C 285/581

P7_TA(2014)0155

A biztosítási közvetítés ***I

Az Európai Parlament által 2014. február 26-án elfogadott módosítás a biztosítási közvetítésről szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló javaslathoz (átdolgozás)) (COM(2012)0360 – C7-0180/2012 – 2012/0175(COD)) (1)

(Rendes jogalkotási eljárás – átdolgozás)

(2017/C 285/60)

(Módosítás 1 eltérő megjelölés hiányában)

AZ EURÓPAI PARLAMENT MÓDOSÍTÁSAI (*1)

a Bizottság javaslatához

(1) Az ügyet az 57. cikk (2) bekezdésének második albekezdése alapján visszautalták az illetékes bizottsághoz újratárgyalásra. (A7-0085/2014).

(*1) Módosítások: az új vagy módosított szöveget félkövér dőlt betűtípus, a törléseket pedig a ▌jel mutatja.

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS

2014/…/EU IRÁNYELVE

a biztosítási közvetítésről

(átdolgozás)

(EGT-vonatkozású szöveg)

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 53. cikke (1) bekezdésére és 62. cikkére,

tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,

a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamenteknek való továbbítását követően,

tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére,

rendes jogalkotási eljárás keretében ,

mivel:

(1) A 2002/92/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet (1) módosítani kell. ▌Ezért javasolt átdolgozni az irányelvet.

(2) Mivel a javaslat fő célkitűzése és tárgya az említett területekkel kapcsolatos nemzeti rendelkezések harmonizálása, a javaslatnak az EUMSZ 53. cikkének (1) bekezdésén és 62. cikkén kell alapulnia. Az irányelv, mint forma, megfelelő ahhoz, hogy az irányelv által lefedett területeken a végrehajtási intézkedéseket szükség szerint kiigazítsák az adott piac és jogrendszer meglévő sajátosságai szerint minden egyes tagállamban. Az irányelvnek célja továbbá a biztosítási és viszontbiztosítási közvetítési tevékenység ▌ folytatására vonatkozó nemzeti szabályok összehangolása, ezért alapul továbbá a Szerződés 53. cikkének (1) bekezdésén. Emellett, mivel az Unió egész területén szolgáltatást nyújtó ágazatról van szó, az irányelvnek alapját jelenti továbbá a Szerződés 62. cikke.

(3) A biztosítás- és viszontbiztosítás-közvetítők központi szerepet töltenek be a biztosítási és a viszontbiztosítási termékek értékesítésében az Unióban .

(4) Ügynökként, alkuszként és „bankbiztosítási” közvetítőként, biztosítóként, utazási irodaként és gépjármű-bérbeadóként biztosítási termékeket többfajta személy és intézmény értékesíthet. ▌

(4a) Annak biztosítása érdekében, hogy ugyanolyan szintű védelem álljon fenn, valamint hogy a fogyasztók javát összehasonlítható standardok szolgálják, elengedhetetlen, hogy ez az irányelv előmozdítsa az azonos versenyfeltételeket és az egyenlő feltételeken alapuló versenyt a közvetítők között, függetlenül attól, hogy függő biztosításközvetítőről van-e szó. A fogyasztók javát szolgálja, ha a biztosítási termékek közvetítését különféle csatornákon, a biztosítókkal különböző formában együttműködő közvetítők végzik, feltéve hogy e csatornáknak és közvetítőknek fogyasztóvédelem tekintetében azonos szabályokat kell alkalmazniuk. Fontos, hogy a tagállamok az irányelv végrehajtása során figyelembe vegyék ezeket a szempontokat.

(5) A 2002/92/EK irányelv alkalmazása megmutatta, hogy számos rendelkezés további pontosítást igényel a biztosítási és viszontbiztosítási közvetítés elősegítése érdekében, valamint a fogyasztóvédelem megköveteli az irányelv hatályának a kiterjesztését valamennyi biztosítási termék főállásban történő értékesítésére, függetlenül attól, hogy biztosítási közvetítők vagy biztosítók nyújtották őket. Az értékesítési, értékesítés utáni és kárügyintézési folyamataik tekintetében a biztosítási termékeket közvetlenül értékesítő biztosítóknak a biztosítási ügynökökhöz és brókerekhez hasonlóan az új irányelv hatálya alá kell tartozniuk.

▐

(8) Még mindig lényeges eltérések vannak a nemzeti szabályozások között, amelyek a belső piacon akadályt jelentenek a biztosítás- és a viszontbiztosítás-közvetítői tevékenység megkezdése és folytatása tekintetében. Még tovább kell erősíteni a belső piacot és létre kell hozni az életbiztosítási és nem életbiztosítási termékek és szolgáltatások valódi európai belső piacát.

(9) A jelenlegi és közelmúltbeli pénzügyi zavarok kiemelték a hatékony fogyasztóvédelem fontosságát valamennyi pénzügyi ágazatban. Ezért helyénvaló megerősíteni az ügyfelek bizalmát, valamint egységesíteni a biztosítási termékek értékesítésének szabályozását annak biztosítása érdekében, hogy az egész Unióban megfelelő szintű legyen a fogyasztóvédelem. A fogyasztóvédelem szintjét fokozni kell a 2002/92/EK irányelvhez viszonyítva, az eltérő nemzeti intézkedések szükségességének mérséklése érdekében. Fontos figyelembe venni a biztosítási szerződések sajátos jellegét a 2014/…/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv [MiFID] (2) által szabályozott befektetési termékekkel összehasonlítva. A biztosítási szerződések – többek között az úgynevezett biztosítási befektetési termékek – értékesítését ezért ezen irányelvnek kell szabályoznia a 2014/…/EU irányelvvel [MiFID] összhangban. A minimális standardokat emelni kell a biztosítási befektetési csomagtermékekre vonatkozó értékesítési szabályok és egyenlő versenyfeltételek tekintetében egyaránt. Az ügyfelek védelmét célzó intézkedéseknek erősebbeknek kell lenniük a „nem szakmai” ügyfelek esetében, mint a „szakmai” ügyfelek esetében .

(10) Ezt az irányelvet azokra a személyekre kell alkalmazni, akik harmadik felek számára, biztosításközvetítői vagy viszontbiztosítás-közvetítői tevékenységet végeznek ellenszolgáltatás fejében, amely lehet anyagi jellegű vagy más, megállapodás alapján járó, teljesítményhez kötött gazdasági előny.

(11) Ezt az irányelvet azokra a személyekre kell alkalmazni, akiknek a tevékenysége magában foglalja, hogy akár weblapon, akár az ügyfél által kiválasztott kritériumok alapján vagy egyéb módon tájékoztatást nyújtanak egy vagy több biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződésről, vagy biztosítási vagy viszontbiztosítási termékeket rangsorolnak, vagy kedvezményt nyújtanak a szerződéses árra vonatkozóan, amennyiben az ügyfél a folyamat végén közvetlenül biztosítási szerződést köt; nem alkalmazandó viszont azon olyan, mindössze bemutató jellegű tevékenységekre, amelyek adatokat és információkat szolgáltatnak a potenciális szerződőkről a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítők vagy vállalkozások számára, vagy információkat nyújtanak a biztosítási vagy viszontbiztosítási termékekről vagy egy biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőről vagy vállalkozásról a potenciális szerződők számára.

(12) Ezt az irányelvet nem kell alkalmazni azokra a személyekre, akik más jellegű szakmai tevékenységet folytatnak, például az adószakértőkre vagy a könyvelőkre, akik szakmai tevékenységük kifejtése során eseti jelleggel adnak tanácsot a biztosítási fedezettel kapcsolatban; ugyancsak nem kell ezt az irányelvet alkalmazni akkor, ha csupán a biztosítási termékekről általános jelleggel történő tájékoztatásra kerül sor, feltéve hogy ennek a tevékenységnek nem az a célja, hogy segítséget nyújtson a fogyasztónak biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződés megkötéséhez, vagy teljesítéséhez . Nem alkalmazandó a biztosító vagy viszontbiztosító nevében végzett szakmai kárügyintézésre, sem a kárrendezésre vagy a szakértői kárbecslésre.

(13) Ezt az irányelvet nem kell alkalmazni azokra a személyekre, akik a biztosításközvetítői tevékenységet a biztosítási szerződésre, különösen az annak értékesítéséhez előírt ismeretekre, a fedezett kockázatokra és a biztosítási díj összegére vonatkozó bizonyos korlátozások mellett melléktevékenységként végzik.

(14) Ez az irányelv meghatározza a „függő biztosításközvetítő” fogalmát, hogy figyelembe vegye bizonyos tagállamok piacainak jellemzőit, és megteremtse az ilyen közvetítőkre vonatkozó feltételeket.

(15) Azon biztosítás- és viszontbiztosítás-közvetítőket, akik természetes személyek, nyilvántartásba kell venni annak a tagállamnak az illetékes hatóságánál, amelyben lakóhelyük vagy székhelyük található; azon biztosítás- és viszontbiztosítás-közvetítőket, amelyek jogi személyek, nyilvántartásba kell venni annak a tagállamnak az illetékes hatóságánál, amelyben a létesítési okirat szerinti székhelyük található (vagy amennyiben a nemzeti jog szerint nincs bejegyzett székhelyük, azt a tagállamot, ahol központi irodájuk található), feltéve hogy megfelelnek a szaktudásra, a jó hírnévre, a szakmai kártérítési fedezetre és pénzügyi teljesítőképességre vonatkozó szigorú szakmai követelményeknek. A valamely tagállamban már nyilvántartásba vett biztosítási közvetítő számára nem kell előírni az ezen irányelv szerinti újabb nyilvántartásba vételt.

(16) A biztosítási és viszontbiztosítási közvetítőknek képesnek kell lenniük arra, hogy éljenek a Szerződésben megfogalmazott, a tevékenységük megkezdésére és gyakorlására vonatkozó szabadságaikkal. Ennek megfelelően a nyilvántartásba vételnek vagy a székhely szerinti tagállamnak tett nyilatkozatnak lehetővé kell tennie, hogy a biztosítási és viszontbiztosítási közvetítő a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján más tagállamokban is nyújthasson szolgáltatást, feltéve, hogy sor került az illetékes hatóságok között a megfelelő értesítési eljárásra.

▌

(18) Az átláthatóság növelése és a határokon átnyúló kereskedelem megkönnyítése érdekében az 1094/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel (3) létrehozott európai biztosítási és foglalkoztatóinyugdíj-felügyeleti hatóságnak (EBFH) egységes elektronikus adatbázist kell létrehoznia, közzétennie és naprakészen tartania minden olyan biztosítási és viszontbiztosítási közvetítőről, aki/amely bejelentette, hogy élni kíván a letelepedés vagy szolgáltatásnyújtás szabadságának jogával. E célból a tagállamoknak haladéktalanul az EBFH rendelkezésére kell bocsátaniuk a vonatkozó információkat. Az adatbázisnak hiperlinket kell tartalmaznia valamennyi tagállam minden egyes illetékes hatóságához. Valamennyi tagállam minden egyes illetékes hatóságának a weboldalán fel kell tüntetnie az adatbázisra mutató hiperlinket.

(19) Egyértelműen meg kell határozni a székhely szerinti és fogadó tagállamok vonatkozó jogait és feladatait az általuk nyilvántartásba vett vagy a letelepedés és szolgáltatásnyújtás szabadságával élve területükön biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítési tevékenységeket folytató biztosítási és viszontbiztosítási közvetítők felügyeletére vonatkozóan.

▐

(21) Annak hiánya, hogy a biztosítási közvetítők szabadon működhessenek az Unió területén, meggátolja az egységes piac megfelelő működését a biztosítások terén. Ezen irányelv fontos lépés a belső piaci magasabb szintű fogyasztóvédelem és piaci integráció megvalósítása felé.

(21a) A biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítők biztosításközvetítési tevékenységüket a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján végzik, amennyiben olyan szerződő vagy potenciális szerződő számára végeznek biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítést, aki a közvetítő származása szerinti tagállamtól eltérő tagállamban lakik vagy telepedett le, és minden biztosítandó kockázat a közvetítő származása szerinti tagállamtól különböző tagállamban található. A biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítők biztosításközvetítési tevékenységüket a letelepedés szabadsága alapján végzik, ha tartósan jelen vannak egy, a tagállamuktól eltérő tagállamban.

(22) Fontos magas szintű szakszerűséget és kompetenciát biztosítani a biztosítási és viszontbiztosítási közvetítők és a közvetlen biztosítók azon alkalmazottai körében, akik részt vesznek a biztosítási szerződések értékesítése előtti, alatti és utáni tevékenységekben. Ezért a közvetítők és a közvetlen biztosítók alkalmazottai szakmai ismereteinek meg kell felelniük az ilyen tevékenységek összetettségi szintjének. Gondoskodni kell a továbbképzésről. A formát, a tartalmat és az előírt igazoló dokumentumokat a tagállamok szabályozzák. Ezzel összefüggésben az ágazathoz kapcsolódó valamely egyesülethez tartozó szakmai képzési szervezeteknek kell tanúsítványt kapniuk.

(22a) A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a közvetítő azon alkalmazottai, akik lakossági ügyfelek számára biztosítási befektetési termékekkel kapcsolatban tanácsadást nyújtanak, vagy ilyen termékeket értékesítenek, megfelelő szintű tudással és képességekkel rendelkezzenek a kínált termékekkel kapcsolatban. A biztosítási befektetési termékek egyre nagyobb mértékű összetettsége és a kidolgozásuk terén alkalmazott állandó innováció miatt ez különösen fontos. A biztosítási befektetési termékek vásárlása kockázattal jár, és a befektetőknek meg kell bízniuk a tájékoztatásban és a rendelkezésre bocsátott értékelések minőségében. Továbbá az is szükséges, hogy az alkalmazottak elegendő idővel és megfelelő forrásokkal rendelkezzenek ahhoz, hogy az összes fontos információt megadhassák az ügyfeleknek a szolgáltatott termékekről.

(23) A biztosításközvetítői vagy viszontbiztosítás-közvetítői tevékenységet kezdő és folytató személyekkel kapcsolatos szakmai követelményekre és nyilvántartásukra vonatkozó nemzeti szabályok összehangolása hozzájárulhat mind a pénzügyi szolgáltatások egységes piacához, mind a fogyasztók védelmének kiterjesztéséhez ezen a területen.

(24) A határokon átnyúló kereskedelem előmozdítása érdekében a közvetítők tudásának és képességeinek kölcsönös elismerését szabályozó elveket kell bevezetni.

(25) Az egész életen át tartó tanulás Európai Képesítési Keretrendszerének létrehozásáról szóló 2008. április 23-i európai parlamenti és tanácsi ajánlás szerint létrehozott Európai Képesítési Keretrendszer szerinti 3. vagy afeletti szinten akkreditált nemzeti képesítést a fogadó tagállamnak el kell fogadnia annak bizonyítékaként, hogy a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő teljesíti az ismeretekre és képességekre vonatkozó előírásokat, ami feltétele az ezen irányelv szerinti nyilvántartásba vételnek. Ez a keretrendszer segít a tagállamoknak, oktatási intézményeknek, munkaadóknak és egyéneknek összehasonlítani a képesítéseket az Unión belüli különböző oktatási és képzési rendszerek esetében. Ez az eszköz alapvető az egész Unión belüli foglalkoztatási piac kialakításában. Ez a keretrendszer nem a nemzeti képesítési rendszerek helyébe kíván lépni, hanem kiegészíti a tagállamok fellépéseit a közöttük folytatott együttműködés elősegítésével.

(26) A biztosítók és közvetítők meglevő egységes engedélyezési rendszerei ellenére az európai biztosítási piac továbbra is nagyon széttagolt. A határokon átnyúló üzleti tevékenység előmozdítása és a fogyasztók számára biztosított átláthatóság javítása érdekében a tagállamoknak biztosítaniuk kell a területükön érvényes, közérdeket szolgáló szabályok közzétételét, továbbá a valamennyi tagállam biztosítási és viszontbiztosítási közvetítésre vonatkozó, közérdeket szolgáló szabályait tartalmazó egységes elektronikus nyilvántartás és tájékoztatás nyilvános hozzáférhetőségét.

(27) Az illetékes hatóságok közötti együttműködés és információcsere alapvető jelentőségű a fogyasztók védelme és annak biztosítása érdekében, hogy megőrizzék a biztosítási és a viszontbiztosítási üzleti tevékenység megbízhatóságát az egységes piacon.

(28) Szükség van megfelelő és hatékony bíróságon kívüli panasztételi és jogorvoslati eljárásokra a tagállamokban a biztosításközvetítők vagy biztosítók és az ügyfelek közötti viták rendezésére, adott esetben a már létező eljárások felhasználásával. Hatékony bíróságon kívüli panaszkezelési és jogorvoslati eljárásokat kell elérhetővé tenni az ezen irányelv szerinti jogokra és kötelezettségekre vonatkozó, a biztosítók vagy biztosítási termékeket értékesítő vagy ajánló személyek és az ügyfelek között kialakult viták kezelésére. Alternatív vitarendezés (AVR) esetén a 2013/11/EU európai parlamenti és a tanácsi irányelv (4) rendelkezései ezen irányelv alkalmazásában is kötelező erejűek. Az ügyfelek által benyújtott panaszokat bíróságon kívüli vitarendezési eljárások keretében kezelő eljárások hatékonyságának javítása érdekében ezen irányelv rendelkezése szerint a biztosítóknak vagy biztosítási termékeket értékesítő vagy ajánló személyeknek részt kell venniük az ügyfelek által ellenük kezdeményezett, az ezen irányelv szerint létesített jogokra és kötelezettségekre vonatkozó vitarendezési eljárásokban, amelyek eredményeként meghozott döntések – kifejezett kérésre – kötelező erejűek lehetnek a közvetítőre és az ügyfélre nézve. E bíróságon kívüli vitarendezési eljárások célja a biztosítók vagy biztosítási termékeket értékesítő vagy ajánló személyek és ügyfelek közötti viták gyorsabb és olcsóbb rendezése, valamint a bírósági rendszer terheinek enyhítése. ▐ Az ügyfelek azon jogának sérelme nélkül, hogy bírósági eljárást indíthassanak, a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az ezen irányelvben említett vitákkal foglalkozó AVR-szervezetek működjenek együtt a határokon átnyúló viták rendezésében. A tagállamoknak ösztönözniük kell az említett vitákkal foglalkozó AVR-szervezeteket, hogy csatlakozzanak a Pénzügyi Szolgáltatások Panaszhálózatához (FIN-NET).

(29) A számos biztosítási közvetítő és vállalkozás által egyidejűleg végzett tevékenységek bővülő köre megnövelte az összeférhetetlenség lehetőségét e tevékenységek és az ügyfeleik érdekei között. A tagállamoknak ezért szabályokat kell előírniuk annak biztosítására, hogy ▌szem előtt tartsák az ügyfelek érdekeit.

(30) Egyértelmű előzetes tájékoztatást kell nyújtani a fogyasztóknak azon személyek jogállásáról, akik biztosítási terméket értékesítenek. Megfontolandó, hogy rendelkezzenek az európai biztosítási közvetítők és biztosítók jogállásának kötelező közzétételéről. Ezt a tájékoztatást a fogyasztóknak a szerződéskötés előtt meg kell kapniuk. Ennek az a szerepe, hogy bemutassa a biztosító és (adott esetben) a közvetítő közötti kapcsolatot ▌.

(31) A biztosítási termék értékesítője és vevője közötti összeférhetetlenség enyhítése érdekében a biztosításértékesítők díjazását kellő módon közzé kell tenni. ▌A közvetítő és a biztosítási közvetítő vagy biztosító alkalmazottja az értékesítés előtt kérésre és díjmentesen köteles tájékoztatni az ügyfelet díjazásának jellegéről és forrásáról .

(32) Annak érdekében, hogy az ügyfél attól függetlenül összehasonlítható információt kapjon a nyújtott biztosításközvetítési szolgáltatásokról, hogy a szolgáltatást közvetítőn keresztül vagy közvetlenül egy biztosítótól vásárolja, illetve annak érdekében, hogy el lehessen kerülni a verseny amiatti torzulását, hogy a biztosítókat arra ösztönzik, hogy a tájékoztatási előírások elkerülése érdekében inkább közvetlenül értékesítsenek az ügyfeleknek és ne közvetítőkön keresztül, a biztosítóktól is meg kell követelni, hogy tájékoztatást nyújtsanak a biztosítási termékek értékesítéséért kapott díjazásukra vonatkozóan azon ügyfelek számára, akikkel közvetlenül foglalkoznak a biztosítási közvetítési szolgáltatások nyújtása során.

(32a) Amennyiben a tanácsadást megelőzően nem állapítható meg a díjak és az ösztönzők költsége, a kiemelt szolgáltatásokra vonatkozó dokumentumokban átfogóan, pontosan és érthetően közzé kell tenni a számítás módját, és ezt követően a tanácsadás összesített költségét és annak a hozamra gyakorolt hatását a lehető legrövidebb időn belül ismertetni kell az ügyféllel. Amennyiben a befektetési tanácsadás folyamatos, a befektetési tanácsadás költségét – többek között az ösztönzőket – illetően a közzétételt rendszeres időszakonként, legalább évente kell biztosítani. Az időszakos jelentésben a megelőző időszakban fizetett vagy kapott összes ösztönzőt nyilvánosságra kell hozni.

(32b) A biztosítási terméket értékesítő személynek, ha az nem a termék előállítója, a kiemelt szolgáltatásokra vonatkozó külön dokumentumban kell tájékoztatnia a lakossági befektetőt a költségekkel és a szolgáltatásokkal kapcsolatos részletekről ezen irányelvvel és a 2014/…/EU irányelvvel [MiFID] összhangban, és biztosítania kell minden olyan további lényeges információt, amelyeket a befektetési termék előállítója nem biztosíthat, és amelyre a lakossági befektetőnek szüksége van annak megállapításához, hogy a biztosítási termék megfelel-e az igényeinek.

(32c) A fogyasztók javát szolgálja, ha a biztosítási termékek értékesítését különféle csatornákon keresztül és a biztosítókkal különböző formában együttműködő közvetítők végzik, feltéve, hogy a fogyasztóvédelem és az átláthatóság tekintetében azonos szabályokat kell alkalmazniuk.

(33) Mivel a jelenlegi javaslat célja a fogyasztóvédelem javítása, néhány rendelkezés csak a „kiskereskedelmi” (B2C) kapcsolatokra vonatkozik, különösen azok, amelyek a biztosítási közvetítők vagy egyéb biztosításitermék-értékesítők üzletviteli szabályait szabályozzák.

▐

(34a) A tagállamoknak elő kell írniuk, hogy a biztosítási közvetítők és a biztosítók által az alkalmazottaik vagy képviselőik tekintetében alkalmazott díjazási politika ne sértse azt a képességet, hogy az ügyfelek legjobb érdekét szolgálva járjanak el. Azon alkalmazottak tekintetében, akik ügyfelek számára biztosítási befektetési termékekkel kapcsolatban tanácsadást nyújtanak, vagy ilyen termékeket értékesítenek, a tagállamok a biztosítási közvetítők és a biztosítók számára előírják annak biztosítását, hogy a vállalkozás által fizetett díjazásuk ne befolyásolja az alkalmazottak pártatlanságát abban a tekintetben, hogy helyénvaló ajánlatot adjanak, vagy megfelelő értékesítést hajtsanak végre, vagy tisztességes, egyértelmű és nem félrevezető tájékoztatást nyújtsanak. Ezekben a helyzetekben a díjazás nem függhet kizárólag az értékesítési céloktól vagy a vállalkozás által valamely meghatározott termékből elért nyereségtől.

(35) Az ügyfél számára fontos , hogy tudja, olyan közvetítővel tárgyal, aki a biztosítók széles körének termékeivel vagy a biztosítók meghatározott körének termékeivel kapcsolatosan látja el tanácsokkal.

(36) Tekintettel arra, hogy az ügyfelek egyre nagyobb mértékben támaszkodnak a személyre szóló javaslatokra, indokolt meghatározni a tanácsadás fogalmát. A tanácsadás minősége döntő fontosságú, és minden tanácsnak igazodnia kell az ügyfél személyes jellemzőihez. A tanácsadás előtt a biztosításközvetítőnek vagy biztosítónak értékelnie kell az ügyfél szükségleteit és elvárásait , valamint pénzügyi helyzetét. Amennyiben a közvetítő kijelenti, hogy a biztosítók széles körének termékeivel kapcsolatban nyújt tanácsot, akkor köteles a piacon elérhető, kellően nagyszámú biztosítási termékről tisztességes és széles körű elemzést nyújtani. Ezenkívül minden biztosítás-közvetítő és biztosító köteles bemutatni azokat az érveket, amelyek alátámasztják az általa adott tanácsot , valamint az ügyfelek preferenciáihoz, szükségleteihez, pénzügyi helyzetéhez és személyes körülményeihez igazodó, számukra megfelelő biztosítási termékeket ajánlani .

(37) A szerződés megkötése előtt, ideértve a tanácsadás nélküli értékesítés esetét, megfelelő tájékoztatást kell nyújtani az ügyfél számára a biztosítási termékről, ami alapján az ügyfél megalapozott döntést tud hozni. A biztosítási közvetítőnek el kell magyaráznia az ügyfélnek az általa értékesített biztosítási termékek főbb jellemzőit, és ezért biztosítania kell alkalmazottai számára az ehhez szükséges erőforrásokat és időt .

(38) Egységes szabályokat kell meghatározni annak érdekében, hogy megkönnyítsék az azzal kapcsolatos választást, hogy milyen médium révén nyújtják az ügyfeleknek az előírt tájékoztatást, lehetővé téve az elektronikus kommunikáció alkalmazását, amennyiben az az ügylet körülményeire tekintettel megfelelő. Az ügyfél számára azonban lehetővé kell tenni, hogy a tájékoztatást nyomtatott formában is megkapja. Az ügyfelek információkhoz való hozzáférése érdekében a szerződéskötés előtti tájékoztatást minden esetben ingyenesen hozzáférhetővé kell tenni .

(39) Kevéssé van szükség az ilyen tájékoztatás megadására, amikor az ügyfél kereskedelmi vagy ipari kockázatokra keres viszontbiztosítási vagy biztosítási fedezetet, vagy szakmai ügyfél ▌.

(40) Ennek az irányelvnek meg kell határoznia a biztosító és a biztosításközvetítő azon minimum kötelezettségeit, amelyeket az ügyfelek tájékoztatása során teljesítenie kell. A tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy ezen a területen szigorúbb rendelkezéseket tartsanak fenn vagy fogadjanak el a biztosításközvetítők és biztosítók tekintetében, a székhelyük szerinti tagállam rendelkezéseitől függetlenül, amennyiben a területükön biztosítási közvetítői tevékenységet fejtenek ki, feltéve hogy az ilyen szigorúbb rendelkezések összhangban vannak az uniós joggal, beleértve a 2000/31/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet (5). Annak a tagállamnak, amely a biztosítási közvetítők és a biztosításitermék-értékesítés tekintetében az ezen irányelvben meghatározottak mellett további szabályozási előírások alkalmazását ajánlja vagy ilyeneket alkalmaz, biztosítania kell, hogy az ilyen rendelkezésekből származó adminisztratív terheknek továbbra is határt szabjanak .

(41) A keresztértékesítési gyakorlat Unió-szerte a lakossági pénzügyi szolgáltatók általános és helyénvaló stratégiája. ▐

(41a) Amennyiben valamely biztosítási szolgáltatást egy másik szolgáltatással vagy termékkel együtt egy csomag részeként vagy ugyanazon megállapodás vagy csomag feltételeként kínálnak, akkor az 2005/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (6) hatálya alá tartozik. Ez az irányelv is tartalmaz számos olyan rendelkezést, amelyek a biztosítási szolgáltatást valamely csomag részeként vásárló fogyasztókat védik. A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy a nemzeti illetékes hatóságok fogadjanak el vagy tartsanak fenn további intézkedéseket a fogyasztókat károsan érintő keresztértékesítési gyakorlatok kezelése érdekében.

(42) A befektetéseket tartalmazó biztosítási szerződéseket gyakran a 2014/…/EU [MiFID] irányelv szerinti befektetési termékek lehetséges alternatívájaként vagy helyettesítőjeként ajánlják az ügyfelek számára. A következetes befektetővédelem biztosítása és a szabályozási arbitrázs megelőzése érdekében fontos, hogy a lakossági befektetési termékekre (a befektetési termékekkel kapcsolatos kiemelt információkat tartalmazó dokumentumokról szóló rendeletben meghatározott biztosítási befektetési termékek) ugyanolyan üzletviteli standardok vonatkozzanak: idetartozik a megfelelő tájékoztatás, a megfelelő tanácsadásra vonatkozó előírás és a vásárlási ösztönzőkkel kapcsolatos korlátozások, valamint az összeférhetetlenség kezelését szabályozó előírások, illetve ▌a díjazással ▌kapcsolatos további korlátozások. Az 1095/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel (7) létrehozott európai felügyeleti hatóságnak (Európai Értékpapírpiaci Hatóságnak) (EÉPH) és az Európai Biztosítás- és Foglalkoztatóinyugdíj-hatóságnak (EBFH) együtt kell működnie a 2014/…/EU [MiFID] irányelv vagy ezen irányelv hatálya alá tartozó lakossági befektetési termékekre vonatkozó üzletviteli standardok lehető legnagyobb összhangjának iránymutatások révén történő elérése érdekében. A nem életbiztosítási termékek sajátosságait mindazonáltal figyelembe kell venni az említett iránymutatásokban. Ezen irányelv nemzeti szinten történő végrehajtása során és a vegyes bizottság iránymutatásaiban a 2014/…/EU [MiFID] irányelvben foglalt hasonló elvvel összhangban a biztosítókra vonatkozóan mérlegelni kell egy hasonló rendszer bevezetését. A biztosítási befektetési termékekre szigorúbb üzletviteli standardoknak kell vonatkozniuk, amelyek felváltják ezen irányelv általános biztosítási szerződésre vonatkozó előírásait ▌. Ennek megfelelően a biztosítási befektetési termékekkel kapcsolatban biztosítási közvetítést folytató személyeknek teljesíteniük kell ▌ az ilyen termékekre alkalmazandó kibővített előírásokat .

(42a) A 2014/…/EU [MiFID II] irányelv elfogadását követően felül kell vizsgálni az ezen irányelv VII. fejezetét a szabályozási átfedések, az ellentmondó szabályok és az alkalmazkodási nehézségek elkerülése végett. [Mód. 5]

(42b) Ez az irányelv szabályokat állapít meg a valamely tagállamban letelepedett vagy letelepedni szándékozó természetes és jogi személyek biztosítási és viszontbiztosítási közvetítési tevékenységének megkezdése és folytatása tekintetében. A más uniós jogi aktusokban található, ettől eltérő vagy ezt kiegészítő rendelkezések a biztosítás- és viszontbiztosítás-közvetítésre nem alkalmazandók.

(43) Annak biztosítása érdekében, hogy a biztosítók és a biztosításközvetítést folytató személyek teljesítsék ezen irányelv rendelkezéseit, és hogy az egész Unióban egyforma elbánásban részesüljenek, a tagállamoknak hatékony, arányos és visszatartó erejű közigazgatási szankciókat és intézkedéseket kell előírniuk. A pénzügyi szolgáltatások ágazatában a szankciórendszerek megerősítéséről szóló, 2010. december 8-i bizottsági közleményben felülvizsgálták a jelenlegi szankcionálási hatásköröket és azok gyakorlati alkalmazását a szankciók és az intézkedések konvergenciájának előmozdítása érdekében. A tagállamok által meghatározott közigazgatási szankcióknak ezért a címzettekkel, a szankció vagy intézkedés alkalmazásakor figyelembe veendő kritériumokkal, a közzététellel és a legfontosabb szankcionálási hatáskörökkel ▌kapcsolatban bizonyos alapvető követelményeknek eleget kell tenniük.

(44) Az illetékes hatóságokat fel kell hatalmazni különösen olyan pénzbírságok kiszabására, amelyek kellően magasak a várható haszon ellensúlyozásához és még a nagyobb intézmények és azok vezetői számára is visszatartó erővel bírnak.

(45) Annak biztosítása érdekében, hogy a szankciókat minden tagállamban következetesen alkalmazzák, a közigazgatási szankciók vagy intézkedések típusának és a közigazgatási pénzbírságok szintjének meghatározása során a tagállamok számára elő kell írni annak biztosítását, hogy az illetékes hatóságok figyelembe vegyenek valamennyi lényeges körülményt. A tagállamok azonban nem kötelesek közigazgatási szankciókat előírni akkor, ha a nemzeti jog a büntetőjog rendszerén belül ír elő szankciókat.

(46) A közvéleményre gyakorolt elrettentő hatás erősítése és a fogyasztóvédelemre negatív hatással levő szabálysértésekről szóló tájékoztatás érdekében az alkalmazott szankciókat és intézkedéseket – egyes, jól meghatározott körülmények kivételével – közzé kell tenni. Az arányosság elve betartásának biztosítása érdekében az alkalmazott szankciókat és intézkedéseket az anonimitás megőrzésével kell közzétenni, ha a közzététel aránytalan kárt okozna az érintett feleknek.

(47) A potenciális jogsértések feltárása érdekében az illetékes hatóságoknak rendelkezniük kell a szükséges vizsgálati hatáskörökkel, és hatékony mechanizmusokat kell létrehozniuk, amelyekkel ösztönzik a lehetséges vagy tényleges jogsértés bejelentését, és amelyek megfelelő védelmet biztosítanak az ilyen jogsértéseket bejelentők számára . E az irányelv azonban nem rendelkezik arról, hogy a tagállamoknak a közigazgatási hatóságokat bűnügyi nyomozási hatáskörrel kell felruházniuk.

(48) Ennek az irányelvnek közigazgatási szankciókra és intézkedésekre egyaránt hivatkoznia kell, tekintet nélkül arra, hogy azok a nemzeti jog alapján szankciónak vagy intézkedésnek minősülnek-e.

(49) Ez az irányelv nem sérti a tagállamok büntetendő cselekményekkel kapcsolatos jogának rendelkezéseit.

(49a) A közérdekű bejelentők az illetékes hatóságok számára olyan új információkat szolgáltatnak, amelyek segítik a hatóságokat a bennfentes kereskedelem és piaci manipuláció eseteinek felderítésében és szankcionálásában. A közérdekű bejelentőket azonban visszatarthatja a megtorlástól való félelem vagy a jogsértések bejelentésére szolgáló megfelelő eljárások hiánya. Ezen irányelvnek ezért megfelelő rendszert kell biztosítania, amely ösztönzi a közérdekű bejelentőket arra, hogy az illetékes hatóságok figyelmét felhívják az irányelv esetleges megsértésére, ugyanakkor megvédi őket a megtorlástól. A tagállamoknak gondoskodniuk kell arról is, hogy a közérdekű bejelentőkre vonatkozóan bevezetett rendszereik tartalmazzanak a bejelentett személy számára megfelelő védelmet biztosító mechanizmusokat is, különös tekintettel az ilyen személy személyes adatok védelméhez fűződő jogára, továbbá olyan eljárásokat, amelyek biztosítják a bejelentett személy védelemhez fűződő jogát, valamint meghallgatáshoz fűződő jogát az őt érintő döntések meghozatala előtt, valamint azt a jogát, hogy az őt érintő döntések ellen bíróság előtt hatékony jogorvoslattal éljen.

(50) Az ebben az irányelvben meghatározott célkitűzések elérése érdekében a Szerződés 290. cikke szerinti jogi aktusok elfogadására vonatkozó felhatalmazást kell adni a Bizottság számára ▌ az összeférhetetlenség kezelése és a biztosítással kapcsolt lakossági befektetési termékekkel összefüggő üzletvitelre vonatkozó kötelezettségek tekintetében, valamint a szankciókkal kapcsolatos tájékoztatás eljárásával és formájával kapcsolatban. Különösen fontos, hogy a Bizottság az előkészítő munkálatok során megfelelő konzultációkat folytasson, többek között szakértői szinten is. A felhatalmazáson alapuló jogi aktus előkészítésekor és megszövegezésekor a Bizottságnak gondoskodnia kell a vonatkozó dokumentumoknak az Európai Parlament és a Tanács részére egyidejűleg, időben és megfelelő módon történő továbbításáról.

(51) A pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó technikai standardok biztosítják a következetes harmonizálást, valamint a fogyasztók megfelelő védelmét az egész Unióban. ▌Tekintettel arra, hogy az EBFH nagyon jelentős szakértelemmel, de csak korlátozott kapacitással rendelkező szerv , meg lehetne bízni kizárólag azzal, hogy olyan javaslattervezeteke t dolgozzon ki, amelyek nem igényelnek szakpolitikai döntéseket, és benyújtsa azokat az Európai Parlamenthez és a Bizottsághoz.

(52) Az EUMSZ 290. és 291. cikke szerinti felhatalmazáson alapuló jogi aktusok révén, és az ▌1094/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 10–15. cikkének megfelelően, a Bizottság ezen irányelvnek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogad el ▌ az összeférhetetlenség kezelésére vonatkozóan, a lakossági befektetési biztosítási csomagtermékekkel kapcsolatos üzletviteli kötelezettségekre vonatkozóan, a végrehajtási technikai standardokra vonatkozóan, továbbá a szankciókkal kapcsolatos eljárásra és az információk bejelentésének formájára vonatkozóan . E felhatalmazáson alapuló jogi aktusok és végrehajtási technikai standardok tervezetét az EBFH dolgozza ki.

(53) A 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (8) ▌és a 45/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (9) szabályozza a személyes adatok EBFH általi feldolgozását ezen irányelv keretein belül, az európai adatvédelmi biztos felügyelete alatt

(54) Ez az irányelv tiszteletben tartja az alapvető jogokat, és betartja az Európai Unió – Szerződésbe foglalt – Alapjogi Chartájában elismert elveket.

(55) A tagállamoknak és a Bizottságnak a magyarázó dokumentumokról szóló, 2011. szeptember 28-i együttes politikai nyilatkozatával (10) összhangban a tagállamok vállalták, hogy az átültető intézkedéseikről szóló értesítéshez indokolt esetben mellékelnek egy vagy több olyan dokumentumot, amely részletesen ismerteti az irányelv elemei és az azt átültető nemzeti jogi eszköz megfelelő részei közötti kapcsolatot. Ezen irányelv tekintetében a jogalkotó úgy ítéli meg, hogy ilyen dokumentumok átadása indokolt.

(55a) A tagállamok felügyeleti hatóságainak rendelkezniük kell minden olyan eszközzel, amely ahhoz szükséges, hogy a biztosítási közvetítők vagy viszontbiztosítók számára biztosítsák üzleti tevékenységük szabályszerű végzését az egész Unióban, függetlenül attól, hogy e tevékenységet a letelepedéshez fűződő joguk vagy a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján végzik-e. A felügyelet eredményessége érdekében a felügyeleti hatóságok által hozott intézkedéseknek arányban kell állniuk a biztosítók vagy viszontbiztosítók üzleti tevékenységében rejlő kockázatok jellegével, nagyságrendjével és összetettségével, függetlenül attól, hogy az érintett vállalkozás milyen jelentőséggel bír a piac általános pénzügyi stabilitása szempontjából.

(55b) Ez az irányelv nem róhat túl nagy terhet a kis- és közepes méretű biztosítókra. E cél elérésének egyik eszköze az arányosság elvének megfelelő alkalmazása. Ezt az elvet kell alkalmazni mind a biztosítási és viszontbiztosítási vállalkozásokra előírt követelményekre, mind a felügyeleti hatáskörök gyakorlására.

(56) Ennek az irányelvnek a felülvizsgálatát három évvel ezen irányelv hatálybalépése után el kell végezni a piaci fejlemények, valamint az uniós jog más területeinek fejleményei vagy a tagállamok uniós jog végrehajtásával kapcsolatos tapasztalatai figyelembevétele érdekében, különösen a 2003/41/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (11) hatálya alá tartozó termékek tekintetében.

(57) A 2002/92/EK irányelv következésképpen hatályát veszti .

(58) Ezen irányelv nemzeti jogba való átültetésének kötelezettségét azokra a rendelkezésekre kell korlátozni, amelyek a 2002/92/EK irányelv lényegi elemeinek módosítására vonatkoznak. A változatlan rendelkezések átültetésére vonatkozó kötelezettséget a 2002/92/EK irányelv írja elő.

(59) Ez az irányelv nem érinti a nemzeti jogba történő átültetésre vonatkozóan a 2002/92/EK irányelvben meghatározott határidőkkel kapcsolatos tagállami kötelezettségeket,

ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:

I. FEJEZET

HATÁLY ÉS FOGALOMMEGHATÁROZÁSOK

1. cikk

Hatály

(1) Ez az irányelv a valamely tagállamban letelepedett vagy letelepedni szándékozó természetes és jogi személyek biztosítási és viszontbiztosítási közvetítési tevékenységének ▐ megkezdésére és folytatására vonatkozó szabályokat állapítja meg.

(2) Ez az irányelv nem vonatkozik azokra a személyekre, akik biztosítási szerződésekkel kapcsolatos közvetítői tevékenységet folytatnak, ha az összes következő feltétel fennáll:

a) a biztosítási szerződés csak az általa nyújtott biztosítási fedezet ismeretét követeli meg;

b) a biztosítási szerződés nem életbiztosítási szerződés;

c) a biztosítási szerződés nem nyújt fedezetet semmiféle felelősségi kockázatra;

d) a személy fő szakmai tevékenysége nem a biztosítási közvetítés;

e) a biztosítás valamely szolgáltató által szállított árukhoz vagy nyújtott szolgáltatásokhoz képest kiegészítő jellegű, amennyiben az ilyen biztosítás fedezetet nyújt az ilyen szolgáltató által szállított áruk meghibásodásának, elveszésének , lopásának vagy sérülésének kockázatával kapcsolatosan;

f) a biztosítási szerződés arányosítással számított, egész évre vetített díja nem haladja meg a 600 eurót.

(3) Ez az irányelv nem vonatkozik az olyan biztosítás- és viszontbiztosítás-közvetítői szolgáltatásokra, amelyek Unión kívüli kockázatokra és kötelezettségvállalásokra vonatkoznak.

Ez az irányelv nem érinti a tagállamnak a biztosítás- és viszontbiztosítás -közvetítési üzleti tevékenységre vonatkozó jogát, amely a harmadik országban létrejött és a területén működő biztosítókra és viszontbiztosítókra vagy közvetítőkre vonatkozik a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapelvének megfelelően, feltéve hogy azonos bánásmód illeti meg mindazokat a személyeket, akik a piacon biztosítás- és viszontbiztosítás -közvetítői tevékenységet folytatnak, vagy erre felhatalmazást kaptak.

Ez az irányelv nem szabályozza a harmadik országokban folytatott biztosítás- vagy viszontbiztosítás -közvetítői tevékenységet .

A tagállamok kötelesek tájékoztatni a Bizottságot minden olyan általános nehézségről, amellyel biztosítási közvetítőik szembesülnek harmadik országokban letelepedésük vagy biztosításközvetítési tevékenységeik végzése során.

(3a) Ez az irányelv biztosítja, hogy ugyanolyan szintű védelem álljon fenn, valamint hogy a fogyasztók javát összehasonlítható standardok szolgálják. Az irányelv előmozdítja az egyenlő versenyfeltételeket és az egyenlő feltételeken alapuló versenyt a közvetítők között, függetlenül attól, hogy függő biztosításközvetítőkről van-e szó. A fogyasztók javát szolgálja, ha a biztosítási termékek közvetítését különféle csatornákon, a biztosítókkal különböző formában együttműködő közvetítők végzik, feltéve hogy a fogyasztóvédelem tekintetében azonos szabályokat kell alkalmazniuk. Ezen irányelv végrehajtása során a tagállamoknak ezt figyelembe kell venniük.

2. cikk

Fogalommeghatározások

(1) Ezen irányelv alkalmazásában:

1. „a biztosító”: a 2009/138/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (12) 13. cikkének 1. pontjában meghatározott biztosító ;

2. „a viszontbiztosító”: a 2009/138/EK irányelv 13. cikkének 4. pontjában meghatározott viszontbiztosító ;

3. „a biztosítási közvetítés”: biztosítási szerződések megkötésével kapcsolatos tanácsadással, ajánlattétellel, vagy biztosítási szerződések megkötésének előkészítésével kapcsolatos egyéb tevékenység, az ilyen szerződések megkötése, illetve közreműködés az ilyen szerződések kezelésében és teljesítésében . A biztosítási szerződésekkel kapcsolatos tanácsadással, ajánlattétellel vagy ilyen szerződések megkötésével kapcsolatos tevékenységek akkor is biztosítási közvetítésnek tekintendők, ha azokat valamely biztosítónak az ügyféllel közvetlen kapcsolatban álló alkalmazottja végzi, biztosítási közvetítő közreműködése nélkül. Biztosítási közvetítésnek tekintendő az információk rendelkezésre bocsátása egy vagy több biztosítási szerződésről olyan kritériumoknak megfelelően, amelyeket az ügyfél egy weboldalon vagy más médiumon keresztül választ ki, valamint a biztosítási termékek rangsorának összeállítása – az árak és a termékek, vagy biztosítási díjkedvezmények összehasonlítását is beleértve –, amennyiben a folyamat végén az ügyfélnek lehetősége van a weboldal vagy az egyéb médium útján közvetlenül biztosítási szerződést kötni. Ezen irányelv alkalmazásában nem tekintendők biztosítási közvetítésnek a következő tevékenységek: a) a más szakmai tevékenységgel összefüggésben az ügyfélnek esetileg adott tájékoztatás, amennyiben a szolgáltató nem tesz további lépéseket, hogy segítséget adjon az ügyfélnek a biztosítási szerződés megkötésében vagy teljesítésében b) adat- és információszolgáltatás a potenciális szerződőkről a biztosítási közvetítők vagy biztosítók számára, vagy a biztosítási termékekről, illetőleg valamely biztosítási közvetítőről vagy biztosítóról nyújtott tájékoztatás a potenciális szerződők számára.

4. „biztosítási alapú befektetési termék”: olyan biztosítási termék, amely lejárati értékkel vagy visszaváltási értékkel rendelkezik, és amelynek lejárati vagy visszaváltási értéke részben vagy egészben, közvetlenül vagy közvetve ki van téve a piaci ingadozásoknak, kivéve: a) a 2009/138/EK irányelv I. mellékletében (Nem-életbiztosítási ágazatok) felsorolt nem-életbiztosítási termékek; b) életbiztosítási szerződések, ha a szerződés alapján a szolgáltatás kizárólag halál esetén, vagy sérülésből, betegségből vagy fogyatékosságból eredő rokkantságra tekintettel fizethető ki; c) nyugdíjelőtakarékossági termékek, amelyek a nemzeti jog alapján elsődleges céljukat tekintve a befektető számára nyugdíjjövedelmet biztosító és a befektetőt bizonyos szolgáltatásokra feljogosító termékként elismert termékek; d) foglalkoztatási nyugdíjrendszerek, amelyek hivatalosan elismertek és a 2003/41/EK irányelv vagy a 2009/138/EK irányelv hatálya alá tartoznak; e) olyan egyéni nyugdíjelőtakarékossági termékek, amelyeknél a nemzeti szabályozás alapján a munkáltató pénzügyi hozzájárulásra kötelezett, és amelyek esetében a munkáltatónak vagy a munkavállalónak nincs választási lehetősége a nyugdíjelőtakarékossági termék vagy szolgáltatója tekintetében;

5. „a biztosítási közvetítő”: bármely, a biztosítótól és annak alkalmazottaitól eltérő természetes vagy jogi személy, aki díjazás ellenében kezd vagy folytat biztosítási közvetítést;

6. „viszontbiztosítási közvetítés”: biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződések megkötésével kapcsolatos tanácsadással, ajánlattétellel vagy biztosítási szerződések megkötésének előkészítésével kapcsolatos egyéb tevékenységek, az ilyen szerződések megkötése, illetve közreműködés az ilyen szerződések kezelésében és teljesítésében, különös tekintettel a követelésekre, ▌ ideértve azt az esetet is, ha azokat viszontbiztosító végzi, viszontbiztosítási közvetítő közreműködése nélkül. Ezen irányelv alkalmazásában nem tekintendők viszontbiztosítási közvetítésnek a következő tevékenységek: a) a más szakmai tevékenységgel összefüggésben esetileg adott tájékoztatás, feltéve hogy annak a tevékenységnek nem az a célja, hogy segítséget adjon az ügyfélnek a viszontbiztosítási szerződés megkötésében vagy teljesítésében; aa) a viszontbiztosító által szakmai alapon végzett kárügyintézés, valamint kárrendezés és szakértői kárbecslés; b) adat- és információszolgáltatás a potenciális szerződőkről a viszontbiztosítási közvetítők vagy viszontbiztosítók számára, vagy a viszontbiztosítási termékekről, illetőleg valamely viszontbiztosítási közvetítőről vagy viszontbiztosítóról nyújtott tájékoztatás a potenciális szerződők számára.

7. „a biztosítási közvetítő”: bármely, a biztosítótól és annak alkalmazottaitól eltérő természetes vagy jogi személy, aki díjazás ellenében kezd vagy folytat biztosítási közvetítést;

8. „függő biztosításközvetítő”: az a személy, aki egy vagy – amennyiben a biztosítási termékek nem állnak versenyben egymással – több biztosító vagy biztosításközvetítő számára és nevében biztosításközvetítési tevékenységet végez, azonban nem vesz át díjakat vagy ügyfélnek szánt összegeket, és akinek a tevékenységéért a megbízó biztosítók, vagy biztosításközvetítők teljes felelősséggel tartoznak, feltéve, hogy azok a biztosításközvetítők, akik a személy tevékenységéért teljes felelősséggel tartoznak, nem tevékenykednek egy másik biztosító vagy biztosításközvetítő felelőssége mellett; Bármely személy, amely fő szakmai tevékenysége mellett fejt ki biztosításközvetítési tevékenységet, függő biztosításközvetítőnek tekintendő, akinek a tevékenységéért a saját termékeik tekintetében egy vagy több biztosítóintézet felelős, ha a biztosítás e fő szakmai tevékenység keretei között értékesített javak vagy nyújtott szolgáltatások kiegészítésére szolgál;

9. „tanácsadás”: személyes ajánlás valamely ügyfélnek annak kérésére vagy a biztosító, illetőleg a biztosítási közvetítő kezdeményezésére;

10. „céljutalék”: ▐ jutalék formájában nyújtott javadalmazás, amely ▐ a közvetítő és a biztosító közötti üzleti forgalom mértékéhez kapcsolódóan előzetesen megállapodott célok vagy küszöbértékek elérésén alapul;

11. „a nagy kockázatok”: a nagy kockázatok meghatározása a 2009/138/EK irányelv 13. cikkének 27. pontja szerint történik;

12. „székhely szerinti tagállam”: a) ha a közvetítő természetes személy, azt a tagállamot jelenti, ahol lakóhelye van; b) ha a közvetítő jogi személy, azt a tagállamot jelenti, ahol annak a létesítő okirat szerinti székhelye található, vagy amennyiben a nemzeti jog szerint nincs ilyen, azt a tagállamot, ahol székhelye található;

13. „a fogadó tagállam”: az a tagállam, amelyben egy biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő állandóan jelen van vagy ott letelepedett vagy szolgáltatást nyújt, és amely nem a székhelye szerinti tagállam;

14. „tartós adathordozó”: a 2009/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (13) 2. cikkének m) pontjában meghatározottak szerinti tartós adathordozó;

▐

16. „szoros kapcsolat” a 2009/138/EK irányelv 13. cikkének (7) bekezdésében meghatározott helyzet;

17. „a központi ügyvezetés helye”: az a helyszín, ahonnan a fő tevékenység irányítása történik;

18. „javadalmazás”: bármely jutalék, díj, ellenérték vagy más kifizetés, ideértve bármilyen jellegű gazdasági vagy természetbeni előnyt, valamint bármely egyéb ösztönzőt, amelyet a biztosításközvetítési tevékenységgel összefüggésben kínálnak fel vagy nyújtanak;

19. „árukapcsolási gyakorlat”: biztosítási termék felajánlása vagy értékesítése más külön kiegészítő szolgáltatásokkal vagy termékekkel együtt, csomagban, amikor a ▐ biztosítási ▐ terméket önmagában nem teszik elérhetővé az ügyfél számára;

20. „csomagban történő eladás gyakorlata”: biztosítási termék más külön kiegészítő ▐ biztosítási szolgáltatásokkal vagy termékekkel együtt, csomagban történő felkínálása vagy értékesítése , amikor a ▐ biztosítási ▐ termék különállóan is elérhető az ügyfél számára, de nem szükségszerűen ugyanazokkal a feltételekkel, mint a kiegészítő szolgáltatásokkal egy csomagban történő értékesítés esetén; (20a) „termék”: egy vagy több kockázatra kiterjedő biztosítási szerződés

20b. „lakossági”: nem hivatásos

(2) Annak biztosítása érdekében, hogy ugyanolyan szintű védelem álljon fenn, valamint hogy a fogyasztók élvezzék az összehasonlítható standardok előnyeit, elengedhetetlen, hogy ez az irányelv előmozdítsa az egyenlő versenyfeltételeket és az egyenlő feltételeken alapuló versenyt a közvetítők között, függetlenül attól, hogy függő biztosításközvetítőkről van-e szó. A tagállamok ezen irányelv végrehajtása során figyelembe veszik az egyenlő versenyfeltételek és az egyenlő feltételeken alapuló verseny előmozdításának fontosságát.

II. FEJEZET

A NYILVÁNTARTÁSBA VÉTELRE VONATKOZÓ KÖVETELMÉNYEK

3. cikk

Nyilvántartásba vétel

(1) A 4. cikkben foglaltak kivételével a biztosítási és a viszontbiztosítási közvetítőket saját tagállamuk 10. cikk (2) bekezdése szerinti illetékes hatóságánál nyilvántartásba kell venni. A 73/239/EGK tanácsi irányelvnek (14), a 2002/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek (15) és a 2005/68/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek (16) megfelelően a tagállamokban nyilvántartásba vett biztosítók és viszontbiztosítók, illetve azok alkalmazottai esetében nem kell előírni az ezen irányelv szerinti ismételt nyilvántartásba vételt.

Az első albekezdés sérelme nélkül a tagállamok meghatározhatják, hogy a biztosítók és a viszontbiztosítók és más testületek együttműködhetnek az illetékes hatóságokkal a biztosítási és a viszontbiztosítási közvetítők nyilvántartásba vételében, valamint a 8. cikk követelményeinek az ilyen közvetítők tekintetében történő alkalmazásában. A függő biztosításközvetítőket egy biztosító, biztosítók egyesülete, vagy egy biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő is nyilvántartásba veheti az illetékes hatóság felügyelete mellett.

A tagállamok kiköthetik, hogy amennyiben egy biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő tevékenységéért egy biztosító vagy viszontbiztosító vagy ▐ közvetítő visel felelősséget, akkor a biztosítási közvetítő nem köteles az illetékes hatóság számára a 3. cikk (7) bekezdésének a) és b) pontjában szereplő információkat nyújtani, az illetékes biztosítási szervezet pedig biztosítja, hogy a biztosítási közvetítő megfelel a nyilvántartásba-vételi feltételeknek és az ebben az irányelvben meghatározott egyéb rendelkezéseknek . A tagállamok azt is kiköthetik, hogy a közvetítő tevékenységéért felelősséget vállaló személynek vagy vállalkozásnak nyilvántartásba kell vennie a szóban forgó közvetítőt.

A tagállamoknak nem szükséges alkalmazniuk az első és második albekezdésben említett követelményeket minden olyan természetes személyre, aki egy biztosítóval vagy viszontbiztosítóval, illetőleg nyilvántartásba vett biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítővel áll munkaviszonyban, és biztosítási vagy viszontbiztosítási tevékenységet folytat.

A tagállamok biztosítják a jogi személyek nyilvántartásba vételét, és a nyilvántartásban külön feltüntetik azoknak a természetes személyeknek a nevét, akik a vezetőségen belül a közvetítői üzleti tevékenységért felelősek.

(2) A tagállamok egynél több nyilvántartást hozhatnak létre a biztosítási és a viszontbiztosítási közvetítők tekintetében, feltéve hogy ők határozzák meg azokat a követelményeket, amelyeknek megfelelően a közvetítőket nyilvántartásba kell venni.

A tagállamok online nyilvántartást hoznak létre, amely az interneten elérhető egyetlen egységes nyilvántartásba-vételi űrlapból áll, amely egyszerűen elérhető a biztosítási közvetítők és vállalkozások számára és lehetővé teszi az űrlap közvetlen online kitöltését.

(3) A tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy létrejöjjön egy információs pont, amely lehetővé teszi a gyors és könnyű hozzáférést az ilyen nyilvántartásokban található információkhoz, amelyeket elektronikus úton kell gyűjteni és állandóan frissíteni kell. Ez az információs pont szolgáltatja továbbá az (1) bekezdés első albekezdésében említett illetékes hatóságok azonosító részadatait minden tagállamban. A nyilvántartás ezenkívül megjelöli azt az országot vagy országokat, amelyekben a közvetítő üzleti tevékenységet folytat a letelepedés szabadságára vagy a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó szabályok szerint.

(4) Az EBFH elektronikus nyilvántartást hoz létre, azt a weboldalán közzéteszi és naprakészen tartja; e nyilvántartás azoknak a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőknek a nyilvántartási adatait tartalmazza, amelyek bejelentették, hogy határokon átnyúló üzleti tevékenységet kívánnak folytatni a IV. fejezetnek megfelelően. A tagállamoknak haladéktalanul az EBFH rendelkezésére kell bocsátaniuk az ehhez szükséges információkat. A nyilvántartásnak hiperlinket kell tartalmaznia az összes tagállam összes illetékes hatóságához. A nyilvántartásnak linket kell tartalmaznia az egyes tagállamok illetékes hatóságainak a weboldalaihoz, illetve onnan elérhetőnek kell lennie. Az EBFH jogosult betekinteni az ott tárolt adatokba. Az EBFH-nak és az illetékes hatóságoknak jogukban áll módosítani a tárolt adatokat. Azok az érintettek, akiknek a személyes adatait tárolhatják és kicserélhetik, betekintési joggal rendelkeznek, továbbá joguk van a megfelelő tájékoztatáshoz.

Az EBFH weboldalt hoz létre, amely a tagállamok által a 3. cikk (3) bekezdése értelmében létrehozott információs pontokra mutató hiperlinkeket tartalmaz.

A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a biztosítási közvetítők – beleértve a szerződéseseket is – és a viszontbiztosítási közvetítők nyilvántartása a 8. cikkben meghatározott szakmai követelmények betartása mellett történjen.

A tagállamoknak azt is biztosítaniuk kell, hogy azokat a biztosítási közvetítőket – beleértve a szerződéseseket is – és viszontbiztosítási közvetítőket, akik már nem teljesítik ezeket a követelményeket, haladéktalanul töröljék a nyilvántartásból. A nyilvántartás érvényességét az illetékes hatóságnak rendszeresen felül kell vizsgálnia. Szükség esetén a székhely szerinti tagállam tájékoztatja a fogadó tagállamot az ilyen törlésről.

(5) A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóságok csak akkor vegyék nyilvántartásba a biztosítási, illetőleg viszontbiztosítási közvetítőket, amennyiben meggyőződtek arról, hogy azok megfelelnek a 8. cikkben meghatározott követelményeknek , illetve hogy egy másik közvetítő vagy vállalkozás felelősséget fog vállalni annak biztosításáért, hogy a közvetítő megfeleljen ezeknek a követelményeknek a 3. cikk (1) bekezdésének harmadik albekezdésével összhangban .

(5a) A nyilvántartásban szereplő biztosítási és viszontbiztosítási közvetítők mind a letelepedés, mind a szolgáltatásnyújtás szabadsága értelmében kezdhetnek és folytathatnak biztosítás- és viszontbiztosítás-közvetítési tevékenységet az Unióban.

A biztosítási közvetítő a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján végzi tevékenységét, ha a – biztosítási közvetítő letelepedésének helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban letelepedett – biztosításikötvény-tulajdonos számára a biztosítási közvetítő letelepedésének helye szerinti tagállamtól eltérő tagállamban fennálló kockázathoz kapcsolódóan szándékozik biztosítási szerződést kínálni.

Az illetékes hatóságok elláthatják a biztosítási és a viszontbiztosítási közvetítőket olyan dokumentummal, amely bármely érdekelt fél számára lehetővé teszi a konzultációt bármely, a (2) bekezdésben említett nyilvántartással abból a célból, hogy ellenőrizni lehessen, hogy azok megfelelő módon nyilvántartásba vannak-e véve.

Ennek a dokumentumnak tartalmazni kell legalább a 16. cikk a) pontjának i. és iii. alpontjában, valamint b) pontjának i. és iii. alpontjában meghatározott információkat, továbbá jogi személyek esetében az e cikk (1) bekezdésének negyedik albekezdésében említett természetes személy(ek) nevét.

A tagállamnak meg kell követelnie az okmány visszaszolgáltatását a kibocsátó illetékes hatóságnak akkor, ha az érintett biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő nyilvántartásba vétele megszűnt.

(6) A tagállamok biztosítják, hogy a közvetítők nyilvántartásba vétel iránti kérelmeit a teljes kérelem benyújtásától számított két hónapon belül elbírálják, és a kérelmezőt haladéktalanul értesítik a döntésről.

A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóságok megfelelő intézkedéseket hozzanak, amelyek révén figyelemmel tudják kísérni, hogy a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítők továbbra is mindenkor teljesítik-e az ebben az irányelvben meghatározott nyilvántartásba-vételi követelményeket.

(7) A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóságok a nyilvántartásba vétel feltételeként bizonyítékot kérjenek az alábbiakról a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőktől , akik nem függő biztosításközvetítők vagy olyan közvetítők, amelyek esetében egy másik biztosítási szervezet vállal felelősséget annak biztosításáért, hogy a közvetítő megfelel ezeknek a követelményeknek a 3. cikk (1) bekezdésének harmadik albekezdésével összhangban.

a) illetékes hatóságaik tájékoztatása azon részvényeseikről vagy tagjaikról, akár természetes vagy jogi személyekről van szó, akik 10 %-ot meghaladó tulajdoni részesedéssel rendelkeznek a közvetítőben, valamint az ilyen tulajdoni részesedés mértékéről;

b) az illetékes hatóságaik tájékoztatása azokról a személyekről, akik szoros kapcsolatban állnak a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítővel;

c) annak megfelelő módon történő igazolása, hogy a tulajdoni részesedés vagy szoros kapcsolat nem akadályozza meg az illetékes hatóságok felügyeleti funkcióinak tényleges gyakorlását.

A tagállamok biztosítják, hogy illetékes hatóságaik megköveteljék, hogy a 3. cikk (7) bekezdésének hatálya alá tartozó biztosítási és viszontbiztosítási közvetítők indokolatlan késedelem nélkül tájékoztassák őket a 3. cikk (7) bekezdésének a) és b) pontjában előírt információk változása esetén.

(8) A tagállamok biztosítják, hogy az illetékes hatóságok megtagadják a nyilvántartásba vételt, ha valamely harmadik országnak a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítővel szoros kapcsolatot fenntartó egy vagy több természetes vagy jogi személyre vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezései, vagy az ilyen törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések végrehajtásának a nehézségei megakadályozzák a felügyeleti funkcióik tényleges gyakorlását.

(8a) A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy azok a személyek, akik 2014. január 1-jét megelőzően közvetítői tevékenységet folytattak, és akiket nyilvántartásba vettek, valamint akik rendelkeznek az irányelv által megkövetelthez hasonló szintű képzéssel és tapasztalattal, automatikusan felvételre kerülnek a létrehozandó nyilvántartásba, amennyiben a 4. cikk (3) és (4) bekezdésében meghatározott követelmények teljesülnek.

III. FEJEZET

EGYSZERŰSÍTETT NYILVÁNTARTÁSBA-VÉTELI ELJÁRÁS – TEVÉKENYSÉGEK BEJELENTÉSE

4. cikk

Kiegészítő jellegű biztosítási közvetítési, szakmai kárügyintézési és kárbecslési szolgáltatások bejelentési eljárása

(1) A 3. cikkben meghatározott nyilvántartásba-vételi előírások nem alkalmazandók az olyan biztosítási közvetítőre, aki kiegészítő jelleggel folytat biztosítási közvetítési tevékenységet, feltéve, hogy a tevékenységek teljesítik valamennyi alábbi feltételt:

a) a biztosítási közvetítő fő szakmai tevékenysége nem biztosítási közvetítés;

b) a biztosítási közvetítő csak bizonyos biztosítási termékek közvetítését végzi, amelyek kiegészítenek egy terméket vagy szolgáltatást, és ezeket egyértelműen meghatározza a bejelentésben;

c) az érintett biztosítási termékek nem tartalmaznak életbiztosítást vagy felelősségi kockázatot, kivéve, ha az ilyen fedezet kiegészíti a közvetítő által fő szakmai tevékenységeként kínált terméket vagy nyújtott szolgáltatást ;

ca) a közvetítő tevékenységéért egy nyilvántartásba vett közvetítő felelős.

(3) Az e cikk (1) és (2) bekezdésének hatálya alá tartozó biztosítási közvetítőnek a székhelye szerinti tagállam illetékes hatóságához bejelentést kell eljuttatnia, amelyben tájékoztatja az illetékes hatóságot a kilétéről, címéről és szakmai tevékenységeiről.

(4) Az e cikk (1) és (2) bekezdésének hatálya alá tartozó közvetítők az ezen irányelv I., III, IV., V., VIII. és IX. fejezetének, valamint 15. és 16. cikke rendelkezéseinek a hatálya alá tartoznak.

(4a) A tagállamok a 4.cikk hatálya alá tartozó biztosítási közvetítőkre alkalmazhatják a 3. cikk szerinti nyilvántartásba-vételi feltételeket, ha ezt a fogyasztók védelme érdekében szükségesnek ítélik.

IV. FEJEZET

A SZOLGÁLTATÁSNYÚJTÁS ÉS A LETELEPEDÉS SZABADSÁGA

5. cikk

A szolgáltatásnyújtás szabadságának gyakorlása

(1) Bármely olyan biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő, aki első alkalommal szándékozik üzleti tevékenységet folytatni egy másik tagállam területén a szolgáltatásnyújtás szabadsága szerint, a következő információkat közli a hazai tagállam illetékes hatóságával.

a) a közvetítő neve, címe és nyilvántartási száma;

b) az a tagállam vagy tagállamok, ahol a közvetítő tevékenykedni szándékozik;

c) a közvetítő kategóriája és adott esetben a képviselt biztosító vagy viszontbiztosító neve;

d) az érintett biztosítási osztályok, ha vannak;

e) a szakmai ismeretek és képesség igazolása.

(2) A székhely szerinti tagállam illetékes hatósága az (1) bekezdésben említett tájékoztatás megérkezésétől számított egy hónapon belül továbbítja azt a fogadó tagállam illetékes hatóságának, amely haladéktalanul igazolja a kézhezvételt. A székhely szerinti tagállam írásban tájékoztatja a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőt arról, hogy a fogadó tagállam megkapta az információt és a biztosító vagy viszontbiztosító megkezdheti az üzleti tevékenységet a fogadó tagállamban.

Az (1) bekezdésben említett tájékoztatás megérkezésekor a fogadó tagállam az előírt tudás és képességek bizonyítékaként elfogadja a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítési tevékenységgel kapcsolatos előző tapasztalatot, amit a székhely szerinti tagállamban történt nyilvántartásba vétel vagy bejelentés bizonyít.

(3) Az előző nyilvántartásba vétel vagy bejelentés bizonyítéka a kérelmező székhely szerinti tagállamának illetékes hatósága által kibocsátott, nyilvántartásba vételre vagy bejelentésre vonatkozó dokumentum, amelyet a kérelmezőnek be kell nyújtania a fogadó tagállamhoz benyújtott kérelme alátámasztására.

(4) Amennyiben az (1) bekezdés szerint közölt adatok bármelyikében változás történik, a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőnek írásban értesítenie kell a változásról a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságát a változás életbelépése előtt legalább egy hónappal. A székhely szerinti tagállam illetékes hatósága a lehető leghamarabb, de legkésőbb egy hónappal azután, hogy a székhely szerinti tagállam illetékes hatósága megkapta a tájékoztatást, értesíti a fogadó tagállam illetékes hatóságát a változásról.

(4a) A nyilvántartásba vett biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő akkor végez biztosítási közvetítési tevékenységet a „szolgáltatásnyújtás szabadsága” értelmében, ha:

a) olyan biztosításikötvény-jogosult számára vagy javára végez biztosítás- és viszontbiztosítás-közvetítést, aki a közvetítő székhely szerinti tagállamától eltérő tagállamban rendelkezik lakóhellyel vagy ott telepedett le;

b) a biztosítás tárgyát képező bármely kockázat helye a közvetítő székhely szerinti tagállamától eltérő tagállamban található;

c) megfelel az (1) és (4) bekezdésben foglaltaknak.

6. cikk

A letelepedés szabadságának gyakorlása

(1) A tagállamok előírják a letelepedés szabadságával élve egy másik tagállam területén fióktelep létrehozását tervező biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő számára, hogy először értesítse a székhelye szerinti tagállam illetékes hatóságát és bocsássa rendelkezésére az alábbi információkat:

a) a közvetítő neve, címe és nyilvántartási száma (ha van);

b) az a tagállam, amelynek területén fióktelepet kíván létesíteni vagy állandóan jelen kíván lenni;

c) a közvetítő kategóriája és adott esetben a képviselt biztosító vagy viszontbiztosító neve;

d) az érintett biztosítási osztályok, ha vannak;

e) működési program, amely meghatározza a folytatandó biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítési tevékenységeket és a telephely szervezeti felépítését; megjelölve azokat az ügynököket is, akiket a közvetítő igénybe akar venni;

f) az a cím, ahonnan a fogadó tagállamban az iratok beszerezhetők;

g) a telephely vagy állandó jelenléti pont vezetéséért felelő személy neve.

(1a) Valamely biztosítási közvetítő akkor működik a letelepedés szabadsága alapján, ha egy fogadó tagállamban határozatlan ideig, az adott tagállamban való állandó jelenlét révén folytatja tevékenységét.

(2) Amennyiben a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságának nincs oka feltételezni, hogy a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő szervezeti felépítése vagy pénzügyi helyzete nem megfelelő, akkor a tervezett közvetítési tevékenységeket figyelembe véve az (1) bekezdésben említett tájékoztatás megérkezésétől számított egy hónapon belül továbbítja azt a fogadó tagállam illetékes hatóságának, amely haladéktalanul visszaigazolja a kézhezvételt, és erről írásban tájékoztatja a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőt. A székhely szerinti tagállam írásban tájékoztatja a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőt arról, hogy a fogadó tagállam megkapta az információt és a biztosító vagy viszontbiztosító megkezdheti az üzleti tevékenységet a fogadó tagállamban.

(3) Amennyiben a székhely szerinti tagállam illetékes hatósága megtagadja a tájékoztatás továbbítását a fogadó tagállam illetékes hatóságához, azt az (1) bekezdésben említett tájékoztatás megérkezésétől számított egy hónapon belül indokolni kell a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőnek.

(4) Amennyiben az (1) bekezdés szerint közölt adatok bármelyikében változás történik, a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőnek írásos értesítést kell adnia a változásról a székhely szerinti tagállam illetékes hatósága számára a változás életbelépése előtt legalább egy hónappal. A székhely szerinti tagállam illetékes hatósága a lehető leghamarabb, de legkésőbb egy hónappal azután, hogy a székhely szerinti tagállam illetékes hatósága megkapta a tájékoztatást, értesíti a fogadó tagállam illetékes hatóságát a változásról.

7. cikk

Hatáskörök megosztása a székhely szerinti és a fogadó tagállam között

(1) Ha a biztosítási közvetítő központi ügyvezetésének helye egy másik tagállamban van, akkor a szóban forgó másik tagállam illetékes hatósága megállapodhat a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságával, hogy a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságaként lép fel az ezen irányelv VI., VII. és VIII. fejezetében meghatározott kötelezettségek tekintetében. Egy ilyen megállapodás esetében a székhely szerinti tagállam illetékes hatósága haladéktalanul értesíti a biztosítási közvetítőt és az EBFH-t.

(2) A fogadó tagállam illetékes hatóságának feladata annak biztosítása, hogy a telephely által a területén nyújtott szolgáltatások teljesítsék a VI. és VII. fejezetben, valamint az annak alapján meghozott intézkedésekben meghatározott előírásokat.

A fogadó tagállam illetékes hatóságának jogában áll megvizsgálni a letelepedési intézkedéseket és olyan változtatásokat megkövetelni, amelyek elengedhetetlenül szükségesek ahhoz, hogy az illetékes hatóság érvényesíteni tudja a VI. és VII. fejezetben, valamint az annak alapján meghozott intézkedésekben meghatározott előírásokat a területén a telephely által nyújtott szolgáltatások vagy folytatott tevékenységek tekintetében.

(3) Amennyiben a fogadó tagállam okkal feltételezi, hogy a területén a szolgáltatásnyújtás szabadsága alapján vagy egy telephely révén tevékenykedő biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő nem teljesíti az ebben az irányelvben meghatározott bármely kötelezettségét, ezeket a megállapításokat továbbítja a székhely szerinti tagállam illetékes hatósága számára, amely megfelelő intézkedéseket hoz. Abban az esetben, ha a székhely szerinti tagállam illetékes hatósága által hozott intézkedések ellenére a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő továbbra is olyan módon tevékenykedik, ami egyértelműen káros a fogadó tagállam fogyasztói érdekeire vagy a biztosítási vagy viszontbiztosítási piacok megfelelő működésére, akkor a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítővel szemben az alábbi intézkedéseket kell érvényesíteni:

a) a fogadó tagállam illetékes hatósága a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságának tájékoztatása után megtesz minden megfelelő intézkedést, amelyre szükség van a fogyasztók védelme, valamint a biztosítási és viszontbiztosítási piacok megfelelő működése érdekében, ideértve annak megelőzését, hogy a szabálysértő biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítők további tevékenységet folytassanak a területén; a fogadó tagállam illetékes hatósága indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatja a Bizottságot ezekről az intézkedésekről;

b) a fogadó tagállam illetékes hatósága továbbíthatja az ügyet az EBFH-nak és a segítségét kérheti az 1094/2010/EU rendelet 19. cikke alapján; ebben az esetben az EBFH az abban a cikkben ráruházott hatáskörrel élve léphet fel a fogadó és a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai közötti nézeteltérés esetében.

(4) Ha a fogadó tagállam illetékes hatóságai megbizonyosodnak arról, hogy egy biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő, amelynek telephelye van a területén, nem teljesíti a tagállam által ezen irányelv olyan rendelkezései alapján hozott jogi vagy szabályozói előírásokat, amelyek hatáskörrel ruházzák fel a fogadó tagállam illetékes hatóságait, akkor ezek a hatóságok felszólítják a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőt, hogy szüntesse meg ezt a helyzetet.

Abban az esetben, ha a fogadó tagállam illetékes hatósága által hozott intézkedések ellenére a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő továbbra is olyan módon tevékenykedik, ami egyértelműen káros a fogadó tagállam fogyasztói érdekeire vagy a biztosítási vagy viszontbiztosítási piacok megfelelő működésére, akkor a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítővel szemben az alábbi intézkedéseket kell érvényesíteni:

a) a fogadó tagállam illetékes hatósága a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságának tájékoztatása után megtesz minden megfelelő intézkedést, amelyre szükség van a fogyasztók védelme és a piacok megfelelő működése érdekében, ideértve annak megelőzését, hogy a szabálysértő biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítők további tevékenységet folytassanak a területén; a fogadó tagállam illetékes hatósága indokolatlan késedelem nélkül tájékoztatja a Bizottságot ezekről az intézkedésekről;

b) a fogadó tagállam illetékes hatósága továbbíthatja az ügyet az EBFH-nak és a segítségét kérheti az 1094/2010/EU rendelet 19. cikke alapján; ebben az esetben az EBFH az abban a cikkben ráruházott hatáskörrel élve léphet fel a fogadó és a székhely szerinti tagállam illetékes hatóságai közötti nézeteltérés esetében.

V. FEJEZET

EGYÉB SZERVEZETI KÖVETELMÉNYEK

8. cikk

Szakmai és szervezeti követelmények

(1) A biztosítási és a viszontbiztosítási közvetítőknek ▐ és a biztosítók biztosítási közvetítési tevékenységet folytató alkalmazottainak rendelkezniük kell azokkal a megfelelő ismeretekkel és képességekkel, amelyeket a közvetítő, illetve a vállalkozás székhelye szerinti tagállam meghatároz feladataik megfelelő ellátásához▐..

A tagállamok biztosítják, hogy a biztosítási és a viszontbiztosítási közvetítők, valamint a biztosítási közvetítési tevékenységet fő szakmai tevékenységükként folytató biztosítók alkalmazottai az általuk végzett feladatok és az adott piac függvényében megfelelő módon , rendszeresen frissítsék ismereteiket és képességeiket.

Az e rendelkezéseknek történő megfelelés folyamatos szakmai fejlesztés, valamint elegendő és megfelelő képzés keretében való biztosítása érdekében a nevezett alkalmazottaknak ötévenkénti időszakonként legalább 200 órás, illetve – amennyiben nem fő tevékenységükről van szó – arányos óraszámú képzésen kell részt venniük. . A tagállamok ezenkívül közzéteszik az általuk megállapított kritériumokat, hogy az alkalmazottak megfelelhessenek a szakértelemre vonatkozó követelményeknek. Ezek a kritériumok magukban foglalják az általuk elismert képesítések jegyzékét.

E célból a tagállamok mechanizmusokat léptetnek életbe az ismeretek és készségek független szervek révén történő ellenőrzésére, értékelésére és tanúsítására.

A tagállam, tekintettel az adott biztosítás- és viszontbiztosítás-közvetítői tevékenységre és a közvetített termékekre, kiigazítja az ismeretek és a képességek terén megkövetelt feltételeket, különösen akkor, ha a közvetítő fő szakmai tevékenysége más, mint a biztosítási közvetítés. A tagállamok a 3. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében említett esetekben , illetve a biztosítók biztosításközvetítési tevékenységet folytató alkalmazottai tekintetében rendelkezhetnek úgy, hogy a biztosítónak vagy a közvetítőnek ellenőriznie kell azt, hogy a közvetítők ismeretei és képességei megfelelnek-e az e bekezdés első albekezdésében meghatározott kötelezettségeknek, és szükség esetén az ilyen közvetítők számára képzést kell nyújtani, amely megfelel a közvetítő által értékesítendő termékekkel kapcsolatos követelményeknek.

A tagállamoknak nem szükséges alkalmazniuk az e bekezdés első albekezdésében említett követelményeket minden olyan természetes személyre, akik egy biztosítónál, illetőleg biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőnél dolgoznak és biztosítási vagy viszontbiztosítási tevékenységet folytatnak. A tagállamok biztosítják, hogy az ilyen vállalatok vezetésének ésszerű hányadát alkotó, a biztosítási és viszontbiztosítási termékek közvetítésért felelős személyek és minden más személy, aki közvetlenül foglalkozik a biztosítási és a viszontbiztosítási közvetítéssel, bizonyságát adja, hogy rendelkezik a kötelezettségei ellátásához szükséges ismeretekkel és képességekkel.

(2) A biztosítási és a viszontbiztosítási közvetítőknek, valamint a biztosítók biztosítási közvetítési tevékenységet végző alkalmazottainak jó hírnévvel kell bírniuk. Alapkövetelmény, hogy a termék fogalmazásában vagy értékesítésében közvetlenül részt vevő személyek súlyos vagyon elleni vagy más pénzügyi tevékenységgel kapcsolatos bűncselekmények miatt bűnügyi nyilvántartásban vagy bármely más ennek megfelelő nemzeti adattárban nem szerepelnek. ▌

A tagállamok a 3. cikk (1) bekezdésének második albekezdésével összhangban engedélyezhetik, hogy a biztosító ellenőrizze a biztosítási közvetítők jó hírnevét.

A tagállamoknak nem szükséges alkalmazniuk az e bekezdés első albekezdésében említett követelményeket minden olyan természetes személyre, akik egy biztosítónál illetőleg biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítőnél dolgoznak és biztosítási vagy viszontbiztosítási tevékenységet folytatnak. A tagállamok biztosítják, hogy az ilyen biztosítók vezetőségének tagjai és a személyi állomány minden, a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítéssel közvetlenül foglalkozó tagja megfeleljen ennek a követelménynek.

(3) A biztosítási és viszontbiztosítási közvetítőknek az Unió egész területére érvényes olyan szakmai felelősségbiztosítással vagy valamilyen hasonló biztosítékkal kell rendelkezniük a szakmai hanyagságból eredő felelősség esetére, amely minden követelés tekintetében eléri a legalább 1 250 000 euró , az évenkénti összes követelés tekintetében az 1 850 000 euró összeget, kivéve ha az ilyen biztosítást vagy hasonló biztosítékot olyan biztosító, viszontbiztosító vagy más olyan vállalkozás nyújtja, amelynek nevében a biztosítási, vagy viszontbiztosítási közvetítő eljár, vagy amely tekintetében a biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítő az eljárásra felhatalmazással rendelkezik, vagy ha az ilyen vállalkozás teljes felelősséget vállal a közvetítő cselekményeiért.

(4) A tagállamok meghoznak minden szükséges intézkedést az ügyfelek védelmében arra az esetre, ha a biztosítási közvetítő nem képes a díjat a biztosítónak továbbítani, a követelés összegét továbbítani vagy a díjat a biztosítottnak visszaadni.

Az ilyen intézkedések a következők lehetnek:

a) olyan jogszabályi vagy szerződésben meghatározott rendelkezések, amelyek következtében az ügyfél által a közvetítőnek fizetett összegeket úgy kell kezelni, mintha azt a biztosítónak fizették volna be, miközben a biztosító által a közvetítőnek kifizetett összegeket mindaddig, amíg azokat az ügyfél ténylegesen meg nem kapja, nem lehet úgy kezelni, mintha az ügyfélnek fizették volna ki;

b) az a követelmény, hogy a biztosítási közvetítők állandó jelleggel rendelkezzenek olyan pénzügyi teljesítőképességgel, amely eléri a beszedett éves díjak 4 %-át, de legalább 18 750 eurót ;

c) az a követelmény, hogy az ügyfelek pénzét szigorúan elkülönített ügyfélszámlákon keresztül kell utalni, és ezeket a számlákat csőd esetén ne lehessen felhasználni más hitelezők kifizetésére;

d) az a követelmény, hogy garanciaalapot kell létrehozni.

(5) A biztosítási és viszontbiztosítási tevékenység gyakorlása megköveteli, hogy az e cikkben meghatározott szakmai követelményeket állandó jelleggel teljesítsék.

(6) A tagállamok szigoríthatják az e cikkben meghatározott követelményeket, és további követelményeket is meghatározhatnak a joghatósági területükön nyilvántartásba vett biztosítási és viszontbiztosítási közvetítőkkel kapcsolatosan.

(7) Az EBFH rendszeresen felülvizsgálja a (3) és a (4) bekezdésben említett összegeket, tekintettel az EUROSTAT által közzétett európai fogyasztói árindexben bekövetkezett változásokra. Az első felülvizsgálatra ennek az irányelvnek a hatálybalépésétől számított öt év elteltével kerül sor, majd a következő felülvizsgálatokat az előző felülvizsgálat időpontjától számított öt év múlva kell végrehajtani.

Az EBFH szabályozási technikaistandard-tervezeteket dolgoz ki, amelyek kiigazítják a (3) és a (4) bekezdésben említett, euróban megadott alapösszeget az említett indexnek az irányelv hatálybalépése és az első felülvizsgálat időpontja közötti időszakban vagy az előző felülvizsgálat időpontja és az új felülvizsgálat közötti időszakban bekövetkezett százalékos változásának megfelelően, a legközelebbi euróban megadott összegre kerekítve.

Az EBFH az ezen irányelv hatálybalépésének napjától számított öt éven belül benyújtja a Bizottsághoz ezeket a szabályozási technikaistandard-tervezeteket, majd a következő felülvizsgálatokat az előző felülvizsgálat időpontjától számított öt éven belül.

A Bizottság felhatalmazást kap az első albekezdésben említett végrehajtási technikai standardoknak az 1094/2010/EU rendelet 15. cikkével összhangban történő elfogadására.

(8) A tagállamok meghatározzák a következőket:

a) a közvetítő , valamint a biztosítók alkalmazottai e cikk (1) bekezdésében említett, megfelelő ismereteinek és képességeinek fogalmát az ügyfélnek nyújtott biztosítási közvetítés tekintetében;

b) a biztosítási közvetítés folytatása tekintetében mindenekelőtt a szükséges képzettségi szint, tapasztalatok és készségek meghatározásának megfelelő kritériumait;

c) azokat az intézkedéseket, amelyek megtétele a biztosítási közvetítőktől vagy a biztosítók alkalmazottaitól ésszerűen elvárható ahhoz, hogy folyamatos szakmai továbbképzés keretében frissítsék ismereteiket és képességeiket annak érdekében, hogy megfelelő szintű teljesítményt tudjanak fenntartani.

(8a) Amennyiben egy székhely szerinti tagállam nyilvántartásba vesz egy olyan biztosítási közvetítőt, amely egy másik tagállamban szerzett szakmai képesítést vagy tapasztalatot, úgy a 2005/36/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre (17) tekintettel figyelembe veszi a képesítést vagy tapasztalatot, valamint a képesítés szintjét, amint azt az Európai Parlament és a Tanács ajánlása (18) szerint létrehozott, az egész életen át tartó tanulásra vonatkozó Európai Képesítési Keretrendszer meghatározza.

9. cikk

A közérdeket szolgáló szabályok közzététele

(1) A tagállamok meghozzák a szükséges lépéseket annak biztosítása érdekében, hogy az illetékes hatóságok megfelelően közzétegyék azokat a közérdek védelmét szolgáló nemzeti jogszabályokat, amelyek a területükön a biztosítási és viszontbiztosítási közvetítési tevékenység folytatására alkalmazandók.

(2) Az ezen irányelvben meghatározottakon túlmenően a biztosítási közvetítők és biztosítási termékek értékesítésének szabályozására vonatkozó rendelkezések alkalmazását ajánló vagy azokat alkalmazó tagállam biztosítja, hogy az ilyen rendelkezésekből származó adminisztratív teher arányos legyen a fogyasztóvédelem szempontjából. A tagállam továbbra is felügyeli az ilyen rendelkezéseket azok változatlanságának biztosítása érdekében.

(3) Az EBFH a közérdeket szolgáló egységes szabályokra vonatkozó tájékoztató adatlapot biztosít, amelyet mindegyik tagállam illetékes hatóságának ki kell tölteni. Ennek hiperlinket kell tartalmaznia az illetékes hatóságok weboldalaira, ahol a közérdeket szolgáló szabályok elérhetők. Ezeket az információkat a nemzeti illetékes hatóságok rendszeresen frissítik, és az EBFH a weboldalán elérhetővé teszi őket angol, francia és német nyelven, a közérdeket szolgáló összes nemzeti szabályt kategóriákba sorolva a vonatkozó jogi területek szerint.

(4) A tagállamok egyablakos ügyintézést biztosítanak az adott tagállamban alkalmazott, közérdeket szolgáló szabályokra vonatkozó információk nyújtására. Ez a kapcsolattartó pont a megfelelő illetékes hatóság.

(5) Az EBFH a tagállamok által az ebben a cikkben említett módon közzétett, közérdeket szolgáló szabályok vizsgálatára vonatkozó jelentést készít és tájékoztatja a Bizottságot ezen irányelv és a belső piacok megfelelő működésével összefüggésben … előtt [ezen irányelv hatálybalépése után három évvel].

10. cikk

Az illetékes hatóságok

(1) A tagállamok kijelölik az irányelv végrehajtására felhatalmazott illetékes hatóságokat. Erről tájékoztatják a Bizottságot, megjelölve az ilyen feladatok megosztását.

(2) Az (1) bekezdésben említett hatóságok lehetnek közhatóságok vagy a hazai jog által elismert testületek vagy olyan közhatóságok, amelyeket a hazai jog kifejezetten erre a célra hatalmaz fel. Ezek nem lehetnek biztosítóintézetek vagy viszontbiztosítók vagy olyan szövetségek, amelynek tagjai között közvetlenül vagy közvetve biztosítók vagy viszontbiztosítók, illetve biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítők találhatók .

(3) Az illetékes hatóságoknak rendelkezniük kell mindazokkal a hatáskörökkel, amelyek feladataik ellátásához szükségesek. Amennyiben a tagállam területén egynél több illetékes hatóság van, akkor a tagállam biztosítja azt, hogy ezek a hatóságok olyan szorosan működjenek együtt, hogy megfelelő feladataikat hatékonyan tudják végrehajtani.

11. cikk

A tagállamok közötti információcsere

(1) A különböző tagállamok illetékes hatóságai együttműködnek abból a célból, hogy biztosítsák az irányelv rendelkezéseinek megfelelő alkalmazását.

(2) Az illetékes hatóságok kicserélik információikat azon biztosítási közvetítők és viszontbiztosítási közvetítők tekintetében, amelyek a VIII. fejezetben említett büntetés címzettjei, és az ilyen információ feltehetőleg az ilyen közvetítők nyilvántartásból történő törléséhez vezet. Az illetékes hatóságok az egyik hatóság kérésére bármely vonatkozó információt is kicserélhetnek.

(3) Minden olyan személy, aki ezzel az irányelvvel kapcsolatos információt kap vagy ad át szakmai titoktartásra kötelezett ugyanolyan módon, ahogyan azt a 92/49/EGK tanácsi irányelv (19) 16. cikke és a 92/96/EGK tanácsi irányelv (20) 15. cikke meghatározza.

12. cikk

Panaszok

A tagállamok gondoskodnak olyan eljárások kialakításáról, amelyek lehetővé teszik az ügyfelek és más érdekelt felek, különösen a fogyasztói szövetségek számára, hogy a biztosításközvetítőkkel és a viszontbiztosítás-közvetítőkkel és vállalkozásokkal kapcsolatban panaszt jelentsenek be. A panaszokra minden esetben válaszolni kell.

13. cikk

A bíróságon kívüli jogorvoslat

(1) A(z) ▌…/…/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (21) és a(z) ▌…/…/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel (22) összhangban a tagállamok biztosítják olyan megfelelő, hatékony, pártatlan és független panasztételi és jogorvoslati eljárások kialakítását, amelyek a biztosításközvetítők és az ügyfelek, valamint a biztosítók és az ügyfelek közötti viták nem bírósági úton történő rendezését szolgálják, felhasználva e célra – adott esetben – a már létező testületeket. A tagállamok biztosítják továbbá, hogy valamennyi biztosító és biztosításközvetítő részt vegyen a bíróságon kívüli vitarendezési eljárásokban, amennyiben az eljárás eredménye olyan döntés, amely kifejezett és kölcsönös kérésre kötelező érvényű lehet adott esetben a közvetítőre vagy a biztosítóra, valamint az ügyfélre nézve .

▐

(2) A tagállamok biztosítják, hogy ezek a testületek együttműködjenek a határon túlnyúló viták megoldásában .

(2a) A tagállamok biztosítják, hogy a területükön letelepedett biztosítási közvetítők tájékoztassák a fogyasztókat azon alternatív vitarendezési szervezetek nevéről, címéről és weboldaláról, amelyek eljáró hatósága alá tartoznak és hatáskörrel rendelkeznek a köztük és a fogyasztók között esetlegesen felmerülő viták rendezésére.

(2b) Az Unióban online és határokon átnyúló online értékesítést végző biztosítási közvetítők – adott esetben – tájékoztatják a fogyasztókat az alternatív vitarendezési platformtól és e-mail címükről. Ezt a tájékoztatást könnyen, közvetlenül, világosan látható helyen és állandóan elérhető módon el kell helyezni a biztosítási közvetítők weboldalain, és amennyiben az ajánlatot e-mailben, vagy más elektronikus úton továbbított szöveges üzenet útján teszik, abban az üzenetben. A tájékoztatásnak magában kell foglalnia egy olyan elektronikus linket is, amely az alternatív vitarendezési platform honlapjára mutat. A biztosítási közvetítők abban az esetben is tájékoztatják a fogyasztókat az alternatív vitarendezési platformról, amikor panaszt nyújtanak be a közvetítőhöz, a biztosítási közvetítők által üzemeltetett fogyasztói panaszokat kezelő rendszerhez, vagy a vállalkozás ombudsmanjához.

(2c) Amennyiben valamely fogyasztó egy biztosítási közvetítővel vagy biztosítóval szemben az ezen irányelv alapján megállapított jogokkal vagy kötelezettségekkel kapcsolatos jogvita tekintetében a nemzeti jogban megállapított alternatív vitarendezési eljárást indít, a biztosítási közvetítő vagy biztosító köteles részt venni az eljárásban.

(2d) Ezen irányelv alkalmazásában az illetékes hatóságok a hatályos uniós jogszabályokban megengedett mértékben együttműködnek egymással, valamint az ebben a cikkben említett, bíróságon kívüli panasztételi és jogorvoslati eljárásokért felelős szervezetekkel.

14. cikk

A közvetítők alkalmazásának korlátozása

A tagállamoknak biztosítaniuk kell azt, hogy – az Unióban letelepedett biztosítási vagy viszontbiztosítási közvetítők szolgáltatásainak igénybevételekor – a biztosítók és a viszontbiztosítók, valamint a közvetítők csak a nyilvántartásban szereplő biztosítási és viszontbiztosítási közvetítők, illetve az 1. cikk (2) bekezdésében említett személyek vagy a 4. cikkben említett bejelentést teljesített személyek biztosítás- és viszontbiztosítás-közvetítői szolgáltatásait vegyék igénybe.

VI. FEJEZET

TÁJÉKOZTATÁSI KÖVETELMÉNYEK ÉS ÜZLETVITELI SZABÁLYOK

15. cikk

Általános elvek

(1) A tagállamok előírják, hogy a biztosítási közvetítési tevékenység ügyfelekkel vagy azok számára történő folytatása során a biztosítási közvetítő vagy biztosító mindenkor becsületes, tisztességes, megbízható, becsületes és szakszerű módon tevékenykedjen az ügyfelek legjobb érdekében.

(2) A biztosítási közvetítő vagy biztosító ügyfeleket vagy potenciális ügyfeleket célzó valamennyi tájékoztatásának, ideértve a marketingközleményeket , tisztességesnek, egyértelműnek és nem félrevezetőnek kell lennie▌. A marketingközlemények marketingjellegének mindenkor világosan felismerhetőnek kell lennie.

16. cikk

A biztosítási közvetítő vagy a biztosító által nyújtandó általános tájékoztatás

A tagállamok szabályokat állapítanak meg annak biztosításához, hogy

a) bármely biztosítási szerződés megkötése előtt, vagy ha a közvetítő ügyféltájékoztatóban foglalt adataiban lényegi változás történt biztosítási szerződés megkötését követően, a biztosítási közvetítő – ideértve a szerződéseseket is – tájékoztassa az ügyfeleket a következőkről: i. a biztosítási közvetítő neve és címe, valamint az, hogy biztosításközvetítői tevékenységet végez; ii. arról, hogy nyújt-e bármilyen típusú tanácsadást az értékesített biztosítási termékekre vonatkozóan; iii. a 12. cikkben említett eljárások, amelyek lehetővé teszik az ügyfeleknek és más érdekelt feleknek panaszok bejelentését a biztosítási közvetítővel és a viszontbiztosítási közvetítővel kapcsolatban, illetve a 13. cikkben említett bíróságon kívüli panasztételi és jogorvoslati eljárások; iv. a nyilvántartás, amelyben szerepel, és az a mód, ahogyan nyilvántartásba vételét ellenőrizni lehet; és v. arról, hogy a közvetítő az ügyfelet képviseli-e vagy a biztosító számára és nevében jár el;

b) bármely biztosítási szerződés megkötése előtt a biztosító tájékoztassa az ügyfeleket a következőkről: i. a biztosító neve és címe, valamint az, hogy biztosítói tevékenységet végez; ii. arról, hogy nyújt-e bármilyen típusú tanácsadást az értékesített biztosítási termékekre vonatkozóan; iii. a 12. cikkben említett eljárások, amelyek lehetővé teszik az ügyfeleknek és más érdekelt feleknek panaszok bejelentését a biztosítóval, illetve a 13. cikkben említett bíróságon kívüli panasztételi és jogorvoslati eljárások.

17. cikk

Összeférhetetlenség és átláthatóság

(1) Bármely biztosítási szerződés megkötése előtt a biztosítási közvetítőnek ▌legalább a következő információkat kell megadnia az ügyfelek részére:

a) közvetlenül vagy közvetve résztulajdonos-e, aki a szavazati jogok vagy a tőke több mint 10 %-át birtokolja az adott biztosítóban;

b) az adott biztosító vagy az adott biztosító anyavállalata résztulajdonosa-e, amely a szavazati jogok vagy a tőke több mint 10 %-át birtokolja a biztosítási közvetítőben;

c) az ajánlott szerződéssel kapcsolatban a következőkről: i. a tisztességes és személyes elemzés alapján ad-e tanácsot; vagy ii. szerződési kötelezettsége van-e arra, hogy kizárólagosan egy vagy több biztosító számára fejtsen ki biztosításközvetítői üzleti tevékenységet. Ebben az esetben, az ügyfél kérésére meg kell adnia ezen biztosítók nevét; vagy iii. nincs szerződési kötelezettsége arra, hogy kizárólagosan egy vagy több biztosító számára fejtsen ki biztosításközvetítői üzleti tevékenységet, és nem a tisztességes és személyre szabott elemzés alapján nyújt tanácsot. Ebben az esetben, az ügyfél kérésére meg kell adnia azon biztosítók nevét, amelyekkel üzleteket köthet és köt;

▐

e) a biztosítási szerződéssel összefüggésben: i. díj alapján dolgozik, vagyis a javadalmazást közvetlenül az ügyféltől kapja; vagy ii. bármely jellegű jutalék alapján dolgozik, vagyis a biztosítási díj magában foglalja a javadalmazást; vagy iii. az i. és a ii. pont kombinációja alapján dolgozik;

▐

ea) a biztosítási szerződéssel összefüggésben a javadalmazás forrása: i. a szerződő; ii. a biztosító; iii. egy másik biztosítási közvetítő; iv. az i., ii. és iii. pont kombinációja; A tagállamok a 17a. cikkel összhangban kiegészítő információkat kérhetnek;

▐

(2) azt, hogy az ügyfél jogosult az (1) bekezdés ea) pontjában említett további részletes információ kérésére.

(3) A biztosító a biztosítás ügyfélnek való közvetlen értékesítésekor tájékoztatja ▌az ügyfelet azon változó javadalmazás jellegéről és összegéről, amelyet bármely alkalmazottja kap a szóban forgó biztosítási termék értékesítéséért és kezeléséért.

▐

(5a) Összeférhetetlenség esetén és a tisztességes verseny ösztönzése érdekében a fogyasztót tájékoztatni kell a megfelelő mennyiségi elemekről, a fogalmakról, az e cikk (1) bekezdésének ea) pontjában és (3) bekezdésében említett feltételekkel megegyezően. Az 1094/2010/EU rendelet 16. cikkével összhangban az EBFH 2015. december 31-ig kialakítja, majd időszakosan frissíti az e cikk következetes alkalmazását biztosító iránymutatásokat.

17a. cikk

Információk közlése

A tagállamok a biztosítási közvetítőkre és a biztosítókra vonatkozóan további közzétételi követelményeket is bevezethetnek vagy fenntarthatnak a közvetítéssel összefüggő javadalmazás összegével, a díjakkal, a jutalékokkal és a nem pénzbeli juttatásokkal kapcsolatban, feltéve, hogy a tagállam az összes értékesítési csatorna között továbbra is biztosítja az egyenlő versenyfeltételeket, nem torzítja a versenyt, és megfelel az uniós jognak, és hogy az ebből eredő adminisztratív terhek arányosak maradnak a fogyasztók védelmének megcélzott szintjével.

18. cikk

Tanácsadás és az értékesítésre vonatkozó előírások ▌

(1) Amennyiben a tanácsadásra bármely meghatározott szerződés megkötése előtt kerül sor , a biztosítási közvetítőnek – ideértve a szerződéseseket – vagy a biztosítónak az ügyfél által adott tájékoztatás alapján az alábbiakat meg kell határoznia :

a) az ügyfél szükségleteit és igényeit;

b) ▌az ügyfélnek egy meghatározott termék tekintetében adott tanács indokait ▌.

(2) Az (1) bekezdés a) és b) pontjában említett részleteket a javasolandó biztosítási termék bonyolultságától és az ügyfél pénzügyi kockázatának szintjétől függően – tekintet nélkül a választott értékesítési útvonalra – módosítani kell.

(3) Amikor a biztosítási közvetítő vagy a biztosító méltányos elemzésen alapuló tanácsadást végez , akkor ahhoz, hogy a szakmai követelményeknek megfelelően , a fogyasztó mindenek fölött álló érdekét szem előtt tartva tehessen személyre szabott ajánlatot egy olyan biztosítási szerződés tekintetében, amely a legjobban megfelel az ügyfél szükségleteinek, köteles olyan tanácsot adni, amely a piacon elérhető biztosítási szerződések elég nagy számának elemzésén alapul.

(4) A szerződés megkötését megelőzően, függetlenül attól, hogy sor került-e tanácsadásra, a biztosításközvetítő vagy a biztosító – figyelembe véve a biztosítási termékek összetettségét és az ügyfél típusát – érthető formában tájékoztatást nyújt az ügyfélnek a biztosítási termékről, ami alapján megalapozott döntést tud hozni. Ezt egységesített tájékoztató formájában, a termékkel kapcsolatos információkat tartalmazó dokumentumban, egyszerű nyelvezetben kell biztosítani. A melléklet legalább az alábbi információkat tartalmazza:

a) tájékoztatás a biztosítás típusáról;

b) a biztosított és a kizárt kockázatok leírása;

c) a díjfizetés módja és a fizetések időtartama,

d) kizárások;

e) a szerződés kezdetekor jelentkező kötelezettségek;

f) a szerződéses időszak során jelentkező kötelezettségek;

g) követelés benyújtásakor jelentkező kötelezettségek;

h) a szerződés időtartama, beleértve a szerződés kezdetének és végének időpontját;

i) A szerződés megszűnésének esetei.

(4a) Az (4) bekezdést nem kell alkalmazni a következőkre:

a) a …/…/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 4a. cikkében meghatározottak szerinti befektetési termékek (23) ; vagy

b) ezen irányelv VII. fejezetében említett biztosítási befektetési termékek értékesítése

19. cikk

A tájékoztatás alóli mentesség és rugalmassági záradék

(1) A 16., 17. és 18. cikkben említett tájékoztatást nem szükséges nyújtani , amikor a biztosítási közvetítő nagy kockázatokról szóló biztosítást közvetít, vagy a viszontbiztosítási közvetítők vagy viszontbiztosítók által történő közvetítés esetében, vagy a mellékletben meghatározott szakmai ügyfelekkel kapcsolatban.

(2) A tagállamok fenntarthatnak vagy elfogadhatnak szigorúbb rendelkezéseket a 16., 17. és 18. cikkben említett tájékoztatási követelmények tekintetében, feltéve hogy az ilyen rendelkezések összhangban vannak az uniós joggal. A tagállamok tájékoztatják az EBFH-t és a Bizottságot ezekről a nemzeti rendelkezésekről.

(2a) A biztosítási közvetítők vonatkozásában szigorúbb rendelkezéseket fenntartó vagy elfogadó tagállamok biztosítják, hogy ezek a rendelkezések tartsák tiszteletben az egyenlő versenyfeltételekre vonatkozó elveket, valamint hogy az e rendelkezésekből eredő adminisztratív teher arányos legyen a fogyasztóvédelmi előnyökhöz viszonyítva.

(3) Az EBFH annak érdekében, hogy minden megfelelő módon biztosítsa az átláthatóság magas szintjét, gondoskodik arról, hogy a nemzeti szabályokról megkapott információkat a fogyasztókkal, a biztosítási közvetítőkkel és a biztosítókkal ugyancsak közöljék.

20. cikk

Tájékoztatási feltételek

(1) A 16., 17. és 18. cikk értelmében az ügyfélnek szóló minden tájékoztatást az alábbiak szerint kell közölni:

a) papíron;

b) világosan és pontosan, az ügyfél számára érthetően; és

c) azon tagállam hivatalos nyelvén, ahol a kockázat található vagy ahol a kötelezettségvállalásra sor került, vagy bármely más, a felek megegyezése szerinti nyelven. A tájékoztatást díjmentesen kell nyújtani.

(2) Az (1) bekezdés a) pontjától eltérve a 16., 17. és 18. cikkben említett tájékoztatás megadható az ügyfélnek a következő adathordozók valamelyikén:

a) a papírtól eltérő tartós adathordozó használatával, amennyiben a (4) bekezdésben meghatározott feltételek teljesülnek; vagy

b) weboldalon keresztül, amennyiben az (5) bekezdésben meghatározott feltételek teljesülnek.

(3) Amennyiben azonban a 16., 17. és 18. cikkben említett tájékoztatás a papírtól eltérő tartós adathordozó vagy weboldal révén történik, az ügyfél kérésére az információt díjmentesen papíron is rendelkezésre kell bocsátani.

(4) A 16., 17. és 18. cikkben említett tájékoztatás a papírtól eltérő tartós adathordozón az alábbi feltételek teljesülése esetén bocsátható rendelkezésre:

a) a közvetítő vagy a biztosító, valamint az ügyfél közötti üzletvitel szempontjából a tartós adathordozó alkalmazása megfelelő; és

b) az ügyfél számára felkínálták a választás lehetőségét a papíron és a tartós adathordozón közölt információk között, és ez utóbbit választotta.

(5) A 16., 17. és 18. cikkben említett tájékoztatás weboldalon keresztül akkor bocsátható rendelkezésre, ha személyesen az ügyfélnek címezték vagy a következő feltételek teljesülnek:

a) A 16., 17. és 18. cikkben említett tájékoztatás weboldalon keresztüli nyújtása a közvetítő vagy a biztosító, valamint az ügyfél közötti üzletvitel szempontjából megfelelő;

b) az ügyfél beleegyezett a 16., 17. és 18. cikkben említett tájékoztatás weboldalon keresztül történő nyújtásához;

c) az ügyfelet elektronikus úton értesítették a weboldal címéről és a 16., 17. és 18. cikkben említett tájékoztatásnak a weboldalon belüli elérhetőségéről;

d) biztosított, hogy a 16., 17. és 18. cikkben említett tájékoztatás a weblapon elérhető marad mindaddig, amíg ésszerű megfontolások alapján az ügyfélnek szüksége lehet rá.

(6) A (4) és az (5) bekezdés alkalmazásában az információnak a papírtól eltérő tartós adathordozón vagy weblapon keresztül történő rendelkezésre bocsátását a közvetítő vagy a biztosító, valamint az ügyfél közötti üzletvitel szempontjából megfelelőnek kell tekinteni, amennyiben bizonyítható, hogy az ügyfél rendszeres internet-hozzáféréssel rendelkezik. Az említett üzletvitel céljából az ügyfél által megadott e-mail cím ilyen bizonyítéknak tekintendő.

(7) Telefonon történő értékesítés esetében az ügyfélnek adott előzetes tájékoztatásnak összhangban kell lennie a fogyasztói pénzügyi szolgáltatások távértékesítésére vonatkozó uniós szabályokkal. Ezen túl , ha az ügyfél úgy döntött, hogy a tájékoztatást a (4) bekezdésnek megfelelően papírtól eltérő adathordozón kívánja megkapni, tájékoztatást az (1) vagy a (2) bekezdésnek megfelelően a biztosítási szerződés megkötése után azonnal meg kell adni az ügyfélnek.

▌

21a. cikk

Az árukapcsolás és a termékcsomagok alkalmazása

(1) Amennyiben valamely biztosítási szolgáltatás felajánlása másik szolgáltatással vagy kiegészítő termékkel együtt, csomagban vagy ugyanazon megállapodás vagy csomag részeként történik, a közvetítő vag