HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 100/44

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye Az EU és a globális élelmezési kihívás

2009/C 100/08

A Tanács francia elnöksége az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnökének, Dimitris DIMITRIADISnak küldött 2007. október 25-i levelében az Európai Közösséget létrehozó szerződés 262. cikke alapján felkérte az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságot, hogy dolgozzon ki feltáró véleményt a következő tárgyban:

Az EU és a globális élelmezési kihívás.

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Mezőgazdaság, vidékfejlesztés és környezetvédelem” szekció 2008. október 8-án elfogadta véleményét. (Előadó: Seppo KALLIO.)

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2008. október 21.–23-án tartott, 448. plenáris ülésén (az október 22-i ülésnapon) 73 szavazattal 11 ellenében, 27 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1 Az EGSZB úgy véli, hogy az Uniónak értékelnie kellene a hosszú távú mezőgazdasági és kereskedelmi politikai célkitűzéseket, és meg kellene vizsgálnia, hogy az EU-ban és az egész világon a megváltozott körülmények között biztosított-e az élelmiszerellátás.

1.2 Az EU-nak az Unió minden régiójában jövedelmező termelést biztosító agrárpolitika kiemelt kérdéseként kell kezelnie az élelmiszer rendelkezésre állását: a KAP állapotfelmérésének ki kell térnie erre.

1.3 Az élelmiszer-termelésnek prioritást kell élveznie az energiatermeléssel szemben. A növényi alapú energiatermeléshez olyan növényeket és biomasszát kell felhasználni, amelyek eredendően nem alkalmasak élelmiszer-előállításra.

1.4 A méltányos termelői árak mind az EU-ban, mind világszinten stabil alapot teremtenek az elégséges élelmiszerellátáshoz az elsődleges termelés és a feldolgozás szintjén is.

1.5 Olyan agrárkereskedelmi szabályozásra kell törekedni, amely minden országban és minden körülmények között biztosítja az élelmiszer-ellátást. A fejlődő országoknak olyan előnyöket kell biztosítani, amelyek hozzájárulnak a hazai termelés megerősítéséhez.

1.6 Az EU-nak fokoznia kell az együttműködést és a fejlődő országok élelmiszerláncainak korszerűsítéséhez és hatékonnyá tételéhez nyújtott támogatást.

1.7 Az EGSZB hangsúlyozza, hogy az Uniónak meg kell erősítenie a fejlődő országok termelői és piaci szervezeteinek működését, és ezáltal támogatnia kell az élelmiszer-ellátás alapjait. A fejlődő országok mezőgazdasági termelőinek szánt egymilliárd eurós támogatásra tett javaslatot végre kell hajtani.

1.8 Az EU-nak határozottabban elő kell mozdítania az új technológiák, többek között a biotechnológia fejlesztését, hogy a termelési gyakorlatban is alkalmazni lehessen őket.

1.9 A jövőbeli stratégia részeként javítani kell az élelmiszertermékek minőségét, továbbá átlátható eredetmegjelölésekkel és a fogyasztók tájékoztatása révén növelni kell a termékbiztonságot.

1.10 Az élelmiszerek fogyasztói árát nem szabadna mesterségesen csökkenteni, az árkompenzációt ehelyett szociálpolitikai eszközökkel kellene megoldani.

1.11 A szegénység felszámolásához először is az ENSZ-nek és egyéb nemzetközi szervezeteknek elsőrendű prioritásként kellene kezelniük az élelmiszer-termelést.

1.12 Az élelmiszerek rendelkezésre állásának biztosítása érdekében világszintű, készletezésre kötelező programot kellene létrehozni az EU-ban már kialakított kőolaj-készletezés mintájára.

1.13 Az ellátásbiztonság megteremtése érdekében az Unióban jobb alapvető készletezési rendszerre van szükség a legfontosabb termékek és inputtermékek (fehérje, műtrágyák, vetőmagok, peszticidek) tekintetében, és határozott intézkedésekkel erősíteni kell a tagállamok, az Unió és a kereskedelmi szereplők együttműködését.

1.14 Az élelmiszerellátás biztosítása érdekében az Unióban és különösen a fejlődő országokban bővíteni kell a szakképzést, hogy jobban meg lehessen felelni az élelmiszerválság állította új kihívásoknak.

1.15 Az EGSZB úgy véli, hogy az EU-nak mezőgazdasági és halászati közös vállalkozásokat kellene alapítania a fejlődő országokkal ezek gazdasági feltételeinek javítása érdekében.

1.16 Az EGSZB azt javasolja, hogy az Európai Bizottság tegyen javaslatokat arra, hogy a tagállamok ruházzanak be többet a K+F-be és az innovációba a halászat és különösen az oceanográfiai kutatást végző hajók építésének és üzemeltetésének terén. Az ezek segítségével készülő tanulmányok és az így végzett munka ugyanis lehetővé tenné egyrészt a fenntartható halászatot és annak fejlesztését, másrészt pedig az élelmezés, illetve a társadalmi-gazdasági feltételek javítását a kevésbé fejlett országokban.

2. Bevezetés

2.1 Az európai polgárok egészsége, valamint a jövő miatti aggodalmaik, a mezőgazdasági termékek és az élelmiszerek árának közelmúltbeli erőteljes emelkedése és általában a globális élelmiszerhiány sürgető kérdése a társadalmi viták középpontjába emelték a globális élelmezési kihívások kérdését. A mezőgazdasági és élelmiszer-ágazatban a nyersanyagok ára az 1970-es évektől kezdve folyamatosan csökkent. Az elmúlt három évben hozott kiigazító intézkedések kedvező változást hoztak, amely azonban nehézségeket eredményezett az élelmiszer-ellátás leggyengébb láncszeme, azaz a fogyasztó számára. A fogyasztóknak azzal kell szembesülniük, hogy egyes alapvető élelmiszerek árai esetenként sokkal magasabbak a termelőknek kifizetett árnál. Igaz ugyan, hogy az európai mezőgazdaság egy része hasznot tudott húzni az áremelésből, hangsúlyozandó viszont az európai állattenyésztők kritikus helyzete, amelyben nem képesek megfékezni a takarmányárak emelkedését, illetve azt a fogyasztói árakban érvényesíteni. Ebben a véleménytervezetben az Európai Unió szemszögéből értékeljük az élelmezési kihívásokat, és átfogóbban megvizsgáljuk az uniós fellépések társadalmi hatásait (1).

2.2 Elemzésünk középpontjában az élelmiszer-ellátás és az ellátás biztonsága áll. Célunk az, hogy azonosítsuk a globális kihívásokat és olyan lehetőségeket javasoljunk, amelyek révén meg lehet felelni ezeknek a kihívásoknak. A drasztikus piaci változások radikális megjegyzéseket váltottak ki: számos testület még a mezőgazdasági és élelmiszerügyi kérdések WTO-tárgyalásoktól való függetlenítését, uniós szinten pedig a termeléshez kötött támogatások visszaállítását is javasolta. Végül megvizsgáljuk, hogy ezek a kihívások és lehetséges megoldások miként érintik a legfontosabb társadalmi kérdéseket: mit jelentenek az európai fogyasztók, illetve a fejlődő országok hosszú távú élelmiszer-ellátása szempontjából, és hogyan járulnak hozzá a vidék dinamizmusához.

2.3 Először röviden áttekintjük az uniós mezőgazdasági és élelmiszer-termelés és -politika fejlődését, és felvázoljuk a mezőgazdasági és élelmiszer-termelés működésének jelenlegi uniós keretét. Ezután megvizsgáljuk a jelenleg érvényben lévő keret fejlesztését kikényszerítő jelentősebb külső tényezőket. Ennek alapján összefoglaljuk az Unió mezőgazdaságának és élelmezésének jövője előtt álló legfontosabb kihívásokat és a rendelkezésre álló lehetséges fellépési modelleket. Végül pedig értékeljük ezeket a modelleket és azt, hogy milyen szerepet játszik az EU a világ élelmiszer-ellátásában, mind termelőként, mind pedig fogyasztóként.

3. Az EU agrár- és élelmiszer-politikája és az ágazat fejlődése

3.1 Az EGK és az EU élelmiszer-ipari célkitűzései, az ágazat és a piacok fejlődése

3.1.1 Az EU-ban a mezőgazdasági és élelmiszer-termelés évtizedeken keresztül a többi társadalmi fejlemény szerint alakult. Eleinte a termelés mennyiségére helyezték a hangsúlyt, ennek következtében már az 1980-as években jelentős exportálandó többlet jelentkezett. Ezzel egy időben jelentkeztek a mezőgazdasághoz kapcsolódó környezetvédelmi problémák, trágyaterítési problémák az intenzív gazdálkodású területeken, vízellátási gondok stb.

3.1.2 Az intenzív termelésre és a környezetvédelmi problémákra válaszul kialakult a biogazdálkodás, amely a termékek megkülönböztetésének egyik példája – egyes fogyasztói csoportok készek magasabb árat fizetni az olyan termékért, amelyet környezetbarátnak minősülő eljárással termeltek. Az 1990-es évek az állatbetegségek és zoonózisok évtizede volt – a kergemarhakór és a sertéspestis megrendítette az EU szarvasmarha-tenyésztési ágazatát és élelmiszer-ellátási rendszerét. Az élelmiszer-ellátás területén fontossá vált az élelmiszerek biztonsága, és számos országban a korábbinál több erőforrást fordítottak többek között a szalmonella elleni küzdelemre és megelőzésére.

3.1.3 A fent említett problémák és a megoldásukat célzó fellépések hozzájárultak az EU agrár- és élelmiszer-politikájának a kialakításához. Az elmúlt években felmerült aktuális kérdések egyike a mezőgazdasági nyersanyagokból előállított bioenergia, más szóval a mezőgazdaság mint a bioenergia nyersanyagforrása.

3.1.4 Szintén felmerült az élelmiszerek minősége és annak népegészségügyi jelentősége – fontos vitatéma, hogy az élelmiszerek összetétele és az élelmiszeripar milyen mértékben felelős a nyugati országokban egyre súlyosbodó elhízási problémákért. Az élelmiszer-iparnak figyelembe kell ezt vennie többek között a terméktervezés és az értékesítés során, csakúgy, mint a fogyasztóknak fogyasztási döntéseik során. A fogyasztók tájékoztatása révén támogatni kell a felelősségteljes fogyasztást.

3.1.5 Jelenleg égető kérdést jelent az élelmiszerek, valamint a mezőgazdasági alapanyagok és végtermékek erőteljes áremelkedése, ennek tartóssága és a globális élelmiszer-ellátásra és a szegények életkörülményeire gyakorolt hatásai. A döntéshozóknak mérlegelniük kellene a piaci változásokat is – vajon az alacsony és folyamatosan csökkenő árakkal jellemzett piacokra tervezett politikai intézkedések az új körülmények között is érvényesek-e?

3.2 Az EU agrárpolitikájának változásai, valamint a halászat

3.2.1 Az EU agrárpolitikája az erős belső piacokra és a piacszabályozó támogatási rendszerekre alapul, melyek célja az, hogy minden országban és minden körülmények között stabil élelmiszer-ellátást biztosítson. Az EU agrárpolitikája az európai agrármodellen alapul, amely védi a mezőgazdaság sokoldalúságát, és még az olyan területeken is lehetővé teszi a gazdálkodást, ahol ehhez kedvezőtlenek a körülmények. A cél jó minőségű és biztonságos, ugyanakkor megfizethető élelmiszerek termelése az uniós fogyasztók számára.

3.2.2 A globalizáció részeként az agrárpolitika nemzetközivé válása az EU közös agrárpolitikájának reformja elé is új kihívásokat támasztott. Komoly kihívásokat jelentett az egyre élesedő verseny és a mezőgazdasági termelők jövedelmét érintő politika alakítása szempontjából. Az agrárpiaci problémák régóta a termékek alacsony árából eredtek, és az uniós agrárreformok megpróbálták ezt orvosolni.

3.2.3 Az 1999-es és a 2003-as agrárreformok piacorientáltabb rendszert eredményeztek, mivel eltörölték az intervenciós rendszereket, csökkentették az adminisztratív költségeket, és a közvetlen támogatásokat függetlenítették a termelés mennyiségétől. Ezt követően megreformálták számos termék piacszervezését is, ami az uniós termelők egy részét hátrányosan érintette. Az EU ezekre a változásokra építette a WTO aktuális kereskedelmi tárgyalási fordulóján elérendő céljait.

3.2.4 Az EU jelenleg végzi a KAP úgynevezett állapotfelmérését, amely alkalmat adhat az agrárpolitika kiigazítására. A vizsgálat fő célja a 2003-as KAP-reform végrehajtásának értékelése, és a reformfolyamat azon kiigazításainak vizsgálata, amelyek szükségesnek tűnnek a politika további egyszerűsítése érdekében, lehetővé teszik az új piaci lehetőségek megragadását, és felkészítik a KAP-ot a piacon és a társadalomban felmerülő új kihívásokkal való szembenézésre. Az állapotfelmérésre éppen akkor kerül sor, amikor az agrártermékek világpiaca igen ingatag, és az élelmiszer-kínálat komoly veszélyben forog.

3.2.5 A mezőgazdaság mellett a halászat is fontos szerepet játszik élelmiszer-ellátásunkban. A globális halászati és akvakultúra-ágazat termelése 2005-ben elérte a 142 millió tonnát, ami 16,6 kilogrammnyi egy főre jutó termelésnek és a világ húsliszttermelése több mint 15 %-ának felel meg. Ily módon a halászati termékeknek fontos szerepük van az élelmiszer-ellátásban. Emellett a halászathoz és az akvakultúrához kapcsolódó tevékenységek mind Európában, mind a fejlődő országokban fontos élelmiszer-, munkahely- és jövedelemforrást jelentenek. Az Európai Uniónak arra kell törekednie, hogy a fejlődő országok is a lehető legjobban tudjanak gazdálkodni saját halkészleteikkel.

3.2.6 Az EU-nak tevékenységei során olyan átfogó megközelítést kell hangsúlyoznia, amely egyesíti a halkészletek fenntartható hasznosítását és a szegénység csökkentését, és amely biztosítja a fejlett és a fejlődő országok közti egyensúlyt az alábbi szempontok alapján:

1) az Uniónak fejlesztenie kell a helyi fogási módszereket, és támogatnia kell mind a fenntartható és felelősségteljes halászatot, mind pedig az akvakultúra kiterjesztését;

2) az Uniónak folytatnia kell a halászati termékek behozatalának, valamint az élelmiszer-biztonsági és fogyasztóvédelmi gyakorlatoknak a megerősítését;

3) az Uniónak támogatnia kell az európai halászati közösségek által a harmadik országok vizein folytatott halászatot, amennyiben ez nem sérti ezen országok és lakosaik érdekeit;

4) az óceánok és a tengerek a Föld természeti erőforrásait rejtik és a világörökség részét képezik. Az Európai Uniónak biztosítania kell, hogy sem saját, sem más országok vizein ne folytasson túlhalászást.

3.3 Az EU agrár- és élelmiszer-politikájára ható külső tényezők

3.3.1 Az EU agrár- és élelmiszer-politikai kerete az elmúlt ötven év során nemcsak saját céljai és lehetőségei, hanem külső hatások következtében is a fent vázoltak szerint alakult. A politika változását és fejlődését előidéző külső tényezők elsősorban az EU kereskedelmi politikájában – a WTO jelenleg zajló dohai fordulója –, a technológiai fejlődésben, a környezetvédelmi kihívásokban és az élelmiszer-piaci trendekben keresendők.

3.3.2 A WTO keretein belül folyó többoldalú kereskedelmi tárgyalások dohai fordulója már közel hét éve tart. A tárgyalások – bár részeredményeket sikerült elérni – összességében véve nagyon lassan haladnak. Az EU igen tevékenyen részt vett a számos kérdéskört átfogó tárgyalási folyamatban. Egyes országoknak nem állt érdekében, hogy a tárgyalások eredményre vezessenek. Az EU jelentős engedményeket tett többek között a mezőgazdaság, az ipar és a fejlődő országokat érintő kérdések területén. A nemzetközi kereskedelmi rendszer működése érdekében fontos volna, hogy a tárgyalások eredménnyel járjanak.

3.3.3 Az agrárkereskedelem mindig is nehéz tárgyalási terület volt, mivel a legtöbb ország az alapvető biztonságra hivatkozva védi a saját termelését. Másrészt a tárgyalások résztvevői között vannak kiemelkedően nagy exportőrök, akik ennek ellenére nem akarják megnyitni piacaikat a külföldi áruk előtt. Az EU bizonyos termékekből jelentős mennyiséget exportál, ugyanakkor a világ legnagyobb élelmiszer-importőre. Az Európai Unióban 2007-ben az élelmiszer-ipari termékek kivitele elérte az 54,6 milliárd eurót, az importált feldolgozott élelmiszerek értéke pedig 52,6 milliárd euró volt.

3.3.4 Ha a dohai forduló tárgyalásai a közeljövőben sikeresen lezárulnak, az új helyzet elé állítja az uniós agrárpiacokat. A jelenlegi állás alapján az exporttámogatásokat 2014-ig megszüntetik, és a védvámokat több mint 50 %-kal csökkentik. Ez az Unió agrárágazata számára több mint 20 milliárd eurónyi gazdasági veszteséget jelenthet. Az agrárárak közelmúltbeli emelkedése befolyásolja a kereskedelmi struktúrát és a tárgyalási eredmények hatásait.

3.3.5 Az EU számos jelentős, az agrárkereskedelemhez kapcsolódó, úgynevezett nem kereskedelmi tényezőt is felvetett, ilyenek például a környezetvédelmi és szociális normák vagy az állatjólét. Ezekkel a javaslatokkal sajnos nem sokra jutott. Egységesíteni kellene a termelési szabályozást és normákat, hogy az agrárkereskedelemben mindenki egyenlő esélyekkel vehessen részt.

3.3.6 A tárgyalások során az EU jelentős engedményeket tett a legszegényebb fejlődő országoknak, például engedélyezte a vámmentes behozatalt, ami a várakozások szerint javítja a fejlődő országok agrárkereskedelmi lehetőségeit. Ugyanilyen fontos, hogy a fejlődő országok saját mezőgazdasági termelését is támogatják erőforrás-kiegészítés, preferenciális elbánás és technikai segítségnyújtás biztosítása révén. Az Uniónak a fejlődő országok saját, hazai piacra való termelésének, valamint a vidéki szereplők szerveződésének támogatására irányuló kezdeményezéseket is támogatnia kellene. Az egyes fejlődő országok kereskedelmi feltételei igen eltérőek, és ezt figyelembe kell venni az új kereskedelmi szabályozás kialakításakor.

3.3.7 A mezőgazdasági termékek világpiacán a közelmúltban végbement radikális változások hatást gyakorolnak az élelmiszer-kereskedelemre és annak szerkezetére. Ha az árnövekedés tartós lesz, az közvetve kihat az új kereskedelempolitikai megállapodásokra és feltételekre is. Az EU el is kezdte kibővíteni a számos kereskedelmi partnerével kötött kétoldalú kereskedelmi megállapodásokat, egyrészt a nehézkes többoldalú tárgyalások, másrészt a például az élelmiszer- és energiapiacokon végbemenő gyors változások miatt. A cél olyan megállapodás és intervenciós mechanizmus létrehozása, amelyekkel enyhíthetők a termékár-ingadozások és egyensúly teremthető a piacokon.

3.4 A környezet változása és a technológiai fejlődés

3.4.1 Környezetvédelmi kérdések

3.4.1.1 A környezeti tényezők közül a legfontosabbak az éghajlatváltozás okozta változások, és különösen a miatta meghozott politikai intézkedések. Az éghajlatváltozás azt jelenti, hogy megváltoznak a föld éghajlati viszonyai, és a termelésnek alkalmazkodnia kell az új feltételekhez, ami nem kedvez a mezőgazdaság termelékenységének. Emellett a politikai intézkedések is közvetett hatást gyakorolnak: az éghajlatváltozás lassítását célzó fellépések megkövetelik a termelési struktúrák és technológiák megváltoztatását, ami szintén csökkenti a termelékenységet. Az éghajlatváltozás a mezőgazdaság mellett az élelmiszeripar lehetőségeire és jövedelmezőségére is erőteljes hatást gyakorol.

3.4.1.2 A mezőgazdaságra alapuló bioenergia-termelés szintén külön említést érdemel. Az élelmiszerpiacok már erőteljesen függenek az energiapiacoktól, mivel a bioenergia-termelés és az élelmiszer-termelés ugyanazokért a nyersanyagokért versenyez, és mivel a mai mezőgazdasági termelés erősen támaszkodik a fosszilis üzemanyagok felhasználására. A verseny miatt az energiapiaci árak alakulása és e piacokat érintő politikai intézkedések közvetlenül kihatnak az élelmiszerpiacokra.

3.4.1.3 Az élelmiszerek előállítására alkalmas nyersanyagok bioenergia-nyersanyagként történő felhasználása növeli a mezőgazdasági termékek iránti keresletet és így az árukat is.

3.4.1.4 Az üvegházhatás mint a legfontosabb környezeti szempont sok más kérdést háttérbe szorít, ezek közül azonban nagyon fontos a biológiai sokszínűség mint globális kérdés. Az EU-ban a védett területek, valamint az őshonos állat- és növényfajok megőrzésének egyre fontosabb célja a sokszínű génállomány megóvása egyrészt a termelés részeként, illetve azzal párhuzamosan, másrészt a génbank szerepének betöltése végett. Európán kívül alapjában véve ugyanezek a szükségletek jelentkeznek, viszont a faji sokszínűség nagyobb, a védelemre fordítható gazdasági erőforrások pedig csekélyebbek lehetnek.

3.4.1.5 A biológiai sokszínűségen túl a fertőző állatbetegségek és zoonózisok, valamint az özönfajok olyan problémát jelentenek, amelyek jelentősége a nemzetközi kereskedelem, közlekedés és együttműködés mellett rohamosan növekszik. Uniós szinten az ilyen biológiai védelemi (biosecurity) problémák közül valószínűleg a legismertebbek a sertéspestis, a BSE, a száj- és körömfájás és a szalmonella, világszinten pedig a madárinfluenza-járvány kelt aggodalmat. A betegségek és a kártevők bár különbözőképpen terjednek, a közös az bennük, hogy közvetve vagy közvetlenül hatást gyakorolnak az élelmiszer-termelésre, és bizonytalanná teszik a fogyasztók vásárlási döntéseit. Emellett pedig hosszú távon jelentősen gyengítik az ellátásbiztonságot is.

3.4.2 Új technológiák

3.4.2.1 A mezőgazdasági termékek mint bioenergia-nyersanyagok iránti kereslet növekedése elsősorban a környezeti kockázatok enyhítését szolgáló intézkedéseknek, valamint a technológiai fejlődésnek tudható be. A biotechnológia számos új lehetőséget kínál a termelés és a termékfeldolgozás hatékonyságának a növelésére mind az élelmiszerpiacokon, mind pedig a nem élelmiszertermékek piacán. Az energiaágazatban a keményítőalapú bioenergia mellett a cellulózalapú bioenergia-termelés is kezd piacképessé válni.

3.4.2.2 A biotechnológiai innovációnak köszönhetően számos új termelési mód jelent meg. A biotechnológiai fejlődés jelentős előrelépésnek tekinthető a termelés hatékonyságának növelése szempontjából, és kutatás-fejlesztési tevékenységekkel támogatni kellene. Az előnyök mellett figyelembe kell venni a lehetséges környezeti és egészségi kockázatokat is. Az a probléma, hogy számos esetben ma még nem ismerjük pontosan a biotechnológiai alkalmazásoknak az állatok, növények és az ökoszisztémák egészségére gyakorolt esetleges mellékhatásait.

3.4.2.3 A megfelelő adatok hiánya, valamint a modern biotechnológiai alkalmazások egészségre és környezetre gyakorolt mellékhatásait kimutató tanulmányok befolyásolták a fogyasztók gondolkodásmódját a biotechnológiai alkalmazások bevezetésével kapcsolatban. A fejlesztési tevékenységek során komolyan figyelembe kell venni a fogyasztók véleményét és aggályait is, és a forgalmazott termékeket megfelelően címkézni kellene.

3.5 Az élelmiszer-piaci árak alakulása

3.5.1 Az elmúlt két év során a mezőgazdasági termékek és egyben sok fontos alapélelmiszer ára erőteljesen emelkedett. Ennek oka a népességnövekedés miatt bővült kereslet, az energiaárak növekedése, a globális készletek apadása és az, hogy ennek következtében a mezőgazdasági termékek befektetési és spekulációs célpontként az érdeklődés középpontjába kerültek, valamint az éghajlati viszonyok – a hirtelen jött, helyi csapások csakúgy, mint a tartósabb változások veszélye.

3.5.2 Az előrejelzések alapján nehéz megmondani, hogyan alakulnak a piacok a jövőben. Az elmúlt hónapok árcsökkenéséből nem derül ki, hogy az árak végül majd milyen szinten állapodnak meg. Az árváltozások hatása mindenesetre nyilvánvaló a fejlődő országokban, és a fejlett országokban, így az EU-ban is érezhető.

3.5.3 Az EU-ban a magasabb világpiaci árak miatt kialakult az a nézet, hogy az agrár- és élelmiszerpolitikában a korábbinál némileg nagyobb a mozgástér. Az élelmiszerek vásárlói gyors áremelkedést tapasztalnak, és ez már az uniós tagállamok összinflációjában is érezteti a hatását. A fejlődő országokban egyértelműen hasonló, bár súlyosabb a helyzet: az utóbbi időkben számos országból még az élelmiszerhiány és -árak miatt kitört zavargásokat is jelentettek. Ugyanakkor az is kiderült, hogy az áremelkedésnek kedvező hatása is van a termelés bizonyos ágazataira: számos esetben évek óta először most a helyi termelők is versenyre tudnak kelni a világpiaci áron értékesített importélelmiszerekkel. Hosszú távon ez az élelmiszer-termelés bővüléséhez vezethet, és a helyi népességnek is lehetőséget adhat a termelésre. Ennek sikere azonban olyan gazdasági fejlődést feltételez, melynek köszönhetően a fogyasztók rendelkeznek az élelmiszer-beszerzéshez szükséges jövedelemmel.

3.5.4 Az élelmiszerek világpiaci árának emelkedése önmagában növelheti a megtermelt élelmiszer mennyiségét. Ennek ellenére az áremelkedés még súlyosbíthatja is a globális éhínség problémáját, mivel a szegények egyre nehezebben tudják megvásárolni a létfontosságú élelmiszereket, különösen akkor, ha a terméshozam egyre nagyobb részét nem élelmiszertermékek előállítására használják fel. Az új helyzet mindenképpen egyértelműen kihat az egyes országokon belüli jövedelemelosztásra, ezért politikailag érzékeny kérdés. Még nem világos, hogy a világszervezetek hogyan viszonyulnak a jövőbeli fejleményekhez.

3.5.5 Természetesen nem csak a végtermékek piacáról van szó – a végtermékek árának emelkedésével az alapanyagok ára is emelkedni szokott, és fordítva. Most is ez a helyzet: az energia- és műtrágyaárak emelkedtek, így a mezőgazdasági termelőknél maradó jövedelem nem feltétlenül több, mint korábban. Ha az élelmiszeripar nem képes megtartani saját viszonylagos részesedését a végtermék árából, a megemelkedett nyersanyagárak őt is sújtani fogják.

3.5.6 Az árak emelkedése a számos különféle tényező által teremtett új piaci egyensúlyt tükrözi. Gyakorlatilag tükrözi a világ élelmiszeriparának globális ellátási és működési biztonságát, azaz hogy el tudja-e látni az embereket a szükségleteiknek megfelelő élelmiszerrel. Korábban már többször megállapították, hogy a világban jelentkező éhezés nem a termelési lehetőségek korlátozottságában, hanem a nemzeti és nemzetközi politikában gyökerezik. A közeljövőben ezt a következtetést felülvizsgálják: vajon a folyamatos népességnövekedés, az éghajlatváltozás, az új nem élelmiszer-jellegű termékek és közvetve a fosszilis energiaforrások kimerülése megváltoztatják-e a helyzetet oly módon, hogy a jövőben az élelmiszerhiányt már nem lehet pusztán a politikára fogni, hanem egyre inkább az általános termelési lehetőségek korlátozottsága is okolható lesz.

3.5.7 Az alapvető élelmiszerek árainak alakulásával kapcsolatos problematika kezeléséhez a kérdést lelkiismeretesen meg kell vizsgálni a maga bonyolultságában, ugyanis az árképzést az élelmiszeripari értéklánc teljes hosszában feltétlenül átláthatóvá kell tenni. Ezzel kapcsolatban a kormányoknak arra kell törekedniük, hogy javítsák az árak nyomon követhetőségét oly módon, hogy megfelelő ellenőrzéseket alkalmaznak bizonyos gazdasági szereplők visszaéléseinek felderítésére, és intenzív felvilágosító munkát folytatnak annak érdekében, hogy a fogyasztókat megbízható, teljes körű információkhoz juttassák.

3.6 Az élelmiszerek minősége, biztonságossága és táplálkozási tulajdonságai

3.6.1 Az élelmiszerpiacokon az élelmiszerek mennyisége mellett azok minősége, biztonságossága és táplálkozási tulajdonságai, valamint a fogyasztói preferenciák is fontos tényezők. Az élelmiszerek biztonságosságát előírásokkal szabályozzák, melyeket az Unió élelmiszerügyi hivatala, az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság (EFSA) felügyel.

3.6.2 A táplálkozás önmagában is összetett fogalom. A fogyasztók választását nemcsak az egészségtényezők, hanem a kultúrához kötődő magatartásformák is befolyásolják. A termékek népegészségügyi vonatkozású tulajdonságai és az, hogy ezekért ki a felelős, állandó vita tárgyát képezi, és a piaci szereplők még nem jutottak megegyezésre a kérdésben.

3.6.3 A fogyasztói preferenciák olyan személyes értékítéleteken és nézeteken (pl. biotermelés), valamint kulturális tényezőkön alapulnak, amelyek nem összevethetők. Ennek ellenére nem szabad alábecsülni az élelmiszerpiacokra gyakorolt hatásukat.

3.7 A fogyasztó helyzete és szerepe

3.7.1 A felelősségteljes fogyasztói magatartást és a fenntartható fogyasztást, ideértve az újrafelhasználást is, általános magatartásformává kell tenni. Ez az ellátási lánc szereplőire és a fogyasztókra egyaránt vonatkozik. A cél elérését segítené a széles körű társadalmi párbeszéd.

3.7.2 Az európai fogyasztó magától értetődőnek tartja, hogy minőségi és megfizethető élelmiszer kerül az asztalára. Az ár mellett az is fontos a fogyasztók számára, hogy szabadon és sokféle termékből választhassanak. Az élelmiszer-biztonságból az emberek általában nem hajlandók engedni.

3.7.3 A gyakorlatban azonban számos fogyasztó a termékek kulturális jelentősége miatt enged a termékbiztonságból, és a termékek különleges tulajdonságai is számos fogyasztó számára fontosak – például a környezetbarát termelési mód vagy a genetikailag módosított nyersanyagok felhasználása befolyásolja azt, hogy a fogyasztók mennyit fizetnek egy adott termékért.

3.7.4 A minőséggel kapcsolatos kérdések a tájékoztatás-iránymutatás fontosságát hangsúlyozzák – a termelési eljárások és inputanyagok kockázatainak és előnyeinek jelentőségéről tájékoztatni kell a fogyasztókat, elmagyarázva, hogyan lehet felmérni a termékekkel kapcsolatos kockázatokat – a mindent fekete-fehérnek beállító, meddő vitákból tovább kell lépni úgy, hogy a fogyasztók maguk is mérlegelni tudják a különféle tulajdonságok előnyeit és hátrányait.

3.7.5 A fogyasztó számára életbevágóan fontos tudni, hogy min alapul az a minőség, ami alapján ő terméket választ. A fogyasztóknak a termékek minőségéről szóló információkhoz való könnyű hozzáférése a bizalom megteremtésének az alapfeltétele. A fogyasztók számos alkalommal kérték többek között azt, hogy az európai élelmiszerek esetében is állítsák vissza a származási ország megjelölését. Az európai termékek a fogyasztók tájékoztatásának és a nyitottságnak köszönhetően jól szerepelnek az uniós piacokon. A fogyasztóügyi politika figyelembevétele alapeleme az élelmiszertermelés jövőbeli fejlesztésének.

3.8 Fejlesztéspolitika és élelmiszer-termelés

3.8.1 A világban tapasztalható éhínség olyan probléma, melynek felszámolására a nemzetközi fórumokon már számos politikai döntést hoztak, a legutóbbi példát erre a millenniumi célkitűzések képviselik. Mostanáig igencsak szerény konkrét eredmények születtek. Az éhezők száma továbbra is emelkedik, világszerte mintegy egymilliárdot tesz ki. Az agrártermelés bővítése nem tudott lépést tartani a népességnövekedéssel, és az élelmiszertermelés újraelosztását sem sikerült világszinten megoldani. Az EU mind a nemzetközi szervezetek, mind a fejlődő országokkal fenntartott kétoldalú kapcsolatok keretében részt vesz ezekben az erőfeszítésekben. Igyekszik aktívan részt venni mind a fejlesztési együttműködésben, mind a kereskedelmi politikában azzal a céllal, hogy javuljon a fejlődő országok élelmiszer-termelési helyzete.

3.8.2 Az élelmiszer-biztonságot a nemzetközi fejlesztési politika kiemelt kérdéseként kell kezelni annak érdekében, hogy csökkenteni lehessen a szegénységet. Az élelmiszer-termelés fejlesztése a fejlődő országok nemzeti politikájának központi elemét kell hogy képezze. A fejlődő országoknak ki kell alakítaniuk a saját nemzeti agrárpolitikájukat, ami megteremti a saját polgáraik alapélelmiszer-ellátása megszervezésének a feltételeit.

3.8.3 A cél eléréséhez a fejlődő országok számára biztosítani kell a megfelelő oktatási, tanácsadási és kutatási erőforrásokat. A nemzetközi közösségnek és az EU-nak több erőfeszítést kell tenniük, hogy ezeket a célkitűzéseket beépítsék fejlesztéspolitikai programjaikba.

3.8.4 A fejlődő országok mezőgazdasági termelőit támogatni kell, hozzásegítve a termelői szervezeteket a saját termelés, értékesítés és feldolgozás fejlesztéséhez, valamint piaci helyzetük megerősítéséhez. A fejlődő országok termelési feltételei javításának részeként hatékonyabban kell kezelni a különböző kockázatokat. A termelés mellett figyelmet kell szentelni a szociális kérdéseknek, a gyermekek iskoláztatásának és az erre irányuló ösztönzésnek is. Az ENSZ-rendszernek is határozottabb lépéseket kell tennie az élelmiszer-ellátás javítására.

3.8.5 A kereskedelmi politika terén valódi lehetőséget kell biztosítani a fejlődő országoknak saját „környezetbarát támogatási rendszerük” kidolgozásához. E cél eléréséhez szükséges, hogy a fejlődő országok közigazgatásának átadjuk a kereskedelmi szabályok és rendszerek felállításához szükséges szaktudást. Az EU tovább erősíthetné a fejlődő országokbeli szaktudás fejlesztésében játszott szerepét. Az egyes fejlődő országok egyértelműbb csoportosítása (pl. legkevésbé fejlett országok kontra nagy exportáló országok) javítaná a legszegényebb országok helyzetét. A WTO-tárgyalások során az EU igyekezett előmozdítani ezeket a célkitűzéseket.

4. Az EU fellépési lehetőségei és az ezeket korlátozó tényezők

4.1 Az utóbbi néhány évtized során az Unió problémái és az élelmiszertermeléshez kapcsolódó fő vitatémái sokat változtak: a túltermelést felváltották a környezeti problémák, az állatjólét, majd később az állat- és humán-egészségügyi problémák és a népegészségügy került előtérbe. Elképzelhető, hogy a jövőben – és nem feltétlenül kell messzire tekintetni – visszatérünk a gyökerekhez: Európában ismét az élelmiszerhiány és az árak szintje lesz a fő beszédtéma, amint az már az utóbbi néhány évben is tapasztalható volt.

4.2 Ugyanakkor az EU nyilvánvalóan nem egy sziget. A fejlődő országokban továbbra is a szegénység és a velejáró problémák jelentik majd a legkomolyabb gondot, és a világban tapasztalható éhezés nem szűnik meg a közeljövőben. Az EU-nak továbbra is felelősséget kell vállalnia a szegénység felszámolásában.

4.3 A legalapvetőbb problémát az Unióban – és az élelmiszeriparban is – az energia rendelkezésre állása jelenti. Az élelmiszeripar a mai formájában jelentős mennyiségű energiát használ fel, és mint ilyen, energiaellátási biztonságot igényel. A másik fontos korlátozó tényező – különösen globális szinten – a víz. Ezek rendelkezésre állásáról gondoskodni kell.

4.4 Számos lehetőség közül választhatunk. Az EU növelheti mezőgazdasági termelésének és halászatának hatékonyságát, de eközben figyelembe kell vennie a környezeti kérdéseket, az állatjólétet és a lakosság egészségét. A termelés hatékonyabbá tétele során az Unió növelheti a termő- és termelési területeinek egységnyi méretét, ennek azonban a környezetvédelmi és állatjóléti követelmények betartása mellett kell történnie – és nem szabad megfeledkezni a mezőgazdasági termelők megélhetéséről és a vidéki lakosság megtartásáról sem.

4.5 Az EU ellátásbiztonságát növelheti készletezéssel és többek között azzal, hogy sokféle energiaforrásra támaszkodik. A bioenergia-termelést meg kell erősíteni, de oly módon, hogy az ne veszélyeztesse az élelmiszer-kínálatot.

4.6 Az Uniónak továbbá ki kell tartania humanista elvei mellett, és viselnie kell a bevándorlási kérdések és a fejlődő országok problémái terén rá háruló felelősséget, ugyanakkor minimalizálnia kell a szomszédos területeken felmerülő lehetséges konfliktusokat, arra törekedve, hogy az emberek megélhetését saját hazájukban biztosítsa, az EU-n belül és azon kívül is.

Az Uniónak támogatnia kell a fejlődő országok termelőit és azok szerveződését úgy, hogy együtt és egymástól tanulva jobban biztosítani tudják térségeik élelmiszer-ellátását. Az európai termelőknek részt kell venniük a mezőgazdasági termelők közötti együttműködésben. 2008 júliusában az EU elvi döntést hozott arról, hogy a költségvetés mezőgazdasági fejezetéből egymilliárd eurót a fejlődő országokbeli mezőgazdasági termelők gazdálkodási lehetőségeinek javítására fordítanak.

4.7 Fontos ezenkívül a felelősségteljes fogyasztás és az egészséges táplálkozási szokások világszintű kialakítása is: a növényi termékeket előtérbe helyező étrenddel az emberiség jelentősen kevesebb energiát igénylő módon ki tudja elégíteni élelmiszer-szükségleteit, mint nagy mennyiségű állati fehérjén alapuló étrenddel. A termelést illetően fontos az eljárások folyamatos fejlesztése és a tudományos ismeretek bővítése. Az Uniónak mindezen kérdésekben nemcsak saját fellépéseiben, hanem a nemzetközi porondon is kezdeményező szerepet kell vállalnia.

5. Az ellátás biztonsága – az EU élelmiszer-ellátásának alapja

5.1 Az alapellátás biztonsága kulcsfontosságú kockázatcsökkentési mechanizmus az élelmiszerek és gyógyszerek kivételes körülmények közötti rendelkezésre állásának biztosítására. Az uniós tagállamok saját ellátásbiztonsági rendszerei igen eltérőek. Az uniós tagság általában a nemzeti ellátásbiztonság gyengülését jelenti, mert az EU úgy véli, a válsághelyzetek kezelése során képes átfogó felelősséget vállalni az ellátás biztonságáért. Az uniós belső piac jó alapot szolgáltat a szóban forgó célkitűzéshez. Az utóbbi években bekövetkezett válsághelyzetek minőségi jellegűek voltak, nem pedig az alapvető árucikkek hiányából adódtak.

5.2 Az ellátásbiztonság egyik legfontosabb célja az élelmiszer-nyersanyagok termelésének biztosítása a mezőgazdaságban. Válság esetén szabályozni és ellenőrizni lehet az élelmiszer-elosztást. Itt központi jelentősége van a mezőgazdaság, a kereskedelem, az ipar, a közigazgatási szervek és egyéb szereplők közötti együttműködésnek.

5.3 Hosszan tartó válságok esetén elengedhetetlen az alapvető mezőgazdasági inputanyagok rendelkezésre állása. Ilyenek például a műtrágyák, energiaforrások például olaj, növényvédő szerek, vetőmagok, állatgyógyszerek, víz stb. A jogszabályok értelmében a hatóságoknak gondoskodniuk kell arról, hogy az inputanyagok rendkívüli körülmények között rendelkezésre álljanak. Ez a különféle szereplők közötti egyértelmű munkamegosztást és -tervezést feltételez. A tagállami rendszerek eltérőek, és ellátásbiztonsági felkészültségük szintje változó. Az EU jelenleg új rendszereket dolgoz ki, különösen mivel a különféle nemzetközi kockázatok köre szélesedik.

5.4 Az EU élelmiszerellátásának biztonságához erősebb mechanizmusokra és rendszerre van szükség, hogy az Unió fel tudjon készülni a lehetséges új kockázatokra. Az elegendően nagy és az egész EU-ra kiterjedő készletezési rendszerek alapvetőek az ellátás biztonsága szempontjából. A tagállami és uniós belső piaci szilárd és jól működő mezőgazdasági piacok az ellátás biztonságának alapját képezik. Katasztrófahelyzet bekövetkezte esetén a különféle szereplők biztos és gyors fellépése kulcsfontosságú az ellátás biztonsága szempontjából.

Kelt Brüsszelben, 2008. október 22-én. Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Mario SEPI

(1) A vélemény kidolgozása kapcsán az EGSZB 2008. szeptember 22-én meghallgatást tartott a mezőgazdasági és élelmiszerárak jövőbeli alakulásáról.