Mindenesetre csak uniós szintű fellépés biztosítaná az Unió egészét érintő probléma egységes megoldását. A tagállamoknak továbbra is saját hatáskörébe tartozik, hogy fellépjenek a nemzetközi jog alapján őket megillető jogaik védelmében, és erre változatlanul lehetőségük lesz. Ez magában foglalja azt a jogukat, hogy fellépjenek a nemzetközi gazdasági kényszerítéssel szemben, amennyiben ezt úgy teszik hogy nem hoznak az Unió kizárólagos hatáskörébe tartozó intézkedéseket. A tagállamoknak arra azonban nincs lehetőségük, hogy az Uniót, nem pedig az adott tagállamot célzó gazdasági kényszerítéssel szemben hozzanak nemzeti jogszabályokat. Továbbá a nemzeti jogszabályok nem lennének képesek hatékony megoldást nyújtani az Unió egészét vagy a tagállamok összességét érintő helyzetre. Az Unió fellépése marad az egyetlen olyan lehetőség, amelynek keretében az Unió teljesíteni tudja a közös kereskedelempolitika meghatározására és folytatására vonatkozó kötelezettségét, és a tagállamok nem léphetnek fel ezen a területen.

A rendeletjavaslat jogalapja az EUMSZ 207. cikk (2) bekezdése. Az EUMSZ 207. cikk (2) bekezdése a közös kereskedelempolitika végrehajtásának kereteit meghatározó intézkedések elfogadását teszi lehetővé. Az EUMSZ 207. cikk (1) bekezdése meghatározza a közös kereskedelempolitika alkalmazási körét, amely többek között az áruk és szolgáltatások kereskedelmére, a szellemi tulajdon kereskedelmi vonatkozásaira, a közvetlen külföldi tőkebefektetésekre, az exportpolitikára, valamint a kereskedelempolitikai védintézkedésekre terjed ki. A kezdeményezés a külföldi országok olyan intézkedéseire vonatkozik, amelyek az Unióba irányuló kereskedelmet vagy beruházásokat érintő intézkedések formáját öltik. A kezdeményezés a közös kereskedelempolitika területén, de más területeken is választ kínál a külföldi országok által gazdasági kényszerítés céljából alkalmazott intézkedésekre. E rendelet alkalmazásának – a Szerződések maradéktalan tiszteletben tartása mellett – összhangban kell lennie az Unió átfogó külpolitikájával.

A javaslatot alátámasztó (alább ismertetett) hatásvizsgálat mellett a Bizottság az előző szakaszban ismertetett konzultációs tevékenységeket is elvégezte. A Bizottság rendelkezésére álló „házon belüli” szakértelem és a tudományos élet szereplőinek hozzájárulása szintén felhasználásra került a javaslat kidolgozása során.

A gazdasági kényszerítés céljából alkalmazott intézkedések által érintett gazdasági szereplőkre vonatkozó pénzügyi ellentételezési rendszer esetleges létrehozásával kapcsolatos nézetek vegyesek. Ez a lehetőség nem szerepel a javasolt eszközben, amint azt a hatásvizsgálat kifejti. Az érdekelt csoportok válaszadóinak mintegy fele (leginkább a vállalkozások) támogat egy ilyen rendszert, míg a másik fele nem értett egyet, vagy nem mutatott érdeklődést. A támogatásukat kifejező vállalkozások olyan lehetséges problémákra is rámutattak, mint a kompenzáció meghatározásának összetettsége, a költségvetési vonzatok és az eszköz megfelelősége.

A nyilvános konzultáció rávilágított arra, hogy az érdekelt felek között általános egyetértés van abban, hogy a gazdasági kényszerítés egyre inkább problémát jelent az Unió és a tagállamok számára, és hogy ez ügyben lépni kell. Kitűnik belőle, hogy az érdekelt felek erőteljesen támogatják egy jogalkotási eszköz létrehozását a gazdasági kényszerítés problémájának kezelésére. Konkrétabban, az érdekelt felek különös jelentőséget tulajdonítanak egy ilyen eszköz elrettentést célzó jellegének, és véleményük szerint ez az eszköz hitelességével és hatékonyságával is kapcsolatban áll. Az érdekelt felek elsődlegesen olyan erőfeszítéseket szorgalmaznak, amelyek nem intervenciós intézkedésekkel (hanem például diplomáciai úton) törekszenek rávenni a harmadik országokat a gazdasági kényszerítés megszüntetésére, és az ellenintézkedések alkalmazását elsősorban végső eszköznek tekintik, amelynek járulékos kárait a fellépés előtt mérlegelni kell. További támogatást élvező szempont, hogy az eszköz alkalmazását kiváltó feltételeket kellőképpen tágan kell meghatározni ahhoz, hogy az az informális gazdasági kényszerítésre is alkalmazható legyen, valamint, hogy a hatékony reagálás biztosításához az egyes esetekben a lehetőségek széles skáláját kell az Unió számára elérhetővé tenni. Másrészt az érdekelt felek utaltak a gazdasági kényszerítés elleni nemzetközi együttműködés értékére. Ez a javaslat mindezen elemeket tartalmazza.

–2021 márciusa és júliusa között célzott konzultációkra került sor meghatározott csoportokkal, többek között vállalkozásokkal, a tudományos élet szereplőivel, tagállamokkal és harmadik országok kormányaival; emellett az érdekelt felek ad hoc észrevételeket is benyújtottak.

Általánosabban fogalmazva, egy ilyen célzott jogalkotási eszköz, amely meghatározza az uniós fellépésre vonatkozó szabályokat és eljárásokat, nemzetközi viszonylatban is megfelel az Unió által alkalmazott, szabályokon alapuló megközelítéshez. Az eszköz megléte jelzi a nemzetközi partnerek felé, hogy az Unió nem hajlandó eltűrni a gazdasági nyomásgyakorlást. Rávilágít az Unió határozottságára és rezilienciájára, és támogatja a nyitott stratégiai autonómia biztosítására irányuló erőfeszítéseket.

A javaslat megfelel az arányosság elvének. A tervezett eszköz a gazdasági kényszerítéssel szembeni fellépés átfogó kerete lenne. Struktúrái visszafogottságot tesznek szükségessé az intézkedések terén, mivel első lépésként a problémák kivizsgálását és megoldását kell megkísérelni ellenintézkedések alkalmazása nélkül (elrettentő hatás, kölcsönösen elfogadott vagy vitarendezési eljárásban elért megoldásokra irányuló erőfeszítések). Az eszköz kifejezetten előnyben részesíti a nem intervenciós jellegű intézkedések alkalmazását (a kölcsönösen elfogadott megoldásokat az ellenintézkedésekkel szemben). Szükség esetén azonban az Unió ellenintézkedésekkel tudna reagálni. Az értékelési szempontok kifejezetten tartalmazzák azt a követelményt, hogy az Unió bármely válaszlépésének, és különösen az ellenintézkedéseknek arányban kell állniuk azzal a kárral, amelyre azok az egyedi esetekben reagálnak, és összhangban kell lenniük a nemzetközi jog követelményeivel is. Az értékelési szempontok előírják továbbá, hogy a járulékos károk és az adminisztratív terhek a lehető legkisebbek legyenek. Ezért nemcsak maga az eszköz, hanem az annak keretében elfogadott intézkedések is arányosak lennének.

A javaslat összhangban van az Unió emberi jogi politikájával és az Alapjogi Chartával. Az eszköz létezése önmagában pozitív hatással lenne az alapvető jogokra, az Unió azon tevőleges kötelezettségének megfelelően, hogy védje polgárai jogait az egyéb forrásokból – ebben az esetben külföldi kormányoktól – eredő jogsértésekkel szemben, ha az eszköz léte vagy használata hozzájárulhat ahhoz, hogy visszatartsa e szereplőket olyan gazdasági kényszerítést célzó cselekmények elkövetésétől, amelyek sérthetik az említett jogokat. Amennyiben az eszköz használata olyan korlátozásokat eredményez, amelyek azáltal érintik az alapvető jogokat, hogy a nemzetközi kereskedelemben vagy beruházásokban való szabad részvétel korlátozása révén korlátozzák a szakmai tevékenység szabad gyakorlásának jogát, a tulajdonhoz való jogot – ideértve a szellemi tulajdont is –, vagy más alapvető jogokat, beleértve az egyenlő bánásmódot, ez az Alapjogi Charta értelmében jogszerű fellépésnek minősülne az Unió részéről. Ennek oka, hogy az ilyen intézkedés meghozatala azon követelményeknek megfelelően történne, melyek szerint az intézkedést megfelelő jogalapra támaszkodva az illetékes hatóságok hozhatják meg egy jogszerű cél elérése érdekében és az arányosság elvével összhangban.

Az előnyben részesített lehetőség jelentős előnyökkel jár. Ezek az előnyök mindenekelőtt az elrettentő hatásból erednek, amely egyrészt a gazdasági kényszerítést célzó intézkedések széles skálájára kiterjedő alkalmazási kör tekintetében, másrészt a válaszintézkedések kalibrált és hatékony reagálást lehetővé tevő hatókörét illetően jelentkezik. A sikeres elrettentő hatás a legkedvezőbb forgatókönyv szerint az eszköz alkalmazásának elmaradását vagy korlátozott mértékű alkalmazását eredményezheti. Előnyök származnak a kétlépcsős folyamatból is, amely a nem intervenciós jellegű megközelítést (kölcsönösen elfogadott megoldások az ellenintézkedésekkel szemben), valamint a harmadik országgal történő párbeszédre való nyitottságot helyezi előtérbe, de abból is, hogy – amennyiben ez az Unió és tagállamai érdekeinek védelme érdekében szükséges – megvan a lehetőség az ellenintézkedésekkel történő gyors válaszlépésekre. Önmagában az eszköz megléte nem jár jelentős költségekkel. Az eszköz egyedi esetekben történő használatából eredően eltérő költségek merülhetnek fel, különösen, ha az Unió ellenintézkedéseket alkalmaz. Az esetleges költségeket figyelembe veszik a konkrét intézkedés kialakításakor. Az előnyben részesített lehetőségnek az érdekelt felek különböző kategóriáira gyakorolt hatását a hatásvizsgálati jelentés 3. melléklete tartalmazza.

·Az eszköz alkalmazására irányuló döntéshozatali folyamat a felhatalmazáson alapuló és a végrehajtási jogi aktusok szabványos keretébe tartozik, amely a gyors fellépést lehetővé tévő lehetőségeket is magában foglal. Az érdekelt feleknek lehetőséget kell biztosítani arra, hogy megoszthassák nézeteiket és adatcserét folytathassanak az eszköz használatával kapcsolatban.

·A harmadik országok gazdasági kényszerítés céljából alkalmazott lehetséges intézkedéseinek széles köre válthat ki uniós választ, beleértve az explicit, a rejtett és a „néma” gazdasági kényszerítést és azok változatait is. A fellépés tekintetében egy kvalitatív küszöbérték lenne alkalmazandó.

·Kétlépcsős válasz az Unió részéről. Az első lépés a nem intervenciós intézkedések alkalmazása, például annak hivatalos megállapítása, hogy egy adott cselekmény az eszköz hatálya alá tartozik, valamint a harmadik országgal való kapcsolatfelvételre irányuló erőfeszítések, amelyek elsődleges célja a gazdasági kényszerítés enyhítése és a harmadik ország ösztönzése arra, hogy szüntesse meg intézkedéseit. Ha ez a lépés nem jár sikerrel, végső megoldásként egy második lépésben a lehetséges ellenintézkedések széles köre válik elérhetővé. Az arányosság, az Unió érdeke, valamint a járulékos költségek és az adminisztratív terhek elkerülése vagy lehető legnagyobb mértékű korlátozása tekintetében több kritérium is iránymutatásul szolgálna a lehetőségek szűkítéséhez.

·A 9. cikk meghatározza az uniós válaszintézkedések megválasztására és kialakítására vonatkozó kritériumokat, és előírja, hogy az ilyen intézkedéseket a rendelkezésre álló információk alapján kell kiválasztani és megtervezni, figyelembe véve a gazdasági kényszerítést célzó intézkedések megállapítását és az Unió érdekeit. A 9. cikk (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy bizonyos ilyen intézkedések alkalmazására lehetőség van az Unión belül is. Ez különösen az I. melléklet d)–l) pontja alapján rendelkezésre álló uniós válaszintézkedések tekintetében lehetséges.

·A 7. cikk meghatározza az Unió fellépéséhez szükséges uniós válaszintézkedések alkalmazásának feltételeit, valamint azokat a lépéseket, amelyeket a Bizottságnak meg kell tennie ahhoz, hogy végrehajtási jogi aktust fogadjon el az ilyen intézkedések bevezetése és a kapcsolódó események kezelése érdekében, ideértve a kapcsolódó eseményekről szóló értesítések kiadását is. A sürgősség figyelembevétele érdekében indokolt esetben lehetőség nyílna azonnal alkalmazandó végrehajtási jogi aktusok elfogadására. A 7. cikk a rendelkezésre álló uniós válaszintézkedéseket tárgyalja.

A 6. cikk bevezeti a gazdasági kényszerítés céljából alkalmazott ugyanazon vagy hasonló intézkedések által érintett más harmadik országokkal e téren folytatott nemzetközi együttműködés lépését. A cél továbbra is a gazdasági kényszerítés megszüntetése, valamint a multilaterális megoldások előmozdítása.

A 3., 4. és 5. cikk meghatározza a Bizottság rendelet szerinti intézkedései körében tett első lépéseket, amelyek a gazdasági kényszerítés fennállásának megállapításához vezető vizsgálattal, majd az érintett harmadik országgal való esetleges kapcsolatfelvétellel indulnak. Ezek a lépések azt az előnyben részesített megközelítést tükrözik, hogy válaszintézkedéseket csak szükség esetén kell elfogadni, és az eszköz célja, hogy ellenintézkedések alkalmazása nélkül is visszatartsa a harmadik országot a gazdasági kényszerítés folytatásától.

Az 1. cikk meghatározza a javasolt rendelet tárgyát, ami az Unió és tagállamai érdekeinek hatékony védelme harmadik országok bizonyos intézkedéseivel szemben – ez az eszköz általános célkitűzése. Leszögezi továbbá, hogy e célból megengedett az uniós fellépés, valamint hogy a védelmet elrettentés révén, vagy annak elérésével kell megvalósítani, hogy a harmadik ország beszüntesse az intézkedéseit, vagy pedig ellenintézkedések alkalmazásával. Az 1. cikk az uniós szerződésekkel összhangban emlékeztet arra is, hogy a rendelet alapján hozott intézkedéseknek meg kell felelniük a nemzetközi jog szabályainak.

(10)Az Unió által e rendelet alapján hozott minden intézkedésnek meg kell felelnie az Unió nemzetközi jog szerinti kötelezettségeinek. A nemzetközi jog bizonyos feltételek – például az arányosság és az előzetes értesítés – mellett lehetővé teszi ellenintézkedések, azaz olyan intézkedések alkalmazását, amelyek egyébként ellentétesek lennének a károsult félnek a nemzetközi jog megsértéséért felelős országgal szembeni nemzetközi kötelezettségeivel, és amelyek a jogsértés megszüntetésére vagy jóvátételére irányulnak. Ennek megfelelően az e rendelet alapján elfogadott válaszintézkedéseknek az Unió nemzetközi kötelezettségeinek megfelelő intézkedések formájában, vagy olyan intézkedések formájában kell megjelenniük, amelyek engedélyezett ellenintézkedéseknek minősülnek. A nemzetközi jog szabályai szerint és az arányosság elvével összhangban ezek mértéke nem haladhatja meg az Unió vagy a tagállamok által a harmadik ország gazdasági kényszerítést célzó intézkedései miatt elszenvedett kár mértékét, figyelembe véve a harmadik ország intézkedéseinek súlyosságát, valamint az Unió szóban forgó jogait és érdekeit. E tekintetben az Uniónak vagy egy tagállamnak okozott kár a nemzetközi jog értelmében úgy értendő, hogy az magában foglalja az uniós gazdasági szereplőknek okozott kárt is.

(7)E rendelet célja, hogy hatékony, eredményes és gyors uniós választ biztosítson a gazdasági kényszerítésre, ideértve az Unióval vagy valamely tagállammal szemben alkalmazott gazdasági kényszerítéstől való elrettentést és a végső eszközként alkalmazott ellenintézkedéseket is.

(6)Alapvető fontosságú, hogy az EU – bár minden esetben a nemzetközi jog keretein belül jár el –, megfelelő eszközzel rendelkezzen ahhoz, hogy saját, illetve tagállamai jogainak és érdekeinek védelmében elrettentse a harmadik országokat a gazdasági nyomásgyakorlástól, illetve fellépjen az erre irányuló intézkedéseikkel szemben. Ez a helyzet különösen akkor, ha harmadik országok olyan kereskedelmi vagy beruházási intézkedéseket hoznak, amelyek beavatkoznak az Unió vagy valamely tagállam legitim, szuverén döntéseibe azáltal, hogy megpróbálják megakadályozni vagy elérni egy adott aktusnak az Unió vagy valamely tagállam általi megszüntetését, módosítását vagy elfogadását. A kereskedelmet vagy a beruházásokat érintő ilyen intézkedések nemcsak a harmadik ország területén hozott és ott hatást kifejtő intézkedéseket foglalhatják magukban, hanem a harmadik ország által – többek között a harmadik ország által ellenőrzött vagy irányított és az Unióban jelen lévő szervezetek révén – tett olyan lépéseket is, amelyek káros hatással vannak az Unióban folytatott gazdasági tevékenységekre.

(26)A Bizottságnak értékelnie kell az e rendelet alapján elfogadott intézkedéseket hatékonyságuk és működésük, valamint a jövőbeli intézkedésekre vonatkozó lehetséges következtetések szempontjából. Emellett a Bizottságnak ezt a rendeletet felül kell vizsgálnia, miután elegendő tapasztalatot szerzett e rendelet létezésével vagy alkalmazásával kapcsolatban. E felülvizsgálatnak ki kell terjednie e rendelet hatályára, működésére, hatékonyságára és eredményességére. A Bizottságnak vizsgálata eredményéről be kell számolnia az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak.

(22)Az e rendelet szerinti uniós válaszintézkedések körének naprakésszé tétele, valamint a származási szabályok vagy egyéb technikai szabályok kiigazítása érdekében a Bizottságot fel kell hatalmazni arra, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 290. cikkének megfelelően jogi aktusokat fogadjon el abból a célból, hogy módosítsa az uniós válaszintézkedéseknek az I. mellékletben foglalt jegyzékét, valamint a rendelet alkalmazásához szükséges technikai szabályokat, ideértve a II. mellékletben meghatározott származási szabályokat is. Különösen fontos, hogy a Bizottság az előkészítő munkája során megfelelő konzultációkat folytasson, többek között szakértői szinten, és hogy e konzultációkra a jogalkotás minőségének javításáról szóló intézményközi megállapodásnak megfelelően kerüljön sor. A felhatalmazáson alapuló jogi aktusok előkészítésében való egyenlő részvétel biztosítása érdekében az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a tagállamok szakértőivel egyidejűleg kell kézhez kapnia minden dokumentumot, és szakértőik számára biztosítani kell a rendszeres részvételt a Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktusok előkészítésével foglalkozó szakértői csoportjainak ülésein.

A Bizottság értesítést tehet közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában vagy más megfelelő nyilvános kommunikációs eszköz révén, felkérve az érdekelteket, hogy meghatározott időtartamon belül nyújtsanak be információkat. Ebben az esetben a Bizottság értesíti az érintett harmadik országot a vizsgálat megindításáról.

(2)A Bizottság az (1) bekezdésben említett vizsgálatot saját kezdeményezésére vagy bármely forrásból kapott információk alapján elvégezheti. A Bizottság a 12. cikkel összhangban biztosítja a bizalmas információk védelmét, amely magában foglalhatja az információ szolgáltatójának kilétét is.

A Bizottság a 7. cikk szerinti uniós válaszintézkedések elfogadását követően is nyitott marad az érintett harmadik országgal való párbeszédre. A Bizottság ezeket az erőfeszítéseket adott esetben bármely uniós válaszintézkedésnek a 10. cikk (2) bekezdése szerinti felfüggesztésével párhuzamosan folytathatja.

A Bizottság azáltal is törekszik arra, hogy elérje a gazdasági kényszerítés beszüntetését, hogy az ügyet bármely releváns nemzetközi fórumon felveti.

c)a fellépés az Unió érdekét szolgálja.

A végrehajtási jogi aktusban a Bizottság azt is meghatározza, hogy az I. mellékletben foglalt intézkedések közül melyik a megfelelő uniós válasz. Ilyen intézkedések a 8. cikkel összhangban megjelölt természetes vagy jogi személyekre is alkalmazhatók. A Bizottság olyan intézkedéseket is elfogadhat, amelyek meghozatalára más jogi eszközök alapján van lehetőség.

A végrehajtási jogi aktust a 15. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálóbizottsági eljárással összhangban kell elfogadni.

(2)Az uniós válaszintézkedések az (1) bekezdésben említett végrehajtási jogi aktus elfogadását követő meghatározott időponttól alkalmazandók. A Bizottság a körülmények figyelembevételével határozza meg az alkalmazás említett kezdőnapját annak érdekében, hogy lehetőség legyen az érintett harmadik ország (3) bekezdés szerinti értesítésére, annak pedig a gazdasági kényszerítés megszüntetésére.

(3)A Bizottság a végrehajtási jogi aktus elfogadását követően értesíti az érintett harmadik országot az (1) bekezdés alapján tett uniós válaszintézkedésekről. Az értesítésben a Bizottság az Unió nevében felszólítja az érintett harmadik országot, hogy haladéktalanul hagyjon fel a gazdasági kényszerítéssel, felajánlja, hogy tárgyalás útján keressenek megoldást, és tájékoztatja az érintett harmadik országot arról, hogy amennyiben a gazdasági kényszerítést nem szünteti be, az Unió válaszintézkedést fog alkalmazni.

(4)Az (1) bekezdés szerinti végrehajtási jogi aktusban rögzíteni kell, hogy az Unió a válaszintézkedések alkalmazását a végrehajtási jogi aktusban meghatározott időtartamra elhalasztja, amennyiben a Bizottság hiteles információkat kap arról, hogy a harmadik ország az elfogadott uniós válaszintézkedések alkalmazásának megkezdése előtt felhagyott a gazdasági kényszerítéssel. Ebben az esetben a Bizottság értesítést tesz közzé az Európai Unió Hivatalos Lapjában, amelyben jelzi az ilyen információk meglétét és azt az időpontot, amelytől kezdve a halasztást alkalmazni kell. Amennyiben a harmadik ország az uniós válaszintézkedések alkalmazásának megkezdése előtt felhagy a gazdasági kényszerítéssel, a Bizottság az uniós válaszintézkedéseket a 10. cikkel összhangban megszünteti.

(5)Amennyiben az az Unió vagy a tagállamok jogainak és érdekeinek – különösen az uniós válaszintézkedések hatékonyságának – védelme érdekében szükséges, a (2), (3) és (4) bekezdésben foglaltak ellenére az uniós válaszintézkedések anélkül is alkalmazhatók, hogy a Bizottság az Unió nevében először ismételten felszólítaná az érintett harmadik országot a gazdasági kényszerítés megszüntetésére és adott esetben az okozott károk orvoslására, vagy hogy a Bizottság előzetesen értesítené a harmadik országot az uniós válaszintézkedés alkalmazásáról.

(6)A gazdasági kényszerítést célzó intézkedések által az Uniónak vagy tagállamainak okozott helyrehozhatatlan kár elkerülése érdekében kellően indokolt, rendkívül sürgős esetekben a Bizottság uniós válaszintézkedéseket elrendelő, azonnal alkalmazandó végrehajtási jogi aktusokat fogad el a 15. cikk (3) bekezdése szerinti eljárásnak megfelelően. A (2)–(5) bekezdésben előírt követelményeket alkalmazni kell. Ezek a jogi aktusok legfeljebb hat hónapig maradnak hatályban.

(7)A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy az I. mellékletben szereplő jegyzék módosítása céljából a 14. cikk szerinti felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el annak érdekében, hogy a harmadik ország valamely intézkedésére adandó válaszul további intézkedéstípusokat határozzon meg. A Bizottság abban az esetben fogadhat el ilyen felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat, ha a válaszintézkedések bevezetendő típusai:

a)a gazdasági kényszerítést célzó intézkedések megszüntetésének előmozdítása tekintetében ugyanolyan hatékonyak vagy hatékonyabbak lennének, mint a már létező válaszintézkedések;

b)ugyanolyan hatékonyan vagy hatékonyabban enyhítenék a gazdasági kényszerítést célzó intézkedések által érintett uniós gazdasági szereplők helyzetét;

c)megakadályoznák vagy minimalizálnák az érintett szereplőkre gyakorolt negatív hatást; vagy

d)megakadályoznák az adminisztratív nehézségek és költségek felmerülését, vagy minimalizálnák azokat.

8. cikk

Uniós válaszintézkedések természetes vagy jogi személyekkel szemben

(1)A Bizottság a 7. cikk (1) bekezdésében említett végrehajtási jogi aktusban vagy egy külön végrehajtási jogi aktusban rendelkezhet arról, hogy:

a)a (2) bekezdés a) pontjával összhangban megjelölt jogi vagy természetes személyekkel szemben uniós válaszintézkedéseket kell hozni; vagy

b)a harmadik ország nemzetközi jog szerinti felelősségétől függetlenül, a harmadik ország által gazdasági kényszerítés céljából alkalmazott intézkedések által érintett uniós természetes vagy jogi személyek jogosultak a (2) bekezdés b) pontja alapján megjelölt személyekkel megtéríttetni a gazdasági kényszerítést célzó intézkedések által nekik okozott károkat, a megjelölt személyeknek az ilyen gazdasági kényszerítést célzó intézkedésekhez való hozzájárulása mértékéig.

Az említett intézkedéseket a 7. cikk alapján elfogadott uniós válaszintézkedések alkalmazásának kezdőnapjától vagy az e bekezdés szerinti végrehajtási jogi aktusban meghatározott későbbi időponttól kell alkalmazni.

Ezeket a végrehajtási jogi aktusokat a 15. cikk (2) bekezdése szerinti vizsgálóbizottsági eljárással összhangban kell elfogadni.