III. MELLÉKLET

Az élőhelyvédelmi irányelv 12. cikkének végrehajtása: A farkas példája

1. Háttér – Bevezetés

A farkas az európai őshonos állatvilág része, valamint szerves részét képezi biológiai sokféleségünknek és természeti örökségünknek is. Csúcsragadozóként fontos ökológiai szerepet játszik, és hozzájárul az ökoszisztémák egészségéhez és működéséhez. Többek között segít az általa zsákmányolt fajok (jellemzően vadon élő patások, például európai őz, gímszarvas, vaddisznó, de akár zerge és jávorszarvas is, a területtől függően) sűrűségének szabályozásában (1) , valamint egészségük javításában szelektív zsákmányolás révén. A farkasok valaha a kontinentális Európa területén mindenütt előfordultak, de a 20. század első felében a legtöbb régióból és országból kiirtották őket.

A természet állapotáról szóló 2020. évi jelentés (2), amely a tagállamok által szolgáltatott adatokon alapul, megerősíti, hogy az EU-ban általában felépülőben vannak a farkaspopulációk (stabilak vagy növekszenek), és fokozatosan újra benépesítik eredeti elterjedési területüket, noha egyelőre még csak néhány tagállamban értek el kedvező védettségi helyzetet (3). A farkas visszatérése nagy jelentőségű természetvédelmi siker (4), amit a jogvédelem, a polgárok kedvezőbb hozzáállása, valamint a prédafajok (pl. az őz és a vaddisznó) és az erdőterületek helyreállítása (a vidéki földterületek termelésből való kivonását követően) tett lehetővé.

Ugyanakkor a farkas visszatérése olyan régiókba, ahol már évtizedek óta vagy még hosszabb ideje nem volt jelen, jelentős kihívást jelent a tagállamok számára, mivel ezt a fajt gyakran társítják különböző típusú konfliktusokkal, és az heves társadalmi tiltakozást és reakciókat válthat ki az érintett vidéki közösségek körében.

Más nagyragadozókhoz hasonlóan a farkasok területigénye is igen nagy, az egyedek és a falkák több százezer km2 területet használnak. Ennek következtében nagyon alacsony sűrűségben fordulnak elő, és populációjuk általában igen nagy területen szóródik szét, jellemzően számos közigazgatási határon átterjedve, az országokon belül és azok között egyaránt. Biológiai szempontból ezért ajánlott, hogy a védelmi és kezelési intézkedések a lehető legnagyobb mértékben összehangoltak és egységesek legyenek. Ez rávilágít a határokon átnyúló együttműködés szükségességére, például egységes és összehangolt megközelítések alkalmazásával a farkaspopuláció szintjén. További útmutatásért lásd: az Európai Bizottság számára készült Iránymutatás a nagyragadozók populációszintű kezelésére vonatkozó tervekhez Európában (Linnell et al., 2008) (5) című dokumentumot.

A farkas a legtöbb tagállam és régió vonatkozásában szerepel az élőhelyvédelmi irányelv IV. mellékletében, ezért az élőhelyvédelmi irányelv 12. cikkében foglalt szigorú védelmi rendelkezések hatálya alá tartozik, ami kiterjed a vadon élő egyedek szándékos befogásának vagy megölésének bármely formájára.

Egyes tagállamok és régiók esetében a farkas az V. mellékletben szerepel mint olyan faj, amelynek „vadon történő begyűjtése, valamint hasznosítása igazgatási rendszabályok hatálya alá vonható”. A legtöbb tagállam és régió esetében a farkas a II. mellékletben is szerepel mint veszélyeztetett faj, amelynek megőrzéséhez különleges természetmegőrzési területek kijelölésére és megfelelő védelmi intézkedésekre van szükség. A táblázat bemutatja, hogy mely populációk szerepelnek az élőhelyvédelmi irányelv mellékletében.

Táblázat

A farkas szerepeltetése az élőhelyvédelmi irányelv mellékleteiben

II. melléklet (különleges természetmegőrzési területek kijelölésének szükségessége): „* Canis lupus (kivéve az észt, a lett, a litván és a finn populációkat, a görög populációkat a 39. szélességi foktól északra és a spanyol populációkat a Duero folyótól északra)” IV. melléklet (szigorú védelem): „Canis lupus (kivéve az észt, a bolgár, a lett, a litván, a lengyel és a szlovák populációkat, a görög populációkat a 39. szélességi foktól északra, a spanyol populációkat a Duero folyótól északra és a finn populációkat a rénszarvastartási területen, a rénszarvastartásról szóló, 1990. szeptember 14-i 848/90. számú finn törvény 2. szakaszában meghatározottak szerint)” V. melléklet (a fajokkal való gazdálkodás megengedett): „Canis lupus (a spanyol populációk a Duero folyótól északra, a görög populációk a 39. szélességi foktól északra, a finn populációk a rénszarvastartási területen, a rénszarvastartásról szóló 1990. szeptember 14-i 848/90. számú finn törvény 2. szakaszában meghatározottak szerint, a bolgár, a lett, a litván, az észt, a lengyel és a szlovák populációk)”.

Amint azt fentebb már említettük, a farkas számos tagállamban és régióban még nem ért el kedvező védettségi helyzetet (6).

Az Európai Parlament számára 2018-ban készített tanulmány (7) a Természetvédelmi Világszövetség vörös listájának kritériumai alapján értékelte a kihalás kockázatát az egyes farkaspopulációk vonatkozásában. A (többnyire határokon átnyúló) kilenc farkaspopuláció közül három a „nem fenyegetett”, három a „mérsékelten fenyegetett” és három a „sebezhető” kategóriába került. Egy farkaspopuláció (az ibériai populáció, Spanyolország, Sierra Morena) kihalt. A tanulmány szerzői rámutattak arra is, hogy nehézségekbe ütközik a megfigyelési adatok eredményeinek harmonizálása az eltérő megfigyelési módszerek és megközelítések (különböző számítási módok vagy időszakok), a maximális és minimális populációk alapján megállapított átlagértékek közötti különbségek, a faj jelenléte ellenére bizonyos országok részéről a jelentéstétel elmaradása, az adatok minőségének eltérése stb. miatt (8).

Bár úgy tűnik, hogy több farkaspopuláció is felépülőben van és bővül szerte Európában, a faj továbbra is különféle fenyegetésekkel és védelmi problémákkal szembesül, különös tekintettel az orvvadászatra (amely gyakran észrevétlen marad, de valószínűleg a teljes mortalitás igen nagy hányadáért felel). Az egyes farkaspopulációkra vonatkozó konkrét veszélyeket és a kezelésükre irányuló lehetséges intézkedéseket az Európai Bizottság által finanszírozott „Kulcsfontosságú cselekvések az európai nagyragadozók érdekében” című jelentés (Boitani et al., 2015 (9)) ismerteti.

2. Az egyes farkasok védelmére vonatkozó jogi követelmények

A farkas – bárhol is szerepel az élőhelyvédelmi irányelv IV. mellékletében – szigorúan védett. Az irányelv célja ugyanis a felsorolt fajok kedvező védettségi helyzetének elérése. Az élőhelyvédelmi irányelv 12. cikke által az e mellékletben felsorolt fajok populációi számára biztosított védelem megelőző jellegű, és előírja a tagállamok számára, hogy előzzék meg az olyan helyzeteket, amelyek negatív hatást gyakorolhatnak a fajokra.

A 12. cikk nemzeti jogba való alakszerű átültetését további végrehajtási intézkedésekkel kell kiegészíteni a farkasokat adott körülmények között érintő konkrét problémákon és veszélyeken alapuló szigorú védelem biztosítása érdekében. A 12. cikkben felsorolt cselekmények megtiltásán túlmenően a hatóságoknak minden szükséges intézkedést meg kell tenniük annak biztosítása érdekében, hogy a tilalmakat a gyakorlatban ne sértsék meg. Ez magában foglalja például azt is, hogy a hatóságok kötelessége, hogy megtegyenek minden szükséges intézkedést a farkasok (jogellenes) megölésének megakadályozása, valamint a párzási, költő- vagy pihenőhelyként szolgáló területek – pl. az odúik és „találkozási helyeik” – védelme érdekében.

Az Európai Unió Bírósága (EUB) szerint az élőhelyvédelmi irányelv 12. cikkének (1) bekezdése „nemcsak teljes jogszabályi keret létrehozását követeli meg a tagállamoktól, hanem konkrét és különleges védelmi intézkedések megtételét is”, míg a rendelkezés „összefüggő és összehangolt, megelőző jellegű intézkedések meghozatalát is feltételezi” (a Bíróság 2007. január 11-i ítélete, Bizottság kontra Írország, C-183/05). Ezt a megközelítést az EUB 2019. október 10-i ítélete is megerősítette (előzetes döntés a C-674/17. sz. ügyben): „E rendelkezés tiszteletben tartása nemcsak teljes jogszabályi keret létrehozását követeli meg a tagállamoktól, hanem konkrét és különleges védelmi intézkedések megtételét is. Ugyanakkor a szigorú védelmi rendszer összefüggő és összehangolt, megelőző jellegű intézkedések meghozatalát is feltételezi. Az ilyen szigorú védelmi rendszernek tehát lehetővé kell tennie az élőhelyvédelmi irányelv IV. mellékletének a) pontjában felsorolt állatfajok vadon élő példányai szándékos befogásának vagy megölésének, továbbá szaporodási, költő- vagy pihenőhelyei károsításának vagy elpusztításának tényleges kizárását”.

A fajvédelmi rendelkezéseket hatékonyan érvényre juttató fellépés egyik példája a méregkereső kutyákkal ellátott hatékony, orvvadászat elleni egységek felállítása. Az orvvadászat, a csapdák és a mérgezett csalétkek számos helyen komoly veszélyt jelentenek a farkasok számára. A mérgezés különösen súlyos probléma, mivel más fajokat is érint, különösen a ragadozó madarakat. E probléma kezelése érdekében Dél- és Kelet-Európában (Spanyolország, Olaszország, Portugália, Görögország, Bulgária és Románia) számos, a LIFE program által finanszírozott projekt (10) hozzájárult a szigorú fajvédelmi rendszert hatékonyan támogató egyedi intézkedések bevezetéséhez, pl. méregkereső kutyákkal dolgozó egységek létrehozása, a személyzet képzése (parkőrök, erdőőrök, tartományi rendőrség, állatorvosok) és a közjogi szerveken belüli kapacitásépítés; továbbá állattenyésztőkre, vadászokra, idegenforgalmi szolgáltatókra, iskolásokra és a nagyközönségre irányuló tájékoztató tevékenységek.

A farkasok védelmére / kezelésére vonatkozó tervek – amennyiben azokat a 12. cikkel összhangban dolgozzák ki és megfelelően hajtják végre – hatékony keretet jelenthetnek a IV. mellékletben szereplő farkaspopulációkra vonatkozó szigorú védelmi rendelkezések végrehajtásához, felépítve az együttélés átfogó rendszerét, amelynek célja a kedvező védettségi helyzet biztosítása és ezzel egyidejűleg az emberi tevékenységekkel való konfliktusok kezelése.

Az ilyen tervek többek között az alábbi tevékenységeket foglalhatják magukban: i. megelőző intézkedések támogatása (beruházási támogatások, tájékoztatás, képzés és technikai segítségnyújtás révén); ii. farkasok által okozott gazdasági károk megtérítése; iii. a nyomon követés javítása és a rendelkezésre álló ismeretek bővítése az érintett farkaspopuláció vonatkozásában; iv. az állatállomány védelmét szolgáló intézkedések hatékonyságának nyomon követése, értékelése és javítása; v. az érdekelt felek bevonásának és a velük folytatott párbeszédnek az előmozdítása (pl. erre a célra szolgáló platformokon keresztül); vi. a farkasok jogellenes megölése elleni küzdelemre irányuló a jogérvényesítési erőfeszítések fokozása; vii. az élőhelyek védelme és a táplálkozási feltételek javítása (pl. szükség esetén a prédafajok populációinak helyreállításával); viii. a farkasokhoz kapcsolódó ökoturisztikai lehetőségek fejlesztése; ix. a farkaslakta területekről származó mezőgazdasági termékek promóciója/forgalmazása; valamint x. tájékoztatás, oktatás és a tudatosság növelése. A tervek azt is lehetővé tehetik az illetékes hatóságok számára, hogy az irányelvben meghatározott feltételeknek megfelelő eltérések alkalmazásával engedélyezzék halált okozó szabályozási módszerek használatát a farkasok példányainak eltávolítása érdekében. Ugyanakkor meg kell jegyezni, hogy az adaptív terítékkezelést elfogadó tervek (mint például az élőhelyvédelmi irányelv V. mellékletében szereplő vadászható fajokra vonatkozó tervek) nem állnának összhangban a IV. mellékletben szereplő fajokra vonatkozó szigorú védelmi rendelkezésekkel.

Ezeket a terveket a fajok védettségi helyzetéről és tendenciáiról, valamint az összes releváns fenyegetésről és terhelésről rendelkezésre álló legjobb információk alapján kell elkészíteni. Az összes érintett érdekelt fél – különösen a fajok vagy a tervezett védelmi intézkedések által érintett felek – részvétele vagy a velük folytatott konzultáció döntő fontosságú a tervek valamennyi releváns szempontjának beépítése és a széles körű társadalmi elfogadottság ösztönzése szempontjából.

Példa az érdekelt felek kezelési tervbe való bevonására Horvátország farkasok kezelésére vonatkozó terve a 2010–2015-ös időszakra (horvát kulturális minisztérium, 2010) egy kétéves folyamat eredményeként jött létre, valamennyi érdekcsoport (érintett minisztériumok, a nagyragadozó-populációk megfigyelésével foglalkozó bizottság tagjai, tudósok, erdészek, nem kormányzati szervezetek stb.) képviselőinek a részvételével. A részletes cselekvési terv felvázolja azokat az intézkedéseket, amelyeket Horvátországnak végre kell hajtania farkaspopulációja és az emberek lehető legharmonikusabb együttélésének biztosítása érdekében.

A farkasokra vonatkozó védelmi és kezelési tervek ezért megfelelő struktúrát biztosíthatnak a farkaspopulációkat fenyegető valamennyi releváns probléma és konfliktus értékeléséhez és kezeléséhez a kedvező védettségi helyzet elérése érdekében.

Következésképpen olyan kérdésekre is kiterjedhetnek, mint a farkas és a kutya közötti hibridizáció, amelyről mind a kilenc európai farkaspopuláció vonatkozásában, 21 európai országban beszámolnak (11). Bizonyos helyeken ez komoly veszélyt jelent a farkasok védelmére nézve (12), és a probléma kezeléséhez konkrét megelőző, proaktív és reaktív intézkedésekre lehet szükség, amint azt a Berni Egyezmény keretében elfogadott 173. számú ajánlás (2014 (13)) is jelzi (Európa Tanács, 2014). Mivel azonban a farkas és a kutya közötti hibridizáció összetett kérdés, kifejezetten javasolt nemzeti és populációs szintű, jól meghatározott kezelési terv kidolgozása a legkorszerűbb és legmegbízhatóbb helyszíni, laboratóriumi és statisztikai eljárások alkalmazásával (lásd a keretes írást).

Farkas-kutya hibridek A farkasok és háziasított formájuk, a kutyák keresztezésére valószínűleg többször sor került a kutya háziasítása során, és változó intenzitással ma is előfordul a farkas elterjedési területének számos részén. A farkas és a kutya közötti hibridizáció, ami az antropogén hibridizáció egyik fajtája, nem olyan természetes fejlődési folyamat, amelynek során a hibridekre vonatkozóan védelmi intézkedéseket kellene alkalmazni. Ehelyett, mint a farkaspopulációk genetikai integritását fenyegető veszélyt, a farkas és a kutya közötti hibridizációt természetvédelmi szempontból komoly aggodalomra okot adó problémának kell tekinteni, amellyel megfelelő kezelési tervek és eszközök alkalmazásával kell foglalkozni. Európában a hibridizációt már számos országban észlelték, például Norvégiában, Lettországban, Észtországban, Bulgáriában, Olaszországban, Spanyolországban, Portugáliában, Németországban, Görögországban, Szlovéniában és Szerbiában. Megjegyzendő azonban, hogy a kutyák génjeinek a vadon élő farkaspopulációba történő introgressziójára vonatkozó becslések különböző megközelítéseken és a kapcsolódó kísérleti jegyzőkönyveken alapulnak. Míg a keresztezés több esetben is csak egy vagy néhány hibrid almot eredményezett bizonyos korlátozás alá vont területeken, más esetekben kutyák génjeinek a vadon élő farkaspopulációba történő introgressziójáról megállapították, hogy jelentős területeken elterjedt, bár eltérő mértékben (a spanyolországi Galiciában 5,6 %, míg az olaszországi Grosseto tartományban több, mint 60 %). Hasonlóképpen, az Apenninek északi részén nagy mértékű introgressziót regisztráltak, míg az alpesi farkaspopulációban (Franciaországtól a Közép-Kelet-Alpokig) csak néhány hibrid esetet találtak. Másutt azonban mintegy 5–10 %-os hibridizációs arányról számolnak be (Leonard et al. 2011). A hibridizáció leginkább hím kutyák és nőstény farkasok között fordul elő. Ritka esetekben ennek az ellenkezője is előfordulhat. A különböző területekről – különösen a földközi-tengeri régiókból – származó szabadtartású kutyák nagy száma miatt bőségesen van lehetőség a farkasok és a kutyák találkozására. A vadon élő farkas-kutya hibridek ökológiájára vonatkozóan ugyan nincsenek ismereteink, de semmi sem bizonyítja, hogy a hibrid egyedek erőnléte, elterjedése, szaporodási sikere, viselkedésbeli módosulása vagy a populáció életképessége gyengébb vagy kisebb mértékű lenne. A farkas és a kutya közötti hibridizáció kezelése fogas kérdés a kormányzati hatóságok számára, mivel számos komoly kihívást vet fel. a) A hibrid taxonómiai besorolása A háziasítás révén a kutyák a farkasoktól származnak, és ugyanahhoz a rendszertani egységhez, a Canis lupus fajhoz tartoznak. A kutyákat esetenként a Canis lupus familiaris alfajhoz sorolják. Nem kétséges, hogy a hibridek esetében is meg kell tartani a Canis lupus nevet. b) A hibridek jogállása Ellentétben a kutyákkal, amelyek túlélése általában az emberi gondoskodás és erőforrások függvénye, a hibridek vadon élő állatokként önálló és teljes életet élnek. Ekként számos nemzeti jogszabály a vadon élő állatokkal egyenlőnek tekintené és ugyanazon szabályok szerint kezelné őket. Ha a hibrideket a kutyákkal egyenlőnek tekintenék, akkor a háziállatokra vonatkozó nemzeti jogszabályok hatálya alá tartoznának. Bárhogy is legyen, észszerűnek tűnik, hogy a farkas-kutya hibridek „a farkasokéval azonos jogállással rendelkezzenek a vadászok és a nyilvánosság szemében, annak érdekében, hogy megszűnjenek a joghézagok a farkasok illegális megölése vonatkozásában” (a hibridizációra vonatkozó szakpolitikai támogató nyilatkozat, amely a nagyragadozókkal kapcsolatos európai kezdeményezés keretében készült, és a nagyragadozók populációszintű gazdálkodási terveire vonatkozó iránymutatás mellékletét képezi [Linnell et al., 2008]). Ha ugyanis a nemzeti jogszabályok úgy tekintenék, hogy a hibridek jogi szempontból nem védettek, az a farkasok véletlen megölésének fokozódásához vezethet, tekintettel arra, hogy nehéz megkülönböztetni a hibrideket a genetikailag „tiszta” farkasoktól kizárólag morfológiai jellemzők alapján. Ez nemcsak véletlen, hanem szándékos megölést is eredményezhet, mivel a hibridek nem védett státusza felhasználható arra, hogy azzal leplezzék valójában farkasok megölését. Az irányító hatóságokat arra ösztönözzük, hogy gondoskodjanak arról, hogy nemzeti jogszabályaik világosan és félreérthetetlenül kiterjedjenek a hibridekre mint vadon élő állatokra vagy háziállatokra. c) Lehetséges kezelési válaszlépések A legmegfelelőbb kezelési válasz az introgresszió általános becsült szintjétől, valamint attól függ, hogy az introgresszió meghatározott területekre és néhány falkára korlátozódik-e, vagy pedig nagy területeken és/vagy a falkák többségében elterjedt. Előfordulhat például, hogy a korlátozott mértékű introgresszió nem jelent komoly veszélyt, ha az generációkon átívelően állandó szinten maradt. A jelentős mértékű és széles körben elterjedt hibridizáció (hybrid swarm) kezelhetetlenné válhat, bár továbbra is kívánatos lehet a háziasított gének farkaspopulációba történő folyamatos és jövőbeli átáramlásának csökkentése. A magas, de lokalizált prevalencia továbbra is kezelhető lehet a hibridek szaporodásának semlegesítésére irányuló célzott intézkedésekkel (fizikai eltávolítás vagy sterilizálás révén). Bár több fenntartás is felmerült a hibridek eltávolításának nehézségével és hatékonyságával kapcsolatban a széles körben elterjedt introgresszió alacsony szintjének ellenőrzése érdekében, ez a beavatkozás hasznos lehet, ha a hibridizáció nem széles körben elterjedt, és alkalmazását az alkalmazott kutatás, nyomon követés és adaptív kezelési keret támogatja. A kezelési eszközök köre széles, és az egyes eszközök hasznossága a célkitűzésektől függ. Határozottan ajánlott, hogy a hibridizációt nemzeti vagy esetleg populáció szintű célzott terv révén kezeljék, amelyben a célkitűzéseket, protokollokat és kritériumokat teljeskörűen ismertetik és megindokolják. Meg kell határozni és le kell írni egy sor megelőző, proaktív és reaktív intézkedést. A terv vélhetően az alábbiakra vonatkozó rendelkezéseket fog tartalmazni: 1) Nemzetközi együttműködés kialakítása valamennyi genetikai laboratórium bevonásával, közös megközelítés elfogadása érdekében a hibridek azonosítására szolgáló küszöbértékek és eljárások meghatározására, valamint a referenciapopulációk allélgyakoriságának megosztása érdekében. 2) A hibridizáció és a kutyák génjeinek a farkaspopulációba való introgressziója terjedésének és előfordulási gyakoriságának a tanulmányozására és nyomon követésére vonatkozó szakpolitikai iránymutatások jóváhagyása. 3) Azon területek meghatározása, ahol a hibrid prevalencia szintjétől és mintázatától függően különböző kezelési eszközök alkalmazhatók, a beavatkozás mellőzésétől a hibrid egyedek aktív eltávolításáig. Végső soron a társadalmi környezet hatással lehet a kiválasztott kezelési területekre és intézkedésekre. 4) Szükség esetén vészhelyzeti csoportok (és eljárások) létrehozása, amelyek feladata a vadon élő farkas-kutya hibridek eltávolítása, illetve befogása/sterilizálása/szabadon engedése. Az Európai Bizottság teljes mértékben támogatja a Berni Egyezmény 173. számú ajánlását (2014), amely többek között kimondja, hogy: „a farkasok hatékony védelme érdekében biztosítani kell, hogy az észlelt farkas-kutya hibrid eltávolítására kizárólag a kormány által ellenőrzött módon kerüljön sor.” Úgy tűnik, hogy ez csak a hibridek megölésének a nemzeti jog szerinti tilalmával valósítható meg, amely alól csak kormányzati hivatalok vagy azok kijelölt képviselői esetében tehető kivétel. Az ajánlás felszólítja a feleket, hogy: „Biztosítsák, hogy a farkas-kutya hibrideknek a kormány által ellenőrzött módon történő eltávolítására azt követően kerüljön sor, hogy a kormánytisztviselők és/vagy a kormányok által e célból megbízott szervek és/vagy kutatók megerősítették, hogy azok genetikai és/vagy morfológiai jellemzőkkel bíró hibridek. Az eltávolítást csak az illetékes hatóságok által ilyen feladattal megbízott szervek végezhetik, biztosítva ugyanakkor, hogy az ilyen eltávolítás ne veszélyeztesse a farkasok védettségi helyzetét.”„Fogadják el a szükséges intézkedéseket a farkasok szándékos vagy tévedésből farkas-kutya hibridként való megölésének megelőzése érdekében. Ez nem érinti az észlelt vadon élő farkas-kutya hibrideknek a körültekintően, a kormány által ellenőrzött módon történő eltávolítását olyan szervezetek által, amelyeket az illetékes hatóságok bíztak meg ezzel a feladattal.” 5) Nemzeti terv jóváhagyása a szabadtartású kutyák (vadon élő, kóbor kutyák vagy olyan kutyák, amelyek tulajdonosa engedi őket szabadon járkálni) ellenőrzése, valamint a farkasok és a farkas-kutya hibridek kedvtelésből való tartásának tilalma érdekében. A vadon élő és szabadtartású kutyáknak a farkasok elterjedési területein való ellenőrzését támogató tájékoztató kampányok szervezése.

3. Farkasokkal kapcsolatos konfliktusok

A farkast hagyományosan az emberekkel való számos különböző társadalmi-gazdasági konfliktussal hozzák összefüggésbe. A múltban ezek a konfliktusok a farkaspopulációk kiirtásához vagy jelentős csökkenéséhez vezettek európai elterjedési területük nagy részén. Ez az üldöztetés és a nagy mértékű orvvadászat számos területen ma is folytatódik. Napjainkban a fő konfliktusok a következők:

— A haszonállat-állomány pusztítása. A pusztítás leginkább a juhállományokat érinti. Linnell és Cretois (2018) számításai szerint 2012–2016 között évente átlagosan 19 500 juhot öltek meg farkasok az EU-ban (megjegyzendő, hogy Lengyelország, Románia, Spanyolország, Bulgária, Ausztria és Olaszország egyes részei tekintetében nem voltak adatok). Jelenleg ez a szám a legjobb rendelkezésre álló mutató a farkasok zsákmányoló hatása tekintetében az EU-ban. Míg a farkastámadások fő áldozatai a juhok, kisebb mértékben más állatállományok (kecskék, szarvasmarhák, lovak) és félig háziasított rénszarvasok is érintettek. A pusztítás igen eltérő mértékű, és nagyban függ az állattartási rendszer típusától, a gazdálkodás típusától és a felügyelet szintjétől, nevezetesen attól, hogy az állatállományt körülzárják-e, különösen éjszaka, vagy őrzi-e pásztor. Franciaországban például (80 farkasfalka) 2019-ben körülbelül 11 000 juh, szarvasmarha és kecske zsákmányolására és megtérítésére került sor (Dreal 2019 (14)), míg Németországban (128 farkasfalka) ez a szám 3 000 alatti volt 2019-ben (DBBW 2019 (15)), Svédországban pedig (31 farkasfalka) csak 161 juhot vittek el a farkasok 2018-ban (Viltskadestatistik 2018, SLU (16)). Linnell és Cretois (2018) kiemeli, hogy Európa-szerte nehéz következetes és megbízható adatokat gyűjteni a haszonállat-állomány farkasok általi pusztításával kapcsolatban. Az állatállományból számos okból elpusztulhatnak vagy eltűnhetnek állatok, ami nem mindig kapcsolható nagyragadozókhoz. Az állattenyésztők és az állattartók általi jelentéstétel minősége nagymértékben függ a kártérítési rendszertől. Például a kártérítés szintjétől (teljes vagy részleges), a kapcsolódó adminisztratív folyamat hosszúságától és bonyolultságától, valamint attól, hogy sor kerül-e helyszíni ellenőrzésekre annak megállapítása érdekében, hogy a pusztítást valóban nagyragadozók vitték-e végbe. A farkasok alkalmanként kutyákat is megtámadhatnak és megölhetnek. Például Svédországban vagy Finnországban, amikor szabadjára engedett kutyákkal üldözik a jávorszarvasokat a farkasok területein. A közvetlen és közvetett gazdasági veszteségek mellett az állatállomány és a kutyák elvesztése jelentős érzelmi hatással jár. Míg a farkas általi zsákmányolás hatása az uniós állattenyésztési ágazatra elhanyagolható mértékű, a védtelenül legelő juhokat érő farkastámadások jelentősek lehetnek az egyes gazdaságok szintjén, további nyomást és terhet róva a gazdasági szereplőkre egy olyan ágazatban, amelyre már amúgy is komoly társadalmi-gazdasági nyomás nehezedik.

— Emberekre nézve érzékelt kockázat. A farkasok az embert nem annyira lehetséges prédának, mint inkább elkerülendő veszélynek tekintik. Korábban ugyan érkeztek bejelentések az embert érő halálos farkastámadásokról (sok esetben veszett vagy emberek által etetett, felingerelt, sérült vagy csapdába ejtett példányokkal kapcsolatban), a jelenlegi európai környezeti és társadalmi körülmények között rendkívül alacsonynak tekinthető az ember elleni farkastámadások tényleges kockázata. (Linnell et al., 2002; Linnell és Alleau, 2016 (17); KORA, 2016; Linnell et al., 2021). Ennek ellenére sokan még mindig félnek a farkasoktól, különösen azokban az országokban és régiókban, ahol a faj az utóbbi időben telepedett meg, vagy ahol a farkasok számának növekedése miatt az állatok láthatóbbá válnak azokon a területeken, ahol korábban általában nem voltak jelen. Beszámoltak olyan esetekről, amikor a farkasok megközelítették az embereket és szokatlanul viselkedtek („merész” vagy „félelem nélküli” farkasok). Ez különösen akkor fordul elő, amikor a farkasok rendszeresen visszatérnek táplálékért, vagy pedig kutyák jelenlétében (Reinhardt 2018). Ami a farkas-kutya hibrideket illeti, nincs bizonyíték arra, hogy azok merészebbek vagy veszélyesebbek lennének, mint a farkasok, de a hibridektől való félelem is sajátos problémát jelent Európa bizonyos területein. Ezeket a megítéléseket és hozzáállásokat körültekintően figyelembe kell venni és komolyan kell kezelni. Hasznos, de gyakran nem elegendő az oktatási tevékenységek támogatása, helyes információk szolgáltatása és az álhírek leleplezése a tények ellenőrzésével (amint azt egyes helyi vagy regionális hatóságok teszik, vagy amint arra LIFE projektek keretében sor kerül). Egyértelművé kell tenni továbbá, hogy abban a valószínűtlen esetben, ha fennállna például egy veszett vagy agresszív farkas, vagy egy táplálékért rendszeresen visszatérő vagy az emberhez szokott farkas által okozott objektív veszély, az ilyen farkas célzott eltávolítása teljes mértékben jogszerű lenne az élőhelyvédelmi irányelv értelmében (lásd az alábbi 6. fejezetben a 16. cikk (1) bekezdésének c) pontja szerinti eltérésekről szóló szakaszt).

— A vadon élő patás fajokra gyakorolt hatás. Előfordulhat, hogy a farkasok és a vadászó emberek néha ugyanazt a zsákmányt akarják elejteni, pl. vadon élő patásokat. A nagyragadozók visszatérése kapcsán a vadászok sokszor attól tartanak, hogy a verseny hatással lesz a tevékenységükre, és ez jelentős konfliktusokhoz vezethet. A farkastámadások hatása a vadon élő patás állatok számára és viselkedésére meglehetősen változó és összetett, a fajoktól és a helyi körülményektől függően. Általánosságban elmondható, hogy a farkasok évente a vadon élő patás állatoknak csak kis százalékát ejtik el – sokkal kevesebbet, mint a vadászok –, és úgy tűnik, hogy nem befolyásolják kedvezőtlen irányban az európai patás állatok populációinak jelenlegi (általában növekvő) tendenciáit (18) (Bassi, E. et al. 2020; Gtowaciflski, Z. és Profus, P. 1997). Mindenesetre, ellentétben a házi haszonállatokat érő támadásokkal, a vadon élő patásoknak a vadon élő őshonos ragadozók általi zsákmányolását nem lehet megelőzni vagy mérsékelni, mivel az részét képezi a biológiai sokféleséggel kapcsolatos politika által helyreállítani és megőrizni kívánt természetes folyamatoknak. Ez nagy kihívást jelent az európai vadászok számára, mivel a nagyragadozók visszatérését figyelembe kell venni a vadászat tervezése és a vadon élő patásokra vonatkozó kvóták megállapítása során. Végezetül el kell ismerni, hogy a farkasok hozzájárulnak a patás állatok sűrűségének szabályozásához (Ripple, W.J. és Beschta, R.L., 2012), figyelembe véve a kapcsolódó előnyöket, többek között az erdészet számára és a mezőgazdasági növényekben okozott károk csökkentése tekintetében (19).

— Értékekkel kapcsolatos konfliktusok (egymással versengő elképzelések az európai tájakkal kapcsolatban). A farkasokkal kapcsolatos konfliktusok nem mindig a vidéki érdekelt felekre gyakorolt közvetlen gazdasági hatásról szólnak. A farkasok erős jelképnek számítanak számos tágabb kérdésben, és a konfliktusok gyakran mélyebb társadalmi különbségeket tükröznek (pl. a vidéki és a városi területek, a modern és a hagyományos értékek, illetve a különböző társadalmi és gazdasági osztályok között) (Linnell, 2013). A farkasok gyakran sarkalatos vitát váltanak ki az európai tájak alakulásának jövőbeli irányáról (Linnell, 2014) a társadalom különböző szegmensei között, amelyek ellentétes nézetekkel és elképzelésekkel rendelkeznek arról, hogy miként kellene megőrizni, használni vagy kezelni a vadvilágot és a tájakat (20). Ez magyarázatot ad arra, hogy miért fedezhető fel ritkán egyértelmű kapcsolat a nagyragadozók közvetlen gazdasági hatásának mértéke és az ebből eredő társadalmi konfliktusok szintje között (Linnell és Cretois, 2018).

4. Az emberek és farkasok egymás mellett élésének javítását célzó intézkedések

Az élőhelyvédelmi irányelv elfogadása óta a Bizottság az egymás mellett élésre vonatkozó megközelítést ösztönzi, ami a nagyragadozó-populációk kedvező védettségi helyzetének helyreállítására irányul, amellett, hogy kezeli és csökkenti a jogszerű emberi tevékenységekkel való konfliktusokat, a többcélú tájakon való osztozás érdekében. A LIFE program több mint 40, a farkasok védelmére és a velük való együttélésre irányuló projektet finanszírozott, amelyek segítettek megtalálni és kipróbálni az e célkitűzések eléréséhez szükséges bevált gyakorlatokat (21).

Az emberek és a nagyragadozók együttélésével foglalkozó uniós platform – különböző érdekcsoportokat képviselő szervezetek tömörülése, amelyek közös küldetést fogadtak el az egymás mellett éléssel kapcsolatos megoldások támogatása érdekében (22) – már számos példát és esettanulmányt talált az egymás mellett élésre vonatkozóan. Ezek az esettanulmányok öt kategóriába sorolhatók: 1. tanácsadás / tájékoztatás; 2. gyakorlati támogatás nyújtása; 3. nézőpontok megértése; 4. innovatív finanszírozás; és 5. nyomon követés (23) (a nagyragadozókkal foglalkozó uniós platform, 2019).

Az Európai Parlament kérésére készített 2018-as tanulmány (24) ajánlásokat és példákat mutatott be több tagállamban a farkasokkal és más nagyragadozókkal kapcsolatban az egymás mellett élés támogatása érdekében bevezetett gyakorlati intézkedésekre vonatkozóan.

Európai szinten tehát széles körben megoszthatók az ismeretek és az értékes tapasztalatok. A konfliktusok csökkentése érdekében a leggyakrabban alkalmazott megközelítéseket az alábbiakban ismertetjük.

— Kártérítési kifizetések

A farkasok okozta károk gazdasági hatásának csökkentésére és a védett fajokkal szembeni tolerancia növelésére irányuló gyakori megközelítés a kártérítés fizetése, amit számos uniós országban alkalmaznak. A kártérítés fizetése gyakran megfelelő intézkedés lehet, de a jogosultságra vonatkozó szabályokat egyértelműen meg kell határozni, és számos különböző tényezőt figyelembe kell venni. Ez magában foglalja annak ellenőrzését, hogy a haszonállat-állományban bekövetkezett károk ténylegesen a farkastámadásoknak tudhatók-e be, valamint annak biztosítását, hogy a kártérítés méltányos legyen és azt mihamarabb kifizessék a kedvezményezettnek.

Sok országban az állattartók arra panaszkodnak, hogy bonyolult és költséges a kártérítés igénylése, vagy hogy a kifizetések késedelmesek vagy nem elegendők. A kártérítési kifizetéseket általában a nemzeti vagy regionális kormányzatok finanszírozzák az állami támogatásra vonatkozó uniós szabályokkal (25) összhangban (amelyek lehetővé teszik a közvetlen és a közvetett költségek 100 %-os megtérítését). A kártérítés fizetése önmagában nem mindig elegendő az egymás mellett éléssel kapcsolatos problémák kezeléséhez, mivel az nem csökkenti a pusztítást és más konfliktusokat. Ezenkívül a kártérítési kifizetések hosszú távon gyakran nem fenntarthatók, kivéve, ha azokat megfelelően kombinálják más intézkedésekkel.

— Megelőző intézkedések és technikai segítségnyújtás

A megelőző intézkedések az átfogó együttélési rendszer alapvető elemei. A szerzett tapasztalatok (pl. LIFE projektekből és vidékfejlesztési programokból) rámutatnak a különböző állatállomány-védelmi intézkedések fontosságára és hatékonyságára, mint például különböző típusú kerítések, terelés, őrzőkutyák, az állatállomány összeterelése éjszakára, valamint vizuális vagy akusztikus riasztóberendezések (Fernández-Gil, et al. 2018, lásd még: Carnivore Damage Prevention News [CDP hírlevél, 2018]). Különösen a pásztorok jelenléte jelentősen hatékonyabbá teheti az állatállomány védelmét szolgáló intézkedéseket, és önmagában visszatartó erőt jelent a ragadozókkal szemben. Az EU nagyragadozókkal foglalkozó platformja által készített jelentés sikeres tapasztalatokról és bevált gyakorlatokról tanúskodik (Hovardas et al., 2017). Egyedi megelőző intézkedésekre van szükség, amelyek igazodnak a regionális sajátosságokhoz (többek között az állatállomány típusához, az állomány méretéhez, a domborzati viszonyokhoz stb.).

Ezen intézkedések hatékonysága nagyban függ attól, hogy az érintett gazdasági szereplők megfelelően végrehajtják-e azokat, valamint attól, hogy rendelkezésre áll-e elegendő erőforrás és technikai tanácsadás az intézkedések helyszíni bevezetésének támogatásához (pl. van Eeden et al. 2018). Egyetlen intézkedés sem lehet 100 %-ban sikeres, de a megfelelő műszaki megoldások (gyakran együttesen alkalmazva) jelentősen csökkenthetik az állatállományban a ragadozók által okozott károkat. Az illetékes hatóságoknak és az érdekelt feleknek gondosan kell megtervezniük a megelőző intézkedéseket, hogy azok alkalmasak legyenek a különböző helyzetekre. Emellett megfelelően végre is kell hajtaniuk azokat (a karbantartást is beleértve), figyelemmel kell kísérniük azok hatékonyságát, és el kell végezniük a szükséges kiigazításokat. Az érintett szereplők számára nyújtott képzés, tájékoztatás, a nyomon követés és a technikai segítség alapvető fontosságú, és ahhoz megfelelő állami támogatást kell biztosítani, többek között a megelőzési rendszerek fenntartása és a megnövekedett munkateher kezelése érdekében.

— Tájékoztatás, tanácsadás, a tudatosság növelése

A farkasokra és a hatások minimalizálásának módjára vonatkozó tényszerű információk szolgáltatása hasznos konfliktuscsillapító intézkedés lehet (a nagyragadozókkal foglalkozó uniós platform, 2019). Például a különböző LIFE-projektek által támogatott Carnivore Damage Prevention News hírlevél (26) segítséget nyújt az állatállomány védelmével kapcsolatos információk terjesztéséhez az EU-ban és nemzetközi szinten egyaránt. Az olasz „Védd a haszonállataidat” (Proteggi il tuo Bestiame, 2019) nevű weboldal részletes tanácsokkal szolgál az állatállomány védelmét szolgáló intézkedésekről, valamint az olasz régiókban rendelkezésre álló különböző finanszírozási rendszerekről. Spanyolországban az ökológiai átállásért felelős minisztérium honlapján fellelhető azoknak a bevált megelőző intézkedéseknek a jegyzéke, amelyekkel elkerülhetők vagy minimálisra csökkenthetők a védett fajok, valamint a mezőgazdasági és állattenyésztő gazdaságok közötti interakciók (27).

Ennek a megközelítésnek egy másik példája, amely kifejezetten a vadászközösségre irányul, a LIFE WolfAlps projekt, amelynek tevékenységei közé tartozik az Alpok vadon élő patás állatainak populációdinamikájával, valamint a farkasok visszatérésének a prédaállatokra és a vadászati tevékenységekre gyakorolt hatásaival kapcsolatos adatok és információk megosztása (28). A farkasok vonatkozásában Szászországban létrehozott kapcsolattartó hivatal (Kontaktbüro Wölfe in Sachsen, 2019) és a Szász-Anhaltban található kompetenciaközpont tágabb megközelítést alkalmaz, ahol a személyzet több tagja is rendelkezésre áll a helyszínen oktatási anyagok biztosítása, kirándulások szervezése, valamint az emberek kérdéseinek és aggályainak megválaszolása érdekében.

— Nyomon követés

A nagyragadozó-populációk nyomon követése alapvető fontosságú a pontos tájékoztatás, a túlélésük biztosításához szükséges populációdinamika megértése, a kezelési gyakorlatoknak a változó helyzetekhez való igazítása és az élőhelyvédelmi irányelv szerinti kötelezettségek teljesítése érdekében. Ugyanakkor igen nagy kihívást jelentő feladat is, mivel nagy földrajzi területen, gyakran a nemzetközi határokon túlnyúlóan végzik, valamint a nagyragadozók alacsony sűrűsége és rejtőzködő viselkedése miatt (a nagyragadozókkal kapcsolatos európai kezdeményezés (LCIE) keretében kiadott szakpolitikai támogató nyilatkozat, amely a nagyragadozók populációszintű gazdálkodási terveire vonatkozó iránymutatás mellékletét képezi [Linnell et al., 2008]). A kezeléssel kapcsolatban hozott valamennyi döntésnek (beleértve az eltérésekre vonatkozókat is) az érintett farkaspopulációra vonatkozó megbízható adatokon kell alapulnia. A nyomon követésnek ki kell terjednie az összes megelőző intézkedés végrehajtására (alkalmazás, eredmények, hatékonyság), valamint a haszonállat-állományt megtámadó ragadozó azonosítására a farkasok és a kutyák közötti különbségtétel érdekében (f. e. Echegaray and Vilà, 2010; Sundqvist et al., 2008), továbbá annak felmérése érdekében, hogy szükség van-e a rendszer módosítására vagy javítására.

Tekintettel arra, hogy Európa-szerte igen gyakori konfliktust jelent a ragadozók populációinak méretével és helyzetével kapcsolatos véleménykülönbség, az érdekelt felek – köztük a vadászok – nyomon követésbe való bevonása nemcsak az adatgyűjtésben részt vevő személyek számának növelése, hanem az érdekelt felekkel fenntartott kapcsolatok javítása és a konfliktusok csökkentése szempontjából is előnyös lehet.

A farkasok védelmére és kezelésére vonatkozó megfelelő döntések meghozatalához megbízható nyomonkövetési adatokra van szükség. Ezért kulcsfontosságú egy olyan megfelelő nyomonkövetési rendszerbe való beruházás, amely alkalmas arra, hogy pontos és naprakész ismereteket nyújtson az érintett területen élő farkaspopulációról. A francia nyomonkövetési rendszer jó példának tekinthető (29).

Példák az érdekelt feleknek a nyomon követésbe való bevonására A Bizottság által támogatott kísérleti projekt Szlovákiában az érdekelt felek széles körét (környezetvédőket, erdészeket, védett területeken dolgozó munkavállalókat és vadászokat) vonta be a farkasok tudományos alapokon nyugvó összeszámlálásba. Az ő feladatuk volt a farkasok ürülékéből és vizeletéből vett minták gyűjtése a vizsgálati területről. Részvételük és a csúcstechnológián alapuló elemzés alkalmazása eredményeként nagyobb egyetértés alakult ki a helyi farkaspopuláció méretét illetően (Rigg et al., 2014). Egy másik példa a finnországi nagyragadozó megfigyelési hálózat, ami a helyi vadgazdálkodási egyesületek által jelölt mintegy 2 100 aktív önkéntesből álló csoport. Ez a képzett megfigyelőket, főként helyi vadászokat foglalkoztató hálózat felel azért, hogy ellenőrizzék a nagyragadozók jelenlétére utaló nyomokkal és egyéb jelekkel kapcsolatban a polgárok által bejelentett megfigyeléseket. Ezek az önkéntesek rögzítik a megfigyelési adatokat egy nemzeti adatbázisban, ami a „TASSU” (finn nyelven „mancs”) elnevezést kapta, és amit a természeti erőforrások finnországi intézete (Luke) tart fenn. Ezt az adatbázist használják például a nagyragadozók populációinak nemzeti és regionális szinten történő becsléséhez, valamint ezt használják a vadgazdálkodási tisztviselők és a vadőrök is. A hálózatot, az adatbázist és azok irányítását folyamatosan fejlesztik és módosítják annak érdekében, hogy elősegítsék a különböző intézmények és az érdekelt felek csoportjai közötti kölcsönös bizalom és együttműködés kialakítását az ilyen érzékeny fajokra vonatkozó adatok megosztása, felhasználása és az azokhoz való hozzáférés terén. Például a 2019-től 2025-ig tartó LIFE BOREALWOLF projekt célja a nagyragadozó megfigyelési hálózat megerősítése a jelenlegi önkéntesek továbbképzése és új, nem vadász önkéntesek toborzása révén. Ehhez hasonlóan Svédország és Norvégia létrehozta a Skandobs rendszert, ami a nagyragadozók – hiúz, rozsomák, barna medve, farkas – skandináv nyomonkövetési rendszere. Skandináviában bárki bejegyezheti ebbe az adatbázisba a nagyragadozók nyomaival, jeleivel vagy észleléseivel kapcsolatos megfigyeléseit. A megfigyelések fokozottabb bejelentése hozzájárul az e fajok előfordulásával és elterjedésével kapcsolatos ismeretek bővítéséhez. Az adatbázisban rögzített megfigyelések valamennyi rendszerhasználó számára elérhetők. A megfigyelések a Skandobs App alkalmazás használatával is megoszthatók (a felhasználók letölthetik a Skandobs-Touch alkalmazást az App Store-ból vagy Google Play Áruházból, hogy a helyszínről jelenthessék a ragadozókat vagy a nyomaikat). Az adatbázist 15 percenként frissítik. Kezelését a Rovdata, a norvég természetkutató intézet (NINA) független egysége végzi.

— Az érdekelt felekkel folytatott párbeszéd, valamint az érdekelt felek bevonása

Elismerve a farkasokkal kapcsolatos konfliktusok kulturális és társadalmi jellegét, a részvételi folyamatokban jelentős konfliktuscsökkentési lehetőség rejlik, különösen az érdekelt felek közötti bizalom növelése révén (Young et al. 2016). E megközelítés egyik példája az emberek és a nagyragadozók együttélésével foglalkozó uniós platform (lásd az iránymutatások IV. mellékletében szereplő 9. esettanulmányt). Regionális és nemzeti szinten is alkalmaznak ilyen megközelítéseket. Számos tagállamban már nemzeti platformokat hoztak létre. Egy kísérleti projekt keretében az uniós intézmények támogatják továbbá regionális platformok létrehozását Olaszországban, Romániában, Spanyolországban, Franciaországban, Németországban és Svédországban (a nagyragadozókkal foglalkozó regionális platformok, 2019). A LIFE EUROLARGECARNIVORES projekt (2019) szintén támogatja az együttműködést és az információk megosztását a nagyragadozók szempontjából jelentőséggel bíró legfontosabb európai területek között.

Az érdekelt felek bevonásának másik pozitív példája a Grupo Campo Grande (GCG). Ez egy nemzeti szellemi műhely Spanyolországban, amelyben különböző hátterű emberek és szervezetek vesznek részt, akik érintettek az extenzív állattartás és az ibériai farkas közötti konfliktusban. A csoportot 2016-ban a Fundación Entretantos hozta létre egy társadalmi közvetítési kezdeményezés részeként, amelynek középpontjában az ibériai farkasok és az extenzív állattartás egymás melletti létezésével kapcsolatos konfliktus kezelése állt. A résztvevők közös nyilatkozatot írtak alá, és együttműködnek annak érdekében, hogy mások is kövessék az általuk alkalmazott megközelítést (GCG, 2018).

— A farkasok halált okozó módszerrel történő szabályozása/kiselejtezése

Hagyományosan széles körben alkalmazzák a farkasok halált okozó módszerrel történő szabályozását / kiselejtezését a farkasok eltávolítása, valamint az általuk okozott hatások és konfliktusok megszüntetése érdekében. Ezek a gyakorlatok a farkasok kiirtásához vezettek eredeti európai elterjedési területük nagy részén. Napjainkban még mindig alkalmaznak bizonyos halált okozó szabályozási módszereket és szinteket számos európai országban, ahol azt állítják, hogy céljuk az állatállomány károsodásának megelőzése vagy csökkentése, valamint az emberek által a farkasokkal szemben tanúsított tolerancia növelése. Ezek között van néhány olyan tagállam is, ahol a faj szerepel az irányelv IV. mellékletében (szigorú védelmi rendszer).

Mindazonáltal a jelenlegi szakpolitika és a kapcsolódó jogszabályok értelmében a farkasok és más védett nagyragadozók Európa többcélú tájain való megőrzésével kapcsolatos konfliktusokat nem lehet csak vagy főként kiselejtezéssel / halált okozó szabályozási módszerrel kezelni. A halált okozó szabályozás engedélyezésére vonatkozó eltérések alkalmazása lehetséges és jogszerű eszköz, és a tagállamok mérlegelhetik annak alkalmazását a fent említett egyéb konfliktuskezelési intézkedések kiegészítésére, tiszteletben tartva az élőhelyvédelmi irányelv 16. cikkének (1) bekezdésében felsorolt valamennyi feltételt (lásd az 5. szakaszt).

Úgy tűnik, nincs alapos bizonyíték arra vonatkozóan, hogy a halált okozó szabályozás alkalmazása hatékonyan csökkenti a haszonállat-állomány ragadozók általi pusztítását. Egyes tanulmányok szerint a halált okozó szabályozás/kiselejtezés kevésbé hatékony, mint a haszonállat-állomány védelmére irányuló intézkedések (van Eeden et al., 2018, Santiago-Avila et al., 2018), és valójában a haszonállat-állomány ragadozók általi pusztítása és a konfliktusok fokozódásához vezethet (Wielgus és Peebles, 2014; Fernández-Gil et al., 2016), valószínűleg a farkasfalkák szerkezetében a kiselejtezés következtében bekövetkező zavar miatt.

Ezenkívül a korábban említett, halált nem okozó intézkedésektől eltérően a védett fajok halált okozó szabályozása/kiselejtezése vitatott eszköz a természetvédelmi szakemberek körében (Lute et al., 2018), és a társadalom nagy része is egyre inkább megkérdőjelezi (30). Ennek fényében, valamint empirikus bizonyítékok alapján nem egyértelmű, hogy a farkasok kiselejtezése a társadalmi konfliktusok fokozódásához vagy csökkenéséhez vezet-e.

Következésképpen úgy tűnik, hogy a halált nem okozó intézkedések – köztük a haszonállat-állomány kezelésére és védelmére irányuló intézkedések – hatékonyabbak, fenntarthatóbbak, jogi szempontból kisebb valószínűséggel megtámadhatók, továbbá elfogadhatóbbak (az emberek többsége részéről) a haszonállat-állomány ragadozók általi pusztítása és a konfliktusok kockázatának csökkentésére.

A tagállamok illetékes hatóságainak figyelembe kell venniük ezeket az elemeket a kezelési intézkedéseikről való döntéshozatal és az intézkedések végrehajtása során.

A farkasok védelmére/kezelésére irányuló átfogó tervek

A tagállamok számára a legjobb megközelítés az lenne, ha a fent említett intézkedések közül többet ötvöznének az egymás mellett élés megfelelő szintjének támogatása érdekében, és azokat a helyi körülményekhez igazítanák. A farkasok védelmére/kezelésére irányuló átfogó és következetes terveikhez továbbá fel kell használniuk az összes rendelkezésre álló eszközt és finanszírozási forrást. Ezek a tervek (ideális esetben az ugyanazon a farkaspopuláción osztozó szomszédos tagállamokra vonatkozó, határokon átnyúló tervek [Linnell et al., 2008]) foglalkoznának az érintett tagállamban a farkassal kapcsolatban előforduló valamennyi releváns fenyegetéssel, konfliktussal, lehetőséggel és szükséglettel. Ez lenne a legjobb mód a farkas kedvező védettségi helyzetének eléréséhez és fenntartásához a természetes elterjedési területén, a kezelés szükséges rugalmasságának biztosítása mellett az irányelvben meghatározott korlátokon belül, gondoskodva a farkas társadalmi elfogadottságának fenntartásáról vagy javításáról (a „társadalmi befogadóképesség”).

5. Az egymás mellett élést támogató intézkedések finanszírozása

A farkasok védelmével kapcsolatos konfliktusok megoldását elősegítő támogatás uniós alapokból, különösen a LIFE programból és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA), valamint nemzeti alapokból (állami támogatások) nyújtható.

— A LIFE program éves versenypályázati felhívások alapján demonstrációs tevékenységeket és innovatív megoldások tesztelését finanszírozhatja az alábbiak vonatkozásában: a haszonállat-állomány védelmére irányuló intézkedések; a ragadozók általi pusztítás kockázatának értékelése; kártérítési rendszerek létrehozása; valamint helyi vadőrök és állatorvosok képzése az állatállomány károsodásának felmérésére szolgáló módszerekkel kapcsolatban. A LIFE olyan célzott kommunikációs és tájékoztatási tevékenységeket is finanszírozhat, amelyek célja az ember és a farkas közötti konfliktusok rendezése. Megjegyzendő, hogy a LIFE nem finanszíroz rendszeres kezelést.

— Az EMVA támogatást nyújthat olyan megelőző intézkedésekhez, mint például védőkerítések vagy őrzőkutyák beszerzése (amelyek mint nem termelő beruházások 100 %-ban finanszírozhatók). Az állattartóknál a védőkerítés ellenőrzése, karbantartása vagy áthelyezése miatt felmerülő további munkaerőköltségeket, valamint az őrzőkutyák etetési és állategészségügyi költségeit az agrár-környezetvédelmi és az éghajlattal kapcsolatos kifizetések fedezhetik. Az EMVA-t számos tagállamban (pl. Görögországban, Bulgáriában, Szlovéniában, Olaszországban és Franciaországban) használják a haszonállat-állomány védelmére irányuló intézkedések – például terelés, körülkerítés, őrzőkutyák – többletköltségeinek finanszírozására. Az emberek és a nagyragadozók együttélésével foglalkozó uniós platform (lásd lejjebb) áttekintést készített arról, hogy jelenleg hol alkalmaznak vidékfejlesztési programokat, és azok hol lehetnének alkalmazhatók a jövőben (Marsden et al., 2016) (31). A jövőbeli közös agrárpolitika az új ökorendszereken keresztül is támogathat megelőző intézkedéseket és terelési rendszereket (32).

— Az EMVA Interreg eszköze olyan projekteket támogathat, amelyek célja a nagyragadozók védelmére és kezelésére irányuló, határokon átnyúló együttműködés javítása, például az élőhelyek folytonossága, a tudástranszfer, az állatállomány károsodásának megelőzése és az együttélést támogató egyéb intézkedések kapcsán (33).

— A nemzeti finanszírozás (állami támogatás) akár 100 %-os támogatást nyújthat megelőző intézkedésekhez; elpusztított mezőgazdasági potenciál helyreállításához, például a farkasok által megölt haszonállatok pótlásához; farkasok által okozott károk – például megölt állatok és a gazdaság eszközeiben okozott anyagi kár –, illetve állategészségügyi költségek és az eltűnt állatok felkutatásával kapcsolatos költségek megtérítéséhez (34).

Átfogó megközelítésre van szükség a farkasokkal kapcsolatos konfliktusok csökkentésére irányuló finanszírozási és támogató intézkedések tekintetében adott tagállamon belül (és ideális esetben az ugyanazon a farkaspopuláción osztozó tagállamok határain átnyúlóan).

A tagállamoknak kiemelt intézkedési kereteikben jelezniük kell a farkasokkal kapcsolatos főbb védelmi és konfliktusokkal kapcsolatos kérdéseket, meghatározva a kapcsolódó prioritásokat és pénzügyi szükségleteket, valamint azt, hogy miként tervezik teljesíteni ezeket. A kiemelt intézkedési keret aktualizált formátuma (35) tartalmaz egy szakaszt (E.3.2.), amely kifejezetten az uniós madárvédelmi irányelv és élőhelyvédelmi irányelv alapján védett fajok által okozott károk megelőzésére, enyhítésére vagy megtérítésére irányuló kiemelt intézkedéseket és azok kapcsolódó költségeit tárgyalja.

Emellett Európa-szerte már számos innovatívabb módszert alkalmaznak az együttélés finanszírozására és támogatására.

Példák innovatív finanszírozásra Az együttélés innovatív finanszírozásának egyik eredeti és sikeres példája a rozsomák vonatkozásában „a védelmi teljesítményen alapuló kifizetésekre” irányuló svéd kezdeményezés. Ennek keretében a kifizetések a rozsomák sikeres szaporodásához kapcsolódnak, nem pedig a rénszarvasok elvesztésének ellentételezéséhez. A kifizetésekre a rozsomák adott körzetben dokumentált szaporulatainak száma alapján kerül sor, tekintet nélkül a ragadozók általi zsákmányolás mértékére. 5 évvel a program elindítása után megfigyelték a rozsomákpopuláció növekedését. A regisztrált szaporulatok száma a 2002-es 57-ről 2012-ben 125-re nőtt, és a populáció kiterjedt korábban nem benépesített területekre is (Persson, 2015). Egy másik sikeres innovatív finanszírozási rendszer a szirti sas program, amely a finn Lappföldön lévő számi rénszarvastenyésztő közösséget jutalmazza szirti sas fészkek és területek sikeres létrehozásáért (Európai Bizottság, 2017). Azóta, hogy a finn kormány 1998-ban bevezette ezt a programot, a jelentések szerint a pásztorok szirti sassal szemben tanúsított magatartása drámai módon megváltozott, mivel a szirti sast már inkább erőforrásnak, nem pedig kártevőnek tekintik. A természeten alapuló ökoturizmusból származó jövedelem és foglalkoztatási lehetőségek szintén hozzájárulhatnak a farkasok elfogadottsága és az érintett vidéki közösségekkel való együttélése javításához. Spanyolországban Zamora északnyugati régiója (nevezetesen a „Sierra de la Culebra”) fontos térséggé vált a farkasmegfigyelési turizmus számára, ami jelentős gazdasági értéket képvisel, és évente több ezer látogatót vonz. Az ilyen idegenforgalmi kezdeményezések esetében ügyelni kell arra, hogy ne akadályozzák a farkasok védelmét (pl. a megzavarás és a farkasvermek elkerülése). Figyelembe kell venni az érdekelt felek más csoportjaira gyakorolt hatást is (pl. ne vonzzák a nagyragadozókat olyan területekre, ahol haszonállatok vannak, illetve ne idézzenek elő olyan helyzetet, amelyben a nagyragadozók az embert összekapcsolják a táplálékkal). Az olaszországi Piemontban másfajta lehetőséget dolgoztak ki (a LIFE WolfAlps projekt keretében). Létrehoztak egy helyi márkanevet („Terre di Lupi”= farkasok földje), és számos kezdeményezést vezettek be a farkasok jelenléte miatt aggódó mezőgazdasági termelők által előállított sajtok és egyéb termékek promóciója, valamint az együttélést biztosító megelőző intézkedések végrehajtása érdekében. 2020-ban a „társadalmi-gazdasági előnyök” kategóriában a Natura 2000 díj nyertese a „Pro-Biodiversidad: a pásztorok mint a biológiai sokféleség védelmezői a Natura 2000 hálózatban” című kezdeményezés volt. A nyertes bemutatta, hogy a mezőgazdasági termelők és a természetvédők hogyan működhetnek együtt annak érdekében, hogy a természetvédelem erőforrásokat és előnyöket teremtsen, ne pedig problémákat idézzen elő a helyi közösségek számára. A Picos de Europa hegység nagy része gazdaságilag megszenvedi a vidéki területek termelésből való kivonását, a legelők elvesztését, a dögevők táplálékforrásainak elvesztését és a tűzveszélyt. A Fundación para la Conservación del Quebrantahuesos úgy döntött, hogy a Pro-Biodiversidad (a biológiai sokféleségért) elnevezésű különleges tanúsító márka létrehozásával kezeli ezt a problémát az extenzív juhtenyésztési ágazat támogatása, a vidéki területek termelésből való kivonásának megállítása és a biológiai sokféleség feltételeinek javítása érdekében. E program keretében azok a gazdálkodók, akik környezetében farkasok élnek, magasabb árat kapnak az általuk előállított juhhúsért.

6. 16. cikk: eltérések a IV. mellékletben szereplő farkaspopulációk szigorú védelme alól

Általános szabályként az élőhelyvédelmi irányelv IV. mellékletében felsorolt farkaspopulációk szigorúan védettek, és tilos az egyedek szándékos befogása, elpusztítása vagy megzavarása a természetes elterjedési területükön. Továbbá tilos a párzási, költő- és pihenőhelyek károsítása és elpusztítása. Ez a védelem a Natura 2000 területeken belül és kívül egyaránt érvényes.

Mindazonáltal bizonyos kivételes körülmények között indokolt lehet egyes farkasok befogásának vagy megölésének az engedélyezése. Sor kerülhet erre például a haszonállat-állomány jelentős pusztításának megelőzése érdekében, vagy a farkasok rádióadóval felszerelt nyakörvvel való ellátása érdekében kutatási, nyomonkövetési és gazdálkodási célokból, vagy pedig a táplálékért rendszeresen visszatérő vagy merész és potenciálisan veszélyes egyedek eltávolítása érdekében.

Az élőhelyvédelmi irányelv 16. cikke biztosítja a szükséges rugalmasságot a fenti helyzetek kezeléséhez azáltal, hogy lehetővé teszi a tagállamok számára a szigorú védelemre vonatkozó általános rendelkezésektől való eltérések elfogadását és a fent említett tevékenységek végzését (a következő bekezdéseket a dokumentum III. részével együtt kell értelmezni).

Az eltérés megadásának előfeltételei

A 16. cikk három előfeltételt határoz meg, amelyek mindegyikének teljesülnie kell az eltérés engedélyezése előtt. Az illetékes nemzeti hatóságoknak bizonyítaniuk kell a következőket:

— a 16. cikk (1) mellékletének a)–e) pontjában felsorolt egy vagy több ok fennállása, megfelelő bizonyítékokkal alátámasztva;

— más megfelelő megoldás hiánya (azaz hogy a probléma olyan módon is megoldható-e, amelyhez nincs szükség eltérés alkalmazására, nevezetesen halált nem okozó eszközök használatával);

— az eltérés nem befolyásolja hátrányosan az érintett fajok populációi kedvező védettségi helyzetének fenntartását az elterjedési területükön.

E követelmények alkalmazását most a farkas példáján szemléltetjük. Fel kell hívni a figyelmet arra, hogy az érintett nemzeti hatóságok feladata, hogy végrehajtsák ezeket a rendelkezéseket, megfelelően megindokolva és bizonyítva, hogy a 16. cikk (1) bekezdésében foglalt valamennyi feltétel teljesül. Hasonlóképpen, elsősorban a nemzeti igazságügyi hatóságok feladata a követelményeknek való megfelelés ellenőrzése és biztosítása adott összefüggésben és a konkrét esetekben.

1) A 16. cikk (1) bekezdésének a)–e) pontjában felsorolt egy vagy több ok igazolása

A 16. cikk (1) bekezdésében felsorolt okok a következők:

a) „a vadon élő állatok és növények, valamint a természetes élőhelyek védelme”.

b) „termést, állatállományt, erdőt, halastavat, vizeket és más típusú, tulajdont érintő súlyos károk megelőzése”.

c) „közegészség, közbiztonság vagy más kiemelkedően fontos közérdek, beleértve a társadalmi vagy gazdasági érdekeket is, továbbá a környezet számára kiemelkedően előnyös hatás elérése”.

d) „az érintett fajok újbóli elszaporításával és visszahonosításával kapcsolatos kutatás és oktatás, továbbá az e célok érdekében végzett tenyésztés és nemesítés, növények esetében a mesterséges szaporítást is beleértve”.

e) „a IV. mellékletben felsorolt fajok korlátozott és az illetékes tagállami hatóságok által meghatározott számú példányai szigorúan ellenőrzött feltételek mellett, szelektív módon és korlátozott mértékben végzett befogásának, begyűjtésének vagy tartásának engedélyezése”.

Példák az eltérések indoklására a farkasok esetében:

— Az a) indok alkalmazására valószínűleg ritkán kerül sor. Erre olyan esetben lehet hivatkozni, amikor például egy veszélyeztetett vadon élő prédafajt fenyeget a farkasok általi zsákmányolás. Mindazonáltal meg kell jegyezni, hogy egy őshonos fajnak egy másik őshonos faj általi zsákmányolása természetes folyamat, és az ökoszisztéma működésének szerves része. Továbbá bármely eltérés mérlegelése előtt azonosítani kell és hatékonyan kezelni kell a prédafajokat érő egyéb veszélyeket vagy korlátozó tényezőket (pl. élőhely károsodása, ember általi megzavarás, túlvadászás, a háziasított fajok által jelentett verseny stb.).

— Ami a b) indokot illeti, a farkasok esetében a tagállamok által alkalmazott eltérések célja többnyire a haszonállat-állományban bekövetkező súlyos kár megelőzése. E rendelkezés célja a súlyos károk elkerülése, ezért nem írja elő azt, hogy a kárnak már be kellett következnie. Igazolni kell azonban a szokásos üzleti kockázaton túlmutató súlyos kár valószínűségét, és elegendő bizonyítékkal kell alátámasztani azt is, hogy az eltérés keretében alkalmazott, halált okozó szabályozási módszerek hatékonyak, arányosak és fenntarthatók a súlyos károk megelőzése vagy korlátozása tekintetében. Ezen indok alapján eltávolíthatók azok a farkasok, amelyek a megfelelő megelőző intézkedések (például farkasbiztos elektromos kerítések és őrzőkutyák) kielégítő végrehajtása ellenére valószínűleg nagy mértékű pusztítást vinnének végbe a haszonállat-állományban.

— A c) indok – vagyis a közegészség, közbiztonság vagy más kiemelkedően fontos közérdek, beleértve a társadalmi vagy gazdasági érdekeket is, továbbá a környezet számára kiemelkedően előnyös hatás elérése – igazolhatja például elrettentő módszerek alkalmazását a táplálékért rendszeresen visszatérő, emberhez szokott vagy az emberekhez következetesen közeledő, merész farkasok vagy más, nemkívánatos és veszélyes viselkedést tanúsító egyedek vagy farkasfalkák elzavarása vagy eltávolítása érdekében. Példák a közegészségügy és a közbiztonság érdekében hozott intézkedésekre: A német Dokumentations und Beratungsstelle des Bundes zum Thema Wolf (DBBW) iránymutatásokat hagyott jóvá, amelyek segítik a nemzeti irányító hatóságokat a merész vagy szokatlanul viselkedő farkasok kezelésében (Reinhardt et al., 2018). Első lépésként ezek az iránymutatások segítenek a hatóságoknak annak felismerésében, hogy egy farkas valóban szokatlanul viselkedik-e. Ezt követően, amennyiben úgy tűnik, hogy a farkast vonzza az emberek vagy kutyák jelenléte, fokozatos megközelítés alkalmazása javasolt a feljegyzett incidensek súlyosságától függően, kezdve a vonzó tényezők (pl. táplálék) eltávolításával, egészen a farkas (halált okozó vagy halált nem okozó) eltávolításáig a legsúlyosabb esetekben. Az LCIE (Large Carnivore Initiative for Europe – a nagyragadozókkal kapcsolatos európai kezdeményezés, az IUCN fajok túlélésével foglalkozó bizottságának szakértői csoportja) szakpolitikai nyilatkozatot adott ki a merész farkasok hasonló elvek mentén történő kezeléséről, amely tartalmazza a farkas különböző viselkedési formáival szemben javasolt intézkedéseket, valamint a kutatási prioritásokat (LCIE, 2019). A farkasok viselkedése és az általuk az emberi biztonságra jelentett kockázat értékelése, valamint javasolt intézkedések (LCIE, 2019) Viselkedés Értékelés Javasolt intézkedések A farkas települések közelében halad el a sötétben. Nem veszélyes. Nincs szükség intézkedésre. A farkasok a településektől/szétszórtan elhelyezkedő házaktól látótávolságon belül járkálnak nappal Nem veszélyes. Nincs szükség intézkedésre. A farkas nem fut el azonnal, amikor járműveket vagy embereket lát. Megáll és figyel. Nem veszélyes. Nincs szükség intézkedésre. A farkast több napon át látják kevesebb mint 30 m távolságra lakott házaktól (többszöri előfordulás hosszabb időszak során). Figyelmet igényel. Erős megszokás vagy pozitív kondicionálás lehetséges problémája. A helyzet elemzése. Vonzó tényezők felkutatása és eltávolítása. Averzív kondicionálás mérlegelése. A farkas ismételten megengedi, hogy az emberek kevesebb, mint 30 méternyire megközelítsék. Figyelmet igényel. Erős megszokást jelez. A pozitív kondicionálás lehetséges problémája. A helyzet elemzése. Averzív kondicionálás mérlegelése. A farkas önszántából ismételten 30 méternél közelebb megy az emberekhez. Úgy tűnik, hogy érdeklődik az emberek iránt. Figyelmet igényel/kritikus helyzet. A pozitív kondicionálás és az erős megszokás egyre merészebb viselkedéshez vezethet. Sérülés veszélye. Averzív kondicionálás mérlegelése. A farkas eltávolítása, ha a megfelelő averzív kondicionálás nem vezet eredményre vagy nem kivitelezhető. A farkas megtámad vagy megsebez egy embert, anélkül, hogy felingerelték volna. Veszélyes. Eltávolítás.

— A kutatással, oktatással, újbóli elszaporítással és visszahonosítással kapcsolatos d) indok alapján például engedélyezhető a farkasok átmeneti befogása annak érdekében, hogy rádióadóval felszerelt nyakörvekkel lássák el őket kutatás vagy nyomon követés céljából, vagy pedig megőrzési célú áttelepítés érdekében. Példa farkasok csapdázására kutatás és nyomon követés céljából 2018-ban a Bizottság levélváltás útján egyetértett a német hatóságokkal abban, hogy a lábfogó csapóvasakról szóló 3254/91/EGK tanácsi rendeletnek (36) bizonyos feltételek mellett lehetséges olyan értelmezése, amely kizárja a kíméletes csapdákat az említett rendeletben foglalt tilalom hatálya alól. Ezek a kíméletes csapdák gumi bélésű csapókkal rendelkeznek (acélfogak helyett) annak érdekében, hogy minimálisra csökkentsék annak a kockázatát, hogy az állatok megsérülnek, amikor csapdába esnek. Ezek tekinthetők a rendelkezésre álló legjobb eszközöknek farkasok megfigyelés és kutatás céljából, élve történő elfogásához, mivel nagyobb arányban eredményesek és kisebb valószínűséggel okoznak sérülést. A Bizottság úgy véli, hogy ha a kíméletes csapdák szükségesnek bizonyulnak az érintett fajok védettségi helyzetének javítását célzó tudományos kutatáshoz vagy megfigyeléshez, akkor ellentétes lenne a 3254/91/EGK rendelet védelmi célkitűzésével az, hogy az ilyen csapdákat a rendelet tilalmának hatálya alá vonják. Következésképpen a kíméletes csapdák alkalmazása csak védelmi célból vehető figyelembe, amennyiben: i. nincs más megfelelő megoldás; ii. nincs a faj kedvező védettségi helyzetére gyakorolt negatív hatás; és iii. minden óvintézkedést megtesznek azért, hogy az állat ne sérüljön meg, és az állatot érő stresszt minimálisra csökkentsék. Az ilyen kíméletes csapdákat célszerű olyan adóberendezéssel felszerelni, amely azonnal értesíti az illetékes hatóságokat az állat elfogásáról. Az értesítést követően az illetékes hatóságoknak 30 percen belül be kell avatkozniuk annak érdekében, hogy az állatot érő stressz időtartama a lehető legrövidebb legyen, és elkerüljék azt, hogy az állat saját magában kárt okozzon. Az állatot hivatásos állatorvosnak kell anesztetizálnia és adókészülékkel ellátnia, majd haladéktalanul szabadon kell engedni.

A 16. cikk (1) bekezdésének e) pontja szerinti eltérések – a 3.2.1. szakaszban foglaltaknak megfelelően – kivételes esetben alkalmazhatók a farkasok bizonyos példányai elejtésének vagy tartásának engedélyezésére, több további szigorú feltétel teljesülése esetén. A C-674/17. sz. ügyben az EUB megerősítette, hogy a „elejtés” fogalmát úgy kell értelmezni, hogy az magában foglalja mind az érintett egyedek befogását, mind azok megölését (37).

A 16. cikk (1) bekezdésének e) pontján alapuló eltérés célja főszabály szerint nem keveredhet az irányelv 16. cikke (1) bekezdésének a)–d) pontján alapuló eltérések céljaival, miáltal az előbbi rendelkezés csak azokban az esetekben szolgálhat eltérés elfogadásának alapjául, amikor az utóbbi rendelkezések nem irányadóak (38). Ha az eltérés célja a 16. cikk (1) bekezdésének a)–d) pontja bármelyikének a hatálya alá tartozik, az eltéréseknek az említett pontok közül egy vagy több ponton kell alapulniuk. Az eltéréseket és alkalmazásuk indokait átláthatóvá kell tenni. Ha például a fő cél a haszonállat-állományt / vagyont érő súlyos kár megelőzése, akkor a b) pontot kell alkalmazni. Ha egy farkas, amely megszokta az ember jelenlétét, veszélyesen viselkedik, a c) pontot kell alkalmazni. Az e) pont tehát nem egy bármilyen típusú megölésre alkalmazandó, általános rendelkezés.

A 16. cikk szerinti bármely eltérést illetően az e) pont alapján megölést engedélyező nemzeti határozatokat kivételes, konkrét és egyértelmű célok tekintetében kell meghozni, az irányelv célkitűzéseivel (2. cikk) összhangban, és azokat megfelelően indokolni kell.

A C-674/17. sz. ügyben az EUB elismerte, hogy a farkasok jogellenes vadászata (orvvadászat) elleni küzdelem lehet a 16. cikk (1) bekezdésének e) pontja alapján engedélyezett eltérés célja, amennyiben hozzájárul az érintett fajok kedvező védettségi helyzetének fenntartásához vagy helyreállításához a természetes elterjedési területükön. Ebben az esetben a nemzeti engedélyező hatóságnak szigorú tudományos bizonyítékokkal – köztük a faj védettségi helyzetére gyakorolt következményekre vonatkozó összehasonlító adatokkal – kell alátámasztania az eltérést. Ha az eltérés célja az orvvadászat elleni küzdelem, a hatóságnak figyelembe kell vennie az orvvadászat szintjére és a mortalitásra vonatkozó legfrissebb becsléseket is, amelyek az összes engedélyezett eltérésen alapulnak. Az orvvadászat elleni küzdelem céljából engedélyezett eltéréseknek tehát alkalmasnak kell lenniük az érintett populáció orvvadászat miatti elhullásának olyan mértékű csökkentésére, hogy az összességében pozitív hatást gyakoroljon a farkaspopuláció méretére.

Továbbá a 16. cikk (1) bekezdésének e) pontján alapuló eltéréseknek a 16. cikk (1) bekezdésének a)–d) pontjában foglaltakhoz képest további korlátozó feltételeknek is meg kell felelniük. Ezen eltérés alkalmazása szigorúan ellenőrzött feltételek mellett engedélyezett, a helyekre, időpontokra és mennyiségekre vonatkozó egyértelmű felhatalmazásokkal, valamint szigorú területi, időbeli és személyes ellenőrzések előírásával a hatékony végrehajtás biztosítása érdekében. Ezenkívül csak szelektív módon és korlátozott mértékben végezhető, és korlátozott számú példányra vonatkozhat.

A szelektivitás tekintetében az eltérésnek olyan példányokra kell vonatkoznia, amelyeket az eltérés céljának fényében a lehető legkonkrétabb és legmegfelelőbb módon határoznak meg. Következésképpen, amint azt az EUB a C-674/17. sz. ügyben hangsúlyozta, szükséges lehet, hogy az eltérést ne csak az érintett fajra, illetve annak egyedei típusaira vagy csoportjaira korlátozzák, hanem egyénileg meghatározott példányokra is (39).

A „korlátozott szám” tekintetében ez a szám minden esetben a populáció szintjétől (egyedek száma), védettségi helyzetétől és biológiai jellemzőitől függ. A „korlátozott számot” a földrajzi, éghajlati, környezeti és biológiai tényezőkre, valamint a szaporodási arányra és a természetes okok miatti teljes éves mortalitásra vonatkozó szigorú tudományos adatok alapján kell meghatározni. Ezt a számot egyértelműen fel kell tüntetni az eltérésekről szóló határozatokban.

2) Más megfelelő megoldás hiánya

A második előfeltétel az, hogy „nincs más megfelelő megoldás”. Ez azt jelenti, hogy mindig a megelőző és halált nem okozó módszereket kell az elsődleges lehetőségnek tekinteni (az eltérés a legvégső lehetőség). Az alternatívák a mérlegelt eltérés kontextusától és konkrét célkitűzéseitől függnek, és azoknak figyelembe kell venniük az egyes helyzetekben rendelkezésre álló legjobb ismereteket és tapasztalatokat.

Például a haszonállat-állományt érő károk esetén az eltérések engedélyezése előtt kiemelten kell kezelni a halált nem okozó alternatívákat, és megfelelően végre kell hajtani a megfelelő és észszerű megelőző intézkedéseket a ragadozók általi zsákmányolás kockázatának csökkentése érdekében, úgymint pásztorok általi felügyelet, őrzőkutyák használata, az állatállomány védelme kerítéssel, vagy az állatállomány alternatív kezelése (pl. ellésszabályozás). Az eltérések csak akkor engedélyezhetők a (fennmaradó) probléma megoldására, ha sor került ilyen alternatív intézkedések végrehajtására, és azok nem jártak eredménnyel vagy csak részben bizonyultak eredményesnek, vagy ha az ilyen típusú alternatív intézkedések az adott esetben nem hajthatók végre.

Merész és/vagy szokatlanul viselkedő farkasok vagy táplálékért rendszeresen visszatérő farkasok esetén az elsőként megfontolandó válaszlépés a konkrét okok (pl. a nem megfelelően kezelt hulladékban lévő táplálék, ami odacsalogathatja a farkasokat) megszüntetése és az averzív kondicionálás a farkasok elriasztása és viselkedésük megváltoztatása érdekében, ami elveszi a kedvüket az emberhez való közeledéstől (pl. különböző típusú elrettentő és nem halált okozó eszközök révén) (Reinhardt et al., 2018). Amennyiben sor került ilyen alternatív megoldások mérlegelésére, és azok az adott esetben nem bizonyultak kielégítőnek vagy megvalósíthatónak, eltérés engedélyezhető.

Az orvvadászat visszaszorítására irányuló, fent említett eltérésekkel kapcsolatban az EUB hangsúlyozta (C-674/17. sz. ügy, 48., 49., 50. pont), hogy önmagában egy olyan jogellenes tevékenység megvalósulása, mint amilyen az orvvadászat vagy az annak ellenőrzése során felmerülő nehézségek, nem mentesíthetik a tagállamot azon kötelezettsége alól, hogy biztosítsa az élőhelyvédelmi irányelv IV. melléklete alapján védett fajok védelmét. Ellenkezőleg: ilyen helyzetben a tagállamnak az a feladata, hogy egyrészt e jogellenes tevékenység szigorú és hatékony ellenőrzését helyezze előtérbe, másrészt hogy olyan eszközöket alkalmazzon, amelyek nem járnak az irányelv 12–14. cikkében, valamint 15. cikkének a) és b) pontjában foglalt tilalmak megsértésével. Az eltérés iránti kérelem alátámasztása érdekében a tagállamnak pontos és megfelelő indokolást kell adnia a célok elérését szolgáló más kielégítő megoldások hiányát illetően, hivatkozva bármely egyéb megfelelő megoldás hiányára vagy releváns technikai, jogi és tudományos jelentésekre.

3) A populáció kedvező védettségi helyzetének fenntartása

A harmadik előfeltétel annak biztosítása, hogy „az eltérés megengedése nem befolyásolja hátrányosan az érintett fajok populációi kedvező védettségi állapotának fenntartását az elterjedési területükön”.

Az élőhelyvédelmi irányelv 1. cikkének (i) pontja értelmében „egy faj védettségi helyzete” az érintett fajt érintő azon hatások összessége, amelyek a tagállamok területén belül hosszú távon befolyásolhatják a faj populációinak eloszlását és sűrűségét. Egy faj védettségi helyzete akkor kedvező, ha i. a populáció „képes hosszú távon fenntartani magát természetes élőhelyének életképes alkotórészeként”, ii. „a faj természetes előfordulási területe nem csökken, és valószínűleg a belátható jövőben sem fog csökkenni”, továbbá iii. „kellő nagyságú élőhely áll rendelkezésre jelenleg és valószínűleg a jövőben is a faj populációinak hosszú távú fennmaradásához”. További információk elérhetők az élőhelyvédelmi irányelv 17. cikke szerinti jelentéstételről szóló iránymutatásban.

E feltétel teljesítéséhez (azaz ahhoz, hogy az eltérés ne befolyásolja hátrányosan az érintett fajok populációinak kedvező védettségi helyzetét a természetes elterjedési területükön) értékelni kell az eltérésnek mind az érintett populációra, mind pedig a faj adott tagállam területén belüli védettségi helyzetére gyakorolt lehetséges hatását.

Az eltérések alkalmazására vonatkozó határozatoknak és az eltérések által az érintett populáció védettségi helyzetére gyakorolt lehetséges hatások értékelésének az érintett farkaspopulációra és annak tendenciáira vonatkozó pontos ismereteken kell alapulnia. Az eltérések további és kumulatív hatásait is megfelelően értékelni kell, figyelembe véve az emberi tevékenységekből származó egyéb közvetlen vagy közvetett negatív hatásokat (beleértve a véletlen és a jogellenes megölést). Erre azért van szükség, hogy a határozat ne érintse hátrányosan a populáció védettségi helyzetét.

A C-674/17. sz. ügyben (57–61. pont) az EUB hangsúlyozta, hogy a 16. cikk (1) bekezdése címén nyújtott eltérésnek olyan kritériumokon kell alapulnia, amelyek biztosítják az érintett faj dinamikájának és szociális stabilitásának hosszú távú megőrzését. Ezért az összes eltérésnek az érintett populációra gyakorolt kumulatív demográfiai és földrajzi hatásait megfelelően értékelni kell, minden más természetes vagy ember okozta elhullással együtt.

Az értékelést „helyi szinten és az érintett tagállam területének szintjén, vagy adott esetben, ha e tagállam határai több bioföldrajzi régiót szelnek át, az érintett bioföldrajzi régió területének szintjén, illetve, ha a faj természetes elterjedési területe azt megköveteli, lehetőség szerint határokon átnyúló szinten” kell elvégezni. Ennek során azonban nem vehetik figyelembe „az érintett populáció természetes elterjedési területének azon részét, amely áthúzódik valamely harmadik állam területének bizonyos részéig, amely tagállamot nem kötik az európai uniós jelentőségű fajok szigorú védelmére vonatkozó kötelezettségek”.

A C-342/05. sz. ügyben az EUB kimondta, hogy a kedvezőtlen védettségi helyzetű populációkat érintő eltérések engedélyezése „csak kivételes esetben lehetséges, ha megfelelő megállapítást nyert, hogy nem súlyosbítják az említett populációk kedvezőtlen védettségi helyzetét, illetve nem akadályozzák azok kedvező védettségi helyzetének helyreállítását.” A Bíróság megállapította, hogy „nem zárható ki, hogy korlátozott számú egyed kilövése nem befolyásolná az élőhelyvédelmi irányelv 16. cikkének (1) bekezdésében meghatározott célt, amely a farkaspopuláció természetes elterjedési területén fennálló kedvező védettségi állapotának a fenntartására irányul. Az ilyen eltérés így semleges lenne az érintett faj szempontjából.”

Ezt a megközelítést az EUB megerősítette a C-674/17. sz. ügyben (66–69. pont), az elővigyázatosság elvére való további hivatkozással: „a tekintetben, hogy valamely faj kedvezőtlen védelmi állapota milyen hatást gyakorol az eltérések élőhelyvédelmi irányelv 16. cikke (1) bekezdése címén történő engedélyezésének lehetőségére, a Bíróság már kimondta, hogy az ilyen eltérések engedélyezése csak kivételes esetben lehetséges, ha megfelelő megállapítást nyert, hogy azok nem súlyosbítják az említett populációk kedvezőtlen védettségi helyzetét, illetve nem akadályozzák azok kedvező védettségi helyzetének helyreállítását”. Ugyanakkor azonban, „amennyiben a rendelkezésre álló legjobb tudományos adatok vizsgálata bizonytalanságnak enged helyt a tekintetben, hogy ezen eltérés hátrányosan érinti-e, vagy sem, egy kihalással veszélyeztetett faj populációja kedvező védettségi állapotban való fenntartását vagy annak visszaállítását, a tagállamnak el kell tekintenie annak elfogadásától vagy végrehajtásától”.

Ezért nagyon kevés példány megölése tekintetében eseti alapon engedélyezhető eltérés, még akkor is, ha a faj védettségi helyzete (még) nem kedvező, feltéve, hogy az eltérés semleges a faj védettségi helyzetére nézve, vagyis nem veszélyezteti a farkaspopuláció kedvező védettségi helyzetének helyreállítására és fenntartására irányuló célkitűzés elérését a természetes elterjedési területén. Következésképpen az eltérés ezért nem gyakorolhat összességében negatív nettó hatást a populáció dinamikájára, a természetes elterjedési területre, a populáció szerkezetére és egészségi állapotára (beleértve a genetikai vonatkozásokat is), sem pedig az érintett farkaspopuláció folytonossági szükségleteire.

Tehát minél kevésbé kedvező a védettségi helyzet és a tendenciák, annál kevésbé valószínű, hogy ez a harmadik előfeltétel teljesíthető, és – a legkivételesebb körülményektől eltekintve – indokolt lenne az eltérések engedélyezése. A faj védettségi helyzete és tendenciái (bioföldrajzi és populációszinten) – pontos ismeretek és adatok alapján – tehát kulcsfontosságú szempont a harmadik előfeltétel teljesülésének értékelése során.

Eltérések, valamint a kedvező védettségi helyzet és a fajokra vonatkozó tervek szerepe

A farkasra vonatkozó megfelelő és átfogó védelmi és kezelési terv jó általános keretet biztosíthat valamennyi szükséges eszköz és intézkedés végrehajtásához, beleértve az eltérések esetleges alkalmazását is. Amennyiben az ilyen terveket megfelelően végrehajtják, és bizonyítottak a kedvező védettségi helyzettel kapcsolatban elért eredmények, az élőhelyvédelmi irányelv 16. cikke biztosítja a szükséges rugalmasságot eltérések alkalmazása révén.

A farkasok szigorú védelmétől való eltérések jobban indokolhatók, ha az adott tagállamban átfogó, megfelelő, hatékony és ellenőrizhető intézkedéseket hoznak és hajtanak végre a hatékony védelem biztosítása, valamint a faj kedvező védettségi helyzetének elérése vagy fenntartása érdekében.

Ez lenne a helyzet akkor, ha:

— A farkas vonatkozásában megfelelő védelmi és helyreállítási terv áll rendelkezésre, amelyet teljeskörűen és helyesen végrehajtanak és megfelelően nyomon követnek, és amelynek célja a kedvező védettségi helyzet biztosítása és a társadalmi-gazdasági konfliktusok kezelése.

— A terv a rendelkezésre álló legjobb tudományos adatokon és a farkaspopuláció nyomon követésére szolgáló szilárd rendszeren alapul.

— Minden szükséges megelőző és kiegyenlítő intézkedést végrehajtanak.

— Megfelelő intézkedéseket hajtanak végre az orvvadászat elleni hatékony küzdelem érdekében (például bűncselekménnyé nyilvánítás, végrehajtás és tájékoztatás), továbbá az ember okozta egyéb elhullási tényezők (például a halálos közúti gázolások) kezelése érdekében.

— Az érintett területen a farkasok védelmét fenyegető összes többi veszélyt eredményesen kezelik (pl. hibridizáció).

— A legeltetett állatállomány elhullásának egyéb okait (pl. szabadtartású kutyák) megfelelően kezelik.

— Az eltérések céljait és feltételeit egyértelműen meghatározzák és megfelelő tudományos bizonyítékokkal alátámasztják. Bizonyított, hogy nem állnak rendelkezésre megfelelő alternatívák, és hogy az eltérés keretében alkalmazott, halált okozó módszer az egyetlen módja a súlyos károk megelőzésének vagy korlátozásának, illetve az eltérések egyéb célkitűzéseinek a vonatkozó jogszabályokkal összhangban történő megvalósításának. Az eltérések értékelésére és az eltéréseket megállapító határozatok meghozatalára eseti alapon kerül sor.

— A tervezett eltérés nem befolyásolja hátrányosan a populáció védettségi helyzetét sem a helyi populáció szintjén, sem pedig a faj természetes elterjedési területén.

HIVATKOZÁSOK:

Andersen, R., Linnell, J. D. C. és Solberg, E. J. (2006). The future role of large carnivores on terrestrial trophic interactions: the northern temperate view (A nagyragadozók jövőbeni szerepe a szárazföldi trófikus interakciókban: az északi mérsékelt nézet). Large herbivore ecology, ecosystem dynamics and conservation: 413-448. Danell, K., Bergström, R., Duncan, P. és Pastor, J. (Szerk.). Cambridge: Cambridge University Press.

Barkham, P. Denmark Gets Its First Wild Wolf Pack in 200 Years (200 év után az első vad farkasfalka Dániában), THE GUARDIAN, 2017. május 4. http://www.theguardian.com/environment/2017/may/04/denmark-gets-its-first-wild-wolf-pack-in-200-years

Bassi, E., Gazzola, A., Bongi, P., Scandura, M., Apollonio, M. (2020).Relative impact of human harvest and wolf predation on two ungulate species in Central Italy (Az ember általi levadászás és a farkasok általi zsákmányolás relatív hatása két patás fajra Közép-Olaszországban). Forrás: Ecological Research 35. évfolyam, 4. szám https://esj-journals.onlinelibrary.wiley.com/doi/full/10.1111/1440-1703.12130

Bath, A. J. és Majic, A. (2001). Human dimensions in wolf management in Croatia: understanding attitudes and beliefs of residents in Gorski kotar, Lika and Dalmatia towards wolves and wolf management (A farkasok kezelésének emberi vonatkozásai Horvátországban: Gorski kotar, Lika és Dalmácia lakosainak a farkasokkal és a farkasok kezelésével kapcsolatban tanúsított hozzáállásai és meggyőződései). A nagyragadozókkal kapcsolatos európai kezdeményezés www.lcie.org

Boffey, D. Pioneering Wolf Becomes First Sighted in Belgium for a Century (100 év után először láttak farkast Belgiumban), THE GUARDIAN, 2018. január 22., http://www.theguardian.com/environment/2018/jan/22/pioneering-female-becomes-first-wolf-in-belgium-in-a-century

Boitani, L. (2003). Wolf conservation and recovery (A farkasok védelme és helyreállítása). Wolves: behavior, ecology, and conservation (Farkasok: viselkedés, ökológia és védelem): 317–340. o., Mech, L. D. és Boitani, L. (Szerk.). Chicago: University of Chicago Press.

Boitani, L. et al.(2015). Key actions for Large Carnivore populations in Europe. (A nagyragadozókra irányuló kulcsfontosságú intézkedések Európában). Alkalmazott ökológia intézete (Róma, Olaszország). Jelentés a Környezetvédelmi Főigazgatóságnak, Európai Bizottság, Brüsszel. https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/key_actions_large_carnivores_2015.pdf

Breitenmoser, U., Breitenmoser-Würsten, C., Carbyn, L. N. és Funk, S. M. (2001). Assessment of carnivore reintroductions (A nagyragadozók visszahonosításának értékelése). Carnivore conservation (A ragadozók védelme): 241–281. o. Gittleman, J. L., Funk, S. M., Macdonald, D. W. és Wayne, R. K. (Szerk.). Cambridge: Cambridge University Press.

Breitenmoser, U. (1998). Large predators in the Alps: the fall and rise of man's competitors (Nagyragadozók az Alpokban: az ember riválisainak felemelkedése és bukása). Biological Conservation 83(3): 279–289. o.

Carpio, Antonio és Acevedo, Pelayo és Apollonio, Marco. (2020). Wild ungulate overabundance in Europe: contexts, causes, monitoring and management recommendations (A vadon élő patások túlzott sűrűsége Európában: összefüggések, okok, nyomonkövetési és kezelési javaslatok). Mammal Review. 51. 10.1111/mam.12221.

https://onlinelibrary.wiley.com/doi/epdf/10.1111/mam.12221

CDP News (2018) Carnivore Damage Prevention News: http://www.medwolf.eu/index.php/cdpnews.html;

http://www.protectiondestroupeaux.ch/en/cdpnews/

Chapron, G., P. Kaczensky, J. Linnell, M. von Arx et al. (2014). Recovery of large carnivores in Europe’s modern human-dominated landscapes (A nagyragadozók helyreállítása Európa modern, ember által dominált tájain), Science, 2014. december 19., 346. évfolyam, 6216. szám, 1517-1519. o.

Európa Tanács (2014), 173. számú ajánlás (2014) a vadon élő szürke farkasok (Canis lupus) és a házikutyák (Canis lupus familiaris) közötti hibridizációról. https://rm.coe.int/0900001680746351

Az Európai Unió Bírósága (2007). C-342/05. sz. ügy. A Bíróság (második tanács) 2007. június 14-i ítélete. Az Európai Közösségek Bizottsága kontra Finn Köztársaság. Tagállami kötelezettségszegés – 92/43/EGK irányelv – A természetes élőhelyek védelme – Vadon élő állatok és növények – Farkasvadászat.

Horvát kulturális minisztérium (2010) Wolf Management Plan in the Republic of Croatia for the period 2010–2015. (A farkasok kezelésére vonatkozó terv a 2010–2015 közötti időszakra a Horvát Köztársaságban.) http://www.life-vuk.hr/eng/wolf-management-plan/wolf-management-plan-in-croatia/wolf-management-plan-in-the-republic-of-croatia-for-the-period-2010%E2%80%932015-837.html

Decker, D. J., Brown, T. L. és Siemer, W. F. (2001). Human dimensions of wildlife management in North America (A vadgazdálkodás emberi dimenziói Észak-Amerikában). Bethesda, Maryland, USA: The Wildlife Society.

DREAL (2018). Direction regionale de l’Environnement, de l’Amènagement et du Logement honlap: Données surs les dommages. http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/protocole-dommages-a3854.html

DBBW (2018). A Dokumentations- und Beratungsstelle des Bundes zum Thema Wolf (DBBW) honlapja. https://www.dbb-wolf.de/

Decker, D. J., Brown, T. L. és Siemer, W. F. (2001). Human dimensions of wildlife management in North America (A vadgazdálkodás emberi dimenziói Észak-Amerikában). Bethesda, Maryland, USA: The Wildlife Society.

Echegaray, J. és Vila, C. (2010). Noninvasive monitoring of wolves at the edge of their distribution and the cost of their conservation (A farkasok nem invazív megfigyelése az elterjedési területük szélén, valamint a farkasok védelmének költségei). Animal Conservation, 13 (2): 157–161. o.

Az Európai Bizottság (2017) szirti sasokra vonatkozó védelmi programja – Finnország, A biológiai sokféleségre irányuló gazdálkodás – Az eredményeken alapuló agrár-környezetvédelmi programok, az Európai Bizottság honlapja. http://ec.europa.eu/environment/nature/rbaps/fiche/golden-eagle-conservation-scheme-finland_en.htm

EU LC Platform (2019), az emberek és a nagyragadozók együttélésével foglalkozó uniós platform, esettanulmányok. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies.htm

Fernández-Gil A, Naves J, Ordiz A, Quevedo M, Revilla E, Delibes M (2016) Conflict Misleads Large Carnivore Management and Conservation: Brown Bears and Wolves in Spain (A konfliktusok félrevezetik a nagyragadozók kezelését és védelmét: a barna medvék és a farkasok Spanyolországban) PLoS ONE 11(3): e0151541. https://doi.org/10.1371/journal.pone.0151541

Fernández-Gil, S. Cadete da Rocha Pereira, S Dias Ferreira Pinto, I. Di Silvestre (2018) Large Carnivore Management Plans of Protection: Best Practices in EU Member States (A nagyragadozók kezelésére vonatkozó védelmi tervek: az uniós tagállamok bevált gyakorlatai). http://www.europarl.europa.eu/thinktank/en/document.html?reference=IPOL_STU(2018)596844

GCG (2018) Grupo Campo Grande para la coexistencia del lobo y la ganaderia extensiva: A Campo Grande-csoport nyilatkozata az ibériai farkas és az extenzív állattenyésztés egyidejű jelenlétéről. http://www.entretantos.org/wp-content/uploads/2018/08/DeclaracionGCG_v3_eng.pdf

Gtowaciflski, Z. & Profus, P. (1997). Potential impact of wolves Canis lupus on prey populations in Eastern Poland (A farkas [Canis lupus] potenciális hatása a prédafajok populációira Kelet-Lengyelországban). Forrás: Biological Conservation 80 (1997) 99–106. o.

Hovardas, T., K. Marsden, S. Psaroudas, Y. Mertzanis, K. Brandt (2017) Case studies for coexistence: examples of good practice in sup-porting coexistence between people and large carnivores (Az együttéléssel kapcsolatos esettanulmányok: példák bevált gyakorlatokra az emberek és a nagyragadozók együttélésének támogatása során). http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/144_case%20studies%20analysis%20report.pdf

Kojola, I., P. Helle, S. Heikkinen (2011) Susikannan viimeaikaiset muutokset Suomessa eri aineistojen valossa, Suomen Riista 65: http://jukuri.luke.fi/handle/10024/530616

Kojola, I., Huitu, O., Toppinen, K., HEIKURA, K., Heikkinen, S. és Ronkainen, S. (2004). Predation on European forest reindeer (Rangifer tarandus) by wolves (Canis lupus) in Finland (A rénszarvas [Rangifer tarandus] mint farkasok [Canis lupus] prédafaja Finnországban). Journal of Zoology, London 263(3): 229–236. o.

KORA (2016) Az emberek közelében élő farkasok. https://www.kora.ch/fileadmin/file_sharing/5_Bibliothek/52_KORA_Publikationen/520_KORA_Berichte/KORA_Bericht_76_Wolves_living_in_proximity_to_humans.pdf

Kontaktbüro Wölfe in Sachsen (2019) Kontaktbüro Wölfe in Sachsen honlapja. https://www.wolf-sachsen.de/en/wolfsregion/the-contact-office

LCIE (2018), a nagyragadozókkal kapcsolatos európai kezdeményezés honlapja. http://www.lcie.org/Large-carnivores/Wolf-

LCIE (2019), a nagyragadozókkal kapcsolatos európai kezdeményezés szakpolitikai támogató nyilatkozatai: A merész farkasok kezelése.

https://lciepub.nina.no/pdf/636870453845842163_PPS_bold%20wolves.pdf

Leonard, J. A., Echegaray, J., Randi, E. & Vilà, C. (2014). Impact of hybridization on the conservation of wild canids (A hibridizáció hatása a vadon élő kutyafélék védelmére). 170–184. o., E. Gompper, M.E. (Szerk.). Free ranging dogs and wildlife conservation (Szabadtartású kutyák és a vadon élő állatok és növények védelme). Oxford University Press, Oxford, Egyesült Királyság. 312. o.

Liberg, O, G. Chapron, P. Wabakken, H. Pedersen, N. Hobbs, H. Sand (2011) Shoot, shovel and shut up (Lődd le, ásd el és hallgass). Proceedings of the Royal Society B: 279. évfolyam, 1730. szám https://doi.org/10.1098/rspb.2011.1275

LIFE DINALP BEAR (2016) A barna medvék nem fogyasztási célú felhasználása a turizmusban: iránymutatás a felelős gyakorlatokhoz. http://dinalpbear.eu/wp-content/uploads/Odgovorno-opazovanje-medvedov-v-severnih-Dinaridih_EN_web.pdf

LIFE EUROLARGECARNIVORES (2019) LIFE EUROLARGECARNIVORES: A nagyragadozókkal való együttélés javítása. https://www.eurolargecarnivores.eu/en/

Linnell and Alleau (2016) Predators That Kill Humans: Myth, Reality, Context and the Politics of Wolf Attacks on People (Emberölő ragadozók: mítosz, valóság, összefüggések és politikák az embereket érő farkastámadásokkal kapcsolatban). Problematic Wildlife, DOI: 10.1007/978-3-319-22246-2_17: https://www.researchgate.net/publication/301267098_Predators_That_Kill_Humans_Myth_Reality_Context_and_the_Politics_of_Wolf_Attacks_on_People

Linnell, J. et al. (2002). The fear of wolves: A review of wolf attacks on humans (A farkasoktól való félelem: Az embereket érő farkastámadások áttekintése). NINA Oppdragsmelding 731:1-65 Trondheim, 2002. január https://mobil.wwf.de/fileadmin/fm-wwf/Publikationen-PDF/2002.Review.wolf.attacks.pdf

Linnell, J. D. C., Brøseth, H., Solberg, E. J. és Brainerd, S. M. (2005). The origins of the southern Scandinavian wolf population: potential for natural immigration in relation to dispersal distances, geography and Baltic ice (A dél-skandináv farkaspopuláció eredete: a természetes bevándorlás lehetősége az elterjedési távolságokkal, a földrajzi elhelyezkedéssel és a balti-tengeri jéggel összefüggésben). Wildlife Biology 11: 383–391.

Linnell, J. D. C., Nilsen, E. B., Lande, U. S., Herfindal, I., Odden, J., Skogen, K., Andersen, R. és Breitenmoser, U. (2005). Zoning as a means of mitigating conflicts with large carnivores: principles and reality (Zónák kialakítása a nagyragadozókkal fennálló konfliktusok enyhítése érdekében: elvek és valóság). Forrás: People & Wildlife: conflict or co-existence? (Az emberek és a vadvilág: konfliktus vagy együttélés?) 162–175. o. Woodroffe, R., Thirgood, S. és Rabinowitz, a. (Szerk.). Cambridge: Cambridge University Press.

Linnell, J.D.C., Odeen J., Smith, M.E:e. Aanes, R. és Swenson, J.E. (1999) Large carnivores that kill livestock: do ‘problem individuals’ really exist? (Haszonállatokat ölő nagyragadozók: valóban léteznek „problémás egyedek”?) Wildlife Society Bulletin 1999, 27(3):698–705. o.

Linnell, J. D. C., Promberger, C., Boitani, L., Swenson, J. E., Breitenmoser, U. és Andersen, R. (2005). The linkage between conservation strategies for large carnivores and biodiversity: the view from the ‘half-full’ forests of Europe (A nagyragadozókra vonatkozó védelmi stratégiák és a biológiai sokféleség közötti kapcsolat: a kilátás Európa „félig teli” erdői felől). Forrás: Carnivorous animals and biodiversity: does conserving one save the other? (A ragadozó állatok és a biológiai sokféleség: az egyik megőrzése megmenti a másikat?) 381–398. o. Ray, J. C., Redford, K. H., Steneck, R. S. és Berger, J. (Szerk.). Washington: Island Press.

Linnell J., V. Salvatori & L. Boitani (2008). Guidelines for population level management plans for large carnivores in Europe. A Large Carnivore Initiative for Europe report prepared for the European Commission. (Iránymutatás a nagyragadozók populációszintű kezelésére vonatkozó tervekhez Európában. Az Európai Bizottság számára készített jelentés a nagyragadozókkal kapcsolatos európai kezdeményezésről) (070501/2005/424162/MAR/B2. számú szerződés). http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/guidelines_for_population_level_management.pdf

Linnell, J. (2013). From conflict to coexistence: insights from multi-disciplinary research into the relationships between people, large carnivores and institutions (A konfliktustól az együttélésig: több tudományágat átfogó kutatás során nyert bepillantás az emberek, a nagyragadozók és az intézmények közötti kapcsolatokba) (070307/2012/629085/SER/B3. számú szerződés). John D. C. Linnell, norvég természetkutató intézet (NINA), P. Box 5685 Sluppen, NO-7485 Trondheim, NORVÉGIA. 2013. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_4_conflict_coexistence.pdf

Linnell, J. (2014) The symbolic wolf: Competing visions of the European landscapes (A szimbolikus farkas: az európai tájak egymással versengő jövőképei) LCIE blog: http://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/65/The-symbolic-wolf-Competing-visions-of-the-European-landscapes

Linnell, J (2016). First wolf reproduction in Austria since 19th century (A farkas első alkalommal történő szaporodása Ausztriában a 19. század óta). http://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/87/First-wolf-reproduction-in-Austria-since-19th-century

Linnell, J. D. C. & Cretois, B. (2018). A Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Bizottság számára végzett kutatás – A farkasok és más nagyragadozók újjáéledése, valamint annak hatása a gazdálkodókra és megélhetésükre Európa vidéki régióiban, Európai Parlament, Strukturális és Kohéziós Politikai Tematikus Főosztály, Brüsszel. http://www.europarl.europa.eu/thinktank/en/document.html?reference=IPOL_STU%282018%29617488

Linnell, J. D. C., Kovtun, E. & Rouart, I. (2021). Wolf attacks on humans: an update for 2002–2020. (Emberek elleni farkastámadások: frissítés a 2002–2020 közötti időszakra vonatkozóan). A norvég természetkutató intézet (NINA) 1944. sz. jelentése https://brage.nina.no/nina-xmlui/bitstream/handle/11250/2729772/ninarapport1944.pdf?sequence=1&isAllowed=y

Lute, M.L., Carter N.H., López-Bao J.V., Linnell, J.D.C. (2018). Conservation professionals agree on challenges to coexisting with large carnivores but not on solutions (A természetvédelmi szakemberek megállapodnak a nagyragadozókkal való együttélés jelentette kihívásokról, de a megoldásokról nem). Biological Conservation, 218. évfolyam, 2018., 223–232. o. https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0006320717316166

Marsden, K. Hovardas, T. Spyros Psaroudas, S. Mertzanis, Y. Callisto, Baatz, U. (2016). A nagyragadozókkal foglalkozó uniós platform: Supporting good practice for coexistence – presentation of examples and analysis of support through the EAFRD (Az együttélés bevált gyakorlatainak támogatása – példák bemutatása és az EMVA-n keresztül nyújtott támogatás elemzése). Az Európai Bizottság Környezetvédelmi Főigazgatóságának platformtitkársága, 07.0202/2015/713809/ SER/ ENV/ B.3. sz. szolgáltatási szerződés http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/160906_LC%20Platform-case%20studies%20and%20RD.pdf

Marucco F, Boitani L.(2012). Wolf population monitoring and livestock depredation preventive measures in Europe (A farkaspopuláció megfigyelése és a haszonállatok zsákmányolását megelőző intézkedések Európában). Hystrix 23(1): 1-4. doi:10.4404/hystrix-23.1-6364.

MTES, MAA (2018) francia nemzeti cselekvési terv (2018–2023) a farkasra és az állattenyésztésre vonatkozóan. http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/nap_wolf_and_stock-rearing_activities_2018-2023.pdf

Mykrä, S., M. Pohja-Mykrä, T. Vuorisalo (2017) Hunters’ attitudes matter: diverging bear and wolf population trajectories in Finland in the late nineteenth century and today (A vadászok hozzáállása számít: a medve-és farkaspopulációkat jelző eltérő görbék Finnországban a 19. század végén és ma). European Journal of Wildlife Research. https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-017-1134-1

Odden, J., Linnell, J. D. C., Moa, P. F., Herfindal, I., Kvam, T. és Andersen, R. (2002). Lynx depredation on domestic sheep in Norway (A házijuh hiúz általi zsákmányolása Norvégiában). Journal of Wildlife Management 66(1): 98–105. o.

Persson, J., Geir R. Rauset Guillaume Chapron. Paying for an Endangered Predator Leads to Population Recovery (Egy veszélyeztetett ragadozóért való fizetés a populáció helyreállítását eredményezi). Conservation Letters 8(5) Első kiadás: 2015. március 30. https://doi.org/10.1111/conl.12171

Pohja-Mykrä, M. (2016) Felony or act of justice? – Illegal killing of large carnivores as defiance of authorities (Bűntett vagy igazságszolgáltatás? – Nagyragadozók jogellenes megölése mint a hatóságokkal szembeni ellenszegülés). Journal of Rural Studies, 44, 46–54. o. https://doi.org/10.1016/j.jrurstud.2016.01.003

Proteggi il tuo bestiame (2019) Proteggi il tuo bestiame honlap. http://www.protezionebestiame.it/

A nagyragadozókkal foglalkozó regionális platformok (2019) Az emberekkel és a nagyragadozókkal foglalkozó regionális platformok honlapja. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/reg