[pic] | EURÓPAI BIZOTTSÁG |

Brüsszel, 2010.8.10.

COM(2010) 427 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK

a harmadik országokban található, megművelésük során kevés üvegházhatású gázt kibocsátó földterületekre vonatkozó jegyzékek összeállításának megvalósíthatóságáról

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK

a harmadik országokban található, megművelésük során kevés üvegházhatású gázt kibocsátó földterületekre vonatkozó jegyzékek összeállításának megvalósíthatóságáról

(EGT-vonatkozású szöveg)

BEVEZETÉS

A megújuló energiaforrásokról szóló irányelv[1] (az irányelv) fenntarthatósági kritériumokat határoz meg a bioüzemanyagok és a folyékony bio-energiahordozók tekintetében. Az üzemanyagok minőségéről szóló irányelv[2] hasonló jellegű kritériumokat rögzít a bioüzemanyagok tekintetében. Az említett kritériumok mind az Európai Unión belül előállított, mind az oda importált bioüzemanyagokra és folyékony bio-energiahordozókra alkalmazandók.

E fenntarthatósági kritériumok egy része olyan mechanizmust alkot, amelynek célja annak biztosítása, hogy az európai uniós célkitűzések teljesítése érdekében figyelembe vett bioüzemanyagok és folyékony bio-energiahordozók használatából eredő üvegházhatásúgáz-kibocsátás legalább 35%-kal alacsonyabb legyen az általuk kiváltott fosszilis üzemanyaghoz képest[3]. A szóban forgó kritérium teljesítésének megkönnyítése érdekében az irányelv V. mellékletének A. része rögzíti a különböző üzemanyag-előállítási módokra vonatkozó alapértelmezett értékeket.

Általános szabályként az üzemanyagok előállítói minden esetben dönthetnek úgy, hogy az általuk szállított bioüzemanyag és folyékony bio-energiahordozó vonatkozásában a tényleges értékek kiszámítása helyett alapértelmezett értékeket tüntetnek fel. Az Unión belül termesztett nyersanyagok esetében azonban csak akkor van lehetőség alapértelmezett értékek alkalmazására, ha az adott nyersanyagot az egyes tagállamok által benyújtott jegyzékeken szereplő azon földterületek valamelyikén termesztették, amelyek esetében a termelésből származó üvegházhatású gázkibocsátás várhatóan alacsonyabb lesz az irányelv V. mellékletének D. része alatt bejelentett kibocsátásoknál vagy megegyezik azzal[4].

Az irányelv értelmében a Bizottság 2010. március 31-ig jelentést nyújt be arról, hogy a szóban forgó módszer alkalmazható volna-e a harmadik országokban termelt nyersanyagok esetében is. A Bizottság e jelentéssel e kötelezettségének tesz eleget[5].

A jelentés számuk alapján hivatkozik a megújulóenergia-irányelv egyes cikkeire. Az 1. táblázat azt mutatja be, hogy a megújulóenergia-irányelv mely rendelkezései feleltethetők meg az üzemanyagok minőségéről szóló irányelv bioüzemanyagokra vonatkozó rendelkezéseinek. Az „irányelvre” való hivatkozás e jelentésben a megújuló energiaforrásokról szóló irányelvet jelöli. Abban az esetben, ha egy adott rendelkezés az üzemanyagok minőségéről szóló irányelv vonatkozó rendelkezésének is megfeleltethető, „az irányelv” kifejezés mindkét irányelvet jelenti.

1. táblázat: Az e jelentésben hivatkozott cikkek és mellékletek

A megújuló energiaforrásokról szóló irányelv | Az üzemanyagok minőségéről szóló irányelv |

19. cikk: A bioüzemanyagok és a folyékony bio-energiahordozók üvegházhatású gázokra gyakorolt hatásának kiszámítása | 7d. cikk: A bioüzemanyagok teljes életciklusra számított üvegházhatású gázkibocsátásának kiszámítása |

V. melléklet: Szabályok a bioüzemanyagok, a folyékony bio-energiahordozók és azok fosszilisüzemanyag-komparátorai által az üvegházhatású gázokra gyakorolt hatás kiszámításához | IV. melléklet: A bioüzemanyagokból származó, teljes életciklusra számított üvegházhatású gázkibocsátás kiszámítására vonatkozó szabályok |

AZ ÜVEGHÁZHATÁSÚ GÁZKIBOCSÁTÁS ALAPÉRTELMEZETT ÉRTÉKEI

Az irányelvben szereplő alapértelmezett értékek a bioüzemanyagok és a folyékony bio-energiahordozók előállítása során keletkező üvegházhatású gázkibocsátást három szakaszra bontják: a „termelés”, a „feldolgozás” és a „szállítás és elosztás” szakaszaira. Az irányelvben szereplő alapértelmezett értékek a JEC úgynevezett „Well-to-Wheel” (azaz az üzemanyag teljes – a kitermeléstől a gépjárművekben történő felhasználásig tartó – életciklusát vizsgáló) tanulmányán[6] alapulnak. A „termelés” szakasza – az előállítási módtól függően – az összkibocsátás 30–70%-áért, a „feldolgozás” pedig 25–60%-áért felelős, míg a fennmaradó kibocsátás (amely gyakran viszonylag alacsony, rendszerint 2–20% közötti) a „szállítás és elosztás” szakasza során keletkezik.

A JEC „Well-to-Wheel” tanulmánya szerint a „termelés” szakaszában keletkező kibocsátásokért elsősorban a műtrágyák előállítása, a berendezésekből származó kibocsátások és a talajból származó N2O-kibocsátások felelősek[7]. Ez utóbbi – az előállítási módtól függően – a „termelés” szakaszában keletkező kibocsátások 40–70%-át (bizonyos esetekben pedig ennél is nagyobb hányadát) teszi ki. Minderre néhány példával szolgál a 2. táblázat, amely a termelésből származó összkibocsátásokat és a talajból származó N2O-kibocsátásokat hasonlítja össze, és bemutatja a különféle előállítási módok összkibocsátási értékeit[8].

2. táblázat: A termelésből származó üvegházhatású gázkibocsátás a különféle előállítási módok összkibocsátási értékeivel összehasonlítva

A termelésből származó kibocsátás [gCO2eq./MJ] | Az előállítási mód össz-kibocsátása [gCO2eq./MJ] | Az előállítási mód össz-kibocsátásán belül a termelésre eső hányad | A N2O-kibocsátások [gCO2eq./MJ] | Az előállítási mód összkibocsátásán belül a N2O-kibocsátásra eső hányad |

Cukorrépa-etanol | 12 | 33 | 35% | 6,2 | 54% |

Cukornád-etanol | 14 | 24 | 60% | 6,9 | 47% |

Repce-biodízel | 29 | 46 | 63% | 18,0 | 62% |

Napraforgó-biodízel | 18 | 35 | 50% | 9,4 | 53% |

A termelési szakasz tekintetében a műtrágyák előállítása során keletkező és a berendezésekből származó kibocsátások értékének becslése az egyes régiók vonatkozásában várhatóan nem lesz különösebben nehéz. A N2O-kibocsátások értékei ezzel szemben területi viszonylatban jelentős eltéréseket mutatnak, és nehéz őket megbecsülni. A becslésre különböző módszerek léteznek, a mérési bizonytalanság pedig jelentős. Mindezeket figyelembe véve e jelentés középpontjában annak vizsgálata áll, hogy harmadik országok vonatkozásában lehetséges-e megbízható becslést adni a N2O-kibocsátásokról.

A NÖVÉNYTERMESZTÉSBőL SZÁRMAZÓ N 2 O-KIBOCSÁTÁSOKKAL KAPCSOLATOS KUTATÁSOK ÁLLÁSA

A N2O-kibocsátások modellezése két módszerrel történhet:

- folyamat alapú ökoszisztéma-modellekkel , amelyek leképezik a talajban keletkező kibocsátásokat előidéző folyamatokat és tényezőket;

- statisztikai módszerekkel , amelyek a fő befolyásoló tényezők és helyszínen végzett mérések során rögzített kibocsátási értékek között állítanak fel kapcsolatot[9].

Mindkét megközelítési mód alkalmas az olyan kibocsátási tényezők kiszámítására, mint amilyen például az éghajlatváltozással foglalkozó kormányközi munkacsoport (IPCC) által az üvegházhatású gázkibocsátásnak az ENSZ Éghajlatváltozási Keretegyezményének (UNFCCC) égisze alatt történő elszámolása céljából kidolgozott tényezők. Az IPCC három, a rendelkezésre álló adatok és modellek szerint egyre összetettebb módszert javasol. A legegyszerűbb az 1. szintű módszer ( Tier 1 ), amelyben a kibocsátási tényezőket különböző értékekkel, így pl. a műtrágya alkalmazásához tartozó értékkel kell megszorozni. Az 1. szint azonban jelentős mértékben leegyszerűsíti a folyamatokat. E bizonytalanságot jól mutatja, hogy az 1. szint esetében a közvetlen kibocsátási alapértelmezett tényezők IPCC által megadott értékei –70% és +300% közötti tartományban vannak[10]. Ebben a tartományban ráadásul egyes helyszíni méréseket nem is vettek figyelembe[11].

A folyamat alapú modellek egyike a DNDC-modell, amelyet a JEC „Well-to-Wheel” tanulmányában is használtak az Európából származó növények termelésekor keletkező N2O-kibocsátások kiszámításához[12]. A DNDC-modellhez hasonló, folyamat alapú modellekkel pontos eredményeket lehet elérni, mivel számos környezeti tényezőt, és azok kölcsönhatásait is figyelembe tudják venni. Az eredmény azonban jelentős mértékben függ a bevitt adatok pontosságától, és ezen belül is attól, hogy az adatokat hitelesítették-e az adott területen. A jelenleg rendelkezésre álló adatok minősége nem kielégítő ahhoz, hogy ez a modell globális szinten, regionális felosztással alkalmazható legyen.

A folyamat alapú modellek helyett statisztikai módszerek is alkalmazhatók. Ilyen például a Stehfest és Bouwman által kidolgozott modell (az S&B modell), amely a N2O-kibocsátások terén jelenleg elérhető legfejlettebb statisztikai eszköz. A modell azonban, ahogyan arra Smeets és mások[13] felhívták a figyelmet, bizonytalanságokat és néhány hiányosságot tartalmaz. Ezek közül a következőket kell kiemelni:

a) a modell mintegy 1000 helyszíni mérésen alapul, azonban a helyszínek egyike sem volt boreális terület,

b) a szerves talajokat kizárták, mivel az itt mért adatok erősen befolyásolták az ásványi talajok esetében várt adatokat,

c) noha a termesztett növény típusa erősen befolyásolja a N2O-kibocsátásokat, a helyszíni mérések során vett minta, amely a modell alapjául szolgált, nem terjedt ki valamennyi növénytípusra. Javítani kell tehát a statisztikai modellt: a bizonytalanságok csökkentése érdekében növelni kell a különböző körülmények között végrehajtott helyszíni mérések számát[14].

A Bizottság Közös Kutatóközpontja (KKK) regionális szintre lebontott N2O-kibocsátások elemzésén dolgozik. Jelenleg az S&B modellnek[15] a bioüzemanyagok és folyékony bio-energiahordozók előállításához használt növényekre történő, globális szintű alkalmazásával érhetők el a legpontosabb eredmények. Azonban a beviteli adatok pontossága, azzal a ténnyel együtt, hogy a legtöbb bioüzemanyag és folyékony bio-energiahordozó az „egyéb növények” kategóriájába tartozik, miközben ismert, hogy a növény típusa nagy mértékben befolyásolja a kibocsátásokat arra utal, hogy a jelenleg folyó munka nem biztosít kellő alapot jogszabály-javaslathoz.

A NÖVÉNYTERMESZTÉSBőL SZÁRMAZÓ N 2 O-KIBOCSÁTÁSOKKAL KAPCSOLATOS BIZONYTALANSÁGOK KEZELÉSÉRE ALKALMAS INTÉZKEDÉSEK

A mezőgazdasági művelés alatt álló talajokból származó N2O-kibocsátásokat befolyásoló tényezőkkel kapcsolatos ismereteink gyors ütemben bővülnek, azonban még mindig hiányosak. Éppen ezért úgy ítéljük meg, hogy további információkra van szükség ahhoz, hogy ezt a kérdést a harmadik országok viszonylatában kezelni lehessen.

A Bizottság a KKK által jelenleg végzett munka eredményeit – a módszertan és a felhasznált adatok leírásával együtt – közzétette honlapján. A Bizottság mindezzel arra törekszik, hogy visszajelzést kapjon a módszertannal és a felhasznált adatokkal kapcsolatban, hogy ily módon javíthasson a modellezési módszeren, ami a későbbiekben kidolgozandó jogszabály-javaslat alapjául szolgálhat. Különösen fontos, hogy több ismeretet szerezzünk a harmadik országokban leginkább jellemző növények termelése során keletkező N2O-kibocsátásokról, és hogy ezeket a növényeket figyelembe vegyük a N2O-kibocsátások kiszámítására szolgáló modellekben. Továbbá javítani kell azon a helyzeten, hogy egyes régiók vonatkozásában csupán hiányos statisztikai adatok állnak rendelkezésre olyan kulcsfontosságú paraméterekkel kapcsolatban, mint a talajjellemzők, a műtrágyahasználat és a hozamok.

KÖVETKEZTETÉS

Az irányelv 19. cikkének (4) bekezdése értelmében a Bizottságnak meg kell vizsgálnia a kritériumok harmadik országokra való kiterjesztésének megvalósíthatóságát. Az előzőekben felvázoltak alapján a Bizottság azon az állásponton van, hogy bár kívánatos volna, még nem lehetséges jogilag kötelező érvényű jegyzéket összeállítani a harmadik országokban található földterületekről, hiszen ezek esetében a számítások alapjául szolgáló egyik lényeges tényező bizonytalan és könnyen megkérdőjelezhető, és a harmadik országoknak nem volt lehetőségük arra, hogy részt vegyenek az alkalmazott módszertan és a felhasznált adatok kiválasztásában.

Ezért a jelenlegi szakaszban nem célszerű a mezőgazdaságból származó N2O-kibocsátásokra vonatkozó ma használatos modell alapján a harmadik országokra vonatkozó, jogilag kötelező érvényű jegyzéket összeállítani. Fontos azonban, hogy a 2012-ben esedékes új értékeléskor az érintettek több ismerettel rendelkezzenek e kérdésben, és felülvizsgálatra kerüljenek a felhasznált adatok. A Bizottság e célból a Közös Kutatóközpont honlapján közzétette a KKK által végzett munka előzetes eredményeit, valamennyi szükséges adatot és a folyamat alapjául szolgáló módszertan leírását[16]. Mindezek alapul szolgálnak majd a Bizottság számára a harmadik országokkal folytatandó, a megújuló energiaforrásokról szóló irányelv 23. cikkének (2) bekezdése szerinti párbeszéd és információcsere keretébe illeszkedő tárgyalások során.

[1] A 2009/28/EK irányelv a megújuló energiaforrásból előállított energia támogatásáról, valamint a 2001/77/EK és a 2003/30/EK irányelv módosításáról és azt követő hatályon kívül helyezéséről, HL L 140/16, 2009.6.5.

[2] A 2009/30/EK irányelvvel módosított 98/70/EK irányelv.

[3] Ez az érték az új létesítményekben előállított energiahordozók esetében 2017-ben 50%-ra, 2018-ban pedig 60%-ra emelkedik.

[4] A megújuló energiaforrásokról szóló irányelv 19. cikkének (2) bekezdése.

[5] A megújuló energiaforrásokról szóló irányelv 19. cikkének (2) bekezdése.

[6] Az adatok a Bizottság Közös Kutatóközpontjának (KKK) Környezetvédelmi és Fenntarthatósági Intézetétől származnak, amely része a KKK, a gépjárműgyártók európai kutatási és fejlesztési szövetsége (EUCAR), valamint a finomítás során felmerülő környezeti, egészségi és biztonsági kérdésekkel foglalkozó európai olajipari szövetség (CONCAWE) alkotta JEC-konzorciumnak és amely a JEC „Well-to-Wheel” tanulmányáért felelős: http://ies.jrc.ec.europa.eu/our-activities/support-to-eu-policies/well-to-wheels-analysis/WTW.html.

[7] Az IPCC alapértelmezés szerinti módszertana abból a feltételezésből indul ki, hogy az ásványi talajok esetében a folyamatos, ám változatlan művelési módszerekkel végzett művelés következtében nem változik a talaj széntartalma, miközben ugyanezen módszer szerint a szerves talajok esetében a megművelés következtében a talaj széntartalma jelentősen csökken. Mivel azonban az EU-ban a növénytermesztés csupán korlátozott mértékben történik szerves talajokon, a JEC „Well-to-Wheel” tanulmánya, amely a legjellemzőbb körülményeket mutatja be, nem foglalkozik a talaj széntartalmában a termelés nyomán bekövetkező változásokkal.

[8] A „termelés”, a „feldolgozás” és a „szállítás és elosztás” szakaszaira vonatkozó pontos értékeket az irányelv V. mellékletének C. része ismerteti.

[9] Stehfest és Bouwman, 2006: N 2 O and NO emissions from agricultural fields and soils under natural vegetation: summarizing available measurement data and modelling of global annual emissions , 207–228. o.

[10] Az IPCC által az üvegházhatású gázok kibocsátásának nemzeti jegyzékei tekintetében 2006-ban kiadott iránymutatások 11. fejezete, 11.1. táblázat.

[11] JEC „Well-to-Wheel” tanulmány, „Well-to-Tank” 2c verzió, 2007. március, 31. oldal.

[12] A számítások a DNDC-modell egyik legfrissebb verzióján alapulnak, amely egy talajkémiai modell („Well-to-Tank” jelentés, 31. oldal, 2c. verzió, 2007. A jelentés a következő címen érhető el: http://ies.jrc.ec.europa.eu/our-activities/support-to-eu-policies/well-to-wheels-analysis/WTW.html.

[13] Smeets, Bouwman, Stehfest, van Vuuren, Posthuma: The contribution of N 2 O to the greenhouse gas balance of first-generation biofuels , 1–23. o.

[14] Smeets, Bouwman, Stehfest, van Vuuren, Posthuma: The contribution of N 2 O to the greenhouse gas balance of first-generation biofuels , 1–23. o.

[15] A modell leírása itt érhető el: Stehfest és Bouwman, 2006: N 2 O and NO emissions from agricultural fields and soils under natural vegetation: summarizing available measurement data and modelling of global annual emissions , 207–228. o.

[16] Az aktualizált változatok, ezen belül a számítási módszerek és a felhasznált adatok részletes leírása elérhető lesz az http://afoludata.jrc.ec.europa.eu/index.php/dataset/files/221 címen.