HU    HU  
 EURÓPAI BIZOTTSÁG 
Brüsszel, 2011.10.12. 
SEC(2011) 1154 végleges 
  
BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM 
A HATÁSVIZSGÁLAT ÖSSZEFOGLALÁSA 
A közös agrárpolitika jöv ője 2020-ig 
{COM(2011) 625} 
{COM(2011) 626} {COM(2011) 627} 
{COM(2011) 628} 
{COM(2011) 629} 
{SEC(2011) 1153} 
 
 
HU 2   HU A mezőgazdaság válaszút el őtt áll és ezért a figyelem közé ppontjába került: ez alól az 
uniós mez őgazdaság és az EU közös agrárpolitikája (a KAP) sem kivétel. A kihívások, 
hatások és megoldások világszerte eltérn ek, azonban egy közös szempont mindenképpen 
körvonalazódik: a fenntarthatóság minden esetben a megoldások középpontjában áll. 
Ezért fontos tehát, hogy a leend ő KAP átfogó célkit űzése a fenntarthat ó versenyképesség 
legyen, hiszen ezáltal teremthet ő gazdaságilag életképes élelmiszer-el őállítási ágazat, és 
biztosítható ezzel párhuzamosan az EU szárazföldi természeti er őforrásainak fenntartható 
kezelése. 
A KAP korábbi reformjai f őként magát a mez őgazdaságot érint ő kihívásokra, így például 
a nagymérték ű termékfeleslegek levezetésére, a kereskedelmi megállapodásokra vagy az 
élelmiszer-biztonsági válságok kezelésére kerestek megoldásokat, és e megoldások később uniós és nemzetközi szinten is hasznos eszközül szolgáltak az EU számára. Az 
uniós mez őgazdaság el őtt ma álló kihívások nagy része azonban a mez őgazdaság által 
nem befolyásolható tényez őkre vezethet ő vissza, és ennélfogva  sokkal átfogóbb politikai 
választ igényel. 
A jövőbeli KAP nem csupán az uniós gazdaság jóll ehet lényeges, de kis részterületével 
foglalkozó politika, hanem az EU területéne k több mint felére és az összes uniós 
fogyasztóra hatást kifejt ő, az élelmezésbiztonság, az élelmiszer-biztonság, a 
környezetvédelem, az éghajlatváltozás és a terü leti egyensúly szempontjából is stratégiai 
fontosságú politika lesz. Ily módon a KAP az Európa 2020 stratégia megvalósításához is 
nagyobb mértékben tudna hozzájárulni. E jelent és középpontjában annak bemutatása áll, 
hogy a szóban forgó szakpolitikai irányvá ltás milyen következményekkel járna.  
1. A
 PROBLÉMA MEGHATÁROZÁSA  
Az elmúlt két évtizedben a KAP a környezetvédelemmel, az élelmezés- és élelmiszer-
biztonsággal, illetve a területi egyensúllyal kapcsolatos társadalmi aggodalmak változását és az uniós gazdaság igé nyeinek átalakulását tükröz ő alapvető reformfolyamaton ment 
keresztül. E folyamat eredményeként ma a KAP olyan általános ke retet biztosít, amely 
lehetővé teszi a mez őgazdaság és a vidéki területek el őtt álló, a verse nyképességgel és a 
fenntarthatósággal kapcsolatos kihívások kezelését. E keretet két, egymást kiegészít ő 
pillér alkotja
1. 
Az első pillér tartalmazza a mez őgazdasági piacok m űködéséhez és az élelmiszer-ellátási 
lánchoz kapcsolódó eszközöket (1234/2007/ EK tanácsi rendelet), valamint a 
jogszabályban foglalt g azdálkodási követelményekt ől és a jó mez őgazdasági és 
környezeti állapot követelményét ől függő közvetlen kifizetésekhez kapcsolódó 
eszközöket (73/2009/EK tanácsi rendelet)2. Ezek az eszközök együttesen alkotják az 
uniós mez őgazdasági termel ők támogatásának alapját, és teremtik meg az EU egészében 
a fenntartható gazdálkodás m űködésének feltételeit. Az els ő pillérbe tartozó intézkedések 
a tagállamok számára kötelez őek, és igen kevés kivételt ől eltekintve nem kapcsolódik 
                                                 
1 A KAP keretébe tartozó eszközökr ől és változásaikról a Mez őgazdasági és Vidékfejlesztési 
Főigazgatóság szakpolitikai jelentései szolgálnak részletekkel 
(http://ec.europa.eu/agriculture/analysis/perspec/app-briefs/index_en.htm.).  
2 A 73/2009/EK rendelet II. és III. mellékletében meghatározottak szerint. 
 
HU 3   HU hozzájuk társfinanszírozás. Ezek révén az egys éges piacon közös politika érvényesül, és 
azt integrált igazgatási és ellen őrzési rendszer (IIER) felügyeli. 
A második pillér, azaz a vidékfejlesztési pol itika (1698/2005/EK tanácsi rendelet) olyan 
eszközöket tartalmaz, amelyek célja a mez őgazdasági ágazat versenyképességének 
javítása, bizonyos környezeti közjavak biztos ítása, valamint a gazdasági tevékenység 
diverzifikálásának és az életmin őség javításának ösztönzése a vidéki területeken. Ezen 
intézkedések többsége önkéntes jelleg ű, szerződésen alapul, társfinanszírozásban részesül 
és olyan stratégiai kereteken belül valósul meg, amelyek a szakpolitikai intézkedéseket 
az európai, nemzeti, regionális és helyi igényekhez igazítják. 
A fenti keretek mind ez idáig alkalmasak voltak az uniós mez őgazdaságot az elmúlt két 
évtizedben ér ő kihívások kezelésére. Ahhoz az onban, hogy a szakpolitika a továbbiakban 
is betölthesse a neki szánt szerepet, a m űködését meghatározó kereteknek bizonyítottan 
képesnek kell lenniük azon kihívások keze lésére is, amelyek várhatóan ebben az 
évtizedben várnak az EU mez őgazdaságára, vagyis a gazdasági és környezetvédelmi 
jellegű, illetve az éghajlatváltozásból ered ő nyomásokra, valamint a szakpolitika területi 
szempontjaira is tudnia kell reagálni. 
Gazdasági téren elmondható, hogy ma a mez őgazdaság a kereskedelem globális szint ű 
visszaesésével szembesül. Ez a jelenség az elmúlt években különösen súlyos mértéket 
öltött. A 2004–2010 közötti id őszakban a mez őgazdasági termékek világpiaci ára az 
1986–2003 közötti id őszakhoz képest 50%-kal n őtt; összehasonlításképpen az 
energiaárak 220%-kal, a m űtrágya ára 150%-kal emelkedett, és egyúttal az elmúlt három 
évtizedben ezek muta tták a legnagyobb mérték ű áringadozást. 
A tartósan magas árak egyértelm ű jelzéssel szolgálhatnak az  ágazat számára. Azonban a 
jelentős áringadozások, a tényez őtermelékenység csökkenése (term őföld, energia, 
műtrágya, munkaer ő), az árváltozásoknak az élelmiszer ellátási láncban való egyenl őtlen 
és aszimmetrikus leképz ődése, valamint az, hogy az élel miszer-ellátási lánc által 
előállított hozzáadott értékben a mez őgazdaság részesedése folyamatosan csökken, 
várhatóan további terhet ró az uniós gazdaságok jövedelmez őségére, ezért az ágazatnak 
komoly beruházásokat kell eszközölnie te rmelékenyebb módszerekbe, hogy fenntartható 
módon tudjon alkalmazkodni a körülményekhez. 
A környezetvédelem területén a mez őgazdaság környezeti fenntarthatóságát érint ő fő 
tényezők között említhet ő az, hogy miközben egyes területe ken a termelés intenzívebbé 
válik, máshol a földterületeket kivonják a termelésb ől vagy nem kezelik megfelel ően, 
valamint az, hogy változnak a földhasználati tendenciák, illetve a mez őgazdasági és 
erdőgazdálkodási gyakorlatok. A KAP-nak fontos szerepe van a fenntartható 
mezőgazdaság Unió-szerte való meg őrzésében, valamint a természeti környezet és az 
éghajlatváltozás szempontjából el őnyös gyakorlatok el őmozdításában. 
A gazdálkodás környezeti szempontból való fenntarthatósága a termel ők azon 
döntéseivel függ össze, hogy termeljenek-e, és ha igen, mit és hogyan, miközben a piaci árak nem tükrözik a mez őgazdasági termeléshez kapcso lódó externáliákat, és a 
környezeti közjavak kínálata sok esetben nem el égséges. Ez különösen azért fontos, mert 
a korszerű mezőgazdasági termelés sok szempontból nyom ást fejt ki a környezetre. Ezzel 
szemben egyes gazdálkodási rendszerek  és gyakorlatok, köztük a külterjes 
állattenyésztés, a vegyes g azdálkodások, a hagyományos szántóföldi termelés vagy a 
 
HU 4   HU biogazdálkodás a környezetvédelmet és az éghajlat-változást érint ő szempontból 
különösen el őnyös. 
A KAP mindezen kihívásokra úg y tud válaszolni, ha célkit űzéseit hatékonyabban 
összehangolja a többi uniós politikáv al és eszközeit is ennek megfelel ően módosítja. A 
2020 utáni id őszakra szóló, a biológi ai sokféleséggel kapcso latos uniós stratégia 
értelmében ahhoz, hogy az ambiciózus uniós célkit űzések teljesüljenek, a biodiverzitást 
még inkább figyelembe kell venni az olyan kulcsfontosságú ágazatokban, mint a mezőgazdaság és az erd őgazdálkodás. Az Európa 2020 stratégiában rögzített, az EU által 
elérendő öt kiemelt cél egyike az üvegházhatás ú gázok kibocsátásának csökkentése. Az 
energiaügyi és éghajlat-változási intézkedés csomag keretében az EU azt is vállalta, hogy 
növeli a megújuló energiaforrásokból származó  energia részarányá t, hogy az 2020-ra az 
EU teljes energiafogyasztásá n belül 20%-ot tegyen ki. 
Végezetül a társadalmi szempontokkal kapcsolatban megemlítend ő, hogy a primer ágazat 
a hozzáadott értéknek ma is 4,9%-át adja (s őt, ha a kapcsolódó (élelmiszer)ipart is 
figyelembe vesszük, az arány még nagyobb), a f őként vidéki területeken pedig a 
foglalkoztatás 15,7%-át teszi ki. A mez őgazdaság szerepe itt lehet különösen fontos, nem 
csak közvetlen, hanem közvetett módon, mivel komoly multiplikátor hatással rendelkez ő 
további gazdasági tevékenységeket ösztönözhet, els ősorban az élelmiszer-feldolgozás, a 
szállodák, a vendéglátás és a kereskedelem  terén. Ezek az ágazatok ugyanakkor maguk is 
szoros kapcsolatban vannak a vidéki gazdaság más területeivel, így többek között segítik a távoli vidéki területeket, ahol a leginká bb korlátozott az olyan sz olgáltatásokhoz való 
hozzájutás, mint az oktatás, az els ődleges egészségügyi ellátás vagy a banki 
szolgáltatások. 
1.1. A KAP által képviselt uniós hozzáadott érték 
A KAP által képviselt uniós hozzáadott érték a következ őkben nyilvánul meg:  
– közös szabályok, elvek és célkit űzések révén eredményesen t ud válaszolni az olyan, 
több nemzetet érint ő célokra, illetv e határokon átível ő kihívásokra, mint az 
éghajlatváltozás enyhítése, a biológiai sokféleség meger ősítése, a gazdasági és 
társadalmi kohézió el ősegítése, valamint az egységes piac és az uniós kereskedelmi 
politika továbbfejlesztése, 
– az egymás mellett létez ő
 nemzeti szakpolitikákkal s zemben biztosítja a tagállami 
források hatékonyabb felhasználását (azaz ha nem lenne egységes közös szakpolitika, 
a 27 különböz ő nemzeti szakpolitika fenntartása költségesebb és egészen biztosan 
kevésbé hatékony megoldást jelenten e, és az intervenciók eltér ő szintjét hozná létre, 
ami nagyobb eséllyel vezetne a verseny torzulásához), 
– elősegíti egy olyan, környezeti és területi szempontból versenyképes és 
kiegyensúlyozott európai mez őgazdaság kialakulását, ami kedvez ően hat az EU 
élelmiszer-ellátási láncára és élelmiszer-kereskedelmére, és a vidéki területek 
gazdasági és társadalmi növekedésének el ősegítése révén er ősíti e területek 
kohézióját. 
 
HU 5   HU 2. A KAP- REFORM F Ő POLITIKAI CÉLKIT ŰZÉSEI  
Ahhoz, hogy a KAP képes legyen kezelni a különböz ő gazdasági, környezeti, éghajlat-
változási és területi kihívásokat, jelenlegi kereteit az alábbi célkit űzések mentén 
szükséges módosítani: 
(1) a KAP eszközeit a mez őgazdaság termelékenységének és versenyképességének 
növelése felé kell orientálni , és ennek érdekében:  
- javítani kell a mez őgazdasági tanácsadó rendszer m űködését és új 
hálózatokat kell kialakítani (a termel ők, a tanácsadók, a kutatók, az 
élelmiszer-ágazat szerepl ői, a fogyasztók stb. között), a tudásanyag 
létrehozása és átadása, valamint a vidékfejlesztési intézkedésekkel kapcsolatos projektek támogatására  szolgáló innovatív megközelítések 
elősegítése céljából, 
- ösztönözni kell a mez őgazdasági termel ők közötti versenyt el ősegítő 
közös fellépéseket a források hatékony felhasználása, a termékfejlesztés és 
a marketing el őmozdítása céljából, 
- ösztönözni kell a kockázatkezelési és aktív megel őzési stratégiák 
alkalmazását. 
(2) Javítani kell a KAP környezetvédelemmel és éghajlat-változással kapcsolatos 
jellemzőit, és ehhez: 
- növelni kell azon mez őgazdasági területek számát, ahol környezeti és 
éghajlat-változási szempontból kedvez ő hatásokkal járó mez őgazdasági 
gyakorlatot folytatnak, továbbá a tagállamokat és a termel őket ösztönözni 
kell a korszer űbb agrár-környezetvédelmi intézkedések alkalmazására, 
(3) Növelni kell a szakpolitika eredménye sségét és hatékonyságát, és ehhez: 
- a közvetlen kifizetés formáj ában megvalósuló támogatást 
kiegyensúlyozottabbá kell te nni, hogy jobban tükrözze a 
jövedelemtámogatási célt és  a környezeti teljesítményt, 
- csökkenteni kell a tagállami szinten és a termel ők szintjén a közvetlen 
kifizetések szintjében fennálló különbségeket.  
3. S
ZAKPOLITIKAI LEHET ŐSÉGEK  
Széles körben lezajlott nyilvános konzultációt követ ően, valamint az uniós intézmények 
és a tagállamok által kifejtett álláspontok alapján három szakpolitikai forgatókönyv (kiigazítás, integráció és hangsúlyváltás) került kido lgozásra. Ezek alapján a 
döntéshozatali folyamat során holisztikus megközelítésmódot  alkalmazva feltérképezték 
a szakpolitika alakításának különböz ő lehetőségeit, és megvizsgálták a f őbb szakpolitikai 
intézkedések közötti lehetséges kölcsönhatásokat és szinergiákat. Az egyes lehet őségek 
értékelésével külön-külön e gy melléklet foglalkozik. 
 
HU 6   HU • A kiigazításra irányuló forgatókönyv korlátozott mértékben módosítja a KAP-ot: 
azokra az elemekre összpontosít, amelyek a KAP jelenlegi formájában jól m űködnek, 
és úgy kívánja kezelni a szakpolitikai ke ret hiányosságait, hogy közben nem eszközöl 
alapvető változtatásokat a szakpolitikában. 
• Az integrációra irányuló forgatókönyv célja a KAP és kit űzött céljai közötti összhang 
javítása, els ősorban a különböz ő szakpolitikai elemek szor osabb integrációja révén: 
ennek keretében többek között új elemeket vezet be a szakpolitikai keretbe és alapvet ő 
változásokat eszközöl a s zakpolitika felépítésében. 
• A hangsúlyváltásra irányuló forgatókönyv a KAP szakpolitikai fellépésének hatókörét 
a környezetvédelmi és az éghajlatváltozással kapcsolatos szempontokra sz űkíti, 
miközben feltételezi, hogy a termelési kapac itás támogatás nélkül, a piaci jelzések 
révén is fenntartható, és azzal számol, hogy a vidéki területek dina mikáját és a területi 
egyensúlyt más szakpolitikák szolgálják ki. 
A forgatókönyvek átfogó megközelítést alkalmaznak és mindegyik a leend ő KAP három 
– az előző szakaszban felvázolt – át fogó szakpolitikai célkit űzésével foglalkozik. Eltér ő 
hangsúlyt fektetnek azonban az egyes célkit űzésekre, és bizonyos mértékig azon 
alapulnak, hogy mekkora szerepet szánna k a szakpolitikai beavatkozásnak. 
Ennek során eltér ően értékelik a szakpolitikai beavatkozás elmaradásából ered ő alapvető 
kockázatokat, a piaci hiányosságokat és a rossz ul kialakított szakpoli tikai beavatkozásból 
vagy politikai kudarcból ered ő kockázatot. Ez utóbbi kockázat  miatt került elvetésre 
néhány, a konzultáció során el őterjesztett szakpolitikai forgatókönyv. 
A forgatókönyvek hatásainak összehasonlítá sakor a viszonyítási alapot egyrészr ől a 
jelenlegi szakpolitika továbbvitele képezi , amelynek során a problémameghatározáskor 
azonosított hiányosságokkal nem foglalkoznak, másrészr ől a politikai fellépés 
elmaradását feltételez ő forgatókönyv, amely valószín űleg komoly bevételi és környezeti 
problémákkal járna3. 
A forgatókönyvek az alapján kerülnek bemutatá sra, hogy milyen változást kívánnak 
bevezetni a szakpolitikai beavatkozás három f ő területén, azaz a piaci eszközök 
(1234/2007/EK tanácsi rendelet), a közvetlen kifizetések (73/2009/EK tanácsi rendelet) 
és a vidékfejlesztési pol itika (1698/2005/EK tanács i rendelet) tekintetében. 
1. táblázat: A f ő szakpolitikai lehet őségek forgatókönyv és szakpolitikai eszköz szerint  
 Piaci eszközök 
(1234/2007/EK 
tanácsi rendelet)  Közvetlen kifizetések 
(73/2009/EK tanácsi 
rendelet)  Vidékfejlesztés 
(1698/2005/EK tanácsi 
rendelet)  
Kiigazítás: 
A KAP 
eredményeinek A már létez ő 
eszközök korszerűsítése és Újraelosztás, a 
kölcsönös megfeleltetésre vonatkozó szabályok A költségvetési források kis 
mértékű növelése, és ezen 
többletforrásoknak a versenyképességgel/innováci
                                                 
3 http://ec.europa.eu/agriculture/analysis/external/scenar2020ii/index_en.htm 
 
HU 7   HU hangsúlyozása és 
a főbb 
hiányosságok 
orvoslása  egyszerűsítése 
A termelők közötti 
együttműködés 
ösztönzése a versenyszabályok szabta kereteken belül
 megerősítése  óval vagy a környezettel 
kapcsolatos célokra való 
felhasználása  
Integráció: 
A KAP és kit űzött 
céljai közötti 
szorosabb 
összhang  A már létez ő 
eszközök korszerűsítése és 
egyszerűsítése 
Az élelmiszerlánc 
középpontba helyezése, a termel ők 
tárgyalási pozíciójának 
megerősítése (e 
lehetőségen belül 
három további lehetőség)
 Újraelosztás, a 
közvetlen kifizetések szerkezetének 
átalakítása, a 
támogatások „kizöldítése”
 
A kölcsönös megfeleltetésre vonatkozó szabályok 
megerősítése; a 
kifizetések maximalizálása; kistermelők támogatási 
rendszere; a fiatal 
mezőgazdasági 
termelőkre vonatkozó 
támogatási rendszer
 Tagállamok közötti újraelosztás 
Az innováció, az 
éghajlatváltozás és a 
környezet, mint vezérelvek 
Az eszközök célirányossá 
tételének fokozása, más uniós alapokat magában foglaló közös keret
 
Hangsúlyváltás: 
A KAP-
intézkedéseknek a környezettel 
kapcsolatos 
szempontokra való korlátozása
 Hatályon kívül helyezés
 Fokozatos megszüntetés  A támogatások jelent ős 
mértékű növelése, az 
éghajlatváltozás és a környezet középpontba 
helyezése
 
 
4. A KÜLÖNFÉLE SZAKPOLITIKAI LEHET ŐSÉGEK HATÁSAINAK ÉRTÉKELÉSE  
A kiigazításra  irányuló forgatókönyv értelmében a jele nlegi, piacorientált szakpolitikai 
keretek elvei a jöv őben is irányadók maradnának. Az  elképzelés szerint a mez őgazdasági 
termelőket a piaci árjelzések arra öszt önöznék, hogy versenyképességük növelése 
érdekében hatékonyabban használják ki a rende lkezésre álló szakpolitikai eszközöket, a 
közvetlen kifizetések tagállamok közöt ti újraelosztása pedig hatékonyabb és 
méltányosabb módon védené a termel őket a túlzott mérték ű bevételingadozásoktól szerte 
az Unióban. A közvetlen kifizetések tagá llamokon belüli újraelosztása (regionális 
modell) révén több támogatás jutna a környezeti szempontból el őnyös mez őgazdasági 
területeknek, és csökkenne a földterületek termelésb ől való kivonásának mértéke, a 
növekvő gazdasági nyomás azonban a legtermékenyebb területeken valószín űleg a 
termelés intenzívebbé válását eredményezné. A vidékfejlesztési intézk edések továbbra is 
a vidéki területeket érint ő átfogó kérdésekkel fogl alkoznának, a gazdaság, a 
 
HU 8   HU foglalkoztatás és a növekedés szempontjából azonban a mez őgazdaság kisebb szerepet 
játszana a vidéki területeken. 
Az integrációra  irányuló forgatókönyv a szakpolitikai keretek meger ősítését javasolja 
oly módon, hogy a támogatások az ágazaton be lül a versenyképességet, a fenntartható 
fejlődést és az innovációt ösztönözzék, és kerüljenek meger ősítésre azok a feltételek, 
amelyek alapján a mez őgazdasági termel ők – önállóan vagy közösen – jobban tudnak 
reagálni a várható gazdasági és környezeti kihívásokra. A közvetlen kifizetések stabil 
bevételt jelentenének a termel ők számára, és a kifizetések elosztása nem csupán 
kiegyensúlyozottabb, hatékonyabb és méltá nyosabb lenne, hanem célirányosan a 
kedvezményezettek egyes csoportjait (kistermel ők, hátrányos természeti adottságokkal 
rendelkez ő területeken gazdálkodó termel ők, kockázatnak kitett ágazatok, újonnan 
belépők) támogatná nagyobb mértékben. A kifizetés ek „kizöldítése” szintén hozzájárulna 
egyes alapvet ő környezetvédelmi gyakorlati módszerek Unió-szerte való 
előmozdításához, els ősorban az olyan – gyakran rendkí vül versenyképes – gazdaságok 
körében, amelyek felhagytak a szóban forgó gyakorlatokkal, vagy a jelenlegi gazdasági 
nyomás miatt fontolgatják ezt. 
A hangsúlyváltással  számoló forgatókönyv esetében a közvetlen kifizetések fokozatos 
megszüntetése nyomán komoly strukturális átrendez ődés menne végbe az ágazatban, és 
nagyobb, t őkeintenzívebb gazdaságok jönnének létre. A legtermékenyebb területeken a 
termelés intenzívebbé válna, a kedvez őtlenebb helyzet ű területeken pedig a 
földterületeket kivonnák a termelésb ől, ez pedig környezeti szempontból káros 
következményekkel járna. Ha a szakpolitik án belül nagyobb szerephez jutnának a 
vidékfejlesztési jelleg ű környezetvédelmi intézkedések, az enyhítené ezeket a 
problémákat, azonban nem segítené el ő a mezőgazdaság fenntarthatóságát az EU 
egészében. A közvetlen kifizetések foko zatos megszüntetése nyomán számos 
mezőgazdasági üzem menne cs ődbe, és a munkanélküliség n övekedése és az elvándorlás 
miatt további nyomás nehezedne a vidéki térségek életképességére. 
4.1. Adminisztratív terhek  
A közvetlen kifizetések új modelljéne k bizonyos elemei, így a kifizetések 
maximalizálása, az „aktív termel ő” fogalmának meghatározása és a támogatások 
„kizöldítése” további ellen őrzési követelményeket tesz szükségessé, és ezáltal újabb 
terhekkel járhat. Másrészr ől azonban a kistermel ők támogatási rendszere révén 
lényegesen csökkennének a közvetlen kifizet ések kérelmezése és a kedvezményezettek 
részére való odaítélése kapcsán felmerül ő adminisztratív terhek. 
Az első pilléren és a vidékfejle sztésen belül is különleges támogatásra jogosult agrár-
környezetvédelmi intézkedések közötti átfedések megszüntetése, továbbá a termeléshez kötött támogatásokra vonatkozó egységes megoldás egyszer űsödést eredményezne. A 
Bizottság általi esetleges jóváhagyási e ljárás bevezetése azonban terheket róhat 
elsősorban a bizottsági  szolgálatokra. 
Ahhoz, hogy a támogatásokból egyre inkább csak az aktív termel ők részesüljenek, a 
tagállamokkal együttm űködve pontosítani kell a fogalomm eghatározásokat és tagállami 
szintű kiválasztási szempontokat be kell épít eni az integrált ig azgatási és ellen őrzési 
rendszerbe. Ez a tagállamoktól és a termel őktől jelentős adminisztratív er őfeszítéseket 
követel meg a támogatásra való jogosultság ig azolása tekintetében, hiszen a kérelmekkel 
 
HU 9   HU együtt további részletes információkat, és esetlegesen kísér ő dokumentumokat kell majd 
benyújtani. 
4.2. Nemzetközi dimenzió 
A KAP egymást követ ő reformjai nyomán lényegesen cs ökkent a szakpolitika által a 
nemzetközi piacokra gyakorolt torzító  hatás. A megvizsgált lehet őségek egyike sem 
gyakorol a minimálisnál nagyobb hatást a gl obális piacokra (és ezen belül a fejl ődő 
országokra). Ez a KAP korábbi reformjainak és a világpiaci árak jelenlegi szintjének, 
illetve jöv őbeli várható alakulásának ered ménye, amelyek következtében a 
mezőgazdasági piacokon az EU-ra árelfogadó szerep hárul. 
4.3. A lehetőségek összehasonlítása 
Mindhárom lehet őség célja, hogy versenyképesebb, fenntarthatóbb és ellenállóbb 
mezőgazdasággal rendelkez ő dinamikus vidéki térségek jöjjenek létre, és a KAP jobban 
illeszkedjen az Európa 2020 stratégiához, kül önösen a forráshatékonyság tekintetében. 
Ennek érdekében a jöv őben alapvet ő fontosságú lesz, hogy a kutatás, a tudásmegosztás, 
valamint általában az együttm űködés ösztönzése révén növekedjen a mez őgazdasági 
termelékenység. Az innováció, többek között a mez őgazdasági termelékenységgel és 
fenntarthatósággal kapcsolatos európai innováci ós partnerség ezért jut kiemelt szerephez, 
és ezért szerepel el őfeltételként valamennyi szakpolitikai lehet őségben. Mivel az 
innováció az összes lehet őségben szerepel, az alábbi összehasonlításban nem vettük 
figyelembe. 
A költségvetés tekintetében egyértelm űen a hangsúlyváltással számoló lehet őség róná a 
legkisebb terhet az EU költségvetésére, hiszen ennek értelmében fokozatosan 
megszűnnének a közvetlen kifizetések. Ez a lehet őség a piacorientáltságot helyezi a 
középpontba, és ezáltal f őként arra törekszik, hogy az ágazatban minél el őbb 
bekövetkezzen a strukturális kiigazítás  és javuljon a vállalkozások jövedelmez ősége. Ez a 
lehetőség ugyanakkor – a megfelel ő biztonsági hálók és kockázatkezelési 
mechanizmusok hiányában – a piaci stabil itás szempontjából nagyobb kockázatnak tenné 
ki az ágazatot, és annak is fennállna a veszélye, hogy csökkennének az innovációra 
fordított kiadások, hiszen a gazdaságoknak a mez őgazdasági tevékenységb ől több 
bevételre kellene szert tenniük. A hangsúlyváltással számoló lehet őség megvalósítása 
nyomán felmerül ő strukturális változások jelent ős társadalmi és környezeti költséggel 
járnának. A bevételek 25%-kal csökkennének, a termelés pedig a leginkább jövedelmez ő 
területeken és ágazatokban koncentrálódna. 
Ezzel a megoldással nem lehetne megva lósítani az EU egészére kiterjed ő, fenntartható 
termőföld-hasznosítást, még akkor sem, ha vele párhuzamosan a vidékfejlesztéshez 
tartozó, célzottabb környezetvédelmi intézkedésekre szánt források megkétszerez ődnének, mivel ebb ől a szakpolitikai alternatív ából hiányzik a kölcsönös 
megfeleltetési követelménye khez kötött közvetlen kifize tések multiplikátor hatása. 
Emellett a közvetlen kifizetésekt ől leginkább függ ő területeken és ágazatokban (pl.: nagy 
volumenű szántóföldi termelés, tejgazdasá gok, extenzív szarvasmarha-, juh- 
kecsketenyésztéssel foglalkozó gazdaságok ) a negatív társadalmi hatások olyan 
mértékűek lennének, hogy az 1. tengelyhez tartozó intézkedések átmeneti igénybevétele 
nem kompenzálná a közvetlen kifizetések fokozatos megszüntetését. A 3. tengelyhez 
tartozó intézkedések hiánya veszélyeztetheti a vidéki térségek szer kezetét, különösen ott, 
 
HU 10   HU ahol a vidéki gazdaság diverzifikált, és ezá ltal a területi egyensúly is veszélybe kerülhet. 
Ezek az eredmények nem új kelet űek, mivel már a két Scenar  2020 tanulmány is hasonló 
következtetésekre jutott. 
A lehetőségek skálájának másik végén a kiigazításra irányuló lehet őség áll, amely a 
leginkább lehet ővé tenné a szakpolitikai folytono sságot és – a közvetlen kifizetések 
újraelosztása, a kölcsönös megfel eltetésre vonatkozó szabályok meger ősítése, a 
piacszabályozás egyszer űsítése és ésszer űsítése, az együttm űködési megközelítés 
támogatása, valamint a vidékfejlesztés kere tében további forrásokna k az új kihívások 
kezelésére való átcsoportosítása révén – egyben korlátozott, mindazonáltal érezhet ő 
javulást eredményezne mind a mez őgazdaság versenyképessége, mind a környezeti 
teljesítmény terén. A kiigazításra irányuló lehet őség legfontosabb új eleme a közvetlen 
kifizetések tagállamok közötti , illetve tagállamokon belüli kiegyenlítése, és ennek 
megvalósítására több lehet őség is elemzésre került. A kérdés az, hogyan lehet a 
támogatásokat arányosabban elosztani és célzottabbá tenni a szakpolitikai célokkal 
összhangban és a piac torzulása nélkül. Az egységesebb támogatási arány felé történ ő 
elmozdulás különösen azon tagállamok számára volna kedvez ő, amelyekben a 
támogatások jelenleg az uniós átlag alatt vannak. 
A regionális modell bevezetése (és a „sz űz” területek bevonása) kiegyenlítené a 
támogatások terén a gazdaságtípusok köz ött fennálló különbségeket, különösen a 
„történeti modellt” alkalmazó tagállamokban, és els ősorban az extenzív termelési 
rendszereknek kedvezne. A legeltet ő állattenyésztés, a borsz őlőtermesztés és a kertészet 
valóban el őnyökhöz jutna, miközben a szántóföldi termelés, valamint a vegyes- és a 
tejgazdaságok számára az újraelosztás kedvez őtlen hatással járna. 
Ugyanakkor komoly kétségek merülnek fel azt illet ően, hogy a kiigazításra irányuló 
forgatókönyv képes-e megfelel ően kezelni a mez őgazdaság hosszú távú fenntarthatósága 
szempontjából is meghatározó, az éghajlatváltozással és a környezetvédelemmel kapcsolatos nagy jöv őbeli kihívásokat. 
Az integrációra irányuló lehet őség a közvetlen kifizetések „kizöldítése” révén 
ambiciózusabb megoldást kínál a KAP környezetba rátabbá tételére. A kihívást az jelenti, 
hogyan lehet a kifizetéseket úgy „kizöldíte ni”, hogy az a környezetvédelem és az 
éghajlatváltozás tekintetében jelent ős előnyöket hozzon, biztosítsa a természeti 
erőforrások fenntartható használatát, ugyanak kor ne veszélyeztes se az EU területi 
egyensúlyát, az ágazat hosszú távú verse nyképességét, és ne bonyolítsa indokolatlanul a 
közvetlen kifizetések kezelését. 
Az értékelés tanúsága szerint ez megvalósíthat ó, noha egyes adminisztratív terhek nem 
kerülhetők el. Az e forgatókönyv által a bevétele kre gyakorolt átlagos negatív hatás 
viszonylag mérsékelt (azonban jelent ős mértékű eltérések vannak az  egyes tagállamok, 
régiók és gazdaságtípusok között); ezt a negatív ha tást a növénytermesztés 
diverzifikálására vonatkozó intézkedés tovább súlyosbítaná, az ökológiai jelent őségű 
területekre vonatkozó ambiciózusabb rendelk ezések azonban – a piaci hatások nyomán – 
enyhítenék. 
A kifizetések „kizöldítése” emellett forrásokat szabadítana fel a vidékfejlesztésben, 
amelyeket összetettebb ag rár-környezetvédelmi és az éghajlatváltozást érint ő 
szempontokat középpontba helyez ő intézkedésekre lehetne fordítani. A 
 
HU 11   HU környezetvédelemmel és a kedvez őtlen helyzet ű térségekkel kapcsolatos intézkedések 
mindkét pillért érint ő, együttes eredményeként a KAP sokkal nagyobb mértékben venné 
ki részét a közjavak biztosításából, noha – az összetettebb struktúra igazgatása és a 
párhuzamosságok elkerülése érdekében – ez az igazgatás terén további er őfeszítéseket 
igényelne. Feltéve, hogy az intézkedések kial akítása és tagállami végrehajtása során 
sikerül a kell ő egyensúlyt biztosítani, a mez őgazdaság és a vidéki területek 
fenntarthatósággal kapcsolato s kérdéseire ez a lehet őség kínálja a leghatékonyabb 
megoldást. 
Az integrációra irányuló forgatókönyv a vidékfejlesztés teki ntetében is komoly 
változással számol. Ennek eredményeképpen a szakpolitika hatékonyabbá válna, és képes 
volna arra, hogy az egyéb uniós alapokkal létr ehozott közös kerete n belül hozzájáruljon 
az Európa 2020 prioritásainak megvalósításához , feltéve, hogy a tagállamok és a régiók a 
programok szintjén eredményese n használják ki a lehet őségeket, és az egyéb alapokkal 
való szorosabb koordináció nem szüntetni meg az I. pillérhez kapc solódó szinergiákat. A 
vidékfejlesztési támogatások elosztása – miközben figyelembe venné a jelenlegi elosztást 
– jobban tükrözné a szakpolitikai célokat.  
Végül a támogatásoknak a különböz ő eszközökön (például a kifizetések 
maximalizálásán, a kistermel ők támogatási rendszerének bevezetésén és az „aktív 
termelő” fogalmának pontosabb meghatározásán ) keresztüli célzottabbá tétele 
elősegítheti a hatékonyság növelését a jövede lemtámogatás és a környezeti közjavak 
biztosítása terén. Az élelmis zer-ellátási lánc esetében egyensúlyra kell törekedni a 
termelők tárgyalási pozíciójának meger ősítése, a versenyképesség biztosítása és a teljes 
lánc teljesítményének javítása között.  
Az uniós hozzáadott értéket  az integrációra irányuló forgatókönyv révén lehetne 
maximalizálni, hiszen ez segíti  leginkább a fenntartható mez őgazdaságot szerte az 
Unióban, kezel olyan fontos, határokon átível ő kihívásokat, mint az éghajlatváltozás 
enyhítése, és er ősíti a tagállamok közötti szolidaritás t. A második legjobb megoldásnak a 
kiigazítás t űnik, majd ezt követi a hangsúlyváltás.  
A költséghatékonyság  tekintetében az uniós hozzáad ott érték maximalizálásának 
köszönhet ően az integrációra irányuló forg atókönyv használná ki leginkább a 
költségvetési forrásokat. Másrészr ől a kiigazításra irányuló forgatókönyv hasonlóan 
nehéz terheket róna az uniós költségvetésre, az eredmények tekintetében azonban kevésbé ambiciózus, a hangsúlyváltásra irányuló forgatókönyv pedig költségvetési 
megtakarításokat eredményezne, azonban jelent ősen csökkentené az uniós fellépés 
alkalmazási körét és az általa képviselt hozzáadott értéket.  
1. táblázat: A lehet őségek célkit űzések, uniós hozzáadott érték és költséghatékonyság 
szerinti összehasonlítása  
 
Kiigazítás  Integráció  Hangsúlyváltás  
Fenntartható élelmiszertermelés ++ +++ + 
A természeti er őforrásokkal való 
fenntartható gazdálkodás és az éghajlatváltozás elleni fellépés + +++ ++ 
 
HU 12   HU Kiegyensúlyozott területi fejl ődés ++ +++ + 
Uniós hozzáadott érték ++ +++ + 
Költséghatékonyság + ++ + 
A fenti összehasonlítás alapján az integrációra irányuló forgatókönyv t űnik a 
legkedvez őbb megoldásnak, ezt követi a kiigazí tás, majd a hangsúlyváltás. Ez az 
értékelés egybeesik a nyilvános konzultáci ó során kifejezésre ju ttatott szempontokkal 
(lásd a 9. mellékletet). Míg a kiigazításra irányuló forgatókönyv nem kell ően célzott, a 
hangsúlyváltás pedig túlságosan sok kocká zatot rejt, azt integrációra irányuló 
forgatókönyv képes a legkiegyensúlyozottabb módon fokozatosan összhangba hozni a 
KAP-ot az Európa 2020 célkit űzéseivel, és ennek az egyensúlynak a különböz ő elemek 
átültetésében is kife jezésre kell jutnia. 
5. A KÖLTSÉGEK , A HASZON ÉS A KÍVÁNT HATÁSOK ELÉRÉSÉNEK NYOMON 
KÖVETÉSE ÉS ÉRTÉKELÉSE  
Fontos, hogy a jöv őben fokozzuk a KAP, és azon belül az els ő pillér keretében bevezetett 
új szakpolitikai elemek, köztük a „kizöldíté s” nyomon követését és értékelését. A leend ő 
vidékfejlesztési felügyeleti és ér tékelési rendszernek emellett célkit űzéseken és 
prioritásokon alapuló közös mutatók al kalmazása révén kell jobban tükröznie a 
megerősített stratégiai megközelítést és el ő kell segítenie az értékelés igazgatási 
eszközként való alkalmazását a programozási id őszak egészében. 
Emellett a két pilléren belüli nyomon követést  és értékelést közös keretbe kell vonni, 
hogy ezáltal mérhet ő legyen a KAP egésze által az Európa  2020 stratégián belül kifejtett 
hatás. E célból szakpolitikai célkit űzésekhez kötött közös mutatók kidolgozása van 
folyamatban, amelyek a következ őket foglalják magukban:  
– általános célkit űzésekhez kapcsolódó hatásmutatók, 
– konkrét célkit űzésekhez kapcsolódó eredménymutatók, 
– a különböz ő eszközök keretében felmerül ő kiadásokhoz kapcsolódó kimeneti 
mutatók. 
Az adatok – többek között a fenntarthatóságra vonatkozó mutatók – tekintetében fennálló 
hiányosságok kezelése érdekében a tervek szerint kísérleti projekt fog indulni egy olyan folyamat elindítása céljából, amely a mutatók tekintetében a mez őgazdasági üzemek 
szintjén fennálló hiányosságok kezelése révén el ősegíti majd a végrehajtásra kerül ő 
reformok hatékonyabb nyomon követését és értékelését.