HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 9/23

A Régiók Bizottsága véleménye – A gazdasági és társadalmi növekedésbeli különbségek csökkentésére irányuló nemzeti és európai intézkedések egymást kiegészítő jellege

2012/C 9/06

A RÉGIÓK BIZOTTSÁGA

— szeretné, ha GDP-n kívül más mérőszámokat is tekintetbe vennének, az Európai Unió régiói közötti és az azokon belüli különbségek csökkentésében elért haladás jobb illusztrálása érdekében,

— szükségesnek véli, hogy amennyiben különböző végrehajtási struktúrák állnak rendelkezésre a nemzeti és európai szintű beavatkozások terén, legyen nagyobb az együttműködés a kormányzás érintett szintjei között a hatékonyságot nélkülöző átfedések elkerülésére. Ennek érdekében hasznosnak tartja a párbeszéd fokozását, és a különböző kormányzati szintek közötti együttműködésből kiindulva a nagyobb koherencia és kiegészítő jelleg biztosítását a különböző intézkedések között,

— emiatt úgy véli, hogy a partnerség elvének megfelelően a nemzeti és európai szintű beavatkozások csak a helyi és regionális szintű döntéshozó szervek felelősségvállalásával vihetők sikerre,

— támogatja a kohéziós politika hatékonyságának egy eredményorientáltabb hozzáállás révén történő erősítését, és nem ellenzi az előzetes feltételességek bevezetésének elvét, kiemeli mindazonáltal, hogy a feltételességek rendszerének nem lenne szabad késleltetnie a programok elindítását, és ellenzi a stabilitási és növekedési paktummal kapcsolatos feltételességét,

— úgy véli, hogy az addicionalitás ellenőrzése fontos szerepet játszik annak biztosításában, hogy a nemzeti költségen indított programok kiegészítéseként sor kerüljön az európai erőforrások felhasználására, valódi hozzáadott értéket adva ezzel az Európai Unió tevékenységének,

— támogatja egy közös stratégiai keret kidolgozását, és szükségesnek tartja, hogy a „fejlesztési és beruházási társulási szerződések” olyan eszközzé válhassanak, amely biztosítja a nemzeti és az európai uniós szintű beavatkozások kiegészítő jellegét, emlékeztet a helyi és regionális önkormányzatok teljes körű részvételének szükségességére ezek kidolgozásában.

Előadó Francesco MUSOTTO (IT/EA) Szicília regionális önkormányzatának képviselője

I. POLITIKAI AJÁNLÁSOK

A RÉGIÓK BIZOTTSÁGA

Általános megjegyzések

1. az Európai Unió működéséről szóló szerződés 174. cikke (az Európai Közösséget létrehozó szerződés volt 158. cikke) alapján hangsúlyozza, hogy az Unió átfogó harmonikus fejlődésének előmozdítása érdekében az Unió úgy alakítja és folytatja tevékenységét, hogy az a gazdasági, társadalmi és területi kohézió erősítését eredményezze. Az Európai Unió különösen a különböző régiók fejlettségi szintje közötti egyenlőtlenségeknek és a legkedvezőtlenebb helyzetű régiók lemaradásának csökkentésére törekszik;

2. hangsúlyozza, hogy kiemelt figyelemmel kell kezelni a vidéki térségeket, az ipari átalakulás által érintett térségeket és az olyan súlyos és állandó természeti vagy demográfiai hátrányban lévő régiókat, mint a legészakibb, rendkívül gyéren lakott régiók, valamint a szigeti, a határokon átnyúló és a hegyvidéki régiók, valamint, hogy Európa többi régióját is támogatni kell versenyképessége biztosításában és erősítésében;

3. hangsúlyozza a városi területek és régiók – köztük a fővárosok és régióik – hajtóerőként betöltött kulcsszerepét az Európa 2020 gazdasági, ökológiai és társadalmi céljainak elérésében. Integrált megközelítések keretében, megfelelő regionális mozgástér figyelembevétele mellett a jövőben is lehetőséget kell biztosítani a városok és a problémás városi területek társadalmi és gazdasági stabilizálását szolgáló intézkedésekre. Ennek során abból kell kiindulni, hogy a városi dimenzió önmagában is Európa 2020-konformnak számít. Az egyes tagállamokon belüli funkcionális térségek keretében meg kell könnyíteni a városok és környékük közötti együttműködést is, oly módon, hogy a strukturális alapokra vonatkozó jövőbeli rendelkezésekben megtesszük az ehhez szükséges intézkedéseket.

4. támogatja az Európai Bizottságnak „Az Európa 2020 stratégia költségvetése” című közleményében (1) szereplő javaslatát az „átmeneti régió” kategóriájának bevezetéséről. Megjegyzi ugyanakkor, hogy azoknak a régióknak a számára, ahol a jelenlegi pénzügyi tervben az egy főre jutó GDP meghaladja az EU-27 átlagának 75 %-át, biztosítani kellene annak lehetőségét, hogy a forrásokat infrastrukturális beruházásokra is felhasználhassák, ez ugyanis hozzásegítené e régiókat a jelenlegi tervezési időszakban elért hozzáadott érték konszolidálásához. Hasonlóképpen, az „energiahatékonyság” céljának a hatékony közlekedési módozatokat is magában kellene foglalnia, ideértve a vasúti szállítást és a kapcsolódó infrastruktúrát;

5. emlékeztet az EUMSZ 349. cikkére, amely elismeri a legkülső régiók sajátos helyzetét és alátámasztja, hogy a közösségi jog alkalmazásához ezekben a régiókban kiigazításokra van szükség, illetve adott esetben – különösen a kohéziós politika területén – egyedi intézkedéseket kell elfogadni;

6. egyetért az Európai Bizottság gazdasági, társadalmi és területi kohézióról szóló ötödik jelentésében (2) ismertetett elvvel, amely szerint a kohézió a jövőben is az a fejlesztési politika lesz, amely az Európai Unió egészében, így annak minden régiójában érvényesül;

7. megjegyzi mindazonáltal, hogy a különböző területi szinteket célzó állami intézkedésekkel összevont kohéziós politika továbbra is lényeges szerepet kell, hogy játsszon az Európai Unió teljes területének harmonikus fejlődésében, ösztönözve a fejlődésben viszonylagosan lemaradt régiók felzárkózását, biztosítva számukra a források legnagyobb részét, és ezzel egyidejűleg hozzájárulva ahhoz, hogy valamennyi régió versenyképessége új lendületet kapjon;

A gazdasági, társadalmi és területi növekedésbeli különbségek csökkentésére irányuló nemzeti és európai intézkedések egymást kiegészítő jellege

8. hangsúlyozza, hogy az Európai Unió területén még létező gazdasági, társadalmi és területi különbségek kizárólag a nemzeti és európai intézkedések integrációja, szinergiája és egymást kiegészítő jellege segítségével orvosolhatók, melyeket a gyakorlatban megnyilvánuló szolidaritás szelleme inspirál;

9. véleménye szerint az említett elvek több szempontból meghatározónak bizonyulhatnak, különösen a következő célok tekintetében: — a tagállamok ösztönzése arra, hogy erősítsék meg belső intézményi és adminisztratív kapacitásaikat, — az egyazon területet érintő különböző intézkedések közötti, hatékonyságot nélkülöző átfedések elkerülése, — az egyes kormányzati szinteken megállapított célkitűzések és prioritások összeegyeztetése, — az állami intézkedések minőségének javítása az összes szinten, — a kohéziós politika hatékonyságának erősítése;

10. úgy véli, hogy a különböző területi szinteket célzó állami intézkedésekkel összevont kohéziós politika a leghatékonyabb eszköz a leghátrányosabb helyzetű régiók szolidáris támogatására, és ily módon egyidejűleg hozzájárul a növekedés és a jólét előmozdításához az EU egészében. Kiemeli, hogy mindez egészében előmozdította az európai GDP növekedését, megkönnyítette az új infrastruktúrák létrehozását, javította az európai területek hozzáférhetőségét és a környezetvédelmet. A hosszú távú foglalkoztatási stratégiákba történő beruházások és a munkaerő-piaci követelmények figyelembevétele teljesen új foglalkozási profilokat teremtett, emellett régi foglalkozások is megváltoztak és hagyományos szakmák eltűntek. A jó munkahelyek teremtése azt jelenti, hogy biztosított az emberek személyes elégedettsége, a teljesítménynek megfelelő bérezés, az üzemi egészségvédelem és a munka világának családbarát kialakítása. A munka szférájának ezzel a minőségjavításával vonzóbbá válnak a munkahelyek, ami pozitív hatással van az egyes gazdasági helyszínekre is, és ezáltal hozzájárulhat az európai uniós régiók versenyképességének fenntartásához;

11. hangsúlyozza, hogy jóllehet jelentős előrehaladás történt a különböző régiók fejlődése közötti különbségek csökkentése terén, a közelmúlt gazdasági és pénzügyi válsága következtében nyilvánvalóbbá válhatnak az európai régiók közötti, valamint az egyes régiókon belüli egyenlőtlenségek; kiemeli, hogy e helyzet csak tovább súlyosbodik azokban az európai pénzügyi stabilizációs vagy a fizetésimérleg-mechanizmus keretében támogatást nyerő országokban, amelyekben a regionális különbségek valójában csak másodlagos szempontot jelentenek, mivel a fő törekvés a szigorúan nemzeti szintű feltételek és követelmények teljesítése;

12. felhívja a figyelmet arra a tényre, hogy a kedvezőtlen helyzetű területek a kedvezőbb helyzetű területekhez viszonyítva kevésbé képesek felhasználni saját forrásaikat, ami azzal a kockázattal jár, hogy tovább nőhet a külső hatásokkal szembeni kiszolgáltatottságuk, és egy, a jelenlegihez hasonló válságidőszakban – amelyről nem tudjuk, meddig tart – veszélybe kerülhetnek az eddig elért eredmények. Ezeken a területeken az európai uniós finanszírozás kiegészíti a nemzeti beavatkozásokat és kulcsfontosságú elem az állami beruházások stabilitásának biztosításához, ennek következtében pedig a gazdasági fellendülés alapvető része;

13. kiemeli, hogy az európai kohéziós politika annak köszönhetően, hogy olyan széles látókör jellemzi, amely kiterjed a fejlődésben lemaradt régiók gazdasági fejlődésére, a társadalmilag sebezhető csoportok támogatására, a fejlődés társadalmi és környezeti fenntarthatóságára, valamint a területi és kulturális sajátosságok figyelembevételére, ebben az értelemben ugyanabba az irányba tereli az ugyanazon kohéziós célkitűzésekre vonatkozó nemzeti beavatkozásokat;

14. következésképpen annak szükségességét hangsúlyozza, hogy az új európai kohéziós politikának továbbra is rendelkezésre kell bocsátania az ahhoz szükséges forrásokat, hogy tovább haladhassunk az európai régiók közötti valódi gazdasági és társadalmi egyensúly újbóli megteremtése felé, egyaránt megerősítve a nemzeti és regionális szintű fellépéseket. Ezért a viszonylagos fejlődésbeli hátránnyal küzdő európai uniós régiók támogatásához szükséges tevékenységek finanszírozása céljából a jövőben is gondoskodni kell az EU költségvetési forrásainak megfelelő arányú biztosításáról;

15. hangsúlyozza, hogy az új kohéziós politikának figyelembe kell vennie a határokon átnyúló együttműködést. Az EU-tagállamok határ menti régióiban támogatni kell az EU külső határain átnyúló együttműködés fejlesztését, különösképpen azok között az államok és régiók között, amelyek gazdasági fejlődését nagy eltérések jellemzik. Ugyancsak elismeri, hogy mind a megerősített területrendezési politika, mind a közös fejlesztési projektek végrehajtása érdekében a határ menti régiókban kialakítandó közös területi térségek rendszeres és szelektív uniós szintű támogatást tesznek szükségessé;

16. tudatában van annak, hogy az egy főre jutó GDP milyen jelentőséggel bír regionális szinten a gazdasági növekedés mérése terén, de azt szeretné, ha a helyi és regionális szinttel együttműködve kiegészítő mutatókat is létrehoznának, amelyek meghatározzák az egyes régiók kiindulási helyzetét, és ezáltal jobban illusztrálják az Európai Unió régiói közötti és az azokon belüli (3) különbségek csökkentésében elért haladást, és ezáltal hűen tükrözik a fejlődés szintjét és az egyes régiók sajátos társadalmi és területi kohéziós problémáit;

17. aláhúzza továbbá, hogy az annak meghatározására várhatóan alkalmazandó referenciaidőszak, hogy adott régió jogosult-e támogatásra a 2014 utáni időszakra vonatkozó, új uniós kohéziós politika keretében (ezt valószínűleg a regionális szinten 2007–2009 között egy főre jutó GDP alapján döntik majd el), nem tükrözi majd maradéktalanul a gazdasági válság és az abból eredő megszorítási intézkedések által a régiókra szerte az EU-ban gyakorolt hatást. Kéri, hogy tegyenek meg mindent annak érdekében, hogy a regionális szintű GDP-re és a GDP tendenciájára vonatkozóan naprakészebb adatokat használjanak fel az erőforrások elosztásakor, és progresszívebb felülvizsgálati mechanizmusokat alkalmazzanak a programozási időszak során;

Az intézményi és adminisztratív környezettől függő kiegészítő jelleg

18. úgy véli, hogy az európai kohéziós politikának és a nemzeti regionális fejlesztési politikáknak is megfelelő intézményi környezetre, hatékony állami adminisztrációra és a kormányzás különböző szintjei közötti hatékony partnerségre van szükségük a közép- és hosszú távú fejlesztési stratégiák, valamint az azok alapjául szolgáló többéves szakpolitikai keretek kidolgozása céljából;

19. úgy véli, hogy a nemzeti jogszabályok tiszteletben tartása mellett a különböző területi szinteket célzó állami intézkedésekkel összevont kohéziós politika arra ösztönözheti a tagállamokat, hogy erősítsék meg intézményi és adminisztratív kapacitásukat, amely a pénzügyi források hatékonyabb felhasználásához, és így a növekedésbeli különbségek csökkentésére irányuló befektetések hatásának maximalizálásához szükséges;

20. kiemeli, hogy az európai kohéziós politikának és a különböző tagállamok nemzeti regionális fejlesztési politikáinak a különböző megvalósítási struktúrái erősen függnek az egyes tagállamok sajátosságaitól, az intézményi körülményektől és a hatáskörök felosztásától, valamint ezen belül a decentralizáció szintjétől, a többszintű kormányzás elveinek megvalósításától, továbbá a területi fejlődéssel kapcsolatos regionális és helyi tapasztalatoktól és a programok egységességétől és földrajzi kiterjedésétől; (4)

21. szükségesnek véli, hogy amennyiben különböző végrehajtási struktúrák állnak rendelkezésre a nemzeti és európai szintű beavatkozások terén, legyen nagyobb az együttműködés a kormányzás érintett szintjei között a hatékonyságot nélkülöző átfedések elkerülésére. Úgy véli, hogy az optimális szinergiát fokozatosan lehetne elérni valamennyi, az adott területen meghozott fejlődési intézkedés összevont ütemezése által, valamint erősen összehangolt adminisztrációs szegmensek segítségével; ennek érdekében hasznosnak tartja a párbeszéd megerősítését és az ebből eredő, a különböző kormányzati szintek közötti együttműködést, hogy biztosítva legyen a nagyobb koherencia és a kiegészítő jelleg a különböző nemzeti és európai szintű résztvevők között;

Egy integráltabb területi fejlődés felé

22. hangsúlyozza, hogy a régiók kohéziójára és versenyképességére nézve igen jelentős hatás eléréséhez a gazdasági, társadalmi és területi egyenlőtlenségek csökkentésére irányuló intézkedéseknek olyan, leginkább eredményorientált integrált fellépéseken kell alapulniuk, amelyek meghatározásakor figyelembe veszik a problémák területi vetületét;

23. hangsúlyozza, hogy a területi kohézió, amely a Lisszaboni Szerződés által hivatalosan is elismert új politikai célkitűzés, a gazdasági és társadalmi kohézióval együtt prioritássá vált, és emiatt a területi dimenziót nagyobb mértékben be kellene vonni valamennyi, egyértelmű területi hatással rendelkező politikába, akár területi hatásaik szisztematikus értékelése által. Emiatt hasznosnak tartja olyan ellenőrzési rendszerek kialakítását, amelyek folyamatosan nyomon követhetik a kohéziós célkitűzésekkel kapcsolatos állami kiadások eloszlását az EU egyes területein;

24. megállapítja, hogy azáltal, hogy a közigazgatás is részt vesz a stratégiai tervezési folyamat minden szintjén, valamint a gazdasági és társadalmi fejlődés egyenlőtlenségeit kiküszöbölni kívánó tevékenységek végrehajtásában, olyan intézkedések kidolgozását lehet szavatolni, amelyek területi szintről merítik a szükséges inspirációt és ismereteket a területek lehetőségeinek kihasználásához, a források összpontosításához, valamint a nyilvános cselekvések hatásának maximalizálásához;

25. megállapítja, hogy az olyan kihívások, mint az éghajlatváltozás elleni küzdelem, az energiaellátás, a globalizáció, a városi és vidéki területek közötti kapcsolat, a demográfiai változás, illetve a bevándorlással kapcsolatos jelenségek igen eltérő hatást gyakorolnak a különböző területekre, ezért a megoldásokat a szubszidiaritás elvét szem előtt tartva regionális és helyi szinten kell megtervezni és megvalósítani;

26. emiatt úgy véli, hogy a partnerség elvének megfelelően a nemzeti és európai szintű beavatkozások csak az adott nemzeti jogszabályok szerint illetékes helyi és regionális döntéshozó testületek részvételével vihetők sikerre, valamint akkor, ha a gazdasági és szociális szereplők részt vehetnek az intézkedések nyomon követésében a tervezési, a programozási és a végrehajtási szakaszban;

A kohézió hatékonyságát erősítő megközelítés

27. felismeri annak szükségességét, hogy ösztönözni kell az európai területek fejlődését az államháztartás szigorú keretein belül, amely a legnagyobb hatékonyságra és teljesítményre való törekvést teszi szükségessé, és ebből a szempontból támogatja az Európai Bizottság javaslatát, amely egy eredményorientáltabb megközelítés elfogadását tűzi ki célul világos és mérhető célok, valamint mérhető és a programozott tevékenységekkel kompatibilis teljesítménymutatók megfelelően rugalmas meghatározása által annak érdekében, hogy értékelést lehessen végezni a programozási időszak folyamán;

28. nem ellenzi a strukturális alapok alkalmazása során az előzetes feltételességek bevezetésének elvét, amely szorosan és közvetlenül kapcsolódik az uniós kohéziós politika hatékonyságának javításához, és képes pozitívan hatni a programok megvalósíthatóságára és operativitására, valamint a fejlesztési intézkedések bevonására;

29. kiemeli mindazonáltal, hogy az említett feltételességeknek nem lenne szabad késleltetniük a strukturális alapokhoz kapcsolódó programokat, csökkentve ezáltal az európaiakat kiegészítő beavatkozásokra szánt nemzeti források segítségével elért eredményeket is;

30. fenntartja magának azt a jogot, hogy részletesebben állást foglal majd a témában az Európai Bizottság idevágó javaslatának megjelenése után;

31. nem ért azonban egyet az Európai Bizottság által javasolt, a Stabilitási és Növekedési Paktummal kapcsolatos feltételességekkel, mivel azok rossz hatással lehetnének a helyi és regionális önkormányzatokra, melyek nem felelősek azért, ha a tagállamok nem tettek eleget kötelezettségeiknek; (5) illetve akadályozhatnák vagy késleltethetnék a fejlődés folyamatát és veszélybe sodorhatnák a már elért eredményeket;

32. tudomásul veszi, hogy különböző tényezők befolyásolhatják hátrányosan az európai alapok optimális hatását a növekedést legnagyobb mértékben mutató különböző területeken és ágazatokban, csökkentve ezáltal az egyes területekre gyakorolt esetleges hatásaikat. (6) Ebben az összefüggésben az addicionalitás ellenőrzése fontos szerepet játszik annak biztosításában, hogy ezeket az alapokat hatékonyan használják fel a közkiadásokkal kapcsolatos programok kiegészítéseként, valódi hozzáadott értéket adva az Európai Unió fellépéséhez;

33. ennek következtében hangsúlyozza annak jelentőségét, hogy hatékonyabban kell ügyelni a strukturális alapok kiegészítő szerepére, biztosítva, hogy az európai beavatkozások további, illetve kiegészítő kezdeményezéseket hozhassanak létre, amelyeket csak ritkán és elégtelenül vesznek figyelembe a nemzeti szintű mechanizmusok;

34. úgy véli, hogy az európai kohéziós politika hatékonysága és teljesítménye az eljárások egyszerűsítésétől is függ, melynek célja a normatív és adminisztratív terhek lehető legnagyobb mértékű csökkentése a kedvezményezettek számára. A források hatékonyabb kihasználásának fontos feltételei a könnyebb eljárások. Az RB arra kéri az Európai Bizottságot, hogy javasolja a tagállamoknak, hogy a helyi és regionális önkormányzatokkal együttműködve vizsgáljon meg és nyújtson be olyan javaslatokat, melyek célja az uniós jogszabályok jobb összehangolása (elvek, dátumok és eljárások tekintetében) a nemzeti jogszabályokkal, prioritásként kezelve az eredményeket és az elért hatásokat, elkerülve ugyanakkor, hogy a források felhasználását tekintve egyenlőtlen feltételeket teremtsenek az egyes tagállamok számára;

A fokozott bevonás és a 2013 utáni beavatkozások kiegészítő jellege érdekében

35. elismeri az Európa 2020 stratégia fontosságát az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés szempontjából, és üdvözli az Európai Bizottság Az Európa 2020 keretei közötti intelligens növekedéshez hozzájáruló regionális politika tárgyú közleményének (7) tartalmát, mely szerint a stratégiában meghatározott célkitűzések megvalósítása nagymértékben függ majd a regionális és helyi szinteken elfogadott döntésektől;

36. úgy véli, hogy a kohéziós politika fontos hozzájárulás lehetne az Európa 2020 stratégiához, de nem kellene teljes mértékben integrálni abba; ki kellene emelni az Európai Unió harmonikus fejlődését támogató szerepét, melyet az európai területek közötti gazdasági és társadalmi egyenlőtlenségek csökkentése által tölt be, ahogyan ez az EUMSZ 174. cikkében is szerepel. A két végrehajtási eljárásnak tehát a jövőben is függetlennek kellene maradnia, mivel mindkettő speciális céloknak felel meg, és csak részben fedik egymást, még ha az integrációnak és komplementaritásnak ugyanabban a keretében működnek is;

37. támogatja az Ötödik gazdasági, társadalmi és területi kohéziós jelentésben szereplő javaslatot, amely közös stratégiai keret kidolgozását tűzi ki célul, mely tartalmazná mind a strukturális célú alapokat, mind a területfejlesztéssel kapcsolatos európai alapokat, vagyis az Európai Regionális Fejlesztési Alapot (ERFA), az Európai Szociális Alapot (ESZA), a kohéziós alapot, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapot (EMVA) és az Európai Halászati Alapot, melyek mindegyike saját eszközökkel és szabályokkal rendelkezik. Pozitívan ítéli meg, hogy a strukturális politikákat kiszolgáló európai alapokat egy fejlesztési stratégiai keretbe integrálják, amelynek jobb koordinációt kellene lehetővé tennie.

38. szükségesnek tartja, hogy a strukturális alapok jövőbeni szabályozásával kapcsolatos jelenlegi vita keretében a fejlődésről és a befektetésekről szóló partnerségi szerződések, melyek a közös stratégiai kereten alapulnak, olyan eszközzé válhassanak, amely valóban egymást kiegészítő jellegűvé teszi a gazdasági, társadalmi és területi egyenlőtlenségek csökkentésére irányuló, hasonló célkitűzésekkel rendelkező nemzeti és uniós szintű intézkedéseket, meghatározva a befektetési prioritásokat, a nemzeti és európai források odaítélését, a megítélt feltételeket és az elérendő célkitűzéseket;

39. mindazonáltal – a többszintű kormányzás elveinek megfelelően – hangsúlyozza annak szükségességét, hogy ezeket a szerződéseket a regionális és helyi önkormányzatok teljes körű részvételével dolgozzák és alakítsák ki – vagyis az intézkedések végrehajtásáért és adminisztrációjáért felelős intézményekkel közösen, és ne csupán a tagállamok és az Európai Bizottság között – annak érdekében, hogy hatékonyabban lehessen koordinálni és összeegyeztetni a különböző politikai menetrendeket, és erősíteni lehessen a stratégiai és nem csupán operatív kormányzást;

40. úgy véli, hogy a fejlesztéssel és a befektetésekkel kapcsolatos partnerségi szerződések az adott tagállamok konkrét feltételei szerint megfelelő módon átültethetik a gyakorlatba a területi megállapodásokat, amelyeket a Régiók Bizottsága a nemzeti reformprogramokra hivatkozva ösztönöz;

41. egyetért azzal, hogy az ily módon összehangolt regionális fejlesztésre irányuló nemzeti politikák és európai kohéziós politika konkrétan tükröznék a fellépések összekapcsolásának elvét, maximalizálva az azonos területen működő különböző eszközök közötti szinergiákat és figyelembe véve a kölcsönös függőségeket. Ezáltal nemcsak az ERFA, az ESZA, a kohéziós alap, az EMVA és az Európai Halászati Alap között lehetne nagyobb mértékű koordinációt szavatolni, de az azonos fejlesztési célkitűzésekkel rendelkező nemzeti intézkedésekkel is;

42. emellett úgy véli, hogy stratégiailag fontos, hogy a regionális fejlesztésre irányuló nemzeti politikákra és az európai kohéziós politikára ne az ágazati politikáktól függetlenül tekintsünk, mivel elengedhetetlen a nagyobb koherencia, betagozódás és szinergia a résztevők között. Számos ágazatban a nyilvános politikáknak gyakran vannak kölcsönös függőségi hatásai, és összhatásuk növelhető azzal, ha megfelelően összehangolt módon hajtják végre őket; (8)

43. egyetért azzal, hogy ily módon támogatnánk a programok konkrét hozzáigazítását a meghatározott célkitűzésekhez, az ezen célkitűzések eléréséhez rendelkezésre álló működő politikai eszközökre és a meglévő pénzügyi forrásokra támaszkodva, meghatározva a támogatási területek és a befektetések prioritásait, valamint az Európai Unió forrásainak hozzáférhetőségét, mégpedig az egyes régiók forrásainak elemzése alapján. Ez a megközelítés lehetővé tenné az egyes területek potenciáljának és saját prioritásaik ismeretének a lehető legjobb kihasználását.

Kelt Brüsszelben, 2011. október 11-én. a Régiók Bizottsága elnöke Mercedes BRESSO

(1) A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, a Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának: Az Európa 2020 stratégia költségvetése

(2) A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak, a Régiók Bizottságának és az Európai Beruházási Banknak: A gazdasági, szociális és területi kohézióról szóló ötödik jelentéssel kapcsolatos következtetések: a kohéziós politika jövője – COM(2010) 642 végleges.

(3) Umbria régió és a Régiók Bizottsága „Területi kohéziós politika” (COTER) szakbizottsága szemináriumának következtetései – a szemináriumra Perugiában került sor 2011. április 29-én a következő témában: Új mutatók: a kohéziós politika terén elért haladás mérése.

(4) Rona MICHIE és John BACHTLER tanulmánya: Managing Structural Funds – Institutionalising Good practice, European Policies Research Centre – University of Strathclyde – 1996.

(5) Lásd az RB következő véleményét: Ötödik jelentés a kohézióról – CdR 369/2010 fin (előadó: Michel DELEBARRE, FR/PES).

(6) Chiara DEL BO, Massimo FLORIO, Emanuela SIRTORI és Silvia VIGNETTI tanulmánya: Additionality and regional development: are EU structural funds complements or substitutes of National public finance? (CISL – Centre of Industrial Studies, 2009), melyet az Európai Bizottság Regionális Politikai Főigazgatóságának kezdeményezésére készítettek.

(7) A Bizottság közleménye: az Európa 2020 keretei közötti fenntartható növekedéshez hozzájáruló regionális politika – COM(2011) 17 végleges.

(8) Laura POLVERARI és Rona MICHIE tanulmánya: Complementarity or conflict? The (in)coherence of Cohesion Policy, European Policies Research Centre – University of Strathclyde – 2011.