BEVEZETÉS

A fogyasztók és vállalkozások részére a szakmai szolgáltatások széles körét nyújtó uniós polgárok[1] gazdaságunk alapvető fontosságú szereplői. Más tagállamban történő foglalkoztatásuk, szolgáltatásnyújtásuk konkrét példa arra, milyen előnyökkel jár számukra az egységes piac. Régóta ismert, hogy a szakmai képesítések korlátozó szabályozása ugyanolyan hátráltató hatással van a mobilitásra, mint az állampolgárság alapján való megkülönböztetés. A más tagállamban szerzett képesítések elismerése így az egységes piac sarokkövének számít. Az Európa 2020 stratégia[2] és az egységes piaci intézkedéscsomag[3] hangsúlyozza, hogy a szakmai mobilitás Európa versenyképességének kulcsfontosságú eleme. Az uniós polgárságról szóló 2010. évi jelentés[4] megállapítja, hogy továbbra is a szakmai képesítések elismerését jellemző nehézkes és bizonytalan eljárások jelentik az egyik fő akadályt, amelybe az uniós polgárok az uniós jog biztosította jogaik nemzeti határokon átnyúló gyakorlása közben mindennapjaik során ütköznek. A korszerűsítés emellett megerősítené az Európai Unió pozícióját a nemzetközi kereskedelmi tárgyalások során, könnyebbé téve a szabályozói konvergenciát és lehetővé téve az EU számára, hogy a harmadik országokban jobb piaci hozzáférést érjen el az uniós polgárok számára.

A szakemberek Unión belüli mobilitása továbbra is alacsony fokú. A bejelentések, a SOLVIT által kezelt esetek és a Your Europe Advice tanácsadóihoz intézett kérdések száma, valamint az ilyen esetek elemzése egyértelműen bizonyítja, hogy a szabályok korszerűsítésre szorulnak. Emellett a szolgáltatások (ideértve a szakmai szolgáltatásokat is) Unión belüli kereskedelme az Unión belüli teljes kereskedelem mindössze 25%-át teszi ki. Ez az arány túlzottan alacsony annak fényében, hogy a GDP 70%-át adó szolgáltatási ágazat az EU gazdaságában összességében milyen fontos szerepet tölt be. Az arány javítható.

A mobilitás fokozása választ jelentene a magas képzettséget igénylő állások betöltésének kihívására is, amely az aktív népesség fogyásából adódik. Az Európai Szakképzés-fejlesztési Központ (Cedefop) becslése szerint 2020-ra 16 millióval több emberre lesz szükség a magas képzettséget igénylő állások betöltéséhez[5], ez alapján pedig a jelenlegi trendek súlyos szakemberhiányhoz vezetnek majd A szakmai képességek hiányát részben pótolhatnák az olyan munkavállalók, akik szakmai képesítésüket az Unión kívül szerezték, és egyelőre jelentős problémát jelent számukra képesítésük elismertetése.

Különös aggodalomra ad okot az egészségügyi szakemberek egymillió fősre becsült hiánya. Arra vonatkozóan, hogy általános munkaerő-politikájuk megszilárdítása és a munkaerő-tervezési mechanizmusok részletesebb kidolgozása révén az egyes országok hogyan kezelhetik eredményesebben az egészségügyi szakemberek mobilitását, a Bizottság és a tagállamok külön intézkedést hoznak[6].

Ebben a szélesebb összefüggésben kell szemlélni annak lehetővé tételét, hogy a polgárok élhessenek azon egyedi jogukkal, hogy az Unión belül bárhol dolgozhassanak. A szabad mozgás teljes körű kihasználásához a szakembereknek arra van szükségük, hogy képesítésüket más tagállamokban egyszerűen elismertethessék[7]. Ennélfogva alapvető fontosságú, hogy a szakmai képesítések elismeréséről szóló irányelv[8] világos és egyszerű szabályokat fogalmazzon meg a szakmai képesítések elismerésére vonatkozóan. Ugyanakkor a szabályoknak anélkül kell biztosítaniuk a szolgáltatások magas színvonalát, hogy maguk is a mobilitás gátjaivá válnának. Az Európai Unió eddigi eredményei e téren jelentősek: egyes szakmai képesítések elismerése feltétel nélküli, különösen az egészségügy, az építészmérnöki szakma, a kézműipar, a kereskedelem és az ipar területén, míg az egyéb szakmákra vonatkozóan sikerrel alkalmazzák az „általános rendszer” alapján történő kölcsönös elismerés elvét. 2005-ben a fenti szabályokat új, egyszerűbb rendszer egészítette ki az ideiglenes mobilitás elősegítése érdekében. E szabályok Európában szakemberek milliói számára járnak előnnyel. Becslések szerint a harmonizált képzési minimumkövetelmények alapján történő feltétel nélküli elismerés önmagában 6,4 millió polgárt érint[9].

2010 márciusában a Bizottság az irányelv értékelését kezdeményezte, ami számos érdekeltet mozgósított: 2010-ben mintegy kétszáz illetékes hatóság készített jelentést a tapasztalatairól, 2011 elején pedig nyilvános konzultációra került sor mintegy négyszáz résztvevővel. A zöld könyv erre az értékelésre épül, és a mobilitásnak az egységes piacon belüli elősegítését célzó új elgondolásokat mutat be, mint amilyen az európai szakmai kártya (2. rész); vizsgálja az eredmények felhasználásának módjait (3. rész); valamint sorra veszi a feltétel nélküli elismerés korszerűsítésének lehetőségeit (4. rész). A Bizottságot a fenti elgondolásokkal kapcsolatos széles körű konzultáció segíti abban, hogy felmérje a szakmai képesítések elismeréséről szóló irányelv korszerűsítésének lehetőségeit.

Az irányelv korszerűsítésére vonatkozó jogalkotási javaslat 2011 végére várható.

A MOBILITÁS ÚJ MEGKÖZELÍTÉSEI

Az európai szakmai kártya

A korszerűsítés során a legfejlettebb technológiákat alkalmazva új eszközökkel kell segíteni a mobilitást. E technológiákkal egyaránt javítható a szakemberek mobilitása, valamint a fogyasztók és munkáltatók tájékoztatása azokról a képesítésekről, amelyekkel a szakemberek az általuk kínált szolgáltatásokra vonatkozóan rendelkeznek. A 21. századi gyors kommunikációs technológiákra épülő európai szakmai kártya segítségével olyan mechanizmus alakítható ki, amely révén a kártya a szakmai képesítések elismeréséről szóló irányelv korszerűsített változatának megfelelő konkrét, az igényekre szabott hatást fejt ki. A belső piaci információs rendszer (IMI) elősegítheti a küldő tagállam (a szakember kiindulási országa) és a fogadó tagállam (az az ország, ahol a szakember le kíván telepedni) közötti sokkal gyorsabb együttműködést. A két ország közötti gyorsabb együttműködés lehetővé tenné a kártyabirtokos képesítésének gyorsított elismertetését. Az IMI keretében való együttműködésre vonatkozóan emellett a tagállamok számára kötelező határidőket kell szabni. Ugyanígy az ideiglenes mobilitás lényegesen leegyszerűsödne a kártyabirtokos szakember számára: feleslegessé válna valamennyi adatszolgáltatási kötelezettség, amelyet a fogadó ország jelenleg előírhat, mivel a szükséges információkat vagy maga a kártya hordozná, vagy azok a kártyát kibocsátó küldő országból lennének beszerezhetőek a gyors elektronikus infrastruktúra segítségével.

A küldő tagállam mobilizálása

A jelenlegi rendszerben a fogadó tagállam feladata, hogy ellenőrizze a migráns szakember képesítéseit. Ez a szakember számára nehézséget okozhat, mert előírhatják számára, hogy különféle dokumentumokat fordításban nyújtson be. Az ellenőrzés erőforrásigényes feladat lehet a fogadó tagállam illetékes hatósága számára is, amely nem feltétlenül ismeri a képesítések más tagállamokban történő megszerzésének módját. Az európai szakmai kártya, amelyet a képesítés megszerzése szerinti tagállam illetékes hatósága azzal a feltétellel bocsát ki, hogy a szakember szakmája gyakorlására jogosult, zökkenőmentesebbé teheti a folyamatot azáltal, hogy a küldő tagállam már annak korai szakaszában nagyobb szerephez jut.

A kártya kibocsátásakor a küldő tagállam illetékes hatóságának ellenőriznie kell, hogy a kérelmező a megfelelő képesítéssel rendelkezik, és teljesíti a korszerűsített irányelv alapján előírható egyéb feltételeket, például a szakember jogszerű letelepedését, vagy a képzettségét tanúsító oklevél hitelességét. Az illetékes hatóság emellett tárolná a kártya kibocsátására jogosító okiratokat, amelyeket szükség szerint a fogadó tagállamban működő társszerv rendelkezésére bocsátana. A kölcsönös bizalom érdekében a kártyát kereskedelmi vállalkozás nem bocsáthatná ki. A küldő tagállamban nem szabályozott szakmák esetében az adott tagállam feladata lenne a kártyát kibocsátó illetékes hatóság (pl. kapcsolati pontok[10] vagy NARIC-központok[11]) kijelölése.

Ebben a rendszerben a fogadó tagállam hatóságainak nem kellene adminisztratív erőforrásokat lekötniük az összes olyan információ ellenőrzése érdekében, amelyeket a küldő tagállam előzőleg megvizsgált. A kártya ellenőrzése önmagában elegendő lehet annak megállapítására, hogy birtokosa az adott szakma gyakorlására jogosult a fogadó tagállamban.

A belső piaci információs rendszer (IMI) ebben az összefüggésben „háttérirodaként” segítheti az illetékes hatóságok együttműködését. Ennek feltétele a kártyákat kibocsátó és ellenőrző valamennyi illetékes hatóság nyilvántartásba vétele az IMI rendszerben, amely lehetővé teszi számukra kérdéseik egyeztetését. Az EU illetékes hatóságainak jelentős része már szerepel a nyilvántartásban, a nem nyilvántartott hatóságoknak 2012 végéig kell kérniük felvételüket.

A fogadó tagállam mobilizálása

A szolgáltatását ideiglenes jelleggel nyújtani kívánó szakember számára a szakmai kártya helyettesítheti a legtöbb tagállamban az irányelv 7. cikke alapján előírt előzetes nyilatkozatot alátámasztó adminisztratív dokumentumokat. Ehhez elegendő lenne a szakember kártyaszámát feltüntető e-mail üzenet. A kártyabirtokos teljes egészében mentesülhetne az előzetes nyilatkozattétel alól, mivel elegendő lenne a szükséges információkat tartalmazó kártya: a nyilatkozat megküldése helyett bemutathatná a kártyát az illetékes hatóságoknak és a szolgáltatást igénybe vevőknek a fogadó tagállamban. A szükséges ellenőrzések fenntartása mellett az ideiglenes mobilitás lényegesen leegyszerűsödne.

Hasonló előnyökhöz juthatnak azok a szakemberek, akik képesítésüket feltétel nélkül, harmonizált képzési minimumkövetelmények alapján kívánják elismertetni. A kártyával igazolható, hogy a szakember képesítése a korszerűsített irányelv alapján megfelel a harmonizált minimumkövetelményeknek. Ezt a kibocsátó illetékes hatóság a kártya igénylésekor ellenőrizheti abban a tagállamban, amelyben a képesítést igazoló oklevelet kiállították. A fogadó tagállam illetékes hatósága számára ezt követően nem lenne szükséges a képesítés ellenőrzése, így lényegesen rövidebb idő alatt (pl. az irányelvben jelenleg megengedett három hónap helyett két héten belül) meghozhatná az elismerési határozatot[12].

A kártya a képesítések esetenkénti ellenőrzésével járó általános rendszerben is egyszerűsítené és gyorsítaná az elismerési eljárást, mivel az előzetes ellenőrzést a kártyát kibocsátó hatóság végezné. Ebből adódóan az eljárások a jelenlegi legfeljebb négy hónap helyett legfeljebb egy hónap alatt lebonyolíthatók lennének[13].

A szakmai kártya a szolgáltatást igénybe vevők számára is előnyös lenne, különösen az átláthatóság szempontjából. A kártya bemutatásával a szakemberek garantálják, hogy jogosultak a szakma gyakorlására. Emellett olyan rendszer is kialakítható, amelyben a fogyasztók és munkáltatók (pl. az illetékes hatóság közvetlen megkeresésével) ellenőrizhetik a kártya érvényességét.

Az irányító csoport munkája, kísérleti esettanulmányok

Az európai szakmai kártya nem lenne kötelező. Az érdeklődő mobilis szakembereknek lehetőséget kell adni, de nem kötelezhetők kártya igénylésére. A Bizottság az érdeklődésüket jelző felekből válogatott, a szakmai kártyával foglalkozó irányító csoportot hozott létre. A csoport a különböző szakmák, az illetékes hatóságok, valamint szakszervezetek képviselőiből áll. A csoport 2011 január elején kezdte meg munkáját, és várhatóan ez év októberére konkrét következtetésekről számol be. A csoport a kártya hozzáadott értékét és lehetséges jogi hatásait mérlegeli. Vizsgálta továbbá a szakmai kártyával kapcsolatban indult projekteket, valamint azokat a hasonló eszközöket, amelyek a polgárok mindennapi életében hasznosak lehetnek (például az európai vezetői engedélyt, az európai egészségbiztosítási kártyát és a tervezett európai képesítési útlevelet). A csoport nagy figyelmet fordított a kivitelezés kihívásaira, így a kártya tartalmára és formátumára, valamint a megbízhatóságát garantáló legjobb megoldásra. Az eredmények ismertetésére a lengyelországi Krakkóban október 3–4-én rendezett egységes piaci fórumon kerül sor.

Az egyes szakmák megszerzésére és gyakorlására vonatkozó eltérő feltételekre tekintettel az irányító csoport célszerűnek tartotta esettanulmányok készítését a kiválasztott szakmákról (mérnök, orvos, betegápoló, fizioterapeuta és idegenvezető).

1. kérdés: Van észrevétele az illetékes hatóságok küldő tagállamban, illetve a fogadó tagállamban betöltött szerepével kapcsolatban?

2. kérdés: Egyetért azzal, hogy a szakmai kártya a kártyabirtokos céljaitól függően az alábbi hatásokkal járhat?

a) A kártyabirtokos helyváltoztatása ideiglenes (ideiglenes mobilitás):

- 1. lehetőség: a kártya feleslegessé tenne minden nyilatkozattételt, amelyet jelenleg a tagállamok az irányelv 7. cikke alapján előírhatnak.

- 2. lehetőség: a nyilatkozattételi rendszer megtartása mellett a kártya bemutatása felváltaná a kísérő dokumentumokat.

b) A kártyabirtokos képesítését feltétel nélkül kívánja elismertetni: a kártya bemutatása gyorsítaná az elismerési eljárást (a fogadó tagállam három hónap helyett kéthetes határidővel hozna határozatot).

c) A kártyabirtokos olyan képesítést kíván elismertetni, amelyre a feltétel nélküli elismerés nem terjed ki (általános rendszer): a kártya bemutatása gyorsítaná az elismerési eljárást (a fogadó tagállam négy hónap helyett egy hónapos határidővel hozna határozatot).

A gazdasági tevékenységek középpontba állítása: a részleges hozzáférés elve

A szakemberek számára nehézségekkel járhat képesítésük elismertetése akkor, ha a szakmájuk keretében végzett gazdasági tevékenységek köre lényegesen eltérő a saját tagállamukban és abban a tagállamban, amelyben le kívánnak telepedni. Ez a helyzet például a „snowboardoktató” esetében, amely egyes tagállamokban önálló szakma, más tagállamokban viszont nem, így ott a snowboard oktatását is síoktatók végzik.

Előfordul, hogy egy adott szakmához tartozó gazdasági tevékenységek köre két tagállamban olyan mértékben eltérő, hogy – mint a fenti példában – a szakembereknek a képesítési követelmények közötti különbségek áthidalásához a fogadó tagállam teljes oktatási és képzési programát teljesíteniük kellene. E kérdés mérlegelése során a Bíróság kialakította a részleges hozzáférés elvét[14]. A Bíróság megállapította, hogy bizonyos körülmények között a szakember kérésére a tagállam köteles az adott szakmához tartozó tevékenységek részleges megkezdését lehetővé tenni. A Bíróság esetjoga alapján azonban a szolgáltatást igénybe vevők és általában a fogyasztók védelme indokolhatja a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságának arányos korlátozását, amennyiben ezen intézkedések a célkitűzés eléréséhez szükségesek és azzal arányban állnak.

A fenti elv beemelésével az irányelv a szakembereket védő intézkedések körét (például azt a határidőt, amelyen belül a tagállamoknak meg kell hozniuk az elismerési határozatot) kiterjesztené azokra a szakemberekre is, akik a részleges hozzáférés feltételeit teljesítik.

A korszerűsített irányelv rögzíthetné azokat a szempontokat, amelyek mentén az elv a joggyakorlatnak megfelelően alkalmazható (kritériumalapú megközelítés). A Bíróság szerint a részleges hozzáférés elve akkor alkalmazható, ha a szakember által a fogadó tagállamban folytatni kívánt gazdasági tevékenység objektíven elkülöníthető az egyéb olyan tevékenységektől, amelyek az adott tagállamban a szakmához tartoznak. Az egyik döntő szempont az, hogy az adott gazdasági tevékenység a szakmai képesítés megszerzése szerinti tagállamban függetlenül vagy önállóan végezhető-e. Az az egyik tagállamban hidraulikára szakosodott mérnök például, aki olyan másik tagállamban kíván dolgozni, ahol tevékenységeit általánosabb képesítésű, út-, csatorna- és kikötőépítéssel is foglalkozó mérnökök végzik, a fogadó tagállamban engedélyt kaphat arra, hogy a szakmát részleges hozzáféréssel gyakorolja. Ilyenkor az engedély kizárólag a hidraulikával kapcsolatos tevékenységekre vonatkozik.

Az elv alkalmazásától kivételes indokkal lehet eltekinteni akkor, ha ez közérdekű cél elérésére alkalmas, a cél eléréséhez szükséges mértékig.

3. kérdés: Egyetért azzal, hogy előnyös lenne a részleges hozzáférés elvét és alkalmazásának konkrét feltételeit beilleszteni az irányelvbe? (Indokolja konkrét érvekkel az elvtől való elérést.)

A közös követelményrendszerek átalakítása

Jelenleg csupán kevés szakma élvezi a feltétel nélküli elismerés előnyeit. Az általános rendszerbe tartozó számos szakma törekszik hasonló, a mobilitását elősegítő mechanizmusra. Az irányelv 15. cikke alapján lehetőség van közös követelményrendszerek bevezetésére. E követelményrendszerek célja, hogy szükségtelenné tegye a kompenzációs intézkedéseket (vizsga, alkalmazkodási időszak). Alkalmazásuk nem a képesítések feltétel nélküli elismerését szolgálja. Ebből adódóan eddig nem született a kompenzációs intézkedésekre vonatkozó közös követelményrendszer, és általános a konszenzus a tekintetben, hogy hiányoznak a további fejlődés alapjai. A közös követelményrendszerek jelenlegi koncepciója hibás. A jövőben ki kell terjeszteni annak érdekében, hogy utat nyithasson a feltétel nélküli elismerés felé.

A mobilitás megkönnyítése iránti igényre a Bizottság a gördülékenyebb elismerés lehetővé tételével kíván reagálni. A közös követelményrendszerek új megközelítése ezt a célt szolgálhatja. E rendszerek gyakorlatilag ugyanúgy működhetnének, mint a feltétel nélküli elismerés rendszere az orvosok, fogorvosok, ápolók, szülésznők, gyógyszerészek, állatorvosok és építészmérnökök esetében, azzal az eltéréssel, hogy nincs szükség valamennyi tagállam, vagy a tagállamok a 15. cikkben előírt arányú részvételére. A közös követelményrendszerek létrehozásának esélyei növelhetők, ha a részvételi küszöb a tagállamok kétharmada helyett a tagállamok egyharmada (tehát 27 tagállamból 9). Egyértelműen jelezni kell azt is, hogy a közös követelményrendszerben részt nem vevő tagállamok később szabadon csatlakozhatnak.

Minden új követelményrendszeren belső piaci tesztet kell végezni. Ez biztosítja a megállapított feltételek arányosságát, valamint azt, hogy a közös követelményrendszer ne legyen annyira részletes, hogy gátolja a részt nem vevő tagállamok azon szakembereinek mobilitását, akik az egységes piacon élni kívánnak a szabad mozgás jogával. A belső piaci tesztet az érdekelt szakmai szervezetek dolgozhatják ki. Különösen annak tisztázásában segíthet, hogy valamely, a rendszerben részt nem vevő tagállam szakembere számára elegendő-e a szakmai tapasztalat ahhoz, hogy a szakmát a részt vevő tagállamok egyikében gyakorolja.

Végül a közös követelményrendszereket nemcsak a szakmai szervezeteknek kell támogatniuk, hanem második lépésben legalább kilenc tagállamnak is. Egy szakmai szervezet javaslata alapján és elegendő tagállam szükséges támogatásával a Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktussal közös követelményrendszert fogadhatna el, amelynek kereteit a korszerűsített irányelv rögzítheti. Kidolgozás alatt áll például egy közös követelményrendszer síoktatók számára.

4. kérdés: Támogatja, hogy a közös követelményrendszerek létrehozásához szükséges részvételi küszöb a tagállamok kétharmada helyett a tagállamok egyharmada (azaz 27 tagállamból 9) legyen? Egyetért azzal, hogy az arányosság elvén alapuló belső piaci teszt szükséges annak biztosításához, hogy a közös követelményrendszerek ne akadályozzák az azokban részt nem vevő tagállamokból érkező szolgáltatókat? (Soroljon fel a fenti megközelítés mellett vagy az ellen szóló konkrét érveket.)

Szakmai képesítések a szabályozott szakmákban

Az egységes piaci intézkedéscsomag a szakmai képesítéshez kötött fenntartott tevékenységek alaposabb értékelését írja elő. Egyúttal felszólít a szabályozás hatálya alá tartozó szakmák körének felülvizsgálatára. Jelenleg a 27 tagállam mintegy 4700 szakmát szabályoz szakmai képesítéssel. E szakmák körülbelül 800 különböző kategóriába sorolhatók. A szakmai képesítések elismeréséről szóló irányelv jelenleg olyan kölcsönös elismerési mechanizmust nyújt, amely általánosságban a szakmák többségére alkalmazható. A tagállamok szabadon határozhatnak meg képesítési követelményeket egyes szakmák gyakorlására vonatkozóan, ami megfelelő eszköz lehet egy adott gazdasági tevékenységgel kapcsolatos közpolitikai cél, például a tevékenység biztonsága elérésében. Ugyanakkor bizonyos esetekben a képesítésre vonatkozó követelmények aránytalanok lehetnek, vagy feleslegesek a közpolitikai célok elérése szempontjából, és akadályozhatják az uniós polgárokat a szabad mozgásban. Előfordulhat, hogy a saját tagállamában gazdasági tevékenységet folytató uniós polgárral szemben a fogadó tagállam olyan fokú vagy jellegű, indokolatlan és aránytalan képesítési követelményt támaszt, hogy az ebből adódó akadályt az egyén a szakmai képesítések elismeréséről szóló irányelvben rögzített ún. kompenzációs intézkedések (vizsga vagy alkalmazkodási időszak) útján nem képes leküzdeni és arra sincs lehetősége, hogy a Bíróság joggyakorlatának megfelelően részleges hozzáférést követeljen (a részleges hozzáférésről további információkat a 2.2. szakasz tartalmaz). Ilyenkor a polgár arra kényszerül, hogy elvégezze az adott fogadó tagállamon belüli képesítéshez előírt teljes képzést.

5. kérdés: Van tudomása olyan szabályozott szakmáról, amelynél az uniós polgár ténylegesen ilyen helyzetbe kerülhet? Ismertesse a szakmát, a képesítést, valamint azt, hogy a fenti helyzet miért nem indokolható.

AZ EREDMÉNYEK HASZNOSÍTÁSA

Az információkhoz való hozzáférés, e-kormányzat

A másik tagállamban dolgozni kívánó szakembereknek ismerniük és érteniük kell a rájuk vonatkozó szabályokat. Az irányelv értékelése, elsősorban a 2011 elején folytatott nyilvános konzultáció rávilágított arra, hogy ez sok érdekelt számára problémát jelent. A válaszadók különösen azt emelték ki, hogy nem kellően egyértelmű, hogy szakmai képesítésük elismerése melyik szerv feladata, és hogy milyen dokumentumokat kell benyújtaniuk. A fogadó tagállam gyors döntésére vonatkozó célkitűzés gyakran hiúsul meg azért, mert nincs elégséges információ arra vonatkozóan, hogy milyen dokumentumot és melyik hatóság számára kell benyújtani.

Ezzel összefüggő kihívás, hogy a szakemberek hatékonyabban és kényelmesebben igényelhessék szakmai képesítésük elismerését, és az elismerési határozatot e-kormányzati portálokon vehessék át.

A korszerűsített irányelv előírhatja, hogy minden tagállamban legyen olyan online központi hozzáférési pont, amely a szakmai képesítések elismertetése céljából teljes körű tájékoztatást nyújt az illetékes hatóságokról és a dokumentációs követelményekről valamennyi szakember számára, függetlenül az adott szakember szakmájától és attól, hogy azt melyik régióban kívánja gyakorolni. Ez megoldás lehet az első kihívásra. Ha a szakemberek előre tudják, hogy pontosan milyen dokumentumokat kell benyújtaniuk, azzal a folyamat átláthatóbbá válik, és elkerülhetők az olyan helyzetek, amelyekben az illetékes hatóságok arra hivatkozva nem hoznak hivatalos határozatot, hogy a migráns szakember dokumentációja nem teljes (lásd az irányelv 51. cikke (2) bekezdését).

A központi hozzáférési pontokra épülő további lépésben a szakemberek számára lehetőség biztosítható arra, hogy a képesítések elismertetésével kapcsolatos valamennyi eljárást internetes felületen bonyolítsanak. Ezzel leküzdhető a második kihívás is.

Hogyan működhetnek a fenti megoldások a gyakorlatban? Az egyik lehetőség az irányelv 57. cikkében előírt nemzeti kapcsolati pontok alapulvétele, amelyek jelenleg is tájékoztatják és segítik a képesítésüket elismertetni kívánó szakembereket. Egyelőre a kapcsolati pontok elsődleges feladata inkább a levélben vagy telefonon történő tanácsadás, mint az, hogy proaktív módon tájékoztassák a szakmai mobilitásban érdekelt uniós polgárokat az előírt dokumentumokról és az illetékes hatóságról. A későbbiekben a nemzeti kapcsolati pontok a központi hozzáférési pontot is megszervezhetik, valamint az illetékes hatóságokkal közösen koordinálhatják a formaságok teljes körű internetes bonyolítását szolgáló eszközöket.

A másik lehetőség a szolgáltatási irányelvben[15] rögzített egyablakos ügyintézési pontok alapulvétele. Rendeltetésük szerint ezek olyan teljes értékű e-kormányzati portálok, amelyek segítségével a szolgáltatók internetes felületen juthatnak hozzá a tevékenységüket érintő lényeges információkhoz (szabályozások, eljárások, határidők). Ezenfelül az egyablakos ügyintézési pontok lehetővé teszik a szolgáltatók számára, hogy egy adott szolgáltatási tevékenységhez való hozzáféréshez és annak végzéséhez szükséges valamennyi adminisztratív eljárást, ezen belül a képesítés elismerési eljárását elektronikusan bonyolítsák, ami elengedhetetlen az eljárások lerövidítéséhez és az adminisztratív formaságokkal összefüggő terhek csökkentéséhez. Jelenleg az egyablakos ügyintézési pontokat a szolgáltatási irányelv hatálya alá tartozó szolgáltatók, azok kiküldött munkatársai, valamint egyéni vállalkozó szakemberek vehetik igénybe[16], de a pontok tevékenységi köre kibővíthető, ha az adott tagállam ezt indokoltnak tartja ahhoz, hogy a szolgáltatás valamennyi szakmai tevékenységre kiterjedjen, ne csak azokra, amelyekre a szolgáltatási irányelv vonatkozik. Ugyanígy a tagállamok hasznosíthatják az egyablakos ügyintézési pontokkal kapcsolatos tapasztalatokat az olyan internetes eszközök továbbfejlesztése során, amelyekkel valamennyi szakember számára egyszerűsíthető és gyorsítható a képesítések elismerésének folyamata az EU adatvédelmi rendelkezéseinek, nevezetesen a 95/46/EK irányelv[17] betartása mellett

Végül a tevékenységek összehangolása érdekében fontos a szoros együttműködés kialakítása a tagállamok e-kormányzati eszközei és a Your Europe portál [18] között, amelynek feladata, hogy egy helyen biztosítsa az uniós jogokkal, valamint az érvényesítésükben rejlő kihívásokkal kapcsolatos valamennyi hasznos információt.

6. kérdés : Támogatná annak kötelezővé tételét, hogy az egyes tagállamok a szakmai képesítések elismerésében illetékes hatóságokkal, valamint a szükséges dokumentumokkal kapcsolatos információkat online központi hozzáférési pontokon keresztül tegyék elérhetővé? Támogatná annak kötelezővé tételét a tagállamok számára, hogy minden szakember lehetőséget kapjon az elismerési eljárás interneten keresztüli lebonyolítására? (Soroljon fel a fenti megközelítés mellett vagy az ellen szóló konkrét érveket.)

Ideiglenes mobilitás

2005-től új rendszer segíti az ideiglenes szolgáltatásnyújtást. Az új rendszerben az a szakember, aki szolgáltatását ideiglenes jelleggel, továbbra is saját tagállamában letelepedve kívánja nyújtani, nem köteles a fogadó tagállam elismerési eljárásában részt venni. A tagállamok szükség esetén mindössze azt írhatják elő, hogy a szakember dokumentumokkal alátámasztott előzetes nyilatkozatot nyújtson be az illetékes hatósághoz. A tagállamok jelentős része messzemenően kihasználja ezt a lehetőséget.

Lényeges kérdés az olyan helyzetek kezelése, amelyekben egy szakember a szakmáját nem szabályozó tagállamból ideiglenesen olyan tagállamba települ át, amely az adott szakmát szabályozza. Ilyenkor az új rendszert csak azok vehetik igénybe, akik igazolni tudják, hogy legalább két év szakmai tapasztalattal rendelkeznek, vagy azt, hogy „szabályozott képzésben” vettek részt. Egyes érdekeltek nagyobb választási lehetőséget sürgetnek a fogyasztók számára, amely az egyszerűbb rendszer kiterjesztésével érhető el. Mások visszaéléstől, például a legkedvezőbb fórum választásától („forum shopping”) tartanak. A korszerűsítés során meg kell teremteni a helyes egyensúlyt a két jogos álláspont között.

Határátlépő fogyasztók

A kétéves szabály (az irányelv 5. cikke (1) bekezdése) általánosan elfogadott, mert védelmet nyújt a fogyasztóknak azokban a tagállamokban, ahol a szakma szabályozott. Ez a szabály azonban aránytalan lehet azon fogyasztók esetében, akik saját tagállamukból másik tagállamba utaznak, és nem abban a tagállamban választanak maguknak szakembert, ahova utaztak, hanem abban, ahonnan érkeztek – ilyen például az a turistacsoport, akik az indulási ország egy idegenvezetőjének kíséretét veszik igénybe. Ilyenkor az érintett szakember nem kerül kapcsolatba a fogadó tagállambeli helyi fogyasztókkal. Ebből adódóan az előzetes nyilatkozat és a kétéves szakmai tapasztalat előírása fogyasztóvédelmi szempontból nem feltétlenül igazolható. A fogyasztói döntés tiszteletben tartását a legkedvezőbb fórum választásával kapcsolatos félelmek elé kell helyezni, amelyek az említett helyzetekben nem meghatározóak[19]. Így feleslegesnek tűnik az előzetes nyilatkozat előírása. A fogyasztói döntés csak akkor korlátozható, ha a közegészségügyet vagy a fogyasztók biztonságát érintő kockázatok a jelenlegi irányelv 7. cikke (4) bekezdése alapján a képesítés előzetes ellenőrzését indokolják.

7. kérdés: Egyetért a kétéves szakmai tapasztalatra vonatkozó követelmény mellőzésével a szakmát nem szabályozó tagállamból érkező szakember esetében akkor, ha a határátlépő fogyasztó nem választ helyi szakembert a fogadó tagállamban? Megmaradjon-e a fogadó tagállam jogosultsága arra, hogy ilyen esetben előzetes nyilatkozattételt írjon elő? (Soroljon fel a fenti megközelítés mellett vagy az ellen szóló konkrét érveit.)

A „szabályozott képzés” kérdése

A szabályozott képzésben részesült szakemberek mentesek a kétéves szakmai tapasztalat követelménye alól. Az irányelv a szabályozott képzést meglehetősen szűken, olyan képzésként értelmezi, amely kifejezetten egy adott szakma gyakorlásának elsajátítására irányul. Konkrét eseteket az irányelv III. melléklete sorol fel.

Az oktatás világa azonban folyamatos mozgásban van; változásaival az irányelvnek is lépést kell tartania. A foglalkoztathatóság javítására az élethosszig tartó tanulás távlatában törekedve az oktatási és képzési politikák egyre inkább az általános, átváltható készségekre (kommunikáció, menedzsment) helyezik a hangsúlyt a szakmaspecifikus készségek (technikai készségek) mellett. Ebben az összefüggésben nem tűnik indokoltnak a szabályozott képzés fogalmát az olyan képzésre szűkíteni, amely kifejezetten egy adott szakma gyakorlásának elsajátítására irányul (lásd az irányelv 3. cikke (1) bekezdése (e) pontját). A szabályozott képzés fogalma kiterjeszthető úgy, hogy egy adott szakmára vonatkozó, valamely tagállamban elismert képzések teljes körét magában foglalja. Az Europass oklevél-kiegészítést[20] vagy az Europass bizonyítvány-kiegészítést[21] a képzési intézmények felhasználhatják a vonatkozó programok tartalmával és céljaival kapcsolatos tájékoztatásra. A szabályozott képzés módosított meghatározása révén a megfelelően képzett szakemberek nagyobb számban részesülnének az ideiglenes mobilitás egyszerűbb rendszere nyújtotta előnyökből. Ugyanakkor a korszerűsített irányelv értelmében a tagállamok jogosultak maradnának arra, hogy évenkénti előzetes nyilatkozatot írjanak elő, kivéve akkor, ha ezt a szakmai kártya feleslegessé teszi.

8. kérdés: Egyetért azzal, hogy a szabályozott képzés fogalmába egy adott szakmára vonatkozó minden képzés beletartozhat, amelyet egy tagállam elismer, és nem csak az olyan képzés, amely kifejezetten egy adott szakma gyakorlásának elsajátítására irányul? (Soroljon fel a fenti megközelítés mellett vagy az ellen szóló konkrét érveit.)

Az általános rendszer megnyitása

Képesítési szintek

Az irányelv 11. cikke a képzés típusa és időtartama alapján öt képesítési szintet különböztet meg. Amikor egy szakember az általános rendszerbe tartozó szakmára szóló képesítése elismertetését kéri, az illetékes hatóságnak e szintek alapján kell megállapítania azt, hogy a kérelmező élhet-e az irányelv adta előnyökkel. Ha a szakember képesítése és a fogadó tagállamban előírt képesítés közötti különbség legalább két szintnek felel meg, akkor az irányelv jelenleg nem alkalmazható.

A 11. cikkben rögzített szintek és a 2012-ben bevezetendő, „tanulási eredményeken” alapuló európai képesítési keretrendszer (EKKR) nyolc szintje között átfedések lehetnek[22]. A két osztályozási rendszer egyidejű létezése az illetékes hatóságok és más érdekelt felek szintjén magában hordozza a zavar kockázatát. A Belső Piaci és Szolgáltatási Főigazgatóság megbízásából folytatott vizsgálat is jelenleg értékeli a különböző osztályozásai rendszerek előnyeit és korlátait az elismerés szempontjából. A vizsgálat eredményei ősszel állnak majd rendelkezésre.

Előrelépést jelenthet az, ha megszűnik a képesítések olyan osztályozása, amely alapján az irányelv nem vonatkozik bizonyos szakemberekre. Ez megoldható például a képesítési szintek törlésével a 11. cikkből, valamint az ahhoz kapcsolódó II. mellékletből. Így az illetékes hatóságok a kérelmező jogosultságát nem előre meghatározott képesítési szintek alapján állapítanák meg, hanem arra helyeznék a hangsúlyt, hogy a képzés jelentős eltéréseinek meghatározásával döntsenek a kompenzációs intézkedések szükségéről. Ebből adódóan az illetékes hatóságok nem utasíthatnának el elismerési kérelmet az eltérő képesítési szintek, például egy egyetemi diploma és egy középfokú képesítés különbsége alapján. A szakemberek emellett nem lennének kizárhatók a képesítések elismeréséből a valamely tagállam által a jelenleg az irányelv 11. cikke (a) bekezdésében szabályozott módon igazolt szakmai tapasztalat alapján. Az osztályozások megszüntetése emellett nagyobb mérlegelési jogkört biztosítana a tagállamok számára.

9. kérdés: Támogatná a 11. cikkben és a II. mellékletben vázolt osztályozás törlését az irányelv szövegéből? (Soroljon fel a fenti megközelítés mellett vagy az ellen szóló konkrét érveket.)

Kompenzációs intézkedések

A 11. cikk törlésével fennáll a kockázata annak, hogy több kompenzációs intézkedésre kerül sor. A 11. cikk törlése esetén lehetséges megoldás a kompenzációs intézkedések rendszerének négy lépésben történő átalakítása:

1) Az irányelv 14. cikke (1) bekezdése meghatározza azokat a feltételeket, amelyek alapján a fogadó tagállam kompenzációs intézkedéseket alkalmazhat. Ilyen feltétel a képzés időtartama. A képzés időtartamának legalább egyéves eltérése jelenleg önmagában is indokolhat kompenzációs intézkedéseket. Megkérdőjelezhető, hogy továbbra is indokolt-e az irányelv 14. cikkének (1) bekezdése.

2) Az irányelv 13. cikke (2) bekezdése előírja, hogy a szakembernek legalább kétéves szakmai tapasztalattal kell rendelkeznie, ha a szakmája saját tagállamában nem szabályozott. Ha e követelményt nem teljesíti, akkor jelenleg az általános rendszer előnyeit nem élvezheti. A kevesebb szakmai tapasztalattal rendelkező szakemberek kizárása nem indokolt. A fogadó tagállamnak mindenesetre el kell bírálnia a szakember meglévő képesítéseit, ezen belül szakmai tapasztalatát. Ha a képesítések jelentősen eltérnek az adott tagállamban alkalmazott követelményektől, a fogadó tagállam megfelelő kompenzációs intézkedéseket alkalmazhat. Ennek megfelelően az irányelv 13. cikke (2) bekezdése törölhető.

3) A Bizottsághoz számos panasz érkezett a polgároktól arra vonatkozóan, hogy az illetékes hatóságok aránytalan kompenzációs intézkedéseket alkalmaznak. Amennyiben a korszerűsített irányelv már nem tartalmaz osztályozásokat, új intézkedést lehet bevezetni az uniós polgárok önkényes kompenzációs intézkedésekkel szembeni védelmére. A kérelmezővel szembeni kompenzációs intézkedések alkalmazásakor a fogadó tagállam illetékes hatósága az alábbiakra vonatkozóan egyértelműen indokolhatja döntését:

a) a kérelmező képzése és a fogadó tagállamban előírt képzés jelentős eltérései (konkrétan a fogadó tagállamban előírt képzés mely elemei azok, amelyeknek a kérelmező képzése nem felel meg, annak indokolásával, hogy ezek az elemek miért minősülnek jelentős eltérésnek);

b) e jelentős eltérések miért nem teszik lehetővé, hogy a szakember a fogadó tagállamban gyakorolja a szakmáját.

4) Végül a kompenzációs intézkedések végrehajtása érdekében kötelezővé tehetők a tagállamok az irányelv hatálya alá tartozó közigazgatási gyakorlatára vonatkozó magatartási kódex alapvető rendelkezései[23] (például az a követelmény, hogy az illetékes hatóságok legalább évi két alkalommal biztosítsák az alkalmassági vizsga lehetőségét). Nem javasolt ugyanakkor a magatartási kódex egyéb rendelkezéseinek kötelezővé tétele.

10. kérdés: Az irányelv 11. cikkének törlése esetén javasolja a fenti négy lépés szerepeltetését a korszerűsített irányelvben? Ha nem javasolja mind a négy lépés szerepeltetését, elfogadhatónak tartja bármelyiket közülük? (Soroljon fel az egyes lépések, vagy az összes lépés mellett vagy azok ellen szóló konkrét érveket.)

Részleges képesítésű szakemberek

Az irányelv a teljes körűen képesített szakemberek mobilitását segíti. Jelenleg nem vonatkozik azokra, akik tanulmányaikat befejezték, de még nem rendelkeznek teljes körű képesítéssel szakmájuk önálló gyakorlásához. Ugyanakkor a külföldön díjazás ellenében, felügyelet mellett töltött gyakorlat keretében egyre többen kívánnak élni a belső piac nyújtotta előnyökkel, és ezt lehetővé kell tenni a számukra. A Bíróság a Morgenbesser -ügyben[24] tisztázta, hogy a Szerződés szabad mozgásra vonatkozó szabályait ilyen esetekben is alkalmazni kell, valamint azt, hogy a tagállamok elvben nem zárhatnak ki másokat a díjazás ellenében, felügyelet mellett végzett gyakorlatból akkor, ha azt saját állampolgáraik számára lehetővé teszik. A kérelmező képesítését az adott tagállamnak össze kell hasonlítania a saját területén előírt képesítéssel annak értékelése céljából, hogy azok azonosak, vagy legalább egyenértékűek-e.

A Morgenbesser -ügyben alkalmazott joggyakorlatnak megfelelően a korszerűsített irányelv két elvet rögzíthet: Az irányelv eljárási biztosítékai kiterjeszthetők az olyan felsőoktatási intézményben végzett hallgatókra, akik szakmájukban külföldön, díjazás ellenében, felügyelet mellett kívánnak gyakorlatot teljesíteni, amelynek feltétele, hogy a felügyelet melletti gyakorlat teljesítésére a fogadó tagállam állampolgárainak is legyen lehetősége. Ez különösen érinti az illetékes hatóságok számára a határozathozatalra szabott határidőket, valamint azt a kötelességüket, hogy a kérelem kézhezvételét bizonyos időn belül visszaigazolják, és a kérelmezőt tájékoztassák a dokumentáció esetleges hiányosságairól. Ugyanakkor az irányelv egyértelművé teheti, hogy a küldő ország elvben nem tagadhatja meg a szakmai gyakorlat elismerését kizárólag arra hivatkozva, hogy azt külföldön teljesítették. Az irányelv eljárási biztosítékai ebben az összefüggésben is alkalmazhatók.

11. kérdés: Támogatná az irányelv nyújtotta előnyök kiterjesztését az olyan felsőoktatási intézményben végzett hallgatókra, akik szakmájukban külföldön, díjazás ellenében, felügyelet mellett kívánnak gyakorlatot teljesíteni? (Soroljon fel a fenti megközelítés mellett vagy az ellen szóló konkrét érveit.)

Az IMI lehetőségeinek kiaknázása

Az IMI kötelező használata minden szakma esetében

A tagállamok számára mindennapos gyakorlat az IMI rendszeren belüli együttműködés. Az illetékes hatóságok azonban nem kötelesek a rendszert használni olyan szakemberek esetében, akikre a szolgáltatási irányelv nem vonatkozik. Az illetékes hatóságoktól a tapasztalatokról szóló 2010. évi jelentések, valamint a nyilvános konzultáció keretében kapott visszacsatolás a rendszer a szolgáltatási irányelv hatálya alá tartozó szakmák körén túli kötelező használatának általános támogatottságát jelzi. Az irányelv korszerűsítésében előrelépést jelenthet annak biztosítása, hogy a más tagállambeli társszervek megkeresésére valamennyi illetékes hatóság az IMI rendszerben válaszol[25].

Az egészségügyi szakmákra vonatkozó riasztási mechanizmus

Még fontosabb lehetőség az együttműködés proaktívabb formájának kialakítása. A szolgáltatási irányelv hatálya alá tartozó szakmákra kiterjedő riasztási mechanizmus jelenleg is létezik. Ennek keretében az illetékes hatóságok bizonyos körülmények között tájékoztathatják egymást az olyan szolgáltatási tevékenységekről, amelyek az emberek egészségét, biztonságát vagy a környezetet súlyosan károsíthatják. A riasztási mechanizmus így jelenleg a kézműiparos tevékenységére kiterjed, de az egészségügyi szakemberekére nem, mivel az utóbbiak nem tartoznak a szolgáltatási irányelv hatálya alá.

Melyik megoldás felel meg leginkább az egészségügyi szakemberek számára? Az egyik lehetőség a szolgáltatási irányelv hatálya alá tartozó szakmákra kiterjedő riasztási mechanizmus alkalmazása az egészségügyi szakemberekre is: a riasztás ekkor azon körülményekre korlátozódna, amelyek között egyértelműen bizonyítható, hogy egy adott egészségügyi szakember másik tagállamba települ át annak ellenére, hogy szakmájának saját tagállamában való gyakorlásától eltiltották. A riasztás csak azokat a konkrét tagállamokat érintené, amelyeknél a kockázat vagy károkozás kellő valószínűséggel fordulhat elő. Ehhez mérlegelni kell valamennyi olyan tényezőt, amely azt valószínűsítheti, hogy a szakember más tagállamban tevékenységet folytat. A másik , a betegek számára lényegesen hatékonyabb védelmet biztosító lehetőség szerint kötelező lenne riasztást kiadni minden tagállam részére akkor, ha a migráns egészségügyi szakember valamely tagállam szankciója értelmében elveszíti jogosultságát szakmája gyakorlására. Az erre vonatkozóan hozott intézkedésnek összhangban kell állnia az alapjogi chartával, különösen a személyes adatok védelme és a hatékony jogorvoslathoz való jog tekintetében.

12. kérdés: Melyik lehetőséget részesíti előnyben az IMI rendszeren belüli, az egészségügyi szakemberekre kiterjedő riasztási mechanizmus kialakítására?

1. lehetőség: A szolgáltatási irányelvben előírt riasztási mechanizmus kiterjesztése valamennyi szakemberre, így az egészségügyi szakemberekre is. Ebben az esetben a kezdeményező tagállam döntené el, hogy a riasztást mely tagállamok részére kell kiadni.

2. lehetőség: Az általánosabb és szigorúbb riasztási kötelezettség előírása a tagállamok számára, amely alapján minden más tagállamot azonnal riasztaniuk kell, ha egy egészségügyi szakembert fegyelmi eljárás keretében eltiltottak szakmája gyakorlásától. Ebben az esetben a kezdeményező tagállam a riasztást az összes többi tagállam részére köteles lenne kiadni.

Nyelvi követelmények

Az irányelv 53. cikke értelmében a szakembereknek a szakma fogadó tagállambeli gyakorlásához szükséges nyelvismerettel kell rendelkezniük. Ebben az összefüggésben a tagállamoknak kellő figyelmet kell fordítaniuk az arányosság elvére, amely kizárja a szükségszerű nyelvi tesztek alkalmazását. A szakmai mobilitásban érdekelt uniós polgárok nyelvismeretének eseti alapú felmérése jogszerű eljárás lehet a fogyasztók és betegek érdekeinek védelmére. A szükségszerű nyelvi teszt azonban aránytalanul alkalmazva olyan eszközzé válhat, amely méltánytalanul akadályozza a szakembereket szakmai tevékenységük gyakorlásával kapcsolatos joguk érvényesítésében. A munkáltatók feladata annak biztosítása, hogy munkavállalóik valamennyi szükséges szaknyelvi készséget elsajátítsanak.

Az egészségügyi szakemberekkel szembeni nyelvi követelményekről néhány tagállamban nyilvános vita zajlik. Az egészségügyi szakemberek nyelvi készségeinek kérdése az egészségügyi szakemberek migrációjának fokozódásával egyre nagyobb jelentőségű, és különösen a feltétel nélküli elismerés előnyeit élvező azon egészségügyi szakemberek esetében égető, akik a betegekkel közvetlen kapcsolatba kerülnek. Kötelező legyen számukra a nyelvi teszt? Ha igen, melyik szakaszban?

- Az egyik lehetőség a magatartási kódex egyértelműsítése[26], ami elősegítené a későbbi kiigazításokat.

- A másik lehetőség olyan szabály felvétele az irányelvbe, amely kifejezetten a betegekkel közvetlen kapcsolatba kerülő egészségügyi szakemberekre vonatkozik. A rendelkezés lehetővé tenné a szükséges nyelvi készségek egyszeri ellenőrzését azelőtt, hogy az egészségügyi szakember első alkalommal kerül közvetlen kapcsolatba a betegekkel.

13. kérdés: A fent vázolt lehetőségek közül melyiket részesíti előnyben?

1. lehetőség: A magatartási kódex jelenlegi szabályainak egyértelműsítése;

2. lehetőség: Az irányelv módosítása a feltétel nélküli elismerés hatálya alá tartozó, a betegekkel közvetlen kapcsolatba kerülő egészségügyi szakemberek vonatkozásában.

A FELTÉTEL NÉLKÜLI ELISMERÉS KORSZERűSÍTÉSE

A korszerűsítés háromlépéses megközelítése

A szakmai képesítések elismeréséről szóló irányelv az orvosok, fogorvosok, általános ápolók, szülésznők, gyógyszerészek, állatorvosok és építészmérnökök képzésére vonatkozó harmonizált minimumkövetelményeket fogalmaz meg. A feltétel nélküli elismerés sokáig e képzési minimumkövetelményeken alapult. A feltétel nélküli elismerés rendszerét e szakmák tekintetében sokan sikeresnek tartják. Egyes képzési követelmények azonban akár harminc évvel ezelőttiek, így sok érdekelt sürgeti az irányelv korszerűsítését. A korszerűsített irányelv kiindulópontját továbbra is a feltétel nélküli elismerés elveinek kell képezniük úgy, hogy a konkrét képzési követelmények módosítása rugalmas mechanizmus mentén történjen. E mechanizmus segítségével a folyamatban lévő oktatási reformok fokozatosan beépíthetők a feltétel nélküli elismerés rendszerébe. Ezzel párhuzamosan a korszerűsítés során figyelembe kell venni a tudomány és a technika folyamatos fejlődését is. A korszerűsítés így három lépésben valósítható meg:

Az első lépés ben az irányelv módosításával lennének egyértelműsíthetőek, majd alkalmazhatóak a képzési követelmények alapjai; egyértelműsíthető például a minimális képzési idő, továbbá megerősíthetők a szakemberek által nyújtott szolgáltatások minőségét megalapozó intézkedések. Szükséges továbbá az Európai Unió működéséről szóló szerződésnek megfelelően módosítani az intézményi rendszert, amelynek folytán a jelenlegi komitológiai rendszert végrehajtási aktusok vagy felhatalmazáson alapuló jogi aktusok[27] váltanák fel. A módosításokról ideális esetben a Miniszterek Tanácsa és az Európai Parlament a 2011 végéig előterjesztendő bizottsági javaslat alapján döntene. Az április 13-i egységes piaci intézkedéscsomag javaslata szerint az első lépéssel kapcsolatos politikai megállapodásnak 2012 végére meg kell születnie.

A második lépés ben az újonnan életbe lépett végrehajtási vagy felhatalmazáson alapuló jogi aktusok útján valamennyi érintett szakma meglévő képzési tárgyai módosulnának, továbbá szükség szerint kompetenciacsoportok kerülnének kialakításra. (E tekintetben lényeges, hogy a Bizottság jogosult eljárni a bizottsági eljárás jelenlegi keretein belül.) Az e területeket érintő módosításokhoz az illetékes hatóságok érdemi közreműködésére van szükség. A hatóságok megkezdték a szaktudásuk fejlesztését célzó kapcsolatépítést, és 2010-ben eredményesen segítették a Bizottságot a jelenlegi irányelv értékelésében. A 2013-ban kezdődő második lépés 2014-ben zárulna.

Végül a harmadik lépés ben a képzési minimumkövetelmények harmonizációjában szükség esetén további optimalizálására kerülne sor, például a tagállamok az óraszámon alapuló képzési rendszerről az európai kreditátviteli és -gyűjtési rendszer (ECTS) [28] alkalmazására való áttérésével, amely a jövőbeni feltétel nélküli elismerést segíti elő. Az oktatási reformok hatásával kapcsolatos, folyamatban lévő vizsgálat[29] az ECTS-pontok alkalmazásának lehetséges előnyeit méri fel e területen. A vizsgálat eredményétől függően előírható egy olyan mechanizmus, amely a képzési évek a korszerűsített irányelvben rögzített minimális számát az ECTS-pontszám megfeleltetésével egyértelműsíti. Ehhez azonban az egyetemek és a szakemberek további erőfeszítéseire és közreműködésére lenne szükség. Az első felmérések 2014-ben kezdődhetnek.

14. kérdés: Támogatná az irányelvben rögzített képzési minimumkövetelmények korszerűsítésének háromlépéses megközelítését az alábbi lépések mentén?

- első lépés (2011–2012) az irányelv korszerűsítése során az alapok, különösen a minimális képzési idők felülvizsgálata, valamint a további alkalmazás intézményi kereteinek előkészítése;

- második lépés (2013–2014): a felülvizsgált alapok felhasználása, ezen belül szükség esetén a képzési tárgyak módosítása, valamint az új intézményi keretrendszerben előzetes munka a kompetenciák beépítése terén;

- harmadik lépés (2014 után): az ECTS-kreditpontok kérdésének vizsgálata az új intézményi keretrendszerben

A feltétel nélküli elismerés iránti bizalom növelése

A tapasztalatokról szóló jelentésében számos illetékes hatóság sürgette a feltétel nélküli elismerés rendszerének megerősítését. Egyes hatóságok szerint az irányelvben rögzített minimális képzési idők nagyobb fokú harmonizációjára van szükség, például a képzési óraszámok szerepeltetésével vagy annak egyértelműsítésével, hogy az évek számát és a képzési óraszámokat egyszerre kell-e alkalmazni. Előrelépést jelentene továbbá annak mérlegelése, hogy nemzeti szinten melyik szerv vagy hatóság felelőssége lehetne nagyobb annak biztosításában, hogy egy adott szakmai cím megszerzéséhez szükséges képzés tartalma mindenkor megfeleljen az irányelv előírásainak.

A szakemberek jogállásának tisztázása

A szakmai képesítések elismeréséről szóló irányelv az orvosok, fogorvosok, általános ápolók, szülésznők, gyógyszerészek, állatorvosok és építészmérnökök képzésére vonatkozó harmonizált minimumkövetelményeket fogalmaz meg. Jelenleg a felsorolt szakemberek képesítésének feltétel nélküli elismerése kizárólag e minimumkövetelmények alapján történik. A képzési minimumkövetelmények teljesítését igazoló oklevél elegendő ahhoz, hogy az oklevél birtokosa a képesítés szerzése szerinti tagállamtól eltérő tagállamban letelepedjen. Előfordulhat azonban, hogy az oklevél birtokosa elveszíti jogosultságát azon szakma gyakorlására, amelyre a saját tagállamában a képesítését szerezte (például azért, mert a folyamatos szakmai továbbképzésre vonatkozó nemzeti előírásokat nem teljesítette).

Az irányelv rendelkezései jelenleg hiányosak. Az ideiglenes szolgáltatásnyújtás esetében a szakember köteles igazolni azt, hogy szakmája gyakorlására saját tagállamában jogosult és attól nem tiltották el például azért, mert a folyamatos szakmai továbbképzésre vonatkozó hazai előírásokat nem teljesítette. A letelepedés esetére vonatkozóan az irányelv ilyen kifejezett rendelkezést nem tartalmaz. Logikusnak tűnik e követelmény kiterjesztése az olyan esetekre is, ahol a szakember egy másik tagállamban állandó jelleggel kíván letelepedni. Ez megakadályozná például, hogy a szakmájuk gyakorlásától valamely tagállamban eltiltott orvosok más tagállamba vándoroljanak ki.

15. kérdés: Ha egy szakember a képesítése megszerzése szerinti tagállamtól eltérő tagállamban kíván letelepedni, akkor igazolnia kell a fogadó tagállam részére, hogy szakmájának gyakorlására a saját tagállamában jogosult. Ezt az elvet az ideiglenes mobilitás esetében kell alkalmazni. Javasolja-e a fenti követelmény kiterjesztését az olyan esetekre is, ahol a szakember le kíván telepedni? (Soroljon fel a fenti megközelítés mellett vagy az ellen szóló konkrét érveit.) Szükséges-e az, hogy az irányelv a folyamatos szakmai továbbképzés kérdését átfogóbban kezelje?

Az orvosok, ápolók és szülésznők minimális képzési idejének egyértelműsítése

Jelenleg az ágazat bizonyos szakmái esetében a minimális képzési idő megadása évben vagy képzési óraszámban történik. Ez félreértésre adhat okot azt illetően, hogy a két feltétel választható, vagy azokat együttesen kell alkalmazni. Számos érdekelt a két feltétel együttes alkalmazását javasolja. A korszerűsített irányelv ezt az orvosokra, ápolókra és szülésznőkre vonatkozóan egyértelműsítheti. Esetükben a két feltételt az irányelv jelenleg is rögzíti, de választási lehetőségként szerepelteti.

16. kérdés: Támogatná az orvosok, ápolók és szülésznők minimális képzési idejének egyértelműsítését úgy, hogy a képzési évek minimális számával és a minimális képzési óraszámmal kapcsolatos feltételeket együttesen kelljen alkalmazni? (Soroljon fel a fenti megközelítés mellett vagy az ellen szóló konkrét érveit.)

A nemzeti szintű megfelelőség javítása

Azon szakmák esetében, amelyekre harmonizált képzési minimumkövetelmények vonatkoznak, a feltétel nélküli elismerés a szakmát gyakorlók által az irányelvben előírt minimális képzési tartalom teljesítését követően megszerzett szakmai címek alapján történik. A képzések tartalma azonban idővel változik. Ezenfelül sok egyetem a bolognai folyamat[30] keretében reformokat hajt végre, ami számos változáshoz vezet. Ilyen például a tanulóközpontú tanulás felé való elmozdulás. Mindez felveti azt a kérdést, hogy a tagállamok a jövőben miképp garantálhatják azt, hogy az egyetemek és egyéb oktatási intézmények az irányelv által a folyamatban lévő reformok fényében kialakított keretek között működnek.

További kihívást jelent a Bizottság részére a tagállamok által az új fejleményekről, különösen az egyes tagállamokban odaítélt új szakmai címekről adott tájékoztatás. A gyakorlatban az ilyen információk gyakran csak akkor állnak rendelkezésre, amikor az érintett végzett hallgatók kézhez kapják oklevelüket, ami egyes végzett hallgatók számára korlátozza a feltétel nélküli elismerés lehetőségét, de legalábbis nagyfokú bizonytalanságot idéz elő a szabad mozgással kapcsolatban.

A fenti két kérdés kezelése érdekében a korszerűsített irányelv előírhatja a tagállamok számára, hogy az okleveleket érintő új módosításokról haladéktalanul adjanak értesítést azt követően, hogy az adott okleveleket akkreditációs intézmény akkreditálta vagy egyéb állami szerv jóváhagyta, azaz kellő időben azt megelőzően, hogy a végzett hallgatók az értesítésben szereplő okleveleket kézhez kapják. A kijelölt – nem feltétlenül újonnan létrejött – szervek nemzeti megfelelőségi funkciót látnának el, amelynek keretében biztosítanák az irányelvben rögzített harmonizált képzési minimumkövetelmények betartását. A nemzeti megfelelőségi funkciót ellátó szerv az értesítésekre vonatkozó jelentést adhat ki. E változások jóvoltából nemcsak a friss diplomások aziránti bizalma erősödne, hogy a feltétel nélküli elismerés előnyeit élvezhetik, de a tagállamok közötti bizalom is javulna.

17. kérdés: Egyetért azzal, hogy a tagállamok azonnali értesítést adjanak az új oktatási és képzési programok elfogadásáról? Támogatná, hogy a tagállamok kötelező jelleggel nyújtsanak be jelentést a Bizottság részére minden olyan oktatási, képzési program az irányelvnek való megfelelőségéről, amelynek elvégzése a Bizottsággal közölt szakmai cím odaítélésével jár? Szükséges-e az, hogy a tagállamok nemzeti megfelelőségi funkciót jelöljenek ki erre a célra? (Soroljon fel a fenti megközelítés mellett vagy az ellen szóló konkrét érveit.)

Orvosok: szakorvosok

A Bizottsághoz számos észrevétel érkezett a szakorvosképzéssel kapcsolatban, amelyek alapvetően két kérdést érintenek. Az egyik kérdés, hogy a feltétel nélküli elismerés jelenleg csak akkor terjeszthető ki új szakterületre, ha az adott szakterület a tagállamok legalább kétötödében létezik. Ez a küszöbérték azonban visszatarthatja az innovációt, és korlátozhatja az új orvosi szakterületek irányelvbe emelésének lehetőségeit. Indokolt lehet, hogy a tagállamok előírt aránya kétötödről egyharmadra csökkenjen. Így az új szakterületek irányelvbe emelésére a közös követelményrendszerek esetében javasolttal azonos küszöbérték vonatkozna (lásd a 2.3. szakaszt).

18. kérdés: Egyetért azzal, hogy kétötödről egyharmadra csökkenjen azon tagállamok előírt aránya, amelyekben az orvosi szakterület létezik? (Soroljon fel a fenti megközelítés mellett vagy az ellen szóló konkrét érveit.)

A második kérdés a szakorvosi képzés szervezésének általános kereteivel kapcsolatos. Az irányelv kevés teret enged az olyan kurzus keretében folytatott előzetes tanulmányok elismerésének, amely egy adott szakterületre irányuló képzéssel legalább azonos szintű. Ez különösen azokat a szakterületeket érinti, amelyek a belgyógyászatból vagy az általános sebészetből fejlődtek ki[31]. Ha egy orvos egy szakorvosi képzés elvégzését követően másik szakorvosi képzést végez, akkor elvben a második szakterület teljes képzési programját el kell végeznie. Az irányelv korszerűsítése lehetővé tenné a tagállamok számára, hogy a szakorvosi képzés egyes részeire mentességet adhassanak akkor, ha a hallgató az adott képzési részt más szakorvosi képzési program keretében már teljesítette.

19. kérdés: Egyetért azzal, hogy az irányelv korszerűsítése lehetőséget teremt a tagállamok számára, hogy a szakorvosi képzés egyes részeire vonatkozó mentességet adhassanak akkor, ha a hallgató az adott képzési részt más szakorvosi képzési program keretében már teljesítette? Ha igen, vannak-e olyan feltételek, amelyeket teljesíteni kell a részleges mentességben való részesüléshez? (Soroljon fel a fenti megközelítés mellett vagy az ellen szóló konkrét érveit.)

Ápolók és szülésznők

Az ápolói képzésre történő felvétel feltétele jelenleg minimum 10 éves általános és középiskolai oktatás elvégzése (azonos követelmény vonatkozik az ún. I. irányú képzés keretében folytatott szülésznőképzésre (40. cikk, (2) bekezdés a) pont). Az ápolói szakma azonban az elmúlt három évtizedben számottevő fejlődésen ment keresztül: a közösségen alapuló egészségügyi ellátás, az összetett terápiák és a folyamatos technológiai fejlődés feltételezik, hogy az ápolók önállóbb munkavégzésre képesek. Több tagállamban az orvoshiány miatt az ápolóknak és szülésznőknek kell olyan feladatokat ellátniuk, amelyeket korábban csak orvosok végeztek. Felmerült, hogy a mindössze tízéves általános és középiskolai képzést követően ápolóképzőbe felvett hallgatók nem rendelkeznek az ahhoz szükséges alapkészségekkel és -ismeretekkel, hogy az összetett egészségügyi igények ellátására felkészítő képzést megkezdjék. Az egyik megoldási lehetőség az lenne, ha a tagállamok az ápolóképzésbe való felvételt csak a legalább tizenkét éves általános és középiskolai képzést végzett felvételizők számára tennék lehetővé (ugyanez vonatkozna az I. irányú képzés keretében folytatott szülésznőképzésre is). Ez számos tagállamban jelenleg is követelmény. A másik lehetőség a meglévő állapot fenntartása.

20. kérdés: A fent vázolt lehetőségek közül melyiket részesíti előnyben?

1. lehetőség: A tízéves általános és középiskolai képzés elvégzésére vonatkozó követelmény fenntartása.

2. lehetőség: Tíz év helyett tizenkét éves általános és középiskolai képzés elvégzésére vonatkozó követelmény alkalmazása.

Gyógyszerészek

A gyógyszerkiadásra szorítkozó hagyományos szerepük helyett a gyógyszerészek egyre közvetlenebb kapcsolatba kerülnek a betegekkel, amelynek keretében tanácsot adnak, tájékoztatják a beteget, sőt felülvizsgálják, nyomon követik és szükség esetén módosítják a kezelést. A közösségi gyógyszerészet szerepe egyre fontosabb. Több érdekelt javaslata szerint azon szakmai tevékenységek körét, amelyek a tagállamokon belüli folytatására az irányelv 45. cikke (2) bekezdése feljogosítja a gyógyszerészeket, ki kell terjeszteni úgy, hogy az új tevékenységi kör tükrözze a fenti változásokat. Az érdekeltek új szakmai tevékenységként leggyakrabban a gyógyszerészi gondozás, a közösségi gyógyszerészet, valamint a farmakovigilancia beemelését kérik. Ezenfelül számos érdekelt javasolja, hogy az irányelv (annak jelenlegi 44. cikke (2) bekezdése b) pontja) írjon elő kötelező hat hónapos, közvetlenül a felsőfokú képzést követő szakmai gyakorlatot, amely a leendő gyógyszerészeket felkészíti szerepükre.

További kérdés, hogy a tagállamok jogosultak legyenek-e tiltani azt, hogy a más tagállamban teljes körű képesítést szerzett gyógyszerészek új gyógyszertárat nyissanak. Az irányelv 21. cikke (4) bekezdése értelmében a tagállamok jelenleg nem kötelesek figyelembe venni a gyógyszerészi képesítés feltétel nélküli elismerését új, közforgalmú gyógyszertárak megnyitása és működtetése esetében, ideértve a három évnél rövidebb ideje működő gyógyszertárakat is. Ez ellentétes a feltétel nélküli elismerés általános elvével, és az uniós gyógyszerészekkel szembeni megkülönböztetésnek minősül. A más tagállam uniós polgáraival szembeni megkülönböztetés összeegyeztethetetlen az egységes piaccal. Írország az eltérést már nem alkalmazza, az Egyesült Királyság pedig 2011 nyarára tervezi, hogy felhagy e gyakorlattal. A gyógyszerészek szabad mozgásának elősegítése, valamint a feltétel nélküli elismerés elvének teljes körű érvényesítése érdekében javasolt az említett rendelkezés törlése. Az irányelv 61. cikke mindenesetre indokolt esetben jelenleg is engedi a rendelkezésektől való eltérést.

21. kérdés: Egyetért azzal, hogy az irányelv több gyógyszerészi tevékenységet soroljon fel? Támogatja a fent vázolt hat hónapos gyakorlatra vonatkozó előírás beemelését? Támogatja az irányelv 21. cikke (4) bekezdésének törlését? (Soroljon fel a fenti megközelítés mellett vagy az ellen szóló konkrét érveit.)

Építészmérnökök

Sok tagállamban az építészmérnöki tanulmányok legalább ötéves egyetemi tanterv keretében folytathatók. Az irányelv 46. cikkében rögzített négyéves felsőoktatási építészmérnöki képzésre vonatkozó követelmény nem ellentétes e tendenciával, mivel csak a minimumot határozza meg, lehetővé téve a tagállamok és egyetemeik számára a leendő építészmérnökök szigorúbb normák szerinti képzését. Ettől függetlenül az építészmérnököket képviselő szakmai szervezetek az irányelvben rögzített minimális képzési időtartam négyről öt évre emelését javasolják, hogy a követelmények tükrözzék a szakma fejlődését.

Az ötéves követelmény uniós szintű harmonizációja nehéz kérdéseket vet fel. Először: a Bizottságnak nem áll módjában megállapítani, hogy az irányelvben az annak jelenlegi rendelkezéseinek való megfelelésük miatt szereplő oklevelek közül melyek igazolnak ötéves képzést. Ebből adódóan a harmonizált minimális képzési időtartam öt évben való megállapításával szükségessé válna egy a szerzett jogokat szabályozó rendszer azon építészmérnökök számára, akik képzése a korszerűsített irányelv 2012. vagy 2013. évi hatálybalépése előtt kezdődött. Ez kiegészítené az építészmérnökről szóló első irányelv 1985. évi hatálybalépését megelőzően képesített építészmérnökök szerzett jogait szabályozó rendszert (lásd a 2005/36/EK irányelv 49. cikkét és VI. mellékletét).

Másodszor: ez a megoldás lényegesen korlátozná a rugalmasságot, viszont nem kezelné azt a mobilitási problémát, hogy miképp vehető figyelembe a felügyelet mellett végzett szakmai gyakorlat, amelyet sok tagállamban jelenleg is az építészmérnöki képzés fontos elemének számít.

Ennek alapján két lehetőség látszik:

Az első lehetőség a jelenlegi négyéves követelmény megtartása.

A második lehetőség az irányelv rendelkezéseinek közelítése a legtöbb tagállam jelenlegi helyzetéhez, egyúttal valamennyi tagállam számára nagyobb rugalmasság biztosítása: ahhoz, hogy a feltétel nélküli elismerés előnyeit élvezhessék, az építészmérnököknek vagy legalább ötéves felsőfokú képzést és az azt követő legalább egyéves, felügyelet mellett végzett szakmai gyakorlatot, vagy pedig legalább négyéves felsőfokú képzést és az azt követő legalább kétéves, felügyelet mellett végzett szakmai gyakorlatot kellene igazolniuk. Ebből adódóan az Európai Unióban a teljes körű építészmérnöki képesítéshez legalább hatéves képzés lenne szükséges, amely minden esetben magában foglalná a felügyelet mellett végzett szakmai gyakorlatot is.

22. kérdés: A fent vázolt lehetőségek közül melyiket részesíti előnyben?

1. lehetőség: A legalább négyéves felsőfokú képzésre vonatkozó követelmény megtartása.

2. lehetőség: A legalább négyéves felsőfokú képzésre vonatkozó jelenlegi követelmény kiegészítése kétéves szakmai gyakorlat előírásával. Vagy, az építészmérnök a feltétel nélküli elismerésre jogosulttá válna ötéves felsőfokú képzés és az azt követő legalább egyéves szakmai gyakorlat elvégzésével is.

Feltétel nélküli elismerés a kézműipar, kereskedelem és ipar területén

A kézműipar, kereskedelem és ipar területén a feltétel nélküli elismerés két feltételtől függ: (1) bizonyos számú évnyi szakmai tapasztalat a tevékenységtől függően; (2) a szakmai tevékenység egyértelmű megjelölése az irányelv IV. melléklete alapján. Az első feltételt illetően az értékelés alapján nem indokolt a tapasztalat előírt minimális időtartamának módosítása. A második feltételt illetően erőteljes az a vélemény, hogy a hatályos IV. mellékletben felsorolt tevékenységek alapján nem mindig lehetséges a szakma egyértelmű megjelölése. Jelenleg a IV. melléklet a gazdasági tevékenységek nemzetközi ágazati osztályozási rendszerére (ISIC) [32] hivatkozik, bár annak nem a legújabb változatára, hanem esetenként az 1950-es és 1960-as évek osztályozására.

Lehetséges megoldás az ISIC-nómenklatúra megtartása, de a legutóbbi, 2008-as módosítások alapulvételével, amely jelenleg a tevékenységek pontosabban meghatározott jegyzékét tartalmazza. A technológia gyors fejlődése miatt fontos a képesítések, valamint az azoknak megfelelő szakmák meghatározása és frissítése. Különböző érdekeltek helyettesítő megoldásként javasolták az EU rendszeresen frissített közös közbeszerzési szószedetét[33], valamint az ILO foglalkozásokra vonatkozó nemzetközi osztályozási rendszerének (ISCO) [34] 2008. évi módosítását.

A korszerűsített irányelvben a kézműipari, kereskedelmi és ipari szakmákra vonatkozóan meg kell tartani a feltétel nélküli elismerés elvét, míg a tevékenységek osztályozására később, a vizsgálat eredményeinek ismeretében kerülhet sor.

23. kérdés: Az alábbi lehetőségek közül melyiket részesíti előnyben?

1. lehetőség: Azonnali korszerűsítés, amelynek keretében az ISIC 1958. évi osztályozási rendszerét a 2008. évi osztályozási rendszer váltja fel.

2. lehetőség: Azonnali korszerűsítés, amelynek keretében a IV. mellékletet a közbeszerzésben használt közös szószedet váltja fel.

3. lehetőség: Azonnali korszerűsítés, amelynek keretében a IV. mellékletet az ISCO-nómenklatúra legújabb, a 2008. évi átdolgozása váltja fel.

4. lehetőség: Korszerűsítés két lépésben: a korszerűsített irányelv rögzíti, hogy a kézműipari, kereskedelmi és ipari szakmákhoz kapcsolódó tevékenységekre a feltétel nélküli elismerés továbbra is vonatkozik. A kapcsolódó tevékenységek felsorolását 2014-ig a IV. melléklet tartalmazza, amely időpontig a tevékenységek új jegyzékét felhatalmazáson alapuló jogi aktus határozza meg. A tevékenységek jegyzékét az 1., 2. vagy 3. lehetőségnél bemutatott osztályozási rendszer alapján kell kialakítani.

Harmadik országbeli képesítések

A szakmai képesítések elismeréséről szóló irányelv alapvetően azokra az uniós polgárokra vonatkozik, akik az Unió valamelyik tagállamában szereztek képesítést. Segíti emellett azonban azokat az uniós polgárokat is, akik az Európai Unión kívül szereztek képesítést (például oklevelet Kanadában vagy Kínában):

Az irányelv hatálya kiterjed azon uniós polgárokra, akik képesítésüket eredetileg harmadik országban szerezték, amennyiben az adott képesítést valamelyik tagállam már elismerte és az érintett uniós polgár hároméves szakmai tapasztalatot szerzett az említett tagállamban. Az irányelv 3. cikkének (3) bekezdése elősegíti ezen uniós polgárok szabad mozgását másik tagállamba településkor. Az uniós polgárra így az ún. általános rendszer valamennyi eljárási biztosítéka vonatkozik (például az azzal kapcsolatos gyors és megalapozott döntés is, hogy képesítése elismerhető-e). Röviden a valamely tagállamban jogszerűen szerzett hároméves tényleges szakmai tapasztalat lehetővé teszi az eredetileg harmadik országban szerzett képesítés olyan elbírálását, mintha azt birtokosa uniós tagállamban szerezte volna meg.

Az irányelv ugyanakkor biztosítékokat tartalmaz a képzési minimumkövetelményekre vonatkozóan is, amelyek – bizonyos egészségügyi szakmák és az építészmérnökök esetében – európai szinten harmonizáltak. Az irányelv 2. cikkének (2) bekezdése alapján a tagállam nem fogadhatja el az uniós polgár harmadik országban szerzett képesítését akkor, ha annak szintje nem felel meg az Unióban szerzett képesítésekre vonatkozó minimumkövetelményeknek. A tagállamoknak emellett el kell kerülniük a képzett munkaerő nem uniós tagállamokból történő elszívását[35].

A legfőbb kérdés, hogy a szakképzett munkaerő általános hiánya indokolja-e a fenti rendelkezések kiigazítását. A kiigazítás elsősorban az uniós polgárok számára jelentene előnyt. Hatással lehet ugyanakkor a harmadik országokban állampolgársággal rendelkező azon személyekre is, akik számára az európai jogszabályok jogokat biztosítanak: az uniós polgárok családtagjai[36], a huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkezők[37], a menekültek[38], valamint a kék kártyával rendelkezők[39] a szakmai képesítések elismerése szempontjából az uniós polgárokkal azonos elbírálás alá esnek (bár a vonatkozó jogi szabályozás nem minden uniós tagállam esetében kötelező érvényű). Ez a kiigazítás alátámasztaná az Európai Unió azon politikáját, hogy a felülvizsgált európai szomszédságpolitika összefüggésében is fokozza a mobilitást.

24. kérdés:

Szükségesnek tartja a harmadik országban képesítést szerzett uniós polgárok irányelv alapján történő elbírálásának kiigazítását, például a 3. cikk (3) bekezdésében előírt három év csökkentésével? Szükségesnek tartja, hogy a kiigazítás a harmadik országok azon állampolgáraira is kiterjedjen (beleértve az európai szomszédsági politika hatálya alá tartozókat is), akiket a vonatkozó uniós jogszabályok értelmében azonos bánásmód illet meg? (Soroljon fel a fenti megközelítés mellett vagy az ellen szóló konkrét érveit.)

VÁLASZADÁS A ZÖLD KÖNYV KÉRDÉSEIRE

A Bizottság kéri az érdekelteket, hogy válaszaikat 2011. szeptember 20-ig, lehetőleg e-mailben küldjék meg az alábbi címre:

DG Internal Market and Services, Unit E-4 “Free movement of professionals” (Belső Piaci és Szolgáltatási Főigazgatóság, E-4 csoport: „A szakemberek szabad mozgása”)

E-mail: MARKT-PQ-EVALUATION@ec.europa.eu

Levelezési cím: European Commission (Európai Bizottság)

Internal Market Directorate General, Unit E-4 (Belső Piaci és Szolgáltatási Főigazgatóság, E-4 csoport)

Rue de Spa 2

Office 06/014

1049 Brussels (Brüsszel)

Belgium

A válaszoknak nem szükséges a zöld könyvben megfogalmazott összes kérdésre kiterjedniük. Elegendő azokra a kérdésekre válaszolniuk, amelyek az Önök szervezete szempontjából kiemelt fontosságúak. Kérjük, egyértelműen jelöljék meg, hogy a válaszok melyik kérdésekre vonatkoznak. Kérjük, lehetőség szerint soroljon fel a zöld könyvben tárgyalt lehetőségek és megközelítések mellett vagy azok ellen szóló konkrét érveket.

A válaszadó eltérő kérése hiányában a Belső Piaci és Szolgáltatási Főigazgatóság valamennyi választ közzéteszi honlapján. Kérjük, tanulmányozza a jelen zöld könyv mellékletét képező adatvédelmi nyilatkozatot, amely személyes adatainak és válaszainak kezelésével kapcsolatos információkat tartalmaz.

[1] Ez vonatkozik a harmadik országokban állampolgársággal rendelkező azon személyekre is, akik számára az európai jogszabályok jogokat biztosítanak: az uniós polgárok családtagjai, a huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkezők, a menekültek, valamint a kék kártyával rendelkezők a szakmai képesítés elismerése tekintetében az uniós polgárokkal azonos bánásmódban részesülnek.

[2] A Bizottság közleménye; Európa 2020: Az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés stratégiája , COM(2010) 2020 végleges, 2010.3.3.

[3] A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, a Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának; Egységes piaci intézkedéscsomag: Tizenkét mozgatórugó a növekedés serkentéséhez és a bizalom növeléséhez, „Együtt egy újfajta növekedésért” , COM(2011) 206/4, SEC (2011) 467.

[4] 2010. évi jelentés az uniós polgárságról, „Az uniós polgárok jogainak érvényesítése előtt álló akadályok lebontása”, COM (2010) 603, 2010.10.27.

[5] A készségek kínálata és kereslete Európában: középtávú előrejelzés 2020-ra (2010), letölthető a következő címen: http://www.cedefop.europa.eu/en/Files/3052_en.pdf .

[6] Egy másik témakör a tengerrel kapcsolatos szabályozott szakmákat érinti – e téren a Bizottság 2012-ben kíván közleményt kiadni a kék növekedésről, azaz az óceánokból, tengerekből és partmenti területekből származó, fenntartható növekedésről. A Bizottság ezen összefüggésben kíváncsi arra, azonosíthatók-e e területen a kölcsönös elismerés előtt álló sajátos akadályok.

[7] A szakemberek Unión belüli mobilitásában a nyugdíjjogosultság hordozhatósága, a nyelvi akadályok és egyebek mellett a szakmai képesítések elismerésével összefüggő nehézségek jelentik az egyik fő akadályt.

[8] Az Európai Parlament és a Tanács 2005. szeptember 7-i 2005/36/EK irányelve a szakmai képesítések elismeréséről (HL L 225., 2005.9.30., 22. o.).

[9] Belső piaci eredménytábla, 2010. július.

[10] Az irányelv 57. cikke a tagállamok számára kapcsolati pontok kijelölését írja elő, amelyek feladata, hogy a polgárokat és a többi tagállam kapcsolati pontjait tájékoztassa, továbbá segítse a polgárokat jogaik gyakorlásában.

[11] A Felsőfokú Tanulmányok és Oklevelek Elismerésével Foglalkozó Nemzeti Információs Központok (NARIC) a felsőfokú képesítéssel kapcsolatos kérdésekben nyújtanak segítséget a polgároknak. További információ:http://www.enic-naric.net/index.aspx?s=n&r=g&d=about#NARIC.

[12] A küldő ország megnövekedett szerepe adminisztratív erőforrásokat köthet le, ugyanakkor az általános terhek e megközelítés révén valószínűleg csökkennek, mert a küldő ország számára nyilvánvalóan egyszerűbb, ha képesítéseket saját területén és nyelvein ellenőrzi, ez pedig csökkenti az ismételt ellenőrzés kapcsán felmerült költségeket.

[13] A küldő hatóság ebben az esetben is több időt fordít az információk ellenőrzésére. Az eljárás azonban összességében lerövidül, mivel az ilyen ellenőrzés elvégzésére (nyelvi okokból, az adminisztratív dokumentumok érvényességének ellenőrzése miatt) a küldő hatóság helyzete a legoptimálisabb.

[14] Colegio de Ingenieros de Caminos, Canales y Puertos, C-330/03. sz. ügy, 2006. január 19., Európai Bírósági Határozatok Tára, 2006, I-801. o.

[15] Az Európai Parlament és a Tanács 2006. december 12-i 2006/123/EK irányelve a belső piaci szolgáltatásokról (HL L 376., 2006.12.27., 36. o.).

[16] Lásd az irányelv átültetésével és végrehajtásával kapcsolatos bizottsági szolgálati munkadokumentumot, 2010.10.22., SEC(2010) 1292,http://ec.europa.eu/internal_market/qualifications/docs/evaluation/staff-working-doc_en.pdf.

[17] Az Európai Parlament és a Tanács 1995. október 24-i 95/46/EK irányelve a személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról (HL L 281., 1995.11.23., 31. o.).

[18] A Your Europe portált (europa.eu/youreurope) a Bizottság a tagállamokkal együttműködve fejleszti. A Your Europe tagállami képviselőkből álló szerkesztőbizottsága köteles biztosítani azt, hogy a portálon elérhetők legyenek a nemzeti vonatkozású lényeges információk, valamint a Your Europe és a nemzeti információs portálok közötti megfelelő hivatkozásokat.

[19] Ideális esetben az ilyen szakemberek európai szakmai kártyával rendelkeznek.

[20] Az Europass oklevél-kiegészítést felsőoktatási intézményben végzett hallgatók kapják diplomájuk vagy oklevelük mellé. Segítségével a felsőoktatási képesítések egyszerűbben értelmezhetők, különösen a képesítés szerzése szerinti országon kívül. Bővebben: http://europass.cedefop.europa.eu/europass/home/vernav/InformationOn/EuropassDiplomaSupplement.csp;jsessionid=43770C133C7D2B78EA4522BF5ABFF581.wpc1

[21] Az Europass bizonyítvány-kiegészítést a szakképzési bizonyítvánnyal rendelkezők kapják. A hivatalos bizonyítványban szereplő információkat egészíti ki úgy, hogy azok könnyebben értelmezhetővé válnak, különösen a kibocsátó országon kívüli munkáltatók vagy intézmények számára. További információ:http://europass.cedefop.europa.eu/europass/home/vernav/InformationOn/EuropassCertificateSupplement.csp;jsessionid=43770C133C7D2B78EA4522BF5ABFF581.wpc1

[22] A tapasztalatokról szóló jelentések és a nyilvános konzultáció során kapott válaszok arra utalnak, hogy a rendszer előre meghatározott szintek alapján való alkalmazása túlzottan összetett.

[23] Lásd: http://ec.europa.eu/internal_market/qualifications/docs/future/cocon_en.pdf.

[24] A Bíróság a C-313/01. sz. Morgenbesser-ügyben 2003. november 13-án hozott ítélete, EBHT I–13467. o. (A Bíróság ítéletét a C-345/08. sz., Krzysztof Peśla kontra Justizministerium Mecklenburg-Vorpommern ügyben hozott ítélete megerősítette.)

[25] Amennyiben az együttműködés személyes adatok feldolgozásával jár, azt a szakmai képesítések elismeréséről szóló irányelv 56. cikkének (2) bekezdésében vázolt uniós jognak megfelelően kell végezni, különös tekintettel az Európai Parlament és a Tanács 1995. október 24-i, a személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló 95/46/EK irányelvére (HL L 281., 1995.11.23., 31. o.).

[26] A tagállamok jelenleg ellenőrizhetik azt, hogy a szakemberek rendelkeznek-e a tevékenységük folytatásához szükséges nyelvismerettel, de ennek során az arányosság elvét kell alkalmazniuk. Ez azt jelenti, hogy a külföldi szakemberek nem kötelezhetők szükségszerű nyelvi tesztek elvégzésére. A szakemberek számára lehetőséget kell biztosítani arra, hogy nyelvismeretüket más módon igazolják (pl. az adott nyelven szerzett oklevél, az országban szerzett szakmai tapasztalat, nyelvvizsga-bizonyítvány stb.). Ez azt is jelenti, hogy a nyelvismeret elvárt szintje függ a tevékenység típusától, valamint folytatásának kereteitől. A nyelvismeret ellenőrzésére emellett kizárólag az elismerési eljárást követően kerülhet sor, így az önmagában nem indokolhatja a szakmai képesítés elismerésének megtagadását.

[27] Lásd a szerződés 290. és 291. cikkét.

[28] Bővebben: http://ec.europa.eu/education/lifelong-learning-policy/doc48_en.htm.

[29] A GBP által folytatott vizsgálat eredményei októberben jelennek meg.

[30] Az 1999-ben elindított bolognai folyamat célja, hogy az európai felsőoktatási rendszereket összehasonlíthatóbbá, átjárhatóbbá és egységesebbé tegye. Bővebben: http://www.ehea.info/.

[31] A belgyógyászaton belül ez a következő tizenegy szakterületet érinti: immunológia, reumatológia, tüdőgyógyászat, gasztroenterológia, kardiológia, endokrinológia, geriátria, nefrológia, általános haematológia, infektológia, klinikai onkológia. Az általános sebészethez szorosan kapcsolódnak a következő szakterületek: plasztikai sebészet, mellkassebészet, gyermeksebészet, érsebészet, gasztroenterológia sebészet, idegsebészet, ortopédia, arc- és állkapocs-sebészet, sztomatológia, urológia.

[32] Az ENSZ által 1948-ban elfogadott, majd 1958-ban, 1968-ban, 1989-ben és 2006-ban átdolgozott nómenklatúra. A legutóbbi módosításokat tartalmazó változat 2008-ban jelent meg.

[33] Lásd a Közös Közbeszerzési Szószedetről (CPV) szóló, 2002. november 5-i, legutóbb 2009-ben módosított 2195/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet (HL L 340., 2002.12.16., 1. o.). A szószedet megtalálható a következő címen: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2002:340:0001:0001:EN:PDF .

[34] A Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) által elfogadott nómenklatúra megtalálható a következő címen: http://www.ilo.org/public/english/bureau/stat/isco/index.htm .

[35] Ebben az összefüggésben figyelembe kell venni a WHO egészségügyi dolgozók nemzetközi toborzásáról kiadott világszintű magatartási kódexét (Global Code of Practice on the International Recruitment of Health Personnel).

[36] 2004/38/EK irányelv.

[37] 2003/109/EK irányelv.

[38] 2004/83/EK irányelv.

[39] 2009/50/EK irányelv.