29.

hangsúlyozza, hogy a fenti integratív megközelítés jegyében született intézkedéseknek a növekedés és a versenyképesség céljaira és olyan kiemelt intézkedési területekre kell összpontosítaniuk, amelyeknek túl kell mutatniuk a puszta tapasztalat- és információcserén, ki kell terjedniük projektekre, közös fellépésekre, az egyes projektek között a személyzet és a kedvezményezettek körének cseréjére, hálózatépítésre, a közösségi intézmények fejlesztésére stb.; Ehhez az alábbiakat javasolja: 1. A KLASZTEREKRE VONATKOZÓ KÖZÖS STRATÉGIAI KERET ALKALMAZÁSA véleménye szerint hiányzik a globális stratégiai keret, amely egyesítené a különböző érintett felek – közhivatalok, egyetemek, kutatóközpontok és vállalatok – nézőpontjait, és összehangolt módon lehetővé tenné a korábban ismertetett három folyamat végrehajtását: — a klaszterek létrehozására szolgáló feltételek megteremtésének lehetővé tétele és a klaszterek létrehozásának ösztönzése, — a klaszterek által javasolt kezdeményezések végrehajtásának támogatása, — az együttműködés és a tapasztalatcsere érdekében a klaszterek összekapcsolása mind nemzeti, mind pedig transznacionális szinten; ezzel kapcsolatban a stratégiai keret létrehozása felé tett első lépésként egy magas szintű szakértői csoport felállítását javasolja, amely megvizsgálná a kérdést, és iránymutatásokat javasolna a Tanácsnak és az Európai Bizottságnak a kritériumok integrációjával és harmonizációjával kapcsolatban. A csoportnak teljes függetlenséget kellene élveznie, a témában érdekelt összes felet képviselve – azaz a politika szereplőit, a különféle és főként a regionális közigazgatási szerveket, a klaszterirányításban jártas vállalatokat, az egyetemeket, technológiai és kutatóközpontokat, valamint a pénzintézeteket és egyéb szóba jöhető finanszírozási partnereket (üzletiangyal-hálózatok, kockázatitőke-alapok stb.) –, elnökének pedig a témában elismert európai szakembert kell választani; úgy véli, hogy a stratégiai keret hasznosítja majd a speciális tematikus klaszterek kapcsán már létező különböző kezdeményezéseket, olyan szemléletet eredményez, amely minden ilyet magában foglal, illetve olyan intézkedési irányvonalakat fektet le, amelyek lehetővé teszik a klaszterek alakulása során végbemenő folyamatok fejlesztésének támogatását; KIDOLGOZÁSI SZAKASZ — a fejlődéshez szükséges környezeti feltételek megteremtése — pénzügyi támogatások biztosítása, amelyek megkönnyítik az ugyanazon a földrajzi területen tevékenykedő kis és nagyvállalatok közötti kapcsolatok elmélyítését és a lehetséges szinergiák feltérképezését — a „húzóvállalatok” bevonása — kapcsolatok kiépítése az ágazathoz kötődő kutatóközpontokkal BEVEZETÉSI SZAKASZ — bizalmi kapcsolatok kialakítása — különböző klaszterekhez tartozó vállalatok összekapcsolása transznacionális metaklaszterek kialakításának céljából — önálló működési forma és márkaimázs kialakítása — együttműködési stratégiai menetrend kidolgozása NÖVEKEDÉSI SZAKASZ — önálló projektek kidolgozása és végrehajtása — a klaszterek beillesztése az európai technológiai platformokba — klaszterszövetségek, régióközi együttműködési platformok létrehozása — a klaszterek közötti együttműködésből származó eredmények elterjesztése, ezáltal is biztosítva, hogy a projekt eredményei más régiókba is eljussanak — együttműködési kezdeményezések révén létrejövő új termékek BEÉRÉSI SZAKASZ — saját innovációk és szabadalmak — kereskedelmi alklaszterek megjelenése — stratégiai partnerségek a gazdasági fejlődéshez — új beruházások vonzása a régióba 2. A FOLYAMATNAK HITELESSÉGET BIZTOSÍTÓ STRATÉGIAI KERET MEGTEREMTÉSÉT SERKENTŐ INTÉZKEDÉSEK elismeri, hogy ösztönözni kell a klaszterek vállalatai között folyó együttműködést, előmozdítva egy első szintű klaszterhálózati hálózat létrehozását, amely révén a tagok európai és globális szinten megoszthatják egymással a szolgáltatásokat és a bevált gyakorlatokat, például az alábbiak révén: — együttműködési eszközök fejlesztése és bővítése a regionális klaszterek segítségével nyert ismeretek megosztására, — rendezvények, találkozók szervezésének támogatása az egyes klaszterek különböző tagjai (elsősorban a vállalatok) részvételével, — közös éves jelentés készítése valamennyi európai klaszter tevékenységéről, — a képzés, tájékoztatás stb. területén megosztott szolgáltatások fejlesztésének az ösztönzése; hangsúlyozza, hogy a közigazgatási szerveknek kereslet-előrejelző projekteket kell ösztönözniük az alábbiak révén: — kapcsolatok kiépítése a különböző régiók technológiai felügyeleti szervei és megfigyelőközpontjai között az ipari beruházásokat és innovációt felügyelő európai rendszer kiépítése, illetve a humántőkével kapcsolatos információk javítása révén, ami megoldási lehetőségeket vetíthet előre a kínálati oldalt illetően, illetve értékteremtő technológiákat eredményezhet, — az európai technológiai platformokkal való együttműködés ösztönzése, — több régió által közösen kidolgozott nyilvános projektek (közös specifikációk és beszerzési eljárások), — különböző régiók közös szabályozásainak ösztönzése, amelyek elősegítik az innovatív technológiák kifejlesztését, illetve előkészíthetik azt; hangsúlyozza, hogy mindenképpen egyetlen európai klaszterinformációs platformban (INFOCLUSTER) kell összegyűjteni a meglévő információkat, és ennek kell tartalmaznia azokat a vállalatok számára hasznos funkciókat, amelyek ma még csak részlegesen biztosítottak. Ezzel kapcsolatosan úgy véli, hogy az információs platform szerepének ellátására a legalkalmasabb szerv az Európai Klasztermegfigyelő Központ lehetne: — területi információs rendszer, amely strukturálja és magában foglalja az aktuális infrastruktúrakínálatot, a kutatóközpontokat, a KFI területén aktív vállalatokat, egyetemeket és egyéb központokat, a támogatott kutatási irányvonalakat, fontos műszaki és politikai kapcsolatokat stb. Ez az eszköztár megkönnyítené a különböző tudásközpontok és maguk a klaszterek közötti kapcsolattartást. Az Európai Bizottság kezelhetné a rendszert, együttműködve a Régiók Bizottságával, amely megkönnyíthetné a régiókkal és a regionális szinten működő klaszterekkel való kapcsolattartást, — dinamikus versenybarométer, amelyben valamennyi klaszter összehasonlíthatná magát bármelyik másik, hasonló jellegű klaszterrel, és így megtudhatná, hogy milyen helyet foglal el versenykörnyezetében, — információcserére szolgáló klaszterpolitikai térkép, amely minden régióra és (politika)területre (KFI-támogatások, pénzügyi támogatási eszközök, képzési és csereprogramok stb.) kiterjedően magában foglal nemzeti és regionális programokat és politikákat, — különböző jelentések a vállalatok és maguk a klaszterek által sikerrel alkalmazott gyakorlatokról annak érdekében, hogy másokkal is megosszák a tapasztalatokat; úgy véli, hogy támogatni kell az együttműködést az egyes régiók és országok innovációt elősegítő pénzeszközei (tőke, hitel, közvetlen támogatás) között annak érdekében, hogy megkönnyítsük az olyan nagy projektekbe történő beruházásokat, amelyekben a klaszterek révén különböző európai országok több régiója is érintett. Ezek a klaszterek így jobban hasznosítani tudnák a például az EBB-től és az EBA-tól kapott európai forrásokat; véleménye szerint lehetőség nyílik arra, hogy a klaszterek közösen használják a forrásokat és a szolgáltatásokat, hogy így profitálhassanak a jó minőségű szolgáltatásokhoz való közös hozzáférésből: — speciális állásbörze, csereprogramok, kutatói képzés a magánszektorban, — vállalati mobilitás inkubátorházak és -szolgáltatások közös igénybevételével, — műszaki ismeretek, kutatási infrastruktúrák és termelési létesítmények cseréje a méretgazdaságosság, illetve a gazdasági tevékenységek kiterjesztésének elérésére, — európai kutatási és ipari innovációs felügyeleti rendszer, valamint a humántőkével kapcsolatos információk javítása; 3. ELŐZETES, PÁRHUZAMOS ÉS UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, MELYEK EREDMÉNYEI VEZÉRELVKÉNT KELL HOGY SZOLGÁLJANAK A KÉSŐBBI INTÉZKEDÉSEKHEZ úgy véli, hogy a kiértékelés egyfajta kutatás, amely speciális technikákat alkalmaz, és azokra a kérdésekre ad választ, hogy eleget tettünk-e a klaszterek által támasztott igényeknek, megfelelő politikát dolgoztunk-e ki, ésszerűen alkalmaztuk-e azt, elérjük-e a kívánt hatást, újrafogalmazhatók-e az el nem ért célok, illetve hogy növelhető-e az alkalmazott politika eredményessége; az értékelést olyan eszköznek tartja, amelyet a teljes végrehajtási folyamat során alkalmazni kell, és amely – egyéb előnyök mellett – a klaszterpolitika hitelességét is növeli.