A javaslat szerint a bizonyos rövid élettartamú fajokra (homoki angolna, kapelán és spratt) vonatkozó TAC-értékeket a Bizottság végrehajtási aktusok révén határozza majd meg. Erre azért van szükség, mert az e fajokra vonatkozó tudományos szakvéleményeket nem sokkal a halászat megkezdése előtt bocsátják ki, így emiatt rendkívül kevés idő marad jogalkotási eljárások lefolytatására. Ezenkívül a halászati erőkifejtési rendszer minden szükséges kiigazítása is végrehajtási aktusokkal történik.

E javaslat tehát az Unió által önállóan kezelt állományokon kívül a következőkre is kiterjed:

Ez a javaslat olyan halászati lehetőségeket tartalmaz, amelyeket az Unió saját hatáskörben állapít meg. A javaslatban azonban olyan halászati lehetőségek is szerepelnek, amelyek két- vagy többoldalú halászati konzultációk nyomán kerültek meghatározásra. E konzultációk eredményeit a tagállamok közötti, a viszonylagos stabilitás elve szerinti belső elosztás előírásával kell végrehajtani.

Valamennyi javasolt halászati lehetőség követi az állományok állapotára vonatkozóan a Bizottsághoz beérkezett tudományos szakvéleményekben megfogalmazott iránymutatásokat; a szakvélemények felhasználása a közleményben foglaltak szerint történt.

Az 1380/2013/EU rendelettel bevezetett kirakodási kötelezettség

A KHP alaprendelete által bevezetett kirakodási kötelezettség 2015 és 2019 között fokozatosan válik alkalmazandóvá. 2019-ben a TAC szerinti állománygazdálkodás tárgyát képező valamennyi állományra vonatkozni fog a kirakodási kötelezettség. 2016. január 1-jétől az Északi-tengeren, valamint az Atlanti-óceán északnyugati és délnyugati vizein a tengerfenéken folytatott egyes halászati tevékenységek a kirakodási kötelezettség hatálya alá tartoznak. A tagállamok által az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének megfelelően benyújtott közös ajánlások alapján a Bizottság felhatalmazáson alapuló rendeleteket fogadott el, amelyek egyedi visszadobási terveket határoznak meg. 2016-ban a tagállamok frissített közös ajánlásokat nyújtottak be a kirakodási kötelezettség 2017. január 1-jétől történő fokozatos kiterjesztése érdekében.

A kirakodási kötelezettség bevezetésével a javasolt halászati lehetőségeknek – az 1380/2013/EU rendelet 16. cikkének (2) bekezdésével összhangban – tükrözniük kell a kirakodott és a kifogott mennyiség közötti eltéréseket, figyelembe véve, hogy a halak visszadobása már nem engedélyezett. Ezt úgy kell megvalósítani, hogy a halászati lehetőségek meghatározásakor a KHP-alaprendelet 15. cikkének (1) bekezdésében említett halászati tevékenységek által érintett halállományok vonatkozásában a kapott tudományos szakvéleményeket kell alapul venni. A halászati lehetőségeket ezenkívül más releváns intézkedéseknek, nevezetesen a 16. cikk (1) bekezdésének (a viszonylagos stabilitás elve) és 16. cikk (4) bekezdésének (a közös halászati politika céljai és a többéves tervekben előírt szabályok) megfelelően kell megállapítani.

Következésképpen a Bizottság a TAC növelését fogja javasolni olyan állományok esetében, amelyek halászata 2017-ben a kirakodási kötelezettség hatálya alá kerül. Olyankor, ha egy 2017-től a kirakodási kötelezettség hatálya alá vont halászatban egy adott állomány bizonyos fogásait ki kell rakodni, ugyanennek az állománynak más fogásait (a 2018-ban és 2019-ben a kirakodási kötelezettség hatálya alá kerülő halászati tevékenységek keretében ejtett fogásokat) azonban továbbra is vissza lehet dobni, a Bizottság a lehető legjobb rendelkezésre álló adatok alapján a teljes kifogható mennyiségek olyan mértékű növelését fogja javasolni, amely megfelel azoknak a mennyiségnek, amelyeket kötelező lesz kirakodni.

Több állomány esetében növekedni fognak a TAC-értékek, mivel így ellensúlyozható az, hogy a korábban visszadobott mennyiségeket ezentúl ki kell rakodni. E TAC-növelések kiszámítása a tagállamok által szolgáltatott adatok alapján fog történni. Úgy döntöttünk, hogy amíg ezeket az adatokat be nem nyújtják, a bizottsági javaslatba csak a növelést nem tartalmazó számadatokat foglaljuk bele. A növelést hozzáadjuk az alapadatokhoz, amint rendelkezésre állnak a kiszámításukat lehetővé tévő adatok.

Végezetül figyelembe kell venni a KHP-alaprendelet és a 847/96/EK tanácsi rendelet közötti összefüggéseket. Az utóbbi rendelet kiegészítő feltételeket vezet be a teljes kifogható mennyiségek éves kezelésére vonatkozóan, beleértve az elővigyázatossági szempontból kifogható állományokra vonatkozó 3. cikkben és az analitikai célokra kifogható állományokra vonatkozó 4. cikkben előírt rugalmassági rendelkezéseket is. A hivatkozott rendelet 2. cikke értelmében a teljes kifogható mennyiségek rögzítésekor a Tanács határoz arról, hogy mely állományok esetében nem alkalmazandó a 3. és a 4. cikk, figyelembe véve különösen az állományok biológiai állapotát. Az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (9) bekezdése alapján nemrégiben egy másik rugalmassági mechanizmus is bevezetésre került. Ezért annak érdekében, hogy elkerülhető legyen a túlzott rugalmasság, amely gyengíti az élő tengeri biológiai erőforrások ésszerű és felelősségteljes kiaknázásának elvét, valamint akadályozza a közös halászati politika célkitűzéseinek elérését, egyértelművé kell tenni, hogy a 847/96/EK rendelet 3. és 4. cikke nem alkalmazható az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (9) bekezdésében előírt, egymást követő évek közötti rugalmassági rendezkedésekkel együttesen.

A farkassügér halászatára vonatkozó intézkedések

A La Manche csatornában, a Kelta-tengerben, az Ír-tengerben és az Északi-tenger déli részén élő farkassügérállomány állapotára vonatkozó ICES-értékelés továbbra is negatív tendenciáról számol be. Ez azonban nem meglepő, tekintettel arra, hogy a helyreállító intézkedések 4–7 év alatt hoznak eredményt, illetve válnak nyilvánvalóvá az állományértékelésekben. Mindazonáltal vannak fokozott mértékű állománypótlódásra utaló jelek. Az állománygazdálkodási intézkedések közvetlen célja nem változik: a szaporodóképes halcsoportosulások védelmének biztosítása és a halászati mortalitás egyéb potenciális forrásainak lehető legnagyobb mértékű visszaszorítása. Noha 2015-ben és 2016-ban jelentősen csökkent a kirakodott halmennyiség, a vonatkozó intézkedéseket folytatni és szigorítani kell.

•Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel

A javasolt intézkedések a közös halászati politika célkitűzéseivel és szabályaival összhangban kerültek kidolgozásra, és összeegyeztethetők az Unió fenntartható fejlődési politikájával.

•Összhang az Unió egyéb politikáival

A javasolt intézkedések összhangban állnak más uniós szakpolitikákkal és különösen a környezetvédelmi politikákkal.

2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG

•Jogalap

E javaslat jogalapja az Európai Unió működéséről szóló szerződés 43. cikkének (3) bekezdése.

Az Európai Uniónak a vízi élővilág fenntartható kiaknázására vonatkozó kötelezettségei a KHP-alaprendelet 2. cikkében meghatározott kötelezettségekből fakadnak.

•Szubszidiaritás (nem kizárólagos hatáskör esetén)

A javaslat a Szerződés 3. cikke (1) bekezdésének d) pontjában említettek szerint az Unió kizárólagos hatáskörébe tartozik, ezért a szubszidiaritás elve nem alkalmazható.

•Arányosság