(8) A Bizottság az első jelentést 2000-ben nyújtotta be az Európai Parlament és a Tanács részére, értékelve a 91/477/EGK irányelv tagállamokban történő végrehajtását. E jelentés megállapította, hogy tagállamok és érdekelt felek véleménye szerint az irányelv által létrehozott jogi keret egészében véve elégséges volt. Ugyanakkor az irányelv nemzeti végrehajtásával kapcsolatban kiemelt problémákat azonosítottak, úgymint: az információcserével kapcsolatos nehézségek; a nemzeti jogszabályok különfélesége és összetettsége; a közigazgatási intézkedések és engedélyezési eljárások; különbségek a vadász- és sporttűzfegyverek osztályozásában, valamint adminisztratív terhek a kkv-k számára. Ez megmutatta bizonyos rendelkezések tisztázásának szükségességét (pl. bizonyos fegyvertípusuk meghatározása, nevezetesen a hatástalanított és antik fegyvereké) az irányelv egységesebb alkalmazásának biztosítása érdekében.

(7) A 91/477/EGK irányelv eredetileg a belső piac kiteljesítését szolgáló kísérő intézkedésnek indult. A fegyvertartás közösségen belüli határokon történő ellenőrzésének megszüntetése szükségessé tette olyan célravezető szabályok elfogadását, amelyek lehetővé teszik az ellenőrzések tagállamokon belüli elvégzését. Ebből a célból az irányelv szabályokat tartalmaz a tűzfegyverek megszerzésére és tartására, valamint a tűzfegyverek tagállamok közötti szállítására vonatkozóan. Az irányelv lehetővé teszi a tagállamok számára az előírtnál (3. cikk) szigorúbb szabályok elfogadását is.

(2) A tűzfegyverekről szóló irányelv 17. cikke úgy rendelkezik, hogy „a Bizottság 2015. július 28-ig jelentést és adott esetben ehhez csatolt javaslatokat nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak az irányelv alkalmazásának eredményeképpen létrejövő helyzetről”. A jelentés elkészítése céljából a Bizottság külső tanácsadók bevonásával értékelő vizsgálatot indított. A 2014 decemberében befejezett értékelő vizsgálat az irányelv végrehajtásának kiterjedt elemzését, valamint a jogszabály működésének öt alapvető fontosságú kritérium szerinti elemzését tartalmazza. A jelentés a megállapítások alapján konkrét ajánlásokkal is szolgál vagy a Bizottság, vagy a tagállamok hatóságai, vagy mindkettő részére. Erre az értékelésre a Bizottság célravezető és hatásos szabályozás (REFIT) programjának keretében került sor.

(13) Az irányelv hatályát annak I. melléklete ismerteti, ahol a különböző felhasználási módoknak megfelelő tűzfegyver-kategóriák leírása a következő:

-„A kategória, tiltott tűzfegyverek – teljesen automata fegyverek és katonai fegyverek”;

-„B kategória, engedélyhez kötött tűzfegyverek – ezeket többnyire céllövők és vadászok használják”;

-„C kategória, bejelentéshez kötött tűzfegyverek – főként vadászok által használt tűzfegyverek”;

-„D kategória, egyéb tűzfegyverek – elsősorban egylövetű hosszú tűzfegyverek huzagolatlan csővel”.

(14) A tűzfegyverekről szóló irányelv legfontosabb rendelkezései az alábbiakra vonatkoznak:

-Jelölés és nyomonkövethetőség (4. cikk): A tagállamok biztosítják, hogy valamennyi forgalomba hozott tűzfegyvert vagy annak részét jelöljék és nyilvántartásba vegyék. E célból a tagállamok vagy egyedi jelölést követelnek meg, vagy alternatív jelölést tartanak fenn egy számmal vagy alfanumerikus kóddal, amely lehetővé teszi a gyártó ország azonosítását. A jelölést a tűzfegyver alapvető alkotóelemén kell elhelyezni, amelynek megsemmisülése a tűzfegyvert használhatatlanná teszi. A módosított irányelv rendelkezéseket tartalmaz nemzeti számítógépes nyilvántartási rendszerek bevezetésére is a tűzfegyverek nyomonkövethetőségének erősítése érdekében. Ezek a rendszerek a tagállamokban forgalomban levő minden tűzfegyver legfontosabb adatait rögzítik, és 2014. december 31-ére minden tagállamban kellett lennie ilyen rendszernek.

-Tűzfegyverek megszerzésére és birtoklására vonatkozó követelmények (5. cikk): A tagállamok a tűzfegyverek megszerzését és tartását csak olyan személy számára engedélyezik, akinek megfelelő indoka van erre, és aki:

obetöltötte legalább a 18. életévét, kivéve a vadászatra és céllövészetre használt tűzfegyverek nem vásárlás útján történő megszerzését és tartását, feltéve, hogy ebben az esetben a 18 évnél fiatalabb személy szülői engedéllyel rendelkezik, vagy szülői irányítás alatt áll, vagy érvényes tűzfegyvertartási vagy vadászengedéllyel rendelkező felnőtt irányítása alatt áll, illetve engedélyezett, vagy más módon jóváhagyott edzőközpontban használja a fegyvert;

onem valószínűsíthető, hogy veszélyt jelent önmagára, a közrendre vagy a közbiztonságra. Szándékos, erőszakos bűncselekmény miatti elmarasztaló ítélet az ilyen veszélyre utaló jelnek minősül.

-Európai tűzfegyvertartási igazolvány (EFP) (12. cikk): az irányelv rugalmasabb szabályokat vezetett be a vadászatra és sportlövészetre használt fegyverekre vonatkozóan, hogy ne hátráltassa azok tagok közötti mozgatását. Az EFP bevezetésével a C és D kategóriába tartozó tűzfegyverekkel rendelkező vadászok, valamint a B, C és D kategóriájú tűzfegyverekkel rendelkező céllövők az úticélt jelentő tagállam előzetes engedélye nélkül utazhatnak egy másik tagállamba. Az EFP-t kell a vadászok és céllövők számára szükséges legfontosabb okmánynak tekinteni, és a tagállamok semmilyen díj vagy költség megfizetésétől nem tehetik függővé az EFP elfogadását.

-Hatástalanítás (I. melléklet, III. szakasz): a tűzfegyverekről szóló irányelv minimumkorlátozásokat állapít meg, és kötelezi a tagállamokat, hogy gondoskodjanak a hatástalanítási intézkedések valamely illetékes hatóság általi ellenőrzéséről. E hatóság biztosítja, hogy a tűzfegyverek hatástalanítására vonatkozó nemzeti eljárások tartósan hatástalanítottá tegyék a fegyvereket. Amint azt a társjogalkotók kérték a módosítás idején, az I. melléklet III. részének a) pontja megállapítja, hogy „a Bizottság közös iránymutatásokat ad ki a hatástalanítási előírásokról és technikákról annak biztosítására, hogy a hatástalanított tűzfegyverek visszafordíthatatlanul használhatatlanok legyenek”. A hatástalanításra vonatkozó közös iránymutatások elfogadásáig a tagállamok szabadon elfogadhatják a vonatkozó legalkalmasabb eljárásokat.

(15) Végül a tűzfegyverekről szóló irányelv 17. cikke előírja, hogy a Bizottság 2015. július 28-ig jelentést nyújt be az irányelv alkalmazásának eredményeképpen létrejövő helyzetről. Az irányelv rendelkezésével összhangban 2014-ben a Bizottság 12 hónapig tartó vizsgálatot indított annak értékelésére, hogyan hajtották végre a tűzfegyverekről szóló irányelvet és annak későbbi módosítását, és e jogi keret mennyire teljesítette a belső piac megfelelő működésének és az EU-n belüli magas szintű biztonság elérésének két általános célját.

4. Az értékelés módszertana

(16) Az egy évig tartó értékelő vizsgálatot azért végezték el, hogy elemezzék az irányelv céljainak elérését (a belső piac jó működése és a biztonság magas szintje) öt értékelési kritérium mentén:

-eredményesség: azon mértéket illetően, amennyire a rendelkezések hozzájárultak a célok eléréséhez;

-hatékonyság: az irányelv által bevezetett eljárások és kötelezettségek hatékonysága, nevezetesen, hogy az eredményeket (előnyöket) ésszerű költségek mellett érték-e el;

-következetesség: az irányelv rendelkezéseinek végrehajtásában, a kulcsfontosságú fogalmak értelmezésében, valamint az irányelv általános koherenciája más vonatkozó jogszabályokkal;

-relevancia: az irányelv rendelkezéseinek relevanciája a belső piac működésének és az uniós polgárok biztonságának meglévő szükségletei tekintetében;