2020 szeptemberében a Bizottság szolgálati munkadokumentumot tett közzé az ipari kibocsátásokról szóló irányelv értékeléséről, amely átfogó értékelést nyújtott az irányelv végrehajtásáról és működéséről. Az értékelés következtetései nyomán a Bizottság megkezdte az ipari kibocsátásokról szóló irányelv felülvizsgálatát. A jogszabály-felülvizsgálati csomag a tervek szerint 2022 első negyedévében készül el. A Bizottság bevezető hatásvizsgálatot tett közzé, és nyilvános konzultációt folytatott az érdekelt felekkel. Ezzel összefüggésben ez a jelentés a jövőbe is tekint, és hasznos következtetéseket tartalmaz az ipari kibocsátásokról szóló irányelv felülvizsgálatához.

Az európai zöld megállapodásról szóló közleményében a Bizottság bejelentette a nagy ipari létesítményekből származó szennyezés kezelésére irányuló uniós intézkedések felülvizsgálatát, ami a Bizottság szennyezőanyag-mentességi cselekvési tervének egyik fő pillére, amelynek célja az éghajlat-, energia- és körforgásos gazdasággal kapcsolatos szakpolitikákkal való összhang biztosítása is.

Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv 73. cikke előírja, hogy a Bizottságnak 2016. január 7-ig, majd azt követően háromévente jelentést kell tennie a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek a végrehajtás kezdeti szakaszáról. A végrehajtás kezdeti szakaszáról szóló jelentést 2017-ben tették közzé. Ez a jelentés összefoglalja a tagállamoktól a 2013–2018-as végrehajtási időszakban gyűjtött adatokat, ideértve a jelentéstételi rendszer 2018-as javítása óta elért előrehaladást (lásd: 2. szakasz) és az ipari kibocsátásokról szóló irányelv 2020. évi értékelését (lásd: 5. szakasz). Ez a jelentés az ipari kibocsátásokról szóló irányelv végrehajtásának támogatása érdekében uniós szinten végrehajtott egyéb intézkedéseket is felvázol.

Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv 4. cikke szerint az irányelv hatálya alá tartozó egyetlen létesítmény sem működhet engedély nélkül.

2018-ban a működő létesítmények 87 %-a rendelkezett engedéllyel, de a jelentések szerint számos létesítmény továbbra sem rendelkezik engedéllyel, különösen a hulladékipar (a működő ipari létesítmények 17 %-a) és a vegyipar (a működő ipari létesítmények 16 %-a) területén. A jelentések szerint engedély nélkül működő létesítmények a legnagyobb számban az intenzív baromfi- és sertéstenyésztési ágazatban vannak jelen (2 685 létesítmény, amelyek a működő létesítmények 14 %-át teszik ki). Hét tagállam számolt be engedély nélküli létesítményekről, amelyek főként Dániában, Görögországban, Németországban és Spanyolországban találhatók. Nem egyértelmű azonban, hogy ez a helyzet az engedély hiányának vagy a téves bejelentésnek felel-e meg. Például 2018-tól kezdődően, amennyiben nem adtak ki engedélyt, a tagállamoknak be kell mutatniuk, hogy milyen végrehajtási intézkedéseket hoztak az érintett létesítmény üzemeltetőjével szemben (és ezt be kell jelenteniük az uniós nyilvántartásnak). Mindazonáltal az engedéllyel nem rendelkező létesítmények száma meghaladja az uniós nyilvántartásnak bejelentett végrehajtási intézkedések számát, ami azt mutatja, hogy további pontosításra van szükség (lásd: 6. szakasz).

Kibocsátási határértékek

Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv 15. cikkének (3) bekezdése szerint az engedély feltételei között meghatározott kibocsátási határértékeknek biztosítaniuk kell, hogy normál üzemeltetési feltételek mellett a kibocsátások ne haladják meg az elérhető legjobb technikákhoz kapcsolódó kibocsátási szinteket, a vonatkozó bizottsági végrehajtási határozatokban foglaltak szerint.

Franciaország, Németország, Olaszország és Svédország összesen 22 olyan esetet jelentett, ahol az engedélyezési feltételekben szereplő kibocsátási határértékek szigorúbbak az elérhető legjobb technikákhoz kapcsolódó kibocsátási szintek tartományánál. Érdemes megjegyezni, hogy ezek közül az ipari kibocsátásokról szóló irányelv 14. cikkének (4) bekezdése alapján (az elfogadott BAT-következtetésekben ismertetett elérhető legjobb technikák alkalmazásával elérhetőnél nagyobb mértékű kibocsátáscsökkentés érdekében) 16 esetben és a 18. cikk alapján (a levegőre és a vízre vonatkozó környezetminőségi szabványoknak való megfelelés érdekében) 5 esetben szigorúbb engedélyezési feltételeket jelentettek be. A Németország által bejelentett egyik esetben az ipari kibocsátásokról szóló irányelv 14. cikkének (4) bekezdésével és 18. cikkével összhangban szigorúbb engedélyezési feltételeket határoztak meg. Szigorúbb engedélyezési feltételeket leggyakrabban az üvegiparban működő létesítményekre határoztak meg. Ez azonban csak azt a tényt tükrözheti, hogy az ezen ágazatra vonatkozó BAT-következtetések az ipari kibocsátásokról szóló irányelv keretében elfogadandó elsők között szerepeltek, és azóta történt műszaki fejlődés a kibocsátáscsökkentési technikák terén.

Eltérések a 15. cikk (4) bekezdése alapján

Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv 15. cikkének (4) bekezdése értelmében az illetékes hatóság kivételes esetekben a bizottsági végrehajtási határozatokban meghatározottaknál kevésbé szigorú kibocsátási határértékeket is megállapíthat. Ilyen eltérés akkor alkalmazható, ha az elérhető legjobb technikákkal megvalósítható kibocsátási szintek elérése aránytalanul magas költségekkel járna a környezeti előnyökhöz képest.

A bejelentett adatok alapján összesen 133 eltérést engedélyeztek 15 tagállamban (Belgium, Bulgária, Cseh Köztársaság, Dánia, Észtország, Finnország, Franciaország, Írország, Magyarország, Németország, Olaszország, Portugália, Románia, Spanyolország és Svédország) működő 98 létesítményben alkalmazott BAT-következtetések tekintetében, amelyek közül a legtöbb eltérést Svédország, a Cseh Köztársaság és Olaszország alkalmazta. A legtöbb eltérést az üveggyártásra vonatkozó BAT-következtetések hatálya alá tartozó létesítmények számára engedélyezték, amelyeket olyan létesítmények követtek, ahol a cellulóz-, papír- és kartongyártásra vonatkozó BAT-következtetések alkalmazandók. Több eltérést engedélyeztek a levegőbe történő kibocsátásokra (a BAT-következtetésekben szereplő 811, az elérhető legjobb technikákhoz kapcsolódó kibocsátási szintből 59-re), mint a vízbe történő kibocsátásokra (a BAT-következtetésekben szereplő összesen 252, az elérhető legjobb technikákhoz kapcsolódó kibocsátási szintből 24-re).

A leghosszabb időtartamú eltérés az üveggyártásra vonatkozó BAT-következtetésekkel volt kapcsolatos (202 hónap a Cseh Köztársaság által jelentett esetek egyikében). 22 eltérést engedélyeztek határozatlan időre. A hosszú távú vagy határozatlan idejű eltérések nem ellentétesek az ipari kibocsátásokról szóló irányelv vonatkozó rendelkezésével, amely nem határoz meg kifejezett határidőt, hanem azokat az ipari kibocsátásokról szóló irányelv folyamatban lévő felülvizsgálata keretében vizsgálják.

Alapállapot-jelentések

Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv 22. cikkének (2) bekezdése szerint, amennyiben a tevékenység veszélyes anyagok használatával, előállításával vagy kibocsátásával jár, és tekintettel bizonyos körülményekre, alapállapot-jelentést kell benyújtani a létesítmény telephelyén a talaj és a felszín alatti vizek szennyezettségének meghatározására.

Mindössze hat tagállam (Ciprus, Észtország, Finnország, Magyarország, Románia és Szlovénia) számolt be arról, hogy valamennyi előírt alapállapot-jelentést benyújtották. A többi tagállam olyan esetekről számolt be, amelyekben az ipari kibocsátásokról szóló irányelv 22. cikkének (2) bekezdése értelmében előírták az alapállapot-jelentéseket, de azokat nem nyújtották be. Ez különösen az Ausztriában, Dániában, Franciaországban, Hollandiában, Lengyelországban, Németországban, Olaszországban, Portugáliában és Svédországban működő létesítmények esetében probléma.

Az előírt alapállapot-jelentések átlagosan 57 %-át nyújtották be időben. Azon létesítmények esetében, ahol a nyersbőr és irha cserzésére vonatkozó BAT-következtetések alkalmazandók, az alapállapot-jelentések csak 14 %-át nyújtották be a jelentések szerint (a 28 előírt jelentés közül négyet). Ez arra utal, hogy e konkrét ipari tevékenység esetében végrehajtási vagy megfelelési probléma merülhet fel. Összességében úgy tűnik, hogy e szempont végrehajtása és betartása valamennyi iparágban kihívást jelent a tagállamok számára.

Végrehajtási intézkedések

Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv 8. cikkének (1) bekezdése szerint a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak biztosítása érdekében, hogy az engedélyben foglalt feltételek teljesüljenek.

Hat tagállam számolt be végrehajtási intézkedésekről (Ciprus, Horvátország, Lengyelország, Németország, Olaszország és Spanyolország). A legtöbb tagállam 1–11 végrehajtási intézkedésről számolt be. A bejelentett végrehajtási intézkedések túlnyomórészt bírósági eljárások.

Ellenőrzések – helyszíni szemlék

Az ipari kibocsátásokról szóló irányelv 23. cikke értelmében a tagállamoknak létre kell hozniuk az ipari kibocsátásokról szóló irányelv hatálya alá tartozó létesítmények környezetvédelmi ellenőrzési rendszerét.

A helyszíni szemlék gyakoriságát a releváns kockázatok szisztematikus értékelése alapján kell meghatározni, és azt a legmagasabb kockázatokat hordozó létesítmények esetében legalább évente, a legalacsonyabb kockázatokat hordozó létesítmények esetében pedig háromévente kell elvégezni.

Uniós átlagban a tagállamok arról számoltak be, hogy minden jelentéstételi évben a létesítmények 49 %-ánál végeztek helyszíni szemléket. A jelentések szerint azonban Franciaországban, Görögországban, Hollandiában, Portugáliában és Spanyolországban a létesítmények kevesebb mint 25 %-ában végeztek helyszíni szemléket. Ezen információk alapján két okból nem lehet megállapítani, hogy valamennyi létesítményt kellő időben ellenőriztek-e: