[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 11.3.2008

COM(2008) 135 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK

Európai ügynökségek – A további teendők {SEC(2008) 323}

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYEAZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK

Európai ügynökségek – A további teendők(EGT-vonatkozású szöveg)

BEVEZETÉS

Az elmúlt évek során az Európai Unió működésének elfogadott módjává vált, hogy ügynökségeket használnak fel kulcsfontosságú feladatok végrehajtásához. E szervek mára az uniós intézményrendszer részévé váltak. A legtöbb tagállam szintén ügynökségeket alkalmaz arra, hogy konkrétan meghatározott feladatok tekintetében eltérő megközelítést biztosítson.

Az ügynökségek egyre szélesebb körű felhasználásának számos különböző oka van. Mivel lehetővé teszik bizonyos operatív funkciók külső szervekre történő átruházását, hozzájárulnak ahhoz, hogy a Bizottság az alapvető feladatokkal foglalkozhasson. Az európai és nemzeti szinten elérhető műszaki és szakértői szakismeret összegyűjtésével támogatják a döntéshozatali folyamatot. Továbbá növelik az Unió kézzelfogható jelenlétét, mivel elhelyezkedésük nem korlátozódik Brüsszelre és Luxemburgra.

Számbeli növekedésük következtében a politikai területek széles spektrumában hajtanak végre lényeges feladatokat. Jelenleg jelentős erőforrásokat fordítanak az ügynökségekre. Ebből következően egyre fontosabbá válik, hogy tisztázzuk a szerepüket, illetve azokat a mechanizmusokat, amelyekkel biztosítható ezeknek a közszerveknek az elszámoltathatósága.

Az ügynökségeknek az uniós igazgatási kereten belüli jelentősége megkívánja, hogy az EU-intézmények egységesen értelmezzék az előbbiek célját és szerepét. Jelenleg hiányzik ez az egységes értelmezés. Az ügynökségek egyenként jöttek létre,a Bizottság javaslatára, azonban az Európai Parlamentnek és/vagy a Miniszterek Tanácsának határozata alapján, ám ezzel párhuzamosan nem alakult ki átfogó jövőkép az Unión belül betöltött szerepükre vonatkozóan. Az átfogó elképzelés hiánya tovább nehezítette számukra, hogy hatékonyan tevékenykedjenek, és az Európai Unió egésze számára hasznos eredményeket mutassanak fel.

A Bizottság úgy ítéli meg, hogy eljött az ideje az ügynökségek szerepével és az Unió irányításában elfoglalt helyükkel kapcsolatos vita újraindításának. Az ügynökségekre vonatkozó megközelítés következetes politikai kezelése az uniós intézményi mechanizmus jelentős részében előmozdíthatja az átláthatóságot és a hatékonyságot.

*****

Az ügynökségeknek két alapvető típusa van, amelyek eltérő jellemzőkkel rendelkeznek és különböző kérdéseket vetnek fel. A „szabályozási” vagy „hagyományos” ügynökségek a jogalapjaikban esetenként megállapított különféle sajátos szerepeket töltenek be[1]. A 2002-ben elfogadott tanácsi rendelet alapján létrehozott végrehajtó ügynökségek azzal a sokkal szűkebben meghatározott feladattal rendelkeznek, hogy segítsék a közösségi programok irányítását[2].

Az ügynökségeknek ez a két típusa nagyon eltérő. A rájuk ruházott feladatok, függetlenségük, illetve irányításuk vonatkozásában eltérő a szerepük. A Bizottsághoz fűződő igen eltérő viszonyuknak éppen az a legnyilvánvalóbb jelképe, hogy a szabályozási ügynökségek az egész Unióban megtalálhatók, a végrehajtó ügynökségek székhelye pedig Brüsszelben vagy Luxemburgban van. Tehát nem meglepő, hogy ez a kétfajta ügynökség különböző kérdéseket vet fel és eltérő kezelési módot igényel.

Ez az közlemény a szabályozási ügynökségekkel foglalkozik, mert ezek igényelnek tisztázást és közös megközelítést.

Az egyetlen jogalap által szabályozott végrehajtó ügynökségeknek az Unió intézményi keretén belüli helyzete sokkal egyértelműbb[3]. A közelmúltban született megállapodás az Európai Parlament költségvetési bizottságával[4] a végrehajtó ügynökségekre irányadó munkarendről. Az utóbbiak feladatainak a közösségi programok irányításához kell kapcsolódniuk, korlátozott időtartamra hozzák azokat létre, valamint mindig a Bizottság székhelyeihez közel nyernek elhelyezést. A Bizottságnak a végrehajtó ügynökségekért viselt felelőssége egyértelmű: létrehozza azokat, „tényleges ellenőrzést” gyakorol tevékenységeik felett, valamint kinevezi a fontos beosztású alkalmazottakat. Éves tevékenységi jelentéseiket mellékletként az azokat felügyelő főigazgatóság jelentéséhez csatolják. A Bizottság által elfogadott, a költségvetés megállapítását és végrehajtását szabályozó általános költségvetési rendelet vonatkozik valamennyi végrehajtó ügynökségre.

Túl korai még általános értékelést adni a végrehajtó ügynökségek sikerességéről. Csak a közelmúltban hozták létre azokat, és teljesítményüket még nem vetették alá teljes körű értékelésnek[5]. Ugyanakkor a Bizottság által nemrégen végzett erőforrás-vizsgálat azt mutatta, hogy új végrehajtó ügynökségre nincsenek ígéretes jelöltek[6]. Új igények megjelenése esetén a Bizottság abból indul ki, hogy a meglévő ügynökségek hatáskörének kiterjesztésére vonatkozó lehetőség kihasználásával fedje le az új programot. Valószínűtlen, hogy a jelenlegi körülmények között új végrehajtó ügynökségre lesz szükség a mostani, 2013-ig szóló pénzügyi keret időszaka alatt.

Az Európai Uniónak az kötelezettsége, hogy serkentse a kutatást és a gazdasági fejlődést, az ügynökségeken kívül különleges partnerségi testületek létrehozatalához vezetett. Felismerték, hogy bizonyos célok eléréséhez a közszektornak a magánszektorral való partnerségben kell tevékenykednie. Az előbbi finanszírozást nyújt és kifejtheti a véleményét, azonban nincs beleszólása az irányításra vonatkozó kulcsfontosságú stratégiai döntésekbe. Ennek eredményeként jöttek létre olyan innovatív testületek, mint például az ITER (nemzetközi termonukleáris kísérleti reaktor) a fúziós atomenergia kezelésére, illetve a SESAR (új generációs európai légiforgalmi szolgáltatási rendszer) a légiforgalom irányítására, a hetedik keretprogram szerinti közös technológiai kezdeményezések, valamint Európai Innovációs és Technológiai Intézet.

A költségvetési rendelet keretén belüli különleges szabályok az irányadók az e testületek pénzügyi és igazgatási irányításával kapcsolatos előírásokra, valamint a költségvetés végrehajtásáért közvetlen felelősséggel tartoznak a mentesítésért felelős hatóságnak. E testületeknek kifejezetten az a létalapja, hogy a szokásos „közszektorbeli” szervektől eltérő módon tevékenykednek: noha közpénzekből kapnak támogatást, a legkorszerűbb üzleti vagy szakismeretek szem előtt tartásával kell döntéseket hozniuk. Tehát ezek nem ügynökségek, így nem vonatkozik rájuk ez a közlemény.

A SZABÁLYOZÁSI ÜGYNÖKSÉGEK MA

Minden szabályozási ügynökségre vonatkozik valamely – gyakran együttdöntéssel elfogadott – ágazati alaprendelet[7]. Ezeket időnként „hagyományos ügynökségeknek” nevezik , mert hosszú időszakra tekinthetnek vissza, máskor pedig a „decentralizált”jelzőt alkalmazzák rájuk, mivel Európa-szerte megtalálhatók. Független testületek, amely saját jogi személyiséggel rendelkeznek. Túlnyomó többségüket az uniós költségvetésből[8] – illetve néhányukat díjakból vagy kifizetésekből származó közvetlen bevételekből finanszírozzák. Az általános költségvetési rendelet tartalmazz bizonyos – elsősorban az ügynökségek létszámtervére, az azokra vonatkozó költségvetési keretrendelet alkalmazására, a Bizottságéval összevont mérlegük elkészítésére, valamint az Európai Parlament általi mentesítésre – vonatkozó alapvető szabályokat. Ezenfelül a költségvetési keretrendelet meghatározza a költségvetésük megállapítására és végrehajtására – így az ellenőrzés szempontjaira – irányadó közös szabályokat. Az Uniós költségvetéséből finanszírozott 20 ügynökség közvetlenül a Parlamenttől kap mentesítést. Az emberi erőforrások tekintetében a Személyzeti Szabályzat határozza meg az ügynökségek személyzeti politikájának kialakítását lehetővé tévő elveket. A Személyzeti Szabályzat – amely előírja az ügynökségek számára, hogy a Bizottsággal egyetértésben fogadjanak el az azon szabályzat végrehajtására vonatkozó általános rendelkezéseket – arra irányul, hogy biztosítsa a következetes személyzeti politikát, illetve elkerülje az egyes ügynökségek felvételi eljárásra és szakmai előmenetelre vonatkozó megközelítései közötti szükségtelen eltéréseket. A szabályozási ügynökségek létrehozatalára, működtetésére és ellenőrzésére azonban nem léteznek irányadó általános szabályok.

Az első szabályozási ügynökségeket – a CEDEFOP-ot (szakképzés), illetve az EUROFOUND-ot (élet- és munkakörülmények javítása) – 1975-ben hozták létre. Az 1990-es évek folyamán a belső piac elmélyülése olyan új ügynökségek sorának a létrejöttéhez vezetett, amelyek inkább műszaki és/vagy tudományos jellegű feladatokkal – így például növényfajták és gyógyszerek engedélyezésével – foglalkoznak. A többletfeladatok további ügynökségek létrejöttét eredményezték, ami által több tagállam számára vált lehetővé , hogy befogadják a különböző ügynökségeket.

Jelenleg 29 szabályozási ügynökség van, és két továbbinak a felállítására születtek javaslatok (lásd a mellékletet). Ezek közül három a közös kül- és biztonságpolitika keretén belül működik, másik három pedig az EU-Szerződésnek a büntetőügyekben folytatott rendőrségi és igazságügyi együttműködésre vonatkozó VI. címe szerinti kérdésekkel foglalkozik. A szabályozási ügynökségek körülbelül 3800 alkalmazottat foglalkoztatnak, éves költségvetésük pedig – a körülbelül 559 millió eurós közösségi hozzájárulást is beleértve – hozzávetőlegesen 1 100 millió EUR[9]. Az ügynökségek mérete jelentősen eltérő; a kevesebb, mint 50 főt foglalkoztató növényfajta-felügyelettől a védjegyek figyelemmel kísérésével foglalkozó, 600 fősnél is nagyobb ügynökségig terjed.

Szerepük is nagyon változatos. Néhányuk – az elfogadott uniós előírások alkalmazásával – közvetlen hatással bíró egyedi döntéseket hozhat, néhányuk pedig olyan további műszaki szakismeretet biztosít, amelyre a Bizottság egyes határozatait alapozhatja, ismét mások inkább a nemzeti hatóságok közötti hálózatok kiépítésével foglalkoznak.

Az ügynökségek különlegesen hasznosnak bizonyultak , a megosztott hatáskörökbe tartozó területeken, ahol az új közösségi szintű politikákat – azok végrehajtása érdekében – a tagállamok és az Unió közötti szoros együttműködésnek kell kísérnie. Az ügynökségek életre hívása lehetőséget teremthet a hatáskörök uniós szinten való összpontosítására, amely ellenállásba ütközne, ha az magukon az intézményeken belül történne.

Végül bizonyos harmadik országoknak az EK-vívmányokkal és legjobb gyakorlatokkal történő megismertetésének elősegítésében is szerepet játszanak. A tagjelölt országok 2000 óta vesznek részt a közösségi ügynökségekben[10], és ezzel a lehetőséggel ma már a nyugat-balkáni országok, illetve az európai szomszédságpolitika partnerországai is élhetnek.

A jelenlegi közösségi jogrend egyértelműen és szigorúan korlátozza a szabályozási ügynökségek önálló hatásköreit. Nem adható számukra általános szabályozási intézkedések elfogadására vonatkozó hatáskör. Korlátozott mértékben, egyértelmű és pontosan meghatározott feltételekkel, illetve valódi mérlegelési jogkör nélkül hozhatnak egyedi döntéseket azokon a sajátos területeken, ahol meghatározott szakismeretre van szükség. Ezenkívül nem bízható rájuk olyan hatáskör, amely a Szerződés által kifejezetten a Bizottságra ruházott kötelezettségeket érinthet (például, a közösségi jog őreként jár el).

A döntéshozatalban vagy annak előkészítésében szerepet játszó ügynökségek esetében az egyik cél az, ezen döntések hitelesebbé és szakmailag megalapozottabbá váljanak: az ügynökségek hozzájárulnak annak igazolásához, hogy a döntések műszaki/tudományos indokokon alapulnak. Ez szükségessé teszi, hogy az ügynökségek megbízható információk és szakismeret birtokában hozzák meg döntéseiket. Az átláthatóság és a tudományos szakértelem elengedhetetlen követelmények. Az ügynökségek bevonása azt a kihívást is magában hordozza, hogy meg kell találni az egyensúlyt azok szakmai jellege, illetve valamennyi közszervezet teljes mértékű elszámoltathatóságának szükségessége között.

A szabályozási ügynökségeket általában az azok alap-jogiaktusában megállapított feladatok elvégzésének biztosításáért felelős igazgatóság irányítja, együttműködésben a szervezet operatív irányításának biztosítása kinevezett igazgatóval. Általában az igazgatóság nevezi ki az igazgatót, illetve hatáskörébe tartozik az ügynökség munkaprogramja, költségvetése és éves jelentése.

Az igazgatóság mérete és összetétele tekintetében eltérőek a szabályok, de az közös bennük, hogy a Bizottság – bár általában rendelkezik képviselettel –, mindig kisebbségben van, sőt néhány esetben még szavazati joga sincs. Ez felveti a kérdést , hogy milyen mértékben tehető felelőssé a Bizottság az ügynökségek által hozott döntésekért. Bonyolultabbá teszi az elszámoltathatóságot, hogy a Bizottság az ügynökségek tevékenységének egyéb vonatkozásaiban is részt vesz – ide tartozhat például az adott ügynökség igazgatói posztjára alkalmas személyek névsorának összeállítása, a munkaprogrammal kapcsolatos konzultációk folytatása, valamint értékelések elvégzése. Ezenfelül a Bizottság belső ellenőre ugyanazt a szerepet tölti be az ügynökségek, mint a bizottsági osztályok tekintetében[11].

Az ügynökségekkel kapcsolatos vita középpontjában az azok tevékenységeire irányadó elszámoltathatósági keret egyértelmű kijelölésének a szükségessége áll. Az ügynökségek és a többi intézmény közötti kapcsolatok bizonyos vonatkozásai – így például az Európai Parlamentnek az igazgatók kinevezésében játszott szerepe, illetve a sajátos érdekek képviseletére kinevezett igazgatósági tagok szerepe és kötelezettségei – szintén kérdéseket vetettek fel.

A szabályozási ügynökségek jelentős és hasznos hozzájárulást nyújtanak az Unió hatékony működéséhez. Számos esetben nagymértékben elismert tudományos és műszaki szakismeretre tettek szert, és ezzel hozzájárultak az intézmények hatékony döntéshozatalához. Mások bizonyították azt a képességüket, hogy elemezzék és ösztönözzék mind az európai, mind a nemzetközi szinten folytatott nyilvános vitát. Így a Bizottság számára lehetővé vált, hogy az alapvető feladatokkal foglalkozhat.

A SZABÁLYOZÁSI ÜGYNÖKSÉGEKRE VONATKOZÓ KÖZÖS KERET

A Bizottság a szabályozási ügynökségek számának és sokféleségének megnövekedése miatt úgy döntött, a közös keret hozzájárulhatna működésük és munkamódszereik tisztázásához és egységesítéséhez. 2005-ben a Bizottság javaslatot tett az európai szabályozási ügynökségek keretszabályáról szóló intézményközi megállapodásra[12]. Ennek az volt a célja, hogy a az első pillér szerinti szabályozási ügynökségek létrehozásával, működésével, valamint ellenőrzésével kapcsolatos feltételekre vonatkozó megállapodást érjen el. Noha ezek az alapvető szabályok az új ügynökségekre irányultak, a meglévők tevékenységének – hivatalos vagy nem hivatalos – felülvizsgálatára is alkalmazhatók. Sajnos 2006 folyamán az Európai Parlament általános támogatása ellenére sem sikerült előrelépni a Tanáccsal e megállapodás-tervezetről folytatott tárgyalásokon, mivel az utóbbi nem volt kész figyelmet szentelni a témának, illetve kétségek merültek fel az intézményközi megállapodás eszközének alkalmazhatóságát illetően.

Továbbra is fennállnak viszont azok a problémák, amelyekre megoldást keresett az intézményközi megállapodás. A szabályozási ügynökségek eltérő szerepei, struktúrái és jellege átláthatatlanná teszik a rendszert, illetve kétségeket támasztanak azok elszámoltathatóságával és legitimitásával kapcsolatban. Az ügynökségek sokféle szerepe tápot ad azoknak az aggodalmaknak, hogy olyan területeken is tevékenykedhetnek, amelyek inkább az Unió politikameghatározással foglalkozó szolgálatainak hatáskörébe tartoznak. Hiányzik az egyértelmű keret és a meghatározott felelősségmegosztás a többi intézmény, illetve különösen a Bizottság ügynökségekre vonatkozó kötelezettségei tekintetében.

A közös megközelítés keretében megválaszolandó kérdések

A Bizottság úgy ítéli meg, hogy valamilyen formában mindenképpen szükséges közös megközelítést alakítani ki a szabályozási ügynökségek irányítására vonatkozóan. Mindig lesznek eltérések az ügynökségek között: eltérő funkcióik, munkamódszereik és méreteik nem véletlenül alakultak ki, hanem azt a törekvést tükrözik, hogy meghatározzák, milyen módon, tudnak az egyes ügynökségek hatékonyan eleget tenni kötelezettségeiknek. Meg kell találni az egyensúlyt az ügynökségek európai kormányzáson belüli következetes helyének biztosításához megfelelően egységes megközelítés iránti igény, illetve az előbbiek egyedi jellemzőinek tiszteletben tartása között. Az ügynökségeket – mint Unió közszervezeteit – az elszámoltathatóság és az eredményes pénzgazdálkodás alapelveit megfelelően tiszteletben tartó módon kell megszervezni. Bár a költségvetési rendeletet és a személyzeti szabályzatot továbbra is alkalmazni kell rájuk, úgy tűnik, hogy az uniós intézményekhez képest kis méretük megfelelő kiigazításokat tesz indokolttá.

Az ügynökségekre vonatkozó közös megközelítés elemeinek a következő területeket kell lefedniük:

- A szabályozási ügynökségek feladatai Az ügynökségek mostani különféle szerepei azt mutatják, hogy soha nem lesz olyan egységes minta, amely meghatározná, hogy mit kell tennie az egyes ügynökségeknek. Ugyanakkor az ügynökségek különböző kategóriák szerint csoportosíthatók. Ezeknek a különböző funkció-típusoknak a világos magyarázata elősegítené a szerepükkel kapcsolatos egyértelműséget és egyetértést.

A szabályozási ügynökségek különböző típusai Az ügynökségek különbözőképpen osztályozhatók. Az egyik hasznos módszer az általuk ellátott alapvető funkciókat veszi figyelembe. Bár az ügynökségek gyakran számos eltérő szerepet töltenek be, a tevékenységük súlypontjára vonatkozó elemzés a következő kategóriákat különbözteti meg[13]: A harmadik felekre jogilag kötelező erejű egyedi határozatokat hozó ügynökségek: A CVPO (Közösségi Növényfajta-hivatal), az OHIM (Belső Piaci Harmonizációs Hivatal), az EASA (Európai Repülésbiztonsági Ügynökség, a továbbiakban: EASA)[14], valamint az ECHA (Európai Vegyianyag-ügynökség, a továbbiakban ECHA)[15] Azok az ügynökségek, amelyek műszaki vagy tudományos tanácsadás és/vagy vizsgálati jelentések formájában közvetlen támogatást is nyújtanak a Bizottságnak, illetve – szükség esetén – a tagállamoknak: az EMSA (Európai Tengerbiztonsági Ügynökség, a továbbiakban: EMSA)[16], az EFSA (Európai Élelmiszer-biztonsági Hatóság), az ERA(Európai Vasúti Ügynökség), valamint az EMEA (Európai Gyógyszerügynökség) Az operatív tevékenységekkel megbízott ügynökségek: az EAR (Európai Újjáépítési Ügynökség, a GSA (Európai GNSS Ellenőrzési Hatóság), a CFCA (Közösségi Halászati Ellenőrző Hivatal), a FRONTEX (Európai Unió Tagállamai Külső Határain Való Operatív Együttműködési Igazgatásért Felelős Európai Ügynökség), az EUROJUST (Európai Igazságügyi Együttműködési Egység), az EUROPOL (Európai Rendőrségi Hivatal), valamint a CEPOL (Európai Rendőr-akadémia) Az objektív, megbízható és közérthető információk összegyűjtésért, elemzéséért, továbbításáért, hálózatba szervezéséért felelős ügynökségek: a CEDEFOP (Európai Szakképzés-fejlesztési Központ), az EUROFOUND (Európai Alapítvány az Élet- és Munkakörülmények Javításáért), az EEA (Versenyképességi és Innovációs Végrehajtó Ügynökség), az ETF (Európai Képzési Alapítván, az EMCCDA (a Kábítószer és a Kábítószer-függőség Európai Megfigyelőközpontja), az EU-OSHA (Európai Munkahelyi Biztonsági és Egészségvédelmi Ügynökség), az ENISA (Európai Hálózat- és Információbiztonsági Ügynökség), az ECDC (Európai Betegségmegelőzési és Járványvédelmi Központ), az FRA (Európai Unió Alapjogi Ügynöksége), valamint a Nemek Közötti Egyenlőség Európai Intézete A többi ügynökség és az intézmények számára szolgáltatásokat nyújtó ügynökségek: a CDT (az Európai Unió Szerveinek Fordítóközpontja). |

- Az ügynökségek struktúrája és tevékenysége Az ügynökségek irányítására vonatkozó egységesebb megközelítés lehetővé tenné, hogy bizonyos általános szabályokat alkalmazzanak az igazgatóságra, az igazgatóra, valamint az ügynökség tevékenységének programozására, illetve az azzal kapcsolatos jelentéstételre. Az uniós intézményekhez és a tagállamokhoz fűződő kapcsolatuk tisztázásához is hozzájárulhatna.

- Az elszámoltathatóság, valamint a szabályozási ügynökségeknek a többi intézményhez fűződő kapcsolata A szabályozási ügynökségek tevékenységeivel kapcsolatos elszámoltathatóság biztosítása érdekében bevezetésre kerülő mechanizmusoknak az előbbiek és az intézmények számára egyaránt világosaknak kell lenniük. Ki kell terjedniük a jelentéstételi és a könyvvizsgálati követelményekre, az érdekelt felekkel való kapcsolattartásra, illetve a parlamenti kérdésekre adott válaszokra. Az esetleges kockázatok csökkentése érdekében az ügynökségek igazgatásának tiszteletben kell tartania a helyes gazdálkodás alapvető szabályait is. Az ügynökségek értékelése tekintetében szintén következetes szabályokra van szükség.Különös figyelmet érdemel, hogy a Bizottság elszámoltathatóságának a foka elsősorban nem haladhatja meg az ügynökségek tevékenységére gyakorolt befolyásának a szintjét. A Bizottság ugyanakkor meg fogja vizsgálni saját belső szervezetét annak biztosítása érdekében, hogy az ügynökségekkel való kapcsolata, illetve saját szolgálatainak szerepe helyes alapokra kerüljön. Szintén kérdéseket vet fel az ügynökségek, illetve az Európai Parlament és a Tanács közötti kapcsolata; az utóbbiaknak elsődlegesen az egyes ügynökségek jogalapjának egyeztetése során, illetve a költségvetési eljárásban játszott szerepén túl például az Európai Parlamentnek az igazgatóság kinevezésében való részvétele tekintetében.

- A jobb szabályozás és az ügynökségek tevékenysége Mivel az ügynökségek is az Unió irányítási struktúráinak részét képezik, ezért fontos, hogy alkalmazzák a jobb szabályozás korszerű elveit. Ez kiterjed arra, hogy az alapvető tevékenységeikre kell összpontosítaniuk; figyelembe kell venniük az érdekelt felekkel való megfelelő konzultáció és a számukra adott visszajelzések szükségességét; továbbá úgy kell megszervezniük tevékenységüket, hogy biztosítható legyen annak átláthatósága, valamint teljesítményüket az intézmények és az érdekelt felek egyaránt hatékonyan ellenőrizni tudják.

- A szabályozási ügynökségek létrehozására és megszüntetésére vonatkozó eljárás Hasznos lehet oly módon megállapítani az ügynökségek létrehozására vonatkozó eljárást, hogy az kitérjen a bizottsági javaslat benyújtását megelőző hatásvizsgálat szükségességére, illetve a befogadó ország szerepének tisztázására, beleértve azt az igényt, hogy az utóbbi megfelelő iskolai létesítményeket biztosítson a személyzet gyermekei számára[17]. Azokat a kritériumokat is meghatározhatnák, amelyek alapján megállapítható, hogy valamely ügynökség célját megvalósította és feloszlatható.

- Kommunikációs stratégia Az ügynökségek által követendő kommunikációs stratégiára vonatkozó alapvető szabályok elősegítenék, hogy a nyilvánosság jobban megismerje a szerepüket, továbbá azt, hogy kommunikációs politikájuk összhangban legyen az általános uniós megközelítéssel.

Előrelépés a közös keret irányába

A javasolt intézményközi megállapodással nem lehetett előrehaladást elérni. Ezért a Bizottság vissza szándékozik vonni az intézményközi megállapodásra tett javaslatát, és azt a közös álláspont kialakítására szolgáló intézményközi vitára szóló felhívással helyettesíti.

- E célt szem előtt tartva, következő lépésként olyan fórumra van szükség, amelyen a három intézmény közös politikai értékelést végezhet az ügynökségekkel kapcsolatos tapasztalatokról, illetve azoknak az Unión belüli helyéről. Ez lehetőséget kínálhat arra, hogy egységes értelmezést alakítsanak ki azzal kapcsolatban, hogy milyen formát kell öltetniük a szabályozási ügynökségeknek, illetve hogy világosan meghatározzák az egyes intézményeknek az ügynökségekkel szembeni kötelezettségeit. A Bizottság tehát azt javasolja, hogy e célból hozzanak létre intézményközi munkacsoportot. Kiindulásként a rendelkezésre álló, ügynökségekről szóló tanulmányok és jelentések – többek között a 2008. évi költségvetési eljárás keretében az Európai Parlamentnek már benyújtott bizottsági jelentés[18] –, illetve az Európai Számvevőszék jelentései alkothatnák ennek a párbeszédnek az elemeit.

- Amennyiben a szabályozási ügynökségekre vonatkozó elképzelésekről folytatott valódi intézményközi párbeszéd képezi a kiindulópontot, ebből természetes módon kialakulhat valamely olyan eszköz, amely formába önti e párbeszéd következtetéseit, illetve biztosítja azok átláthatóságát. A Bizottság továbbra sem zárkózik el az intézményközi megállapodás – akár jogilag kötelező, akár nem kötelező – alternatívái elől. Mindenekelőtt a politikai egyetértésre kell törekedni – a szabályozási ügynökségek különféle jellegére tekintettel nem volna helyénvaló a végrehajtó ügynökségek esetében elfogadott jogi keret leképezésére törekedni. A Bizottság – saját ügynökségekre vonatkozó megközelítésének hivatkozási alapjaként – addig is alkalmazni fogja a javasolt intézményközi megállapodás filozófiáját és alapvető elveit.

- Ezzel egyidejűleg a Bizottság el kívánja indítani a szabályozási ügynökségek alapos értékelését. Azáltal, hogy átfogó képet nyújt valamennyi ügynökségről[19], ez az értékelés hozzá fog járulni a közösségi ügynökségi rendszer jövőjéről szóló, folyamatban lévő vitához. Az új értékelés valamennyi európai intézmény számára lehetővé teszi annak vizsgálatát, hogy milyen tényleges hatásokkal jár az ügynökségek létrehozatala és működése az Unión belül. A Bizottság 2009-ig vagy 2010-ig jelentést kíván készíteni ennek az értékelésnek az eredményeiről.

- Annak érdekében, hogy kiszámítható feltételek mellett kerülhessen sor ennek az értékelésnek a lefolytatására, a Bizottság úgy döntött, hogy lezárulásáig nem tesz új szabályozási ügynökségekre vonatkozó javaslatot. A terveknek megfelelően haladhat tovább azoknak az ügynökségeknek a létrehozatala, amelyek intézményközi megvitatása már folyamatban van – ideértve az energia és a távközlés területére vonatkozó javaslatokat, illetve a bel- és igazságügy terén tervezett ügynökségeket[20] –, továbbá folytatódhatnak a meglévő ügynökségek hatáskörének változtatásai is. Ez a kötelezettségvállalás valamennyi intézmény számára megnyitja annak a lehetőségét, hogy az értékelés eredményeire tekintettel teljes körűen felmérje a szabályozási ügynökség létrehozásának és működésének az Unióra vonatkozó hatásait, illetve következményeit. Ennek eredményeként a jövőben az ügynökségekkel kapcsolatos következetes megközelítés jöhet létre.

- Olyan megközelítést kell elfogadni, amely valamennyi ügynökségre alkalmazható, szem előtt tartva azok sajátosságait, és ezzel az is együtt járhat, hogy a meglévő szabályozási ügynökségekre irányadó alap-jogiaktusokat módosítani kell az új megközelítéssel való összhangjuk érdekében.

KÖVETKEZTETÉS

A Bizottság úgy véli, hogy az ügynökségek igazi hozzáadott értéket nyújthatnak az uniós irányítási struktúrákhoz. Jelenleg azonban a szabályozási ügynökségek szerepére és működésére vonatkozó közös elképzelés hiánya hátráltatja ennek a lehetőségnek a kihasználását.

Ezért a Bizottság felkéri az Európai Parlamentet és a Miniszterek Tanácsát, hogy folytassanak vele párbeszédet az ügynökségeknek az európai kormányzásban elfoglalt helyéről. Az intézményközi munkacsoport lehetővé tenné, hogy az ügynökségeket érintő alapvető kérdésekre tekintettel megállapítsák az azok mindegyikére alkalmazandó alapvető szabályokat. Ezzel egyidejűleg a Bizottság a következő lépéseket kívánja megtenni:

- intézményközi megállapodásra tett javaslatát visszavonja,

- 2009 végéig elvégzi a szabályozó ügynökségekre vonatkozó átfogó értékelést és az eredményekről szóló jelentést a lehető leghamarabb benyújtja az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak;

- az értékelési tevékenység befejezéséig (2009 végéig) tartózkodik az új szabályozási ügynökségekre vonatkozó javaslatoktól;

- továbbá felülvizsgálja az ügynökségekkel való kapcsolatát szabályozó saját belső bizottsági rendszert, valamint az előbbiekkel kapcsolatos hatásvizsgálatok elvégzésére vonatkozó módszereket.

Az ügynökségek – azáltal, hogy hatékonyan nyújtanak szolgáltatásokat – érdemben járulhatnak hozzá az uniós politika végrehajtásához. A Bizottság meggyőződése szerint a három intézménynek meg kell állapodnia abban, hogy együttműködnek az ügynökségek uniós irányításon belüli jövőbeni helyére vonatkozó világos és következetes elképzelés kidolgozása érdekében.[pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic]

[1] Jelenleg 29 ilyen típusú ügynökség működik, és további 2 ügynökségre tettek javaslatot – lásd a mellékletet.

[2] Lásd a mellékletet.

[3] A közösségi programok igazgatásában bizonyos feladatokkal megbízott végrehajtó hivatalokra vonatkozó alapszabály megállapításáról szóló 2002. december 19-i 58/2003/EK tanácsi rendelet (HL L 11., 2003.1.16.).

[4] D. Grybauskaitének, a Bizottság tagjának 2007. október 16-i levele R. Böge, a költségvetési bizottság elnöke számára, DGE/ef (2007)585.

[5] Viszont 2006-ban kedvező értékelést adtak az intelligens energia igazgatásával foglalkozó végrehajtó ügynökség tevékenységéről.

[6] SEC(2007) 530 „A Bizottság humán erőforrásainak az uniós prioritásokat szolgáló tervezése és optimalizálása”.

[7] Az EK-Szerződés alapján létrejött 23 ügynökség közül 12-nek a jogalapja az EK-Szerződés 308. cikke, a többit ágazati szerződéses jogalapok szerint hozták létre, 8 ügynökség alap-jogiaktusát pedig együttdöntés keretében fogadták el. A szabályozási ügynökségek teljes jegyzékét lásd a mellékletben.

[8] A közös kül- és biztonságpolitika keretén belül létrehozott ügynökségeket közvetlenül a tagállamok finanszírozzák.

[9] Ezek a számok kizárólag az EK-Szerződés, valamint a büntetőügyekben folytatott rendőrségi és igazságügyi együttműködés keretében létrehozott ügynökségekre vonatkoznak, kivéve az EUROPOL-t, amelyet jelenlegi jogi helyzete alapján a tagállamok finanszíroznak. A közös kül- és biztonságpolitika keretén belül létrehozott ügynökségek teljes mértékben a Tanács ellenőrzése alatt állnak (ezen ügynökségek teljes finanszírozását a tagállamok biztosítják).

[10] 1999. december 20-i végleges közlemény, COM(1999) 710.

[11] 1605/2002/EK, Euratom költségvetési rendelet 185. cikkének (3) bekezdése.

[12] 2005. február 25-i COM(2005) 59.

[13] A közös kül- és biztonságpolitika keretén belül létrehozott ügynökségektől eltekintve.

[14] Az EASA műszaki vagy tudományos tanácsadás és/vagy vizsgálati jelentések formájában közvetlen támogatást is nyújt a Bizottságnak, illetve – szükség esetén – a tagállamoknak.

[15] Az ECHA műszaki vagy tudományos tanács- és vagy véleményadás formájában támogatást is nyújt a Bizottságnak, illetve – szükség esetén – a tagállamoknak.

[16] Az EMSA megbízatása jelentős operatív tevékenységekre (különösen a tengeri környezetvédelmi intézkedésekre) is kiterjed.

[17] Ezt a követelményt már belefoglalták a költségvetési fegyelemről szóló intézményközi megállapodás 47. cikkébe, illetve a jobb szabályozásról szóló intézményközi megállapodás 27-30. cikkébe.

[18] Két fontos jelentés áll rendelkezésre: (i) az ügynökségekkel kapcsolatban elvégzett értékelés összefoglalása, valamint (ii) az ügynökségek értékelésének aktuális helyzete és a tervezett értékelések.

[19] A Bizottság már készített átfogó – bár korlátozottabb mértékű – tanulmányokat az ügynökségi rendszerről, pl.: a decentralizált ügynökségekről szóló, 2003. évi meta-tanulmány, illetve a jelenleg készülő jelentés, amelyek egyaránt a decentralizált ügynökségekre vonatkozó meglévő értékelő jelentésekre épülnek.

[20] Ez érinti azt az esetleges javaslatot, hogy hozzanak létre a SIS II, a VIS illetve az EURODAC operatív irányításával, valamint a nagyméretű informatikai rendszerek kifejlesztésével és kezelésével foglalkozó ügynökséget; továbbá az európai menekültügyi támogatási hivatalra vonatkozó esetleges javaslatot. Jelenleg folyamatban vannak a hatásvizsgálatok és a megvalósíthatósági tanulmányok.