A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE

Iránymutatások a környezeti károk megelőzése és felszámolása tekintetében a környezeti felelősségről szóló 2004/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 2. cikkében meghatározott „környezeti károk” kifejezés közös értelmezésének kialakítására

(2021/C 118/01)

Tartalomjegyzék

1. Bevezetés 1

2. A jogi és szélesebb szabályozási háttér 2

3. „Kár” 9

4. A „környezeti károk” áttekintése 10

5. Védett fajokban vagy természetes élőhelyekben okozott károk 17

6. „Vizek károsodása” 26

7. „Területi károk” 43

8. Következtetések 48

MELLÉKLET 49

A Bíróság jelen iránymutatásokban említett határozatainak felsorolása 49

1. BEVEZETÉS

3. A környezeti károk közös értelmezését tartalmazó jelen iránymutatások egy, az irányelv Bizottság által 2016-ban elvégzett értékelésében (a továbbiakban: értékelés) azonosított szükségletet hivatottak kielégíteni ( 10 ) . Az értékelés arra a következtetésre jutott, hogy az irányelv végrehajtását akadályozta a kulcsfontosságú fogalmak – különösen a környezeti károkkal kapcsolatos fogalmak – egységes alkalmazásának jelentős hiánya ( 11 ) . Ezért a Bizottság megbízott egy vállalkozót, hogy a környezeti felelősségről szóló irányelvvel foglalkozó kormányzati szakértői csoporttal és az illetékes bizottsági szolgálattal együtt, kutatásokra és konzultációkra alapozva állítson össze egy egyetértési megállapodást ( 12 ) . Noha ennek eredményeként nem született sem bizottsági, sem pedig a tagállamokkal közösen elfogadott dokumentum, ez az alapozó munka segített előkészíteni ezen iránymutatásokat.

4. Mindezek fényében a jelen iránymutatások a „környezeti károk” fogalom meghatározásának összes szempontját figyelembe veszik. Ez egy tartalomban gazdag kifejezés, amely több más kifejezésre és fogalomra utal, illetve magában foglalja azokat. A jelen iránymutatások ezekre a kifejezésekre és fogalmakra terjedjenek ki, mivel ezek szükségesek a szóban forgó kifejezés megértéséhez. Ami a felépítést illeti, az iránymutatások azon jogi és tágabb szabályozási háttér vizsgálatával indítanak, amelyben a meghatározás releváns. Ezután sorra vizsgálják a „kár” meghatározását, valamint a „környezeti károk” meghatározásának teljes szövegét, mielőtt rátérnének a környezeti károk fogalmában foglalt három külön kategória – azaz a „védett fajokban és természetes élőhelyekben okozott károk”, a „vizekben okozott károk”, valamint „területi károk” – részletes vizsgálatára. Az általános következtetéseket a dokumentum végén tárgyaljuk.

5. Tekintettel arra, hogy az iránymutatások célkitűzése a fogalommeghatározás közös értelmezésének kialakítása, tartalmilag analitikusak és részletesek. Noha az iránymutatásokat nem kizárólag egy bizonyos olvasóközönségnek szántuk, a tervek szerint különösen a következők kellene, hogy hasznát vegyék (vagyis mindazok, akiknek az irányelv valamilyen szerepet ír elő): tagállamok, illetékes hatóságok, gazdasági szereplők, természetes és jogi személyek, valamint a pénzügyi biztosítékot nyújtók. Az iránymutatások a lehető legátfogóbb módon igyekeznek foglalkozni azokkal az értelmezési nehézségekkel, amelyek már felmerültek vagy amelyek felmerülése a jövőben észszerűen várható. Teszik ezt oly módon, hogy alaposan elemzik a „környezeti károk” fogalom meghatározásának minden egyes részét, felhívva a figyelmet a megfogalmazásból, valamint a jogi és szabályozási háttérből levezethető részletes szempontokra, valamint hivatkozva az Európai Unió Bíróságának (a továbbiakban: Bíróság) ítélkezési gyakorlatára, amely akár közvetlenül, akár analógia útján segíthet tisztázni a meghatározás különböző aspektusait.

6. Az iránymutatások összeállítására a Bizottság kizárólagos felelőssége mellett került sor. Az uniós jog hitelt érdemlő értelmezése azonban a Bíróság kizárólagos hatáskörébe tartozik.

2. A JOGI ÉS SZÉLESEBB SZABÁLYOZÁSI HÁTTÉR

7. [jelenleg: a vadon élő madarak védelméről szóló 2009/147/EK irányelv A környezeti felelősségről szóló irányelv egy általános, több területre is átnyúló környezetvédelmi eszköz, amely nem csak egy, hanem több környezetvédelmi tárgykör esetében alkalmazandó. Mint ilyen, kiegészíti a környezet védelmét célzó egyéb uniós eszközöket. A „környezeti károk” meghatározása ezek közül négyre kifejezetten hivatkozik: A vadon élő madarak védelméről szóló, 1979. április 2-i 79/409/EGK tanácsi irányelv ( 13 ) ( 14 ) ] (a továbbiakban: madárvédelmi irányelv); A természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló, 1992. május 21-i 92/43/EGK tanácsi irányelv ( 15 ) (a továbbiakban: élőhelyvédelmi irányelv); A vízpolitika terén a közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról szóló, 2000. október 23-i 2000/60/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv ( 16 ) (a továbbiakban: víz-keretirányelv); valamint a tengeri környezetvédelmi politika területén a közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról szóló, 2008. június 17-i 2008/56/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv ( 17 ) (a továbbiakban: a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv). A „környezeti károk” értelmezéséhez szükség van az ezen egyéb eszközök jogszabályi rendelkezéseire történő kereszthivatkozásokra és azok értelmezésére.

8. A környezeti felelősségről szóló irányelv a szennyező fizet elvére épül és annak kifejeződése ( 18 ) . Ezenkívül a „környezeti károk” közös értelmezésének adott esetben az uniós környezetvédelmi politika alapjául szolgáló más elvekre is támaszkodnia kell, nevezetesen az elővigyázatosság elvére ( 19 ) , a megelőző intézkedések megtétele szükségességének elvére, valamint azon elvre, miszerint a környezeti károkat elsődlegesen a forrásnál kell elhárítani ( 20 ) , mivel ezek relevánsak az értelmezés szempontjából. Az uniós jog általános elvei, például az arányosság elve, szintén relevánsak az irányelv szempontjából.

9. A környezeti felelősségről szóló irányelv a keresőtevékenységek környezetre gyakorolt kedvezőtlen hatásaival foglalkozik. E tevékenységekre más uniós környezetvédelmi jogszabályokban előírt követelmények vonatkoznak ( 21 ) . Az érintett jogszabályok egy szélesebb szabályozási környezetet alkotnak, amely az irányelvben a környezeti károkkal kapcsolatosan meghatározott kötelezettségek alkalmazása során releváns. Ennek oka, hogy az említett jogszabályok rendelkezéseinek általában szintén az a célja, hogy a „környezeti károk” kifejezés körébe tartozó, a természetre, a vizekre és a talajra gyakorolt kedvezőtlen hatásokat megelőzzék vagy korlátozzák.

Környezeti károk iránti felelősség

10. A „környezeti károk” kifejezés a következők viszonylatában értelmezhető: akik az irányelv alapján jogilag felelősek lehetnek az ilyen károkért, azon körülmények és feltételek, amelyek fennállása esetén a felelősségük felmerülhet, valamint azon tevékenységek fajtái, amelyeket a felelősségvállalás kapcsán elvárhatnak tőlük.

11. Naturschutzbund Deutschland kontra Landesverband Schleswig-Holstein eV ügyben a Bíróság megállapította, hogy a „keresőtevékenység” fogalma nem korlátozódik kizárólag a piachoz kapcsolódó vagy versenyjellegű tevékenységekre, hanem magában foglal minden munkahelyi kontextusban végzett tevékenységet – szemben a pusztán személyes vagy otthoni kontextussal –, és ezért a jogszabály által az adott félre ruházott feladatok végrehajtása kapcsán, közérdekből végzett tevékenységekre is kiterjed Azokat, akik jogi felelősséggel tartozhatnak, „gazdasági szereplőknek” nevezzük ( 22 ) . Felelősségük csak az irányelv hatálya alá tartozó „keresőtevékenységekre” terjed ki ( 23 ) . A C-297/19. sz.,kontraügyben a Bíróság megállapította, hogy a „keresőtevékenység” fogalma nem korlátozódik kizárólag a piachoz kapcsolódó vagy versenyjellegű tevékenységekre, hanem magában foglal minden munkahelyi kontextusban végzett tevékenységet – szemben a pusztán személyes vagy otthoni kontextussal –, és ezért a jogszabály által az adott félre ruházott feladatok végrehajtása kapcsán, közérdekből végzett tevékenységekre is kiterjed ( 24 ) . Ebben a konkrét esetben a Bíróság megerősítette, hogy az irányelv alkalmazandó egy vizes élőhelyen mezőgazdasági érdekből végzett vízelvezetésért felelős állami szervre.

12. A főbb releváns keresőtevékenységek ( 25 ) az irányelv III. mellékletében szerepelnek. Az e tevékenységeket végző gazdasági szereplők felelősségre vonhatók a környezeti károknak az irányelvben meghatározott mindhárom kategóriája kapcsán. Ezenfelül a III. melléklet hatálya alá tartozó gazdasági szereplők felelőssége objektív, azaz nem attól függ attól, hogy valamely cselekedetük vagy mulasztásuk (szándékosság vagy gondatlanság) okán vétkesek-e. Az objektív felelősség érvényesítéséhez elegendő, ha megállapítható okozati összefüggés a környezeti károk és az adott keresőtevékenység között. Az irányelv (8) preambulumbekezdése tartalmazza a III. mellékletben leírt keresőtevékenységek hatály alá vonásának indoklását. Kimondja, hogy az irányelvet azokra a keresőtevékenységekre kell alkalmazni, amelyek az emberi egészséget vagy a környezetet fenyegető kockázatot jelentenek, hozzátéve, hogy: „Az ilyen tevékenységeket elvben azokra a megfelelő [uniós] jogszabályokra való hivatkozással kell meghatározni, amelyek szabályozási követelményeket írnak elő egyes olyan tevékenységekre, illetve gyakorlatokra vonatkozóan, amelyek jelentősnek ítélt potenciális vagy valós kockázatot jelentenek az emberi egészségre vagy a környezetre”.

13. A III. mellékletben foglalt keresőtevékenységek meghatározása más uniós környezetvédelmi jogszabályokra való hivatkozással történik, amelyek közül sokakat az irányelv elfogadása óta kodifikáltak, módosítottak, illetve sokaknak más jogszabály lépett a helyébe. A szóban forgó keresőtevékenységek azonban továbbra is az irányelv hatálya alá tartoznak. Az egyetértési megállapodás információkat szolgáltatott arról, hogy miként alakultak az érintett jogszabályok ( 26 ) . A III. mellékletben foglalt keresőtevékenységek többek között számos ipari tevékenységre, többek között a nagyobb vagy kockázatosabb ipari létesítmények (például vegyi üzemek) üzemeltetésére terjednek ki; hulladékgazdálkodási műveletek; egyes szennyező anyagok vizekbe történő kibocsátása; vízkivétel vagy vízduzzasztás; egyes anyagok, készítmények és termékek előállítása, használata, tárolása, feldolgozása, áttöltése, környezetbe történő kibocsátása és helyszíni szállítása, valamint veszélyes anyagok vagy áruk közúti, vasúti, belvízi, tengeri vagy légi szállítása.

14. A környezeti károk egyik kategóriája, nevezetesen a védett fajokban vagy természetes élőhelyekben okozott károk esetében a III. mellékletben felsoroltaktól eltérő keresőtevékenységeket végző gazdasági szereplők is felelősséggel tartoznak, ha vétkesen vagy gondatlanul járnak el ( 27 )

15. Bizottság kontra Írország ügy is, amelyben a Bíróság megállapította, hogy engedély nélkül végrehajtott hulladékgazdálkodási műveletek esetében is felmerülhet az engedélyezési követelményekhez kapcsolódó ellenőrzési követelmények be nem tartása Az alkalmazandó uniós környezetvédelmi jogszabályok gyakran megkövetelik a gazdasági szereplőktől, hogy rendelkezzenek engedéllyel és tartsák be annak feltételeit; vagy előírják számukra, hogy bizonyos általános, kötelező érvényű követelményeknek megfelelően végezzék a tevékenységüket. Nem zárható ki azonban, hogy egyes gazdasági szereplők a szükséges engedély nélkül vagy a vonatkozó szabályok mindegyikének betartása nélkül végeznek keresőtevékenységeket. Ez igaz lehet például olyan személyek esetében, akik hulladékokkal kapcsolatos jogellenes műveleteket végeznek. Ez a jogellenes magatartás nem jelenti, hogy ezek a gazdasági szereplők ne tartoznának az irányelv hatálya alá. Ha ugyanis így tenne, az eredmény nem lenne összhangban a szennyező fizet elvével. Az irányelv ennek az elvnek a kifejeződése, és ennek fényében kell értelmezni ( 28 ) . Az illegálisan tevékenykedő gazdasági szereplők hatály alá vonását támasztja alá a C-494/01. sz.,kontraügy is, amelyben a Bíróság megállapította, hogy engedély nélkül végrehajtott hulladékgazdálkodási műveletek esetében is felmerülhet az engedélyezési követelményekhez kapcsolódó ellenőrzési követelmények be nem tartása ( 29 ) . Analógia útján kijelenthető, hogy az irányelvben megállapított felelősségi követelmények hasonlóan alkalmazhatók az engedély nélkül vagy más szabályozási követelmények figyelmen kívül hagyásával végzett keresőtevékenységekre is.

16. Raffinerie Mediterranee (ERG I) SpA és társai , valamint a C-534/13. sz., Fipa Group és társai ügyben a Bíróság kimondta, hogy az irányelvben előírt környezeti felelősségi rendszer megköveteli egy vagy több azonosítható gazdasági szereplő tevékenysége, valamint a környezeti károk, illetve a közvetlen kárveszély közötti okozati kapcsolat megállapítását A C-378/08. sz.,, valamint a C-534/13. sz.,ügyben a Bíróság kimondta, hogy az irányelvben előírt környezeti felelősségi rendszer megköveteli egy vagy több azonosítható gazdasági szereplő tevékenysége, valamint a környezeti károk, illetve a közvetlen kárveszély közötti okozati kapcsolat megállapítását ( 30 ) . Az okozati összefüggést illetően a Bíróság kimondta, hogy ha valamely tagállam jogszabályai úgy rendelkeznek, akkor ezen összefüggés megállapításához elegendő egy elfogadható bizonyítékokon alapuló vélelem ( 31 )

17. Folk Naturschutzbund Deutschland kontra Landesverband Schleswig-Holstein eV ügy mutatja, az irányelv hatálya a III. mellékletben felsorolt keresőtevékenység normális működésének következményeire terjed ki. A C-529/15. ügyben a normális működés egy vízerőműhöz kapcsolódott; míg a C-297/19. ügyben egy vizes élőhelyen a vízelvezetés fenntartásához. Ennélfogva nem szabad feltételezni, hogy csak egyszeri balesetek vagy incidensek miatt merül fel felelősség; hanem felmerülhet normális működés esetén is, és az alábbi 18. és 19. pontban leírt jellegű körülményekhez is kapcsolódhat. A könnyebb áttekinthetőség érdekében a jelen iránymutatások a lehetséges események körét „káros eseményeknek” nevezik. Az irányelv nem határozza meg, hogy mely események hozhatnak létre okozati összefüggést a keresőtevékenység és a környezeti károk vagy az ilyen jellegű közvetlen kárveszély között. Az irányelv szövegében számos helyen van utalás „kibocsátásra, eseményre vagy incidensre” ( 32 ) . A „kibocsátás” ( 33 ) kivételével azonban ezek a kifejezések nincsenek definiálva, és amint azt a C-529/15. sz., ( 34 ) és a C-297/19. sz.kontraügy mutatja, az irányelv hatálya a III. mellékletben felsorolt keresőtevékenység normális működésének következményeire terjed ki. A C-529/15. ügyben a normális működés egy vízerőműhöz kapcsolódott; míg a C-297/19. ügyben egy vizes élőhelyen a vízelvezetés fenntartásához. Ennélfogva nem szabad feltételezni, hogy csak egyszeri balesetek vagy incidensek miatt merül fel felelősség; hanem felmerülhet normális működés esetén is, és az alábbi 18. és 19. pontban leírt jellegű körülményekhez is kapcsolódhat. A könnyebb áttekinthetőség érdekében a jelen iránymutatások a lehetséges események körét „káros eseményeknek” nevezik.

18. A kedvezőtlen hatásokat előidéző tényezők, amelyeket „károsító tényezőknek” ( 35 ) nevezhetünk, jellegükben szintén eltérőek lehetnek ( 36 ) . Ezek lehetnek additív jellegűek, mint például hulladékok lerakása egy területen, vagy inert anyagok felhasználása vizes élőhelyek feltöltésére, vagy a befogadó környezet szennyező anyagokkal történő szennyezése; vagy lehetnek szubtraktív, illetve extraktív jellegűek, mint például egy folyó áramlásának akadályozása ( 37 ) , vagy a fák vagy ásványok eltávolítása; vagy lehetnek pusztán destruktív jellegűek, mint például, amikor egy terület jellemzőit felszámolják, vagy egy védett faj egyedeit elpusztítják.

19. A kedvezőtlen hatások megnyilvánulása lehet hirtelen és véletlenszerű, például amikor egy vegyi üzemben bekövetkező robbanás tüzet, épületek megsemmisülését, valamint talaj- és vízszennyezést eredményez mérgező vegyi anyagoknak vagy tűz oltására szolgáló anyagoknak a vízbe történő kibocsátása révén; lehet azonnali, például amikor egy gyors fakitermelési művelet miatt eltűnik egy védett erdei élőhely; vagy lehet fokozatos is, például amikor egy csőtörés által előidézett szivárgás a befogadó környezet halmozott károsodásához vezet, amelyet csak bizonyos idő elteltével észlelnek. Az is lehetséges, hogy ugyanazon káros eseménynek a kedvezőtlen hatásai mindkét módon megnyilvánulnak, például amikor nagy mennyiségű mérgező vegyi anyagnak a folyóba történő hirtelen és véletlenszerű kibocsátása azonnali halpusztulást eredményez, mielőtt egy védett vízi élőhely vagy egy védett faj élőhelye szerkezetének lassabb és fokozatosabb állapotromlását idézné elő.

20. Hasonlóképpen, a káros eseményekre, illetve az általuk okozott kedvezőtlen hatásokra különböző időpontokban derülhet fény. Ha a káros esemény egy súlyos baleset, akkor ez azonnal nyilvánosságra kerül, egy ismeretlen incidens, például egy veszélyes anyagokat tartalmazó földalatti tartály megrepedése esetében azonban előfordulhat, hogy arra egy jó ideig nem derül fény. ( 38 )

21. Az irányelv a gazdasági szereplőre vonatkozó kötelezettségek három fő kategóriáját írja elő: — Amennyiben a környezeti károk még nem következtek be, de fennáll az ilyen jellegű közvetlen kárveszély, a gazdasági szereplőknek a szükséges megelőző intézkedéseket (39) haladéktalanul (40) meg kell tenniük. — Amennyiben a környezeti károk már bekövetkeztek, az érintett gazdasági szereplő köteles megtenni „minden megvalósítható intézkedést annak érdekében, hogy haladéktalanul ellenőrzése alá vonja, feltartóztassa, eltávolítsa vagy egyéb módon kezelje a szóban forgó szennyező anyagokat és/vagy más károsító tényezőket azzal a céllal, hogy korlátozza vagy megelőzze a további környezeti károkat és az emberi egészségre gyakorolt kedvezőtlen hatásokat vagy a természeti erőforrások által nyújtott szolgáltatások további romlását” (41). A könnyebb áttekinthetőség érdekében a jelen iránymutatások ezeket a lépéseket a „károsító tényezők azonnali kezelésének” nevezik. — Amennyiben a környezeti károk már bekövetkeztek, a gazdasági szereplők kötelesek felszámolási intézkedéseket hozni (42). Az irányelv II. mellékletével összhangban meg kell határozniuk a megfelelő felszámolási intézkedéseket, és jóváhagyás céljából be kell nyújtaniuk azokat az illetékes hatósághoz (43).

22. A „haladéktalanul” és az „azonnal” kifejezések használata azt mutatja, hogy a kötelezettségek első két kategóriája az idő szempontjából kritikus. Ez hatással van a „környezeti károk” kifejezés közös értelmezésére. A gazdasági szereplőnek a megelőző intézkedések meghozatalára és károsító tényezők azonnali kezelésére vonatkozó, az irányelvben előírt kötelességei párhuzamosan léteznek olyan hasonló kötelezettségekkel, amelyek más uniós környezetvédelmi jogszabályok, mint például az ipari kibocsátásokról szóló, 2010. november 24-i 2010/75/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (a környezetszennyezés integrált megelőzése és csökkentése) ( 44 ) (a továbbiakban: az ipari kibocsátásokról szóló irányelv) alapján állnak fenn.

24. Folk -ügyben a Bíróság kimondta, hogy az irányelv „ratione temporis alkalmazandó az olyan környezeti károkra, amelyek 2007. április 30. után következtek be, de amelyet a vízügyekre vonatkozó jogszabályokkal összhangban engedélyezett, és az említett időpont előtt üzembe helyezett létesítmény üzemeltetése okozott.” A környezeti felelősségről szóló irányelv tartalmaz annak időbeli hatályára vonatkozó rendelkezéseket, a 2007. április 30-i dátumra és egy harmincéves időszak elteltére hivatkozva korlátozva az irányelv alkalmazhatóságát ( 51 ) . A módosításai által bevezetett egyes részek időbeli hatálya természetesen eltérő, például a tengervizek károsodása esetén az irányelvet 2015. július 19-től kell alkalmazni. ( 52 ) Fontos megjegyezni, hogy a 2007. április 30-át megelőzően kibocsátott engedélyek alapján végzett keresőtevékenységekre az irányelv hatálya a felelősség tekintetében akkor terjed ki, ha és amennyiben a környezetkárosító tevékenység 2007. április 30. után is folytatódik. A C-529/15. sz.,-ügyben a Bíróság kimondta, hogy az irányelv „ratione temporis alkalmazandó az olyan környezeti károkra, amelyek 2007. április 30. után következtek be, de amelyet a vízügyekre vonatkozó jogszabályokkal összhangban engedélyezett, és az említett időpont előtt üzembe helyezett létesítmény üzemeltetése okozott.” ( 53 )

26. eltérő , az irányelv követelményeit nem teljesítő rendelkezések alkalmazására való jogosultsággal; sem pedig az arra való jogosultsággal, hogy a gazdasági szereplők „környezeti károk” iránti, az irányelv értelmében meglévő felelősségétől eltekintsenek. Minimálisan az irányelv követelményeinek minden tekintetben teljesülniük kell. Az irányelv lehetővé teszi tagállamok számára a környezeti károk kapcsán ennél szigorúbb rendelkezések fenntartását vagy életbe léptetését ( 59 ) . Ez összhangban áll az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 193. cikkével. A szigorúbb rendelkezések alkalmazására való jogosultság azonban nem azonos az, az irányelv követelményeit nem teljesítő rendelkezések alkalmazására való jogosultsággal; sem pedig az arra való jogosultsággal, hogy a gazdasági szereplők „környezeti károk” iránti, az irányelv értelmében meglévő felelősségétől eltekintsenek. Minimálisan az irányelv követelményeinek minden tekintetben teljesülniük kell.

Az illetékes hatóságok szerepe és a tagállamok releváns, szélesebb körű szerepei

27. Jóllehet az érintett gazdasági szereplő felelős a környezeti károkért, az illetékes hatóságoknak ( 60 ) is vannak ezzel kapcsolatos feladataik. Ezért a „környezeti károk” kifejezés közös értelmezésével utalni kell ezek szerepére is.

28. Az illetékes hatóságok kötelesek megállapítani, hogy mely gazdasági szereplő okozta a környezeti károkat vagy a közvetlen kárveszélyt ( 61 ) . Értelemszerűen az illetékes hatóságoknak tudniuk kell a környezeti károkról vagy azok veszélyéről; ellenkező esetben a gazdasági szereplő kilétének megállapítására vonatkozó kötelezettségnek nincs értelme.

29. Az illetékes hatóságoknak azt is fel kell mérniük, hogy mennyire jelentősek a környezeti károk. ( 62 ) A jelentőség felmérésére irányuló kötelezettségnek megint csak akkor van értelme, ha a hatóságok tudnak a kár bekövetkeztéről vagy a kárveszély fennállásáról.

30. Raffinerie Mediterranee (ERG) SpA és társai ügyben a Bíróság megerősítette, hogy az illetékes hatóságok hatáskörrel rendelkeznek a felszámolási intézkedések módosítására, ugyanakkor rámutatott arra, hogy lehetőséget kell adni a gazdasági szereplőnek a meghallgatásra Az illetékes hatóságoknak meg kell határozniuk a gazdasági szereplő által az irányelv II. melléklete ( 63 ) alapján meghozandó felszámolási intézkedéseket a gazdasági szereplő által azonosított lehetséges javító intézkedések alapján és szükség szerint az érintett gazdasági szereplő közreműködésével. A C-379/08. sz.,ügyben a Bíróság megerősítette, hogy az illetékes hatóságok hatáskörrel rendelkeznek a felszámolási intézkedések módosítására, ugyanakkor rámutatott arra, hogy lehetőséget kell adni a gazdasági szereplőnek a meghallgatásra ( 64 )

31. Mivel az illetékes hatóságok kötelessége a felelős gazdasági szereplő azonosítása, a környezeti kár jelentőségének felmérése és a felszámolási intézkedések meghatározása, ez megköveteli tőlük, hogy rendelkezzenek a káros eseményre, a keresőtevékenységre, a környezeti károkra és a közöttük lévő okozati összefüggésekre, valamint a tevékenységet végző gazdasági szereplőre vonatkozó, releváns információkkal, és ezeket alkalmazzák is. Az alábbi 32–37. pont a releváns információk több lehetséges típusát és forrását ismerteti. Nem szabad megfeledkezni arról azonban, hogy nem feltétlenül állnak mindig rendelkezésre teljes körű információk, és előfordulhat, hogy az illetékes hatóságoknak gyorsan kell cselekedniük. Ilyen körülmények között az elővigyázatosság elve igazolja az illetékes hatóságok beavatkozását, amennyiben azok megalapozottan feltételezik, hogy környezeti károk következtek be, vagy ilyen károk hamarosan be fognak következni.

32. Amint azt a fenti 23. pontban megjegyeztük, a gazdasági szereplők kötelessége az irányelv értelmében tájékoztatni az illetékes hatóságokat a káros eseményekről és a kapcsolódó környezeti károkról. Amint azt szintén megjegyeztük, a gazdasági szereplőknek más uniós környezetvédelmi jogszabályok értelmében egyéb arra vonatkozó kötelessége is fennállhat, hogy információt szolgáltassanak a káros eseményekről az illetékes hatóságoknak. Nem zárható ki azonban, hogy egyes gazdasági szereplők nem tesznek bejelentést. Például a rejtett, illegális tevékenységekkel vagy az engedélyezett tevékenységeken belül megvalósított illegális vagy gondatlan cselekedetekkel vagy mulasztásokkal okozati összefüggésben álló káros eseményeket és környezeti károkat valószínűtlen vagy kevésbé valószínű, hogy bejelentik.

33. Az irányelv (15) preambulumbekezdése kimondja, hogy az állami hatóságok hivatottak biztosítani az irányelvben előírt rendszer megfelelő végrehajtását és érvényesítését, és az irányelv tartalmaz olyan rendelkezéseket, amelyek alapján az illetékes hatóságok részletesebb tájékoztatást és fokozottabb mértékű elkötelezettséget követelhetnek meg a gazdasági szereplőtől ( 65 ) . Mindazonáltal fontos, hogy az illetékes hatóságok a gazdasági szereplő által az irányelv alapján biztosítottakon kívül más információforrásokat is igénybe vegyenek.

34. A káros eseményekkel és a környezeti károkkal kapcsolatos információk egyik lehetséges forrását az intézkedés iránti kérelmek benyújtására jogosult természetes vagy jogi személyek kérelmei jelentik. ( 66 ) Az intézkedés iránti kérelemhez „mellékelni kell a szóban forgó környezeti károkkal kapcsolatban benyújtott észrevételeket alátámasztó megfelelő információkat és adatokat” ( 67 )

35. A releváns információk másik lehetséges forrását az alkalmazandó uniós környezetvédelmi jogszabályok alapján végzett szabályozási felügyelet eredményei jelentik. Ilyen például az ipari létesítményeknek az ipari kibocsátásokról szóló irányelv alapján végzett rutinellenőrzése ( 68 ) . Noha a felelősség szempontjából a káros események nem minden esetben esnek egybe a gazdasági szereplők által elkövetett jogszabálysértésekkel, ugyanakkor a jogszabálysértések valószínűbbé teszik azok bekövetkeztét. Ennek az oka, hogy a szóban forgó szabályozási követelmények célja az emberi egészségre és a környezetre az érintett keresőtevékenységekkel kapcsolatosan gyakorolt lehetséges vagy tényleges kockázatok ellenőrzése. Következésképpen az ezeknek való megfelelésnek a gyakorlatban csökkentenie kell a káros események bekövetkezésének valószínűségét. Ugyanezen oknál fogva, e követelmények be nem tartása – ideértve azok teljesen semmibe vételét is – valószínűbbé teszi a káros események bekövetkezését. Feltéve, hogy vannak az információk megosztására szolgáló jó rendszerek, a szabályozási követelményeknek való megfelelés figyelemmel kísérésének segítenie kell az irányelv értelmében illetékes hatóságokat abban, hogy tudomást szerezzenek a környezeti károkról vagy a közvetlen kárveszélyről, azonosítsák az érintett gazdasági szereplőt és jellemezzék a káros eseményeket. Segíthet az illetékes hatóságoknak a környezeti károk felmérésében is, például azáltal, hogy információkat szolgáltat a szennyezőanyag-kibocsátások jellegéről.

36. Amint az a jelen iránymutatások későbbi szakaszaiból kiderül, a környezeti károk jelentőségének értékeléséhez általában szükség van a befogadó környezet állapotára vonatkozó információkra. A környezet állapotát érintő néhány információ közvetlenül kapcsolódik a káros eseményhez – például egy olyan folyóban bekövetkezett halpusztulásra vonatkozó nyilvántartás, amelyet a közelmúltban egy szennyezőanyag-kibocsátás kedvezőtlenül érintett. Ugyanakkor a környezet állapotára vonatkozó egyéb releváns információk nyilvántartásokból és egyéb célokból, például egy védett faj általános védettségi állapotának vagy egy védett természeti – például egy Natura 2000 – terület állapotának meghatározása céljából gyűjtött információkból állnak. A környezet állapotára vonatkozó számos releváns információ a nemzeti közigazgatási szervek által végzett környezeti állapotfigyelésből származik. Különösen fontosak lesznek a fenti 7. pontban említett négy irányelv alapján összegyűjtött és összeállított információk. Ez kiegészülhet más elismert tudományos értékkel bíró, releváns információkkal, például egy környezetvédelemmel foglalkozó nem kormányzati szervezet kimerítő információkkal szolgálhat az állampolgárok részvételével és együttműködésével végzett tudományos munkán keresztül ( 69 )

37. A potenciális fontosságot tekintve a környezet állapotára vonatkozó információkhoz szorosan kapcsolódnak a környezeti károk tárgykörében készült tudományos és műszaki információk, például egy kedvezőtlenül érintett védett faj életciklusára vagy a bizonyos szennyező anyagoknak való expozíció emberi egészséget fenyegető kockázataira vonatkozó tudományos ismeretek.

38. nem indok arra, hogy mellőzzék az illetékes hatóságoknak a környezeti károk értékelésének és megelőzésének, a károsító tényezők azonnali kezelésének vagy a károk felszámolásának biztosítására vonatkozó, az irányelvvel összhangban fennálló kötelezettségeit (ennek a fordítottja is igaz: a környezeti felelősség érvényesítése nem indokolja a szankciók szerepének figyelmen kívül hagyását) Amint azt a fentiekben megjegyeztük, a környezeti károk bekövetkezte vagy a közvetlen kárveszély gyakran – bár nem mindig – egybeesik más uniós környezetvédelmi jogszabályok megsértésével. Az ilyen jogszabálysértések megkövetelhetik vagy megalapozhatják a tagállami hatóságok önálló fellépését, az egyéb uniós jogszabályokban előírt eredmények (például a természetvédelmi területeknek a madárvédelmi irányelvben és az élőhelyvédelmi irányelvben meghatározott védelme) biztosítása érdekében, valamint hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciók végrehajtása érdekében. Így ugyanazon ténybeli körülmények mind környezeti felelősséget, mind pedig szankciókat eredményezhetnek, és a gyakorlatban a környezeti károknak az irányelvvel összhangban történő értékelése párhuzamosan történhet a jogsértések más célból történő értékelésével. Például azon magatartások, amelyeket a tagállamoknak a környezet büntetőjog általi védelméről szóló, 2008. november 19-i 2008/99/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (a továbbiakban: a környezeti bűncselekményekről szóló irányelv) ( 70 ) alapján bűncselekménnyé kell nyilvánítaniuk, magukban foglalhatnak néhány olyan magatartást (bár nem azok mindegyikét), amely valószínűleg környezeti felelősséggel jár ( 71 ) . Ebben az összefüggésben a környezeti károk jelentőségének felmérése érdekében az illetékes hatóságok ugyanazokra az információforrásokra támaszkodhatnak, mint a szankciók kiszabásában illetékes hatóságok. Hangsúlyozni kell azonban, hogy az irányelv szerinti felelősségi követelmények alkalmazása elkülönül a szankciók alkalmazásától. E tekintetben az a tény, hogy a hatóságok intézkedéseket hozhatnak közigazgatási vagy büntetőjogi szankciók kiszabása érdekében,indok arra, hogy mellőzzék az illetékes hatóságoknak a környezeti károk értékelésének és megelőzésének, a károsító tényezők azonnali kezelésének vagy a károk felszámolásának biztosítására vonatkozó, az irányelvvel összhangban fennálló kötelezettségeit (ennek a fordítottja is igaz: a környezeti felelősség érvényesítése nem indokolja a szankciók szerepének figyelmen kívül hagyását) ( 72 )

39. Bizottság kontra Románia ügyben, amely az ásványinyersanyag-kitermelő iparban keletkező hulladék kezeléséről szóló irányelvet Számos további kérdés merül fel azon helyzetek kapcsán, amikor az irányelv szerinti felelősség egybeesik az egyéb vonatkozó uniós környezetvédelmi jogszabályok (különösen az irányelvben említett egyéb jogszabályok) szerinti jogszabálysértésekkel. Először is, ha a károsító tényezőket nem tartják az irányelvvel vagy más jogszabályokkal összhangban ellenőrzés alatt, a hatékonyság elve megköveteli a tagállamoktól és azok hatóságaitól a fellépést annak érdekében, hogy biztosítsák az irányelv vonatkozó rendelkezéseinek és az egyéb jogszabályoknak való megfelelést. Másodszor, az irányelv nem rendelkezik kifejezetten a hatóságoknak a megelőző intézkedések, a károsító tényezők azonnali kezelésére szolgáló intézkedések, valamint a felszámolási intézkedések meghozatalára vonatkozó másodlagos felelősségéről, ugyanakkor nem rendelkezik kifejezetten arról sem, hogy ezen intézkedések mindegyike mellőzhető abban az esetben, ha a gazdasági szereplő elmulasztja azok meghozatalát, vagy ha a gazdasági szereplő igazolni tudja, hogy nem kell viselnie azok költségeit ( 73 ) . Az a tény, hogy az irányelv különbséget tesz az intézkedések és az intézkedések költségei között azt jelzi, hogy az intézkedésekre szükség van, függetlenül attól, hogy a gazdasági szereplő képes vagy köteles-e viselni azok költségeit ( 74 ) . Harmadszor, az ítélkezési gyakorlat azt mutatja, hogy egy tagállamot további lépések megtételére lehet kötelezni, ha a kívánt eredmény nem valósul meg annak ellenére, hogy a hatóságok intézkedtek egy adott gazdasági szereplővel szemben. A C-104/15. sz.,kontraügyben, amely az ásványinyersanyag-kitermelő iparban keletkező hulladék kezeléséről szóló irányelvet ( 75 ) érintette, a Bíróság megállapította, hogy a tagállam továbbra is felelős egy bányászatihulladék-kezelő létesítményből származó mérgező porkibocsátások ellenőrzésének elmulasztásáért, annak ellenére, hogy szankciókat rótt ki a gazdasági szereplőre ( 76 ) , és hogy a gazdasági szereplő fizetésképtelenné vált ( 77 )

3. „KÁR”

40. A „környezeti károk” meghatározása magában foglalja a „kár” fogalmát, amelyet az irányelv külön definiál. A „kár” kifejezés nem önálló (abban az értelemben, hogy az irányelvben foglalt kötelezettségek nem alkalmazhatók olyan általánossági szinten, mint amelyet ez a kifejezés hordoz). Amikor az irányelv konkrét helyzetekre történő alkalmazását illeti, a „környezeti károk” meghatározásában szereplő, ennél pontosabb megfogalmazásokra kell támaszkodni. E fenntartás ellenére a „kár” meghatározása nemcsak azért fontos, mert beágyazódik a „környezeti károk” meghatározásába, hanem azért is, mert négy alapfogalmat vezet be, amelyeket a pontosabb fogalommeghatározás tovább finomít. A jelen iránymutatások tehát először a „kárral” foglalkoznak, mielőtt rátérnének a „környezeti károk” meghatározásának más elemeire. 1. keretes írás: A „kár” meghatározása

A környezeti felelősségről szóló irányelv 2. cikkének (2) bekezdése meghatározza, hogy a „kár”: „valamely természeti erőforrásban közvetlenül vagy közvetve bekövetkező, mérhető, kedvezőtlen változás, illetve valamely természeti erőforrás által nyújtott szolgáltatás közvetlen vagy közvetett, mérhető romlása”.

41. A „kár” meghatározásában szereplő négy alapfogalom: — Az érintett dolgok, azaz a természeti erőforrások és a természeti erőforrás által nyújtott szolgáltatások tárgyi kiterjedése. — A kedvezőtlen hatások fogalma, azaz a kedvezőtlen változások és romlás. — Ezen kedvezőtlen hatások kiterjedése, azaz a mérhető kedvezőtlen hatások. — Annak módjai, ahogyan ezek a kedvezőtlen hatások felmerülhetnek, azaz közvetlenül vagy közvetve.

A természeti erőforrások és a természeti erőforrás által nyújtott szolgáltatások tárgyi kiterjedése

2. keretes írás: A „természeti erőforrás” és a „természeti erőforrás által nyújtott szolgáltatás” meghatározása

A környezeti felelősségről szóló irányelv 2. cikkének (12) bekezdése meghatározza, hogy „természeti erőforrás”:„a védett fajok és természetes élőhelyek, a vizek és a talaj”. A környezeti felelősségről szóló irányelv 2. cikkének (13) bekezdése meghatározza, hogy „szolgáltatások” és „természeti erőforrások által nyújtott szolgáltatások”: „egy adott természeti erőforrás által más természeti erőforrás vagy a köz érdekében betöltött funkciók”.

42. Ami a tárgyi kiterjedést illeti, a „kár” meghatározása két fogalomra utal, amelyeket az irányelv önmagukban is kifejezetten meghatároz, nevezetesen a „természeti erőforrásra” és a „természeti erőforrás által nyújtott szolgáltatásra”. A meghatározás szerint a „természeti erőforrás” három különálló erőforrás-kategóriát jelent: a védett fajok és természetes élőhelyek; a vizek; és a talaj. A „természeti erőforrás által nyújtott szolgáltatás” meghatározása ugyanakkor kiemeli e különböző kategóriák kölcsönös függőségeit azáltal, hogy az egymás érdekében betöltött funkciókra hivatkozik. Íme, néhány nem kimerítő példa: egy sós mocsár (egyfajta természetes élőhely) védelmet nyújthat a part menti területek számára; a felszíni vizek (a vizek egy kategóriája) támogathatnak egyes védett, vadon élő madárfajokat; a talaj kiszűrheti azokat a szennyező anyagokat, amelyek egyébként bejutnának a felszín alatti vizekbe (a vizek egy kategóriája). A „természeti erőforrás által nyújtott szolgáltatás” meghatározása utal egy adott természeti erőforrás által az emberek érdekében betöltött funkciókra is. Nem kimerítő jellegű példák: néhány természetes élőhely, mint például a tőzegmocsarak, fontos szénraktárakként szolgál; egyes vizek ivóvízforrások, másokban pedig halak élnek, szabadidős horgászati lehetőséget biztosítva; a talaj pedig az élelmiszer-termeléshez szükséges és a lakóhelyként szolgál.

Kedvezőtlen hatások

43. Ami a kedvezőtlen hatásokat illeti, a „kár” meghatározása elsősorban valamely természeti erőforrásban bekövetkező „kedvezőtlen változásra” és másodsorban valamely természeti erőforrás által nyújtott szolgáltatás „romlására” utal. A „környezeti károk” meghatározása ennél pontosabb, de érdemes három általános szempontot szem előtt tartani: — mind a „kedvezőtlen változás”, mind pedig a „romlás” kedvezőtlen hatásokkal jár, — ezek a kedvezőtlen hatások mind a természeti erőforrások állapotát, mind pedig a természeti erőforrások által más természeti erőforrások vagy az emberek érdekében betöltött hasznos funkciókat érintik. A kedvezőtlen hatások tehát nemcsak a természeti erőforrások tulajdonságaira gyakorolt kedvezőtlen hatásokat foglalják magukban, hanem a természeti erőforrásokon és az általuk nyújtott szolgáltatásokon belüli és azok közötti kölcsönös függőségekre és dinamikus kapcsolatokra – azaz a természeti erőforrások egymás, valamint a köz érdekében betöltött funkcióira – gyakorolt kedvezőtlen hatásokat is, — a változás és a romlás fogalma a káros esemény „előtti” és „utáni” helyzet közötti különbséget feltételez.

Mérhető

44. Ahhoz, hogy a „kár” meghatározása alkalmazható legyen, a kedvezőtlen változásoknak és a romlásnak „mérhetőnek” kell lennie. A mérhető azt jelenti, hogy a kárnak számszerűsíthetőnek vagy megbecsülhetőnek kell lennie, és a káros esemény bekövetkezte előtti és utáni helyzetnek érdemben összehasonlíthatónak kell lennie.

Közvetlenül vagy közvetve

45. Túrkevei Tejtermelő Kft. ügyben a Bíróság megjegyezte, hogy bár a légszennyezés önmagában nem jelent környezeti kárt, az a természeti erőforrások károsodását idézheti elő Végül pedig a „kár” meghatározása megengedi, hogy kedvezőtlen változások és romlás közvetlenül és közvetve is bekövetkezhessen. A „közvetlenül vagy közvetve” egyrészt a káros esemény, másrészt a konkrét kedvezőtlen hatások közötti okozati összefüggésre vonatkozik. Néha az okozati összefüggés közvetlen lesz, amint amikor egy gazdasági szereplő által végrehajtott erdőirtása tönkretesz egy védett, természetes erdei élőhelyet. Néha közvetett lesz, mint amikor tápanyagoknak egy adott víztestbe történő kibocsátása egy távoli, védett vízi élőhely állapotromlásához vezet. Az ok-okozati láncolat szempontjából hasznos egy (veszély)forrás-útvonal-kockázatviselő modellre hivatkozni. Az egy adott keresőtevékenységhez (forrás) kapcsolódó károsító tényezők bekerülhetnek a levegőbe, a vizekbe vagy a talajba (útvonal), mielőtt hatással lennének egy adott természeti erőforrásra (kockázatviselő). A C-129/16. sz.,ügyben a Bíróság megjegyezte, hogy bár a légszennyezés önmagában nem jelent környezeti kárt, az a természeti erőforrások károsodását idézheti elő ( 78 ) . Egy káros esemény elválasztható az általa okozott kedvezőtlen hatásoktól időben (például a természeti erőforrás késleltetett reakciója) vagy térben (például a természeti erőforrást olyan helyen érik kedvezőtlen hatások, amely távol esik attól, ahol a káros esemény bekövetkezett), vagy az érintett természeti erőforrások tekintetében (például egy mérgező vegyi anyagnak a talajba juttatásával járó cselekmény egy védett faj pusztulását okozza). Az az elképzelés, miszerint a kedvezőtlen hatások közvetett módon is előfordulhatnak, a természeti erőforrások egymás érdekében betöltött funkcióihoz is kapcsolódik.

4. A „KÖRNYEZETI KÁROK” ÁTTEKINTÉSE

46. A „környezeti károk” meghatározása magában foglalja és tovább finomítja a „kár” fogalommeghatározását. Először is a tárgyi és területi hatály kapcsán a „természeti erőforrásoknak” a „kár” meghatározásában szereplő három kategóriáját – vagyis a védett fajok és a természetes élőhelyek; a vizek; és a talaj – szétbontja és kategóriákba sorolja. Továbbá a természeti erőforrások első két kategóriája esetében belevesz a meghatározásba bizonyos részleteket, amelyek segítenek meghatározni az irányelv szerinti kötelezettségek területi hatályát. Másodszor, a természeti erőforrások egyes kategóriáin belül részletesebben ismerteti a releváns kedvezőtlen hatásokat bizonyos fogalmakra hivatkozva (amelyeket a jelen iránymutatások „referenciafogalmaknak” neveznek). Harmadszor, a jelentőség fogalmát is belefoglalja a definícióba a kezelendő kedvezőtlen hatások körének további meghatározása érdekében. A negyedik említendő pont, hogy a környezeti károk meghatározása nem zárja ki annak lehetőségét, hogy a természeti erőforrásokban bekövetkező károk mindhárom alkategóriájának egyidejűleg legyen jelentősége. 3. keretes írás: A „környezeti károk” meghatározása

A környezeti felelősségről szóló irányelv 2. cikkének (1) bekezdése (79) a következőképp határozza meg a „környezeti károk” fogalmát: „a) védett fajokban és természetes élőhelyekben okozott károk, vagyis minden olyan kár, amely jelentős kedvezőtlen hatást gyakorol az ilyen élőhelyek és fajok kedvező védettségi állapotának elérésére vagy fenntartására. Az ilyen hatások jelentőségét az eredeti állapothoz képest kell felmérni, figyelembe véve az I. mellékletben meghatározott kritériumokat; Nem tartoznak a védett fajokban és természetes élőhelyekben okozott károk fogalmába azok az előzetesen meghatározott kedvezőtlen hatások, amelyek olyan gazdasági szereplő tevékenységének a következményei, aki kifejezett engedélyt kapott az adott tevékenységre az illetékes hatóságoktól a 92/43/EGK irányelv 6. cikkének (3) és (4) bekezdését vagy 16. cikkét, vagy a 79/409/EGK irányelv 9. cikkét végrehajtó rendelkezésekkel, illetve a közösségi jogszabályok hatálya alá nem tartozó élőhely és faj esetében a természetvédelemről szóló nemzeti jogszabályok egyenértékű rendelkezéseivel összhangban; b) vizekben okozott károk, vagyis minden olyan kár, amely jelentősen kedvezőtlen hatást gyakorol: i. az érintett vizek ökológiai, kémiai, vagy mennyiségi állapotára, vagy ökológiai potenciáljára a 2000/60/EK irányelvben meghatározottak szerint, kivéve azokat a kedvezőtlen hatásokat, amelyek esetében az említett irányelv 4. cikkének (7) bekezdése alkalmazandó; vagy ii. a 2008/56/EK irányelv szerinti, érintett tengervizek környezeti állapotára, amennyiben a tengeri környezet környezeti állapotának bizonyos aspektusaira a 2000/60/EK irányelv nem terjed ki. (80) c) területi károk a földterület minden olyan elszennyeződése, amely az anyagok, készítmények, szervezetek vagy mikroorganizmusok talajba, talaj felszínére vagy a föld alatti térbe történő közvetlen vagy közvetett bevezetése következtében az emberi egészség károsodásának jelentős kockázatával jár.”

Az egyes természeti erőforrások tárgyi és területi hatálya

47. A tárgyi hatály kategóriákra történő felosztása miatt a „környezeti károk” közös értelmezéséhez a természeti erőforrások minden egyes kategóriájának alapos elemzésére van szükség. Ez magában foglalja az egyes erőforrás-kategóriák területi hatályának elemzését is. A tárgyi és területi hatályra vonatkozó megjegyzések a jelen iránymutatások következő szakaszaiban találhatóak.

A kedvezőtlen hatásokhoz kapcsolódó referenciafogalmak

48. A természeti erőforrások mindhárom kategóriája esetében a „környezeti károk” meghatározása egy referenciafogalomra támaszkodik annak meghatározása során, hogy a kedvezőtlen hatások relevánsak-e. A védett fajok és a természetes élőhelyek esetében a referenciafogalom e fajok és élőhelyek kedvező védettségi állapota. A vizek esetében a referenciafogalom a vizek víz-keretirányelv szerinti ökológiai, kémiai vagy mennyiségi állapota, illetve ökológiai potenciálja, valamint a tengervizeknek – a különböző méret miatt – a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv szerinti környezeti állapota. A talaj esetében a referenciafogalom az emberi egészséget fenyegető kockázat. E referenciafogalmak funkciója olyan paraméterekkel és kritériumokkal szolgálni, amelyek alapján a kedvezőtlen hatások relevanciája vizsgálható. Ezek a fogalmak olyan elemeket biztosítanak, amelyek viszonylatában a kedvezőtlen hatások mérhetőek. A fogalmakat részletesebben elemezzük ezen iránymutatásoknak a természeti erőforrások konkrét kategóriáiban bekövetkezett károknak szentelt szakaszaiban.

A jelentőség felmérése

49. E referenciafogalmak minősítik az irányelv hatálya alá tartozó kedvezőtlen hatásokat. A „környezeti károk” meghatározása tartalmaz egy további minősítést: a „jelentős” vagy a „jelentősen” kifejezések minden egyes természetierőforrás-kategória kapcsán szerepelnek, az irányelv csak abban az esetben ír elő megelőző intézkedéseket, a károsító tényezők azonnali kezelését vagy felszámolási intézkedéseket, ha a kedvezőtlen hatásokat az említett referenciafogalmak tekintetében jelentősnek értékelik.

50. sui generis jellegű. Az uniós környezetvédelmi jogi eszközök között nem csak a környezeti felelősségről szóló irányelv írja elő a jelentőség felmérésének követelményét. Ez a követelmény például az élőhelyvédelmi irányelvben ( 81 ) is, és ez áll az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 2011. december 13-i 2011/92/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvben ( 82 ) (a környezeti hatásvizsgálatról szóló irányelv) is szerepel. A jelentőség felmérése a környezeti felelősségről szóló irányelv alapján azonbanjellegű.

51. A környezeti felelősségről szóló irányelv összefüggésében a jelentőség felmérésének közös értelmezése szempontjából előnyös lehet az alábbiak fontolóra vétele: — a körülmények, amelyek szükségessé teszik a jelentőség felmérését, — a jelentőség felmérésének céljai, — a felmérés elvégzésével kapcsolatos jogi felelősségek, — az a kontextus vagy kontextusok, amelyekben az értékelést el kell végezni, — az értékelés fókusza, — a felmérés végrehajtása, — a jelentőség megállapítása.

Körülmények

52. Amint azt a jelen iránymutatások 2. szakasza jelzi, a káros események, a károsító tényezők, a releváns keresőtevékenységek, a gazdasági szereplő magatartása, valamint az okozati összefüggés jellege jelentősen eltérhetnek. A jelentőség felmérésének képesnek kell lennie alkalmazkodni mindezekhez a változókhoz. Például egy egyszeri baleset más nehézségeket idéz elő, mint egy folyamatos tevékenység, mint például a C-529/15. sz., Folk -ügyben szereplő tevékenység.

Célok

53. A kedvezőtlen hatások jelentőségének felmérése nem öncélú. A célja annak meghatározása, hogy a kedvezőtlen hatások kapcsán szükség van-e: — megelőző intézkedésekre, — a károsító tényezők azonnali kezelésére, és/vagy — felszámolási intézkedésekre.

54. E három cél megkülönböztethető, és – a körülmények függvényében – ezek némelyike releváns lehet, míg a többi nem. Például közvetlen kárveszély esetén az értékelés kizárólagos célja a káros esemény bekövetkezésének megakadályozása. Olyan helyzetekben, amikor a káros esemény már bekövetkezett, a károsító tényezők azonnali kezelésére lehet szükség. Előfordulhat például, hogy a károsító tényezők azonnali kezelése már nem lehetséges, mivel azok már előidéztek kedvezőtlen hatásokat, majd megszűntek. Természetesen mindhárom cél egymást követően is relevánssá válhat, például amikor egy káros esemény közvetlen veszélye realizálódik, és ténylegesen bekövetkezik egy olyan káros esemény, amely a károsító tényezők azonnali kezelését, valamint később felszámolási intézkedéseket tesz szükségessé. A jelentőség felmérésének ezért igazodnia kell a felmerült sajátos körülmények szempontjából releváns célokhoz.

55. A károsító tényezők megelőzésének, illetve azonnali kezelésének célja a potenciális vagy a tényleges károsító tényezőkhöz kapcsolódik. Ezek a célok tükrözik a Szerződésben foglalt azon elveket, miszerint a szennyezést annak forrásánál kell elhárítani, illetve megszüntetni. Amint azt korábban megjegyeztük, ezek az idő szempontjából kritikusak.

56. Folk -ügy is jelzi A felszámolási intézkedések szükségességének azonosítása szorosan összefügg az irányelvben a felszámolási intézkedésekre vonatkozóan előírt sajátos követelményekkel, amelyeket a II. melléklet ismertet részletesen. A védett fajokban vagy természetes élőhelyekben, valamint a vizekben okozott károk esetén a felszámolási intézkedések célja a környezet eredeti állapotának helyreállítása (lásd az alábbi 4. keretes írást) alap-, kiegészítő és kompenzációs felszámolás útján, amely kifejezések mindegyikének a meghatározása szerepel az irányelvben. Amint az látható, ezek a követelmények a kedvezőtlenül érintett környezetre összpontosítanak, nem pedig a károsító tényezőkre – bár a károsító tényezők további kezelése nem zárható ki, amint azt a-ügy is jelzi ( 83 ) . Területi károk esetében a felszámolási intézkedések a károsító tényezők további kezelésére irányulnak, amennyiben ezek a tényezők a fent említett második cél teljesülése után továbbra is jelentős kockázatot jelentenek az emberi egészségre nézve. 4. keretes írás: Az eredeti állapot meghatározása

A környezeti felelősségről szóló irányelv 2. cikkének (14) bekezdése úgy határozza meg az „eredeti állapotot” mint „a kár bekövetkezésének időpontjában a természeti erőforrásoknak és az azok által nyújtott szolgáltatásoknak a rendelkezésre álló legjobb információ alapján becsült helyzete, amely akkor állt volna fenn, ha a károsodás nem következik be.”

Az érintettek kötelességei

57. A 29. pontban említettek szerint az illetékes hatóság felelőssége a jelentőség felmérése. Az irányelv (24) preambulumbekezdése kimondja, hogy: „Az illetékes hatóságokat megfelelő közigazgatási mérlegelési jogkörrel együtt járó különleges feladatokkal, azaz a kár jelentőségének felmérésével, valamint a szükséges felszámolási intézkedések meghatározásával kell megbízni.”

58. Észben kell azonban tartani, hogy a gazdasági szereplők felelősek a káros események haladéktalan megelőzéséért és a károsító tényezők azonnali kezeléséért. E felelősségekből azt következik, hogy a gazdasági szereplőknek képesnek kell lenniük önállóan felismerni a keresőtevékenységükhöz kapcsolódó károsító tényezőket, és proaktívan reagálni azokra. Ezen túlmenően az irányelv releváns rendelkezései azt mutatják, hogy a jelentőség felmérésére a gazdasági szereplő és az illetékes hatóság közötti dinamikus kapcsolat mellett kell, hogy sor kerüljön; az előbbinek aktívan kell tájékoztatnia az illetékes hatóságot, és betartania annak az utasításait ( 84 ) . Többek között az illetékes hatóság jogosult megkövetelheti a gazdasági szereplőtől, hogy végezze el a saját értékelését, és adjon át minden szükséges információt és adatot ( 85 ) . Ez a dinamikus kapcsolat különösen fontos ott, ahol már jelentkeztek kedvezőtlen hatások, és felszámolási intézkedéseket kell tenni.

59. A jelentőség felmérésére olyan helyzetekben is sor kerülhet, amikor az illetékes hatóságon és a gazdasági szereplőn kívül más érintett felek is vannak. Így különösen az illetékes hatóságnak számos jogi kötelezettséget kell teljesítenie egy érvényes intézkedés iránti kérelem kapcsán ( 86 )

60. Amennyiben a környezeti kár ténylegesen vagy valószínűsíthetően több tagállamot érint, az érintett tagállamok kötelesek együttműködni, amely releváns a jelentőség megítélése szempontjából. ( 87 )

Háttér

61. A természeti erőforrások releváns kategóriái és az ezeknek megfelelő referenciafogalmak határozzák meg az értékelendő elemeket. Például a védett fajokban vagy természetes élőhelyekben okozott károk esetében egészen más elemeket kell mérlegelni a területi károkhoz képest. Ezeket a konkrét elemeket a jelen iránymutatások következő szakaszai tárgyalják részletesebben.

Az értékelés fókusza

62. A releváns körülményektől, céloktól és kontextustól függően az értékelésnek eltérő dolgokra kell fókuszálnia.

63. A „kár” meghatározása azt mutatja, hogy a kedvezőtlen hatások olyan változásokat és állapotromlásokat foglalnak magukban, amelyeknek mérhetőnek kell lenniük, míg a „környezeti károk” meghatározása azt mutatja, hogy ezeknek a változásoknak és állapotromlásoknak kapcsolódniuk kell a referenciafogalmakhoz.

64. előtti állapotának, valamint az esemény bekövetkezte utáni állapotának összehasonlítását (nyilvánvalóan, ami az esemény bekövetkezte utáni állapotot illeti, ez az összehasonlítás közvetlen kárveszély esetén csupán elméleti jellegű lesz, mivel a közvetlen kárveszély még nem valósult meg). Az összehasonlítás a számszerűsítés vagy becslés két különféle formáját foglalja magában: az egyik a káros esemény bekövetkezte előtti helyzetre, míg a másik az annak bekövetkezte utáni helyzetre összpontosít Raffinerie Mediterranee (ERG) SpA és társai ügyben A mérés magában foglalja a természeti erőforrások és az általuk nyújtott szolgáltatások káros esemény bekövetkezteállapotának, valamint az esemény bekövetkezteállapotának összehasonlítását (nyilvánvalóan, ami az esemény bekövetkezteállapotot illeti, ez az összehasonlítás közvetlen kárveszély esetén csupán elméleti jellegű lesz, mivel a közvetlen kárveszély még nem valósult meg). Az összehasonlítás a számszerűsítés vagy becsléskülönféle formáját foglalja magában: az egyik a káros esemény bekövetkezte előtti helyzetre, míg a másik az annak bekövetkezte utáni helyzetre összpontosít ( 88 ) . Fontos hangsúlyozni, hogy bár az értékelést mind a megelőző, mind a felszámolási tevékenység szempontjából releváns, az értékelést eltérő módon kell kezelni, attól függően, hogy a tevékenység idő szempontjából kritikus-e. Amennyiben az idő szempontjából kritikus, az értékelést a meglévő és azonnal hozzáférhető – gyakran általános jellegű – információkra támaszkodó, gyors megítélés alapján kell elvégezni. Ennek a differenciált megközelítésnek a támogatását megfigyelhetjük a C-378/08. sz.,és társai ügyben ( 89 )

65. A káros esemény bekövetkezte előtti helyzet mérését illetően szerephez jut az eredeti állapot fogalma (lásd a fenti 4. keretes írást). Noha az eredeti állapot lehet változatlan, valószínű, hogy idővel változik. Például az állapot rendszeresen vagy kiszámíthatóan ingadozhat (mint egy ártéri síkság vagy egy időszakos tó, például egy „turlough” ( 90 ) esetében), vagy az élőhely területe, illetve az érintett faj populációja már növekedhet vagy csökkenhet.

66. Ami a változást vagy az állapotromlást illeti, ezt a természeti erőforrásnak vagy az általa nyújtott szolgáltatásnak a káros esemény bekövetkezte utáni helyzete és az eredeti állapota közötti különbség adja meg. Ezért tisztában kell lenni a káros esemény utáni helyzettel is.

67. Előfordulhat, hogy az eredeti állapot és a káros esemény bekövetkezte utáni helyzet közötti különbség ingadozó, mivel a károsító tényezők továbbra is előidéznek kedvezőtlen hatásokat, és ezeknek a nagysága növekszik. A károsító tényezők azonnali kezelésének céljából arra lehet következtetni, hogy a jelentőség felmérése során a kedvezőtlen hatásokat okozó károsító tényezőkkel is foglalkozni kell.

A felmérés végrehajtása

68. Attól függően, hogy a felmerülő körülmények szempontjából mely célok relevánsak, a természeti erőforrás változásai jelentőségének felmérése különböző szakaszokból állhat, és különböző típusú információk mérlegelésével járhat. ( 91 )

69. Amennyiben egy közvetlen kárveszély kapcsán megelőző intézkedésekre van szükség, a gazdasági szereplőnek – és szükség esetén az illetékes hatóságnak – fel kell ismernie a keresőtevékenységhez kapcsolódó, potenciális károsító tényezőket, és haladéktalanul gondoskodnia kell arról, hogy ezek ne fejtsenek ki jelentősen kedvezőtlen hatást az érintett természeti erőforrásokra, illetve ne rontsanak bármely természeti erőforrás által nyújtott szolgáltatást.

70. Hasonlóképpen, ha a károsító tényezők azonnali kezelést igényelnek, a gazdasági szereplőnek – és szükség esetén az illetékes hatóságnak – fel kell ismernie a keresőtevékenységhez kapcsolódó károsító tényezőket, és gondoskodnia kell az ezek kezelésére irányuló gyors beavatkozásról, hogy meg lehessen szakítani a károsító tényezők, valamint a releváns természeti erőforrásokra gyakorolt jelentős kedvezőtlen hatások vagy a természeti erőforrás által nyújtott szolgáltatások romlása közötti okokozati láncolatot.

71. A megelőző intézkedések és a károsító tényezők azonnali kezelése céljából a gyors értékelés szükségessége azt jelenti, hogy könnyen elérhető információkra kell támaszkodni, és azok alapján kell következtetéseket levonni. Gyakran kulcsfontosságúak lesznek a károsító tényezők jellegére és a természeti erőforrás e tényezők kedvezőtlen hatásainak való kitettségére vonatkozó általános információk, mivel előfordulhat, hogy nincs idő megvárni az adott helyszínspecifikus, részletes adatokat. Ilyen körülmények között az elővigyázatosság elvét szükséges alkalmazni ( 92 )

72. Amennyiben felszámolási intézkedésekre van szükség, ez indokolja a mélyrehatóbb vizsgálatot, és ez esetben az idő kevésbé kritikus tényező. Azonban ennek is időszerűnek kell lennie, mivel az idő a II. mellékletben leírt felszámolási intézkedések tekintetében szintén releváns tényező ( 93 )

73. Különösen ami a felszámolási intézkedéseket illeti, nem zárható ki, hogy – amint azt a 20. pont kifejti – eltelik bizonyos idő a káros esemény bekövetkezte és a jelentőségének felmérésére adódó első lehetőség között. Az irányelv időbeli hatályra vonatkozó rendelkezéseire is figyelemmel (amint azt a fenti 24. pont említi) az időbeli eltolódás azonban nem indokolja az értékelés elmulasztását, különösen akkor, ha a káros eseménynek tartósan kedvezőtlen hatásai voltak.

74. Az irányelv alapján esetlegesen felelősséget keletkeztető körülmények szintén szükségessé tehetik az értékelést egy másik környezetvédelemre vonatkozó jogi eszközzel – például a környezeti hatásvizsgálatról szóló irányelvvel vagy az élőhelyvédelmi irányelvvel – kapcsolatos szabályozási hiányosság orvoslása érdekében. ( 94 ) A jelentőség környezeti felelősségről szóló irányelv szerinti felmérése azonban nem keverhető össze a szabályozási hiányosság orvoslásához szükséges értékelési formákkal, illetve nem függhet azoktól. Bármely összevont eljárásnak (például egy utólagos környezeti hatásvizsgálat), amely egyszerre irányul egy szabályozási hiányosság (például az előírt előzetes környezeti hatásvizsgálat elvégzésének elmulasztása) orvoslására és egy adott természeti erőforrásban bekövetkezett változások jelentőségének a környezeti felelősségről szóló irányelv szerinti felmérésére, meg kell felelnie az utóbbira vonatkozó követelményeknek.

A jelentőség meghatározása

75. A jelentőséget a teljesítendő célok fényében kell meghatározni. Tekintettel az „eredeti állapot” fogalommeghatározására, a jelentőséget a kedvezőtlenül érintett vagy kedvezőtlen hatások veszélyének kitett, tényleges föld- vagy vízterülethez vagy (védett fajok esetén) a tényleges populációkhoz viszonyítva kell meghatározni, figyelembe véve minden olyan korábban fennálló, eredendő jellemzőt vagy dinamikus tényezőt, amely a káros eseménytől függetlenül befolyásolhatta az érintett természeti erőforrásokat.

76. Naturschutzbund Deutschland kontra Landesverband Schleswig-Holstein eV ügyben a Bíróság kimondta, hogy: „A „jelentős” jelzőnek a 2004/35/EK irányelv 2. cikk (1) bekezdése a) pontjának első albekezdésében való használatából következik, hogy csak egy bizonyos súlyosságú, az irányelv I. mellékletében „jelentős károknak” minősített károk tekinthetők a védett fajokban vagy természetes élőhelyekben okozott károknak, ami azt jelenti, hogy minden egyes konkrét esetben értékelni szükséges az adott kár következményeinek jelentőségét.” A „jelentős” kifejezést illetően a C-297/19. sz.,kontraügyben a Bíróság kimondta, hogy: „A „jelentős” jelzőnek a 2004/35/EK irányelv 2. cikk (1) bekezdése a) pontjának első albekezdésében való használatából következik, hogy csak egy bizonyos súlyosságú, az irányelv I. mellékletében „jelentős károknak” minősített károk tekinthetők a védett fajokban vagy természetes élőhelyekben okozott károknak, ami azt jelenti, hogy minden egyes konkrét esetben értékelni szükséges az adott kár következményeinek jelentőségét.” ( 95 ) Ez az eset azt mutatja, hogy minden, ami „jelentősnek” minősül, az végső soron uniós jogi probléma. A „védett fajokban vagy természetes élőhelyekben okozott károkat” illetően a környezeti felelősségről szóló irányelv I. melléklete úgy rendelkezik, hogy „[az] eredeti állapotban bekövetkezett jelentős mértékű kedvezőtlen változásokat az alábbi mérhető adatok alapján kell megállapítani”. A C-297/19. sz. ügyből fent idézett részlet tehát azt is jelzi, hogy a környezeti károk ezen kategóriája esetében a jelentőség meghatározása mérhető adatokon alapuló objektív szakmai értékelés kérdése. Ebből arra lehet következtetni, hogy ugyanez érvényes a környezeti károk irányelv szerinti egyéb kategóriáira is.

77. A fentiekből az is kikövetkeztethető, hogy a jelentőség felmérése és meghatározása során az irányelv alkalmazása nem zárható ki az alapján, hogy egyesek személyes megítélésen alapuló, szubjektív véleménye alapján mi minősül jelentősnek, vagy az irányelven kívüli társadalmi-gazdasági megfontolásokra hivatkozva. Adott esetben azonban – a társadalmi-gazdasági megfontolások figyelembevétele érdekében – alkalmazni lehet az irányelvben előírt kivételek, mentességek ( 96 ) és védekezések ( 97 ) körét, illetve az irányelvből következő arányossági értékeléseket ( 98 )

78. A hatások jelentősége nem feltétlenül függ azok kiterjedt jelenlététől. A C-392/96. sz., Bizottság kontra Írország ügyben a Bíróság a környezeti hatásvizsgálatról szóló irányelv kapcsán megjegyezte, hogy „még egy csekély kiterjedésű program is jelentős hatással lehet a környezetre, ha olyan területen helyezkedik el, ahol az irányelv 3. cikkében meghatározott olyan környezeti tényezők, mint a növények és állatok, a talaj, a víz, az éghajlat vagy a kulturális örökség a legcsekélyebb módosulásra is érzékenyen reagálnak.” Hasonló érvelés alkalmazhatónak tekinthető a környezeti felelősségről szóló irányelv összefüggésében is.

79. A megelőző intézkedések biztosításának célja szempontjából a jelentőség az egyes területekre vagy populációkra káros hatást gyakorló károsító tényezők elkerüléséhez fog kapcsolódni. Ugyanez igaz a károsító tényezők azonnali kezelésének biztosítására is. A kedvezőtlen hatások a lenti 82. és 83. pontban szerepelnek. A meghatározásnak arra kell koncentrálnia, hogy a károsító tényezők valószínűleg előidézik-e ezen kedvezőtlen hatások valamelyikét vagy mindegyikét.

80. nem hoz, illetve követel meg megelőző intézkedéseket vagy a károsító tényezők azonnali kezelését, döntését arra kell alapoznia, hogy tudományos szempontból, észszerűen mérlegelve, kétség nélkül megállapítható, hogy egy adott természeti erőforrás esetében nem következnek be mérhető kedvezőtlen hatások Az irányelvet a Bíróság értelmezési módszereivel összhangban, valamint a vonatkozó jogelveknek, például az elővigyázatosság elvének ( 99 ) a fényében kell értelmezni (lásd még a fenti 8. pontot). Az elővigyázatosság elve alapján nincs szükség arra, hogy tudományos bizonyossággal alátámasszák a mérhető kedvezőtlen hatások felmerülését. Elegendő annak megalapozott feltételezése. Továbbá, ha a gazdasági szereplő vagy az illetékes hatóság úgy dönt, hogyhoz, illetve követel meg megelőző intézkedéseket vagy a károsító tényezők azonnali kezelését, döntését arra kell alapoznia, hogy tudományos szempontból, észszerűen mérlegelve, kétség nélkül megállapítható, hogy egy adott természeti erőforrás esetében nem következnek be mérhető kedvezőtlen hatások ( 100 )

81. Ha a megelőző intézkedések és a károsító tényezők azonnali kezelése szempontjából megállapítást nyer a jelentőség, felmerül a kérdés, hogy milyen megelőző intézkedések, illetve a károsító tényezők milyen jellegű kezelése lesz szükséges és megfelelő. Az intézkedéseknek és a károsító tényezők kezelésének arra kell irányulniuk, hogy megállítsanak vagy megszakítsanak a károsító tényezőkből fakadó minden olyan ok-okozati láncolatot, amelyek azt eredményezhetik – vagy már eredményezték –, hogy a természeti erőforrást az alábbi 82. és 83. pontban említett jellegű, kedvezőtlen hatások érik. A Folk -ügy azt mutatja, hogy a károsító tényezők tekintetében a meglévő engedély nem feltétlenül mentesíti a gazdasági szereplőt a beavatkozás szükségessége alól. Amennyiben az irányelv lehetővé teszi a meglévő engedélyre való hivatkozást, a vonatkozó feltételeknek teljesülniük kell. Ezenkívül, ha nem teljesülnek a vonatkozó engedélyben meghatározott vagy egyéb szabályozási követelmények, ez valószínűleg önmagában is egyértelműen jelzi a környezeti felelősségről szóló irányelv szerinti megelőző intézkedések, valamint a károsító tényezők ugyanezen irányelv szerinti kezelésére irányuló intézkedések szükségességét. Ez ugyanis valószínűleg azt bizonyítja, hogy a szóban forgó károsító tényezők ellenőrzése nem volt olyan mértékű, amelyet a szabályozási követelmények teljesülése biztosítana, ezért e tényezők hajlamosabbak az irányelv hatálya alá tartozó kedvezőtlen hatások kiváltására.

82. Ami annak célját illeti, hogy azonosítani kell a felszámolási intézkedések szükségességét, a II. mellékletnek a védett fajokban vagy természetes élőhelyekben okozott károkra, valamint a vizekben okozott károkra vonatkozó rendelkezései rámutatnak arra, hogy miként kell meghatározni a jelentőséget, valamint megállapítani a szolgáltatások romlását e természeti erőforrások vonatkozásában. A következők mindegyikét figyelembe kell venni a releváns referenciafogalmaknak és a szolgáltatások romlása fogalmának a fényében: egy területben, egy területrészben, egy populációban vagy annak egy részében bekövetkező, mérhető, maradandó veszteség ( 101 ) ; egy terület, egy területrész, vagy egy populáció vagy annak egy része életkörülményeinek mérhető romlása, amely azonban helyreállítható ( 102 ) ; az érintett területek vagy populáció által nyújtott szolgáltatások mérhető vesztesége ( 103 ) ; és az a mérhető időbeli eltolódás, amely az eredeti állapot visszaállítása előtt felmerülne, ha a visszaállítás lehetséges ( 104 ) . Az erőforrásra gyakorolt kedvezőtlen hatások jelentősek lesznek, ha mérhető veszteség vagy állapotromlás tapasztalható egy terület vagy populáció vonatkozásában. Ami a kapcsolódó szolgáltatásokat illeti, mérhető veszteségnek kell lennie azon szolgáltatásokban, amelyeket ezek a természeti erőforrások nyújtanak.

83. Ami a területi károkat illeti, a II. melléklet rendelkezései azt jelzik, hogy legalább a következőket kell figyelembe venni: a szóban forgó szennyező anyagok jelenléte, típusa és koncentrációja, azok veszélyessége, valamint terjedésük valószínűsége; a talaj jellemzői és funkciója; valamint a szennyezett terület jelenlegi és jóváhagyott jövőbeli használata. Az emberi egészségre gyakorolt kockázat akkor lesz jelentős, ha az adott helyi környezetben mérhető változás következik be az emberek szennyező anyagoknak való közvetlen vagy közvetett káros expozíciójának szintjében, és ez okozati összefüggésbe hozható a III. mellékletben szereplő keresőtevékenységgel. Közvetett expozíció akkor fordulhat elő, ha a szennyezett terület más természeti erőforrásoknak nyújt szolgáltatásokat, például, ha kiszűri az esetlegesen a vízbe jutó szennyező anyagokat, vagy ha a szennyező anyagok a talajon, a levegőn vagy a vízen keresztül terjednek.

A környezeti károk különböző kategóriáinak kombinációi

84. Az a tény, hogy a „környezeti károk” fogalommeghatározása a természeti erőforrásokban bekövetkező károk három külön alkategóriáját foglalja magában, nem jelenti azt, hogy a felelősség felmerüléséhez a kedvezőtlen hatásoknak mindhárom kategóriát ki kell meríteniük. Felelősség akkor is felmerülhet, ha a környezeti károknak csak egy kategóriája merül fel. Ugyanezen az alapon, ha a környezeti károk egynél több kategóriája felmerül, az összes érintett kategóriával foglalkozni kell. Az irányelv nem biztosít mérlegelési jogkört arra, hogy alkalmazását egyes kategóriákra korlátozzák.

5. VÉDETT FAJOKBAN VAGY TERMÉSZETES ÉLŐHELYEKBEN OKOZOTT KÁROK

85. A „védett fajokban vagy természetes élőhelyekben okozott károk” meghatározása szorosan összefügg a madárvédelmi irányelv, valamint az élőhelyvédelmi irányelv rendelkezéseivel. Ezen irányelveket a jelen iránymutatásokban együttesen „természetvédelmi irányelveknek” nevezzük. Különösen a környezeti felelősségről szóló irányelvben és a természetvédelmi irányelvekben számos közös fogalom szerepel. Amint azt a környezeti felelősségről szóló irányelv (5) preambulumbekezdése kimondja, ha egy adott fogalom más vonatkozó uniós jogszabályból származik, akkor ugyanazt a meghatározást kell használni a közös ismérvek érvényesítése és az egységes alkalmazás elősegítése érdekében. Ugyanakkor figyelembe kell venni az egyrészt a természetvédelmi irányelvek, másrészt a környezeti felelősségről szóló irányelv hatálya tekintetében fennálló számos különbséget.

86. A jelen iránymutatások különösen a következőkre hívják fel a figyelmet: — az érintett védett fajok és természetes élőhelyek fogalmának tárgyi és területi hatálya, — a kedvezőtlen hatásokhoz kapcsolódó referenciafogalmak, azaz a kedvező védettségi állapot, — a jelentőség felmérése, — kivételek.

A védett fajok és természetes élőhelyek fogalmának tárgyi és területi hatálya

5. keretes írás: A „védett fajok és természetes élőhelyek” fogalommeghatározása

A környezeti felelősségről szóló irányelv 2. cikkének (3) bekezdése a következőképp határozza meg a „védett fajok és természetes élőhelyek” fogalmát: „a) a 79/409/EGK irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében említett vagy ugyanezen irányelv I. mellékletében felsorolt fajok, vagy a 92/43/EGK irányelv II. és IV. mellékletében felsorolt fajok; b) a 79/409/EGK irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében említett fajok élőhelyei vagy az ugyanezen irányelv I. mellékletében felsorolt élőhelyek vagy a 92/43/EGK irányelv II. mellékletében felsorolt élőhelyek és a 92/43/EGK irányelv I. mellékletében felsorolt természetes élőhelyek, valamint a 92/43/EGK irányelv IV. mellékletében felsorolt fajok párzási, költő- vagy pihenőhelyei; valamint c) amennyiben egy tagállam úgy határoz, bármely olyan élőhely vagy faj, amely nem szerepel az említett mellékletekben, és amellyel kapcsolatban a tagállam a két említett irányelvben meghatározott célokhoz hasonló célokat állapít meg.”

87. nem tökéletes az átfedés egyrészt a természetvédelmi irányelvek, másrészt a környezeti felelősségről szóló irányelv hatálya alá eső fajok között. A „védett fajok” magában foglal egyrészt a természetvédelmi irányelvekkel összhangban védett bizonyos fajokat, másrészt bármely olyan további fajt, amely kapcsán egy tagállam úgy határoz, hogy az a felelősség tekintetében beleveszi ebbe a kategóriába. A fajok utóbbi kategóriájáról a tagállamok saját belátásuk szerint dönthetnek, a környezeti felelősségről szóló irányelv 2. cikke (3) bekezdésének c) pontjában szereplő lehetőség alapján. A tagállamok több, mint fele élt ez idáig a lehetőséggel ( 105 ) . A fajok előbbi kategóriája tekintetébentökéletes az átfedés egyrészt a természetvédelmi irányelvek, másrészt a környezeti felelősségről szóló irányelv hatálya alá eső fajok között.

88. részhalmazát jelentik nem alkalmazandó azokra a madárfajokra, amelyek nem szerepelnek a madárvédelmi irányelv I. mellékletében, és amelyek nem rendszeresen előforduló vonuló fajok, hacsak azokat valamely tagállam fel nem veszi ebbe a kategóriába. Ami a madárfajokat illeti, a fenti 5. keretes írásban szereplő fogalommeghatározás körébe tartozó fajok a madárvédelmi irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében említett vagy annak I. mellékletében felsorolt fajok. A madárvédelmi irányelv 4. cikkének (2) bekezdése a rendszeresen előforduló vonuló fajokra hivatkozik, a madárvédelmi irányelv I. melléklete pedig felsorol bizonyos egyéb madárfajokat. Ezek együttvéve az európai madárvilág egyjelentik ( 106 ) . A „védett fajok” meghatározásaalkalmazandó azokra a madárfajokra, amelyek nem szerepelnek a madárvédelmi irányelv I. mellékletében, és amelyek nem rendszeresen előforduló vonuló fajok, hacsak azokat valamely tagállam fel nem veszi ebbe a kategóriába.

89. Nem terjed ki közvetlenül bizonyos fajokra, amelyeket csak az élőhelyvédelmi irányelv V. melléklete A madaraktól eltérő fajokat illetően a fogalommeghatározás az élőhelyvédelmi irányelv II. és IV. mellékletében felsorolt állat- és növényfajokra terjed ki.terjed ki közvetlenül bizonyos fajokra, amelyeketaz élőhelyvédelmi irányelv V. melléklete ( 107 ) sorol fel, hacsak a tagállamok külön nem veszik fel azokat ebbe a kategóriába, illetve, hacsak azok nem egy természetes élőhelynek az élőhelyvédelmi irányelv I. mellékletében felsorolt jellegzetes fajait ( 108 ) képviselik. Meg kell azonban jegyezni, hogy az V. melléklet olyan halfajokat tartalmaz, amelyek a „vizekben okozott károkban” szerepelhetnek (lásd az alábbi 6. szakaszt).

90. Az élőhelyvédelmi irányelv I. mellékletében felsorolt élőhelyek különösen az ezen élőhelyek esetében meghatározott Natura 2000 területeken találhatók meg. A környezeti felelősségről szóló irányelv alkalmazása azonban nem korlátozódik a Natura 2000 területeken található, az I. mellékletben felsorolt élőhelyekre. Az élőhelyvédelmi irányelv 17. cikke alapján a tagállamok benyújtanak az I. mellékletben felsorolt élőhelyeket ismertető, és az egész területüket lefedő „elterjedési térképeket” ( 109 ) . Ezeket azonban nem szabad az I. mellékletben szereplő élőhelyek jelenlétére vonatkozó kizárólagos információként kezelni. Megjegyzendő, hogy a természetes élőhelyek különböző elemekből tevődnek össze, beleértve a jellegzetes fajokat is, amelyeket az élőhelyek kézikönyve ( 110 ) ismertet.

91. A rendszeresen előforduló vonuló madárfajoknak a madárvédelmi irányelv I. mellékletében felsorolt élőhelyei különösen magukban foglalják a madárvédelmi irányelv 4. cikke szerint különleges természetvédelmi területként besorolt területeken található fajokat. Noha a különleges természetvédelmi területek valószínűleg magukban foglalják a legfontosabb élőhelyeket, a környezeti felelősségről szóló irányelv megfogalmazása nem korlátozza az élőhelyekben okozott károk alkalmazását a madárfajok különleges természetvédelmi területeken található élőhelyeire. A tagállamok benyújtják a Bizottságnak az I. mellékletben szereplő összes költő faj (beleértve a helyhez kötött fajokat is) és más olyan vonuló fajok költő- és elterjedési területének térképeit (10 km x 10 km), amelyek különleges természetvédelmi terület besorolást eredményeznek ( 111 )

92. Az élőhelyvédelmi irányelv II. mellékletében felsorolt fajok élőhelyei különösen az ezen fajok esetében meghatározott Natura 2000 területeken találhatók meg. A környezeti felelősségről szóló irányelv alkalmazása azonban nem korlátozódik a Natura 2000 területeken található, természetes élőhelyekre. Az élőhelyvédelmi irányelv 17. cikke alapján a tagállamok benyújtanak a Bizottsághoz a II. mellékletben felsorolt előhelyeket ismertető, és az egész területüket lefedő „elterjedési térképeket” ( 112 )

93. csak a IV. mellékletben felsorolt fajok esetében). Ami az élőhelyvédelmi irányelv IV. mellékletében felsorolt fajok párzási, költő- vagy pihenőhelyeit illeti, a Bizottság kidolgozott ezeknek az azonosítását elősegítő iránymutatást ( 113 ) . A természetvédelmi irányelvek értelmében azonban a tagállamok nem kötelesek jelenteni a Bizottságnak ezek elhelyezkedését (aa IV. mellékletben felsorolt fajok esetében).

94. Csak úgy, mint a fajok esetében, a tagállamok más olyan természetes élőhelyeket is felvehetnek a listára, amelyekkel kapcsolatosan nemzeti szinten hasonló célokat határoznak meg, és amelyek kiegészítik a természetvédelmi irányelvekhez köthető élőhelyeket ( 114 )

95. Ami a területi hatályt illeti, néhány védett faj (például a cetfélék), és néhány természetes élőhely (például a zátonyok), a tengerparttól távolabb találhatók. A környezeti felelősségről szóló irányelv a következőkre a vonatkozik: a belvizek és a parti tenger; a kizárólagos gazdasági övezet és/vagy más területek, ahol a tagállamok egyenértékű szuverén jogokat gyakorolnak; valamint a tengerfenéken élő vagy attól függő fajok és élőhelyek (például a tengeri teknősök vagy a kontinentális talapzat) ( 115 )

A kedvezőtlen hatásokhoz kapcsolódó referenciafogalom

96. A védett fajokra és a természetes élőhelyekre gyakorolt kedvezőtlen hatások referenciafogalmát, azaz a „kedvező védettségi állapotot” kifejezetten meghatározza mind a környezeti felelősségről szóló irányelv, mind pedig az élőhelyekről szóló irányelv ( 116 ) , és e meghatározások hasonlóak. 6. keretes írás: A „kedvező védettségi állapotnak” a környezeti felelősségről szóló irányelvben szereplő meghatározása

A környezeti felelősségről szóló irányelv 2. cikkének (4) bekezdése a következőképp határozza meg a „védettségi állapot” fogalmát: „a) természetes élőhelyek tekintetében az adott természetes élőhelyet és annak jellegzetes fajait érintő azon hatások összessége, amelyek hosszú távon befolyásolhatják az élőhely természetes kiterjedését, szerkezetét és funkcióit csakúgy, mint jellegzetes fajainak hosszú távú fennmaradását, a tagállamoknak a Szerződés hatálya alá tartozó európai területén, illetve az egyes tagállamok területén vagy az adott élőhely természetes kiterjedésén belül; Egy adott természetes élőhely védettségi állapota abban az esetben minősül „kedvezőnek”, ha: — természetes kiterjedése és az azon belül található területek nagysága állandó vagy növekvő, — hosszú távú fennmaradásához szükséges sajátos szerkezete és funkciói biztosítottak, és valószínűleg a belátható jövőben is biztosítottak lesznek, továbbá — jellegzetes fajainak védettségi állapota a b) pont értelmében kedvezőnek minősül; b) fajok tekintetében az adott fajt érintő azon hatások összessége, amelyek hosszú távon befolyásolhatják a faj populációinak eloszlását és egyedsűrűségét, a tagállamoknak a Szerződés hatálya alá tartozó európai területén, illetve az egyes tagállamok területén vagy az adott faj természetes elterjedési területén belül; Egy adott faj védettségi állapota abban az esetben minősül „kedvezőnek”, ha: — a faj populációinak dinamikájára vonatkozó adatok azt mutatják, hogy a faj képes hosszú távon fenntartani magát természetes élőhelyének életképes alkotórészeként, — a faj természetes elterjedési területe nem csökken, és valószínűleg a belátható jövőben sem fog csökkenni, továbbá — kellő nagyságú élőhely áll rendelkezésre jelenleg, és valószínűleg a jövőben is a faj populációinak hosszú távú fennmaradásához.”

97. A 6. keretes írásban szereplő fogalommeghatározásban a hatások „összességére” való hivatkozás azt jelzi, hogy a különféle egyéni hatások járulnak hozzá a védettségi állapot fent említett általános kimeneteléhez. A hatások lehetnek pozitívak vagy negatívak, és közvetlenül vagy közvetve fejthetik ki a hatásukat. A környezeti károkat előidéző káros események ezen hatásoknak ugyan részét képezik, de nem teszik ki azok összességét.

98. A „védettségi állapot” meghatározása számos paraméterre utal annak leírásakor, hogy a hatások összessége miképpen befolyásolta a védettségi állapot kimenetelét. A természetes élőhelyek esetében ezek a paraméterek magukban foglalják azok hosszú távú természetes kiterjedését, szerkezetét és funkcióit csakúgy, mint jellegzetes fajainak hosszú távú fennmaradását a tagállamoknak a Szerződés hatálya alá tartozó európai területén, illetve az egyes tagállamok területén vagy az adott élőhely természetes kiterjedésén belül. Fajok tekintetében a paraméterek magukban foglalják a faj populációinak hosszú távú eloszlását és egyedsűrűségét, a tagállamoknak a Szerződés hatálya alá tartozó európai területén, illetve az egyes tagállamok területén vagy az adott faj természetes elterjedési területén belül. A különböző nagyságrendekre vonatkozó területi hivatkozásokat a jelentőség felmérése kapcsán az alábbi 118. bekezdés részletesebben vizsgálja.

99. A fent említett paramétereket tovább finomítják a „kedvező” védettségi állapotra vonatkozó pontos leírások. Például a természetes élőhelyek vonatkozásában az élőhely hosszú távú természetes kiterjedése paraméterének megfelelő minősítés a következőképpen szól: „természetes kiterjedése és az azon belül található területek nagysága állandó vagy növekvő”.

100. Az egyéni hatások – úgy mint környezeti károkat előidéző káros események – ezekhez e paraméterek vagy pontosítások közül egyhez vagy többhöz is kapcsolódhatnak. Egy egyéni hatásnak nem feltétlenül kell egyszerre befolyásolnia a különböző paramétereket és minősítéseket. Noha egy káros esemény lehet egyéni hatás, mégsem zárható ki, hogy az általa előidézett kedvezőtlen hatások némelyike más hatásokkal együttesen jelentkezik. Például káros esemény lehet egy védett faj populációjába tartozó egyedek megmérgezése egy olyan helyzetben, amikor a populáció már amúgy is szenved más negatív hatásoktól, amelyek azt követően a mérgezés káros hatásaival együtt jelentkeznek.

101. A természetvédelmi irányelvek összefüggésében a Bizottság szolgálatai összeállítottak olyan dokumentumokat, amelyek tisztázzák a „természetes kiterjedéshez/elterjedési területhez” hasonló fogalmakat ( 117 )

A jelentős kedvezőtlen hatások értékelése

Körülmények

102. Amint az a fenti 14. pontból kitűnik, a védett fajokban vagy természetes élőhelyekben okozott károk szempontjából a gazdasági szereplők és a keresőtevékenységek szélesebb köre releváns, mint a vizekben okozott károk és a területi károk szempontjából. A kedvezőtlen hatások jelentőségének felmérése tehát az okok, a felelősök és a károsító tényezők egy potenciálisan szélesebb körére vonatkozik.

Háttér

103. Amint az a 3. keretes szövegből kitűnik, a jelentőség fogalma olyan kárként van kifejezve, amely „jelentős kedvezőtlen hatást gyakorol” a védett fajok és természetes élőhelyek „kedvező védettségi állapotának elérésére vagy fenntartására”.

104. A fenti 98–101. pontból arra következtethetünk, hogy a kedvezőtlen hatások akkor is jelentősek lehetnek, ha egy káros esemény csak a „kedvező védettségi állapot” meghatározásában említett paraméterek és minősítések egyikét vagy némelyikét befolyásolja. Például egy ritka ragadozó madárnak valamely területgazdálkodási tevékenység során, illegális méreghasználattal történő elpusztítása hátrányosan befolyásolhatja e madárfaj populációjának dinamikáját és elterjedési területét anélkül, hogy csökkentené a rendelkezésre álló élőhelyet (jóllehet a mérgek jelenléte természetesen rontja azon természeti erőforrás által nyújtott szolgáltatásokat, amelyeket az adott élőhely biztosít a madár számára).

105. A védett fajok és természetes élőhelyek védettségi állapotának megítélése ténykérdés, nem pedig rögzített és megváltozhatatlan dolog. A természetvédelmi irányelvek célja a kedvező védettségi állapot fenntartása, ha ez már megvalósult, vagy a kedvező védettségi állapot elérése, ha a jelenlegi állapot kedvezőtlen. A kedvező védettségi állapot elérésére vagy fenntartására utalva a meghatározás szövege mindkét lehetőséget számba veszi. Tehát, amennyiben a védettségi állapot már jelenleg is kedvező, a kedvezőtlen hatások veszélyeztethetik a pozitív status quo fenntartását; és amennyiben a védettségi állapot kedvezőtlen, a kedvezőtlen hatások tovább ronthatják a jelenlegi negatív status quo -t vagy veszélyeztethetik annak szükséges javulását. Ez azt jelenti, hogy egy kedvezőtlen állapotú védett fajra vagy természetes élőhelyre gyakorolt kedvezőtlen hatásokat nem szabad úgy kezelni, mintha azok egy védett fajt vagy természetes élőhelyet ért kár hatókörén kívül esnének pusztán azzal az indokkal, hogy a faj vagy az élőhely már amúgy is rossz állapotban van. Ehelyett a fajnak vagy az élőhelynek kedvező védettségi állapot elérésére irányuló képességével – és az e képességet esetlegesen hátráltató tényezőkkel – kell foglalkozni. Amint azt az alábbi 118. pont megjegyzi, a kedvezőtlen hatások jelentősége felmérésének a helyi szinten érdeminek kell lennie.

106. A gyakorlatban a környezeti felelősségről szóló irányelv és a természetvédelmi irányelvek hatálya alá tartozó védett fajok és természetes élőhelyek közül sok jelenleg is kedvezőtlen védettségi állapotban van ( 118 )

107. Ha a természetvédelmi irányelvekben felsorolt fajok vagy élőhelyek kedvezőtlen védettségi állapotban vannak, a természetvédelmi irányelvek előírnak a kedvező védettségi állapotuk helyreállítására szolgáló intézkedéseket ( 119 ) . E tekintetben – a kedvező védettségi állapot elérése érdekében – figyelembe kell venni a meglévő helyreállítási intézkedésekre gyakorolt kedvezőtlen hatásokat. Ezek az intézkedések megvalósulhatnak például élőhely-helyreállítási intézkedések vagy egyes fajok visszatelepítésére irányuló programok formájában. Erre példa lehet a halpusztulással járó káros események tekintetében minden olyan helyspecifikus aktív természetvédelmi intézkedés figyelembevétele, amelynek célja az érintett halfajok védettségi állapotának javítása. Ez a populációdinamika szempontjához fog kapcsolódni. A felépülési potenciálra gyakorolt kedvezőtlen hatásokat is figyelembe kell venni. Például egy érintett terület otthont adhat egy olyan fajnak is, amelynek nem kedvezőtlen az állapota, de a felépülési potenciálja a területen való jelenlegi jelenlétét tükrözi. Azok a kedvezőtlen hatások, amelyek negatívan befolyásolják a faj jelenlétét, csökkenthetik a felépülési potenciált is.

A felmérés végrehajtása

108. A meghatározás előírja, hogy a jelentőséget „az eredeti állapothoz képest kell felmérni, figyelembe véve az I. mellékletben meghatározott kritériumokat”. 7. keretes írás: A kritériumoknak az irányelv I. mellékletében meghatározott szövege

„Az élőhelyek, illetve fajok kedvező védettségi állapotának elérésére vagy fenntartására kedvezőtlen hatást gyakorló károk jelentőségét a károk bekövetkezésének idején fennálló védettségi állapotra, az adott természeti erőforrások által nyújtott szolgáltatásokra és az ilyen erőforrások természetes megújulási képességére való hivatkozással kell felmérni. Az eredeti állapotban bekövetkezett jelentős mértékű kedvezőtlen változásokat az alábbi mérhető adatok alapján kell megállapítani: — az egyedek száma, sűrűsége vagy az érintett terület, — az egyedek vagy a károsodott terület szerepe a fajok, illetve az élőhelyek megőrzésében, a fajok, illetve az élőhely ritkasága (helyi, regionális és ennél magasabb szinten felmérve, ideértve a közösségi szintet is), — a faj szaporodási képessége (a fajra vagy a populációra jellemző dinamika alapján), a faj életképessége vagy az élőhely természetes megújulási képessége (a jellegzetes fajaira vagy populációira jellemző dinamika alapján), — a károk bekövetkezése után a faj, illetve az élőhely képessége arra, hogy a fokozott védelmi intézkedéseken kívüli minden egyéb beavatkozás nélkül, kizárólag a faj, illetve az élőhely dinamikája következtében visszaálljon egy olyan állapotba, amely az eredeti állapottal egyenértékű vagy jobb annál. Az emberi egészségre bizonyítottan ártalmas károk jelentős kárnak minősülnek. A következők nem minősülnek jelentős kárnak: — olyan negatív változások, amelyek az adott faj vagy élőhely vonatkozásában a normálisnak tekintett természetes ingadozásnál kisebb mértékűek, — természetes oknak betudható vagy az adott területen folytatott normális gazdálkodással összefüggő beavatkozásból eredő negatív változások, az élőhely-nyilvántartásban vagy a céldokumentumokban meghatározottak szerint vagy a tulajdonosok, illetve a gazdasági szereplők által korábban folytatott gyakorlat szerint, — olyan fajokban, illetve élőhelyekben okozott károk, amelyekkel kapcsolatban bizonyított, hogy rövid időn belül és beavatkozás nélkül visszaállnak vagy az eredeti állapotba, vagy kizárólag a faj, illetve az élőhely dinamikája következtében egy olyan állapotba, amely az eredeti állapottal egyenértékű vagy jobb annál.”

109. Az eredeti állapot a kedvezőtlen hatások által érintett konkrét területhez vagy konkrét faj populációjához, illetve populációihoz kapcsolódik. Ezeket a rendelkezésre álló legjobb információkra támaszkodva kell kezelni.

110. A felmérési gyakorlat terület- vagy populációspecifikus jellegét számításba véve, az eredeti állapotnak a fent említett paraméterekhez és minősítésekhez kell kapcsolódnia. Az élőhelyvédelmi irányelv I. mellékletében felsorolt természetes élőhelyek esetében ez például az adott területen található élőhelyek, felépítésük, funkciójuk, valamint az ott élő jellegzetes fajok vizsgálatát jelentené. Előfordulhat például, hogy különféle természetes élőhelyek egy mozaikja van jelen, vagy egy élőhely egy víztest viszonylatában működik (mint amikor egy sós mocsár a parti vizekben az árapályával összhangban működik). A Natura 2000 területek esetében az egységes űrlap valószínűleg fontos információforrás lesz ( 120 )

111. E sajátosságok meghatározása során számos esetleges gyakorlati kihívás merülhet fel: az adott körülmények között rendelkezésre álló legjobb információk meghatározása és az információk megbízhatóságának biztosítása.

112. Folk, valamint a C-297/19. sz., Naturschutzbund Deutschland kontra Landesverband Schleswig-Holstein eV ügy által szemléltetett körülmények között, vagyis előfordulhat, hogy egy keresőtevékenység hosszú időn keresztül, halmozottan idézett elő kedvezőtlen hatásokat, elnyomva egy adott élőhely egyébként természetes működési módját, vagy visszaszorítva egy védett faj jelenlétét. Az elnyomott vagy elveszett működés vagy populáció pontos számszerűsítése azonban nem szükséges, mivel a meghatározásban a „becsült” kifejezés szerepel. Hivatkozhatunk a C-374/98. sz., Bizottság kontra Franciaország Ahol már bekövetkezett kár, maga a kár akadályozhatja az eredeti állapot megbecslését. Ha egy élőhely károsodott vagy megsemmisült, vagy onnan kiszorult fajok, utólag összegyűjtött információk segítségével nagyon nehéz lehet megállapítani az eredeti állapotot. Ez különösen nyilvánvaló lehet a C-529/15. sz.,valamint a C-297/19. sz.,kontraügy által szemléltetett körülmények között, vagyis előfordulhat, hogy egy keresőtevékenység hosszú időn keresztül, halmozottan idézett elő kedvezőtlen hatásokat, elnyomva egy adott élőhely egyébként természetes működési módját, vagy visszaszorítva egy védett faj jelenlétét. Az elnyomott vagy elveszett működés vagy populáció pontos számszerűsítése azonban nem szükséges, mivel a meghatározásban a „becsült” kifejezés szerepel. Hivatkozhatunk a C-374/98. sz.,kontra ( 121 ) ügyre is, amelyben a Bíróság jelezte, hogy senkinek nem származhat előnye a madárvédelmi irányelv követelményeinek be nem tartásából. Az irányelv összefüggésében: az a gazdasági szereplőnek, amely jogellenes cselekedet vagy mulasztás révén tönkreteszi vagy megkárosítja az adatgyűjtés alapját (például azáltal, hogy gazdasági haszonszerzés céljából feltölt egy védett vizes élőhelyet), nem származhat előnye ebből egy jogszerűen eljáró gazdasági szereplőhöz képest.

113. Bizottság kontra Olaszország ügy, amelyben a Bíróság a madarakról szóló irányelv összefüggésében mérlegelte a rendelkezésre álló legjobb információk fogalmát, megerősítve az általános jellegű, megbízható tudományos szakirodalom szerepét olyan helyzetekben, amikor a témával foglalkozó sajátos szakirodalom nem érhető el Szintén releváns a C-157/89. sz.,kontraügy, amelyben a Bíróság a madarakról szóló irányelv összefüggésében mérlegelte a rendelkezésre álló legjobb információk fogalmát, megerősítve az általános jellegű, megbízható tudományos szakirodalom szerepét olyan helyzetekben, amikor a témával foglalkozó sajátos szakirodalom nem érhető el ( 122 )

114. Még akkor is, ha egy helyszínt korábban komoly károk értek, a meglévő Föld-megfigyelési adatok segítségével lehetséges az eredeti állapotra vonatkozó információt szerezni. Továbbá, ha korlátozottan áll rendelkezésre információ, helyénvaló lehet az eredeti állapotot hasonló, a káros esemény által nem érintett helyszínekről (úgynevezett „referenciahelyszínekről”) származó adatok vagy modellek segítségével megállapítani ( 123 )

115. Biodiversity baseline condition (A biológiai sokféleség eredeti állapota) című Excel-táblázatot A Bizottság közzétett egy(A biológiai sokféleség eredeti állapota) című Excel-táblázatot ( 124 ) . Ez uniós szinten és az összes tagállam szintjén információforrások igen széles körére hivatkozik, ideértve a helyspecifikus információkat is, mint például az összes Natura 2000 terület „egységes űrlapjait”, valamint módszertani megközelítésekkel is szolgál uniós és nemzeti szinten, hogy segítse a védett fajok és természetes élőhelyek eredeti állapotának meghatározását ( 125 )

116. minősége és a felhasznált információkból levont következtetések is. Ügyelni kell arra, hogy az információk, valamint az azokból levont következtetések megbízhatóak és érvényesek legyenek, különösen akkor, ha a gazdasági szereplő tagadja, hogy kedvezőtlen hatások merültek volna fel vagy fognak felmerülni. Ebben az összefüggésben hivatkozhatunk a C-209/02. sz., Bizottság kontra Ausztria ügyre, amelyben a Bíróság megállapította, hogy az illetékes hatóságok nem a megfelelő következtetéseket vonták le egy Natura 2000 területen megvalósítandó projektnek várható hatásainak tudományos értékeléséből A rendelkezésre álló legjobb információk fogalmába beletartozik az eredeti állapot megállapításához felhasznált információkés a felhasznált információkból levont következtetések is. Ügyelni kell arra, hogy az információk, valamint az azokból levont következtetések megbízhatóak és érvényesek legyenek, különösen akkor, ha a gazdasági szereplő tagadja, hogy kedvezőtlen hatások merültek volna fel vagy fognak felmerülni. Ebben az összefüggésben hivatkozhatunk a C-209/02. sz.,kontraügyre, amelyben a Bíróság megállapította, hogy az illetékes hatóságok nem a megfelelő következtetéseket vonták le egy Natura 2000 területen megvalósítandó projektnek várható hatásainak tudományos értékeléséből ( 126 )

117. Ami a káros esemény bekövetkezte utáni helyzetet illeti, az I. melléklet első bekezdésének első mondata segít az eredeti állapotot összefüggésbe helyezni, utalva a védettségi állapotra, a természeti erőforrások által nyújtott szolgáltatásokra és az ilyen erőforrások természetes megújulási képességére. Ezek általános, kontextusfüggő kritériumokat jelentenek, vagyis, ami általánosságban ismert a káros esemény kedvezőtlen hatásainak kitett védett fajokról vagy természetes élőhelyekről (a fent említett Biodiversity baseline condition című Excel-táblázat célja ebben segíteni). A „védettségi állapot” meghatározásában szereplő, egy tagállamnak a Szerződés hatálya alá tartozó európai területére, egy tagállam területére, valamint a természetes kiterjedése történő utalások lehetővé teszik ennek a kontextusnak a különböző szinteken történő megállapítását. Például egy ritka, endémiás és földrajzilag behatárolt élőhely eltérő képet mutat, mint egy olyan élőhely, amely széles területet ölel fel a tagállamokon belül és a határokon átívelően.

118. Az I. melléklet első bekezdésének második mondata a kedvezőtlen változások mérhető adatok alapján történő meghatározására utal, és erre példákat szolgáltat. E mondat célja hangsúlyozni, hogy a kedvezőtlen hatások mérhető kedvezőtlen változásokkal és romlással kapcsolatosak. Az adatok mind az érintett területekre és populációkra, mind pedig általánosabban az érintett faj- és élőhelytípusokra vonatkoznak. Ebből következik, hogy mind a területspecifikus, mind a populációspecifikus és általánosabb jellegű (például a tudományos szakirodalomban fellelhető) információk szerepet játszanak: — Az első franciabekezdés a következőkre vonatkozik: „az egyedek száma, sűrűsége vagy az érintett terület”. A védett fajok esetében ez magában foglalhatja mind az elpusztított egyedek számát, mind pedig a kárt vagy egyéb hátrányt szenvedett egyedek számát. Az élőhelyek esetében az érintett terület felölelheti a védett fajok élőhelyeit, a párzási, költő- vagy pihenőhelyeket, valamint az élőhelyvédelmi irányelv I. mellékletében felsorolt élőhelyeket, és kapcsolódhat az élőhelyek elvesztéséhez, az élőhelyek károsodásához és az ezen élőhelyek által nyújtott szolgáltatások állapotromlásához. — A második franciabekezdés összehasonlítási célt szolgál, és kapcsolatot kíván teremteni az érintett egyedek és területek, valamint a szóban forgó egyedek és élőhelyek szélesebb körű védelme között. A helyi, regionális és magasabb szinten történő felmérésre való hivatkozás összecseng az európai és tagállami területekre és a természetes kiterjedésre vonatkozóan a „védettségi állapot” meghatározásában szereplő hivatkozással. A jelentőség felmérésének és meghatározásának helyi szinten érdemben kell történnie. A nemzeti és európai szintre történő hivatkozások további iránymutatással szolgálnak annak érdekében, hogy az egyedeket és az élőhelyeket különböző földrajzi összefüggésekbe lehessen helyezni. Ez nem jelenti, hogy a kedvezőtlen hatásokat nemzeti és európai szinten kell bizonyítani. — A harmadik franciabekezdés az érintett fajok és élőhelyek regenerációs képességére összpontosít. E téren nyilvánvalóan lehetnek eltérések. Egyes élőhelyek olyan abiotikus tulajdonságokkal rendelkeznek, hogy nem képesek regenerálódni. Példa erre a C-258/11. sz., Sweetman-ügyben (127) szereplő karrmező, amelyről az élőhelyvédelmi irányelv szerinti felmérés keretében megállapítást nyert, hogy azt végleges eltűnés fenyegeti. A környezeti felelősségről szóló irányelvre tekintettel elképzelhető ilyen tartós veszteség fennállása. — A negyedik franciabekezdés egy időtényezőre összpontosít, és szorosan kapcsolódik a harmadik franciabekezdéshez. A „rövid időre” és a beavatkozás hiányára való hivatkozások lehetővé teszik, hogy egy faj vagy élőhely önmagától, gyorsan megújuljon. Hangsúlyozni kell azonban, hogy ez az eredeti állapothoz kapcsolódik. Ezért figyelembe kell venni az érintett terület és populáció sajátosságait. Nem zárható ki például, hogy a helyi tényezők a regeneráció hosszabb időt vehet igénybe, mint másutt. Hogy mi minősül „rövid időnek”, az nincs meghatározva, ugyanakkor a kifejezésből az következik, hogy az adott fajnak vagy élőhelynek legalábbis képesnek kell lennie a gyors regenerációra. A hosszú szaporodási ciklusú fajok és a lassan kialakuló élőhelyek nem rendelkeznek ezzel a képességgel.

119. Amint azt korábban megjegyeztük, a felmérési folyamat nem öncélú, hanem annak célja megállapítani, hogy adott esetben szükség van-e megelőző intézkedésekre, a károsító tényezők azonnali kezelésére és felszámolási intézkedésekre. A felmérés folyamatában tükröződnie kell annak, hogy az első és a második cél idő szempontjából kritikus. A „védett fajokban vagy természetes élőhelyekben okozott károk” meghatározásának szövege az I. melléklet kritériumait „figyelembe véve” történő felmérésre utal. Ezáltal lehetővé kell válnia, hogy a hangsúly az I. melléklet azon szempontjaira helyeződjön, amelyek annak gyors megállapításához kellenek, hogy szükség van-e megelőző intézkedésekre vagy a károsító tényezők azonnali kezelésére. A felszámolási intézkedések céljából valószínűleg mélyrehatóbb felmérés szükséges.

A jelentőség megállapítása

120. A megelőző intézkedések és a károsító tényezők azonnali kezelése céljából meg kell határozni a jelentőséget, ha az ér