EURÓPAI BIZOTTSÁG Strasbourg, 2022.4.5. COM(2022) 156 final 2022/0104(COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE az ipari kibocsátásokról (a környezetszennyezés integrált megelőzése és csökkentése) szóló 2010. november 24-i 2010/75/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv és a hulladéklerakókról szóló 1999. április 26-i 1999/31/EK tanácsi irányelv módosításáról



(EGT-vonatkozású szöveg) {SEC(2022) 169 final} - {SWD(2022) 110 final} - {SWD(2022) 111 final} - {SWD(2022) 112 final}







TARTALOMJEGYZÉK INDOKOLÁS 3 1.A JAVASLAT HÁTTERE3 2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG10 3.AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI12 4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK16 5.EGYÉB ELEMEK17 AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE az ipari kibocsátásokról szóló 2010. november 24-i 2010/75/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (a környezetszennyezés integrált megelőzése és csökkentése) és a hulladéklerakókról szóló 1999/31/EK tanácsi irányelv módosításáról24 PÉNZÜGYI KIMUTATÁS 58 1.A JAVASLAT/KEZDEMÉNYEZÉS FŐBB ADATAI58 1.1.A javaslat/kezdeményezés címe58 1.2.Az érintett szakpolitikai terület(ek)58 1.3.A javaslat/kezdeményezés a következőre irányul:58 1.4.Célkitűzés(ek)58 1.4.1.Általános célkitűzés(ek)58 1.4.2.Konkrét célkitűzés(ek)58 1.4.3.Várható eredmény(ek) és hatás(ok)59

1.4.4.Teljesítménymutatók59 1.5.A javaslat/kezdeményezés indoklása60 1.5.1.Rövid vagy hosszú távon kielégítendő szükséglet(ek) a kezdeményezés végrehajtásának részletes ütemtervével60 1.5.2.Az uniós részvételből adódó többletérték61 1.5.3.Hasonló korábbi tapasztalatok tanulsága62 1.5.4.A többéves pénzügyi kerettel való összeegyeztethetőség és egyéb megfelelő eszközökkel való lehetséges szinergiák62 1.5.5.A rendelkezésre álló különböző finanszírozási lehetőségek értékelése, ideértve az átcsoportosítási lehetőségeket is62 1.6.A javaslat/kezdeményezés időtartama és pénzügyi hatása67 1.7.Tervezett irányítási módszer(ek)67 2.IRÁNYÍTÁSI INTÉZKEDÉSEK67 2.1.A nyomon követésre és a jelentéstételre vonatkozó rendelkezések67 2.2.Irányítási és kontrollrendszer(ek)68 2.2.1.Az irányítási módszer(ek), a finanszírozás végrehajtási mechanizmusai, a kifizetési módok és a javasolt kontrollstratégia indokolása68 2.2.2.A felismert kockázatokkal és a csökkentésükre létrehozott belső kontrollrendszerekkel kapcsolatos információk68 2.2.3.A kontroll költséghatékonyságának becslése és indokolása (a „kontroll költségei ÷ a kezelt kapcsolódó források értéke” hányados) és a hibakockázat várható szintjeinek értékelése (kifizetéskor és záráskor)68 2.3.A csalások és a szabálytalanságok megelőzésére vonatkozó intézkedések68 3.A JAVASLAT/KEZDEMÉNYEZÉS BECSÜLT PÉNZÜGYI HATÁSA68 3.1.A többéves pénzügyi keret érintett fejezete(i) és a költségvetés érintett kiadási sora(i)68 3.2.A javaslat előirányzatokra gyakorolt becsült pénzügyi hatása70 3.2.1.Az operatív előirányzatokra gyakorolt becsült hatás összefoglalása70

3.2.2.Operatív előirányzatokból finanszírozott becsült kimenet75 3.2.3.Az ECHA forrásaira gyakorolt becsült hatás77 3.2.3.1.A Bizottságnál felmerülő becsült humánerőforrás-szükségletek78 3.2.4.A jelenlegi többéves pénzügyi kerettel való összeegyeztethetőség78 3.2.5.Harmadik felek részvétele a finanszírozásban79 3.3.A bevételre gyakorolt becsült hatás79 INDOKOLÁS 1.A JAVASLAT HÁTTERE • A javaslat indokai és céljai Az ipari kibocsátásokról szóló 2010/75/EU irányelv (a továbbiakban: ipari kibocsátásokról szóló irányelv) integrált módon, ágazatonként szabályozza Európa mintegy 52 000 nagy méretű, nagy szennyezési kockázatot jelentő ipari létesítményének és állattartó gazdaságának (a továbbiakban: agráripari létesítmények) környezeti hatásait. Az irányelv kiterjed az agráripari létesítmények által potenciálisan kibocsátott, az emberi egészségre és a környezetre hatással bíró valamennyi jelentős szennyező anyagra. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá tartozó létesítmények az EU levegőbe történő teljes szennyezőanyag-kibocsátásának mintegy 20 %-áért, vízbe történő szennyezőanyag-kibocsátásának körülbelül 20 %-áért és ÜHG-kibocsátásának közel 40 %-áért felelősek. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá tartozó tevékenységek közé tartoznak az erőművek, a finomítók, a hulladékkezelés és -égetés, a fém-, cement-, üveg-, vegyianyag-, cellulóz- és papírgyártás, az élelmiszer- és italgyártás, valamint az intenzív sertés- és baromfitartás. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá tartozó létesítmény több, az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá tartozó tevékenységet is végezhet, például cementgyártást és hulladék-együttégetést. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv 2020. évi értékelése során arra a következtetésre jutottak, hogy az irányelv általában véve hatékony volt az ipari tevékenységekből származó, levegőbe, vízbe és talajba történő szennyezés megelőzése és csökkentése, valamint az elérhető legjobb technikák (BAT) alkalmazásának előmozdítása terén. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv jelentősen csökkentette a szennyező anyagok levegőbe és kisebb mértékben a vízbe történő kibocsátását. Hozzájárult továbbá az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá tartozó létesítmények talajba történő kibocsátásának csökkentéséhez. Bár az erőforrás-hatékonyságra, a körforgásos gazdaságra és az innovációra gyakorolt hatásait nehezebb felmérni, úgy tűnik, hogy az irányelv pozitív, bár korlátozott nagyságrendű hozzájárulást ért el. Korlátozott mértékben hozzájárult továbbá a dekarbonizációhoz, az ipari kibocsátásokról szóló irányelv jelenlegi korlátain belül. Egyéb területeken – például az információhoz való nyilvános hozzáférés és az igazságszolgáltatáshoz való jog terén – javulás tapasztalható az ipari kibocsátásokról szóló irányelv által felváltott korábbi jogszabályokhoz képest. Az értékelés során azonban az új kihívások fényében számos javításra szoruló területet is azonosítottak. Az értékelés rámutatott arra, hogy bár az irányelv szilárd keretet biztosít, azt nem hajtják végre egységesen a tagállamokban, amelyek eltérő ambíciószintjei megakadályozzák, hogy az eszköz teljes mértékben megvalósítsa célkitűzéseit. Ezek a kihívások aláássák az irányelv arra való képességét, hogy csökkentse az agráripari létesítmények által okozott környezeti terhelést, és olyan egyenlő versenyfeltételeket teremtsen, amelyek biztosítják az emberi egészség és a környezet magas szintű védelmét. Amint azt az Európai Számvevőszék megállapította, ezek a problémák befolyásolják az ipari kibocsátásokról szóló irányelv arra való képességét is, hogy megfelelő módon végrehajtsa a „szennyező fizet” elvet. E kihívások kezelése és a 2025 és 2050 között elvárt mélyreható ipari átalakulás ösztönzése érdekében a Bizottság az európai zöld megállapodásban kötelezettséget vállalt arra, hogy felülvizsgálja a nagy agráripari létesítményekből származó szennyezés kezelésére irányuló uniós intézkedéseket. Emellett az Unió elkötelezett a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlődési menetrend és annak fenntartható fejlődési céljai mellett. Ez a javaslat hozzájárul több fenntartható fejlődési cél megvalósításához. E kezdeményezés általános célkitűzése, hogy a leghatékonyabb és legeredményesebb módon segítsen megvédeni az ökoszisztémákat és az emberi egészséget a nagy agráripari létesítmények által okozott szennyezés káros hatásaitól, és javítsa az uniós ipar ellenálló képességét az éghajlatváltozás hatásaival szemben. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv felülvizsgálatának célja, hogy áttörést hozó technológiák alkalmazása révén ösztönözze a szennyezőanyag-mentesség felé vezető mélyreható agráripari átalakulást, hozzájárulva ezáltal az európai zöld megállapodás karbonsemlegesség, fokozott energiahatékonyság, toxikus anyagoktól mentes környezet és körforgásos gazdaság elérésére irányuló célkitűzéseihez. Célja továbbá, hogy továbbra is támogassa az egyenlő versenyfeltételek megteremtését, biztosítva az emberi egészség és a környezet magas szintű védelmét. Emellett az ipari kibocsátásokról szóló irányelv felülvizsgálata a jelenlegi jogszabályok korszerűsítésére és egyszerűsítésére is törekszik, például a digitalizáció és a szennyezés forrásaira vonatkozó ismeretek bővítése révén. A kezdeményezés célja továbbá a nyilvánosság döntéshozatalban való részvételének javítása, valamint az információhoz való hozzáférés növelése és az igazságszolgáltatáshoz való jog fokozott érvényesítése, beleértve a hatékony jogorvoslati mechanizmusokhoz való hozzáférést is. Az irányelv felülvizsgálata konkrétan a következőkre irányul: „i. az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatékonyságának javítása az agráripari létesítmények szennyezőanyag-kibocsátásának a forrásnál történő megelőzése vagy – amennyiben ez nem kivitelezhető – minimalizálása terén, amint azt a kibocsátási szintek folyamatos vagy felgyorsult csökkenő tendenciái igazolják, az egészségre és a környezetre gyakorolt káros hatások elkerülése vagy csökkentése érdekében, figyelembe véve az e kibocsátások által érintett terület környezeti állapotát; ii. annak biztosítása, hogy a civil társadalom és a magánszemélyek hozzáférhessenek az információkhoz, részt vehessenek a döntéshozatalban és érvényesíthessék az igazságszolgáltatáshoz való jogukat (ideértve a hatékony jogorvoslatot is) a szabályozott létesítmények engedélyezésével, üzemeltetésével és ellenőrzésével kapcsolatban, ami fokozott civil társadalmi fellépést eredményez; iii. a jogszabályok egyértelműsítése és egyszerűsítése, valamint az adminisztratív terhek csökkentése a tagállamok általi végrehajtás egységességének előmozdítása mellett; iv. az innovatív technológiák és technikák bevezetésének előmozdítása a folyamatban lévő ipari átalakulás során, a BAT-referenciadokumentumok (BREF-ek) haladéktalan felülvizsgálatával, amennyiben bizonyíték van arra, hogy jobban teljesítő innovatív technikák állnak rendelkezésre, és biztosítva az élenjáró gazdasági szereplők engedélyekkel való támogatását; v. a biztonságosabb és kevésbé mérgező vegyi anyagok használatára, a fokozottabb erőforrás-hatékonyságra (energia, víz, hulladékképződés megelőzése) és a nagyobb fokú körforgásosságra való átállás támogatása;

vi. a dekarbonizáció támogatása a szennyezést és a szén-dioxid-kibocsátást megelőző vagy csökkentő technikák alkalmazása és az azokba történő beruházások terén megvalósuló szinergiák előmozdítása révén, amint azt a kibocsátásintenzitási tendenciák összekapcsolódása igazolja; vii. az ipari kibocsátásokról szóló irányelv által jelenleg nem szabályozott agráripari tevékenységek egészségre és a környezetre gyakorolt káros hatásainak kezelése, amint azt a kibocsátásintenzitás csökkenő tendenciái igazolják”. A Tanács és az Európai Parlament, , üdvözölte az ipari kibocsátásokról szóló irányelv felülvizsgálatát, és kifejezte azon elvárását, hogy a felülvizsgálat keretében foglalkozni kell az ipari és mezőgazdasági tevékenységekből származó szennyező anyagok levegőbe történő kibocsátásával, és a felülvizsgálatnak hozzá kell járulnia a körforgásos gazdasághoz, többek között a víz újrafelhasználásának az iparban történő előmozdítása révén, . Az éghajlatváltozással és a környezettel foglalkozó európai polgári vitacsoport egyértelmű ajánlásokat fogadott el e tekintetben az Európa jövőjéről szóló konferencia keretében. Ezzel összefüggésben az európai polgárok kinyilvánították, hogy határozottan támogatják az EU-t a víz, a talaj és a levegő szennyezésének leküzdésében és a metánkibocsátás csökkentésében, és hangsúlyozzák a szennyezők felelősségét. Az energiaigényes iparágakkal foglalkozó, több érdekelt felet tömörítő magas szintű munkacsoport, amely 2015 óta tanácsokkal látja el a Bizottságot az energiaigényes iparágakra vonatkozó szakpolitikákkal kapcsolatban, főtervet dolgozott ki, amelyben ajánlásokat fogalmaz meg az átállás irányításához szükséges szakpolitikai keret kialakítására vonatkozóan, az ipar versenyképességének megőrzése mellett. Az ebben foglalt ajánlás szerint „az ipari kibocsátásokról szóló irányelv szerinti engedélyezési folyamatot úgy kell kiigazítani, hogy az támogassa az energiaigényes létesítményekben az ÜHG-kibocsátás csökkentésére irányuló intézkedéseket az átállás során”. • Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel Az európai zöld megállapodás Európa növekedési stratégiája, amelynek célja, hogy 2050-re klímasemleges, tiszta és körforgásos gazdaságot biztosítson, optimalizálja az erőforrás-gazdálkodást és az energiahatékonyságot, és minimalizálja a szennyezést, miközben elismeri, hogy az energiahatékonyság elsődlegességének elvével összhangban jelentős átalakulást hozó szakpolitikákra van szükség. A 2020. októberi, a vegyi anyagokra vonatkozó fenntarthatósági stratégia és a 2021 májusában elfogadott szennyezőanyag-mentességi cselekvési terv kifejezetten az európai zöld megállapodás környezetszennyezési aspektusaival foglalkozik. Ezzel párhuzamosan az új uniós iparstratégia kiemeli az új technológiákkal kapcsolatos kutatás, innováció és beruházások szükségességét Európa ipari versenyképességének megerősítése és az ipar valóban fenntartható, zöldebb, hatékonyabb és digitálisabb gazdaságra való átállásának elősegítése érdekében. E stratégia 2021. májusi aktualizált változata még inkább hangsúlyozza a transzformatív technológiák potenciális szerepét. Az egyéb, különleges jelentőséggel bíró szakpolitikák között megemlíthető az „Irány az 55 %!” intézkedéscsomag, az uniós metánstratégia és a globális metánkibocsátás csökkentésére vonatkozó glasgow-i kötelezettségvállalás, az uniós alkalmazkodási stratégia, a biodiverzitási stratégia, „a termelőtől a fogyasztóig” stratégia, az uniós talajvédelmi stratégia és a fenntartható termékekre vonatkozó kezdeményezés. Az európai zöld megállapodásban a Bizottság kötelezettséget vállal arra, hogy felülvizsgálja a nagy ipari létesítményekből származó szennyezés kezelésére irányuló uniós intézkedéseket. Ennek érdekében megvizsgálja a jogszabályok hatályát, valamint azt, hogy miként lehet az e területre vonatkozó uniós jogszabályokat teljes mértékben összhangba hozni a szennyezőanyag-mentességi célkitűzéssel, valamint az éghajlat- és energiapolitikákkal, továbbá a körforgásos gazdaságra vonatkozó politikákkal, egyaránt szem előtt tartva a közegészségügy és a biológiai sokféleség szempontjából jelentkező előnyöket. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv és az Európai Szennyezőanyag-kibocsátási és -szállítási Nyilvántartásról szóló 166/2006/EK rendelet (a továbbiakban: az Európai PRTR-ről szóló rendelet) az ipar környezeti hatását szabályozó kiegészítő eszközök. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv célja, hogy az egyenlő versenyfeltételek megőrzése mellett biztosítsa az EU legnagyobb agráripari létesítményeiből származó szennyezés fokozatos csökkentését. Az Európai PRTR-ről szóló rendelet elősegíti a szennyezés csökkentésére irányuló erőfeszítések nyomon követését azáltal, hogy javítja a létesítmények tényleges teljesítményére vonatkozó, nyilvánosan hozzáférhető információkat. Ez a jogszabály kapcsolódik számos más szakpolitikához, mivel az agráripari létesítmények által okozott környezeti terhelés holisztikus módon történő kezelésére törekszik. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv fontos szerepet játszott az iparból származó, különösen a levegőbe történő szennyezőanyag-kibocsátás csökkentésében, viszont korlátozottabb mértékben járult hozzá a körforgásos gazdasághoz (erőforrás-hatékonyság) és a szennyező anyagok vízbe történő kibocsátásának csökkentéséhez. A víz a szennyezőanyag-mentességi cselekvési terv három fő pillérének egyike, amelynek célja a toxinmentes társadalom 2050-ig történő megvalósítása, a szennyezés nullára vagy a természetre és az emberekre már nem ártalmas szintre való csökkentésével. Ez nem csupán lefelé irányuló (downstream) fellépést jelent, például a szennyvíztisztító telepek szintjén, hanem felfelé irányuló (upstream) fellépést is, az anyagok előállításának és felhasználásának szintjén. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv felülvizsgálatára irányuló jelen javaslat összhangban áll az uniós vízügyi jogszabályokkal, különösen a 2000/60/EK irányelvvel (víz-keretirányelv) és az ahhoz kapcsolódó két irányelvvel, a 2006/118/EK irányelvvel (a felszín alatti vizek védelméről) és a 2013/39/EK irányelvvel módosított, a vízpolitika területén a környezetminőségi előírásokról szóló 2008/105/EK irányelvvel. Az uniós vízügyi jogszabályok arra kötelezik a tagállamokat, hogy minden esetben kerüljék el a víztestek állapotának romlását, és az összes víztest tekintetében jó állapotot érjenek el, vízgyűjtőn alapuló integrált vízgazdálkodási rendszer révén. Hatéves gazdálkodási ciklusok keretében sor kerül az ökológiai és kémiai állapot (felszíni vizek), valamint a mennyiségi és vegyianyag-állapot (felszín alatti vizek) értékelésére, és intézkedéseket dolgoznak ki a víztesteket érő összes terhelés kezelésére, ideértve a mezőgazdaságból, az iparból, a háztartásokból és más gazdasági tevékenységekből (többek között a hajózásból, az árvízvédelemből és a hidroelektromosságból) eredő terheléseket. A szennyezőanyag-mentességi cselekvési terv fényében a Bizottság bejelentette, hogy 2022-ben javaslatot fog kidolgozni a felszíni és felszín alatti vizek szennyező anyagaira vonatkozó szabályok további szigorítása érdekében, az „integrált vízgazdálkodásról” szóló jogalkotási javaslat részeként. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelvre irányuló javaslat kiegészíti ezeket a kezdeményezéseket többek között az irányelv hatályának kiterjesztése, a kibocsátások csökkentését célzó új technológiák kifejlesztésének ösztönzése, az erőforrás- és energiahatékonyság fokozása, a víz-újrafelhasználás előmozdítása, jobban ellenőrzött és integráltabb engedélyezési követelmények biztosítása, valamint kötelező környezetközpontú irányítási rendszer bevezetése révén. A javaslat megerősíti az integrált megközelítést azáltal, hogy tisztázza az érintett illetékes hatóságok közötti együttműködésre vonatkozó követelményeket. Ez az együttműködés kiterjed az engedélyek felülvizsgálatára és aktualizálására a befogadó környezet állapotától függően, és/vagy a vízügyi jogszabályok szerinti környezetminőségi előírásoknak, célkitűzéseknek, terveknek és programoknak való megfelelést célzó intézkedések kidolgozására. Nagyobb fokú koherencia megteremtésére kerül sor azáltal is, hogy egyértelművé teszik azokat a szabályokat, amelyek a szennyező anyagoknak a települési szennyvíztisztító telepeken keresztül a vízbe történő közvetett kibocsátására vonatkoznak. Az innováció előmozdítása segíteni fog a perzisztens vegyi anyagok és az újonnan azonosított, aggodalomra okot adó anyagok, köztük a per- és polifluorozott alkilezett anyagok (PFAS), a mikroműanyagok és a gyógyszerek kezelésében. Ez összhangban áll a vegyi anyagokra vonatkozó fenntarthatósági stratégiával, valamint az Európai Bizottságnak a környezetbe kerülő gyógyszerekkel kapcsolatos stratégiai megközelítésről szóló közleményével és a gyógyszerstratégiáról szóló közleményével. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv szerinti, az elérhető legjobb technikákra vonatkozó referenciadokumentumok (BREF-ek) kidolgozására és felülvizsgálatára irányuló „információcsere” során figyelembe kell venni az aggodalomra okot adó anyagoknak az uniós vízügyi jogszabályok keretében történő azonosítását. Ezek magukban foglalják a „megfigyelési listákat”, amelyek olyan anyagokat tartalmaznak, amelyek a felszín alatti és a felszíni vizeket érinthetik, illetve olyan anyagokat, amelyekről megállapították, hogy a vízi környezetre vagy azon keresztül uniós szinten jelentős kockázatot jelenthetnek. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv szerinti információcsere a vízhatékonysági intézkedések kidolgozása és a víz agráripari létesítmények általi újrafelhasználásának megfontolása szempontjából is előnyös lesz, összhangban a körforgásos gazdaságra vonatkozó cselekvési tervvel, amely kötelezettséget vállal a víz újrafelhasználásának előmozdítására az iparban. A 2020 májusában elfogadott, a víz újrafelhasználására vonatkozó minimumkövetelményekről szóló (EU) 2020/741 rendelet a víz mezőgazdasági öntözési célú újrafelhasználására vonatkozik, ugyanakkor pedig kiemeli a kezelt szennyvíz ipari célú újrafeldolgozásában és újrafelhasználásában rejlő hatalmas lehetőségeket is az integrált vízgazdálkodás és a körforgásos gazdaság keretében. Egyes tevékenységeknek a forrásnál történő szabályozásával az ipari kibocsátásokról szóló irányelv támogatja a tagállamokat abban, hogy eleget tegyenek a környezetminőségi előírásokat megállapító egyéb uniós jogszabályok, például a környezeti levegő minőségéről szóló irányelv szerinti kötelezettségeiknek. Támogatja továbbá a tagállamokat a nemzeti célokat meghatározó uniós jogszabályok – úgymint a nemzeti kibocsátáscsökkentési kötelezettségekről szóló irányelv, a közös kötelezettségvállalási rendelet és az energiahatékonysági irányelv – szerinti célkitűzéseik elérésében. Az éghajlat-politikai taxonómiáról szóló, felhatalmazáson alapuló jogi aktus „jelentős károkozás elkerülését célzó” kritériumainak meghatározásához az ipari kibocsátásokról szóló irányelvben foglalt, BAT-hoz kapcsolódó kibocsátási szinteket használták fel. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv javasolt felülvizsgálati intézkedései kiegészítő és aktualizált kritériumok meghatározásával idővel még inkább támogatják a fenntartható beruházásokra vonatkozó uniós taxonómiát. E kritériumok meghatározásának célja a szennyezés megelőzésének és csökkentésének jelentős előmozdítása, valamint a fenntartható finanszírozási platform támogatása annak meghatározásában, hogy mely tevékenységek tekinthetők fenntarthatónak. Végezetül az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hozzájárul az általános környezeti teljesítmény javításához, előmozdítva ezáltal más uniós ágazati jogszabályok – többek között a REACH-rendelet, valamint a hulladékra és a természet védelmére vonatkozó jogszabályok – célkitűzéseinek az elérését. • Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival

A 8. környezetvédelmi cselekvési program hat egymással összefüggő kiemelt célkitűzésre összpontosít. Ezek közé tartoznak a következők: ·2. cikk d) pont – a szennyezőanyag-mentességre való törekvés, a káros vegyi anyagokkal kapcsolatban is, a toxinmentes környezet kialakítása érdekében, beleértve a levegőt, a vizet és a talajt. Célja továbbá a fény- és zajszennyezés csökkentése, valamint az emberek, az állatok és az ökoszisztémák egészségének és jóllétének védelme a környezettel kapcsolatos kockázatokkal és negatív hatásokkal szemben. ·2. cikk f) pont – a fenntarthatóság környezeti szempontjainak előmozdítása, valamint az uniós termeléshez és fogyasztáshoz kapcsolódó főbb környezeti és éghajlati terhelések jelentős mértékű csökkentése. Ez különösen az energia, az ipar, az épületek és az infrastruktúra, a mobilitás, a turizmus, a nemzetközi kereskedelem és az élelmiszerrendszer területét érinti. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelvre irányuló javaslat segíteni fogja e célkitűzések elérését. Az új geopolitikai és energiapiaci valóság megköveteli, hogy az Unió drasztikusan felgyorsítsa a tiszta energiára való átállást, és növelje Európának a megbízhatatlan beszállítóktól és az ingadozó fosszilis tüzelőanyagoktól való energiafüggetlenségét. A 2022-ben zajló orosz-ukrán háborúra adott uniós válasz részeként a REPowerEU kezdeményezés célja az uniós energiarendszer ellenálló képességének növelése a gázellátás diverzifikálása és a fosszilis tüzelőanyagok használatának csökkentése révén, az energiahatékonyság fokozásával, a megújuló energiaforrások és a villamosítás kiterjesztésével, valamint az infrastrukturális szűk keresztmetszetek kezelésével. Az irányelv felülvizsgálata az uniós ipari folyamatok energiahatékonyságának javítása révén hozzájárul az uniós energiarendszer ellenálló képességéhez. Ez a javasolt irányelv egy kísérleti projekt, amely követi a Bizottság „egy be, egy ki” elvét az adminisztratív teher mérséklése érdekében. Az alátámasztó hatásvizsgálati jelentés részletes információkkal szolgál a javaslat által jelentett várható adminisztratív teherről. Az ebben az indokolásban a célravezető szabályozásról és az egyszerűsítésről szóló szakasz felvázolja a javaslat által jelentett adminisztratív teher korlátozására javasolt intézkedéseket. 2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG • Jogalap A javaslat jogalapja az EUMSZ 192. cikke. Az EUMSZ 191. cikkével és 192. cikkének (1) bekezdésével összhangban az Uniónak hozzá kell járulnia a következő célkitűzések eléréséhez: a környezet minőségének megőrzése, védelme és javítása; a regionális vagy világméretű környezeti problémák leküzdésére és az éghajlatváltozás elleni küzdelemre irányuló intézkedések ösztönzése nemzetközi szinten. • Szubszidiaritás (nem kizárólagos hatáskör esetén) A tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani ennek az irányelvnek azokat a célkitűzéseit, amelyek szerint az egész Unióban biztosítani kell a környezet magas szintű védelmét és javítani kell a környezet minőségét. Az ipari tevékenységekből származó szennyezés határokon átnyúló jellege miatt ezek a célkitűzések jobban megvalósíthatók uniós szinten, ami indokolja, hogy az EU intézkedéseket fogadjon el az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvével összhangban. Az agráripari létesítményekből származó szennyezés nemzeti határokon átnyúlóan szétszóródik, így egyetlen tagállam egyedül nem képes kielégítően megvalósítani a szennyezés csökkentését. Emellett az ipari létesítmények üzemeltetése szorosan kapcsolódik az egységes piac működéséhez. A környezeti teljesítményre vonatkozó előírások megállapítására irányuló uniós szintű megközelítés hiányában ugyanazon iparágak az egyes tagállamokban más és más szabályokkal szembesülnének a szennyezés csökkentésével kapcsolatban, ami magában hordozza az egyenlőtlen versenyfeltételek kialakulásának és az egységes piac széttöredezettségének a kockázatát, valamint hátráltatja az EU azon erőfeszítéseit, amelyeket a Szerződésben foglalt, a környezet és az emberi egészség magas szintű védelmének biztosítására irányuló célkitűzés elérése érdekében tesz. • Arányosság Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv kialakítása biztosítja az eredmények arányosságát azáltal, hogy i. a legjobb elérhető technikákat az adott ágazatban alkalmazott bevált technikák környezetvédelmi szempontból leghatékonyabb és gazdasági értelemben életképes tartományaként határozza meg, és ii. egyedi esetekben eltéréseket engedélyez, amennyiben az uniós szintű BAT-követelmények alkalmazása a várható környezeti/egészségügyi előnyöket aránytalan mértékben meghaladó költségekkel járna. Az alátámasztó hatásvizsgálat értékeli az ipari kibocsátásokról szóló irányelv valamennyi javasolt módosításának a hatását. Sor került minőségi és mennyiségi értékelésre egyaránt, amely szerint a javaslatok arányosak, azaz a társadalmi előnyök jelentősen meghaladják a felmerült költségeket. Meghatározták a legnagyobb hatást kifejtő intézkedéseket, amelyek kiterjesztik a szabályozás hatályát a szarvasmarhatartó gazdaságokra, valamint még több sertés- és baromfitartó gazdaságra. A csökkentett metán- és ammóniakibocsátásból származó, pénzben kifejezett egészségügyi és környezeti előnyök értéke meghaladja az évi 5,5 milliárd EUR-t, miközben a megfelelési költségek 265 millió EUR-t tesznek ki, az adminisztratív költségek (igazgatási szervek és üzemeltetők) pedig 223 millió EUR-ra tehetők, ami nagyon előnyös, 11-es költség-haszon tényezőt eredményez. • A jogi aktus típusának megválasztása A javaslat célkitűzéseinek elérése irányelv révén biztosítható a legjobban. Ez a legmegfelelőbb jogi eszköz az ipari kibocsátásokról szóló meglévő irányelv (2010/75/EU irányelv) módosításához. Egy irányelv megköveteli a tagállamoktól, hogy a kitűzött célokat elérjék, és az intézkedéseket nemzeti anyagi és eljárásjogi rendszerükbe átültessék. Ez a megközelítés nagyobb szabadságot biztosít a tagállamoknak az uniós intézkedések végrehajtása során, mint egy rendelet, hiszen a tagállamok így megválaszthatják az irányelvben foglalt intézkedések végrehajtásának legmegfelelőbb eszközeit. Ez a tagállamok számára lehetővé teszi annak biztosítását, hogy a módosított szabályok beépüljenek az ipari kibocsátásokról szóló uniós irányelvet végrehajtó nemzeti anyagi és eljárásjogi rendszerükbe, mindenekelőtt a létesítmények számára kiadott engedélyek, valamint a jogérvényesítési eszközök és szankciók szabályozása vonatkozásában. 3.AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI

• A jelenleg hatályban lévő jogszabályok utólagos értékelése / célravezetőségi vizsgálata Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv 2020-ban elvégzett értékelése során megállapították, hogy az irányelv eredményesen csökkentette a környezeti hatásokat és a versenytorzulásokat az EU-ban. A BREF-ek kidolgozására és az elérhető legjobb technikák meghatározására irányuló együttműködési folyamat, amely „sevillai folyamat” néven is ismert, jól működik, és elismertségre tett szert az együttműködésen alapuló irányítás modelljeként. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv eredményeként jelentősen csökkent a szennyező anyagok levegőbe és kisebb mértékben a vízbe történő kibocsátása. Csökkent továbbá az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá tartozó létesítmények talajba történő kibocsátása. Az irányelv erőforrás-hatékonyságra, körforgásos gazdaságra és innovációra gyakorolt hatásai már nehezebben értékelhetők; úgy tűnik, hogy mind ez idáig korlátozott mértékű pozitív hozzájárulást nyújtott. Egyéb területeken – például az információhoz való nyilvános hozzáférés és az igazságszolgáltatáshoz való jog terén – némi javulás tapasztalható. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelvet többnyire hatékonynak értékelték. A BAT-következtetések előnyei lényegesen felülmúlják a költségeket. Nem azonosítottak aránytalan vagy szükségtelen adminisztratív költségeket. Az EU versenyképességére gyakorolt hatások vegyesek; nincs bizonyíték arra, hogy ezek jelentősek lennének. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelvet valamennyi érdekképviseleti csoport fontosnak tartotta. Az irányelv képes reagálni a felmerülő környezetvédelmi problémákra, az elérhető legjobb technikákat ismertető referenciadokumentumokkal (BREF) kapcsolatos eljárás hosszúsága ellenére is. Miközben az ipari kibocsátásokról szóló irányelv nem járult hozzá nagy mértékben a dekarbonizációhoz, a vélemények eltérőek azzal kapcsolatban, hogy annak van-e jelentősége e tekintetben. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelvet úgy értékelték, hogy az önmagában véve és az egyéb uniós szakpolitikákkal is koherens, de nagyobb mértékben is hozzájárulhatna az uniós szakpolitikákhoz. Bizonyos értelmezési problémák tisztázásra szorulnak. Úgy ítélték meg, hogy az ipari kibocsátásokról szóló irányelv jelentős uniós hozzáadott értéket képvisel. Következetesebb követelményeket biztosít az ipari szennyezés csökkentésére vonatkozóan, többek között ellenőrzés és érvényesítés révén, csökkentve az egységes piac torzulásait. Az uniós fellépés hiánya kevésbé szigorú előírásokhoz, valamint kevesebb egészségügyi és környezeti előnyhöz vezetett volna. A BAT-referenciadokumentumokkal kapcsolatos eljárást az egyes tagállamok nem ismételhetik meg, és azt egyre gyakrabban alkalmazzák nem uniós országok. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv decentralizált megközelítése összhangban áll a szubszidiaritás és az arányosság elvével. Az értékelés során számos olyan területet azonosítottak, ahol az ipari kibocsátásokról szóló irányelv teljesítménye nem tűnik a kívánt mértékben kielégítőnek a szennyezőanyag-kibocsátás – különösen a vízbe történő kibocsátás – csökkentése, az ÜHG-kibocsátás csökkentéséhez való hozzájárulás, a toxikus anyagoktól mentes termelés előmozdítása, valamint az erőforrás-hatékonyság és az újrafelhasználás javítása tekintetében. Ezek a területek az ipari kibocsátásokról szóló irányelv európai zöld megállapodásban bejelentett felülvizsgálatának központi elemei. • Az érdekelt felekkel folytatott konzultációk Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv és az Európai PRTR-ről szóló rendelet együttes felülvizsgálatát kísérő hatásvizsgálat mélyreható konzultációs folyamat tárgyát képezte. Ez számos különböző konzultációs tevékenységet foglalt magában, amelyek célja az összes érdekelt fél véleményének begyűjtése, valamint annak biztosítása volt, hogy figyelembe vegyék a különböző szervezetek és az érdekelt felek különböző típusainak véleményét. Először is kezdeti visszajelzést nyújtottak a közzétett bevezető hatásvizsgálatról a Bizottság „Ossza meg velünk véleményét!” interaktív portálján keresztül (154 válasz; 2020. március 24-től 2020. április 21-ig tartó konzultációs időszak). Ezt az ipari kibocsátásokról szóló irányelvvel és az Európai PRTR-rel kapcsolatos közös nyilvános konzultáció követte (online felmérés a Bizottság „Ossza meg velünk véleményét!” interaktív portálján keresztül; 336 válasz; 2020. december 20-tól 2021. március 23-ig tartó konzultációs időszak). A felmérés 24 kérdést tartalmazott, amelyek közül négy kifejezetten az Európai PRTR-re vonatkozott. Ezt követően 2021. február 8. és április 9. között célzott felmérésre került sor az érdekelt felek körében. Ez egy részletesebb online felmérést foglalt magában (235 válasz), amelynek célja az ismeretanyag bővítése volt azáltal, hogy konkrétabb visszajelzéseket gyűjtöttek be bizonyos érdekképviseleti csoportoktól hat problémás területtel kapcsolatban, a hatásvizsgálati tanulmányban vizsgált lehetőségek szerint csoportosítva. Ezek a problémás területek a következők voltak: i. a környezet szennyezett; ii. éghajlati válság zajlik; iii. a természeti erőforrások kimerülőben vannak; iv. a legkorszerűbb technikák nem képesek kielégítő választ adni az i-iii. pontban említett problémákra; v. a magánszemélyeknek korlátozott lehetőségeik vannak arra, hogy tájékoztatást kapjanak az agráripari létesítmények által okozott hatásokról, és lépéseket tegyenek azokkal kapcsolatban; és vi. a túlzott terhek befolyásolhatják a szakpolitikai eszköz hatékonyságát. Az említett felmérések során kapott visszajelzéseket a fókuszcsoportokkal folytatott konzultáció is kiegészítette 2021 júniusa és augusztusa között, hogy az érdekelt feleket bevonják a kulcsfontosságú témákról folytatott elmélyültebb eszmecserékbe. Az érdekelt felek kiválasztására ágazati képviseletük alapján került sor, biztosítva a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek, az ipar képviselői, valamint a tagállamok minisztériumai és illetékes hatóságai között a megfelelő földrajzi megoszlást és az érdekelt felek típusainak megfelelő megoszlását a kiegyensúlyozott viták lehetővé tétele érdekében. Végezetül két távolról megtartott munkaértekezletre került sor az érdekelt felek részvételével, 2020. december 15-én és 2021. július 7–8-án. A civil társadalom és a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek megállapították, hogy a fent említett problémás területek mindegyike kiemelt jelentőséggel bír, különösen az alábbiak vonatkozásában: – az ipari kibocsátásokról szóló irányelv nem foglalkozik megfelelően a környezeti hatásokkal és a dekarbonizációval, – szükség van a szennyező anyagok Európai PRTR-ről szóló rendeletben foglalt jegyzékének gyorsabb frissítésére az új veszélyek figyelembevétele érdekében, valamint – korlátozott a hozzáférés a létesítmények teljesítményszintjére vonatkozó információkhoz. Az információkhoz való korlátozott hozzáférést valamennyi érdekképviseleti csoport lényeges problémának tartotta, amellyel foglalkozni kell.

Ugyanakkor eltérő visszajelzések érkeztek az ipari és vállalkozói szövetségektől, amelyek semlegesebb álláspontot képviseltek az erőforrás-hatékonysággal és a kevesebb toxikus anyaggal járó termeléssel kapcsolatos problémák elismerése tekintetében (de nem tagadták azokat). Az ipari és vállalkozói szövetségek semlegesebb álláspontot képviseltek továbbá a dekarbonizáció támogatása szükségességének elismerése terén is, hangsúlyozva az esetleges további jelentéstételi költségeket és a kibocsátáskereskedelmi rendszerrel (ETS) való átfedések kockázatát. Az irányelv korlátozott hatályát illetően az ipari és vállalkozói szövetségek költségekkel kapcsolatos problémákról tettek említést, és azzal érveltek, hogy a meglévő nemzeti rendszerek és uniós jogszabályok elegendőek a legtöbb felmerült nehézség kezeléséhez. Valamennyi érdekelt egyetértett abban, hogy az ipari kibocsátásokról szóló irányelv túlságosan korlátozott mértékben járul hozzá az innováció elősegítéséhez, kihasználásához és ösztönzéséhez. • Hatásvizsgálat Hatásvizsgálatra került sor, amelynek eredményeként a Szabályozói Ellenőrzési Testület kedvező véleményt adott 2021. december 10-én. Öt, részben egymással összefüggő, de független szakpolitikai lehetőséget javasoltak és értékeltek; az egyes problémás területek tekintetében kiválasztott további lehetőségeket összefoglalták, létrehozva ezzel a következő, előnyben részesített szakpolitikai csomagot: – Hatékonyság: 24 optimalizálási és frissítési intézkedés teljes körű végrehajtása. – Innováció: az élenjáró gazdasági szereplők szabadon tesztelhetik az új technikákat, amihez az ipari átalakulással és kibocsátásokkal foglalkozó innovációs központ (INCITE) létrehozása, valamint az üzemeltetők 2030-ig tartó időszakra vonatkozó átalakítási tervei társulnak. – Erőforrás-felhasználás és vegyi anyagok: továbbfejlesztett környezetközpontú irányítási rendszer. – Dekarbonizáció: energiahatékonysági minimumszinteket vezetnek be az energiahatékonyság maximalizálása és az energiafogyasztás minimalizálása érdekében. 2028-ban sor kerül az ipari kibocsátásokról szóló irányelv és az ETS közötti szinergiák felülvizsgálatára, ami 2030-tól optimális szinergiákat tesz lehetővé. – Ágazati hatály: további tevékenységek kerülnek az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá, elsősorban az intenzív szarvasmarhatartás és egyes nyersanyag-kitermelő tevékenységek. Az előnyben részesített csomag hatásai várhatóan a következők lesznek. Összességében az előnyök várhatóan jelentősen meghaladják a költségeket. Bár nem lehetett számszerűsíteni és pénzben kifejezni az összes hatást, a becslések szerint az irányelv hatékonyságát javító intézkedések évente 860 millió és 2,8 milliárd EUR közötti egészségügyi előnyökkel járnak, az éves üzleti tőkekiadások és működési költségek pedig mintegy 210 millió EUR-t tesznek ki. A javaslat egésze által jelentett általános adminisztratív teher az ipari szereplők esetében évi 250 millió EUR-ra, a hatóságok esetében pedig évi 196 millió EUR-ra becsülhető. Az állattartó gazdaságok lefedettségének bővítése a metán- és ammóniakibocsátás csökkenését eredményezné, és a kapcsolódó egészségügyi előnyök évente több mint 5,5 milliárd EUR-t tennének ki. A legnagyobb szarvasmarhatartó gazdaságok 10 %-ára – amelyek az ágazat kibocsátásának 41 %-áért felelősek – bővített lefedettség a metán esetében legalább 184 kt, míg az ammónia esetében legalább 59 kt éves csökkenést eredményez. A sertés- és baromfigazdaságok lefedettségének a legnagyobb sertéstartó gazdaságok 18 %-ára és a baromfitartó gazdaságok 15 %-ára – amelyek az ágazatok kibocsátásának 85 %-áért, illetve 91 %-áért felelnek – való bővítése évente legalább 135 kilotonnával kevesebb metánkibocsátást és 33 kilotonnával kevesebb ammóniakibocsátást eredményez a sertéstartó gazdaságokból, míg 62 kilotonnával kevesebb ammóniakibocsátást a baromfitartó gazdaságokból. A kiterjesztett hatály eredményeképp az ipari kibocsátásokról szóló irányelv általi lefedettség a szarvasmarha-, sertés- és baromfitartásból származó ammóniakibocsátás tekintetében 18 %-ról 60 %-ra, a metánkibocsátás tekintetében pedig 3 %-ról 43 %-ra emelkedik. A kapcsolódó megfelelési költségek a becslések szerint évente mintegy 265 millió EUR-t tesznek ki. • Célravezető szabályozás és egyszerűsítés A minőségi jogalkotás iránti bizottsági elkötelezettségnek megfelelően és annak biztosítása érdekében, hogy a javaslat megfelelő egyensúlyt teremtsen, e javaslat inkluzív módon, teljes átláthatóság és az érdekeltekkel folytatott folyamatos eszmecsere mellett, a külső visszajelzésekre odafigyelve és külső vizsgálatokat is figyelembe véve készült. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv egy minőségi jogalkotásra irányuló kezdeményezés eredménye, amely sikeresen egyesített és egyszerűsített hét irányelvet, valamint egyszerűsítette az adminisztratív aspektusokat, melynek során mintegy felére csökkentette a jelentéstételi követelményeket. Bár ez korlátozza a további egyszerűsítés lehetőségét, az érdekelt felekkel folytatott konzultációk lehetővé tették a Bizottság számára, hogy meghatározza az irányelv számos lehetséges további pontosítását és egyszerűsítését. Azok, amelyek felkeltik az érdekelt felek érdeklődését, megoldják az engedélyezési eljárással kapcsolatos bizonytalanságokat. Ez különösen az elgázosításra, a cseppfolyósításra és pirolízisre vonatkozó egyes rendelkezések pontosítását érinti, amelyek fontos tevékenységek az alacsony szén-dioxid-kibocsátású körforgásos gazdaság megvalósítása szempontjából. Az egyéb szempontok közé tartozik a szennyező anyagok II. mellékletben szereplő indikatív jegyzékének felváltása olyan egyéb uniós jogszabályokra való hivatkozásokkal, amelyek tartalmazzák a releváns szennyező anyagok jegyzékeit, valamint az uniós szintű megfelelés értékelésére vonatkozó harmonizált kritériumok megállapítása. Mindkét intézkedés növelni fogja a jogbiztonságot az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá tartozó valamennyi üzemeltetőre alkalmazandó szabályokkal kapcsolatban. Ezenkívül az ipari kibocsátásokról szóló irányelv II., III. és IV. fejezete szerinti megfelelésértékelési megközelítések közötti eltérések rendezése javára válik mintegy 4 000 üzemeltetőnek, amelyek nagy tüzelőberendezéseket és hulladékégetőket működtetnek. Emellett egy különálló és enyhébb engedélyezési rendszer kerül bevezetésre a jelenleg az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá tartozó 20 000 állattartó gazdaság, valamint az irányelv hatálya alá újonnan bevontak, vagyis a legkisebb vállalkozások számára; ami évi 113 millió EUR-val csökkenti az adminisztratív terheket. A jogszabály kodifikációja a felülvizsgált jogi aktus elfogadását követően lehetővé teszi az elavult rendelkezések hatályon kívül helyezését.

• Alapjogok A javaslat tiszteletben tartja az alapvető jogokat, és betartja különösen az Európai Unió Alapjogi Chartája által elismert elveket. A Charta 52. cikkének (1) bekezdése szerint az e Chartában elismert jogok és szabadságok gyakorlása csak a törvény által, és e jogok lényeges tartalmának tiszteletben tartásával korlátozható. Az arányosság elvére figyelemmel, korlátozásukra csak akkor és annyiban kerülhet sor, ha és amennyiben az elengedhetetlen és ténylegesen az Unió által elismert általános érdekű célkitűzéseket vagy mások jogainak és szabadságainak védelmét szolgálja. Ez a javaslat megfelelő egyensúlyt teremt a vállalkozás szabadságához való alapvető jog, valamint a tulajdonhoz való alapvető jog és más alapvető jogok (környezet, egészség, jogorvoslat) között. A vállalkozás szabadságához való jog és a tulajdonhoz való jog korlátozása a fent említett egyéb alapvető jogok és általános érdekű célkitűzések védelméhez szükséges mértékre korlátozódik a Charta 52. cikkének (1) bekezdésével összhangban. A javaslat hozzájárul a magas színvonalú környezetvédelem célkitűzéséhez a fenntartható fejlődés elvével összhangban, a Charta 37. cikkében foglaltak szerint; az élethez való joghoz és a személyi sérthetetlenséghez való joghoz, továbbá az egészségvédelemhez való joghoz a Charta 2., 3. és 35. cikkében foglaltak szerint; valamint a fogyasztók védelméhez való joghoz, a 38. cikkben foglaltak szerint. Hozzájárul továbbá a hatékony jogorvoslathoz a Charta 47. cikkében foglaltak szerint, az emberi egészség védelmével kapcsolatban. 4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK A mellékelt pénzügyi kimutatás bemutatja a költségvetési vonzatokat, valamint a szükséges emberi és igazgatási erőforrásokat. A javaslatnak költségvetési vonzatai lesznek a Bizottság és az Európai Vegyianyag-ügynökség (ECHA) számára a szükséges emberi és igazgatási erőforrások tekintetében. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá tartozó gazdasági tevékenységek és környezeti tényezők körének bővülése következtében a Bizottságnak több végrehajtási és érvényesítési feladata lesz. A Bizottság továbbá fokozott szerepet fog játszani az innovációs központ irányításában, és szélesebb körű munkát fog végezni a BREF-ek és a BAT-következtetések kidolgozása terén, amihez összesen 4 további teljes munkaidős alkalmazottra lesz szükség. Az ECHA a következők révén támogatja a Bizottságot: 1. hozzájárulás a BAT-tal és az új keletű technikákkal kapcsolatos információcseréhez, ideértve az egyes ágazatok vonatkozásában releváns anyagok meghatározását és kiválasztását, a forgalomban lévő legbiztonságosabb anyagok használatára vonatkozó ágazatspecifikus helyes gyakorlatok kidolgozását, valamint 2. eszközök és iránymutatások nyújtása az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá tartozó üzemeltetők számára a környezetközpontú irányítási rendszerük vegyi anyagokra vonatkozó fejezetének előkészítése során történő alkalmazásra. Ehhez összesen 3 további teljes munkaidős alkalmazottra van szükség. Évente mintegy 8 200 000 EUR-ra van szükség a Bizottságnak az ipari átalakulással és kibocsátásokkal foglalkozó innovációs központhoz (INCITE), valamint a BREF-ek és a BAT-következtetések kidolgozásához kapcsolódó számos munkafolyamatban való támogatásához szükséges szakértelem finanszírozásához. 5.EGYÉB ELEMEK • Végrehajtási tervek, valamint a nyomon követés, az értékelés és a jelentéstétel szabályai Az üzemeltetők által az Európai PRTR számára szolgáltatott adatok alapján az ágazatonkénti összes szennyezőanyag-kibocsátás továbbra is kulcsfontosságú mutató marad az e kezdeményezés célkitűzései terén elért haladás nyomon követéséhez. Az Európai PRTR-ről szóló rendelet felülvizsgálata ezen irányelv felülvizsgálatával párhuzamosan zajlik, és lehetővé teszi az ipari kibocsátásokról szóló irányelv által az ipar környezeti teljesítményére ágazati szinten gyakorolt hatás jobb nyomon követését a jövőben. – A létesítmény szintjén a szennyezőanyag-kibocsátásra vonatkozó jelentéstétel fokozott részletezettsége lehetővé teszi a főbb folyamatok elemzését azon ágazatokon belül, amelyek környezeti teljesítménye javul vagy éppen lemaradásban van. – Az erőforrás-felhasználásra vonatkozó jelentéstétel beillesztése lehetővé teszi az anyag-, víz- és energiafelhasználásra vonatkozó új mutatók meghatározását, amelyekkel lehetővé válik az erőforrás-hatékonyság javulásának nyomon követése. – Az Európai PRTR-ről szóló rendelet hatálya alá tartozó anyagok jegyzékének dinamikusabb frissítése lehetővé teszi kibocsátási mutatók meghatározását az újonnan megjelenő, illetve a már jelenleg is aggodalomra okot adó anyagok vonatkozásában. Ez lehetővé teszi az ilyen anyagok felhasználása és kezelése terén elért fejlesztések nyomon követését. Ezek a fejlesztések azt is biztosítani fogják, hogy a nyomon követés hatékonyan alkalmazható legyen a szennyezőanyag-mentesség figyelemmel kísérésére és jövőbeli alakulására vonatkozó tágabb keretben, amelyet 2022-től kezdődően kétévente tesznek közzé. A szennyezőanyag-mentesség nyomon követése révén rendelkezésre álló, levegő-, víz- és talajszennyezésre vonatkozó adatok segíteni fogják az ipari kibocsátásokról szóló irányelv és az Európai PRTR-ről szóló rendelet hatálya alá tartozó létesítményekből származó kibocsátások csökkentése hatásainak értékelését. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv felülvizsgálatának egyik fő szempontja annak biztosítása, hogy a BAT-hoz kapcsolódó kibocsátási szintek (AEL-ek) teljes tartományát alkalmazzák. A jövőbeni egységesített engedély-összefoglaló jelentősen megkönnyíti az engedélyekben meghatározott kibocsátási határértékek automatizált informatikai eszközök révén történő gyűjtését. Ez lehetővé teszi a kibocsátási határértékek BAT-AEL-tartományokon belüli eloszlásának ágazatonkénti elemzését a BAT-következtetések elfogadása által kiváltott engedély-felülvizsgálati ciklusok végén, és egyértelműbbé teszi az engedélyekben szereplő információkat a nyilvánosság számára. A kibocsátáscsökkentés terén elért haladás mértéke a következőktől függ: technológiai fejlődés; az innovációs központ eredményei; a BREF gyakoribb felülvizsgálatai; és az ennek eredményeként hozott lehetséges intézkedések. Fontos lesz továbbá nyomon követni az innovációk fejlődésének és elterjedésének ütemét, valamint az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá tartozó ágazatok ebből következő átalakulását, amely az EU 2030-as és 2050-es környezetvédelmi és éghajlat-politikai célkitűzéseinek eléréséhez szükséges. Az egységesített engedély-összefoglaló lehetővé teszi azon esetek számának a meghatározását, amikor az élenjáró gazdasági szereplőknek az új keletű technikák tesztelésében és alkalmazásában való támogatására szolgáló új rugalmassági mechanizmusok alkalmazására került sor. Az innováció dinamikájára gyakorolt szélesebb körű hatások nyomon követése összetettebb feladat lesz. Az új mutatók meghatározására az innovációs központ által közzétett ipari átalakulási eredménytáblán kerül majd sor. A központ olyan mutatókat dolgozhat ki, mint például:

– a transzformatív technológiák technológiai készenléti szintje ágazatonként, – a transzformatív technológiák kibocsátási teljesítménye, – az ilyen technológiák bevezetésének várható ütemezése, – a célmutatóktól való távolság az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá tartozó egyes ágazatok esetében. A végrehajtással kapcsolatos információk tagállamok általi rendszeres közzététele kiegészíti ezeket a mutatókat, könnyen hozzáférhető, géppel olvasható, egységes formátumú információkat nyújtva a kulcsfontosságú rendelkezésekről, dinamikus informatikai eszközök segítségével. Ezek az alábbiakra vonatkozó információkat tartalmaznak: – rugalmassági mechanizmusok biztosítása a transzformatív technológiák támogatása érdekében, – szigorúbb engedélyezési feltételek megállapítása az engedélyekben, amennyiben ez a környezetminőségi előírásoknak való megfelelés érdekében szükséges, – a BAT-AEL-tartományt meghaladó szennyezőanyag-kibocsátást lehetővé tevő eltérések engedélyezése, – a foganatosított végrehajtási intézkedések. A jogi egyértelműség javításának megítélését a BAT-referenciadokumentumokkal kapcsolatos eljárás keretében, az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá tartozó érdekelti közösségnek küldött e-felmérések révén fogják nyomon követni. Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv és a kibocsátáskereskedelmi rendszer, valamint a dekarbonizációs fejlesztések közötti kölcsönhatás felülvizsgálata, amelyre várhatóan 2030 előtt kerül sor, kulcsfontosságú mérföldkő lesz e megújult és holisztikusabb jellegű szakpolitikai megközelítés nyomon követése és értékelése során. • A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes magyarázata a)A 2010/75/EU irányelv módosításai Az 1. cikk módosítása kifejezetten annak pontosítására irányul, hogy az irányelv olyan szabályokat tartalmaz, amelyeket a levegőbe, vízbe vagy a talajba történő kibocsátások megelőzésére vagy – ahol az nem lehetséges – csökkentésére és a hulladék keletkezésének megelőzésére dolgoztak ki az emberi egészség és a környezet egészének magas szintű védelme érdekében, az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 191. cikkével összhangban. Ezt az egyértelmű pontosítást szükség esetén más cikkek is tartalmazzák. A 3. cikk módosításainak célja az irányelv hatályának kiterjesztése vagy rendelkezéseinek megerősítése folytán az irányelvbe bevezetett új fogalmak vagy elemek releváns meghatározásainak megadása. Az 5. cikk módosításainak célja az ezen irányelv alapján megadott engedélyekhez kapcsolódó átláthatósági követelmények további pontosítása, tekintettel a tagállamokban alkalmazott eltérő gyakorlatokra. Ezeket az engedélyeket az interneten díjmentesen és a regisztrált felhasználók hozzáférésének korlátozása nélkül elérhetővé kell tenni a nyilvánosság számára, és az engedélyek egységes összefoglalóját a nyilvánosság rendelkezésére kell bocsátani. A váratlan események vagy balesetek jelentős hatást gyakorolhatnak a környezetre vagy az emberi egészségre annak a tagállamnak a nemzeti határain túl is, ahol azok megtörténnek. Ilyen esetekben a 7. cikk módosításai értelmében azonnali, határokon átnyúló tájékoztatásra, valamint multidiszciplináris együttműködésre van szükség. A 8. cikk módosításainak célja az engedélyezési feltételek megszegése esetén alkalmazandó szabályok szigorítása, valamint az illetékes hatóság hatáskörének kiterjesztése a létesítmény üzemeltetésének a megfelelés helyreállításáig történő felfüggesztésére. Azon égetőegységek vagy más, szén-dioxidot kibocsátó egységek vonatkozásában, amelyek az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról szóló 2003/87/EK irányelv hatálya alá is tartoznak, a 9. cikk módosításának célja az energiahatékonysággal kapcsolatos követelmények kötelezővé tétele.

A 11. cikk módosításainak célja az üzemeltető alapvető kötelezettségeinek részét képező, az erőforrás-hatékonyságra, az ellátási lánc teljes életciklusra számított környezeti teljesítményének figyelembevételére, valamint a környezetközpontú irányítási rendszerre vonatkozó követelmények bevezetése. A BAT-referenciadokumentumok (BREF-ek) kidolgozását és felülvizsgálatát megelőző információcsere keretében a 13. cikk módosításai kettős jellegűek. Először is, az Európai Vegyianyag-ügynökség (ECHA) által a vegyi anyagokkal kapcsolatban végzett munka és a BREF-ek kidolgozása közötti szinergiák kialakítása érdekében helyénvaló hivatalos szereppel felruházni az ECHA-t. Másodszor, meg kell határozni az ipartól gyűjtött bizalmas üzleti információk (CBI) kezelését annak érdekében, hogy megkönnyítsék a BAT-hoz és az új keletű technikákhoz kapcsolódó kibocsátási szintek és környezeti teljesítményszintek megállapítását alátámasztó információk cseréjét, ugyanakkor pedig megőrizzék a vonatkozó üzleti információk bizalmas jellegét. Több helyen módosul az engedélyben foglalt feltételekről szóló 14. cikk az ezen irányelv alapján kiadott engedélyekre vonatkozó követelmények szigorítása érdekében; ezek között szerepel a tagállamok azon kötelezettsége, hogy az engedély megadása előtt megfelelően konzultáljanak minden olyan hatósággal, amelynek feladata az uniós környezetvédelmi jogszabályoknak – ideértve adott esetben a környezetminőségi előírásokat is – való megfelelés biztosítása. Továbbá helyénvaló hivatkozni az Európai Szennyezőanyag-kibocsátási és -szállítási Nyilvántartás létrehozásáról szóló 166/2006/EK rendelet szennyező anyagokat tartalmazó, módosításra kerülő II. mellékletére. Valójában ennek az irányelvnek a szennyező anyagok jegyzékét tartalmazó II. melléklete, mivel az az egyes anyagok nem kimerítő jellegű felsorolását tartalmazza, nem egyeztethető össze az elérni kívánt holisztikus jellegű megközelítéssel, valamint azzal, hogy az illetékes hatóságoknak figyelembe kell venniük az összes releváns szennyező anyagot, beleértve az újonnan megjelenő, aggodalomra okot adó szennyező anyagokat is. A szennyező anyagok nem kimerítő listáját ezért törölni kell. Emellett tisztázni kell az ezen irányelv és az ásványinyersanyag-kitermelő iparban keletkező hulladék kezeléséről szóló 2006. március 15-i 2006/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv közötti kapcsolatot is. Amennyiben az ezen irányelv I. mellékletének 3.6. pontjában említett tevékenység a 2006/21/EK irányelv hatálya alá is tartozik, a 2010/75/EU irányelv szerinti engedélyezés céljából az ipari kibocsátásokról szóló irányelv 13. cikkének (5) bekezdése alapján megállapított BAT-következtetések az irányadók a 2006/21/EK irányelv 21. cikkének (3) bekezdésében említett BAT-tal szemben. Az irányelv egy új 14a. cikkel egészül ki, amely előírja az üzemeltető számára környezetközpontú irányítási rendszer (EMS) létrehozását és alkalmazását a vonatkozó BAT-következtetésekkel összhangban, a létesítmény környezeti és energiahatékonysági teljesítményének és biztonságának folyamatos javítása érdekében. A 14a. cikk az energiahatékonysági irányelv szerinti ellenőrzési kötelezettséghez is kapcsolódik, megerősítve ezáltal mindkét javaslatot. A 15. cikk szerinti szabályok szigorítása érdekében több fejlesztés javasolt. Először is sor kerül azoknak a feltételeknek a pontosítására, amelyek mellett az illetékes hatóság az ipari kibocsátásokról szóló irányelvben szereplő, a vízbe történő szennyezőanyag-kibocsátásra vonatkozó kibocsátási határértékek meghatározása során figyelembe veheti a szennyvíztisztító telep további kezelési eljárásait, annak biztosítása érdekében, hogy az ilyen kibocsátások ne vezessenek a befogadó vizekben a szennyező anyagok mennyiségének növekedéséhez ahhoz a helyzethez képest, amikor az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá tartozó létesítmény BAT-ot alkalmaz és megfelel a közvetlen kibocsátásokra vonatkozó BAT-AEL-eknek. Másodszor, az elérhető legjobb technikákat heterogén módon alkalmazzák a különböző tagállamokban, ipari ágazatokban, sőt még az egyes ipari létesítmények szintjén is; Az engedélyekben szereplő összes kibocsátási határérték 75–85 %-a a BAT-AEL-tartományok legkevésbé szigorú végén van meghatározva, ami a kibocsátáscsökkentés alulteljesítését eredményezi. Ezért az illetékes hatóságoknak a kibocsátási határértékeket a vonatkozó BAT-AEL-tartomány legalacsonyabb végén kell meghatározniuk, kivéve, ha az üzemeltető bizonyítja, hogy a BAT-következtetésekben leírt BAT alkalmazása csak a kevésbé szigorú kibocsátási határértékek betartását teszi lehetővé. Harmadszor, az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá tartozó létesítmények szennyezőanyag-kibocsátásának megelőzése vagy minimálisra csökkentése, valamint az egész EU-ban egyenlő versenyfeltételek megteremtése érdekében pontosabban meg kell határozni azokat a feltételeket, amelyek mellett engedélyezhetők a kibocsátási határértékektől való eltérések, összhangban az ezen irányelv mellékletében meghatározandó elvekkel, valamint a BAT-következtetések végrehajtási költségei és a lehetséges környezeti előnyök közötti aránytalanság értékelésére szolgáló egységes módszertannal, amelyet végrehajtási jogi aktusban kell elfogadni. Ilyen eltérések nem engedélyezhetők, amennyiben azok veszélyeztethetik a környezetminőségi előírásoknak való megfelelést. A szöveg egy új 15a. cikkel egészül ki, amely felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy a II. fejezet hatálya alá tartozó létesítmények esetében közös szabályokat állapítson meg a kibocsátási határértékeknek való megfelelés értékelésére, valamint a levegőbe és a vízbe történő kibocsátások mért szintjeinek BAT-on alapuló érvényesítésére vonatkozóan. Ezek a megfelelésértékelési szabályok elsőbbséget élveznek az V. és VI. mellékletben foglalt kibocsátási határértékeknek való megfelelés értékeléséről szóló III. és IV. fejezetben foglalt szabályokkal szemben. A 16. cikk módosításának célja az ellenőrzési követelmények kiegészítése a 15. cikk (4) bekezdése alapján engedélyezett eltérések tekintetében, az eltérés által érintett, a befogadó környezetben jelen lévő szennyező anyagok koncentrációját illetően. A 18. cikk módosításának célja annak egyértelművé tétele, hogy a környezetminőségi előírások az uniós jogban, például a levegőre vagy a vízre vonatkozó uniós jogszabályokban meghatározott követelményekre vonatkoznak; ezeket egy adott környezetnek vagy annak egy adott részének egy adott időpontban teljesítenie kell, és amennyiben az ilyen környezetminőségi előírásoknak való megfelelés biztosítása érdekében szigorúbb feltételekre van szükség annál, mint amit az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá tartozó létesítmény képes elérni a BAT alkalmazásával, az engedélynek különleges kiegészítő intézkedéseket kell tartalmaznia az e cikkben meghatározottak szerint. A 21. cikk módosításának célja annak egyértelművé tétele, hogy az engedélyezési feltételeket az illetékes hatóságnak felül kell vizsgálnia és szükség esetén frissítenie kell, amennyiben arra szükség van ahhoz, hogy a létesítmény megfeleljen valamely környezetminőségi előírásnak. A 24. cikk módosításai magukban foglalják azon esetek kibővítését, amikor az érintett nyilvánosság kellő időben hatékony lehetőséget kap arra, hogy részt vegyen az engedélyezési feltételek illetékes hatóság általi megadásában vagy frissítésében, az Aarhusi Egyezménnyel összhangban. A 25. cikk módosításának célja annak tisztázása, hogy a tagállamok nem korlátozhatják a hatóság határozatának megtámadására vonatkozó kereshetőségi jogot az érintett nyilvánosság azon tagjaira, akik részt vettek a határozat elfogadására irányuló előző közigazgatási eljárásban. A 26. cikk módosításainak célja a határokon átnyúló együttműködés, az információcsere és a nyilvánosság engedélyezési eljárásokban való részvételének megerősítése. A 26. cikk után a szöveg egy új, az innováció ösztönzéséről szóló IIa. fejezettel egészül ki, amely a 27–27d. cikket foglalja magában az innováció előmozdítása, a jobb környezeti teljesítményű, új keletű technikák tesztelésének és alkalmazásának megkönnyítése, valamint egy olyan központ létrehozása érdekében, amely célzottan azzal foglalkozik, hogy támogatja az innovációt az innovatív technikákra vonatkozó információk gyűjtése és elemzése révén, és jellemzi az innovatív technikák fejlettségi állapotát a kutatástól egészen azok bevezetéséig. A központ lehetővé teszi, hogy az elérhető legjobb technikák előretekintő szemléletet alakítsanak ki, és segítséget nyújtsanak az iparágaknak abban, hogy megoldásokat találjanak a dekarbonizációra és a szennyezés csökkentésére. Ez idővel olyan központtá válik majd, amely lendületet ad az innováció dinamikájának az ipari átalakuláshoz az európai zöld megállapodás valamennyi szakpolitikája tekintetében. Az üzemeltetőknek környezetgazdálkodási rendszereik részeként átalakítási terveket kell készíteniük 2030. június 30-ig – vagy később, az I. mellékletben szereplő tevékenységektől függően –, a tiszta, körforgásos és klímasemleges gazdaságra vonatkozó uniós célkitűzések eléréséhez való hozzájárulásként. A 42. cikk módosításai tovább pontosítják, hogy hogyan kell értékelni azt, hogy a hulladék elgázosításából és pirolíziséből származó tisztított gázok vagy folyadékok kellő mértékben tisztítottak-e ahhoz, hogy a kereskedelmi forgalomban kapható tiszta tüzelőanyagokra vonatkozó ellenőrzéseknél szigorúbb ellenőrzés nélkül elégetésre kerüljenek. A szöveg a VI. fejezet után és a VII. fejezet előtt egy új VIa. fejezettel egészül ki („A baromfi-, a sertés- és a szarvasmarhatartásra vonatkozó különleges rendelkezések”), amely a 70a–70i. cikkeket tartalmazza. Az ilyen állattartás során a levegőbe és a vízbe történő jelentős szennyezőanyag-kibocsátás csökkentése érdekében ez a fejezet tartalmazza azon küszöbérték csökkentését, amely felett a sertés- és baromfitelepek a 2010/75/EU irányelv hatálya alá tartoznak; továbbá a sertés- és baromfitelepek mellett a hatály kiterjed a szarvasmarhatartásra is. Emellett meghatározásra kerülnek az ágazatra szabott egyedi engedélyezési eljárások is, szem előtt tartva, hogy egyensúlyt kell teremteni a közigazgatási engedélyezési eljárások, valamint a nyilvánosság tájékoztatására és részvételére, továbbá a megfelelésre vonatkozó követelmények között. Az állattartó gazdaságokra vonatkozó üzemeltetési szabályok nemcsak e létesítmények jellegét, típusát, méretét és sűrűségét veszik figyelembe, hanem e létesítmények összetettségét és lehetséges környezeti hatásainak körét is, a gazdasági szempontokkal együtt. Ez lehetővé teszi a különböző (intenzív, extenzív, ökológiai) gazdálkodási gyakorlatokra vonatkozó arányos követelmények megállapítását, többek között azáltal, hogy figyelembe veszik a legeltetésen alapuló szarvasmarhatartási rendszerek sajátosságait, ahol az állatokat csak szezonálisan tartják beltéri létesítményekben, az ágazat és az illetékes hatóságok terheinek minimalizálása mellett. A 73. cikk módosításai tartalmazzák, hogy a Bizottság ötévenként jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak ezen irányelv végrehajtásának felülvizsgálatáról. Az első ilyen jelentést 2028. júniusáig kell benyújtani. Ez a jelentés figyelembe veszi az innováció dinamikáját és a 2003/87/EK irányelv 8. cikkében említett felülvizsgálatot. A 74. cikk módosítása felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy az EUMSZ 290. cikkének megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktust fogadjon el valamely agráripari tevékenységnek ezen irányelv I. vagy Ia. mellékletébe történő felvételére vonatkozóan, annak biztosítása érdekében, hogy teljesítse a szennyezőanyag-kibocsátás megelőzésére vagy csökkentésére, valamint az emberi egészség és a környezet magas szintű védelmének elérésére irányuló célkitűzéseit. A 79. cikk módosításainak célja a szankciók minimális tartalmának meghatározása annak érdekében, hogy azok hatékonyak, arányosak és visszatartó erejűek legyenek, a környezet büntetőjog általi védelméről szóló 2008/99/EK irányelv sérelme nélkül. A szöveg kiegészül egy új, kártérítésre vonatkozó 79a. cikkel, amelynek célja annak biztosítása, hogy amennyiben részben vagy egészben az ezen irányelv alapján elfogadott nemzeti intézkedések megsértése következtében egészségkárosodás következett be, az érintett nyilvánosság az adott kár tekintetében kártérítést igényelhessen és kaphasson a megfelelő illetékes hatóságoktól, illetve – amennyiben ismertek – a jogsértésért felelős természetes vagy jogi személyektől. Az I. melléklet módosításai magukban foglalják ezen irányelv hatályának kiterjesztését az ipari és fémes ásványok kitermelésére, amely tevékenység jelentős hatást gyakorol a környezetre. Hasonlóképpen, bár az akkumulátorok értékláncán végzett számos tevékenység már ezen irányelv hatálya alá tartozik, e jogi eszköz hatályának kiterjesztése az akkumulátorgyártást végző nagy létesítményekre is biztosítja, hogy az irányelv követelményei lefedjék az akkumulátorok életciklusának valamennyi szakaszát, ezen ipari ágazat fenntarthatóbb növekedése érdekében.

b)Az 1999/31/EK tanácsi irányelv módosítása A hulladéklerakókról szóló 1999/31/EK tanácsi irányelv 1. cikkének módosítása arra irányul, hogy lehetővé tegye BAT-következtetések elfogadását az ezen irányelv szerinti hulladéklerakókra vonatkozóan. Bár a hulladéklerakók az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá tartoznak, nincsenek a hulladéklerakókra vonatkozó BAT-következtetések, mivel ez a tevékenység az 1999/31/EK tanácsi irányelv hatálya alá tartozik, amelynek értelmében annak követelményei BAT-nak minősülnek. Tekintettel az 1999/31/EK tanácsi irányelv elfogadása óta végbement műszaki fejlődésre és innovációra, ma már hatékonyabb technikák állnak rendelkezésre az emberi egészség és a környezet védelmére. A BAT-következtetések elfogadása lehetővé tenné a hulladéklerakók üzemeltetésével kapcsolatos legfontosabb környezetvédelmi problémák kezelését, ideértve a jelentős metánkibocsátást is.



2022/0104 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE az ipari kibocsátásokról (a környezetszennyezés integrált megelőzése és csökkentése) szóló 2010. november 24-i 2010/75/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv és a hulladéklerakókról szóló 1999. április 26-i 1999/31/EK tanácsi irányelv módosításáról



(EGT-vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 192. cikke (1) bekezdésére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére, tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére, rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1)Az európai zöld megállapodás Európa arra irányuló stratégiája, hogy 2050-re klímasemleges, tiszta és körforgásos gazdaság jöjjön létre, optimalizálva az erőforrás-gazdálkodást és minimalizálva a szennyezést, elismerve ugyanakkor, hogy mélyreható átalakulást hozó szakpolitikákra van szükség. Emellett az Unió elkötelezett a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlődési menetrend és az abban foglalt fenntartható fejlődési célok mellett is. A 2020. októberi, a vegyi anyagokra vonatkozó fenntarthatósági stratégia és a 2021 májusában elfogadott szennyezőanyag-mentességi cselekvési terv kifejezetten az európai zöld megállapodás környezetszennyezési aspektusaival foglalkozik. Ezzel párhuzamosan az új európai iparstratégia még inkább hangsúlyozza a transzformatív technológiák potenciális szerepét. Az e kezdeményezés szempontjából különleges jelentőséggel bíró egyéb szakpolitikák között megemlíthető az „Irány az 55 %!” intézkedéscsomag, az uniós metánstratégia és a globális metánkibocsátás csökkentésére vonatkozó glasgow-i kötelezettségvállalás, az uniós alkalmazkodási stratégia, a biodiverzitási stratégia, „a termelőtől a fogyasztóig” stratégia és a fenntartható termékekre vonatkozó kezdeményezés. Emellett a 2022-ben zajló orosz-ukrán háborúra adott uniós válasz részeként a REPowerEU kezdeményezés közös európai fellépést javasol az energiaellátás diverzifikálásának támogatása, a megújuló energiára való átállás felgyorsítása és az energiahatékonyság javítása érdekében. (2)Az európai zöld megállapodás bejelentette az uniós intézkedések felülvizsgálatát a nagy ipari létesítményekből származó szennyezés kezelése érdekében, beleértve a jogszabályok ágazati hatályának felülvizsgálatát, valamint annak vizsgálatát, hogy miként lehet azokat teljes mértékben összhangba hozni az éghajlat-politikával, az energiapolitikával és a körforgásos gazdaságra vonatkozó politikával. Emellett a szennyezőanyag-mentességi cselekvési terv, a körforgásos gazdaságra vonatkozó cselekvési terv és a „termelőtől a fogyasztóig” stratégia a szennyező anyagok kibocsátásának a forrásnál történő csökkentésére szólít fel, beleértve azokat a forrásokat is, amelyek jelenleg nem tartoznak a 2010/75/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv hatálya alá. A bizonyos agráripari tevékenységekből származó szennyezés kezelése érdekében tehát e tevékenységeket az említett irányelv hatálya alá kell vonni. (3)Az Unió nyersanyag-kitermelő ipara kulcsfontosságú az európai zöld megállapodás és az uniós iparstratégia – ideértve annak aktualizált változatát is – céljainak eléréséhez. A nyersanyagok stratégiai jelentőséggel bírnak a digitális és zöld átállás, az energetikai és a nyersanyagszektor átalakulása és a körforgásos gazdaságra való átállás szempontjából, továbbá az EU gazdasági rezilienciájának megerősítése érdekében. E célkitűzések eléréséhez tovább kell fejleszteni a fenntartható hazai kapacitásokat. Ehhez hatékony, testreszabott és összehangolt intézkedésekre van szükség az elérhető legjobb technikák kidolgozásának és alkalmazásának biztosítása érdekében, olyan eljárások alkalmazása révén, amelyek a leghatékonyabbak és a lehető legkisebb hatást gyakorolják az emberi egészségre és a környezetre. A 2010/75/EU irányelv irányítási mechanizmusai, amelyek szorosan bevonják az ipari szakértőket a konszenzuson alapuló és testre szabott környezetvédelmi követelmények kidolgozásába, támogatni fogják e tevékenységek fenntartható növekedését az Unióban. A közösen elfogadott előírások kidolgozása és rendelkezésre állása egyenlő versenyfeltételeket eredményez az Unióban, biztosítva egyúttal az emberi egészség és a környezet magas szintű védelmét. Ezért helyénvaló ezeket a tevékenységeket a 2010/75/EU irányelv hatálya alá vonni. (4)A sertés-, baromfi- és szarvasmarhatartás révén jelentős mennyiségű szennyező anyag kerül a levegőbe és a vízbe. Az ilyen szennyező anyagok – többek között ammónia, metán, nitrát és üvegházhatású gázok – kibocsátásának csökkentése, és ezáltal a levegő, a víz és a talaj minőségének javítása érdekében lejjebb kell vinni azt a küszöbértéket, amely felett a sertés- és baromfitelepek a 2010/75/EU irányelv hatálya alá tartoznak, és az irányelv hatálya alá kell vonni a szarvasmarhatartást is. A vonatkozó BAT-követelmények figyelembe veszik e létesítmények jellegét, méretét, sűrűségét és összetettségét – ideértve a legeltetésen alapuló szarvasmarhatartási rendszerek sajátosságait, ahol az állatokat csak szezonálisan tartják beltéri létesítményekben –, valamint azok lehetséges környezeti hatásait. Az elérhető legjobb technikák arányossági követelményei arra ösztönzik a mezőgazdasági termelőket, hogy egyre inkább környezetbarát mezőgazdasági gyakorlatokra térjenek át.

(5)Az Unióban 2040-ig valószínűleg jelentősen megnő majd az elektromos meghajtású gépjárművekben használt akkumulátorok gyártására szolgáló nagy méretű létesítmények száma, növelve az Unió globális akkumulátorgyártásban való részesedését. Bár az akkumulátorok értékláncán végzett számos tevékenység már a 2010/75/EU irányelv hatálya alá tartozik, az akkumulátorokat pedig – mint termékeket – az (EU) …/… európai parlamenti és tanácsi rendelet* + szabályozza, akkor is ki kell terjeszteni az irányelv hatályát a nagy akkumulátorgyártó létesítményekre, és biztosítani kell, hogy azokra a 2010/75/EU irányelvben meghatározott követelmények is vonatkozzanak, hozzájárulva ezáltal az akkumulátorgyártás fenntarthatóbb növekedéséhez. A 2010/75/EU irányelv hatályának a nagy akkumulátorgyártó létesítményekre való kiterjesztése révén átfogó módon javítható az akkumulátorok fenntarthatósága, és minimálisra csökkenthető azok környezetre gyakorolt hatása az életciklusuk során. (6)A környezeti információkhoz való nyilvános hozzáférés fokozása érdekében egyértelművé kell tenni, hogy a 2010/75/EU irányelv alapján a létesítmények számára kiadott engedélyeket az interneten díjmentesen és a regisztrált felhasználók hozzáférésének korlátozása nélkül elérhetővé kell tenni a nyilvánosság számára. Ugyanilyen feltételek mellett az engedélyek egységes összefoglalóját is elérhetővé kell tenni a nyilvánosság számára. (7)A szennyezések hatása – ideértve a váratlan eseményeket vagy baleseteket is – túlterjedhet az adott tagállam területén. Ilyen esetekben – a 2012/18/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv sérelme nélkül – a váratlan események vagy balesetek emberi egészségre és környezetre gyakorolt következményeinek korlátozása és a további lehetséges váratlan események vagy balesetek megelőzése érdekében azonnali tájékoztatásra és szoros együttműködésre van szükség az ilyen események által érintett vagy esetlegesen érintett tagállamok illetékes hatóságai között. Ezért egy másik tagállamban a környezetet vagy az emberi egészséget jelentősen érintő bármely váratlan esemény vagy baleset bekövetkezése esetén elő kell segíteni a tájékoztatást és a határokon átnyúló és multidiszciplináris együttműködést az érintett tagállamok között a környezetre és az emberi egészségre gyakorolt következmények korlátozása, valamint további lehetséges váratlan események és balesetek megelőzése érdekében. (8)A tagállamoknak a 2010/75/EU irányelv alapján megfelelésbiztosítási intézkedéseket kell elfogadniuk a természetes vagy jogi személyekre rótt kötelezettségeknek való megfelelés előmozdítása, ellenőrzése és érvényesítése érdekében. A megfelelésbiztosítási intézkedések részeként az illetékes hatóságok számára lehetővé kell tenni, hogy amennyiben az engedélyben foglalt feltételek folyamatos megsértése és az ellenőrzési jelentésben foglalt határozatok végrehajtásának elmulasztása veszélyt jelent vagy okozhat az emberi egészségre, illetve jelentős káros hatással járhat a környezetre nézve, felfüggesszék a létesítmény működését a veszély megszüntetése érdekében. (9)A 2010/75/EU irányelv hatálya alá tartozó, a 2003/87/EK irányelv I. mellékletében felsorolt tevékenységeket folytató létesítmények energiahatékonyságának fokozása érdekében helyénvaló energiahatékonysági követelményeket meghatározni e létesítmények számára a telephelyen lévő égetőegységek vagy más, szén-dioxidot kibocsátó egységek vonatkozásában. (10)A 2010/75/EU irányelv értékelése azzal a következtetéssel zárult, hogy a vegyi anyagok felhasználásával járó kockázatok hatékonyabb kezelése érdekében meg kell erősíteni az említett irányelv és az 1907/2006/EK rendelet közötti kapcsolatokat a 2010/75/EU irányelv hatálya alá tartozó létesítményekben. Az Európai Vegyianyag-ügynökség (ECHA) által a vegyi anyagokkal kapcsolatban végzett munka és a BAT-referenciadokumentumok 2010/75/EU irányelvvel összhangban történő elkészítése közötti szinergiák kialakítása érdekében az ECHA-t hivatalos szereppel kell felruházni a BAT-referenciadokumentumok elkészítésében. (11)Az elérhető legjobb technikákhoz (BAT) kapcsolódó kibocsátási szintek és környezeti teljesítményszintek meghatározását alátámasztó információk cseréjének megkönnyítése érdekében – a bizalmas üzleti információk integritásának megőrzése mellett – eljárásokat kell meghatározni a bizalmas üzleti információnak vagy bizalmas üzleti adatnak minősülő, valamint a Bizottság által a BAT-referenciadokumentumok kidolgozása, felülvizsgálata vagy frissítése céljából szervezett információcsere keretében az iparágtól gyűjtött információk kezelésére. Biztosítani kell, hogy az információcserében részt vevő magánszemélyek ne osszanak meg bizalmas üzleti információnak vagy bizalmas üzleti adatnak minősülő információkat az érintett ipari tevékenységekben és a kapcsolódó piacokon gazdasági érdekeltséggel rendelkező vállalkozások vagy szakmai szövetségek képviselőivel. Az ilyen információcsere nem érinti az uniós versenyjogot, különösen az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 101. cikkét. (12)Egészében véve az emberi egészség és a környezet védelmének biztosítása érdekében a végrehajtás valamennyi szakaszában szinergiákra és koordinációra van szükség más vonatkozó uniós környezetvédelmi jogszabályokkal.Ennélfogva a 2010/75/EU irányelv szerinti engedélyezés előtt megfelelő konzultációt kell folytatni minden érintett illetékes hatósággal, amelynek feladata, hogy biztosítsa a vonatkozó uniós környezetvédelmi jogszabályoknak való megfelelést. (13)A létesítmény környezeti teljesítményének és biztonságának folyamatos javítása érdekében – többek között a hulladékkeletkezés megelőzése, az erőforrás-felhasználás és a víz-újrafelhasználás optimalizálása, valamint a veszélyes anyagok használatával járó kockázatok megelőzése vagy csökkentése révén – az üzemeltetőnek a vonatkozó BAT-következtetésekkel összhangban környezetközpontú irányítási rendszert (EMS) kell létrehoznia és alkalmaznia, és azt a nyilvánosság számára elérhetővé kell tennie. Az EMS-nek ki kell terjednie a veszélyes anyagok használatával járó kockázatok kezelésére, valamint a veszélyes anyagok biztonságosabb alternatívákkal való lehetséges helyettesítésének elemzésére is. (14)Pontosabban meg kell határozni, hogy az illetékes hatóság milyen feltételek mellett veheti figyelembe a 2010/75/EU irányelvvel összhangban megadott engedélyben a vízbe történő szennyezőanyag-kibocsátásra vonatkozó kibocsátási határértékek megállapítása során a szennyvíztisztító telep további kezelési eljárásait, hogy az ilyen kibocsátások ne vezessenek a befogadó vizekben a szennyező anyagok mennyiségének növekedéséhez ahhoz a helyzethez képest, amikor a létesítmény BAT-ot alkalmaz és teljesíti az elérhető legjobb technikákhoz kapcsolódó kibocsátási szinteket a közvetlen kibocsátások vonatkozásában. (15)Egészében véve az emberi egészség és a környezet magas szintű védelmének biztosításához többek között olyan kibocsátási határértékek megállapítására van szükség az engedélyekben, amelyek biztosítják a BAT-következtetésekben meghatározott elérhető legjobb technikákhoz kapcsolódó alkalmazandó kibocsátási szinteknek való megfelelést. Az elérhető legjobb technikákhoz kapcsolódó kibocsátási szinteket (BAT-AEL-ek) általában nem egyedi értékekként, hanem tartományokban fejezik ki, hogy tükrözzék az adott típusú létesítményeken belüli különbségeket, amelyek következtében a BAT alkalmazása során eltérő mértékű környezeti teljesítmény érhető el. Például egy adott BAT nem fog ugyanolyan teljesítményt biztosítani a különböző létesítmények tekintetében, előfordulhat, hogy egyes BAT-ok nem alkalmasak bizonyos létesítményekben való alkalmazásra, vagy a BAT-ok bizonyos kombinációja hatékonyabb lehet egyes szennyező anyagok vagy környezeti elemek esetében, mint más kombinációk. Egészében véve az emberi egészség és a környezet magas szintű védelmének elérését aláássa az a gyakorlat, hogy a kibocsátási határértékeket az elérhető legjobb technikákhoz kapcsolódó kibocsátási szintek tartományának legkevésbé szigorú végén határozzák meg, figyelmen kívül hagyva, hogy az adott létesítmény az elérhető legjobb technikák alkalmazása révén képes lenne alacsonyabb kibocsátási szinteket is elérni. Ez a gyakorlat eltántorítja az élenjáró gazdasági szereplőket attól, hogy hatékonyabb technikákat alkalmazzanak, és megakadályozza, hogy az emberi egészség és a környezet magas szintű védelme mellett egyenlő versenyfeltételek alakuljanak ki. Az illetékes hatóságok számára ezért elő kell írni, hogy az engedélyekben a lehető legalacsonyabb kibocsátási határértékeket állapítsák meg, amelyek tükrözik a BAT teljesítményét a konkrét létesítmények vonatkozásában, figyelembe véve a BAT-AEL-ek teljes tartományát, és törekedve a lehető legjobb környezeti teljesítmény elérésére a létesítmények vonatkozásában; kivéve, ha az üzemeltető bizonyítja, hogy a BAT-következtetésekben leírt elérhető legjobb technikák alkalmazása csak azt teszi lehetővé az érintett létesítmény számára, hogy kevésbé szigorú kibocsátási határértékeket teljesítsen. (16)A 2010/75/EU irányelvnek az Unió erőforrás- és energiahatékonyságához, valamint körforgásos gazdaságához való hozzájárulását hatékonyabbá kell tenni, figyelembe véve, hogy az uniós energiapolitika egyik vezérelve az energiahatékonyság elsődlegessége. Ezért az engedélyeknek lehetőség szerint kötelező környezetiteljesítmény-határértékeket kell megállapítaniuk a fogyasztási és erőforrás-hatékonysági szintek, így a víz, az energia és az újrafeldolgozott anyagok felhasználása tekintetében is, a BAT-következtetésekről szóló határozatokban meghatározott, elérhető legjobb technikákhoz kapcsolódó környezeti teljesítményszintek alapján (BAT-AEPL). (17)A 2010/75/EU irányelv hatálya alá tartozó létesítmények szennyezőanyag-kibocsátásának megelőzése vagy minimalizálása, valamint az egész Unióban egyenlő versenyfeltételek biztosítása érdekében pontosabban meg kell határozni azokat a feltételeket – általános elvek révén –, amelyek mellett engedélyezhetők a kibocsátási határértékektől való eltérések, annak érdekében, hogy az ilyen eltérések alkalmazása Unió-szerte összehangoltabb módon történjen. Emellett nem engedélyezhetők ilyen eltérések, ha azok veszélyeztethetik a környezetminőségi előírásoknak való megfelelést. (18)A 2010/75/EU irányelv értékelése során megállapítást nyert, hogy van némi ellentmondás az említett irányelv II. fejezetének hatálya alá tartozó létesítményekre vonatkozó megfelelésértékelési megközelítések között. Annak érdekében, hogy a környezet egésze magas szintű védelmet élvezzen, az uniós jog végrehajtása következetes legyen, az egész Unióban egyenlő versenyfeltételek alakuljanak ki, valamint a vállalkozásokra és a hatóságokra nehezedő adminisztratív terhek a lehető legkisebbek legyenek, a Bizottságnak közös szabályokat kell megállapítania a kibocsátási határértékeknek való megfelelés értékelésére és a levegőbe és vízbe történő kibocsátások mért szintjeinek az elérhető legjobb technikák alapján történő érvényesítésére vonatkozóan. Ez utóbbi megfelelésértékelési szabályoknak elsőbbséget kell élvezniük azokkal a szabályokkal szemben, amelyeket a 2010/75/EU irányelv III. és IV. fejezete határoz meg az irányelv V. és VI. mellékletében foglalt kibocsátási határértékeknek való megfelelés értékelése tekintetében. (19)A környezetminőségi előírások az uniós jogban – például a levegőre és a vízre vonatkozó uniós jogszabályokban – meghatározott valamennyi követelményre vonatkoznak; azokat egy adott környezetnek vagy annak egy adott részének egy adott időpontban teljesítenie kell. Ezért helyénvaló egyértelművé tenni, hogy egy létesítmény engedélyének megadásakor az illetékes hatóságoknak nem csupán azokat a feltételeket kell meghatározniuk, amelyek biztosítják a létesítmény üzemeltetésének megfelelőségét az elérhető legjobb technikákra vonatkozó következtetések révén, hanem – adott esetben a létesítmény adott területen előforduló szennyezéshez való konkrét hozzájárulásának csökkentése céljából – különleges kiegészítő feltételeket is bele kell foglalniuk az engedélybe, amelyek szigorúbbak a vonatkozó BAT-következtetésekben foglaltaknál, annak biztosítása érdekében, hogy a létesítmény megfeleljen a környezetminőségi előírásoknak. Ezek a feltételek szigorúbb kibocsátási határértékeket is magukban foglalhatnak, vagy korlátozhatják a létesítmény működését vagy kapacitását. (20)Az illetékes hatóságnak rendszeresen felül kell vizsgálnia és szükség esetén frissítenie kell az engedélyben foglalt feltételeket a vonatkozó jogszabályoknak való megfelelés biztosítása érdekében. Erre a felülvizsgálatra vagy frissítésre akkor is sort kell keríteni, ha a létesítménynek meg kell felelnie valamely – akár új vagy felülvizsgált – környezetminőségi előírásnak, vagy ha a befogadó környezet állapota szükségessé teszi az engedély felülvizsgálatát az uniós jogszabályokban foglalt terveknek és programoknak, például a 2000/60/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv szerinti vízgyűjtő-gazdálkodási terveknek való megfelelés érdekében. (21)A környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló Aarhusi Egyezmény részes felei hetedik ülésükön jóváhagyták az Egyezmény Megfelelési Bizottságának az ACCC/C/2014/121. sz. ügyben tett megállapításait, amelyek szerint az Európai Unió azáltal, hogy olyan jogi keretet vezetett be, amely nem teszi lehetővé a nyilvánosság részvételét a 2010/75/EU irányelv 21. cikkének (3) és (4) bekezdése, valamint (5) bekezdésének b) és c) pontja szerinti újraértékelések és frissítések tekintetében, nem teljesíti az Egyezmény 6. cikkének (10) bekezdésében foglaltakat. Ezeket a megállapításokat az Unió és tagállamai jóváhagyták, az Aarhusi Egyezménynek való teljes körű megfelelés érdekében tehát elő kell írni, hogy az érintett nyilvánosság kellő időben hatékony lehetőséget kapjon arra, hogy részt vehessen az illetékes hatóság által meghatározott engedélyezési feltételek megadására vagy frissítésére irányuló eljárásban, abban az esetben is, ha az engedélyben foglalt feltételek újraértékelésére a létesítmény fő tevékenységére vonatkozó BAT-következtetésekről szóló határozatok közzétételét követően kerül sor; ha az elérhető legjobb technikák fejlődése lehetővé teszi a kibocsátások jelentős mértékű csökkentését; ha az üzemeltetési biztonság érdekében egyéb technikák alkalmazására van szükség; és akkor is, ha valamely új vagy felülvizsgált környezetminőségi előírásnak kell megfelelni. (22)Amint arra a Bíróság is rámutat ítélkezési gyakorlatában, a tagállamok nem korlátozhatják a hatóság határozatának megtámadására vonatkozó kereshetőségi jogot az érintett nyilvánosság azon tagjaira, akik részt vettek a határozat elfogadását megelőző közigazgatási eljárásban. A Bíróság továbbá arra is rámutat ítélkezési gyakorlatában, hogy a környezeti ügyekben az igazságszolgáltatáshoz való jog tényleges gyakorlása és a hatékony jogorvoslat érdekében az érintett nyilvánosság tagjai számára – többek között – biztosítani kell a jogot arra, hogy a bíróságtól vagy egy illetékes, független és pártatlan testülettől ideiglenes intézkedések elrendelését kérjék valamely adott szennyezés megelőzése érdekében, beleértve szükség esetén a vitatott engedély ideiglenes felfüggesztését is. Ezért egyértelművé kell tenni, hogy nem szabható a kereshetőségi jog feltételéül az, hogy a nyilvánosság érintett tagja milyen szerepet töltött be az ezen irányelv szerinti döntéshozatali eljárások részvételi szakaszában. Emellett a felülvizsgálati eljárásnak tisztességesnek, méltányosnak és gyorsnak kell lennie, nem lehet mértéktelenül drága, továbbá megfelelő és hatékony jogorvoslati mechanizmusokat kell biztosítania, ideértve adott esetben a jogsértés megszüntetésére irányuló jogorvoslatot is. (23)Amennyiben egy létesítmény üzemeltetése egynél több tagállamot érinthet, határokon átnyúló együttműködésre van szükség az engedélyek kiadása előtt, és az együttműködésnek ki kell terjednie az esetlegesen érintett többi tagállam az érintett nyilvánosságának és illetékes hatóságainak előzetes tájékoztatására és a velük folytatott konzultációra. (24)A 2010/75/EU irányelv értékelése során megállapítást nyert, hogy noha az az európai ipar átalakulására irányul, nem elég dinamikus, és nem támogatja kellőképpen az innovatív folyamatok és technológiák bevezetését. Ezért helyénvaló megkönnyíteni a jobb környezeti teljesítményű, új keletű technikák tesztelését és bevezetését, csakúgy, mint a kutatókkal és az iparágakkal való együttműködést az államilag finanszírozott kutatási projektekben a vonatkozó európai és nemzeti finanszírozási eszközökben előírt feltételek mellett, valamint létrehozni egy célzottan az innováció támogatásával foglalkozó központot, amely összegyűjti és elemzi az említett irányelv hatálya alá tartozó tevékenységekhez kapcsolódó innovatív technikákra – köztük az új keletű technikákra – vonatkozó információkat, és leírja az innovatív technikák fejlettségi állapotát a kutatástól egészen azok bevezetéséig (technológiai készenléti szint vagy TRL), valamint környezeti teljesítményét. Ez a BAT-referenciadokumentumok kidolgozásával, felülvizsgálatával és frissítésével kapcsolatos információcserét is elősegíti majd. A központ által gyűjtendő és elemzendő innovatív technikáknak legalább a releváns környezetben (kulcsfontosságú alaptechnológiák esetében iparilag releváns környezetben) vagy a rendszerprototípus-demonstráció során üzemi környezetben igazolt technológiai szinten kell lenniük (6–7. TRL).

(25)A tiszta, körforgásos és klímasemleges gazdaságra vonatkozó uniós célkitűzések 2050-ig történő eléréséhez az uniós gazdaság mélyreható átalakítására van szükség. A 8. környezetvédelmi cselekvési programmal összhangban ezért a 2010/75/EU irányelv hatálya alá tartozó létesítmények üzemeltetői számára elő kell írni, hogy környezetközpontú irányítási rendszereik keretében átalakítási terveket is kidolgozzanak. Ezek az átalakítási tervek a 2013/34/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv szerinti, fenntarthatósággal kapcsolatos vállalati beszámolásra vonatkozó követelmények kiegészítéseként is érthetők, mivel eszközöket biztosítanak e követelményeknek a létesítmények szintjén történő konkrét végrehajtásához. Az első prioritás az I. mellékletben felsorolt energiaigényes tevékenységek átalakítása. Ezért az energiaigényes létesítmények üzemeltetőinek 2030. június 30-ig el kell készíteni az átalakítási terveket. Az I. mellékletben felsorolt egyéb tevékenységeket végző létesítmények üzemeltetői számára pedig elő kell írni, hogy a BAT-következtetésekről szóló határozatok 2030. január 1-je utáni közzétételét követő engedély-újraértékelés és -frissítés keretében dolgozzák ki az átalakítási terveket. Míg az átalakítási terveknek továbbra is az üzemeltetők felelősségi körében készített indikatív dokumentumoknak kell maradniuk, az üzemeltetők által a környezetközpontú irányítási rendszereik részeként megbízott ellenőrző szervezetnek meg kell győződnie arról, hogy azok tartalmazzák-e azokat a minimális információkat, amelyeket az Európai Bizottság fog egy végrehajtási jogi aktusban meghatározni, az üzemeltetőknek pedig nyilvánosságra kell hozniuk az átalakítási terveket. (26)További pontosításra van szükség a tekintetben, hogy milyen kritériumok alapján állapítható meg, hogy a hulladék elgázosításából és pirolíziséből származó tisztított gázok vagy folyadékok megfelelő mértékben tisztítottak-e ahhoz, hogy elégetésük előtt már ne minősüljenek hulladéknak. (27)Tekintettel a 2010/75/EU irányelv hatálya alá vonandó állattartó létesítmények nagy számára, valamint az ilyen létesítmények folyamatainak és kibocsátási mintáinak viszonylagos egyszerűségére, helyénvaló egyedi, az ágazathoz igazodó közigazgatási eljárásokat meghatározni az engedélyek kiadására és a releváns tevékenységek végzésére vonatkozóan, a nyilvánosság tájékoztatására és részvételére, az ellenőrzésre és a megfelelésre vonatkozó követelmények sérelme nélkül. (28)A piacra kerülő innovatív technikák várhatóan egyre nagyobb mértékben csökkentik mind a 2010/75/EU irányelv, mind pedig a 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv hatálya alá tartozó létesítményekből származó szennyezőanyag- és üvegházhatásúgáz-kibocsátást. Bár ez lehetővé teszi az említett irányelvek közötti további szinergiák megteremtését, hatással lehet azok működésére, többek között a szén-dioxid-piacon. A 2003/87/EK irányelv e tekintetben tartalmaz egy rendelkezést, amely szerint felül kell vizsgálni a 2010/75/EU irányelvvel fennálló szinergiák hatékonyságát, és arra szólít fel, hogy a környezetvédelmi és éghajlat-politikai vonatkozású engedélyeket hangolják össze az Unió éghajlat- és energiapolitikai célkitűzéseinek való megfeleléshez szükséges intézkedések hatékony és gyorsabb végrehajtásának biztosítása érdekében. Ezzel összefüggésben az innováció dinamikájának és a 2003/87/EK irányelv 8. cikkében említett felülvizsgálatnak a figyelembevétele érdekében a Bizottságnak 2028-ig, majd azt követően ötévente jelentést kell benyújtania az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a 2010/75/EU irányelv végrehajtásának felülvizsgálatáról. (29)Annak érdekében, hogy a 2010/75/EU irányelv továbbra is teljesítse a szennyezőanyag-kibocsátás megelőzésére vagy csökkentésére, valamint az emberi egészség és a környezet magas szintű védelmére vonatkozó célkitűzéseit, a Bizottságot fel kell hatalmazni arra, hogy az EUMSZ 290. cikkével összhangban jogi aktusokat fogadjon el, hogy kiegészítse az említett irányelvet a baromfi-, sertés- és szarvasmarhatartással kapcsolatos tevékenységekre vonatkozó követelményeket tartalmazó üzemeltetési szabályok megállapítása céljából, valamint hogy az említett irányelv I. és Ia. mellékletét agráripari tevékenység hozzáadásával módosítsa. Különösen fontos, hogy a Bizottság az előkészítő munkája során megfelelő konzultációkat folytasson, többek között szakértői szinten, és hogy e konzultációkra a jogalkotás minőségének javításáról szóló, 2016. április 13-i intézményközi megállapodásnak megfelelően kerüljön sor. A felhatalmazáson alapuló jogi aktusok előkészítésében való egyenlő részvétel biztosítása érdekében az Európai Parlament és a Tanács a tagállamok szakértőivel egyidejűleg kap kézhez minden dokumentumot, és szakértőik rendszeresen részt vehetnek a Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktusok előkészítésével foglalkozó szakértői csoportjainak ülésein. (30)A 2010/75/EU irányelv egységes végrehajtási feltételeinek biztosítása érdekében a Bizottságra végrehajtási hatásköröket kell ruházni a következők meghatározása tekintetében: i. az engedély-összefoglaló formátuma, ii. a BAT-következtetések végrehajtási költségei és a lehetséges környezeti előnyök közötti aránytalanság értékelésére szolgáló egységes módszertan, iii. az engedélyben a levegőbe és vízbe történő kibocsátások tekintetében meghatározott kibocsátási határértékeknek való megfelelés értékelésére szolgáló mérési módszer, iv. az ipari átalakulással és kibocsátással foglalkozó innovációs központ létrehozásához és működéséhez szükséges részletes szabályok, valamint v. az átalakítási tervekhez használandó formátum. Ezeket a végrehajtási hatásköröket a 182/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek megfelelően kell gyakorolni. (31)A 2010/75/EU irányelvben meghatározott kötelezettségek hatékony végrehajtásának és érvényesítésének biztosítása érdekében meg kell határozni a szankciók ahhoz szükséges minimális tartalmát, hogy azok hatékonyak, arányosak és visszatartó erejűek legyenek. A szankciórendszerek közötti eltérések, a tagállamok közötti egységes végrehajtás hiánya, valamint az, hogy a kiszabott szankciók sok esetben túl enyhék ahhoz, hogy valóban elrettentsenek a jogellenes magatartástól, aláássa az Unió-szerte egyenlő versenyfeltételeket az ipari kibocsátások tekintetében. Amennyiben az ezen irányelv alapján feltárt jogsértés a 2008/99/EK irányelv hatálya alá tartozó büntetendő cselekménynek minősül, a környezet büntetőjog általi védelméről szóló 2008/99/EK irányelvet is figyelembe kell venni. (32)Amennyiben a 2010/75/EU irányelv alapján elfogadott nemzeti intézkedések megsértése következtében károsodott az emberi egészség, a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az érintett személyek az adott kár tekintetében kártérítést igényelhessenek és kaphassanak a jogsértésért felelős megfelelő természetes vagy jogi személyektől, illetve adott esetben az illetékes hatóságoktól. Ezek a kártérítési szabályok hozzájárulnak a környezet minőségének megőrzésére, védelmére és javítására, valamint az emberi egészség védelmére vonatkozóan az EUMSZ 191. cikkében meghatározott célkitűzések megvalósításához. Alátámasztják továbbá az élethez, a személyi sérthetetlenséghez, az egészségügyi ellátáshoz, valamint a hatékony jogorvoslathoz való jogot, amelyeket az Európai Unió Alapjogi Chartájának 2., 3., 35., illetve 47. cikke rögzít. A 2004/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv ezen túlmenően magánszemélyeknek nem biztosít kártérítési jogot környezeti kárból vagy ilyen jellegű közvetlen kárveszélyből következően. (33)Ezért helyénvaló, hogy a 2010/75/EU irányelv szabályozza az egyéneknek okozott károk megtérítéséhez való jogot. Annak érdekében, hogy az egyének megvédhessék jogaikat a 2010/75/EU irányelv megsértéséből fakadó egészségkárosodás esetén, és ezáltal az említett irányelv végrehajtása hatékonyabb módon történjen, az emberi egészség, illetve a környezet védelmét előmozdító, többek között a fogyasztók védelmét támogató és a nemzeti jog szerinti követelményeknek megfelelő nem kormányzati szervezeteket mint az érintett nyilvánosság tagjait fel kell hatalmazni arra, hogy a tagállamok döntésének megfelelően bármely sértett nevében vagy érdekében részt vegyenek az eljárásokban, a bíróságok előtti képviseletre és védelemre vonatkozó nemzeti eljárási szabályok sérelme nélkül. A tagállamok általában eljárási autonómiával rendelkeznek az uniós jog megsértésével szembeni hatékony jogorvoslat biztosítását illetően, az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvének tiszteletben tartása mellett. Bár a környezetszennyezésnek a lakosságra gyakorolt negatív egészségügyi hatásaira vonatkozóan meggyőző járványügyi bizonyítékok állnak rendelkezésre – különösen a levegő tekintetében –, a tapasztalatok azt mutatják, hogy a tagállamokban általánosan alkalmazandó, bizonyítási teherre vonatkozó eljárási szabályok alapján a 2010/75/EU irányelv megsértése miatt kárt szenvedő sértetteknek nehéz bizonyítaniuk az elszenvedett kár és a jogsértés közötti ok-okozati összefüggést. Így az esetek többségében a 2010/75/EU irányelv megsértése miatt kárt szenvedő sértettek nem rendelkeznek hatékony eszközzel ahhoz, hogy kártérítéshez jussanak az ilyen jogsértések által okozott kár tekintetében. Az egyének azon jogának megerősítése érdekében, hogy kártérítésben részesüljenek a 2010/75/EU irányelv megsértése esetén, valamint az irányelv előírásainak az Unió egész területén történő hatékonyabb érvényesítéséhez való hozzájárulás gyanánt módosítani kell az ilyen helyzetekben alkalmazandó, a bizonyítási teherre vonatkozó szabályokat. Ha tehát egy egyén kellően meggyőző bizonyítékkal tud szolgálni, amely alapján vélelmezhető, hogy egészségkárosodását a 2010/75/EU irányelv megsértése okozta, illetve az ahhoz jelentős mértékben hozzájárult, az alperes feladata, hogy megdöntse ezt a vélelmet annak érdekében, hogy mentesüljön a felelősség alól. (34)A 2010/75/EU irányelv által a tagállamok elj