[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 20.5.2008

COM(2008) 306 végleges

2008/0103 (CNS)

2008/0104 (CNS)

2008/0105 (CNS)

2008/0106 (CNS)

Javaslat:

A TANÁCS RENDELETE

a közös agrárpolitika keretébe tartozó, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott egyes támogatási rendszerek létrehozásáról

Javaslat:

A TANÁCS RENDELETE

a közös agrárpolitika módosítása céljából a 320/2006/EK, az 1234/2007/EK, a 3/2008/EK és a(z) […]/2008/EK rendelet módosításáról

Javaslat:

A TANÁCS RENDELETE

az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló 1698/2005/EK rendelet módosításáról

Javaslat:

A TANÁCS HATÁROZATA

a vidékfejlesztésre vonatkozó közösségi stratégiai iránymutatásokról (2007–2013 közötti programozási időszak) szóló 2006/144/EK határozat módosításáról

(előterjesztő: a Bizottság) {SEC(2008) 1885}{SEC(2008) 1886}

INDOKOLÁS

A JAVASLAT INDOKAI ÉS CÉLKITűZÉSEI

A Felkészülés a KAP-reform „állapotfelmérésére” című 2007. november 20-i bizottsági közlemény fő célkitűzései között szerepelt a 2003-as KAP-reform végrehajtásának értékelése és a reformfolyamat azon kiigazításainak bevezetése, amelyek szükségesnek mutatkoznak a politika további egyszerűsítése, az új piaci lehetőségek megragadása, továbbá az olyan új keletű kihívásokkal történő szembenézésre való felkészülés érdekében, mint az éghajlatváltozás, a vízgazdálkodás vagy a bioenergia.

Az elmúlt hónapokban a fentiekben említett egyik célkitűzés, nevezetesen a piaci lehetőségek megragadása új megvilágításba került számos mezőgazdasági termék árának kivételes mértékű, hirtelen áremelkedése folytán. Már a 2006-ban és 2007 első félévében megfigyelhető folyamatos árnövekedés is alátámasztotta a novemberi közleményben arra vonatkozóan levont következtetéseket, hogy a KAP összes fennmaradó kínálatszabályozó eszközét (azaz a tejkvótákat és a területpihentetést) el kell törölni. Az említett fejleményeket előidéző tényezők együtthatása és az Unió által e helyzetben tanúsítandó legmegfelelőbb magatartás tárgyában egy külön bizottsági közlemény elfogadására került sor.

Az állapotfelmérésről szóló novemberi közleményben a KAP legutóbbi reformjainak értékelésével kapcsolatban szereplő fő következtetések ugyanakkor továbbra is érvényesek. A reformok a fenti folyamat egy új szakaszát nyitották meg azzal, hogy az egységes támogatási rendszeren keresztül a közvetlen kifizetések túlnyomó részét függetlenítették a termeléstől: 2003-ban a szántóföldi növények, a marha-és a juhhús, valamint a tejtermékek ágazatában, 2004-ben pedig az olívaolaj, a gyapot és a dohány ágazatában. A 2003-as reform részeként a vidékfejlesztési politikát a kiegészítő források és a politikai eszközök 2005-ös reformja is erősítették. Végül a reformfolyamat 2006-ban a cukorágazatban, 2007-ben pedig a gyümölcs- és zöldség-, valamint a borágazatban folytatódott.

A fent említett reformok a KAP irányultságának jelentős elmozdulását mutatják, amely ma már sokkal alkalmasabb alapvető céljainak elérésére.

- A termelői támogatások jelentős része (90%) nem kötődik a termeléshez kapcsolódó döntésekhez, így az uniós mezőgazdasági termelők a gazdasági környezetükben zajló változásokhoz való alkalmazkodás során a piaci jelzésekre reagálva dönthetnek, és saját termelési lehetőségeikre és preferenciáikra támaszkodhatnak. Ez a gazdaságok jövedelemtámogatásának leghatékonyabb módja.

- A termékek támogatásától – amelyet széles körben a múltbeli túltermelési problémák forrásának tartanak – való elmozdulás és az uniós támogatott árak csökkenése az EU mezőgazdaságát nagy mértékben közelítette a világpiacokhoz, javítva a piaci egyensúlyt és csökkentve az intervenciós készletekhez vagy a felesleghez kapcsolódó költségvetési kiadásokat.

- A reformfolyamat eredményeképpen nőtt az uniós mezőgazdaság versenyképessége, így bár az EU részesedése az árupiacok többségében visszaszorult, a legnagyobb mezőgazdasági exportőrré vált – főleg magas értéket képviselő termékek esetén –, és mindeközben a világ legnagyobb mezőgazdasági importőre, ezáltal a fejlődő országok messze legnagyobb piaca maradt.

- A KAP egyre fokozódó mértékben járul hozzá környezetkárosodás kockázatai elleni fellépéshez és a társadalom által elvárt közjavak megteremtéséhez, tekintve hogy a termelők támogatása ma már – a kölcsönös megfeleltetés elve alapján – a környezetvédelmi, élelmiszer-biztonsági és -minőségi, valamint állatjólléti előírások betartásától is függ.

- A megerősített vidékfejlesztési politika elősegíti a környezet és a vidéki tájak védelmét, továbbá növekedést, munkahelyeket és innovációt eredményez különösen a távoli, elnéptelenedett vagy a mezőgazdaságtól erősen függő vidéki területeken.

A fent bemutatott eredmények jelzik, hogy a KAP mára alapvetően különbözik múltbeli önmagától. A Felkészülés a KAP-reform „állapotfelmérésére” című közlemény azonban azt is kiemeli, hogy „ahhoz, hogy a KAP továbbra is a jelen és a jövő politikája maradhasson, képesnek kell lennie saját eszközei értékelésére, meg kell tudnia ítélni, hogy azok megfelelően működnek-e, meg kell határoznia a célkitűzések eléréséhez szükséges módosításokat, és alkalmazkodnia kell az új kihívásokhoz.”

A közleményben megadott támpontok alapján a Bizottság jogalkotási javaslatokat készített, amelyeket a KAP állapotfelméréséről szóló hatásvizsgálati jelentés kísér, bemutatva az érintett felek széles körű konzultációjának eredményét és a többi uniós intézmény észrevételeit.

A jogalkotási javaslatok az alábbi három alaprendeletet érintik:

- a közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról szóló, 2003. szeptember 29-i 1782/2003/EK tanácsi rendelet,

- a mezőgazdasági piacok közös szervezésének létrehozásáról, valamint egyes mezőgazdasági termékekre vonatkozó egyedi rendelkezésekről szóló, 2007. október 22-i 1234/2007/EK tanácsi rendelet („az egységes közös piacszervezésről szóló rendelet”),

- az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló, 2005. szeptember 20-i 1698/2005/EK tanácsi rendelet.

Bár nem eredményeznek alapvető reformot, a vonatkozó javaslatok hozzájárulnak a KAP további fejlődéséhez, összhangban a Bizottság átfogó céljával és a Szerződések azon követelményeivel, hogy egy fenntartható és piacorientált mezőgazdasági ágazat jöjjön létre.

EGYSÉGES TÁMOGATÁSI RENDSZER (SPS) ÉS EGYSÉGES TERÜLETALAPÚ TÁMOGATÁSI RENDSZER (SAPS)

Jogszabályok egyszerűsítése

A jobb szabályozás és a jogszabályok egyszerűsítése a Bizottság 2004 és 2009 közötti időszakra vonatkozó politikai prioritásai közé tartoznak. A KAP egyszerűsítése felé vezető út legfontosabb szakasza a 2003-as reformmal kezdődött, amelynek keretében a termelőknek járó közvetlen kifizetések többségét az egységes támogatási rendszerbe csatornázták, és 2007-ben sor került az egységes közös piacszervezés elfogadására.

Az egységes támogatási rendszerrel kapcsolatos tapasztalatok megmutatták, hogy az hozzájárult az igazgatási terhek csökkentéséhez, a fölösleges közkiadások elkerüléséhez, valamint a KAP társadalmi elfogadottságának és versenyképességének javításához. Az egyszerűsítés érdekében mindazonáltal tehetők még további lépések, különösen a kölcsönös megfeleltetés és a jelenleg részben függetlenített támogatások területén.

Kölcsönös megfeleltetés

A KAP 2003-as reformja a mezőgazdasági üzemek egységes támogatása körében bevezette a kölcsönös megfeleltetést. Ennek keretében az említett kifizetéseket a környezetre, az élelmiszer-biztonságra, az állatjóllétre, valamint a gazdaság jó mezőgazdasági és ökológiai állapotának fenntartására vonatkozó előírásoknak való megfeleléstől teszik függővé.

Mind a tagállamok, mind a Bizottság – ez utóbbi a számlaelszámolás érdekében végzett ellenőrzések keretében – rámutattak a kölcsönös megfeleltetés végrehajtásához kapcsolódó gyakorlati nehézségekre. Ez arra indította a Bizottságot, hogy megvizsgálja a kölcsönös megfeleltetés alkalmazási körét annak szűkítése és jobb fókuszálása érdekében. A javaslatok célja különösen azon jogszabályi kötelező követelmények visszavonása, amelyeket vagy nem tekintenek relevánsnak a mezőgazdasági termelők felelőssége szempontjából, vagy nem kötődnek ez utóbbihoz, valamint olyan követelmények bevezetése a jó mezőgazdasági és ökológiai állapot körébe, amelyek segítségével megőrizhetők a területpihentetésből eredő kedvező környezeti hatások és megoldhatók egyes vízgazdálkodási problémák.

A termeléstől részben függetlenített támogatások

A 2003-as KAP-reform kapcsán néhány tagállam úgy vélte, hogy a támogatásoknak a termeléstől való teljes függetlenítése egyrészt számos olyan kockázattal jár, mint például a termelés beszüntetése, a feldolgozóipari ágazatok körében fellépő nyersanyaghiány, másrészt társadalmi és környezeti problémákhoz vezet a korlátozott gazdasági alternatívákkal rendelkező térségekben. A fenti okból döntöttek úgy, hogy a termeléstől függő támogatásokat néhány ágazatban meghatározott szinteken fenntartják.

A termeléstől függetlenített támogatások kapcsán szerzett tapasztalatok azt mutatják, hogy az áttérés nem vezetett drasztikus változáshoz az uniós szintű termelési struktúrában, és arra ösztönözte a termelőket, hogy a termelés során fenntarthatóbb módon elégítsék ki a piaci keresletet. Szintén ki kell emelni, hogy a két rendszer (a termeléstől függő és a termeléstől függetlenített támogatások) párhuzamos fenntartása a tagállamok nemzeti és regionális szintű közigazgatásának egyszerűsítése ellenében hatott.

A fentiek ismeretében a javaslat arra irányul, hogy az említett rendszereket hozzák összhangba a 2003-as KAP-reform elveivel oly módon, hogy a még létező, termeléstől függő támogatásokat helyezzék át az egységes támogatási rendszer keretébe. Kivételként kezelik azonban az anyatehenekre, valamint a juh-és kecskehúsra vonatkozó támogatást. A fenti esetekben a javaslat lehetővé tenné a tagállamok számára, hogy a gazdasági tevékenység megőrzése érdekében a jelenleg hatályos formában fenntartsák a termeléstől függő támogatást azokban a régiókban, ahol a gazdasági alternatívák korlátozottak vagy egyáltalán nem léteznek.

A jogszabályok egyszerűsítéséhez kapcsolódó egyéb kérdések

A javaslat egyéb intézkedéseket is tartalmaz az egységes támogatási rendszer további egyszerűsítése érdekében. Többek között rugalmasabbá teszi a nemzeti tartalék felhasználását, a támogatási jogosultságok átruházását, a jogosultságok módosítását és a kifizetések időpontjának megválasztását. A javaslatban szerepel a területpihentetési támogatás eltörlése is.

Elmozdulás a nagyobb részben átalányalapú, termeléstől függetlenített támogatások felé

A 2003-as reform a mezőgazdasági üzemek termeléstől függetlenített támogatását a KAP kulcsfontosságú elemeként vezette be. A fő célkitűzés egy olyan közvetlen támogatási rendszer létrehozása volt, amely lehetővé teszi a mezőgazdasági termelők számára, hogy piacorientáltak legyenek, igazgatási szempontból a lehető legegyszerűbb, és összhangban van a WTO szabályaival. A rendszer végrehajtása céljából két alapmodell állt a tagállamok rendelkezésére: a történeti és a regionális alapú végrehajtási modell:

- a történeti alapú végrehajtási modell: e modellben a támogatási jogosultságok a termelők múltbeli egyéni referenciaösszegein alapulnak,

- a regionális alapú végrehajtási modell: e modellben az átalányösszegű támogatási jogosultságok azokon az összegeken alapulnak, amelyeket a mezőgazdasági termelők egy adott régióban a meghatározott referencia-időszak alatt kaptak.

A jelenleg hatályos szabályozás nem teszi lehetővé a tagállamok számára, hogy az egységes támogatási rendszer végrehajtási modellje tekintetében megváltoztassák a döntésüket. A tapasztalat ugyanakkor azt mutatja, hogy a meglévő rendszerekben bizonyos kiigazításokat szükséges vagy ajánlatos elvégezni. Például a támogatási szinteknek a történeti alapú végrehajtási modell alkalmazásából eredő különbségeit a jövőben nehezebb lesz megindokolni, mivel a támogatások alapjául szolgáló referencia-időszakok időben egyre távolabb kerülnek.

Másfelől elmondható, hogy a regionális alapú végrehajtási modell a támogatások kezdeti újraelosztása ellenére méltányosabb támogatást nyújt a termelőknek.

Ezért javasolta a Bizottság, hogy tegyék lehetővé a tagállamok számára az általuk alkalmazott végrehajtási modell kiigazítását, fokozatosan elmozdulva a jogosultságokra alkalmazott, nagyobb részben átalányalapú támogatások felé annak érdekében, hogy az egységes támogatási rendszer eredményesebbé, hatékonyabbá és egyszerűbbé váljon. A fentiekkel párhuzamosan a javaslatok számos egyszerűsítési intézkedést tartalmaznak az egységes támogatási rendszer végrehajtása vonatkozásában.

Az egységes területalapú támogatási rendszer kiterjesztése

Az egységes területalapú támogatási rendszert az Európai Unióhoz 2004. május 1-jén csatlakozott tagállamoknak az egységes támogatási rendszerbe való bevonását megelőző lépésként vezették be annak érdekében, hogy e sajátos mezőgazdasági helyzetben levő országok számára megkönnyítsék az EU-hoz való alkalmazkodást. Az egységes területalapú támogatási rendszert átmeneti rendszerként arra hozták létre, hogy segítsék az EU-10 és az EU-2 országainak zökkenőmentes integrációját, tekintettel arra, hogy az említett országok és az EU-15 tagállamok között az általános gazdaság és a mezőgazdaság szintjét illetően rendkívül jelentős különbségek álltak fenn.

Az egységes területalapú támogatási rendszert alkalmazó tagállamoknak 2011-ben (Bulgáriának és Romániának 2012-ben) át kell térniük az egységes támogatási rendszerre. Indokoltnak tűnik az érintett tagállamok számára lehetővé tenni, hogy az egységes területalapú támogatási rendszer alkalmazását 2013-ig meghosszabbítsák. Ez a lehetőség összhangban van az EU-15 tagállamok vonatkozásában hozott döntéssel, mivel ez utóbbiak felülvizsgálhatják az egységes támogatási rendszer általuk való végrehajtását, és dönthetnek arról, hogy egy nagyobb részben átalányalapú modell felé mozdulnak el.

Az 1782/2003/EK rendelet felülvizsgált 69. cikke

A mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerekről szóló 1782/2003/EK rendelet 69. cikke alapján az egységes támogatási rendszert alkalmazó tagállamok jogosultak ágazatonként visszatartani a nemzeti felső határ legfeljebb 10%-át kitevő összegeket az adott ágazatban a környezet védelme és javítása vagy a mezőgazdasági termékek minőségének és forgalmazásának javítása érdekében hozott intézkedésekkel kapcsolatos közvetlen kifizetések céljára.

Annak érdekében, hogy a tagállamok nagyobb mozgástérrel rendelkezzenek a KAP általános irányából következő szükségletekre adható válaszok tekintetében, a javaslatban szerepel a 69. cikk alkalmazási körének kiszélesítése az alábbiak szerint:

- az arra vonatkozó korlátozás, hogy a lineáris csökkentésekből eredő összegeknek ugyanabból az ágazatból kell származniuk, ahol végül felhasználásra kerülnek, eltörlésre kerül,

- a javaslat lefedi a bizonyos régiókban, a tej-, marhahús-, juhhús-, kecskehús- és rizságazatban tevékenykedő termelőket érintő hátrányok elleni fellépéseket is,

- a javaslat lehetőséget biztosít arra is, hogy a visszatartott összegeket a szerkezetátalakítás és/vagy fejlesztési programok által érintett területeken a jogosultságok kiegészítésére használják fel,

- rendelkezik egyes kockázatmenedzselési intézkedések – természeti katasztrófák esetére létrehozott terménybiztosítási rendszerek és állatbetegségek esetére létrehozott kockázati alapok – bizonyos feltételek mellett történő támogatásáról is,

- azok az intézkedések, amelyek nem felelnek meg teljes bizonyossággal a WTO „zöld doboz” kritériumainak, a felső határok 2,5%-ában kerülnek korlátozásra,

- végül a javaslat az egységes területalapú támogatási rendszert alkalmazó tagállamok számára is lehetővé teszi a szóban forgó rendelkezés alkalmazását.

Moduláció

A moduláció a költségvetési átcsoportosítás egy módszere, amelynek alkalmazása során a termelőknek járó közvetlen kifizetéseket egy meghatározott százalékos arányban csökkentik (I. pillér), és az így felszabaduló költségvetési forrásokat vidékfejlesztési intézkedések (II. pillér) céljára használják fel.

A 2003-as reform eredményeként a 15 tagú Európai Unió összes tagállama vonatkozásában érvényesült a kötelező moduláció, a 2005-ös elindításakor 3%-os, majd növekvő, 2006-ban 4%-os és 2007-től 5%-os mértékben. Egy 5 000 eurós engedmény szintén bevezetésre került, amely összeg alatt a közvetlen kifizetésekre nem alkalmaztak csökkentést.

A Felkészülés a KAP-reform „állapotfelmérésére” című közlemény számos új és már korábban létező kihívásra hívta fel a figyelmet a közös agrárpolitika kapcsán – úgy mint: éghajlatváltozás, kockázatmenedzsment, bioenergia, vízgazdálkodás és biológiai sokféleség –, és úgy tekintett vidékfejlesztési politikára, mint a fenti változásokból eredő problémák egyik lehetséges megoldására.

A vidékfejlesztési politika keretében rendelkezésre álló intézkedések már most különböző választási lehetőségeket kínálnak az új kihívásokkal való szembenézésre – a tagállamok az utóbbiakhoz kapcsolódó intézkedéseket már bele is foglalták a 2007 és 2013 közötti időszakra vonatkozó vidékfejlesztési programjaikba. A vidékfejlesztési források 2007-es pénzügyi igénybevételének első tapasztalatai mindazonáltal arra utalnak, hogy a tagállamok költségvetési igényei messze meghaladják a pénzügyi lehetőségeiket.

Annak lehetővé tétele érdekében, hogy a tagállamok az új kihívásokkal való szembenézés egyre fokozódó igényét a vidékfejlesztés keretében javasolt intézkedések segítségével kielégítsék, a javaslat magában foglalja a kötelező moduláció 8%-kal való növelését és egy kiegészítő, fokozatosságot biztosító elem bevezetését egy új rendszernek megfelelően, mely utóbbi az alábbi elveken alapul:

- a modulációból származó minden új bevétel abban a tagállamban marad, ahol az keletkezett,

- az EU-15 országokban az 5000 EUR összeget meghaladó minden kifizetésre alkalmazandó alap moduláció 2009-től kezdődően évi 2%-kal növekszik, mígnem 2012-ben eléri a – jelenleg érvényes 5%-on felül számítandó – 8%-os növekedést,

- a progressive element is introduced; a kifizetéseket az egymást követő küszöbértékek tekintetében mindig további 3%-kal csökkentik; a közvetlen támogatások pénzügyi kezelését célzó, tagállamonként nettó globális felső határokat meghatározó új rendszer is szerepel a javaslatban,

- Az alábbi táblázatban szerepelnek – külön-külön feltüntetve a jelenleg érvényes és a kiegészítő modulációt – az alkalmazandó teljes modulációs százalékok:

Küszöbértékek | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 |

1–5 000 | 0 | 0 | 0 | 0 |

5 000–99 999 | 5% + 2% | 5% + 4% | 5% + 6% | 5% + 8% |

100 000–199 999 | 5% + 5% | 5% + 7% | 5% + 9% | 5% + 11% |

200 000–299 999 | 5% + 8% | 5% + 10% | 5% + 12% | 5% + 14% |

300 000 fölött | 5% + 11% | 5% + 13% | 5% + 15% | 5% + 17% |

- 2012-ben a moduláció az EU-10 országokat is érinti 3%-os alapmértékkel (13% helyett). Bulgária és Románia mentes a rendszer alól, tekintettel a közvetlen kifizetések fokozatos bevezetésére.

Kifizetésekre vonatkozó korlátok

Az EU-25 országaiban a közvetlen kifizetések kedvezményezettjeinek 46,6%-a kevesebb, mint 500 eurót kap. Ez az adat főképpen kistermelőkre vonatkozik, de egyes tagállamokban olyan kedvezményezettekre is, akik esetében a kifizetett támogatás értéke az arra fordított igazgatási költség alatt marad.

A közvetlen kifizetések igazgatásának egyszerűsítése és a költségek csökkentése érdekében ajánlatos, hogy a tagállamok a kifizetésekre vezessenek be 250 eurós alsó összeghatárt, vagy 1 hektárban határozzák meg a gazdaságonként támogatható legkisebb területet, esetleg alkalmazzák mindkét említett feltételt. Külön rendelkezésnek kell vonatkoznia azonban azokra a tagállamokra, amelyek mezőgazdasági ágazatát főképpen rendkívül kis méretű gazdaságok alkotják.

EGYSÉGES KÖZÖS PIACSZERVEZÉS

Piaci intervenciós mechanizmusok

Elemzések alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy a piaci kínálatszabályozás nem lassíthatja le az uniós termelők piaci jelzésekre való válaszadását, hanem annak egy valódi biztonsági hálóvá kell átalakulnia. Ennek érdekében a javaslatban szerepel a jelenlegi állami intervenciós rendelkezéseknek egy pályázati rendszer kiterjesztése útján történő egyszerűsítése és harmonizálása.

A gabonaágazatban a kenyérbúza tekintetében pályázati eljárás kerülne bevezetésre, míg a takarmánygabonákra a kukorica esetén alkalmazott modell (a mennyiségi határ nullára csökkentése) vonatkozna. Tekintettel a jelenlegi és várható piaci feltételekre, a durumbúza esetében az intervenció eltörlését javasolják. A fent már említett okokból a rizs és a sertéshús esetében szintén az intervenció megszüntetése a szándék. A vajra és a sovány tejporra szintén pályázati eljárások vonatkoznak majd.

A területpihentetési megszüntetése

A várható piaci helyzetre és az egységes támogatási rendszer végrehajtására tekintettel javaslat irányul a területpihentetésnek, mint a kínálatszabályozás egyik eszközének megszüntetésére. Ugyanakkor a kölcsönös megfeleltetést és vidékfejlesztést érintő javaslatok alapján a tagállamoknak megfelelő eszközök állnak a rendelkezésére annak biztosítására, hogy a területpihentetés jelenlegi környezeti előnyei megmaradjanak.

Átmenet a tejkvóta megszüntetetése felé

A túltermelésre való válaszként 1984-ben kvótákat vezettek be. A jelenleg előrelátható piaci helyzet jelzi, hogy a tejkvóták 1984-es bevezetését megalapozó körülmények többé nem állnak fenn. Tekintettel a tejkvóták 2015-ös megszűnésére, helyénvaló az ágazatnak a 2015-öt követően kvóták nélkül működő piachoz való alkalmazkodását fokozatos átmeneti intézkedésekkel segíteni. Annak érdekében, hogy a tejágazat problémamentesen érkezzen el a kvóták megszüntetéséhez, ez utóbbiak évenkénti fokozatos növelése javasolt.

Általánosságban az várható, hogy a tejkvóták fokozatos megszűnése a termelés növekedését, az árak csökkenését és az ágazat versenyképességének javulását fogja eredményezni. Ugyanakkor bizonyos régiók – elsősorban, de nem kizárólag a hegyvidékek – számára valószínűleg nehézségeket fog okozni a termelésnek egy bizonyos minimális szinten tartása. A fenti problémákra megoldást jelenthet az egységes támogatási rendszerekről szóló rendelet 68. cikkében meghatározott egyedi intézkedések alkalmazása.

Ágazatspecifikus támogatások a tejtermékágazatban

Javasolják a sajtokra vonatkozó magántárolási támogatás, továbbá a cukrászati termékek és a jégkrémek előállításához használt, valamint a közvetlen fogyasztásra szánt vaj értékesítési támogatásának eltörlését. A fenti rendszerekre már nincs szükség a piac támogatása érdekében, ezért azokat ajánlatos megszüntetni.

Egyéb termékek, úgy mint a vajra és a takarmányozási céllal felhasznált sovány tejporra vonatkozó magántárolási támogatás, valamint a kazein előállításához nyújtott támogatás esetében – amelyeket a hatályos rendelet alapján kötelező jelleggel nyújtanak – a javaslat arra irányul, hogy e támogatásokat a Bizottság döntésétől függően alkalmazhassa, amennyiben a piaci helyzet az megkívánja.

Egyéb támogatási rendszerek

Számos kisebb támogatási rendszer esetében javasolják azoknak a termeléstől való függetlenítését és az egységes támogatási rendszerbe való áthelyezését, amely hozzájárulna a versenyképesség javításához és e támogatások további egyszerűsödéséhez. A kender, a fehérjenövények és a héjas gyümölcsűek esetében az egységes támogatási rendszerre való áttérésre átmeneti időszak nélkül kerülhet sor. A rizs, a szárított takarmány, a burgonyakeményítő és a hosszúrostú len esetében a javaslat átmeneti időszak megállapítására irányul annak érdekében, hogy a termelőket és a feldolgozó ágazatokat segítsék a termeléstől függetlenített új támogatási rendszerre való fokozatos átállásban. A jelenleg a bioenergiára támasztott rendkívül nagy keresletre tekintettel a javaslatban szerepel az energianövényekre vonatkozó támogatási rendszer eltörlése is.

ÚJ KIHÍVÁSOK ÉS A VIDÉKFEJLESZTÉSI POLITIKA

Tekintettel a teljes KAP-költségvetés 2013-ig rögzített felső határára, a vidékfejlesztés kiegészítő finanszírozása kizárólag a kötelező moduláció növelésével valósítható meg.

A kiegészítő finanszírozás az uniós prioritások – úgy mint: az éghajlatváltozás hatásainak csökkentése, megújuló energiaforrások, vízgazdálkodás és biológiai sokféleség – területén tett erőfeszítések fokozása érdekében szükséges.

- Tekintettel arra, hogy az Európai Unió vezető szerepet vállal az alacsony szén-dioxid-kibocsátású világgazdaság létrehozásában, az éghajlatváltozás és az energiaforrások az elsődleges fontosságú kérdések közé léptek elő. 2007 márciusában az EU vezetői támogatásukról biztosították a Bizottság arra vonatkozó javaslatát, hogy a CO2-kibocsátást 2020-ra legalább 20%-kal kell csökkenteni (illetve 30%-kal, amennyiben sikerül megkötni a globális célkitűzéseket tartalmazó nemzetközi megállapodást), valamint, hogy a megújuló energiaforrások használata tekintetében egy kötelező 20%-os célkitűzést kell meghatározni, beleértve a kőolaj- és dízelolaj-fogyasztás 10%-ának bio-üzemanyagokkal való kiváltását. A mezőgazdaság és az erdőgazdálkodás nagyban hozzájárulhat e célok eléréséhez a bioenergia-termeléshez szükséges alapanyagok szolgáltatása, a szén-dioxid megkötése és az üvegházhatást okozó gázok további csökkentése révén.

- Az EU célkitűzései a vízpolitika területén a víz-keretirányelvben kerültek lefektetésre, mely utóbbi teljes körű végrehajtására a 2010–2012-es időszakban fog majd először sor kerülni. A mezőgazdaság és az erdőgazdálkodás a víz és a vízkészletek legfőbb felhasználóiként elsődleges szerepet játszanak a mind mennyiségi, mind minőségi szempontból fenntartható vízgazdálkodásban. A vízgazdálkodás egyre fontosabb szerepet tölt be az immár elkerülhetetlen éghajlatváltozás kezeléséhez szükséges alkalmazkodási stratégiában.

- A tagállamok elkötelezték magukat amellett, hogy 2010-re megfékezik a biológiai sokféleség csökkenését, de e cél elérése egyre kevésbé tűnik valószínűnek. Európa biológiai sokfélesége nagy részben a mezőgazdaságtól és az erdőgazdálkodástól függ, emellett a sokféleség megőrzése érdekében egyre fokozottabb erőfeszítéseket kell tenni, különös tekintettel az éghajlatváltozás várható kedvezőtlen hatásaira és a növekvő vízszükségletekre.

A tagállamokat ösztönzik, hogy teljes mértékben használják fel a 2010–2013-as időszakra rendelkezésre álló kiegészítő finanszírozást, és ennek megfelelően igazítsák ki stratégiáikat és programjaikat. Az 1. tengely alapján a beruházási támogatások célja lehet különösen energia-, víz- és más nyersanyag-takarékos gépek és berendezések beszerzése, továbbá a megújuló forrásból származó energia (vagy az ahhoz szükséges alapanyagok) előállítása a mezőgazdasági üzemekben vagy azokon kívül történő felhasználás céljából. A 2. tengely alapján az agrár-környezetvédelmi és az erdőgazdálkodási intézkedések különösen a biológiai sokféleség megőrzésével, a vízgazdálkodással és az éghajlatváltozás hatásainak enyhítésével kapcsolatos cselekvésekre irányulnak. A 3. és a 4. tengely alapján a helyi szintű, megújuló energiaforrásokkal kapcsolatos projektek támogathatók.

Mindezzel összefüggésben a hetedik kutatási keretprogram hozzájárul majd az új kihívásokkal való szembenézéshez, valamint értékes támogatást nyújt a mezőgazdasági üzemeket érintő innovációhoz és a politikai célmeghatározáshoz.

KÖLTSÉGVETÉSI HATÁS

A közösségi agrárpolitika a pénzügyi fegyelem vonatkozásában tartalmaz egy – a 2003-as KAP-reform óta létező és a 2007-es költségvetési évtől alkalmazandó – beépített mechanizmust arra az esetre, ha a várható kiadások összege meghaladná a piaci kiadások és a közvetlen támogatások tekintetében meghatározott pénzügyi felső határt. A javaslat nem változtatja meg a 2003-as reform által a mechanizmus alkalmazása tekintetében felállított és az EU-12 csatlakozása nyomán módosított alapelveket. A KAP-támogatások többsége mára rögzített, és a piaci feltételek 2003 óta jelentősen javultak. Következésképpen, a pénzügyi fegyelem alkalmazásának kockázata (azaz a közvetlen támogatások csökkentése) a korábbi várakozásokhoz képest lecsökkent.

Az egységes támogatási rendszer és a vidékfejlesztési politika közötti modulációra vonatkozó javaslatok szándékoltan nincsenek hatással az EU költségvetésére, mivel az csupán egy kötelező átcsoportosítás a KAP második és harmadik pillére között. A tagállami költségvetés esetében a megnövelt moduláció pótlólagos nemzeti kiadásokhoz vezethet, amennyiben azt a vidékfejlesztés terén szükséges társfinanszírozás megkívánja. Ez azt jelentheti, hogy néhány tagállamnak lehetősége van visszatérni az eredetileg – a 2007–2013 közötti időszakra érvényes pénzügyi keretről szóló határozatot megelőzően – tervezett nemzeti kiadások (magasabb) szintjére. Ami az intézkedéseknek az egységes támogatási rendszerbe való áthelyezését illeti, az mérsékelt pénzügyi hatással lehet az EU költségvetésére, de az átcsoportosítások többsége ebben az esetben is költségvetési szempontból semleges marad.

A piaci intézkedések vonatkozásában elmondható, hogy a világpiaci árak közelmúltbeli emelkedése a 2003-as reform elhatározása idején meglévő várakozásokhoz képest a kilátások egyértelmű javulásához vezetett. A kukoricaintervenció reformja azóta megoldotta a gabonapiac korábban várt problémáinak egy részét, és a gabonapiaci intervenciót érintő jelenlegi javaslatok a helyzet további javulását eredményezik. A hatályos pénzügyi keret vége felé várható pótlólagos kiadások összege viszonylag alacsony. A tejágazatban a hatás leginkább a kiadás időzítésétől függ (2013 előtt vagy azt követően történik).

A tejkvóta megszűnése minden esetben további nyomást gyakorol a vaj piacára. A jelenlegi javaslat a kvóta fokozatos megszüntetésének kezdeményezése révén összességében kedvezőbb nem csupán az ágazat számára, hanem a KAP hosszú távú fejlődése szempontjából is. Nem lehet mindazonáltal kizárni, hogy a vaj exportja kapcsán korlátozott mértékű kiegészítő kiadásra lesz szükség. A fentiek megvalósulása olyan tényezők függvénye, amelyek a jelenlegi szakaszban ismeretlenek (DDA megállapodás, a világpiac alakulása). A jelenlegi javaslatok ezért tartalmaznak egy 2012-es felülvizsgálati záradékot, amely lehetővé teszi a tejpiacokon bekövetkező változások értékelését annak meghatározása érdekében, hogy a költségvetés növelésének elkerüléséhez szükség van-e kiegészítő intézkedésekre. A meglévő intézkedések eltörlésének következményeként bizonyos megtakarításokra is lehet számítani. A tejkvóta fokozatos megszüntetésének legnagyobb költségvetési hatását ugyanakkor a tejilleték tervezett csökkentése folytán hiányzó költségvetési bevétel jelenti majd.

2008/0103 (CNS)

Javaslat:

A TANÁCS RENDELETE

a közös agrárpolitika keretébe tartozó, mezőgazdasági termelők részére meghatározott közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott egyes támogatási rendszerek létrehozásáról

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 36. és 37. cikkére, valamint 299. cikke (2) bekezdésére,

tekintettel Görögország csatlakozási okmányára és különösen annak a gyapotra vonatkozó 4. jegyzőkönyve 6. bekezdésére[1],

tekintettel a Bizottság javaslatára[2],

tekintettel az Európai Parlament véleményére[3],

tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[4],

tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére[5],

mivel:

1. A közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról, továbbá a 2019/93/EGK, 1452/2001/EK, 1453/2001/EK, 1454/2001/EK, 1868/94/EK, 1251/1999/EK, 1254/1999/EK, 1673/2000/EK, 2358/71/EGK és a 2529/2001/EK rendeletek módosításáról szóló, 2003. szeptember 29-i 1782/2003/EK tanácsi rendelet[6] végrehajtása során szerzett tapasztalatok arra engednek következtetni, hogy a támogatási mechanizmus egyes elemeit ki kell igazítani. A közvetlen támogatás függetlenítését ki kell terjeszteni, az egységes támogatási rendszer működését pedig le kell egyszerűsíteni. Meg kell jegyezni továbbá, hogy az 1782/2003/EK rendeletet hatálybalépése óta jelentős mértékben módosították. E fejleményekre tekintettel és az áttekinthetőség érdekében az említett rendeletet hatályon kívül kell helyezni, és helyette új rendeletet kell hatályba léptetni.

2. Az 1782/2003/EK rendelet bevezette azt az elvet, hogy ha a mezőgazdasági termelő nem tesz eleget bizonyos köz-, állat- és növény-egészségügyi, illetve környezetvédelmi és állatjólléti előírásoknak, a közvetlen támogatás összege csökkenthető, vagy a termelőt ki lehet zárni a támogatottak köréből. Ez az úgynevezett „kölcsönös megfeleltetési” rendszer a közvetlen kifizetések keretében nyújtott közösségi támogatás elválaszthatatlan részét képezi, következésképpen azt fenn kell tartani. A tapasztalat azonban azt mutatja, hogy a kölcsönös megfeleltetés szerinti követelmények némelyike a mezőgazdasági tevékenység vagy a mezőgazdasági földterület szempontjából nem eléggé releváns, vagy a mezőgazdasági termelők helyett inkább a nemzeti hatóságokat érinti. Következésképpen a kölcsönös megfeleltetés alkalmazási körét ki kell igazítani.

3. Ezen túlmenően a mezőgazdasági földterület termelésből való kivonásának megakadályozása, valamint jó mezőgazdasági és ökológiai állapotának fenntartása céljából az 1782/2003/EK rendelet közösségi keretrendszert hozott létre, amelyből a tagállamok átvesznek egyes előírásokat, figyelembe véve az érintett területek olyan egyedi sajátosságait, mint a talaj- és az éghajlati viszonyok, valamint a meglévő gazdálkodási rendszerek (földhasználat, vetésforgó, gazdálkodási gyakorlat) és mezőgazdasági üzemszerkezetek. A kötelező területpihentetésnek az egységes támogatási rendszer keretében történő eltörlése bizonyos esetekben káros környezeti hatásokkal járhat, különösen az egyes tájakat meghatározó jellegzetességek vonatkozásában. Ezért meg kell erősíteni az adott esetben a táj egyes meghatározott jellegzetességeinek védelmét célzó hatályos közösségi rendelkezéseket.

4. A mezőgazdasági tevékenység összefüggésében egyes területeken egyre súlyosabb problémát jelent a vízvédelem és a vízgazdálkodás. Ezért helyénvaló megerősíteni a jó mezőgazdasági és ökológiai állapotra vonatkozó hatályos közösségi jogszabályokat is a víz szennyezés elleni védelme, a vízkészletek kimerülésének megelőzése és a vízhasználat kezelése érdekében.

5. Az állandó legelők kedvező hatással vannak a környezetre, indokolt tehát intézkedéseket végrehajtani a jelenlegi állandó legelők fenntartásának ösztönzésére, nagyarányú szántóföldi művelésbe vonásuk elkerülése érdekében.

6. A fenntartható mezőgazdaság, valamint a vidékfejlesztés előmozdítását célzó politikai eszközök minél jobb egyensúlyának megteremtése érdekében az 1782/2003/EK rendelet bevezette a közvetlen kifizetések progresszív módon történő kötelező csökkentésének rendszerét („moduláció”). Ezt a rendszert továbbra is fent kell tartani, beleértve azt is, hogy a moduláció alkalmazása alól az 5000 EUR alatti összegek kivételt képeznek.

7. Az 1782/2003/EK rendelettel bevezetett modulációs mechanizmuson keresztül elért megtakarítások a vidékfejlesztési politika keretébe tartozó intézkedések finanszírozását szolgálják. Az említett rendelet elfogadása óta a mezőgazdasági ágazat számos új és jelentős kihívással volt kénytelen szembenézni: úgy mint az éghajlatváltozás, a bioenergia folyamatos térhódítása, valamint a jobb vízgazdálkodási megoldások és a biológiai sokféleség hatékonyabb védelme iránti igény. Az Európai Közösség a Kiotói Jegyzőkönyv részes feleként[7] felhívást kapott arra, hogy az éghajlatváltozással kapcsolatos megfontolások figyelembevételével igazítsa ki szakpolitikáit. Ezen túlmenően a vízhiánnyal és az aszályokkal összefüggésben felmerülő súlyos problémák miatt a vízgazdálkodási kérdésekre még nagyobb figyelmet kell fordítani[8]. A biológiai sokféleség védelme továbbra is óriási kihívást jelent, és annak ellenére, hogy jelentős előrehaladást sikerült elérni, az Európai Közösség 2010-re meghatározott biológiai sokféleséggel kapcsolatos célkitűzésének eléréséhez további erőfeszítésekre lesz szükség[9]. A Közösség elismeri, hogy szakpolitikái keretében kezelni kell a fent említett új kihívásokat. A mezőgazdaság területén az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló, 2005. szeptember 20-i 1698/2005/EK tanácsi rendelet[10] keretében elfogadott vidékfejlesztési programok az említett kihívások kezelésére megfelelő eszközök. Annak érdekében, hogy a tagállamok ennek figyelembevételével felülvizsgálhassák vidékfejlesztési programjaikat, de más területeken ne kelljen csökkenteniük vidékfejlesztési tevékenységeik jelenlegi intenzitását, további finanszírozási forrásokat kell rendelkezésre bocsátani. A 2007–2013 közötti időszakra vonatkozó pénzügyi terv azonban nem határoz meg a Közösség vidékfejlesztési politikájának megerősítésére használható pénzügyi forrásokat. E körülmények között rendelkezni kell a közvetlen támogatások csökkentésének lépésről lépésre történő fokozásáról a moduláción keresztül, így teremtve elő a szükséges pénzügyi forrás meghatározó részét.

8. A közvetlen jövedelemtámogatás mezőgazdasági termelők közötti eloszlására jellemző, hogy a kifizetések legnagyobb részét viszonylag korlátozott számú nagyobb kedvezményezett kapja. Egyértelmű, hogy a nagyobb kedvezményezetteknek nem ugyanolyan mértékű támogatásra van szükségük ahhoz, hogy hatékonyan megvalósuljon a jövedelemtámogatási célkitűzés. Ezen túlmenően alkalmazkodási potenciáljuk miatt a nagyobb kedvezményezettek könnyebben működnek alacsonyabb támogatási szint mellett. Ebből következően méltányos előírni a magas támogatási összegekre jogosult mezőgazdasági termelők számára, hogy járuljanak hozzá az új kihívások kezelésére kidolgozott vidékfejlesztési intézkedések finanszírozásához. Helyénvaló tehát a legmagasabb kifizetések fokozottabb csökkentését előíró mechanizmust létrehozni, és az ebből származó összegeket többek között a vidékfejlesztés keretében felmerülő új kihívások kezelésére felhasználni. Az említett mechanizmus arányosságának biztosítása érdekében a kiegészítő csökkentéseket fokozatosan, az érintett kifizetések összegének arányában kell növelni.

9. A legkülső régiókban a sajátos földrajzi helyzet, valamint a rájuk jellemző elszigeteltség, a kis terület, továbbá a hegyvidéki domborzati és éghajlati viszonyok további terheket rónak a mezőgazdasági ágazatra. E terhek és kötöttségek hatásának enyhítése érdekében a legkülső régiók mezőgazdasági termelői esetében helyénvaló eltérést engedélyezni a modulációs csökkentés kötelező alkalmazásától.

10. Az önkéntes moduláció rendszerének alkalmazását választó tagállamoknak a megnövelt mértékű kötelező modulációt kell figyelembe venniük. A közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról szóló 1782/2003/EK rendeletben meghatározott közvetlen kifizetések önkéntes modulációjára vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2007. március 27-i 378/2007/EK tanácsi rendeletet[11] ennek megfelelően módosítani kell.

11. Az 1782/2003/EK rendeletben meghatározott, 5 százalékpontnak megfelelő modulációs csökkentések alkalmazásából származó összegeket objektív kritériumok alapján kell elosztani a tagállamok között. Ugyanakkor indokolt megállapítani, hogy az így felszabaduló összeg meghatározott hányadának abban a tagállamban kell maradnia, ahol ténylegesen keletkezett. A rozspiaci intervenció eltörléséből következő szerkezeti kiigazításokra tekintettel, egyes rozstermelő régiók esetében indokolt egyedi intézkedéseket előírni, amelyek finanszírozása a modulációból keletkező összegek egy részéből történik majd. Ugyanakkor minden további modulációs csökkentés alkalmazásából eredő összeget azon tagállamok számára kell elérhetővé tenni, amelyekben az keletkezett.

12. A moduláció működésének megkönnyítése érdekében és különösen a közvetlen kifizetések mezőgazdasági termelők számára történő odaítélésének eljárására és a vidékfejlesztési programokba történő átcsoportosítására tekintettel, tagállamonként nettó felső határokat kell megállapítani, amelyek korlátozzák a mezőgazdasági termelők számára a moduláció alkalmazása után kifizetendő összegeket. A közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló, 2005. június 21-i 1290/2005/EK tanácsi rendeletet[12] ennek megfelelően módosítani kell.

13. Az új tagállamok mezőgazdasági termelői fokozatos bevezetési mechanizmus keretében közvetlen kifizetésekben részesülnek. A fenntartható mezőgazdaság előmozdítását szolgáló politikai eszközök és a vidékfejlesztés előmozdítását szolgáló politikai eszközök közötti megfelelő egyensúly elérése érdekében az új tagállamok mezőgazdasági termelői esetében nem kell alkalmazni a modulációs rendszert egészen addig, amíg a közvetlen kifizetések új tagállamokban alkalmazandó szintje el nem éri a többi tagállamban alkalmazandó szintet.

14. A moduláció hatására egy új tagállamban a mezőgazdasági termelőnek fizetett nettó összeg nem lehet alacsonyabb a többi tagállamban egy hasonló helyzetű mezőgazdasági termelőnek fizetett összegnél. Amikor a modulációt már az új tagállamok mezőgazdasági termelői esetében is alkalmazni kell, a csökkentés mértékét a fentiek következtében a bevezetési időszakban érvényes szint és a többi tagállamban a moduláció alkalmazása után érvényes szint közötti különbségre kell korlátozni. Ezen túlmenően az új tagállamokban a moduláció hatálya alá tartozó mezőgazdasági termelők többé nem lehetnek jogosultak kiegészítő nemzeti közvetlen kifizetésekre annak érdekében, hogy az esetükben megvalósuló támogatási szint ne haladja meg a többi tagállamban érvényes szintet.

15. Annak biztosítására, hogy a közös agrárpolitika finanszírozására fordítandó összegek megfeleljenek a pénzügyi tervekben megállapított éves felső határoknak, indokolt rendelkezni a közvetlen kifizetések szükség szerinti kiigazítására szolgáló pénzügyi mechanizmusról. A közvetlen támogatás kiigazítását abban az esetben kell meghatározni, ha az előrejelzések szerint az adott költségvetési évben a 300 millió EUR összegű biztonsági ráhagyással megállapított 2. alfejezet túllépése várható. Figyelemmel az új tagállamok mezőgazdasági termelőinek szánt közvetlen kifizetéseknek a fokozatos bevezetés következtében előálló szintjére, rendelkezni kell arról, hogy a fokozatos bevezetési mechanizmusnak az új tagállamokban nyújtott összes közvetlen kifizetésre való alkalmazása keretében a pénzügyi fegyelem instrumentuma nem alkalmazandó az új tagállamokban mindaddig, amíg a közvetlen kifizetéseknek az új tagállamokban alkalmazandó szintje el nem éri legalább a többi tagállamban alkalmazandó szintet.

16. Annak érdekében, hogy a mezőgazdasági termelők könnyebben megfelelhessenek a modern, magas színvonalú mezőgazdaság előírásainak, a tagállamoknak egy átfogó rendszert kell működtetniük a kereskedelmi tevékenységet folytató mezőgazdasági üzemek részére nyújtandó szaktanácsadás céljából. A mezőgazdasági tanácsadó rendszernek segítenie kell a mezőgazdasági termelőket abban, hogy mind jobban tudatosítsák a környezettel, az élelmiszer-biztonsággal, az állategészségüggyel és az állatjólléttel összefüggő anyagi és gazdálkodási folyamatokat, anélkül, hogy az bármely módon érintené a mezőgazdasági termelőknek az említett előírások betartására vonatkozó kötelezettségét és felelősségét.

17. Az 1290/2005/EK rendelet 9. cikkével összhangban a tagállamoknak meg kell tenniük mindazokat a szükséges intézkedéseket, amelyek révén meggyőződhetnek az Európai Mezőgazdasági Garanciaalap (EMGA) által finanszírozott ügyletek tényleges létrejöttéről és szabályszerű végrehajtásáról, valamint megakadályozhatják, illetve kezelhetik a feltárt szabálytalanságokat. E célból a közvetlen kifizetésekre vonatkozóan integrált igazgatási és ellenőrzési rendszert kell működtetniük. A közösségi támogatás hatékonyságának és ellenőrzésének javítása érdekében engedélyezni kell a tagállamok részére, hogy az e rendelet hatályán kívül eső közösségi rendszerek esetében is igénybe vegyék az integrált rendszert.

18. Meg kell határozni az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer fő elemeit, és különösen a következőkkel kapcsolatban kell rendelkezni: számítógépes adatbázis, a mezőgazdasági parcellák azonosítására szolgáló rendszer, a mezőgazdasági termelők támogatási kérelmei, összehangolt ellenőrzési rendszer, valamint – az egységes támogatási rendszer keretében – a támogatási jogosultságok azonosítására és nyilvántartására szolgáló rendszer.

19. A kis pénzösszegek kezelése terhet jelent a tagállamok illetékes hatóságai számára. A túlzott adminisztratív terhek elkerülése érdekében a tagállamoknak tartózkodniuk kell a közvetlen kifizetések odaítélésétől, ha az összeg nem éri el az egy hektárra jutó átlagos közösségi támogatás összegét, vagy ha egy támogatási kérelem esetében a mezőgazdasági üzem támogatható területe kevesebb, mint egy hektár. Külön rendelkezéseket kell megállapítani azon tagállamok vonatkozásában, amelyek mezőgazdasági üzemszerkezete jelentős mértékben eltér a közösségi átlagos mezőgazdasági üzemszerkezettől. A tagállamok szabadon dönthetnek a fenti két kritérium valamelyikének alkalmazásáról, figyelembe véve az adott tagállam mezőgazdasági ágazatának strukturális sajátosságait. Mivel az úgynevezett „földnélküli” mezőgazdasági üzemekkel rendelkező mezőgazdasági termelők számára speciális támogatási jogosultságokat állapítottak meg, a hektáralapú küszöb alkalmazása ilyen esetben nem volna hatékony. Az ilyen mezőgazdasági termelők esetében az átlag támogatás alapján kiszámított minimumösszeget kell alkalmazni.

20. Az egységes támogatási rendszer alkalmazása során nyert tapasztalatok azt mutatják, hogy számos esetben függetlenített jövedelemtámogatásban részesültek olyan nem természetes személy kedvezményezettek, amelyek üzleti tevékenysége nem vagy csak kis mértékben mezőgazdasági tevékenység. Annak megelőzése érdekében, hogy a mezőgazdasági jövedelemtámogatást ilyen vállalkozásoknak és cégeknek ítéljék oda, illetve annak biztosítása érdekében, hogy a közösségi támogatásokat teljes egészében a mezőgazdasági népesség megfelelő életszínvonalának biztosításához használják fel, a tagállamokat fel kell hatalmazni arra, hogy amennyiben a támogatás ilyen vállalkozásoknak vagy cégeknek lenne odaítélhető, megtagadhassák az e rendelet szerinti közvetlen kifizetés teljesítését.

21. A közösségi támogatási programok keretében előírt támogatásokat az illetékes nemzeti hatóságoknak az e rendeletben előírt csökkentéseket követően teljes összegben ki kell fizetniük a kedvezményezetteknek az előírt határidőn belül. Annak érdekében, hogy a közvetlen kifizetések kezelése rugalmasabbá váljon, lehetővé kell tenni a tagállamok számára a közvetlen kifizetések évi két részletben történő folyósítását.

22. A közös agrárpolitika keretében működő támogatási rendszerek közvetlen jövedelemtámogatást írnak elő, különösen a mezőgazdasági népesség megfelelő életszínvonalának biztosítása céljából. Ez a célkitűzés szorosan összefügg a vidéki térségek megőrzésével. A közösségi pénzeszközök jogtalan kiutalásának elkerülése érdekében nem fizethető támogatás olyan mezőgazdasági termelő részére, aki mesterségesen teremtette meg az adott támogatási jogosultság megszerzéséhez szükséges körülményeket.

23. A közös agrárpolitika által meghatározott célkitűzések elérése érdekében a közös támogatási rendszereket szükség esetén akár rövid határidőn belül is hozzá kell igazítani a változó körülményekhez. A kedvezményezettek ezért nem számíthatnak arra, hogy a támogatási feltételek változatlanok maradnak, és fel kell készülniük arra, hogy a gazdasági változások és a költségvetési helyzet függvényében a rendszerek esetleges felülvizsgálatára kerülhet sor.

24. Az 1782/2003/EK rendelet egységes támogatási rendszert hozott létre, amely a már meglévő különböző támogatási mechanizmusokat a termeléstől függetlenített közvetlen kifizetések egységes rendszerévé alakította át. Az egységes támogatási rendszer alkalmazása során nyert tapasztalatok arra engednek következtetni, hogy célszerű lenne annak egyes elemeit a mezőgazdasági termelők és a közigazgatási hatóságok érdekében egyszerűsíteni. Ezen túlmenően mivel időközben az összes olyan tagállam végrehajtotta az egységes támogatási rendszert, amely számára ezt előírták, a végrehajtás első szakaszával kapcsolatos egyes rendelkezések elavultak, és azok kiigazítása vált szükségessé. Ebben az összefüggésben, egyes esetekben a támogatási jogosultságok jelentős mértékű alulkihasználtsága figyelhető meg. Az ilyen helyzetek elkerülése érdekében és figyelembe véve, hogy a mezőgazdasági termelők már jól ismerik az egységes támogatási rendszer működését, a kihasználatlan támogatási jogosultságok nemzeti tartalékba való visszakerülésére eredetileg meghatározott időszakot két évre kell csökkenteni.

25. Az egységes támogatási rendszer főbb elemeit változatlanul kell hagyni. Különösen a nemzeti felső határok meghatározásával biztosítható, hogy a támogatások és a jogosultságok teljes szintje ne lépje túl a jelenlegi költségvetési keretet. A tagállamok nemzeti tartalékot működtetnek, amelynek segítségével megkönnyíthető az új mezőgazdasági termelőknek a támogatási rendszerben való részvétele, illetve figyelembe vehetők az egyes régiókban jelentkező speciális szükségletek. Szabályokat kell megállapítani a támogatási jogosultságok átruházásával és használatával kapcsolatban a megfelelő mezőgazdasági alapot nélkülöző támogatási jogosultságok spekulatív átruházásának és felhalmozásának elkerülése érdekében.

26. Mivel az egységes támogatási rendszer fokozatosan új ágazatokra is kiterjed, felül kell vizsgálni a rendszer keretében támogatásra jogosult vagy a támogatási jogosultságot aktiváló földterület meghatározását. Rendelkezni kell azonban a gyümölcs- és zöldségtermesztésre használt földterületek támogatásból való kizárásáról, amennyiben a tagállamok úgy döntöttek, hogy ezt az ágazatot csak késleltetve vonják be az egységes támogatási rendszerbe. A fentiek mellett egyedi intézkedéseket kell megállapítani a kender esetében annak elkerülése érdekében, hogy tiltott növények támogatásban részesüljenek.

27. A termőföld kötelező pihentetését kínálatszabályozó mechanizmusként vezették be. A szántóföldi növények ágazatában bekövetkezett piaci változások és a függetlenített támogatások bevezetése miatt már nem indokolt ennek az eszköznek a fenntartása, tehát azt el kell törölni. Az 1782/2003/EK rendelet 53. cikkével és 63. cikke (2) bekezdésével összhangban létrehozott területpihentetési jogosultságokat olyan hektárokra vonatkozóan kell aktiválni, amelyekre bármely más jogosultsághoz hasonló támogathatósági feltételek vonatkoznak.

28. A korábban termeléstől függő piaci támogatásnak az egységes támogatási rendszerbe való felvételét követően a támogatási jogosultságok értékét a történeti alapú végrehajtást választó tagállamokban a korábbi támogatás egyéni szintje alapján határozták meg. Az egységes támogatási rendszer bevezetése óta eltelt egyre hosszabb idő és az újabb ágazatoknak az egységes támogatási rendszerbe való felvétele miatt egyre nehezebb megindokolni a támogatási szintek között fennálló –, kizárólag a korábbi támogatás által befolyásolt – jelentős egyéni különbségek létjogosultságát. Ezért a történeti alapú végrehajtási modellt választó tagállamok esetében bizonyos feltételek mellett engedélyezni kell az odaítélt támogatási jogosultságok felülvizsgálatát annak érdekében, hogy azok egységenkénti értékét közelíteni lehessen egymáshoz, ugyanakkor tiszteletben tartva a közösségi jog általános elveit és a közös agrárpolitika célkitűzéseit. Ebben az összefüggésben az egységesebb értékek meghatározása során a tagállamok figyelembe vehetik az egyes földrajzi területek sajátosságait. A támogatási jogosultságok szintjének kiegyenlítését megfelelő átmeneti időszak alatt és korlátozott mértékű csökkentések alkalmazásával kell megvalósítani annak érdekében, hogy a mezőgazdasági termelők megfelelően tudjanak alkalmazkodni a változó támogatási szintekhez.

29. A 2003-as reform keretében a tagállamok megválaszthatták, hogy az egységes támogatási rendszer alkalmazása során a történeti vagy a regionális alapú végrehajtást részesítik-e előnyben. Azóta a tagállamok értékelhették a választott megoldás hatásait mind gazdasági mind pedig igazgatási szempontból. Ezért lehetővé kell tenni a tagállamok számára, hogy a tapasztalataik figyelembevételével felülvizsgálhassák az eredeti választásukat. Ezért amellett, hogy lehetővé válik a támogatási jogosultságok értékének kiegyenlítése, a történeti modellt alkalmazó tagállamok számára lehetővé kell tenni a regionális modellre való áttérést. Ezen túlmenően a regionális modell alkalmazását választó tagállamok esetében bizonyos feltételek mellett lehetővé kell tenni döntésük felülvizsgálatát a támogatási jogosultságok értékének az előre meghatározott lépcsőknek megfelelően történő közelítése érdekében, ugyanakkor tiszteletben tartva a közösségi jog általános elveit és a közös agrárpolitika célkitűzéseit. Ezeket a változtatásokat megfelelő átmeneti időszak alatt és korlátozott mértékű csökkentések alkalmazásával kell megvalósítani annak érdekében, hogy a mezőgazdasági termelők megfelelően tudjanak alkalmazkodni a változó támogatási szintekhez.

30. Az 1782/2003/EK rendelet bevezette a függetlenített egységes támogatási rendszert, ugyanakkor pedig lehetővé tette a tagállamok számára bizonyos támogatások rendszerből való kizárását. Ugyanakkor az említett rendelet 64. cikkének (3) bekezdése előírta, hogy a piaci és strukturális változások fényében felül kell vizsgálni a III. cím 5. fejezete 2. és 3. szakaszában meghatározott lehetőségeket. A vonatkozó tapasztalatok elemzése alapján megállapítható, hogy a termeléstől függetlenített támogatások rugalmasabbá teszik a mezőgazdasági termelők választásait, így azok termeléssel kapcsolatos döntéseiket a jövedelmezőség és a piac válaszai alapján hozhatják meg. E különösen igaz a szántóföldinövény-, a komló- és a vetőmagágazat esetében, de kisebb mértékben elmondható a marhahús-ágazatról is. Következésképpen ezekben az ágazatokban a termeléstől részben függetlenített támogatásokat az egységes támogatási rendszerbe kellene integrálni. Annak érdekében, hogy a marhahús-ágazat mezőgazdasági termelői fokozatosan alkalmazkodni tudjanak az új támogatási rendszerhez, rendelkezni kell arról, hogy a hímivarú állatokra vonatkozó különleges támogatás és a vágási támogatás integrációjára fokozatosan kerüljön sor. Mivel a termeléstől részben függetlenített támogatásokat a gyümölcs- és zöldségágazatban csak rövid ideje és átmeneti intézkedésként vezették be, ezeknek a rendszereknek a felülvizsgálatára nincs szükség.

31. Ugyanakkor az anyatehén-, a juh- és a kecskeágazat esetében a mezőgazdasági termelés minimális szintjének fenntartása továbbra is fontos lehet egyes régiók mezőgazdasága szempontjából, különösen azokon a területeken, ahol a mezőgazdasági termelők számára nem léteznek más gazdasági lehetőségek. Ebben az összefüggésben tehát a tagállamok számára lehetőséget kell biztosítani a termeléstől függő támogatás jelenlegi szintjének fenntartására vagy – az anyatehenek esetében – alacsonyabb szinten való meghatározására. Ebben az esetben külön rendelkezni kell az 1760/2000/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletben[13] és a 21/2004/EK tanácsi rendeletben[14] előírt azonosítási és nyilvántartási előírások betartásáról, különösen az állatok nyomonkövethetőségének biztosítása érdekében.

32. Engedélyezni kell a tagállamok számára, hogy jól meghatározott esetekben felső határuk 10%-áig különleges támogatást ítélhessenek oda. Az ilyen támogatások lehetővé teszik a tagállamok számára a környezetvédelemmel kapcsolatos kérdések kezelését, valamint a mezőgazdasági termékek minőségének és értékesítésének javítását. Ezen kívül különleges támogatást kell biztosítani a tejkvóták fokozatos megszüntetéséből és az érzékenyebb ágazatok esetében a támogatás termeléstől való függetlenítéséből adódó következmények tompítása érdekében. Mivel a hatékony kockázatmenedzsment jelentősége egyre nő, lehetővé kell tenni, hogy a tagállamok pénzügyi szempontból hozzájárulhassanak a mezőgazdasági termelők által fizetett terménybiztosításhoz, valamint az állat- vagy növénybetegségek miatt felmerülő egyes gazdasági veszteségek kompenzációjához. A Közösség nemzetközi kötelezettségvállalásaira tekintettel a termeléstől függő támogatási intézkedésekre felhasználható forrásokat megfelelő szinten korlátozni kell. Ennek megfelelően kell meghatározni a terménybiztosításhoz való pénzügyi hozzájárulás és az állat- vagy növénybetegségekkel összefüggő kompenzáció esetében alkalmazandó feltételeket.

33. Az egységes támogatási rendszer szerinti közvetlen kifizetések a korábban kapott közvetlen kifizetések referenciaösszegein vagy regionálisan alkalmazott hektáronkénti összegeken alapultak. Az új tagállamok mezőgazdasági termelői nem részesültek közvetlen közösségi kifizetésekben, és nem rendelkeztek korábbi referenciákkal a 2000., a 2001. és a 2002. naptári évre vonatkozóan. Következésképpen az 1782/2003/EK rendelet úgy rendelkezett, hogy az új tagállamokban az egységes támogatási rendszert regionális hektáronkénti összegek alapján kell meghatározni. Több évvel az új tagállamok Közösséghez való csatlakozása után a referencia-időszakok alkalmazása mégis megfontolandó azon új tagállamok esetében, amelyek még nem álltak át az egységes támogatási rendszerre. Az egységes támogatási rendszerre való átállás megkönnyítése érdekében, és különösen a spekulatív kérelmek elkerülése érdekében az egységes támogatási rendszer keretében meglévő támogatási jogosultságok kiszámításához engedélyezni kell az új tagállamok számára azoknak a területeknek a figyelembevételét, amelyekre az egységes területalapú támogatási rendszer keretében történetileg támogatást ítéltek oda.

34. Az egységes támogatási rendszer regionális alkalmazásának lehetősége alapján lehetőséget kell biztosítani az új tagállamok számára a hektáronkénti jogosultságok objektív kritériumok alapján történő kiigazítására, a mezőgazdasági termelők közötti egyenlő bánásmód biztosítása, valamint a piaci torzulások elkerülése érdekében.

35. Az új tagállamoknak a többi tagállammal azonos lehetőségeket kell biztosítani az egységes támogatási rendszer részleges végrehajtására.

36. A közvetlen támogatás termeléstől való függetlenítése és az egységes támogatási rendszer bevezetése központi szerepet töltött be a közös agrárpolitika reformfolyamatában. Ugyanakkor 2003-ban több indok merült fel azzal kapcsolatban, hogy a különleges támogatásokat egyes növények esetében fent kellene tartani. Az 1782/2003/EK rendelet végrehajtása során gyűjtött tapasztalatok és a piaci helyzet alakulása arra utalnak, hogy a 2003-ban az egységes támogatási rendszerbe be nem vont támogatási rendszereket most be lehet vonni az egységes támogatási rendszerbe, ezzel elősegítve egy piacorientáltabb és fenntarthatóbb mezőgazdaság kialakulását. Ez különösen igaz az olívaolaj-ágazatban, ahol a támogatás függése a termeléstől csak nagyon kis mértékű volt. Ez a helyzet továbbá a durumbúza, a fehérjenövények, a rizs, a burgonyakeményítő és a héjas gyümölcsűek után járó kifizetések esetében, mert a megmaradt, termeléstől függő támogatások egyre csökkenő hatékonysága a termeléstől függetlenített opcióra való átállást támogatja. A len esetében is helyénvaló a feldolgozási támogatás eltörlése és a vonatkozó összegeknek az egységes támogatási rendszerbe történő integrálása. A rizs, a szárított takarmány, a burgonyakeményítő és a len esetében átmeneti időszakot kell megállapítani annak érdekében, hogy az említett ágazatokban a termeléstől függetlenített támogatásra való átállás zökkenőmentesen menjen végbe. A héjas gyümölcsűek esetében továbbra is engedélyezni kell, hogy a tagállamok a támogatás nemzeti részét termeléstől függő módon fizessék, ezzel is csökkentve a támogatás termeléstől való függetlenítésének hatásait.

37. Tekintettel arra, hogy az egységes támogatási rendszer új rendszerekkel egészül ki, rendelkezni kell az említett rendszer keretében folyósítandó egyéni jövedelemtámogatás új szintjének kiszámításáról. A héjas gyümölcsűek, a burgonyakeményítő, a len és a szárított takarmány esetében az emelt összegeket a mezőgazdasági termelőknek a közelmúltban nyújtott támogatások alapján kell odaítélni. Ugyanakkor az egységes támogatási rendszerből eddig részben kizárt kifizetések integrációja esetében lehetővé kell tenni, hogy a tagállamok az eredeti referencia-időszakokat használhassák.

38. Az 1782/2003/EK rendelet az ágazat fejlődésének elősegítése céljából különleges támogatást hozott létre az energianövények esetében. A bioenergia-ágazatban a közelmúltban bekövetkezett változások, és különösen a nemzetközi piacokon az ilyen termékek iránt tapasztalható fokozott kereslet, valamint az összes üzemanyag felhasználásból a bioenergia által képviselendő részesedés 2020-ra elérendő kötelező célértékeinek bevezetése miatt az energianövények esetében többé nem indokolt különleges támogatást nyújtani.

39. A gyapotágazatnak az egységes támogatási rendszerbe való felvételekor szükséges volt úgy rendelkezni, hogy a támogatás bizonyos része egy támogatható hektáronként megállapított terményspecifikus támogatáson keresztül továbbra is függjön a gyapottermeléstől, így kerülve el a gyapottermelő régiókban a termelés zavarainak kockázatát. Ezt a megoldást a Görögország csatlakozási okmánya gyapotra vonatkozó 4. Jegyzőkönyvében meghatározott célkitűzésekkel összhangban továbbra is fent kell tartani.

40. A szerkezetátalakítási folyamat hatásainak tompítása érdekében azokban a tagállamokban, amelyek a Közösségen belül a cukoripar szerkezetátalakítására szolgáló ideiglenes rendszer megállapításáról szóló, 2006. február 20-i 320/2006/EK rendeletben[15] előírt szerkezetátalakítási támogatást megadják, a cukorrépa- és cukornádtermelők legfeljebb öt egymást követő éven keresztül részesülhetnek támogatásban.

41. A Cseh Köztársaság, Észtország, Ciprus, Lettország, Litvánia, Magyarország, Málta, Lengyelország, Szlovénia és Szlovákia csatlakozási okmánya, valamint Bulgária és Románia csatlakozási okmánya úgy rendelkezett, hogy az új tagállamok mezőgazdasági termelői egy fokozatos bevezetést célzó mechanizmus alkalmazását követően részesülhetnek közvetlen kifizetésekben.

42. Ezen túlmenően az említett csatlakozási okmányok az új tagállamok esetében a közvetlen kifizetésekhez terület alapján meghatározott átmeneti és egyszerűsített támogatási rendszert határoztak meg. Az említett mechanizmus főbb elemeit meg kell határozni. A tapasztalatok alapján az egységes területalapú támogatási rendszer hatékony és egyszerű módja a mezőgazdasági termelők jövedelemtámogatásának. Az egyszerűsítés érdekében indokolt engedélyezni az új tagállamok számára, hogy 2013 végéig alkalmazzák ezt a rendszert.

43. A cukor-, valamint a gyümölcs- és zöldségágazatban megvalósított reform és az említett ágazatoknak az egységes támogatási rendszerbe való bevonását követően az egységes területalapú támogatási rendszert alkalmazó tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy a cukorrépa-, a cukornád- és a cikória-termelőket, illetve egyes gyümölcs- és zöldségtermelőket elkülönített támogatás formájában jövedelemtámogatásban részesíthessék. Hasonlóképpen ugyanezen tagállamok számára engedélyezni kell, hogy a többi tagállam esetében érvényes feltételek mellett elkülönített különleges támogatást fizethessenek.

44. A közvetlen kifizetések új tagállamokban történő fokozatos bevezetése következményeként a csatlakozási okmányok olyan keretet hoztak létre, amely lehetővé teszi az új tagállamok számára kiegészítő nemzeti közvetlen kifizetések folyósítását. Meg kell határozni az ilyen kifizetések esetében alkalmazandó feltételeket.

45. A támogatási jogosultságok tagállamok által meghatározott eredeti kiosztásában bizonyos hibák ahhoz vezettek, hogy egyes mezőgazdasági termelők kiugróan magas támogatásban részesültek. Az előírások ilyen jellegű megsértése rendes körülmények között a korrekciós intézkedések végrehajtásáig pénzügyi kiigazítás alkalmazását vonja maga után. Ugyanakkor tekintetbe véve a jogosultságok első alkalommal történő kiosztása óta eltelt időt, a szükséges korrekciós intézkedések elfogadása a tagállamok számára aránytalanul nagy jogi és adminisztratív következményekkel járna. Ezért a jogbiztonság érdekében helyénvaló az említett kifizetések kiosztását szabályossá tenni.

46. Az 1782/2003/EK rendelet 70. cikkének (1) bekezdésével összhangban Spanyolország, Franciaország és Portugália úgy határozott, hogy Franciaország tengerentúli megyéiben, az Azori-szigeteken, Madeirán és a Kanári-szigeteken folyósított közvetlen kifizetéseket kizárja az egységes támogatási rendszerből, és azokat az említett rendelet IV. címében meghatározott feltételek mellett nyújtja. Az említett címben meghatározott támogatások közül néhányat teljes mértékben integráltak az egységes támogatási rendszerbe. Az egyszerűsítés érdekében, illetve a legkülső régiók sajátos körülményeinek figyelembevétele érdekében, az ilyen támogatásokat a 247/2006/EK rendelettel létrehozott támogatási programokon belül kell kezelni. Ebből a célból a közvetlen kifizetésekre szánt nemzeti felső határokból a megfelelő pénzeszközöket át kell csoportosítani az említett rendelet 23. cikkének (2) bekezdésében említett pénzösszeghez. A 247/2006/EK rendeletet ennek megfelelően módosítani kell.

47. Helyénvaló rendelkezni arról, hogy az ebben a rendeletben szereplő olyan rendelkezéseket, amelyek a tagállamok részéről esetlegesen állami támogatásnak minősülő magatartást idézhetnek elő, eltérő rendelkezés hiányában, ki kell zárni az állami támogatásokra vonatkozó szabályok alkalmazási köréből, mivel az érintett rendelkezések a támogatás nyújtásához megfelelő feltételeket határoznak meg, vagy ilyen feltételek Bizottság általi elfogadását helyezik kilátásba, megelőzve ezzel a versenyhelyzet torzítását.

48. Az e rendelet végrehajtásához szükséges intézkedéseket a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. június 28-i 1999/468/EK tanácsi határozattal[16] összhangban kell elfogadni,

49. Az 1782/2003/EK rendeletet hatályon kívül kell helyezni.

50. Elegendő időt kell biztosítani a tagállamoknak a közvetlen kifizetések termeléstől való további függetlenítését és a 2003-as reform keretében hozott határozataik felülvizsgálatát lehetővé tevő rendelkezések végrehajtására. Ennek megfelelően a vonatkozó rendelkezéseket csak 2010-től kezdődően kell alkalmazni. Az 1782/2003/EK rendeletet következésképpen alkalmazni kell azon támogatási rendszerek esetében, amelyeket csak 2010-től kezdődően integrálnak az egységes támogatási rendszerbe,

ELFOGADTA EZT A RENDELETET:

I. CÍM HATÁLY ÉS FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK

1. cikk Hatály

Ez a rendelet megállapítja a következőket:

a) a közvetlen kifizetések közös szabályai;

b) a mezőgazdasági termelők részére nyújtott jövedelemtámogatási rendszer (a továbbiakban: egységes támogatási rendszer);

c) átmeneti egyszerűsített jövedelemtámogatási rendszer az új tagállamok mezőgazdasági termelői részére (a továbbiakban: egységes területalapú támogatási rendszer);

d) támogatási rendszerek a rizst, burgonyakeményítőt, gyapotot, cukrot, gyümölcsöket és zöldségeket, juh- és kecskehúst, illetve marha- és borjúhúst termelő mezőgazdasági termelők részére;

e) a közvetlen kifizetések új tagállamok általi kiegészítésének kerete.

2. cikk Fogalommeghatározások

E rendelet alkalmazásában a következő fogalommeghatározások érvényesek:

a) „mezőgazdasági termelő”: olyan természetes vagy jogi személy, illetve természetes vagy jogi személyek csoportja - tekintet nélkül az ilyen csoport vagy tagjainak nemzeti jog szerinti jogállására - akinek, illetve amelynek mezőgazdasági üzeme a Közösség területén található a Szerződés 299. cikkében meghatározottak szerint, és aki, illetve amely mezőgazdasági tevékenységet folytat;

b) „mezőgazdasági üzem”: egy adott mezőgazdasági termelő által vezetett és egyazon tagállam területén található termelőegységek összessége;

c) „mezőgazdasági tevékenység”: mezőgazdasági termékek termelése, tenyésztése vagy művelése, ideértve a betakarítást, a fejést, az állattenyésztést és a mezőgazdasági célból történő állattartást, valamint a mezőgazdasági földterületek jó mezőgazdasági és ökológiai állapotának fenntartását az e rendelet 6. cikkében meghatározottak szerint;

d) „közvetlen kifizetés”: az e rendelet I. mellékletében felsorolt valamely támogatási rendszer alapján közvetlenül a mezőgazdasági termelő részére nyújtott támogatás;

e) „támogatások egy adott naptári évben” vagy „támogatások a reprezentatív időszakban”: az adott naptári év(ek)ben odaítélt vagy odaítélendő támogatások, ideértve az adott naptári év(ek)ben kezdődő, más időszakokra vonatkozóan odaítélt vagy odaítélendő valamennyi támogatást;

f) „mezőgazdasági termékek”: a Szerződés I. mellékletében felsorolt termékek, ideértve a gyapotot, de a halászati termékek kivételével;

g) „új tagállamok”: Bulgária, a Cseh Köztársaság, Észtország, Ciprus, Lettország, Litvánia, Magyarország, Málta, Lengyelország, Románia, Szlovénia és Szlovákia;

h) „mezőgazdasági földterület”: a szántóterületek, az állandó legelők és az állandó kultúrák által elfoglalt terület.

3. (korábbi 32.) cikk A közvetlen kifizetések finanszírozása

Az e rendelet I. mellékletében felsorolt támogatási rendszereket az 1290/2005/EK rendelet 3. cikke (1) bekezdésének c) pontjával összhangban kell finanszírozni.

II. CÍMÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK A KÖZVETLEN KIFIZETÉSEKRŐL

1. FEJEZET KÖLCSÖNÖS MEGFELELTETÉS

4. cikk Alapvető követelmények

(1) A közvetlen kifizetésben részesülő mezőgazdasági termelő köteles betartani a II. mellékletben felsorolt, jogszabályban foglalt gazdálkodási követelményeket és a mezőgazdasági földterületek jó környezeti és ökológiai állapotára vonatkozóan a 6. cikkben megállapított előírásokat.

(2) Az illetékes nemzeti hatóság a mezőgazdasági termelő rendelkezésére bocsátja a jogszabályban foglalt gazdálkodási követelmények, valamint a mezőgazdasági földterületek jó környezeti és ökológiai állapotára vonatkozó előírások jegyzékét.

5. cikk Jogszabályban foglalt gazdálkodási követelmények

(1) A II. mellékletben felsorolt, jogszabályban foglalt gazdálkodási követelményeket a közösségi jogszabályok a következő területeken állapítják meg:

a) köz-, állat- és növényegészségügy,

b) környezet,

c) állatjóllét.

(2) A II. mellékletben említett jogi aktusokat e rendelet keretében az időről időre módosított hatályos változatnak, irányelv esetében pedig a tagállamok általi végrehajtásnak megfelelően kell alkalmazni.

6. cikk Jó mezőgazdasági és ökológiai állapot

(1) A tagállamok biztosítják valamennyi mezőgazdasági földterület, különösen a termelésből kivont termőterületek jó mezőgazdasági és ökológiai állapotának fenntartását. A tagállamok a III. mellékletben kialakított keret alapján nemzeti vagy regionális szinten meghatározzák a jó mezőgazdasági és ökológiai állapotra vonatkozó minimumkövetelményeket, figyelembe véve az érintett területek olyan egyedi sajátosságait, mint a talaj- és az éghajlati viszonyok, a meglévő gazdálkodási rendszerek, a földhasználat, a vetésforgó, a gazdálkodási gyakorlat és a mezőgazdasági üzemszerkezet.

(2) Az új tagállamokon kívüli tagállamok biztosítják, hogy a 2003. évre vonatkozó területalapú támogatás iránti kérelem benyújtására előírt időpontban állandó legelőként hasznosított földterületek továbbra is állandó legelők maradjanak. Az új tagállamok biztosítják, hogy a 2004. május 1-jén állandó legelőként hasznosított földterületek továbbra is állandó legelők maradjanak. Bulgária és Románia ellenben azt biztosítja, hogy a 2007. január 1-jén állandó legelőként hasznosított földterületek továbbra is állandó legelők maradjanak.

A tagállamok azonban kellően megalapozott esetben eltérhetnek az első albekezdéstől, amennyiben intézkedést hoznak annak megakadályozására, hogy jelentős mértékben csökkenjen az állandó legelők összterülete.

Az első albekezdés nem alkalmazandó az erdősítésre szánt állandó legelőként hasznosított földterületek esetében, amennyiben az ilyen erdőtelepítés összeegyeztethető a környezettel, valamint kivéve a karácsonyfa-ültetvényeket és a gyorsan növő fafajok rövid távú telepítését.

2. FEJEZETMODULÁCIÓ ÉS PÉNZÜGYI FEGYELEM

7. cikk Moduláció

(1) Egy mezőgazdasági termelő részére egy adott naptári évben odaítélendő bármely 5000 eurót meghaladó közvetlen kifizetés összegét 2012-ig fokozatosan csökkenteni kell a következő kulcsok alkalmazásával:

a) 2009: 7%,

b) 2010: 9%,

c) 2011: 11%,

d) 2012: 13%.

(2) Az (1) bekezdésben említett csökkentéseket a következő esetekben meg kell növelni:

a) a 100 000 és 199 999 EUR közötti összegek esetében 3 százalékponttal,

b) a 200 000 és 299 999 EUR közötti összegek esetében 6 százalékponttal,

c) 300 000 EUR-t elérő vagy azt meghaladó összegek esetében 9 százalékponttal.

(3) Az (1) és (2) bekezdést nem kell alkalmazni Franciaország tengerentúli megyéi, az Azori-szigetek és Madeira, valamint a Kanári-szigetek és az égei-tengeri szigetek mezőgazdasági termelőinek nyújtott közvetlen kifizetésekre.

8. cikk Nettó felső határok

(1) A 11. cikk sérelme nélkül egy adott tagállamban az e rendelet 7. és 10. cikke, valamint a 378/2007/EK rendelet 1. cikke alkalmazását követően egy naptári évre nyújtható közvetlen kifizetések teljes nettó összege nem lehet magasabb az e rendelet IV. mellékletében meghatározott felső határoknál. Szükség esetén a tagállamok lineáris kulcs alkalmazásával csökkentik a közvetlen kifizetéseket az említett IV. mellékletben megállapított felső határok betartása céljából.

(2) A Bizottság a 128. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban felülvizsgálja a IV. mellékletben meghatározott felső határokat a következők figyelembevétele érdekében:

a) a közvetlen kifizetésekkel összhangban nyújtható maximális összegeket érintő változások,

b) a 378/2007/EK rendeletben említett önkéntes modulációt érintő változások,

c) a mezőgazdasági üzemeket érintő strukturális változások.

9. cikk A modulációból eredő összegek

(1) Az új tagállamoktól eltérő tagállamokban a 7. cikkben meghatározott csökkentések alkalmazásából eredő összegeket kiegészítő közösségi támogatásként rendelkezésre kell bocsátani az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) finanszírozott vidékfejlesztési programozás keretébe tartozó intézkedésekre az 1698/2005/EK rendeletben meghatározottak szerint, a következő bekezdésekben szereplő feltételekkel összhangban.

(2) Az 5 százalékpontos csökkentésnek megfelelő összegeknek az érintett tagállamok közötti felosztására a 128. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően kerül sor a következő kritériumok alapján:

a) mezőgazdasági földterület,

b) mezőgazdasági foglalkoztatottság,

c) egy főre jutó bruttó hazai termék (GDP), vásárlóerő-paritásban kifejezve.

Mindazonáltal valamennyi érintett tagállam megkapja az adott tagállamban a modulációból eredően keletkezett teljes összegek legalább 80%-át.

(3) A (2) bekezdés második albekezdésétől eltérve, amennyiben egy adott tagállamban a 2000 és 2002 közötti időszakban a rozstermelés átlagos aránya meghaladta a teljes gabonatermelés 5%-át, és az adott tagállam rozstermelése ugyanezen időszakban meghaladta a Közösség teljes rozstermelésének 50%-át, 2013-ig bezárólag a modulációból eredően az érintett tagállamban keletkezett összegek legalább 90%-át vissza kell juttatni az említett tagállamnak.

Ilyen esetben – az 58. cikkben előírt lehetőség sérelme nélkül – az érintett tagállamnak juttatott összeg legalább 10%-át az e cikk (2) bekezdésében említett intézkedések finanszírozására kell felhasználni a rozstermelő régiókban.

E bekezdés alkalmazásában „gabonafélék” az V. melléklet I. pontjában felsorolt termékek.

(4) A 7. cikk (1) bekezdésének alkalmazásából és a 7. cikk (2) bekezdésének alkalmazásából eredő fennmaradó összeget a 128. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően annak a tagállamnak kell juttatni, ahol a vonatkozó összegek keletkeztek. Ezeket az összegeket az 1698/2005/EK rendelet 69. cikkének (5 a ) bekezdésével összhangban kell felhasználni.

10. cikk A modulációt érintő speciális szabályok az új tagállamokban

(1) Egy adott naptári évben a 7. cikk csak akkor alkalmazandó az új tagállamok mezőgazdasági termelőire, ha a közvetlen kifizetéseknek a 110. cikk szerinti, a szóban forgó tagállamban alkalmazandó szintje ugyanerre a naptári évre vonatkozóan nem kevesebb, mint az új tagállamoktól eltérő tagállamokban alkalmazandó szint, figyelembe véve a 7. cikk (1) bekezdése értelmében alkalmazott valamennyi csökkentést.

(2) Amennyiben a 7. cikket egy új tagállam mezőgazdasági termelői esetében kell alkalmazni, a 7. cikk (1) bekezdése értelmében alkalmazandó kulcs nem haladhatja meg a 110. cikk értelmében ebben a tagállamban alkalmazandó közvetlen kifizetések szintje és az új tagállamoktól eltérő tagállamokban alkalmazandó szint közötti különbséget, figyelembe véve a 7. cikk (1) bekezdése értelmében alkalmazott valamennyi csökkentést.

(3) Amennyiben a 7. cikkben említett csökkentéseket az új tagállamok mezőgazdasági termelői esetében kell alkalmazni, az érintett mezőgazdasági termelő nem jogosult a 120. cikk szerinti kiegészítő nemzeti közvetlen kifizetésre.

(4) A 7. cikk (1) és (2) bekezdésének alkalmazásából eredő összegeket a 128. cikk (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően annak a tagállamnak kell juttatni, ahol a vonatkozó összegek keletkeztek. Ezeket az összegeket az 1698/2005/EK rendelet 69. cikkének (5 a ) bekezdésével összhangban kell felhasználni.

11. cikk Pénzügyi fegyelem

(1) Meg kell határozni a közvetlen kifizetések kiigazítását arra az esetre, ha egy adott pénzügyi év vonatkozásában a fent említett intézkedéseknek a költségvetési fegyelemről és a hatékony és eredményes pénzgazdálkodásról szóló intézményközi megállapodás [17] I. mellékletének 2. megnevezéséből történő finanszírozására vonatkozó előrejelzések – megnövelve azokat az e rendelet 122. és 123. cikkében szereplő összegekkel, valamint az e rendelet 7. és 10. cikkében és a 378/2007/EK rendelet 1. cikkének (1) bekezdésében előírt moduláció alkalmazása előtt – azt mutatják, hogy a fent említett éves felső határt – a határ alatti 300 millió EUR összegű ráhagyás figyelembevételével – túl fogják lépni.

(2) A Tanács, a Bizottság legkésőbb azon naptári év március 31-ig előterjesztett javaslatára, amelyre az (1) bekezdésben említett kiigazításokat alkalmazni kell, legkésőbb azon naptári év június 30-ig meghatározza ezeket a kiigazításokat, amelyre a kiigazításokat alkalmazni kell.

(3) A 110. cikkben előírt növekedési ütemnek az új tagállamokban odaítélt összes közvetlen kifizetésre való alkalmazása keretében az (1) bekezdést nem kell alkalmazni az új tagállamokra azon naptári év kezdetéig, amely tekintetében a közvetlen kifizetéseknek az új tagállamban alkalmazandó szintje el nem éri legalább az adott időpontban az ilyen kifizetésekre vonatkozóan az új tagállamoktól eltérő egyéb tagállamokban alkalmazandó szintet.

3. FEJEZETMEZŐGAZDASÁGI TANÁCSADÓ RENDSZER

12. cikk Mezőgazdasági tanácsadó rendszer

(1) A tagállamok a mezőgazdasági termelőket a földgazdálkodásban és a mezőgazdasági üzemben folytatott gazdálkodásban segíteni hivatott tanácsadó rendszert (a továbbiakban: mezőgazdasági tanácsadó rendszer) működtetnek, az ezzel kapcsolatos feladatokat egy vagy több kijelölt hatóság vagy magánszerv látja el.

(2) A tanácsadói tevékenységnek ki kell terjednie legalább az 1. fejezetben említett, jogszabályban foglalt gazdálkodási követelményekre, valamint a mezőgazdasági földterületek jó mezőgazdasági és ökológiai állapotára.

13. cikk Feltételek

(1) A mezőgazdasági termelők önkéntes alapon kapcsolódhatnak be a mezőgazdasági tanácsadó rendszerbe.

(2) A tagállamok előnyben részesítik azokat a mezőgazdasági termelőket, akik évente több mint 15 000 EUR közvetlen kifizetésben részesülnek.

14. cikk Az elismert magánszervek és a kijelölt hatóságok kötelezettségei

A dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférésre vonatkozó nemzeti jogszabályok sérelme nélkül a tagállamok biztosítják, hogy a 12. cikkben említett magánszervek és kijelölt hatóságok ne hozzák a tanácsadói tevékenységük során megszerzett személyes vagy egyedi információkat és adatokat az érintett mezőgazdasági üzemet vezető mezőgazdasági termelőn kívüli személy tudomására, a tevékenységük során feltárt olyan szabálytalanságok vagy jogsértések esete kivételével, amelyeket közösségi vagy nemzeti jogszabályban megállapított kötelezettségük jelenteni a megfelelő hatóságnak, különösen bűncselekmény esetén.

15. cikk Felülvizsgálat

A Bizottság legkésőbb 2010. december 31-ig jelentést nyújt be a mezőgazdasági tanácsadó rendszer alkalmazásáról, szükség esetén az annak kötelezővé tételére irányuló megfelelő javaslatokkal együtt.

4. FEJEZET INTEGRÁLT IGAZGATÁSI ÉS ELLENŐRZÉSI RENDSZER

16. cikk Hatály

Minden tagállam integrált igazgatási és ellenőrzési rendszert hoz létre és működtet (a továbbiakban: integrált rendszer).

Az integrált rendszert az I. mellékletben felsorolt támogatási rendszerekre kell alkalmazni.

Az integrált rendszert – a szükséges mértékben – az 1. és a 2. fejezetben megállapított szabályokkal kapcsolatos igazgatási és ellenőrzési vonatkozásokban is alkalmazni kell.

17. cikk Az integrált rendszer elemei

(1) Az integrált rendszer a következő elemekből áll:

a) számítógépes adatbázis;

b) a mezőgazdasági parcellák azonosítására szolgáló rendszer;

c) a 20. cikkben említett, a támogatási jogosultságok azonosítására és nyilvántartására szolgáló rendszer;

d) támogatási kérelmek;

e) integrált ellenőrzési rendszer;

f) a támogatás iránti kérelmet benyújtó egyes mezőgazdasági termelők személyazonosságának nyilvántartására szolgáló egységes rendszer.

(2) Az e rendelet 55. és 56. cikkének alkalmazása esetén az integrált rendszer magában foglal egy, – az 1760/2000/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel és a 21/2004/EK tanácsi rendelettel összhangban létrehozott – az állatok azonosítására és nyilvántartására létrehozott rendszert is.

(3) A mezőgazdasági parcellák azonosítására szolgáló rendszer adott esetben magában foglalja az olajbogyó-termesztési földrajzi információs rendszert.

18. cikk Számítógépes adatbázis

(1) A számítógépes adatbázis a támogatási kérelmekből nyert adatok mezőgazdasági üzemenként történő nyilvántartására szolgál.

Ezen adatbázis rendeltetése különösen az érintett tagállam illetékes hatósága útján a 2000. évvel kezdődő naptári és/vagy gazdasági évre vonatkozó adatok közvetlen és azonnali lehívásának lehetővé tétele.

(2) A tagállamok decentralizált adatbázisokat is létrehozhatnak azzal a feltétellel, hogy ez utóbbiakat, valamint az adatok nyilvántartására és az adatokhoz való hozzáférésre vonatkozó igazgatási eljárásokat az egyes tagállamok területének egészén egységes módon és úgy alakítják ki, hogy azok keresztellenőrzés céljából kompatibilisek legyenek egymással.

19. cikk A mezőgazdasági parcellák azonosítására szolgáló rendszer

A mezőgazdasági parcellák azonosítására szolgáló rendszert telekkönyvi térképek és dokumentumok, vagy más térképészeti források alapján kell létrehozni. Ennek során a számítógépes térinformatikai rendszereknél alkalmazott technológiákat kell alkalmazni, ideértve elsősorban az egységes szabványok alapján történő légi vagy műholdas ortokorrigált digitális felvételezést, amely legalább 1:10000 léptékű térképészeti pontosságot biztosít.

20. cikk A támogatási jogosultságok azonosítására és nyilvántartására szolgáló rendszer

(1) A támogatási jogosultságok azonosítására és nyilvántartására szolgáló rendszert úgy kell létrehozni, hogy lehetővé tegye a jogosultságok ellenőrzését és a támogatási kérelmek, valamint a mezőgazdasági parcellák azonosítására szolgáló rendszer adatainak keresztellenőrzését.

(2) E rendszernek lehetővé kell tennie legalább a három megelőző, közvetlenül egymást követő naptári és/vagy gazdasági évre vonatkozó adatoknak az érintett tagállam illetékes hatósága útján történő közvetlen és azonnali lehívását.

21. cikk Támogatási kérelmek

(1) A mezőgazdasági termelőnek évente be kell nyújtania a közvetlen kifizetés iránti kérelmét, amelyben – az adott esetnek megfelelően – szerepelnie kell a következőknek:

a) a mezőgazdasági üzem minden mezőgazdasági parcellája, illetve amennyiben a tagállam alkalmazza a 17. cikk (3) bekezdését, az olajfák száma és elhelyezkedésük a parcellán,

b) az aktiválásra bejelentett támogatási jogosultságok száma és összege,

c) az e rendeletben vagy az érintett tagállam által előírt minden más információ.

(2) Az egyes tagállamok dönthetnek úgy, hogy a támogatási kérelemben csak az előző évben benyújtott támogatási kérelemhez képest megváltozott adatoknak kell szerepelniük. Az egyes tagállamok nyomtatott űrlapokat bocsátanak rendelkezésre az előző évben meghatározott területek alapján, továbbá grafikus anyagokat, amelyeken feltüntetik az érintett területek földrajzi elhelyezkedését és adott esetben az olajfák helyét.

(3) Az egyes tagállamok dönthetnek úgy, hogy az I. mellékletben felsorolt vagy más támogatási rendszerek közül többre vagy azok mindegyikére egyetlen támogatási kérelem vonatkozzon.

22. cikk A jogosultsági feltételek ellenőrzése

(1) A támogatási kérelmek tekintetében a tagállamok adminisztratív ellenőrzéseket végeznek a támogatásra vonatkozó jogosultsági feltételek teljesülésének ellenőrzése céljából.

(2) Az adminisztratív ellenőrzést a támogatási jogosultság ellenőrzésére szolgáló helyszíni ellenőrzési rendszer egészíti ki. E célból a tagállamok mintavételi tervet készítenek a mezőgazdasági üzemekre vonatkozóan.

A tagállamok távérzékelési eljárásokat és a globális navigációs műholdrendszerre (GNSS) épülő technikákat is alkalmazhatnak a mezőgazdasági parcellák helyszíni ellenőrzésének módszeréül.

(3) Minden egyes tagállam kijelöl egy hatóságot az e fejezetben előírt ellenőrzések összehangolására.

Amennyiben a tagállam az e fejezet alapján elvégzendő feladatok egyes vonatkozásaival szakosított ügynökségeket vagy cégeket bíz meg, a kijelölt hatóság továbbra is köteles az elvégzett munkát ellenőrizni és azért felelősséget vállalni.

23. cikk Támogatáscsökkentés, illetve kizárás a támogatás köréből a jogosultsági szabályokkal kapcsolatos előírások megsértése esetén

(1) A 25. cikkben előírt támogatáscsökkentés, illetve a támogatás köréből való kizárás lehetőségének sérelme nélkül, amennyiben megállapítás nyer, hogy a mezőgazdasági termelő nem felel meg a támogatási jogosultságra vonatkozóan e rendeletben előírt feltételeknek, a számára odaítélt vagy odaítélendő azon támogatás egy részének vagy egészének kifizetését, amelyre vonatkozóan a jogosultsági feltételek teljesültek, csökkenteni kell, vagy ki kell zárni a támogatás köréből a 128. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban megállapítandó módon.

(2) A támogatáscsökkentés százalékos mértéke az előírások feltárt megsértésének súlyától, mértékétől, továbbá tartós, illetve ismétlődő jellegétől függően progresszív módon változik, és a mezőgazdasági termelő egy vagy több naptári év tekintetében akár ki is zárható egy vagy több támogatási rendszer köréből.

24. cikk A kölcsönös megfeleltetés ellenőrzése

(1) A tagállamok helyszíni ellenőrzést folytatnak annak ellenőrzésére, hogy az egyes mezőgazdasági termelők betartják-e az 1. fejezetben említett kötelezettségeket.

(2) A tagállamok igénybe vehetik meglévő igazgatási és ellenőrzési rendszereiket annak biztosítására, hogy a mezőgazdasági termelők megfeleljenek az 1. fejezetben említett, jogszabályban foglalt gazdálkodási követelményeknek, valamint a mezőgazdasági földterületek jó mezőgazdasági és ökológiai állapotára vonatkozó előírásoknak.

E rendszereknek, és különösen az 1760/2000/EK rendelettel és a 21/2004/EK rendelettel összhangban az állatok azonosítására és nyilvántartására létrehozott rendszernek e rendelet 28. cikkének (1) bekezdése értelmében kompatibilisnek kell lennie az integrált rendszerrel.

25. cikk Támogatáscsökkentés, illetve a kifizetésből való kizárás a kölcsönös megfeleltetés szabályaival kapcsolatos előírások megsértése esetén

(1) Amennyiben egy adott naptári évben (a továbbiakban: az érintett naptári év) bármikor a jogszabályban foglalt gazdálkodási követelmények vagy a jó mezőgazdasági és ökológiai állapotra vonatkozó előírások nem teljesülnek, és az előírások ezen megsértése az érintett naptári évben támogatási kérelmet benyújtó mezőgazdasági termelőnek közvetlenül felróható cselekmény vagy mulasztás eredménye, akkor a 7., 10. és 11. cikkben foglalt rendelkezések alkalmazását követően az említett mezőgazdasági termelő számára folyósítandó közvetlen kifizetések teljes összegét a 26. cikkben meghatározott részletes szabályokkal összhangban csökkenteni kell, vagy az érintettet ki kell zárni a támogatottak köréből.

Az első albekezdést alkalmazni kell abban az esetben is, ha az előírások említett megsértése olyan cselekmény vagy mulasztás eredménye, amely közvetlenül annak a személynek róható fel, akinek a földterületet átruházták, vagy aki azt átruházta.

E bekezdés alkalmazásában az „átruházás”: bármely olyan ügylet, amelynek révén a mezőgazdasági földterület többé nem áll az átruházó rendelkezésére.

(2) Az (1) bekezdésben említett támogatáscsökkentés, illetve a támogatás köréből való kizárás csak abban az esetben alkalmazandó, ha az előírások megsértése a következőkkel kapcsolatos:

a) mezőgazdasági tevékenység; vagy

b) a mezőgazdasági üzem mezőgazdasági földterülete.

(3) Az (1) bekezdés ellenére és a 26. cikk (1) bekezdésében említett részletes szabályokban megállapított feltételekkel összhangban a tagállamok dönthetnek úgy, hogy nem alkalmaznak csökkentést vagy kizárást, amennyiben annak összege mezőgazdasági termelőnként és naptári évenként legfeljebb 100 eurót tenne ki, és tartalmazza az 1698/2005/EK rendelet 51. cikkének (1) bekezdése értelmében alkalmazott csökkentéseket vagy kizárást.

Amennyiben egy tagállam úgy határoz, hogy az első albekezdésben meghatározott lehetőséget veszi igénybe, akkor a következő évben az illetékes hatóság megteszi az annak biztosításához szükséges intézkedéseket, hogy a mezőgazdasági termelő orvosolja az előírások adott megsértésével kapcsolatos ténymegállapításokat. A ténymegállapításról és az előírások megsértésének orvosolása érdekében teendő intézkedésekről értesíteni kell a mezőgazdasági termelőt.

26. cikk A kölcsönös megfeleltetés szabályaival kapcsolatos előírások megsértése esetén alkalmazandó támogatáscsökkentés és kizárás részletes szabályai

(1) A 25. cikkben említett támogatáscsökkentésre, illetve a támogatás köréből való kizárásra vonatkozó részletes szabályokat a 128. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban kell megállapítani. Ennek során figyelembe kell venni az előírások megsértésének súlyát, mértékét, továbbá tartós, illetve ismétlődő jellegét, valamint az e cikk (2), (3) és (4) bekezdésében megállapított kritériumokat.

(2) Gondatlanság esetén a támogatáscsökkentés mértéke nem haladhatja meg az 5%-ot, az előírások ismételt megsértése esetén pedig a 15%-ot.

Kellően indokolt esetben a tagállamok dönthetnek úgy, hogy nem alkalmaznak csökkentést, amennyiben az előírások megsértése – súlyossága, mértéke, valamint fennállásának tartóssága alapján – kisebb jelentőségűnek minősül. Az előírások megsértésének azon esetei azonban, amelyek közvetlen veszélyt jelentenek a köz- vagy az állategészségügy szempontjából, nem tekinthetők kisebb jelentőségűnek.

Kivéve, ha a mezőgazdasági termelő azonnal megtette az előírások megállapított megsértését orvosló intézkedést, az illetékes hatóság meghozza az annak biztosításához szükséges intézkedést – amely adott esetben adminisztratív ellenőrzésre korlátozódhat –, hogy a termelő orvosolja az előírások megsértését. Az előírások kisebb jelentőségű megsértésével kapcsolatos ténymegállapításokról és az előírások megsértésének orvoslása érdekében teendő intézkedésekről értesíteni kell a mezőgazdasági termelőt.

(3) Az előírások szándékos megsértése esetén a támogatáscsökkentés mértéke főszabályként nem lehet kisebb 20%-nál, és az érintett mezőgazdasági termelő egy vagy több naptári év tekintetében akár ki is zárható egy vagy több támogatási rendszer köréből.

(4) A támogatáscsökkentés, illetve a támogatás köréből való kizárás teljes összege egy adott naptári évre vonatkozóan nem haladhatja meg a 25. cikk (1) bekezdésében említett teljes összeget.

27. cikk A kölcsönös megfeleltetés rendszeréből eredő összegek

Az 1. fejezetben szereplő előírások megsértése esetén alkalmazott csökkentésekből és kizárásokból eredő összegek az EMGA-nál kerülnek jóváírásra. A tagállamok ezekből az összegekből 25%-ot tarthatnak vissza.

28. cikk Az integrált rendszerrel való kompatibilitás

(1) A VI. mellékletben felsorolt támogatási rendszerek alkalmazása során a tagállamok biztosítják, hogy az ezekre a rendszerekre alkalmazott igazgatási és ellenőrzési eljárások kompatibilisek legyenek az integrált rendszerrel a következők tekintetében:

a) számítógépes adatbázis;

b) a mezőgazdasági parcellák azonosítására szolgáló rendszerek;

c) adminisztratív ellenőrzések.

A fentiek érdekében ezeket a rendszereket úgy kell létrehozni, hogy minden nehézség vagy összeütközés nélkül lehetővé váljék közös üzemeltetésük, illetve a különböző rendszerek közötti adatcsere.

(2) A VI. mellékletben felsoroltakon kívüli közösségi vagy nemzeti szintű támogatási rendszerek alkalmazása céljából a tagállamok beilleszthetik igazgatási és ellenőrzési eljárásaikba az integrált rendszer egy vagy több alkotóelemét.

29. cikk Tájékoztatás és ellenőrzés

(1) A Bizottságot rendszeresen tájékoztatni kell az integrált rendszer alkalmazásáról.

A Bizottság eszmecseréket szervez a tagállamokkal e tárgykörben.

(2) Az 1290/2005/EK rendelet 37. cikkével összhangban az érintett illetékes hatóságok kellő időben való tájékoztatását követően a Bizottság által felhatalmazott képviselők:

a) vizsgálatot és ellenőrzést folytathatnak az integrált rendszer létrehozására és megvalósítására hozott intézkedéseket illetően,

b) ellenőrzéseket végezhetnek a 22. cikk (3) bekezdésében említett szakosított ügynökségeknél és cégeknél.

(3) Az integrált rendszer megvalósításával és alkalmazásával kapcsolatos tagállami kötelezettségek sérelme nélkül a Bizottság szakosított testületek vagy személyek segítségét kérheti az integrált rendszer létrehozásának, felügyeletének és felhasználásának elősegítésére, különösen azzal a céllal, hogy – kérésre – megfelelő szakmai tanácsokkal lássák el a tagállamok illetékes hatóságait.

5. FEJEZETEGYÉB ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

30. cikk A közvetlen kifizetések odaítélésének minimumkövetelményei

(1) A tagállamok a következő esetekben nem ítélnek oda közvetlen támogatást a mezőgazdasági termelőnek:

a) ha az adott naptári évben nyújtandó, igényelt vagy odaítélendő közvetlen kifizetések teljes összege nem haladja meg a 250 eurót, vagy

b) ha a közvetlen támogatás igénylésére vagy odaítélésére alapot teremtő mezőgazdasági üzem támogatható területe kevesebb mint egy hektár. Ugyanakkor Ciprus 0,3 hektárban, Málta pedig 0,1 hektárban állapíthatja meg a legkisebb támogatható területet.

A 45. cikk (1) bekezdésében említett speciális jogosultságokkal rendelkező mezőgazdasági termelők esetében azonban az a) pontban említett feltételt kell alkalmazni.

(2) A tagállamok objektív és megkülönböztetéstől mentes módon hozhatnak olyan döntést, hogy nem ítélnek oda közvetlen kifizetést a Szerződés 48. cikke második bekezdése értelmében vett olyan vállalkozásoknak vagy cégeknek, amelyek elsődleges tevékenysége nem mezőgazdasági tevékenység.

31. cikk Kifizetés

(1) Amennyiben e rendelet másként nem rendelkezik, az I. mellékletben felsorolt támogatási rendszerek keretében a támogatások teljes összegben kerülnek kifizetésre a kedvezményezetteknek.

(2) A támogatások kifizetésére évente legfeljebb kétszer, a december 1. és a következő naptári év június 30-a közötti időszakban kerül sor.

(3) Az I. mellékletben felsorolt támogatási rendszerek keretében a támogatások kifizetésére nem kerül sor azt megelőzően, hogy a jogosultsági feltételekkel kapcsolatban a 22. cikk értelmében a tagállamok által elvégezendő ellenőrzések lezárultak volna.

(4) E cikk (2) bekezdésétől eltérve a Bizottság, a 128. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban:

a) előlegfizetést írhat elő;

b) felhatalmazhatja a tagállamokat, hogy – a költségvetési helyzetre is figyelemmel – december 1-jét megelőzően előleget fizessenek az olyan régiókban, ahol rendkívüli körülmények következtében a mezőgazdasági termelők súlyos pénzügyi nehézségekkel küzdenek:

i. a támogatások 50%-a erejéig,

vagy

ii. a támogatások 80%-a erejéig, ha már rendelkeztek előlegfizetésről.

32. cikk A szabályok kijátszására vonatkozó záradék

Az egyes támogatási rendszerekre alkalmazandó különös rendelkezések sérelme nélkül, nem fizethető támogatás olyan kedvezményezett részére, akiről megállapították, hogy mesterségesen teremtette a támogatási jogosultság megszerzéséhez szükséges körülményeket azzal a céllal, hogy az adott támogatási rendszer céljaival ellentétes előnyhöz jusson.

33. cikk Felülvizsgálat

Az I. mellékletben felsorolt támogatási rendszerek működése nem érinti a gazdasági változások és a költségvetési helyzet figyelembevételével bármely időpontban elvégezhető felülvizsgálat lehetőségét.

III. CÍMEGYSÉGES TÁMOGATÁSI RENDSZER

1. FEJEZET ÁLTALÁNOS VÉGREHAJTÁS

34. cikk Támogatási jogosultságok

(1) A mezőgazdasági termelők az egységes támogatási rendszer keretében támogatáshoz juthatnak, amennyiben:

a) az 1782/2003/EK rendelettel összhangban szerzett támogatási jogosultsággal rendelkeznek;

b) e rendelet szerinti támogatási jogosultságot szereznek:

i. átruházással,

ii. a nemzeti tartalékból,

iii. a VII. melléklet alapján,

iv. a 68. cikk (4) bekezdésének c) pontja alapján és a 65. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése alapján.

(2) E cím alkalmazásában „támogatási jogosultsággal rendelkező mezőgazdasági termelő”: olyan mezőgazdasági termelő, aki részére támogatási jogosultságot osztottak ki vagy véglegesen átruháztak.

35. cikk A támogatható hektáronkénti támogatási jogosultságok aktiválása

(1) A mezőgazdasági termelők az egységes támogatási rendszer keretében támogatáshoz juthatnak a támogatható hektáronkénti támogatási jogosultság aktiválásával. Az aktivált támogatási jogosultságok az abban meghatározott összegek kifizetésére jogosítanak fel.

(2) „Támogatható hektár”:

a) a mezőgazdasági üzem bármely olyan mezőgazdasági földterülete, beleértve a rövid életciklusú erdei fákkal (ex 0602 90 41 KN-kód) beültetett területeket is, amelyet mezőgazdasági tevékenységre használnak, vagy ha a területeket nem mezőgazdasági tevékenységre is használják, amelyek használatában a mezőgazdasági tevékenység túlsúlyban van. A Bizottság az e rendelet 128. cikkének (2) bekezdésében említett eljárással összhangban meghatározza a támogatható hektárokon engedélyezett nem mezőgazdasági tevékenységekkel kapcsolatos részletes szabályokat.

b) bármely, 2007-ben támogatható terület, amely

i. már nem felel meg a támogathatóság meghatározásának a 79/409/EGK tanácsi irányelv[18] és a 2000/60/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[19] végrehajtása következtében vagy

ii. a vonatkozó támogatási rendszer időtartama alatt az 1257/1999/EK tanácsi rendelet 31. cikke vagy