(1)A Bizottság 2018. november 21-én elfogadta az éves növekedési jelentést, amely elindította a gazdaságpolitikai koordináció 2019. évi európai szemeszterét. Kellő figyelmet fordított az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság által 2017. november 17-én kihirdetett szociális jogok európai pillérére. Az Európai Tanács 2019. március 21-én jóváhagyta az éves növekedési jelentés prioritásait. A Bizottság az 1176/2011/EU rendelet alapján 2018. november 21-én elfogadta a riasztási mechanizmus keretében készült jelentést is, amelyben Olaszországot azon tagállamok közé sorolta, amelyek vonatkozásában részletes vizsgálatra kerül sor. A Bizottság ugyanezen a napon az euróövezet gazdaságpolitikájáról szóló tanácsi ajánlásra vonatkozó ajánlást is elfogadott, amelyet az Európai Tanács 2019. március 21-én jóváhagyott. A Tanács 2019. április 9-én elfogadta az euróövezet gazdaságpolitikájáról szóló ajánlást (a továbbiakban: az euróövezetre vonatkozó ajánlás).

(3)Az Olaszországra vonatkozó 2019. évi országjelentést 2019. február 27-én tették közzé. Az országjelentés értékelte a Tanács által 2018. július 13-án elfogadott országspecifikus ajánlások és az előző években Olaszországnak címzett ajánlások végrehajtása érdekében hozott intézkedéseket, valamint az Európa 2020 stratégia nemzeti szintre lebontott célkitűzéseinek megvalósítása terén Olaszország által elért eredményeket. Az országjelentés emellett magában foglalta az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerinti részletes vizsgálatot is, amelynek eredményeit szintén 2019. február 27-én tették közzé. Az elemzés alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy Olaszországban túlzott mértékű makrogazdasági egyensúlyhiány áll fenn. A magas államadósság és az elhúzódó gyenge termelékenységi dinamika határon átnyúló dimenziójú kockázatok kialakulásához vezethet. Különösen nagy szükség van olyan intézkedések meghozatalára, amelyek csökkentik az olasz gazdaságra és a gazdasági és monetáris unióra gyakorolt negatív hatások kockázatát, tekintettel az olasz gazdaság méretére és határokon átnyúló jelentőségére.

(4)Olaszország 2019. április 19-én benyújtotta 2019. évi nemzeti reformprogramját és 2019. évi stabilitási programját. A kapcsolódási pontok figyelembevétele érdekében a két program értékelésére egyidejűleg került sor. Olaszország 2019. évi nemzeti reformprogramja csak részben foglalkozik a 2018. évi országspecifikus ajánlásokban felvetett strukturális kérdésekkel, és sok esetben nem tartalmazza a reformprogramban foglalt néhány új kötelezettségvállalás részleteit, valamint végrehajtásuk ütemtervét. A reformstratégia ugyanakkor épít a különböző területeken már folyamatban lévő jelentős reformokra, és a korábbi nemzeti reformprogramokhoz képest nagyobb mértékű folytonosságot mutat.

(5)A 2014 és 2020 közötti időszakra vonatkozó európai strukturális és beruházási alapok programozását a vonatkozó országspecifikus ajánlások figyelembevételével alakították ki. Az 1303/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 23. cikke szerint, amennyiben az a vonatkozó tanácsi ajánlások végrehajtásának elősegítése érdekében szükséges, a Bizottság kérheti egy tagállamtól, hogy vizsgálja felül partnerségi megállapodását és releváns programjait, és javasoljon azokhoz módosításokat. A Bizottság az európai strukturális és beruházási alapok eredményességét és a gondos gazdasági irányítást összekapcsoló intézkedések alkalmazására vonatkozó iránymutatásokban további részletekkel szolgált arról, hogyan alkalmazná az említett rendelkezést.

(6)Olaszország jelenleg a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágához és az adósságszabály hatálya alá tartozik. A kormány a 2019. évi stabilitási programjában azt tervezi, hogy a GDP-arányos államháztartási hiány a 2018. évi 2,1 %-ról 2019-ben 2,4 %-ra emelkedik, majd ezt követően 2020-ban a GDP 2,1 %-ára, 2022-re pedig fokozatosan a GDP 1,5 %-ára csökken. Ezek az előrejelzések azt feltételezik, hogy a 2020 utáni költségvetési célok elérése érdekében „biztonsági záradékként” (2020-ban a GDP 1,3 %-ának, 2021-ben pedig a GDP 1,5 %-ának megfelelő többletbevételt eredményező) héaemelés valósul meg. Az újraszámított strukturális egyenleg alapján a programidőszakban a tervek szerint Olaszország nem éri el középtávú költségvetési célját, amely 2019-ben a strukturális egyensúly, míg 2020-tól a GDP 0,5 %-át kitevő strukturális többlet lesz. A GDP-arányos államadósság – miután 2018-ban nőtt (a 2017. évi 131,4 %-ról 132,2 %-ra) – a 2019. évi stabilitási program előrejelzései szerint 2019-ben 0,4 százalékponttal 132,6 %-ra emelkedik, majd 2022-ig 128,9 %-ra csökken. Ezek az előrejelzések 2019-ben a GDP 1 %-ának, 2020-ban pedig a GDP 0,3 %-ának megfelelő privatizációs bevételekkel számolnak. Az említett költségvetési előrejelzéseket alátámasztó makrogazdasági forgatókönyv megalapozott. Az utóbbi években azonban a „biztonsági záradék” formájában törvénybe iktatott héaemeléseket rendszeresen hatályon kívül helyezték anélkül, hogy megfelelő alternatív finanszírozási intézkedéseket vezettek volna be, a privatizációs célokat pedig alulteljesítették. Változatlan politikát feltételezve, a Bizottság 2019. tavaszi előrejelzése szerint 2020-ban a nominális GDP-növekedés- alacsonyabb, a költségvetési hiány pedig magasabb lesz, mint a 2019. évi stabilitási programban becsült érték. A Bizottság előrejelzése 2020 vonatkozásában nem számol a „biztonsági záradékként” törvénybe iktatott héaemeléssel.

(7)A Bizottság 2019. június 5-én az EUMSZ 126. cikkének (3) bekezdése alapján jelentést adott ki, mivel Olaszország 2018-ban nem felelt meg az adósságszabálynak. A jelentés az összes érdemleges tényező értékelését követően arra a következtetésre jutott, hogy a Szerződésben és az 1467/1997/EK rendeletben meghatározott adósságkritérium nem teljesült, ami adósságalapú túlzotthiány-eljárás megindítását indokolja.

(8)A 2019. évi felülvizsgált költségvetésiterv-javaslatban foglalt kérést követően a 2019. évi stabilitási program megerősíti, hogy a genovai Morandi híd összeomlásának, valamint a 2018-ban tapasztalt rendkívül kedvezőtlen időjárási viszonyoknak a költségvetési hatása jelentős volt, és megfelelő bizonyítékot szolgáltat e további költségvetési költségek köréről és jellegéről. Ezek tekintetében a 2019. évi stabilitási program megemlíti, hogy a 2019. évi költségvetés a GDP körülbelül 0,2 %-át kitevő rendkívüli kiadásokat tartalmaz a közúthálózatra vonatkozó rendkívüli karbantartási programmal és a hidrogeológiai kockázatok csökkentését célzó megelőzési tervvel kapcsolatban. Tekintettel a genovai Morandi híd összeomlásával és a 2018-as kedvezőtlen időjárási körülményekkel való közvetlen kapcsolatukra, a közúthálózat rendkívüli karbantartását és a hidrogeológiai kockázatok csökkentését célzó kiadásokra alkalmazható a „rendkívüli esemény záradék”, így azok speciális módon kezelhetők. A Bizottság szerint az ezen intézkedésekkel összefüggésben figyelembe vehető többletkiadások mértéke 2019-ben a GDP 0,18 %-ának felel meg. Az 1466/97/EK rendelet 5. cikkének (1) bekezdésében és 6. cikkének (3) bekezdésében foglalt rendelkezések lehetőséget adnak e többletkiadások figyelembevételére, mivel a Morandi híd összeomlása és a rendkívül kedvezőtlen időjárási körülmények rendkívüli események, ezek jelentős hatással vannak az olasz államháztartásra, és a középtávú költségvetési célhoz vezető kiigazítási pályától való átmeneti eltérés engedélyezése nem veszélyeztetné a fenntarthatóságot. A figyelembe vehető összegekre is kiterjedő végső értékelésre az olasz hatóságok által megadott, 2019-re vonatkozó tényadatok alapján, 2020 tavaszán kerül majd sor.

(9)A Tanács 2018. július 13-i ajánlása szerint Olaszországnak biztosítania kell, hogy a nettó elsődleges államháztartási kiadások nominális növekedési rátája 2019-ben ne haladja meg a 0,1 %-ot, ami a GDP 0,6 %-ának megfelelő éves strukturális kiigazításnak felel meg. A Bizottság 2019. tavaszi előrejelzése alapján fennáll a kockázata annak, hogy 2019-ben jelentős mértékű lesz az eltérés a középtávú költségvetési célhoz vezető, ajánlott kiigazítási pályától. Ez a következtetés még abban az esetben sem változna, ha a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágából adódó 2019. évi követelmények nem vennék figyelembe a genovai Morandi híd összeomlása nyomán elfogadott rendkívüli közúthálózat-karbantartási program és a rendkívül kedvezőtlen időjárási körülmények nyomán elfogadott, a hidrogeológiai kockázatok csökkentését célzó megelőzési terv költségvetési hatását.

(10)Tekintettel Olaszország 60 % feletti GDP-arányos államadósság-rátájára és a –0,1 %-os várható kibocsátási résre, a nettó elsődleges államháztartási kiadásokat 2020-ban nominálisan 0,1 %-kal csökkenteni kell, összhangban a Stabilitási és Növekedési Paktumban meghatározott követelménymátrix által előírt, a GDP 0,6 %-ának megfelelő strukturális kiigazítással. Változatlan szakpolitikát feltételezve a Bizottság 2019. évi tavaszi előrejelzése alapján fennáll a kockázata annak, hogy 2020-ban Olaszország jelentősen eltér ettől a követelménytől. Az előrejelzés szerint Olaszország várhatóan 2019-ben és 2020-ban sem fog megfelelni az adósságszabálynak. Sőt, Olaszország 132 % körüli GDP-arányos államadósság-rátájából az következik, hogy jelentős forrásokat kell előirányozni az adósságszolgálati kiadások fedezésére a növekedést jobban segítő területek – így az oktatás, az innováció vagy az infrastruktúra – rovására. A Tanács összességében úgy véli, hogy 2019-től meg kell tenni a szükséges intézkedéseket a Stabilitási és Növekedési Paktum rendelkezéseinek való megfelelés biztosítása érdekében. Fontos lenne az esetleges többletbevételeknek az adósságráta további csökkentése érdekében történő felhasználása.

(11)Olaszország adórendszere továbbra is nagy terhet ró a termelési tényezőkre, a gazdasági növekedés kárára. A munkát és a tőkét terhelő magas adóteher visszafogja a foglalkoztatást és a beruházásokat. Míg a 2019. évi költségvetés némileg csökkentette az önfoglalkoztatókat terhelő adókat, ugyanakkor átmenetileg növelte a vállalkozások adóterheit. A növekedést kevésbé hátráltató adónemeket, például a vagyonadókat és a fogyasztási adókat nem használják ki kellőképpen, ami teret ad az adóterheknek a munkáról és a tőkéről költségvetési szempontból semleges módon történő elmozdítására. Az első lakóingatlanra kivetett rendszeres ingatlanadót 2015-ben hatályon kívül helyezték, többek között a gazdagabb háztartások esetében is. Emellett nagyrészt elavultak az ingatlanadó kiszámításának alapjául szolgáló kataszteri telek- és ingatlanértékek, amelyek jelenlegi piaci értékekhez való hozzáigazítása még várat magára. Az adókiadások száma és mértéke magas – különösen a csökkentett héakulcsok esetében –, és azok további egyszerűsítését rendszeresen elhalasztották az utóbbi években. Arra is lehetőség van, hogy az adószabályok bonyolultságának csökkentésével és az adózási fegyelem általános növelésével csökkentsék a szabályokat betartó vállalkozásokra és háztartásokra nehezedő terheket. A héabevétel-kiesés (a tervezett héa-bevételek és a ténylegesen beszedett összegek különbsége) például a legmagasabbak között van az EU-ban. Ennek egyik oka az adókijátszás magas szintje, amely különösen a számlázás elmulasztásához kapcsolódik. A végső fogyasztókkal kötött valamennyi kereskedelmi ügylet során keletkezett nyugták kötelező elektronikus továbbítása pozitív lépés a kiesés orvoslása felé. Ugyanakkor az elmúlt években növelték a készpénzfizetésekre vonatkozó küszöbértékeket, ami az elektronikus fizetés ellen hathat. Az elektronikus fizetések ösztönzése előmozdíthatja a számlázást, és ezáltal javíthatja az adózási fegyelmet.

(12)Olaszország az időskori nyugdíjakkal kapcsolatos kiadásai, amelyek 2017-ben a GDP 15 %-át tették ki, a legmagasabbak közé tartoznak az Unióban, és az időskori függőségi ráta romlása miatt középtávon várhatóan növekedni fognak. A 2019. évi költségvetés és az új korengedményes nyugdíjrendszert végrehajtó, 2019. januári törvényerejű rendelet visszalépést jelent a korábbi nyugdíjreformok egyes elemei tekintetében, és középtávon rontja az államháztartás fenntarthatóságát. Ezek az új rendelkezések középtávon tovább növelik a nyugdíjkiadásokat. 2019 és 2021 között az új korengedményes nyugdíjrendszer (az ún. „Quota 100”) lehetővé teszi az emberek számára, hogy 62 éves korukban nyugdíjba vonuljanak, ha legalább 38 évig járulékot fizettek. Emellett kiterjesztették a korai nyugdíjba vonulásra vonatkozó meglévő rendelkezések hatályát, többek között azáltal, hogy 2026-ig felfüggesztették az előírt minimális járulék várható élettartamhoz viszonyított indexálását, amelyet a korábbi nyugdíjreformok vezettek be. E rendelkezések tekintetében a 2019. évi költségvetés 2019-re a GDP 0,2 %-át, 2020-ra és 2021-re pedig a GDP 0,5 %-át kitevő forrásokat különített el, a következő években azonban további költségek várhatók. Az öregségi nyugdíjakra fordított magas állami kiadások más szociális és növekedést ösztönző kiadási tételeket szorítanak ki, például az oktatás és a beruházás területén, és korlátozzák a mozgásteret az általánosan magas adóteher és a magas államadósság csökkentésére. A korai nyugdíjba vonulás lehetőségének kiterjesztése emellett negatív hatással lehet a munkaerő-kínálatra, miközben Olaszország már amúgy is elmarad az uniós átlagtól az idősebb (55–64 éves) munkavállalók foglalkoztatása tekintetében; ez visszafogja a potenciális növekedést és rontja az államadósság fenntarthatóságát. A nyugdíjkiadások növekedésének korlátozása érdekében teljes mértékben végre kell hajtani a korábban elfogadott, a népesség elöregedéséből eredő rejtett kötelezettségek mérséklését célzó nyugdíjreformokat. Megtakarításokat lehetne elérni továbbá a járulékfizetés által nem alátámasztott magas nyugdíjjogosultságok módosításával, a méltányosság és az arányosság elvének tiszteletben tartása mellett.

(13)A gazdasági visszaesés ellenére a foglalkoztatás 2018-ban tovább nőtt, bár kissé lassabb ütemben, mint az előző évben. A foglalkoztatottak száma az év végén elérte a 23,2 millió főt, ami meghaladja a válság előtti szintet. A foglalkoztatási ráta (a 20–64 évesek körében) tavaly 63 %-ra emelkedett, de még mindig messze elmarad az uniós átlagtól (73,2 %). Ezen túlmenően jelentősek a regionális szakadékok, és a munkaerőpiac továbbra is szegmentált: a határozott idejű munkaszerződések aránya 2018-ban tovább nőtt. A munkanélküliségi ráta 10,6 %-ra csökkent. A tartós és az ifjúsági munkanélküliség továbbra is magas, ami akadályozza potenciális növekedést és a társadalmi kohéziót. Magas az inaktív nők, az alacsony képzettségűek és a fiatalok aránya. Ráadásul a nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő 15–24 éves fiatalok aránya 2018-ban 19,2 % volt, ami a legmagasabb az EU-ban. A nem önként vállalt részmunka is széles körben elterjedt, ami arra utal, hogy továbbra is pang a munkaerőpiac.

(14)A jövedelmi egyenlőtlenségek és a szegénység kockázata magas, jelentős regionális és területi különbségekkel. 2017-ben a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek aránya 28,9 % volt, ami meghaladja a válság előtti szintet, és jóval magasabb a 2017-es uniós átlagnál (22,4 %). A gyermekek, különösen a migráns háttérrel rendelkezők kiemelten érintettek. Magas és növekvő a dolgozói szegénység, elsősorban a határozott idejű munkaszerződéssel rendelkezők és a migráns hátterű személyek körében. Az önfoglalkoztatók, akik (a 13,7 %-os uniós átlaggal szemben) a munkaerő 20,8 %-át képviselik, általában kevésbé védettek a szociális kockázatokkal szemben, mint a munkavállalók. A megfizethető és megfelelő lakhatáshoz való hozzáférés szintén kihívást jelent, és a szociális szolgáltatások nyújtása továbbra is alulfejlett és széttagolt. A szociális transzferek hatása a szegénység és az egyenlőtlenségek csökkentésére az egyik leggyengébb az EU-ban. A 2018-ban bevezetett szegénységellenes program helyébe egy jelentős új program lépett (állampolgári alapjövedelem), amely bizonyos feltételek teljesülése esetén aktív befogadásra irányuló megközelítést alkalmaz. A reform végrehajtása azonban nehéznek bizonyulhat, ami jelentős terhet ró a közigazgatásra, nevezetesen a foglalkoztatási és szociális szolgálatokra. Tényleges hatása attól függ majd, hogy mennyire lesznek hatékonyak a foglalkoztatást és a képzést elősegítő szakpolitikák, a személyre szabott szociális szolgáltatások és az ellenőrzések. Különösen a leginkább rászorulók elérésére irányuló tényleges képesség fogja befolyásolni a szegénység és a társadalmi kirekesztés csökkentésére gyakorolt hatást. Az egészségügyi rendszer összességében jó eredményt ért el, annak ellenére, hogy az egészségügyi kiadások alacsonyabban az uniós átlagnál. Mindazonáltal az egészségügyi ellátás mind a hozzáférés, mind a méltányosság vagy a hatékonyság tekintetében régiónként jelentősen eltérő, és javítható lenne a megfelelőbb igazgatás, valamint a standard szolgáltatások teljesítésének nyomon követése révén. A fogyatékossággal élő személyek és más hátrányos helyzetű csoportok támogatásának kulcsfontosságú eleme az otthoni és a közösségi alapú ellátás és a tartós ápolás-gondozás lehetőségeinek bővítése.

(15)Olaszországban széles körben elterjedt a be nem jelentett munkavégzés, különösen a déli régiókban. Az olasz nemzeti statisztikai hivatal becslései szerint az informális gazdaság kibocsátása 2016-ban mintegy 210 milliárd EUR volt (a GDP 12,4 %-a). Ennek mintegy 37,2 %-a a be nem jelentett munkavégzésnek tulajdonítható. Ez különösen a kiszolgáltatott csoportokat, például a migránsokat, a nőket és a kiskorúakat érinti. A 2017 óta működő új munkaügyi felügyelőség külön figyelmet szentel a mezőgazdaságban a caporalato jelenségének, melynek esetében magas jogsértés és a munkaerő-kizsákmányolás kockázata, különösen az illegális migránsok tekintetében. A be nem jelentett munkavégzés és a munkaerő-kizsákmányolás kezeléséhez és megelőzéséhez, valamint a tisztességes és biztonságos munkakörülmények biztosításához a közelmúltban elfogadott intézkedések szoros nyomon követésére, valamint további lépésekre van szükség. Végezetül fontos annak biztosítása, hogy az állampolgári alapjövedelem program gyakorlati megvalósítása a lehető legnagyobb mértékben ösztönözzön a legális munkavégzésre és a be nem jelentett munkavégzés jogszerű foglalkoztatássá történő átalakítására, mind a szoros nyomon követés, mind a pozitív ösztönzők révén.

(16)Az új alapjövedelmi program végrehajtásához alapvető fontosságú az állami foglalkoztatási szolgálatok fejlesztése forrásaik bővítésével és szolgáltatásaik minőségének javításával. Az alacsony jövedelmű munkavállalókat és a munkanélkülieket célzó új állampolgári alapjövedelmi program kontextusában a hatékony aktív munkaerőpiaci politikák fontos eszközt jelentenek a munkaerőpiaci súrlódások csökkentéséhez, és a munkavállalási kedv fokozásához. E tekintetben elengedhetetlen, hogy a foglalkoztatási szolgálatok megfelelő és képzett személyzettel rendelkezzenek. A képzés és továbbképzés erősítését célzó hatékony álláskeresési támogatás elengedhetetlen a munkavállalói mobilitás javításához, valamint ahhoz, hogy a munkavállalók elsajátíthassák a jövőbeli munkaerőpiaci kihívásoknak, valamint az egyre összetettebb és egyre kompetitívebb munkakörnyezetnek megfelelő készségeket. Az olasz hatóságok a közelmúltban több intézkedést hoztak az aktív munkaerőpiaci politikák hatékonyságának növelése érdekében. Ilyen például a monitoringmutatók és minimumszabályok meghatározása, a tartósan munkanélküliekre vonatkozó stratégia elfogadása és egy minőségi profilalkotási eszköz kidolgozása. Mindazonáltal az állami foglalkoztatási szolgálatok általános hatékonysága és azon képességük, hogy munkahelyet találjanak az emberek számára, továbbra is gyenge, teljesítményük régiónként jelentősen eltérő, és korlátozott a társadalmi és oktatási politikákkal való integráció. Gyenge a munkáltatókkal folytatott együttműködés is.

(17)A nemek közötti foglalkoztatási különbség továbbra is az egyik legmagasabb az EU-ban, és a nők foglalkoztatási rátája – bár kismértékben emelkedik – lényegesen alacsonyabb az uniós átlagnál (2018-ban 53,1 %, szemben az uniós 67,4 %-kal). Továbbra sem elegendő mértékűek a gondozási szolgáltatásokat és a nők munkaerőpiaci részvételének növelését célzó beruházások, továbbá fokozni kell az esélyegyenlőség előmozdítására irányuló intézkedéseket illetve a munka és a magánélet megfelelő egyensúlyára irányuló politikákat is. Továbbra is hiányzik a nők munkaerőpiaci részvételét elősegítő átfogó stratégia. Míg a kötelező apasági szabadságot kismértékben, 4 napról 5 napra meghosszabbították, a szülői szabadság rendszere továbbra sem megfelelő. Ez az alulfejlett gyermekgondozási és a tartós ápolási-gondozási szolgáltatásokkal együtt jellemzően megakadályozza a gyermeket vagy más, ápolásra szoruló családtagot gondozó nők munkába állását. 2017-ben a háromévesnél fiatalabb gyermekeknek csupán 28,6 %-a járt bölcsődébe, ami messze elmarad az uniós átlagtól. A gyermekgondozás, az egészségügy és a tartós ápolás-gondozás területén eszközölt beruházásoknak figyelembe kell venniük a szolgáltatások rendelkezésre állásának földrajzi különbségeit. Ezenkívül a második keresők magas adóéke csökkenti a nők munkába állásának pénzügyi ösztönzőit. A nők magasabb munkaerőpiaci részvétele és általában a nagyobb munkaerőpiac-részvételi arány elősegítheti a gazdasági növekedést azáltal, hogy növeli a munkaerő-kínálatot, enyhíti a szegénységet és a népesség elöregedéséből eredő társadalmi és pénzügyi kockázatokat.

(18)A kollektív tárgyalási keret eredetileg tervezett reformja arra irányult, hogy a béreket és fizetéseket jobban összhangba hozzák a regionális és vállalati szintű gazdasági feltételekkel. 2018 márciusában a Confindustria keretmegállapodást írt alá a három legnagyobb olasz szakszervezettel (CGIL, Cisl és Uil) a vállalati béralku kiterjesztése érdekében. A megállapodás emellett növeli a jogbiztonságot azáltal, hogy egyértelműbb szabályokat vezet be a szociális partnerek tárgyalásokon való képviselete tekintetében, és továbbfejlesztett algoritmust hoz létre a minimálbérek megállapításához. A képviseletre, az egészségre és a munkahelyi biztonságra vonatkozó első végrehajtási megállapodást a munkáltatói szövetség és a három fő szakszervezet 2018 végén írta alá.

(19)Az oktatásba és a készségekbe történő beruházás elengedhetetlen az intelligens, inkluzív és fenntartható növekedés előmozdításához. Olaszországban a termelékenység lassú növekedését az oktatási és képzési rendszer hiányosságai, valamint a magas szintű készségek iránti gyenge kereslet is befolyásolja. Az oktatási és képzési rendszer minőségének javítása jelentős kihívás. A lemorzsolódási arány (korai iskolaelhagyás) jóval az uniós átlag felett van (2018-ban 14,5 %, szemben az uniós 10,6 %-kal), és az oktatási eredmények tekintetében jelentős regionális és területi különbségek mutatkoznak. Míg az alap- és középfokú oktatásra szánt források aránya nagyjából összhangban van az uniós átlaggal, a tanári hivatás vonzóbbá tételét, a hatékony munkaerő-felvételt és a tanárok jobb motiválását célzó további erőfeszítések hozzájárulhatnak a tanulási eredmények javításához. A tanárok munkaerő-felvételi rendszere túlságosan tudás- semmint készségalapú, míg a képzési komponens korlátozott. Emellett az olasz tanárok fizetése továbbra is alacsony a nemzetközi normákhoz képest, és a felsőfokú végzettséggel rendelkező munkavállalókhoz képest. A fizetések lassabban növekednek, mint a nemzetközi társaik körében, és a karrierlehetőségek korlátozottabbak, azokat egyetlen karrierútvonal jellemzi. Ezen túlmenően az előléptetések kizárólag a szenioritáson, nem pedig az elért eredményeken alapulnak. Így a tanári szakma rendkívül alacsony vonzerőt jelent a magasan képzett személyek számára, ami demotiválja a pedagógusokat, és ez negatív hatással van a diákok tanulmányi eredményeire. Az elmúlt években a tanulószerződéses gyakorlati képzési rendszer lendületet kapott, de az elfogadott intézkedések csökkentették kiterjedtségét. Az olasz diákok és felnőttek az EU-ban a legrosszabbul teljesítők közé tartoznak a kulcskompetenciák és az alapkészségek területén. A felnőttek tanulásban való részvétele igen korlátozott és csökkenő tendenciát mutat, egy olyan környezetben, ahol a magas és az alacsony képzettségűek közötti foglalkoztatási szakadék a legmagasabbak között van az EU-ban. A továbbképzésre különösen a digitális készségek terén van szükség. Korlátozott előrelépés történt a digitális készségek és infrastruktúra terén. A humántőkébe való beruházás az egyik előfeltétele az állami és magánberuházások fellendítésének, ugyanakkor a digitális készségek és a felnőttkori tanulás fellendítésére irányuló jelenlegi intézkedésekre nem jellemző az átfogó megközelítés. Az alapszintű és a haladó digitális készségek az uniós átlag alatt vannak: a 16 és 74 év közöttieknek csupán 44 %-a rendelkezik alapszintű digitális készségekkel (az uniós átlag 57 %).

(20)A készségekbe történő beruházások alacsony szintje lelassítja Olaszország tudásalapú gazdaságra való átállását, visszafogja a termelékenység növekedését, és korlátozza a nem áralapú versenyképességet és a GDP növekedését. Részben az oktatási rendszer hiányosságaival magyarázható az is, hogy az olasz mikro- és kisvállalkozások termelékenysége elmarad más országok hasonló vállalkozásainak termelékenységétől. A felsőfokú oktatás alulfinanszírozott és tanárhiánnyal küzd, miközben a szakmai irányultságú felsőoktatás mérete a magas foglalkoztatási arány ellenére korlátozott. Az egyetemi végzettséggel rendelkezők aránya továbbra is alacsony (2018-ban a 30–34 éves korú lakosság 27,9 %-a), amihez a felsőfokú végzettséggel rendelkezők viszonylag alacsony száma társul, különösen a tudományos és műszaki területeken. A készségekbe történő célzott beruházások mind az állami, mind a magánberuházások ösztönzésének előfeltételét képezik, különösen az immateriális javak terén. Meg kell erősíteni a tudásintenzív ágazatokra vonatkozó tanulmányi programokat, és a speciális készségek, például a digitális és a pénzügyi készségek fejlesztését.

(21)A termelékenység növelésére irányuló stratégiák – például a termék-, folyamat- és szervezeti innováció – kisebb vállalkozások általi alkalmazása továbbra is korlátozott, különösen Dél-Olaszországban. A 2000-es évek eleje óta az immateriális javakba való beruházások jelentősen elmaradtak az uniós átlagtól. Az üzleti K+F ráfordítások az euróövezet átlagos szintjének alig több mint a felét érik el. Ezek állami támogatása továbbra is alacsony, bár az adókedvezmények megnövekedett szerepének köszönhetően javul. A K+F-re fordított állami kiadások szintén az euróövezeti átlag alatt vannak. Az alacsony szintű innováció lassíthatja a környezetbarát gazdaságra való átállást is. Olaszország innovációs teljesítményének javításához további immateriális beruházásokra van szükség, valamint nagyobb hangsúlyt kell helyezni a technológiatranszferre, figyelembe véve a regionális hiányosságokat és a vállalkozások méretét. Az üzleti K+F kiadások állami támogatása javítható lenne a közvetlen és közvetett intézkedések kiegyensúlyozott kombinációja és a meglévő ideiglenes adózási ösztönzők részletes értékelése, illetve ennek eredményeként a leghatékonyabb ösztönzők állandósítása révén. A tudás (például a technológiai klaszterek) és a vállalkozások közötti együttműködés támogatására irányuló intézkedések különösen elősegíthetik a kisebb vállalkozások számára e nehézségek kezelését és alacsony termelékenységük növelését.

(22)Az olaszországi infrastruktúra minőségének és fenntarthatóságának javításához beruházásokra van szükség. A közlekedési ágazatban Olaszország nem teljesítette infrastrukturális beruházási stratégiáját (Connettere l’Italia). Nagyon korlátozott előrelépés történt a vasúti, a közúti és a fenntartható városi mobilitással kapcsolatos tervezett beruházások terén. Ez az adminisztratív késedelmeknek, a kiadások rossz hatékonyságának, a közbeszerzésről és a koncessziókról szóló törvénykönyv hiányos végrehajtásának és a jogvitáknak köszönhető. Az uniós közlekedési eredménytábla azt mutatja, hogy az olaszországi infrastruktúra minősége elmarad az uniós átlagtól. Az infrastruktúra műszaki állapota egyértelműen aggodalomra ad okot, amint azt a genovai Morandi híd összeomlása is mutatja. A kormány prioritásként kezeli a karbantartást és a biztonságot: tervet dolgozott ki valamennyi infrastruktúra műszaki állapotának nyomonkövetésére, és létrehozta a vasúti és közúti infrastruktúra biztonságáért felelős új ügynökséget. E tekintetben az EU Olaszország számára a Morandi hídhoz hasonló közúti infrastruktúra karbantartására irányuló beruházási tervre vonatkozóan 2019 tekintetében 1 milliárd EUR összegű eltérést engedélyezett az uniós költségvetési szabályok alól. A fenntartható közlekedésbe és infrastruktúrába történő beruházás egyszersmind a környezeti kihívások kezelésének egyik módja. Az ambiciózus 2030-as uniós energia- és éghajlat-politikai célok eléréséhez tartós zöld beruházásokra van szükség. Az integrált nemzeti energia- és éghajlat-politikai terv a dekarbonizáció és az energia területén szükséges beruházási igények meghatározása tekintetében kulcsfontosságú iránymutatás. Az energetikai infrastruktúra fejlesztése terén olyan beruházásokra van szükség, amelyek egy ellenállóbb, tisztább, biztonságosabb és rugalmasabb energetikai rendszerhez járulnak hozzá, miközben javítják a piaci integrációt és csökkentik az árkülönbségeket. Az olasz villamosenergia-hálózat még nem rendelkezik megfelelő eszközökkel ahhoz, hogy megbirkózzon a megnövekedett határokon átnyúló szállításokkal, és kezelni tudja az ingadozó teljesítményű megújuló energiaforrások 2030-ra előre jelzett nagyságrendjét. A többek között az infrastruktúrát érintő sürgősségi kiadások csökkentéséhez a hidrogeológiai és szeizmikus kockázatok megelőzésére irányuló beruházásokra van szükség. 2019-re az EU Olaszország számára a jelentős hidrogeológiai kockázatokkal szembeni megelőzést biztosító kiadások kapcsán 2,1 milliárd EUR összegű eltérést engedélyezett az uniós költségvetési szabályok alól. Végezetül meg kell említeni, hogy Dél-Olaszországban nem valósul meg elegendő mértékű hatékony beruházás a hulladékgazdálkodásban és a vízügyi infrastruktúrában, miközben a szűkösség és az aszály jelentette kockázatok továbbra is fennállnak. Az ágazat széttagoltsága és a kisebb gazdasági szereplők gyenge hitelprofilja továbbra is akadályozza a beruházásokat. A beruházások, többek között az éghajlatváltozás elleni fellépés, a környezeti fenntarthatóság, a kockázatmegelőzés és a vidéki összeköttetések terén a regionális egyenlőtlenségek kezeléséhez is hozzájárulnának. A vidéki területeken a széles sávú hálózat is kevésbé fejlett. A szupergyors (legalább 100 Mbps) széles sávú lefedettség tekintetében Olaszország még mindig lemaradásban van (csak 24 % a 60 %-os uniós átlaghoz képest), és a még mindig nagyon mérsékelt növekedési ütemével csaknem sereghajtónak számít (27. a tagállamok között). Mind a szupergyors széles sávú lefedettség, mind pedig az igénybevételi arány jóval az uniós átlag alatt van.