[pic] | EURÓPAI BIZOTTSÁG |

Brüsszel, 2010.11.10.

COM(2010) 651 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK

a veszélyeztetett nyílt tengeri ökoszisztémáknak a fenékhalászati eszközök káros hatásával szembeni védelméről szóló 734/2008/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK

a veszélyeztetett nyílt tengeri ökoszisztémáknak a fenékhalászati eszközök káros hatásával szembeni védelméről szóló 734/2008/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról

A 734/2008/EK tanácsi rendelet 13. cikkének értelmében a Bizottság 2010. június 30-ig jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak az említett rendelet végrehajtásáról, és ahhoz – szükség esetén – módosításra vonatkozó javaslatokat csatol.

1. Előzmények

2. A veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák jellemzői

A fenékhegyeket, a korallzátonyokat, a hidrotermikus forrásokat és a mélytengerfenék hasonló képződményeit a biológiai sokféleség gócpontjaiként tartjuk számon, melyek egyébként nagy tömegben vonzzák a halakat. Ezek az ökoszisztémák rendkívül veszélyeztetettek számos oknál fogva, többek között a nagy mélységben élő szervezeteket lassú növekedése vagy az élőhelyek strukturális alapját biztosító organizmusok, például korallzátonyok és szivacsok sérülékenysége miatt. Noha az elmúlt években intenzívebbé vált az említett szervezetekre és ökoszisztémákra irányuló kutatás (gondoljunk például az EU által támogatott Hermes, Hermione és Coralfish projektekre), jóval több információra volna szükségünk biológiájukról, elhelyezkedésükről és a környezetükben folytatott halászati tevékenységekről. Ezek az ökoszisztémák nemcsak olyan természetes okok miatt vannak veszélyben, mint az éghajlatváltozás és az óceánok savasodása, de számos emberi tevékenységtípus, többek között a mélytengeri fenékhalászat, a mélytengeri bányászat, a biológiai anyagok és génstruktúrák hasznosítási célú kutatása vagy a mélytengeri turizmus miatt is. A felsorolt tevékenységek egyfelől gazdasági hasznot hajtanak, másfelől hozzájárulnak a szóban forgó élőhelyek tönkretételéhez, ami a tengerek biológiai sokféleségének csökkenéséhez vezet.

3. Nemzetközi és európai uniós intézkedések

A nemzetközi közösségnek már régóta komoly fejtörést okoz a pusztító hatású halászati módszerek – köztük a fenékvonóhálós halászat – alkalmazásának a veszélyeztetett nyílt tengeri ökoszisztémákra gyakorolt hatása. Az ENSZ Közgyűlésében 2004 óta folynak viták erről a kérdésről. A folyamat 2006-ban érte el csúcspontját, amikor az ENSZ-közgyűlés elfogadta a 61/105 számú határozatot; ennek megalkotásában az Európai Közösség jelentős szerepet játszott.

Válaszképpen az EU elfogadta a veszélyeztetett nyílt tengeri ökoszisztémáknak a fenékhalászati eszközök káros hatásával szembeni védelméről szóló 734/2008/EK tanácsi rendeletet, amely az ENSZ-közgyűlés 61/105 számú határozatában foglalt intézkedéseket átültette az európai uniós jogba, egyúttal bizonyos szempontból meg is haladta azokat. Az EU volt az első olyan regionális szervezet vagy állam, amely – a tagállamainak lobogói alatt közlekedő hajók tekintetében – ilyen szabályokat elfogadott azokra a nyílt tengeri területekre nézve, amelyek vonatkozásában nem alakultak regionális halászati gazdálkodási szervezetek, vagy az ilyen szervezet létrehozatalát célzó tárgyalások idején nem léptek életbe ideiglenes intézkedések. A szóban forgó rendelet megalkotása azért vált szükségessé, mert az EU számos fenékvonóhálós halászhajója folytat tevékenységet olyan területeken – különösen a délnyugat-atlanti területen –, amelyek vonatkozásában nem jöttek létre regionális halászati gazdálkodási szervezetek.

A tanácsi rendeletre vonatkozó javaslatot egy hatásvizsgálat kísérte, amely három opciót vizsgált. Ezek: az ENSZ-közgyűlés 61/105 számú határozatának át nem ültetése, az uniós hajók által végzett mélytengeri fenékhalászati tevékenység egyoldalú betiltása, illetve a határozat tanácsi rendelet révén való végrehajtása. A választás a harmadik opcióra esett, mivel ez biztosíthatja a mélytengeri halászati tevékenység folytatását, feltéve, hogy az környezetvédelmi szempontból megfelelő, biztosítja továbbá a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák védelmét, teljesítve ezzel az EU és az ENSZ kötelezettségvállalásait.

Időközben az Európai Unió a releváns regionális halászati gazdálkodási szervezetek keretében hasonló intézkedések érvényre juttatására törekedett a nemzetközi színtéren is, ám ez az igyekezete a többi szerződő fél ellenállásába ütközött. Ennél fogva nem mindig sikerült elérnie, hogy az általa javasolt intézkedéseket – beleértve a területlezárásokra és a határértékekre vonatkozókat is – figyelembe vegyék.

4. A 61/105 számú ENSZ-közgyűlési határozat főbb pontjai

Az ENSZ-közgyűlés 61/105 számú határozatának 80–91. bekezdése értelmében:

a) Az államoknak és a regionális halászati gazdálkodási szervezeteknek – összhangban az elővigyázatosság elvével és az ökoszisztéma-alapú szemlélettel – fenntartható gazdálkodást kell folytatniuk a mélytengeri halállományok tekintetében, és meg kell óvniuk a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémákat a pusztító hatású halászati módszerektől.

b) A regionális halászati gazdálkodási szervezeteknek és a lobogó szerinti államoknak a nemzeti joghatóságon kívül eső olyan területeket illetően, ahol nem jöttek létre a fenékhalászatot szabályozó regionális halászati gazdálkodási szervezetek/megállapodások, vagy ahol ideiglenes intézkedések életbe léptetésére került sor, 2008. december 31-ig hatásvizsgálatot kell végezniük a nyílt tengeri fenékhalászat valamennyi típusára vonatkozóan, illetve gondoskodniuk kell a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémákra gyakorolt jelentős káros hatások megelőzéséről, vagy – ha ez nem lehetséges – be kell tiltaniuk az ilyen halászatot.

c) A regionális halászati gazdálkodási szervezeteknek és a lobogó szerinti államoknak a nemzeti joghatóságuk alá nem tartozó olyan területeket illetően, ahol nem jöttek létre a fenékhalászat szabályozó regionális halászati gazdálkodási szervezetek/megállapodások, vagy ahol ideiglenes intézkedések életbe léptetésére került sor, le kell zárniuk mindennemű fenékhalászati tevékenység elől azokat a nyílt tengeri területeket, amelyeken ismert vagy valószínű a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák jelenléte, kivéve ha képesek, illetve mindaddig, amíg képesekké nem válnak védelmi és gazdálkodási intézkedéseket hozni a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémákra gyakorolt jelentős káros hatások megelőzésére.

5. A legújabb fejlemények

i. FAO-iránymutatások

A nyílt tengeren folytatott mélytengeri halászat kezelésére vonatkozó nemzetközi FAO-iránymutatásokat a FAO Halászati Bizottságának felkérésére dolgozták ki abból a célból, hogy segítsék az államokat és a regionális halászati gazdálkodási szervezeteket/megállapodásokat a 61/105 számú ENSZ-közgyűlési határozatnak a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák védelme és a nyílt tengeren folytatott mélytengeri halászat hosszú távú kezelése tekintetében történő végrehajtásában. Az iránymutatásokat 2008 szeptemberében fogadták el.

Ezek az önkéntes alapon betartandó iránymutatások eligazítást nyújtanak a mélytengeri halászat megfelelő kezelését célzó intézkedések teljes spektrumában, ideértve a megfelelő szabályozási keretet, az adatgyűjtést, jelentéstételt és értékelést, a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák beazonosítását, a jelentős káros hatások vizsgálatát, a szabályok végrehajtatását és betartatását, a cél- és nem célfajok, valamint az érintett élőhelyek védelmének biztosításához szükséges intézkedéseket.

ii. A 2009-es ENSZ-közgyűlés fenntartható halászatról szóló 64/72 számú határozata

Az államok és a regionális halászati gazdálkodási szervezetek/megállapodások által a 61/105 számú ENSZ-közgyűlési határozat 83–90. bekezdésére adott válaszként meghozott intézkedések felülvizsgálatára – a szóban forgó határozat 91. bekezdésével összhangban – az ENSZ-közgyűlés 2009-es ülésén került sor.

A 2009-es határozat végleges szövege az EU és néhány más fél azon aggályaira reagált, miszerint a 61/105 számú ENSZ-közgyűlési határozat szerinti, a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák védelmét célzó intézkedések végrehajtása nem volt kielégítő, különösen a fenékhalászati tevékenységek engedélyezését megelőző értékelések lebonyolítását és a mélytengeri halállományok védelmét illetően.

Az ENSZ-közgyűlés 64/72 számú határozatában felszólította a regionális halászati gazdálkodási szervezeteket/megállapodásokat és a regionális halászati gazdálkodási szervezetek/megállapodások létrejöttére irányuló tárgyalásokban részt vevő államokat, valamint a lobogó szerinti államokat, hogy sürgősséggel fogadjanak el és hajtsanak végre intézkedések az alábbiakat érintően:

a) a fenékhalászati tevékenységek értékelése azok engedélyezését megelőzően,

b) jegyzőkönyvek készítése a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák felfedezéséről a rendelkezésre álló legmérvadóbb tudományos szakvélemények alapján,

c) a mélytengeri állományok tartós fennmaradását biztosító védelmi és gazdálkodási intézkedések elfogadása.

A határozat azt is előírja, hogy 2011-ben felül kell vizsgálni az említett intézkedések végrehajtását.

A határozat továbbá felszólítja az államokat a mélytengeri halászatra vonatkozó FAO-iránymutatások végrehajtására, valamint annak biztosítására, hogy a határozatban foglalt intézkedések végrehajtása összhangban legyen az iránymutatásokkal.

6. A tagállamok jelentései

A 734/2008/EK tanácsi rendelet 12. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok minden naptári félév tekintetében – az adott naptári félév eltelte utáni három hónapon belül – jelentést tesznek a Bizottságnak az alábbiakról:

a) Fogások;

b) A halászhajók előírásoknak való megfelelése;

c) Intézkedések az előírásoknak való meg nem felelés és a súlyos jogsértések orvoslására és szankcionálására;

d) Területlezárások végrehajtása.

A tagállamok kötelesek továbbá benyújtani a 4. cikk (2) bekezdése szerinti, a különleges halászati engedély kiadását megelőzően végzett valamennyi hatásvizsgálat eredményét.

A tagállamok kevesebb mint fele válaszolt a megadott határidőn belül (2009 januárja és júniusa között 10 tagállam, 2009 júliusa és decembere között 11 tagállam). A Bizottság ismételt felszólításait követően a kért információk végül beérkeztek. Ezekből megállapítható, hogy csak egy tagállam hajói tartoznak a rendelet hatálya alá.

7. A 734/2008/EK tanácsi rendeletben foglalt intézkedések végrehajtására vonatkozó értékelés

8. A beérkezett információk

A szóban forgó intézkedések végrehajtására vonatkozó értékelés az érintett tagállamok hatóságai által nyújtott információkon alapszik, a rendelet 13. cikkével összhangban.

a) Tevékenységük végzése során hajók kötelesek voltak betartani a 734/2008/EK tanácsi rendeletben foglalt szabályokat, és a rendelet előírása szerinti különleges halászati engedély birtokában kellett lenniük.

b) A különleges halászati engedély korlátozott időre szólt, és meghatározta az övezeteket, amelyben a fenékhalászatot végezni lehetett, az engedélyezett fajokat, halászeszközöket, valamint azt, hogy ezek az eszközök milyen mélységekben használhatók.

c) Az érintett tagállam a délnyugat-atlanti térség két olyan meghatározott területére korlátozta hajóinak fenékhalászati tevékenységét, amelyen a szóban forgó tevékenység végzése akkor már legalább két éve folyt.

d) Mivel a halászat okozta ökológiai hatást olyan területekre korlátozták, amelyeken már legalább két éve folytattak fenékhalászatot, az érintett tagállam nem végzett semmilyen hatásvizsgálatot, mert úgy vélte, ezeken a területeken valószínűtlen a fenékvonóhálók pusztító hatásának kitett veszélyeztetett tengerfenéki ökoszisztémák jelenléte.

e) Nem jegyeztek fel a halászati terveknek való meg nem feleléssel kapcsolatos esetet.

f) A halászhajók nem kaptak engedélyt arra, hogy halászati tevékenységet folytassanak a hatásvizsgálattal nem vizsgált területeken.

g) Nem jegyeztek fel lezárt területeket érintő halászati tevékenységet.

h) A veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák váratlan felfedezését jelző mutatók a NEAFC által meghatározott mutatók voltak, azaz fogásonként 100 kg-nyi élő korall és 1000 kg-nyi élő szivacs.

i) Nem jegyezték fel veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák váratlan felfedezését, ezért nem léptettek életbe javító intézkedéseket sem.

j) Nem tártak fel súlyos jogsértést, következésképpen nem alkalmaztak szankciót sem.

k) Valamennyi hajó köteles volt részt venni a megfigyelőrendszerben-programban.

9. Értékelés

A rendelet 4. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a halászati ágazat szereplőinek a különleges halászati engedélyre vonatkozó kérelmükhöz részletes halászati tervet kell csatolniuk, amely meghatározza a tevékenységek tervezett helyszínét. Ezt a követelményt az előzetes hatásvizsgálat elvégzésére vonatkozó elv érvényesülése érdekében építették bele a rendeletbe, hogy ezáltal lehetőség legyen a szóban forgó halászati tevékenység hatásainak előzetes értékelésére, amint azt az ENSZ-közgyűlés 61/105 számú határozata megkívánja. Az említett követelményt az érintett tagállam nem teljesítette.

Ehelyett az érintett tagállam egy olyan rendszert alkalmazott, amelyben az engedélyezett halászhajók tevékenységét csak az illetékes hatóságok által kijelölt halászati övezetekben engedélyezték, és ezzel a tagállam halászat okozta ökológiai hatást a délnyugat-atlanti területen a fenékhalászati tevékenység által korábban már érintett területekre korlátozták. A tagállam abból a feltételezésből indult ki, hogy a szóban forgó területeken valószínűtlen olyan veszélyeztetett tengerfenéki ökoszisztémák jelenléte, amelyekben a fenékvonóhálók kárt tehetnek; éppen ezért csak nagyon felületes hatásvizsgálatot végeztek. Azonban nem tettek különbséget olyan területek között, amelyeken a fenékhalászat bejáratott tevékenység volt, és amelyeken azt csak nem régóta végezték. A rendelet 4. cikkének (4) bekezdése, hasonlóan a FAO-iránymutatások 48. bekezdéséhez, megköveteli ezt a különbségtételt, mivel az olyan területek, amelyeken kevésbé intenzív fenékhalászat folyt, esetleg tartalmazhatnak veszélyeztetett tengeri ökoszisztémákat: ezek védelem esetén helyrejöhetnek vagy regenerálódhatnak akkor is, ha már érte őket károsodás. A tagállamnak következetesebben kellett volna alkalmaznia az elővigyázatosság elvét. A Bizottság további konzultációkat fog folytatni az érintett tagállammal a helyzet orvoslása céljából: biztosítani kívánja, hogy a tagállam hajói megfeleljenek kötelezettségeiknek, és halászati engedély iránti kérelmükhöz halászati tervet készítsenek annak érdekében, hogy elvégezhessék a szóban forgó halászati tevékenység megfelelő előzetes hatásvizsgálatát.

Az érintett tagállam átfogó vizsgálatot végzett a délnyugat-atlanti nemzetközi vizek feltérképezése céljából kevesebb mint 1500 méter mélységig azzal a céllal, hogy – az ENSZ-közgyűlés határozatának előírása szerint – megállapítsa a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák helyét ezeken területeken. Az említett vizsgálat eredménye azonban 2010 júniusáig nem volt hozzáférhető. A Bizottság bátorítani kívánja az ilyen tanulmányok adatainak közzétételét, mivel optimális hasznosításuk esetén megfelelőbb gazdálkodási intézkedések hozhatók a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák védelmére.

A Bizottság ezért úgy látja, hogy a 734/2008/EK rendelet szigorúbb és pontosabb betartására van szükség ahhoz, hogy az ENSZ-közgyűlés 61/105 és 64/72 számú határozatában előírt intézkedéseket az EU tagállamainak lobogója alatt közlekedő és a rendelet hatálya alatt halászó hajók teljes körűen végrehajtsák.

10. Teendők

A rendelet elfogadása utáni fejlemények, különösen a nyílt tengeren folytatott mélytengeri halászat kezelésére vonatkozó 2008-as nemzetközi FAO-iránymutatások vagy a fenntartható halászatról szóló 64/72 számú ENSZ-közgyűlési határozat megalkotása vagy a Nemzetközi Tengerkutatási Tanácsnak (ICES) az említett halászati tevékenységek kezelésére vonatkozó szakvéleménye fényében indokolt fontolóra venni a következő módosításokat:

11. Hatály

A rendelet jelenlegi hatálya nem terjed ki olyan területekre, amelyek valamely regionális halászati gazdálkodási szervezet illetékességi körébe tartoznak, vagy amelyeken egy új regionális halászati gazdálkodási szervezetről szóló tárgyalások résztvevői ideiglenes intézkedéseket vezettek be.

Egyes regionális halászati gazdálkodási szervezeteket bírálat ért amiatt, hogy nem hajtanak végre megfelelő intézkedéseket a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák védelmére, figyelmen kívül hagyva a tudományos szakvéleményeket és az elővigyázatosság elvét. Előfordult, hogy az Európai Unió által előírt intézkedéseket (pl. az indikátorfajokra vonatkozó alacsonyabb értékhatárok megállapítását) a szervezet más tagjai elutasították.

Következésképpen a rendelet hatályát ki lehetne terjeszteni oly módon, hogy lehetővé váljon egyoldalú intézkedések elfogadása a regionális halászati gazdálkodási szervezetek szabályozási területein halászó európai uniós halászhajókra vonatkozóan. Olyan esetekben, amikor az EU véleménye szerint az adott regionális halászati gazdálkodási szervezet által elfogadott intézkedések nem felelnek meg teljes mértékben az ENSZ-határozatokban foglalt intézkedéseknek, a szóban forgó egyoldalú intézkedések átfogóbbak lennének a regionális halászati gazdálkodási szervezet által elfogadott intézkedéseknél. Ez a megoldás lehetővé tenné az EU számára a 61/105 és 64/72 számú ENSZ-közgyűlési határozattal összefüggésben vállalt kötelezettségeinek jobb teljesítését. Noha tekinthető úgy is, hogy ezzel megszűnne az egyenlő bánásmód az EU és a harmadik országok ugyanazon területen halászó hajói között, egy ilyen lépés azonos versenyfeltételeket biztosítana a különböző területeken fenékhalászatot végző uniós hajók körében. Ezenkívül ha az EU úgy látja, hogy valamely regionális halászati gazdálkodási szervezetnek el kellene fogadnia bizonyos intézkedéseket, és ezért ezekre az intézkedésekre javaslatot tesz, a többi fél azonban elutasítja a javaslatot, akkor az intézkedések egyoldalú elfogadása jelezné, hogy az EU saját tanácsaival összhangban cselekszik. Az EU ily módon jó példával járhatna elöl, ahogy tette azt a múltban is, a jelenlegi rendelet elfogadásakor.

12. A kapacitás vagy erőkifejtés korlátozása

Annak biztosítására, hogy ne csoportosítsanak át kapacitást vagy erőkifejtést más halászati tevékenységből a rendelet hatálya alá tartozó mélytengeri halászatba, a rendeletbe be kell illeszteni egy olyan rendelkezést, amely a különböző területekre nézve egy meghatározott időszakra vonatkozóan megállapított átlagszintre korlátozza a halászati kapacitást vagy erőkifejtést a mélytengeri halászati tevékenységek tekintetében.

13. Hatásvizsgálat

Az egyik központi kérdés a ENSZ-közgyűlés 61/105 számú határozatában foglalt intézkedések felülvizsgálatára vonatkozó tárgyalások során a fenékhalászati tevékenység engedélyezését megelőző hatásvizsgálat végzése volt, amelyet akkor merőben innovatív elvnek tekintettek a halászati gazdálkodás terén. A ENSZ-közgyűlés 2009-es határozatára vonatkozó tárgyalások előtt közzétett információkból ugyanakkor kiderült, hogy nagyon kevés hatásvizsgálatot hajtottak végre, illetve hogy az elvégzett vizsgálatok színvonala nem volt kielégítő.

A FAO-iránymutatások – különösen a 17–20., 42., 47. és 48. bekezdés – meghatározzák a hatásvizsgálatok alkalmazásának egyértelmű kritériumait. Az ENSZ-közgyűlés 64/72 számú határozatának 119. bekezdése felhívja a lobogó szerinti államok és a regionális halászati gazdálkodási szervezetek figyelmét arra, hogy a fenékhalászati tevékenység engedélyezését megelőző hatásvizsgálatoknak összhangban kell lenniük az említett iránymutatásokkal. A rendelet különleges hivatkozással élhet az iránymutatás említett bekezdésére, az iránymutatások 47. bekezdésének szövegét (lásd lent) pedig teljes egészében beépítheti annak biztosítására, hogy a tagállamok által végzett hatásvizsgálatok színvonala javuljon.

47. A lobogó szerinti államok és a regionális halászati gazdálkodási szervezetek/megállapodások vizsgálatokat folytatnak annak megállapítására, hogy a mélytengeri halászati tevékenységek jelentős káros hatásokkal járnak-e az adott területen. Egy ilyen hatásvizsgálatnak többek között az alábbiakra kell irányulnia:

i. az alkalmazott vagy tervezett halászat típusa(i), ideértve a hajók és halászeszközök fajtáit, a halászterületeket, a célfajokat és a járulékos fogásként nagy valószínűséggel kihalászható fajokat, a halászati erőkifejtés szintjét és a halászat időtartamát (halászati terv);

ii. a rendelkezésre álló legmérvadóbb tudományos és technikai információk a halászati erőforrások jelenlegi állapotáról, a kiindulási alapnak tekinthető és a leendő változásokkal összehasonlítható információk a halászterületen található ökoszisztémákról, élőhelyekről és életközösségekről;

iii. olyan veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák beazonosítása, leírása és feltérképezése, amelyek jelenléte ismert vagy valószínű;

iv. a tevékenység hatásainak beazonosításához, leírásához és értékeléséhez használt adatok és módszerek, az ismeretbeli hiányosságok feltárása, valamint a vizsgálatban felhasznált adatok bizonytalansági szintjének megállapítása;

v. a valószínű hatások előfordulásának, mértékének és időtartamának megállapítása, leírása és értékelése, ideértve a vizsgálat tárgyát képező tevékenységek összeadódó hatásait a halászterületen található veszélyeztetett tengeri ökoszisztémákra és a lassan visszapótlódó halászati erőforrásokra.

vi. a halászati műveletek valószínű hatásaira vonatkozó kockázatértékelés annak meghatározására, hogy mely hatások minősülnek vélhetően jelentős káros hatásnak, különösen a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák és a lassan visszapótlódó halászati erőforrások tekintetében; valamint

vii. a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémákra gyakorolt jelentős káros hatások megelőzését célzó és a lassan visszapótlódó halászati erőforrások hosszú távú megőrzését és fenntartható kiaknázását biztosító javasolt erőkifejtés-csökkentési és gazdálkodási intézkedések, továbbá a halászati műveletek hatásainak nyomon követésére vonatkozó intézkedések.

A halászati ágazatban az adatok gyűjtésére, kezelésére és felhasználására szolgáló közösségi keretrendszer létrehozásáról, valamint a közös halászati politika tekintetében a tudományos tanácsadás támogatásáról szóló jelenlegi 199/2008/EK adatgyűjtési rendelet[1], valamint az azt kísérő 2008/949/EK bizottsági határozat[2] kötelezettségeket ír elő a halászati ágazat tengeri ökoszisztémára gyakorolt hatásának indikátoraival kapcsolatos adatok gyűjtésére. Ezért ezeknek az adatoknak a hatásvizsgálatok szerves részét kell alkotniuk.

14. Veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák váratlan felfedezése

A jelenlegi rendelet nem határozza meg, mit kell érteni a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák váratlan felfedezésén, ami az érintett tagállam esetében nagyon magas értékhatárok alkalmazását engedte meg a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák indikátorfajai tekintetében (fogásonként 100 kg-nyi élő korall és 1000 kg-nyi élő szivacs). Ezek hasonlóak azokhoz a határértékekhez, amelyeket egyes regionális halászati gazdálkodási szervezetek – mindenekelőtt a NEAFC és a NAFO – alkalmaztak a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák felfedezése tekintetében, és amelyeket az ICES mint túl magas értékeket bírálattal illetett.

Hogy egy faj egyedei milyen mértékben maradnak vissza a hálóban, az a faj méretétől és sérülékenységétől függ. A kisméretűek vagy könnyen szétdarabolódók kisebb valószínűséggel maradnak vissza a hálóban, mint a nagyobb és ruganyosabb testfelépítésűek. A mélyvízi hálók zsákmánymegtartási hatékonyságáról a korallok és szivacsok tekintetében egyelőre keveset tudunk. A jelenlegi iránymutatásokat alkalmazva és 10%-os feltételezett zsákmánymegtartási hatékonysággal számolva legalább 1000 kg korall (vagy 10 000 kg szivacs) volna szükséges az ökoszisztéma-felfedezési határérték eléréséhez.

2009-ben az ICES a NEAFC-nak adott tanácsában rámutatott: valószínűtlen, hogy egyetlen határérték alkalmas legyen valamennyi faj szempontjából egy veszélyeztetett tengeri ökoszisztéma indikációjára, mert ez azt feltételezné, hogy a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák jelenlétére utaló valamennyi faj azonos valószínűséggel marad vissza a halászhálóban. Az ICES ugyanakkor azt is megállapította, hogy a jelenlegi határértékek vélhetően túl magasak volnának mind a sérülékeny, mind a ritkán előforduló korall- és szivacsfajok tekintetében, ezért olyan határértékeket kellene alkalmazni, amelyek jobban megfelelnek az elővigyázatossági elvnek.

Ezért miközben a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák váratlan felfedezésére vonatkozó, a jelenleg rendelkezésre álló legmérvadóbb tudományos szakvéleményeken alapuló meghatározás rendeletbe illesztése javítana a rendelet hatékonyságán az ökoszisztémák a védelmének biztosítását illetően, biztosítani kellene ezeknek a határértékeknek a legújabb tudományos szakvélemények figyelembevételével történő rendszeres módosíthatóságát. Ezenkívül a nagyobb pontosság érdekében a mintavételhez kettőnél több olyan taxonra lenne szükség, amely a strukturális élőhelyként működő veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák indikátoraként szolgál.

Továbbá ha a mérések a megállapított határértékeket mutatják a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák indikátorfajai tekintetében, és az adott hajó erről a 7. cikk (3) bekezdésének előírása szerint a hatóságoknak jelentést tesz, azonnal el kellene rendelni a helyszín (legalább ideiglenes) lezárását, ami lehetővé tenné vizsgálatok elvégzését a területen. Amennyiben a lezárást nem hajtják végre azonnal, a további vonóháló-kivetések a veszélyeztetett tengeri ökoszisztéma pusztulásához vezethetnek.

15. Az eltávolodási szabály

A rendelet 7. cikke értelmében, amennyiben valamely halászhajó veszélyeztetett tengeri ökoszisztémára bukkan, legalább öt tengeri mérföldnyire el kell távolodnia a felfedezés helyszínétől. A NEAFC-ban és a NAFO-ban a megkövetelt távolság mindössze 2 tengeri mérföld, mivel az érintett területek vonatkozásában ezt a távolságot helyénvalóbbnak tekintették.

Fontos információk hiányában (a korallok és szivacsok kiterjedése, a vonóháló által megtett út hossza) az ICES képtelen volt megítélni a NEAFC-területre vonatkozó említett előírás tudományos helytállóságát. Azonban 4 órás átlagos merítési idővel és 3,5 csomós átlagos hálóvontatási sebességgel számolva a vonóháló több mint 9 tengeri mérföldnyi utat tesz meg. Ez lehetetlenné teszi egyrészt annak megállapítását, hol történt a veszélyeztetett tengeri ökoszisztéma felfedezése (a háló vontatási útja mentén bárhol történhetett), másrészt annak megállapítását, mely ponttól számítandó az 5 tengeri mérföld.

Az ICES véleménye szerint elfogadható volna az az alternatíva, hogy meghatározásra kerülne valamennyi olyan terület, ahol valaha már folytattak halászati tevékenységet (legalábbis abban az időszakban, amelyről adatok állnak rendelkezésre). Ez esetben feltételezhető volna az összes többi területről, hogy azokon lehetnek veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák; a halászati tevékenységek betiltása vagy korlátozása ezeken a területeken tehát megvédené a kérdéses ökoszisztémákat. Az eltávolodási szabály azokra a területekre korlátozódna, amelyeken már folyt halászat, különösen, ha az nem volt túlságosan intenzív; mindezt kiegészíthetnék a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák indikátorainak alacsonyabb határértékei és a nagyobb eltávolodási távolságok. E szabály hatékonyabb végrehajtásához nélkülözhetetlen olyan információk beszerzése, mint a hálóvontatási út hosszára vonatkozó adat, mely szükséges az eltávolodási szabálynál alkalmazott megfelelő távolság modellezéséhez.

16. A megfigyelői lefedettség

A 734/2008/EK rendelet 11. cikke 100%-os megfigyelői lefedettséget ír elő valamennyi hajóra; a megfigyelők számát 2009. július 30-án felül kellett vizsgálni. A felülvizsgálatot azonban elhalasztották annak érdekében, hogy begyűjtsék a tagállamok rendszerrel kapcsolatos tapasztalatait a rendelettel összhangban nyújtott információkkal összefüggésben.

2007. november 5–7-én „Adat- és ismeretszerzés a nyílt tengeri mélyvízi halászat terén” címmel műhelytalálkozóra került sor Rómában a szóban forgó halászati tevékenységekkel kapcsolatos ismeretek aktuális állásának megvitatására. A találkozó ajánlásai között szerepelt, hogy a mélytengeri halászat tekintetében 100%-os megfigyelői lefedettségre volna szükség. Ezen túlmenően a FAO-iránymutatások 55. bekezdése magasabb mértékű megfigyelői lefedettséget ír elő a regionális halászati gazdálkodási szervezetek/megállapodások szabályozási területén kívüli halászat esetében. A Dél-csendes-óceáni Regionális Halászati Gazdálkodási Szervezet ideiglenes intézkedései pedig előírják, hogy a fenékhalászat megfigyelését képzett szakemberek végezzék, 100%-os lefedettséggel. Ezt a meghatározott határértékek mellett alkalmazandó eltávolodási szabály megfelelő végrehajtása indokolta, mert így lehetőség nyílik az egyes merítésekből származó fogások valós idejű megfigyelésére. Új-Zéland ezt az előírást alkalmazza.

Tekintettel a fentiekre, valamint arra a tényre, hogy a FAO-iránymutatások 47. bekezdése szerinti feltételeknek megfelelő előzetes hatásvizsgálatok nem kerültek elvégzésre, egyelőre helyénvaló fenntartani a rendelet hatálya alá tartozó mélytengeri halászatra vonatkozó 100%-os megfigyelői lefedettséget. Ez az előírás háromévente felülvizsgálható.

17. Következtetés

Az utóbbi években az EU élen járt a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák globális védelmét és a hozzá kapcsolódó mélytengeri halászati tevékenységeket biztosító küzdelemben. Az ENSZ-közgyűlés 61/105 számú határozatában foglalt intézkedéseket átültető 734/2008/EK rendelet elfogadásának célja az volt, hogy biztosítsa a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémáknak a mélytengeri vonóhálós halászattal szembeni megfelelő védelmét. Tekintettel a 2009-es ENSZ-közgyűlés 64/72 számú határozatában foglalt új ajánlásokra és annak 2011 novemberében esedékes felülvizsgálatára, a FAO-nak a nyílt tengeren folytatott mélytengeri halászat kezelésére vonatkozó nemzetközi iránymutatásaira és a legutóbbi tudományos szakvéleményekre, a Bizottságnak az az álláspontja, hogy szükség van a rendelet módosítására, és azt lehetőleg 2012 elejéig meg kell tenni annak érdekében, hogy a rendelet összhangba kerüljön az újabb fejleményekkel, és így végrehajthatók legyenek a szóban forgó ökoszisztémák védelmét célzó, a legfrissebb tudományos szakvéleményeken alapuló, erőteljesebb intézkedések.

[1] A Tanács 199/2008/EK rendelete (2008. február 25.) a halászati ágazatban az adatok gyűjtésére, kezelésére és felhasználására szolgáló közösségi keretrendszer létrehozásáról, valamint a közös halászati politika tekintetében a tudományos tanácsadás támogatásáról.

[2] A Bizottság 2008/949/EK határozata (2008. november 6.) egy többéves közösségi programnak a halászati ágazatban az adatok gyűjtésére, kezelésére és felhasználására szolgáló közösségi keretrendszer létrehozásáról, valamint a közös halászati politika tekintetében a tudományos tanácsadás támogatásáról szóló 199/2008/EK tanácsi rendelet értelmében történő elfogadásáról.