagállamokat, hogy bővítsék és javítsák a humán erőforrásba történő beruházást, és igazítsák oktatási és képzési rendszereiket az új kompetenciakövetelményekhez. Ezzel összefüggésben a Tanács felszólította a tagállamokat, hogy maradéktalanul valósítsák meg az „Oktatás és képzés 2010” munkaprogramot.

A Tanács több ízben hangsúlyozta, hogy az oktatási és képzési rendszerek kettős – társadalmi és gazdasági – szerepet töltenek be. Az oktatás és a képzés mindenütt meghatározó tényező abban, hogy egy ország mennyire tud a világ élvonalába kerülni, hogy milyen újítási és versenyképességgel rendelkezik. Ugyanakkor az oktatás és képzés Európa szociális dimenziójának is szerves részét képezi azáltal, hogy közvetíti a szolidaritás, az esélyegyenlőség és a társadalmi részvétel értékeit, miközben kedvező hatása van az egészség, a bűnözés, a környezet, a demokratizálódás és általában az életminőség terén. Minden állampolgárnak szüksége van ismeretek, készségek és kompetenciák elsajátítására és folyamatos frissítésére az egész életen át tartó tanulás során, és nem szabad megfeledkezni a szociális kirekesztéstől veszélyeztetettek sajátos szükségleteiről sem. Ennek segítségével fokozódhat a munkaerő-piaci részvétel és a gazdasági növekedés, miközben a társadalmi kohézió sem szenved csorbát.

Az oktatásba és képzésbe való beruházásnak megvan az ára, de az egyén, a gazdaság és a társadalom szintjén jelentkező busás nyereség révén közép- és hosszú távon megtérülnek a költségek. A reformoknak éppen ezért a jövőben is arra kell törekedniük, hogy szinergiákat teremtsenek az egymást valójában kölcsönösen erősítő gazdaság- és társadalompolitikai célok között.

Ezek a szempontok felettébb fontos szerepet játszanak az európai szociális modell jövőbeli alakításáról folyó jelenlegi uniós vitában. Európának óriási társadalmi-gazdasági és demográfiai kihívásokkal kell szembenéznie, amelyek olyan tényezőkkel függenek össze, mint a lakosság elöregedése, az alacsonyan képzett felnőttek magas száma, a fiatalkori munkanélküliség nagy aránya stb. Ugyanakkor egyre nagyobb szükség van a kompetenciák és képzettségek szintjének emelésére a munkaerőpiacon. Ezeknek a kihívásoknak meg kell felelnünk ahhoz, hogy javuljon Európa szociális rendszereinek hosszú távú fenntarthatósága. Az oktatás és képzés részét képezi e problémák megoldásának.

2. Hol tart az „Oktatás és képzés 2010” megvalósítása?

A következőkben első ízben adunk áttekintést arról, hol tart Európában az oktatási és képzési rendszerek korszerűsítése, amelyre a lisszaboni csúcs hívott fel. Az elemzés alapvetően a tagállamok, az EGT-ben résztvevő EFTA-országok, valamint a csatlakozó és a tagjelölt országok 2005. évi nemzeti jelentéseire épül[3]. Ismerteti, hogyan szolgálják a reformok a 2004. évi közös időközi jelentésben meghatározott, kulcsfontosságú területek javát[4].

2.1. Nemzeti szint: a reformok jó irányba haladnak

A nemzeti jelentések azt mutatják, hogy az „Oktatás és képzés 2010” munkaprogram időközben körvonalazódott a nemzeti politika horizontján. Különböző mértékben bár, de valamennyi tagállam figyelembe veszi a lisszaboni stratégiát nemzeti oktatási és képzési politikájának kialakításakor . Egyre több ország gondoskodik konkrét formában az „Oktatás és képzés 2010” munkaprogram megvalósításáért felelős minisztériumok (különösen az oktatási és a munkaügyi minisztérium) közötti koordinációról, valamint az érdekeltekkel – például a szociális partnerekkel – folytatandó egyeztetésről. Számos ország meghatározta saját – az oktatás és képzés terén elérendő átlagos európai teljesítmény referenciaszintjeit követő – célértékeit, illetve megkezdte azok meghatározását. Ennek különösen nagy jelentősége van az európai foglalkoztatási stratégia megvalósítása szempontjából is[5].

2.1.1 A prioritások és beruházások célja a nagyobb fokú hatékonyság és a jobb minőség

A kulcsfontosságú tudásalapú gazdasági ágazatokba történő összberuházás tekintetében 2000 óta nem csökkent Európa lemaradása az olyan vetélytársakkal szemben, mint az USA. Ugyanakkor rohamosan felzárkózik néhány ázsiai ország, például Kína, India.

Mindazonáltal az oktatásra fordított közpénzeknek a GDP százalékában kifejezett aránya majdnem valamennyi EU-országban nő (az EU-átlag 2000-ben 4,9%, 2002-ben 5,2% volt).

A 2000 és 2002 között megfigyelhető pozitív tendencia ígéretes jele annak, hogy a kormányok fontosnak tekintik az oktatásba történő állami beruházást. Mindemellett jelentős – a GDP 4–8%-át elérő – eltérések vannak az egyes országok között. Úgy tűnik, a legtöbb kormány felismeri: a szükséges reformokat nem lehet a beruházások jelenlegi szintjén és formájában megvalósítani .

Számos ország ösztönzi az egyének és a háztartások magánberuházásait – különösen azokon a területeken, ahol magas az egyéni megtérülési ráta – például olyan ösztönzők révén, mint utalványok vagy egyéni tanulmányi számlák (pl. AT, BE, NL, UK[6]), adókedvezmények (pl. FI, HU, LT, PT, SI) vagy tandíjak (AT, BE fr, PL, RO, UK). A munkaadók ösztönzésére tett erőfeszítések kisebb mértékűek, és eredményességük kevésbé mutatható ki. Nem sok jele van annak, hogy általánosságban véve növekedne a munkaadók beruházása a továbbképzésbe.

A legtöbb ország számára fontos reformmotívum a hatékonyság fokozása a minőség javítása révén; ennek során hangsúlyt kap a decentralizáció és az intézményi igazgatás javítása is. Bár a legtöbb ország használ rendszerteljesítményének mérésére nemzetközi összehasonlító adatokat az eredményekről, sokuk mégsem fejlesztett ki megfelelő nemzeti teljesítménymutatót, illetve eljárásokat a szükséges adatok gyűjtésére. Így nehéz mérni az intézkedések hatását.

Valamennyi ország hangsúlyozza a tudásalapú gazdasághoz és társadalomhoz, valamint a gazdasági versenyképességhez szükséges készségek fejlesztésének alapvető fontosságát. A kínálat minőségének javítása és a színvonal emelése – együtt a tanárképzéssel, a felsőoktatásban résztvevők számának növelésével és a bolognai folyamathoz kapcsolódó reformok[7] megvalósításával, a szakoktatás és szakképzés vonzerejének növelésével, valamint az IKT-hozzáférés elősegítésével – szintén kiemelkedő szerepet kap a legtöbb országban.

A társadalmi integráció vonatkozásában valamennyi ország arról tesz említést, hogy a célcsoportok munkához jutása és foglalkoztathatósága politikájuk meghatározó elemét képezi. Számos ország (pl. CY, CZ, EL, ES, LV, MT, PT, RO) – elsősorban azok az országok, ahol az oktatásra és képzésre fordított kiadások viszonylag alacsonyak – hangsúlyozza, hogy nehéz pénzügyi helyzete behatárolja a szükséges politika megvalósításának lehetőségeit.

Több ország kiemeli, hogy oktatási és képzési politikájában a gazdasági és társadalmi célok kölcsönösen támogatják egymást . Mások úgy érvelnek, hogy ha a gazdasági és foglalkoztatási program sikeres, a társadalmi célokat (méltányosság és társadalmi integráció) is könnyebben meg lehet oldani. Ezek a kérdések különösen fontos szerepet játszanak az európai szociális modellről folytatott vitában.

2.1.2. Előrelépés történt az egész életen át tartó tanulásra irányuló stratégiák meghatározásában, a megvalósítás azonban továbbra is várat magára

Előrehaladást történt 2003 óta az Európai Tanács által kitűzött cél felé, hogy 2006-ra[8] valamennyi tagállamban hozzák létre az egész életen át tartó tanulásra irányuló stratégiákat[9]. Ez az új lisszaboni integrált iránymutatások egyik legfontosabb dimenziója. Semmi esetre sem valamennyi, de számos ország nyilatkozatot dolgozott ki az egész életen át tartó tanulással kapcsolatos politikájáról, pl. stratégiai dokumentumok vagy nemzeti cselekvési tervek formájában. Mások megalkották a keretjogszabályokat (pl. EL, ES, FR, RO).

A stratégiák azonban továbbra is kiegyensúlyozatlanok , ahogy azt a 2003. évi elemzés is kimutatta. Az a tendencia figyelhető meg, hogy az országok vagy a foglalkoztathatóságra összpontosítanak, vagy a rendszerektől eltávolodott egyének újraintegrálására. Néhány ország – pl. Svédország, Dánia, Finnország és Norvégia – jól halad egy következetes és átfogó megközelítés kialakítása felé, és a megvalósítás terén is jelentős sikereket ér el.

Mindazonáltal biztató, hogy az egész életen át tartó tanulásra irányuló alappolitikák fokozatosan teret nyernek Európában. Néhány országban (pl. FI, FR, PT) például már jól működő rendszere van a nemformális és az informális tanulás elismerésének, míg több más ország nemrégiben szabályozta a kérdést, illetve dolgozik a szabályozáson (pl. BE nl, DK, ES, NL, NO, SE, SI). Az egész életen át tartó pályaorientációval is egyre több ország foglalkozik (pl. BE, DK, FR, IE, IS, LI), csakúgy mint az egységes nemzeti képesítési keretek kialakításával (pl. IE). Az utóbbi feladat elsőbbséget élvez néhány új tagállamban és tagjelölt országban is (pl. CY, EE, HR, LV, PL, RO, SI, TK).

Az EU 25–64 év közötti felnőtt lakosságának 10%-a vesz részt egész életen át tartó tanulásban, ami valamelyes javulást jelent 2000 óta, bár jelentős különbségek mutatkoznak az egyes országok között.

Jelentős kihívás marad továbbra is Európa, különösen a dél-európai országok és az új tagállamok számára a részvételi arány növelésének szükségessége a további tanulás terén. Az alacsony részvételi arány akadályozza a munkaerő-piaci részvétel növelését, és ezért a gazdaság és társadalom egésze számára költséges. Aláássa az európai szociális modell fenntarthatóságát .

Európa-szerte nem fordítanak elegendő figyelmet és pénzeszközt a felnőttek tanulási lehetőségeinek kiszélesítésére, különösen az idősebb munkavállalók – akik száma 2030-ra mintegy 14 millióval fog növekedni –, illetve a alacsony képzettséggel rendelkezők esetében. Azon országok, amelyek a legmagasabb részvételi arányról számolnak be, egy integrált és átfogó, az egész életen át tartó tanulásra irányuló stratégia keretében többnyire nagy súlyt helyeznek a felnőtt tanulási stratégiákra.

Az EU-ban élő fiatalok megközelítőleg 16%-a még mindig idő előtt hagyja abba iskolai tanulmányait, így csak némi javulást könyvelhetünk el az EU 2010-es 10%-os referenciaérték irányában.

A 15 évesek mintegy 20%-ának továbbra is komoly nehézségei vannak az olvasási készség terén. Itt nem történt elmozdulás 2000 óta az EU-referenciaérték felé, amely szerint ezt az arányt 20%-kal kellene csökkenteni.

A 18–24 évesek 77%-a szerez felső középfokú végzettséget, és ez – a néhány országban megfigyelhető jelentős javulás ellenére – még messze van a 85%-os EU-referenciaértéktől.

Az iskolai tanulmányaikat alapvető képesítés és kompetenciák nélkül abbahagyó fiatalok kitartóan magas száma aggasztó jele annak, hogy az alapoktatási rendszerek nem mindig teremtik meg az egész életen át tartó tanulás alapjait. Ez a probléma az új lisszaboni integrált iránymutatásokban és az európai ifjúsági paktumban is tükröződik. Számos ország tanterv- és tanulmányiprogram-reformokkal válaszol erre, amelyek célja, hogy mindenki elsajátítsa a központi fontosságú, transzverzális kompetenciákat (pl. AT, DE, FR, IT, NO, UK), és hogy a fiatalok – különösen a hátrányos helyzetűek – se maradjanak ki ebből (lásd még a 2.1.4. szakaszt).

2.1.3. A felsőoktatási reformok egyre jobban támogatják a lisszaboni menetrendet

A bolognai folyamat továbbra is mozgatórugója a felsőoktatás szerkezeti reformjainak, különösen a háromciklusú rendszer bevezetése és a minőségbiztosítás javítása tekintetében. Ebben az ágazatban a bolognai folyamat és nem a lisszaboni stratégia van többnyire a nemzeti szakpolitika-fejlesztés előterében. Mindazonáltal vannak arra utaló jelek, hogy az országok belekezdtek az irányítással, a finanszírozással és az intézmények vonzerejével kapcsolatos problémák megoldásába. Ez előreláthatólag segíteni fog abban, hogy az egyetemek hozzájáruljanak a versenyképességhez, a foglalkoztatáshoz és a növekedéshez[10].

Az irányítás tekintetében számos ország bevezetett például különböző fajta, a felsőoktatási intézmények és az állam kapcsolatát rendező szerződési szabályozást, amelyek a belső pénzeszközelosztás alapjául szolgálnak (pl. AT, CZ, DE, DK, FR, IS, LI, SK). Számos közép- és kelet-európai ország próbálja megoldani a felsőoktatási rendszerének felaprózódásából eredő problémákat azáltal, hogy új intézményi irányítási rendszert vezet be, nemritkán külső érdekeltek bevonásával.

2001-ben a felsőoktatásba való teljes (köz- és magán-) beruházás az EU-ban a GDP 1,28%-át tette ki, míg Kanadában ez az érték 2,5%, az USA-ban pedig 3,25% volt. A három legtöbbet költő EU-ország Dánia (2,8%), Svédország (2,3%) és Finnország (2,1%). Ahhoz, hogy az EU az USA-hoz felzárkózzon, további évi 150 milliárd EUR-t kellene költenie, mindenekelőtt lényegesen több, a magánszektorból származó beruházás révén[11].

Számos ország számára a finanszírozás központi probléma marad , amely akadályozza a korszerűsítési program megvalósítását.

Az országba irányuló mobilitás ösztönzése, úgy tűnik, Európában széles körben elterjedt eszköz a felsőoktatás vonzerejének növelésére. Csak néhány ország lép ezen túl, és folytat aktív marketingtevékenységet vagy célirányos nemzetközi toborzótevékenységet (pl. DE, FI, FR, IE, NL, UK). Számos új tagállam úgy igyekszik megoldani ezt a kérdést, hogy közös diplomák kiadása céljából partnerséget hoz létre külföldi egyetemekkel.

A legtöbb ország felismeri, hogy a felsőoktatás és a gazdaság együttműködésének fokozása alapvető követelménye az innovációnak és a jobb versenyképességnek, de túlságosan kevesen rendelkeznek átfogó programmal ezen a téren. Részben az a probléma, hogy a nemzeti innovációs stratégiák gyakran nem tartalmaznak a felsőoktatásra vonatkozó reformkomponenst.

Sok ország ösztönzi az egyetemeket, hogy vegyék ki részüket az egész életen át tartó tanulás megvalósításából azáltal, hogy megnyitják kapuikat nem hagyományos diákok, pl. alacsonyabb gazdasági-társadalmi környezetből jövő egyének előtt is, és kidolgozzák többek között a nemformális és az informális tanulás elismerésének rendszereit. Ez részét képezi annak az Európa-szerte megfigyelhető törekvésnek, hogy növeljék a felsőoktatásban részt vevők számát. Nagyon sok egyetem kínál folyamatos szakmai továbbképzést. Egyre népszerűbbek továbbá a távoktatásra, illetve a távoktatást és egyéb oktatási formákat ötvöző módszerre, valamint az IKT-vel támogatott tanulási módszerekre építő nyitott egyetemek is.

2.1.4. A szakoktatás és szakképzés helyzete fokozatosan javul, de sok még a tennivaló

A szakoktatás és szakképzés reformjában elsőbbséget élvező nemzeti témák lényegében a koppenhágai folyamat elemeit tükrözik. Elkezdődött ugyan az európai szinten elhatározott közös alapelvek és referenciaértékek megvalósítása (pl. a nemformális tanulás elismerése, minőségbiztosítás, orientáció), de az országok kiemelik, hogy túl korai még konkrét eredményekről beszélni.

Néhány országban kedvező megítélése van a szakoktatásnak és szakképzésnek (pl. AT, CZ, DE, FI) olyan tényezőknek köszönhetően, mint a „kettős rendszer" (vagyis váltakozó rendszerű képzés), (az általános oktatást és a szakoktatást összekapcsoló) kettős képesítés és a felsőoktatás megnyitása érdekében tett új intézkedések. Még mindig túl gyakran fordul elő azonban, hogy a szakképzési lehetőségek kevésbé vonzóak, mint a hagyományos elméleti pályák. A szakoktatás és szakképzés minőségének javítása és vonzerejének fokozása a jövőben is megoldásra váró, kulcsfontosságú feladat marad.

A szakoktatás és szakképzés vonzerejének növelése érdekében a legtöbb ország a felső középfokú oktatásra összpontosít, beleértve a tantervfejlesztést, a rugalmas előmeneteli és szakváltási lehetőségeket, a munkaerő-piaci kapcsolatokat és a pályaorientációt. Néhány ország az egész életen át tartó tanulásra irányuló stratégiák fejlesztése kapcsán elsősorban arra törekszik, hogy mind többeknek utat nyisson az általános és felsőoktatás felé (pl. AT, CZ, DE, ES, SK).

A szakoktatás és szakképzés munkaerő-piaci jelentőségének növelése, valamint a munkaadókhoz és a szociális partnerekhez fűződő kapcsolat javítása fontos tényező a minőséggel és a vonzerővel kapcsolatos problémák megoldásán fáradozó legtöbb ország számára. A szakoktatás és szakképzés szerkezetének javítása, a szakmai gyakorlat lehetőségei és a szakoktatás és szakképzés színvonalának emelése döntő szerepet játszanak itt. A készség- és képesítési igények előrejelzése továbbra is központi kihívás, amely szükségessé teszi az érdekeltek tevékenyebb részvételét és az adatgyűjtés tökéletesítését.

Az országok nagy része aggodalmát fejezi ki az alacsonyan képzettek – akik száma az Unióban jelenleg közel 80 millió – szükségletei kapcsán, és kiemeli a munkaerő-piaci részvétel jelentőségét, valamint azt, hogy a szakoktatási és szakképzési rendszerek központi szerepet játszanak a társadalmi integráció biztosításában .

A legtöbb ország célcsoportokra összpontosít ebben a kérdésben, mindenekelőtt a fiatal lakosságra, akik esetében a szakoktatási és szakképzési programok kedvezően befolyásolják, vagyis csökkentik az iskolai tanulmányaikat idő előtt abbahagyók arányát. Még mindig nem kapnak azonban kielégítő mértékű figyelmet a felnőttek és az idősebb munkavállalók.

A szakiskolai tanárok és a szakoktatók szakmai továbbképzése a legtöbb ország számára továbbra is komoly probléma.

2.1.5. Az európai dimenzió körvonalazódik bár, de továbbra is homályos a nemzeti rendszerekben

Valamennyi ország fontosnak tekinti a mobilitási programokban való részvétel fokozását az alapszintű oktatástól és a képzéstől a magasabb szintekig, beleértve a tanárok és oktatók szakmai továbbképzésének részét képező mobilitást. Néhány ígéretes, például a külföldi tartózkodás minőségét érintő kezdeményezés (pl. AT, BG, CZ, EL, IE, LV) ellenére azonban az országok nem dolgoztak ki elég nemzeti stratégiát . A legjelentősebb támogatást továbbra is az EU-programok biztosítják. Az országok általában inkább a külföldről érkező, mint a külföldre menő diákok mobilitását támogatják. Európa-szerte alkalmazzák az Europass-t, amely a külföldi tartózkodások elősegítésének fontos eszköze[12].

Növekvő fontosságot tulajdonítanak továbbá annak, hogy a nemzeti oktatási és képzési rendszerekbe beépített európai vagy nemzetközi dimenzió révén javítsák a fiatalok Európai Uniós ismereteit. Néhány ország (pl. DE, EE, FI, LU, NL) nyíltan felveszi tantervébe az európai dimenziót , néhányan pedig ennek megfelelő törvényi reformokat vezetnek be. Sok ország kiemeli a nyelvtanulás jelentőségét. Az irányvonalak és az intézkedések azonban többnyire nem alkotnak koherens rendszert, és eddig nem sok jel utal arra, hogy valamennyi diák azzal a tudással és olyan kompetenciákkal fejezné be a középiskolát, amelyekre mint európai polgárnak szüksége van. Pedig ezt a célt a 2004. évi közös időközi jelentés hangsúlyozta.

2.2. Európai szint: az „Oktatás és képzés 2010” munkaprogram irányításának javítása

2004–2005 során a Tanács (oktatás) egy sor közös eszközt, elvet és keretet fogadott el például a mobilitás, minőségbiztosítás, nemformális tanulás és a pályaorientáció terén. Ahogyan a 2004. évi közös időközi jelentés is megjegyzi, az ilyen megállapodások hasznosak lehetnek, és így segíthetik a nemzeti elképzelések és reformok megvalósulását, valamint hozzájárulhatnak a kölcsönös bizalom kialakulásához. A szakoktatás és szakképzés terén a maastrichti kommüniké[13] (2004. december) mind nemzeti, mind európai szinten új prioritásokat határozott meg. A Bizottság számos közleményt is elfogadott – például a felsőoktatásnak a lisszaboni stratégiában betöltött szerepéről és az európai nyelvi kompetenciamutató kifejlesztéséről[14] –, illetve tervezeteket is előterjesztett tanácsi és európai parlamenti ajánlásokra, például az egész életen át tartó tanuláshoz szükséges kulcskompetenciákról.

A folyamat általános racionalizálása, valamint a koherencia növelése és az irányítás hatékonyabbá tétele érdekében megalakult az Oktatás és képzés 2010 koordinációs csoport , amely az oktatás és képzés területének miniszteri képviselőit, valamint az európai szociális partnereket tömöríti. A mutatókról és a referenciaértékekről rendszeresen készül jelentés, amely szintén segít a folyamat nyomon követésében.

A munkamódszerek is korszerűsítésen mentek keresztül, hogy ezáltal hatékonyabban támogassák nemzeti szinten a megvalósítást. A munkaprogram első szakaszát megvalósító munkacsoportok[15] helyébe „országcsoportok” lépnek, amelyeken belül a tagok a nemzeti prioritásaik és érdekeik szerinti központi kérdésekre összpontosítanak. A csoportok 2005–2006 folyamán konkrét „együtt tanulási” tevékenységeket szerveznek, amelyek során az országok kölcsönös segítséget nyújtanak egymásnak a reformok megvalósításában azáltal, hogy meghatározzák a sikerhez vezető tényezőket és megosztják egymással a bevált gyakorlatot.

Tovább erősödik az európai oktatási és képzési térség, mindenekelőtt az európai képesítési keretrendszer kidolgozása révén. Egyeztetési folyamat indult a keretrendszer tervezetéről, és a Bizottság 2006-ban javaslatot terjeszt elő tanácsi és európai parlamenti ajánlástervezetre. 2006 elején a Bizottság előterjeszt továbbá egy, a tanárképzés minőségéről szóló tanácsi és európai ajánlásra irányuló tervezetet, 2006 végén pedig közleményt ad ki a felnőttek tanulásáról.

3. Összefoglalás: Fel kell gyorsítani a reformokat, hogy eredményesebb legyen a lisszaboni stratégiához való hozzájárulás, és meg kell szilárdítani az európai szociális modellt

A nemzeti reformok jó irányba haladnak. Számos jel utal arra, hogy szerte az Unióban a közszektor folyamatos erőfeszítéseket tesz, és egyes területeken lassan megmutatkozik a munka gyümölcse. Mindez biztató, különösen ha belegondolunk, hogy az oktatási reformok hatása csak lassan mutatkozik meg, és hogy a kibővített Unió tagállamai lényegesen eltérő helyzetben vannak, és lényegesen eltérő pontról indulnak.

Az európai szociális modell hosszú távú fenntarthatósága jelentős mértékben e mélyreható és széles körű reformok eredményességétől függ, mert ezek a reformok biztosíthatják valamennyi állampolgár – bármilyen képességekkel és társadalmi háttérrel rendelkezzen is – tevékeny részvételét a gazdasági és társadalmi életben.

Ebben a tekintetben különösen aggasztó, hogy – annak dacára, hogy a matematikai, természettudományos és műszaki diplomával rendelkezők számának növelésére vonatkozó EU-s referenciaértéket igen hamar sikerült elérni – nagyon kevés haladás történt a társadalmi integrációhoz legszorosabban kapcsolódó referenciaértékek vonatkozásában. Ha nem teszünk lényegesen több erőfeszítést az iskolai tanulmányok idő előtti abbahagyása, a felső középfokú végzettség megszerzése és a kulcskompetenciák területén, a következő generációt nagyobb arányban fogja sújtani a szociális kirekesztés, és ennek nagy ára lesz mind az érintett egyének, mind a gazdaság és a társadalom számára. Az Európai Tanács kiemelte az „Oktatás és képzés 2010” e területeinek jelentőségét a fiatalok számára, amikor 2005 márciusában elfogadta az európai ifjúsági paktumot.

Továbbra is maradéktalanul érvényben vannak a 2004. évi közös időközi jelentésben meghatározott cselekvési prioritások, valamint az az üzenet, hogy a reformok ütemét fel kell gyorsítani . A következő, 2008. évi közös jelentésben is szigorúan nyomon követjük a helyzet alakulását.

3.1. A reformoknak különösen tekintettel kell lenniük a méltányosság és az irányítás kérdéseire

A nemzeti jelentések azt mutatják, hogy a kormányok tudatában vannak az oktatás és képzés korszerűsítéséből eredő kihívásoknak. Mindenekelőtt megemlítik a szükséges állami és magántőke biztosításának, valamint a rendszerek szerkezeti és igazgatási reformjának nehézségeit. Itt különös figyelmet kell fordítani a méltányosság és az irányítás központi szerepet játszó kérdésére – beleértve a megfelelő ösztönzők kidolgozását is – ahhoz, hogy a folyamatban lévő reformok sikeresek legyenek. A Bizottság támogatja a nemzeti törekvéseket azáltal, hogy a jövőben elsőbbséget biztosít ezeknek a területeknek az EU-szintű „együtt tanulási” tevékenységek során.

3.1.1. Olyan reformokat kell végrehajtani, amelyek biztosítják a rendszerek hatékonyságát és méltányosságát

Pozitív fejlemény, hogy az országok nagyobb súlyt fektetnek az oktatásba és képzésbe való állami beruházás hatékonyságára. Mindazonáltal kellő figyelmet kell fordítani az egész életen át tartó tanulás folyamatának egészére, és nem kevesebb figyelmet kell, hogy kapjanak a rendszerek hatékonysági, minőségi és méltányossági célkitűzései. Ez elengedhetetlen feltétele annak, hogy elérjük a lisszaboni célokat, és ugyanakkor az európai szociális modellt is megszilárdítsuk.

A rendszerek méltányosságának biztosítása azt jelenti, hogy az oktatás és képzés eredményeinek és hasznának függetlennek kell lennie a gazdasági-társadalmi környezettől és egyéb olyan tényezőktől, amelyek hátrányhoz vezethetnek az oktatásban. Az oktatásnak mint olyannak nyitva kell állnia mindenki előtt, és azt az emberek egyéni tanulási igényeihez kell igazítani.

Kutatások azt mutatják, hogy a hatékonyság és a méltányosság nem vagy-vagy viszonyban állnak egymással, hiszen összefüggenek egymással, és kölcsönösen megerősítik egymást. Az oktatásban és képzésben való részvételi lehetőség kiterjesztése mindenkire, beleértve a hátrányos helyzetű csoportokat és az idősebb munkavállalókat is, növeli az aktív népesség arányát, ami pedig elősegíti a növekedést és egyidejűleg csökkenti az egyenlőtlenségeket. A Bizottság a tervek szerint 2006-ban közleményben fogja megtárgyalni a méltányosság és a hatékonyság kérdését, és a 2008. évi közös jelentés is megkülönböztető figyelmet fog szentelni ennek a területnek.

A beruházásokat azon területekre kell összpontosítani, ahol a legmagasabb a társadalmi és gazdasági haszon, mert így tudjuk eredményesen összekapcsolni a hatékonyságot és az igazságosságot. Ebben a tekintetben az elkövetkező években fokozni kell a tagállamoknak az iskolai tanulmányok idő előtti abbahagyásával, a felső középfokú végzettség megszerzésével és a kulcskompetenciákkal kapcsolatos EU-s referenciaértékek teljesítésére irányuló erőfeszítéseit. Az óvodai nevelésbe történő beruházás különösen kimagasló jelentőséggel bír az iskolai kudarc és a társadalmi kirekesztés megakadályozása, valamint a további tanulás alapjainak lerakása szempontjából.

3.1.2. Különféle tanulási partnerségek révén mobilizálni kell az érintetteket és a pénzeszközöket

A reformokat segítik a kedvező gazdasági és társadalmi körülmények, a tudásba, készségekbe és kompetenciákba történő állami és magánberuházások magas szintje, de kedvezően hat az is, ha a rendszerek irányítási módja egységes és összehangolt. A „tudáspolitikák” (oktatás, képzés, foglalkoztatás/szociális kérdések, kutatás stb.) közötti eredményes minisztériumi szinergiák, a határozott szociális párbeszéd, és az egyéb, központi szerepet játszó érintettek – pl. a szülők és a tanárok/oktatók – tájékozottsága és tevékeny részvétele, az önkéntes szféra és a helyi szereplők mind segítik azt, hogy konszenzus alakuljon ki a célok és a szükséges reformok tekintetében. Ez a fajta irányítás azonban nem jellemző széles körben.

Hangsúlyt kell, hogy kapjon az irányítás javítása – különösen a regionális és helyi szinteken – tanulási partnerségek révén, amelyek keretében az érintettek (intézmények, hatóságok, szociális partnerek, vállalkozások, közösségi szervezetek stb.) megoszthatják feladataikat és költségeiket . Ezekben a partnerségekben a tanároknak és az oktatóknak kell a rendszerek változását elősegítő fő mozgatórugónak lenniük. A partnerségeknek továbbá elő kell segíteniük a munkaadók fokozottabb bevonását az egész életen át tartó tanulásra vonatkozó kínálat relevanciájának biztosítása terén.

3.2. Az „Oktatás és képzés 2010” eredményesebb megvalósításáért

3.2.1. A nemzeti szint

Noha történt haladás, az „Oktatás és képzés 2010” munkaprogram által kijelölt központi fontosságú területeket jobban figyelembe kell venni a nemzeti irányvonalak kialakításakor. A tagállamoknak mindenekelőtt a következőket kell biztosítaniuk:

- az oktatásnak és képzésnek központi helyet kell elfoglalnia a nemzeti lisszaboni reformprogramokban, a strukturális alapok céljaira létrehozott nemzeti stratégiai referenciakeretben, valamint a szociális védelemre és a társadalmi kohézióra irányuló nemzeti stratégiákban;

- 2008-ra valamennyi tagállamban meg kell teremteni a munkaprogram megvalósításának nemzeti szintű koordinációs mechanizmusait; ezek kiterjednek a különböző érintett minisztériumokra és a legfontosabb érdekeltekre, mindenekelőtt a szociális partnerekre;

- a nemzeti szakpolitikáknak tevékenyen hozzá kell járulniuk az „Oktatás és képzés 2010” referenciaértékek és célok eléréséhez; a kormányoknak előre kell lépniük az e referenciákon alapuló nemzeti célértékek és mutatók meghatározásában;

- tökéletesíteni kell a szakpolitikák értékelését, hogy ezáltal a haladás jobban nyomon követhető legyen, és hogy kialakuljon egy, a kutatási eredményeket maradéktalanul felhasználó értékelési kultúra. Ehhez elengedhetetlen kiváló minőségű statisztikai eszközök és infrastruktúra kialakítása;

- a munkaprogram keretében elfogadott különböző európai megállapodásokat (pl. a közös referenciákról és alapelvekről szóló tanácsi állásfoglalásokat vagy következtetéseket) 2008-ra fő referenciapontként kell használni a nemzeti reformok kialakításánál.

3.2.2. Az európai szint

A Bizottság biztosítja, hogy az „Oktatás és képzés 2010” munkaprogram eredményei felhasználásra kerülnek mind a lisszaboni integrált iránymutatások és az EU kohéziós iránymutatásainak megvalósítási folyamatában, mind az európai szociális modell jövőjével kapcsolatos jelenlegi vita és az azt követő tettek során. Ezen a téren a strukturális alapoknak elsőbbségben kell részesíteniük az emberi tőkébe történő beruházást.

A munkaprogram megvalósításának eredményessége érdekében különös figyelmet kapnak a következők:

- pontosan körvonalazott és tárgyhoz tartozó együtt tanulási tevékenységi programok kidolgozása az egész életen át tartó tanulásra irányuló új integrált program keretében és a 2005. év során szerzett tapasztalatok fényében. Az együtt tanulási tevékenységek azokra a területekre összpontosítanak, amelyeken a legnagyobb szükség van a reformra (EU-refereciaérték-területek; az egész életen át tartó tanulásra irányuló stratégiák kidolgozása; hatékonyság és méltányosság; irányítás és tanulási partnerségek; felsőoktatás; szakoktatás és szakképzés);

- az egész életen át tartó tanulásra irányuló stratégiák megvalósításának szisztematikusabb nyomon követése valamennyi tagállamban. Ez a téma központi szerepet fog játszani a 2008. évi közös jelentésben, különösen az egész életen át tartó tanulásnak az európai szociális modell megszilárdításában játszott szerepével kapcsolatban;

- megállapodás az európai képesítési keretrendszerről, valamint az egész életen át tartó tanuláshoz szükséges kulcskompetenciákról és a tanárképzés minőségéről szóló tanácsi és európai parlamenti ajánlásokról;

- hatékonyabb tájékoztatás és tapasztalatcsere a strukturális alapok és az Európai Beruházási Bank forrásainak oktatás- és képzésfejlesztési célokra történő jövőbeni jobb kihasználása érdekében.

STATISTICAL ANNEX

PROGRESS AGAINST THE FIVE REFERENCE LEVELS OF AVERAGE EUROPEAN PERFORMANCE ( BENCHMARKS ) IN EDUCATION AND TRAINING

Country Codes

EU European Union BE Belgium CZ Czech Republic DK Denmark DE Germany EE Estonia EL Greece ES Spain FR France IE Ireland IT Italy CY Cyprus LV Latvia LT Lithuania LU Luxembourg HU Hungary MT Malta NL Netherlands AT Austria PL Poland PT Portugal SI Slovenia | SK Slovakia FI Finland SE Sweden UK United Kingdom EEA European Economic Area IS Iceland LI Liechtenstein NO Norway Acceding Countries BG Bulgaria RO Romania Candidate Countries HR Croatia TR Turkey Others JP Japan US/USA United States of America |

OVERVIEW ON PROGRESS IN THE FIVE BENCHMARK AREAS

[pic]

Methodological remarks : The starting point in the year 2000 is set in the graph as zero and the 2010 benchmark as 100. The results achieved in each year are thus measured against the 2010 benchmark. A diagonal line shows the progress required, i.e. each year an additional 10% of progress would have to be achieved to reach the benchmark. If a line stays below this diagonal line, progress is not sufficient.

As regards lifelong learning participation, there have been many breaks in time series: some countries have revised their data collection methods between 2002 and 2003. The application of the new methods led to higher results from 2003, and thus progress is overstated between 2002 and 2003. The line 2002-2003 on lifelong learning participation is therefore dotted. For low achievers in reading (data from PISA survey) there are only results for 16 EU countries and for two years.

Key results:

* As regards the number of maths, science and technology (MST) graduates the benchmark will be over-achieved; the progress required has already been made in 2000-2003.

* There is some progress in lifelong learning participation. However, much of it is a result of changes in surveys in several Member States, which led to higher nominal participation rates and thus overstate overall progress.

* There is constant improvement as regards early school leavers, but faster progress is needed in order to achieve the benchmark.

* As regards upper secondary completion there has been almost no progress.

* Results for low achievers in reading have also not improved (but this is based only on two reference years).

KEY COMPETENCES

Percentage of pupils with reading literacy proficiency level one and lower (on the PISA reading literacy scale), 2000-2003

[pic] |

European Union * |

Japan |

USA |

[pic] | 2000 | [pic] | 2003 |

Source: DG Education and Culture. Data source: OECD, PISA 2003 database.

* In 2000, in the 16 EU countries for which comparable data is now available both for 2000 and 2003, the percentage of 15-year olds at level one or below was 19.4. The benchmark of reducing the share by 20% thus implies a target figure of 15.5%.

[pic]

[pic] | 2000 | [pic] | 2003 |

European Union (EU25) |

Japan |

USA |

[pic] | 2000 | [pic] | 2003 | [pic] | 2004 |

Source: DG Education and Culture. Data source: Eurostat (Labour Force Survey)

* 2003: change in series

[pic]

[pic] | 2000 | [pic] | 2003 | [pic] | 2004 |

European Union (EU25) |

Japan |

USA |

[pic] | 2000 | [pic] | 2003 | [pic] | 2004 |

Source: DG Education and Culture; Data Source: Eurostat (Labour Force Survey).

[pic]

[pic] | 2000 | [pic] | 2003 | [pic] | 2004 |

European Union (EU25) |

Japan |

USA |

[pic] | 2000 | [pic] | 2001 | [pic] | 2002 | [pic] | 2003 |

Source: DG Education and Culture. Data source: Eurostat (UOE)

Additional notes :

- EU total does not include Greece. EU total 2000 includes national UK data.

Tertiary MST graduates per 1000 population (20-29) females / males, 2003

[pic]

[pic] | females | [pic] | males |

Number of MST graduates (1000)

European Union (EU25) |

Japan |

USA |

[pic] | 2000 | [pic] | 2003 | [pic] | 2004 |

Source: DG Education and Culture. Data source: Eurostat (Labour Force Survey)

* 2003: change in series

[pic]

[pic] | 2000 | [pic] | 2003 | [pic] | 2004 |

| EU25 | |BE |CZ |DK |DE |EE |EL |ES |FR |IE |IT |CY |LV |LT |LU |HU |MT | | 2000 | 4.94 | |: |4.04 |8.39 |4.53 |5.59 |3.79 |4.42 |5.83 |4.36 |4.57 |5.60 |5.43 |5.67 |: |4.54 |4.55 | | 2001 | 5.10 | |6.11 |4.16 |8.50 |4.57 |5.48 |3.90 |4.41 |5.76 |4.35 |4.98 |6.28 |5.70 |5.92 |3.84 |5.15 |4.47 | | 2002 | 5.22 | |6.26 |4.41 |8.51 |4.78 |5.69 |3.96 |4.44 |5.81 |4.32 |4.75 |6.83 |5.82 |5.89 |3.99 |5.51 |4.54 | | | NL |AT |PL |PT |SI |SK |FI |SE |UK |IS |LI |NO |BG |RO |HR |TR |JP |US | | 2000 | 4.87 |5.66 |5.01 |5.74 |: |4.15 |6.12 |7.39 |4.58 |6.00 |: |6.82 |4.41 |2.89 |: |3.49 |3.59 |4.93 | | 2001 | 4.99 |5.70 |5.56 |5.91 |6.13 |4.03 |6.24 |7.31 |4.69 |6.47 |: |7.00 |3.53 |3.28 |: |3.65 |3.57 |5.08 | | 2002 | 5.08 |5.67 |5.60 |5.83 |6.02 |4.35 |6.39 |7.66 |5.25 |7.12 |2.95 |7.63 |3.57 |3.53 |4.32 |3.56 |3.60 |5.35 | | Source: DG Education and Culture. Data source: Eurostat (UOE data collection)

Additional notes

- DK: Expenditure at post secondary non-tertiary levels of education is not available.

- FR: Without French Overseas Departments, GR, LU, PT: Imputed retirement expenditure is not available.

- CY: Including financial aid to students studying abroad.- LU: expenditure at tertiary level of education not included. PT: expenditure at local level of government not included.- UK, JP, US: adjustment of GDP to the financial year, which differs from the calendar year.- TR, IS: expenditure at pre-primary level not included, TR: expenditure at regional and local levels of government not included.

- HR, US: Expenditure on educational institutions from public sources.

Between 1995 and 2000 public expenditure on education as a percentage of GDP fell slightly in the EU[17]. Since 2000, however, there has been an upward trend at EU level and in most Member States. The available data show, however, strong differences in spending levels between countries. Denmark and Sweden spend over 7.5% of GDP on education, while some Member States spend less than 4% of GDP (however spending is increasing in these countries).

[1] „Oktatás és képzés 2010”: A lisszaboni stratégia sikere a sürgős reformokon múlik, 2004. március 3. (Tanácsi dok. 6905/04 EDUC 43).

[2] Az integrált csomag összekapcsolja az átfogó gazdaságpolitikai, valamint a foglalkoztatási iránymutatásokat (a tagállamok foglalkoztatáspolitikáira vonatkozó iránymutatásokról szóló, 2005. július 12-i 2005/600/EK tanácsi határozat, HL L 205., 2005.8.6., valamint a tagállamok és a Közösség gazdaságpolitikájára vonatkozó átfogó iránymutatásokról (2005–2008) szóló, 2005. július 12-i 2005/601/EK tanácsi ajánlás).

[3] Szintén az elemzés alapját képezi az a 2005. évi jelentés, amely helyzetképet ad arról, milyen előrelépések történtek a referenciaértékeknek való megfelelés terén (SEC (2005) 419). A nemzeti jelentések 2005 novemberétől az „Oktatás és képzés 2010” honlapon lesznek elérhetőek (http://www.europa.eu.int/comm/education/policies/2010/et_2010_en.html).

[4] További részletekkel a statisztikai melléklet szolgál. A nemzeti jelentések és az EU-szintű fejlemények teljes elemzése az e közleményt kísérő bizottsági munkadokumentumban olvasható.

[5] Az öt referenciaértékből három célértékként szerepel az EU foglalkoztatási iránymutatásai között is.

[6] Az országrövidítéseket lásd a statisztikai mellékletben.

[7] A bolognai folyamat kormányközi folyamat, amelynek célja, hogy európai felsőoktatási térség létrehozásával fokozza a polgárok foglalkoztathatóságát és mobilitását, valamint növelje az európai felsőoktatás nemzetközi versenyképességét. További információk a http://europa.eu.int/comm/education/policies/educ/bologna/bologna_en.html weboldalon találhatók.

[8] A 2004. évi közös időközi jelentés, i. m.; az Európai Tanács következtetései, 2004., 2005.

[9] Az egész életen át tartó tanulás definíciója a következő: „az élet során végzett minden olyan tanulási tevékenység, amelynek célja az ismeretek, készségek és kompetenciák fejlesztése személyes, állampolgári, társadalmi és/vagy foglalkoztatási szempontból.” (Az egész életen át tartó tanulás európai térségének megvalósításáról szóló bizottsági közlemény, COM(2001) 678 végleges.)

[10] Az „Európa szellemi tőkéjének mozgósítása: tegyük lehetővé az egyetemek teljes körű hozzájárulását a lisszaboni stratégiához!” c. bizottsági közlemény, COM (2005) 152 végleges.

[11] Lásd „A tudomány, a technológia és az innováció főbb adatai 2005: Egy európai tudásalapú térség megvalósítása felé”, Európai Bizottság.

[12] http://www.europa.eu.int/comm/education/programmes/europass/index_en.html

[13] http://www.europa.eu.int/comm/education/programmes/europass/index_en.html

[14] COM(2005) 356 végleges

[15] The outcomes of the working groups in 2004 may be found on the Education & Training 2010 web site: http://www.europa.eu.int/comm/education/policies/2010/objectives_en.html

[16] Data used for assessing the benchmark refer to a 4-week period of participation (LFS 2004). If a longer period were used, rates would be higher. Eurostat data from the LFS ad hoc module on lifelong learning carried out in 2003 (referring to a 12-month period) show a participation rate of 42% (4.4% in formal education; 16.5% in non-formal learning and nearly one European out of three declared having taken some form of informal learning).

[17] However, in real terms, public expenditure on education and training increased on average by 1.9% per year from 1995 to 2000 and even by 3.8% since 2000.