[pic] | EURÓPAI BIZOTTSÁG |

Brüsszel, 2011.4.13.

COM(2011) 168 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK

Okosabb energiaadózás az EU-ban:javaslat az energiaadó-irányelv felülvizsgálatára

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK

Okosabb energiaadózás az EU-ban:javaslat az energiaadó-irányelv felülvizsgálatára

1. Az energia- és a környezetvédelmi adóztatás területén való fellépés indokoltsága

Az energiaadózás kulcsfontosságú az Európa 2020 célkitűzéseinek elérésében

Az EU egy sor 2020-ig elérendő, ambiciózus, jogilag kötelező célt tűzött ki maga elé az éghajlatváltozással és az energiapolitikával összefüggésben. A következő évtizedben a gazdasági, környezeti és szociális területen Európa előtt álló kihívásokat taglaló Európa 2020 stratégia részleteiben is kifejti a fenti célokat, és prioritásként határozza meg az erőforrás-hatékonyabb, környezetbarátabb és versenyképesebb gazdaság formájában realizálódó fenntartható fejlődést[1].

A stratégia emellett magában foglalja azt a vállalást is, hogy – az Európai Tanács 2008. márciusi következtetéseiben[2] megfogalmazott felkérésnek, valamint a Bizottság által a 2011-es éves növekedési jelentésben[3] kiemelt prioritásnak megfelelően – az energiaadóztatást szorosabb összhangba kell hozni az EU energiapolitikai és az éghajlatváltozással összefüggő célkitűzésivel.

Az energiaadóztatás, amennyiben megfelelő ösztönzőket biztosít, fontos szerepet játszik a célkitűzések elérésében. Az energiafogyasztás felelős az üvegházhatású gázkibocsátás nagy részéért, ami az összes gázkibocsátás 79%-ának felel meg. Az Európa 2020 stratégia részeként a tagállamoknak nemzeti célokat kell kitűzniük a jelentős energiamegtakarítást eredményező energiahatékonyság terén.

A pénzügyi és gazdasági válság nagy mértékben megváltoztatta a működési környezetünket. A válság Európa-szerte nagy nyomást gyakorolt a vállalkozásokra és a közösségekre, valamint az államháztartásokra. Az energia és az éghajlatváltozás területén kijelölt, jogilag kötelező célok azonban a fenntartható jövőnk részét képezik, és ezek vezetnek a válságból való fenntartható és erőteljesebb kilábalás felé. A kihívás abban áll, hogy miként tudjuk a célokat a kormányok, a vállalkozások és az állampolgárok szempontjából a legköltséghatékonyabb módon elérni, és ezzel párhuzamosan az intézkedésekből gazdasági előnyöket is kovácsolni. Olyan, egymást erősítő szakpolitikai megoldásokra van szükség, amelyek nemcsak javítják a környezet állapotát, hanem egyben támogatják a gazdaságot és segítenek a szociális feszültségek elkerülésében is.

Az energiaadóztatás megreformálásának kulcselemei

A Bizottság e keretek között nyújtja be a 2003/96/EK irányelv[4] (a továbbiakban: energiaadó-irányelv) felülvizsgálatára vonatkozó javaslatát, amellyel lehetővé kívánja tenni a tagállamok számára, hogy a meglévő eszközöket az új politikai keretek között a lehető legjobban használhassák fel. Az ésszerűbb és célzottabb energiaadóztatás technológiailag semleges módon fog hozzájárulni a tisztább és hatékonyabb energiafogyasztáshoz, ezáltal támogatja a fenntartható növekedést. Az irányelv felülvizsgálatára vonatkozó javaslat dióhéjban összefoglalva:

- objektív módon (az energiatartalom és a CO2-kibocsátás alapján) kiegyensúlyozottabbá teszi az egyes üzemanyagok adóterhelését, ideértve a megújuló energiaforrások terhelését is;

- rendelkezik a CO2-adóztatás belső piaci kereteiről, és ezáltal beárazza azt a CO2-kibocsátást is, ami nem tartozik az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének (a továbbiakban: ETS) hatálya alá;

A javaslat jól illeszkedik a pénzügyi és gazdasági válság kezelésére kidolgozott nemzeti stratégiák részeként az adórendszerek átszervezéséről és modernizálásáról folytatott vitákhoz. A javaslat egyúttal – az Európa 2020 stratégiának és a megfelelő gazdasági élénkülés és munkahelyteremtés szükségének megfelelően – kijelöli a minőségileg jobb költségvetési bevételekhez vezető utat. A javaslat nem irányul többletbevételek generálására, sokkal inkább a különböző energiaforrások és a különböző energiafogyasztók adóterheinek kiegyensúlyozottabbá tételére (függetlenül attól, hogy az energiafogyasztók az ETS hatálya alá tartoznak-e).

Amennyiben azonban a tagállamok oly módon hajtják végre a felülvizsgált energiaadó-irányelvet, hogy az többletbevételeket generál, akkor a Bizottság arra biztatná őket, hogy ezt a bevételt a költségvetési helyzetükhöz illeszkedő, megfelelő módon használják fel. Ez a bevételeknek a költségvetési konszolidáció szükségleteire való felhasználást is jelentheti. Az addicionális bevételek egy részének vagy egészének az élőmunka adóterheinek csökkentésére való felhasználásával megvalósított adóátcsoportosítás összhangban lenne az Európa 2020 stratégiával. Egy másik, a tagállamok által választható növekedésösztönző lehetőség a többletbevételeknek a kutatás-fejlesztés „zöld” területei, illetve a „zöld” beruházások – különösen a kkv-k által megvalósított „zöld” beruházások – támogatása lehetne. A többletbevételeket a lakosság kevésbé tehetős rétegeinek kompenzálása formájában fel lehetne használni a kapcsolódó szakpolitikai intézkedéseknek a háztartások jövedelmi viszonyait érintő hatásainak mérséklésére is. Az alacsony jövedelmű háztartásoknak nyújtott célzott támogatás (az energiafogyasztástól független egyösszegű támogatások formájában) lenne a legjobb megoldás.

Az alábbi ábrán a környezetvédelmi adókból és az energiaadóból származó bevételek összes adóbevételen belüli arányának változása látható az EU-25 országainak tekintetében 1995 és 2008 között. Ezen időszak alatt mindkét adófajtából származó bevétel mintegy 1 %-kal csökkent, ami azt igazolja, hogy – az átlagot tekintve – van mozgástér az energiaadók, illetve általában a környezetvédelmi adók növelésére.

[pic]

Forrás: Taxation trends in the European Union (Adózási trendek az Európai Unióban), 2010-es kiadás, Eurostat, Európai Bizottság

További koordinációra van szükség a környezetvédelmi adózás területén

Jóllehet az energiaadó-irányelv rendkívül fontos, az Európa 2020 stratégia előmozdítása érdekében ennél többet lehet és többet is kell tenni a tágan értelmezett környezetvédelmi adóztatás területén. Alaposan körül kell járni például a fenntartható gazdaságra való átállást elősegítő adók alkalmazásának kérdését. Figyelembe kell venni továbbá az új fejleményeket is (pl. a hulladékadók bevezetését, a műanyag zacskókra vagy a repülőjegyekre kivetett adók tagállami bevezetését). A 2008/118/EK irányelv 1. cikkének (2) bekezdése értelmében a tagállamok kivethetnek ilyen új adókat, amennyiben ezek nem járnak a tagállamok közötti határ átlépéséhez kapcsolódó alakiságokkal. A belső piac torzulásainak megelőzése érdekében a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az adóztatás megkülönböztetéstől mentes legyen (az EUMSZ 34–36. és 110. cikke). A belső piac megfelelő működése biztosítja az e területen kivetett adókkal kapcsolatban a tagállamok közötti kölcsönös tájékoztatást és koordinációt, amivel kezelni lehet például az egymással közvetlenül versenyző termékek eltérő adóztatásából fakadó megkülönböztetést.

A Bizottság elkötelezett az egyeztetések továbbvitele és a területen szükségesnek mutatkozó koordináció támogatása iránt. Ez többek között a tagállamokkal (pl. az Adópolitikai Csoportban vagy a Tanács szintjén), illetve az egyéb érintett felekkel folytatott párbeszédet jelenti. A tágabban értelmezett szakpolitikai környezet tekintetében a 2010. november 29. és december 10. között a mexikói Cancúnban megrendezett éghajlatváltozási ENSZ-konferencia eredménye szintén fontos mérföldkövet jelent az EU e területre vonatkozó saját célkitűzéseinek kidolgozása szempontjából.

2. A JAVASLAT HÁTTERE

A hatályos energiaadó-irányelv nem fenntartható és rossz ösztönzőket ad

Az irányelv minimummértékeket szab az üzemanyagként és a tüzelőanyagként használt energiatermékek, illetve a villamos energia adóztatására. A minimummértékeket általában az energiatermék felhasznált mennyiségére kell alkalmazni. Az alábbi ábrák a leggyakrabban használt energiatermékekre vonatkozó minimummértékeket mutatják a CO2-kibocsátás (EUR / tonna CO2-ban megadott adómérték) és a gigajoule-ban (GJ) kifejezett energiatartalom (EUR /GJ-ban megadott adómérték) figyelembevételével[5].

Üzemanyagok

[pic][pic]

Tüzelőanyagok

[pic][pic]

Forrás: A Bizottság számításai

A számok világosan mutatják azt, hogy a felhasznált energiatermékek mennyiségére alkalmazott hatályos minimummértékek nem tükrözik az energiatermékek energiatartalmát (lásd a 2. és a 4. ábrát) és CO2-kibocsátását (lásd az 1. és a 3. ábrát). Ez az energia nem hatékony felhasználásához és belső piaci torzulásokhoz vezet. Ezen felül az EU energiapolitikai és éghajlatváltozási céljaival ellentétes ösztönzőket is teremtenek azáltal például, hogy tüzelőanyagként a szén felhasználását ösztönzik (alacsonyabb adókulccsal mind a CO2-kibocsátás, mind a GJ-ban kifejezett energiatartalom alapján). Az üzemanyagoknál a gázolajra megállapított alacsonyabb minimummértékek tovább erősítik a gázolaj benzinnel szembeni, a nagyobb energiatartalmára visszavezethetően eleve meglévő előnyét. A jelenlegi minimum adómértékek hátrányosan különböztetik meg a megújuló energiahordózókat, amelyek adóterhelése ugyanakkora, mint az általuk kiváltott hagyományos üzemanyagoké, jóllehet az energiatartalmuk alacsonyabb (lásd a 2. ábrát, amelyen az látható, hogy az E85 adóterhelése sokkal magasabb, mint a benzinné, ami azt jelenti, hogy alacsonyabb energiaértéke és a CO2-kibocsátás tekintetében mutatott jobb teljesítménye nem kerül figyelembevételre). A jelenlegi minimumok nem biztosítanak egyenlő feltételeket az ipari fogyasztók számára sem, mivel a gyakorlatban a gazdasági szereplők az általuk használt energiaforrástól függően előnyösebb helyzetbe kerülhetnek a többiekhez képest.

A többi uniós politikával való szorosabb összhang megteremtése szempontjából az energiaadó-irányelv felülvizsgálata megkerülhetetlen

Energiapolitikai szempontból az energiaadó-irányelv nem ad olyan ösztönzőt vagy legalább árjelzést, amely az alternatív energiaforrások használatára vagy energiamegtakarításra ösztönözné a fogyasztókat. A mennyiségi alapú adóztatással az energiatermékek közül jelenleg az etanol tényleges adóterhelése a legmagasabb. A tüzelőanyagként használt energiaforrásoknál hasonló a helyzet: jelenleg a szén adóterhelése a legalacsonyabb.

Környezetvédelmi szempontból elmondható, hogy az EU ETS rendszerén kívüli ágazatok – így a közlekedés, a kis méretű ipari létesítmények, a mezőgazdaság és a háztartások – adják a CO2-kibocsátás felét. Itt az energiaadó-irányelv és az EU ETS rendszere közötti koordináció esetleges hiánya kettős terhelést, vagy ellenkező esetben a kibocsátásért való felelősség alóli kibújási lehetőséget eredményezhet. Legrosszabb lehetőségként felmerül, hogy ezek az ágazatok nem fognak hozzájárulni az Európa 2020 stratégia éghajlatváltozási és energiapolitikai célkitűzéseihez. A bioüzemanyagok jelenlegi kezelése nem teszi lehetővé, hogy ezen termékek lehetséges pozitív környezeti hatásai teljes mértékben kihasználásra kerüljenek.

Az egységes piac szempontjából a tagállamok jelenleg esetleg nem tudják a CO2-kibocsátást olyan mértékben megadóztatni, mint szeretnék, mert ezzel hátrányos helyzetbe hoznák a területükön működő vállalkozásokat, vagy arra ösztönöznék a fogyasztókat, hogy az üzemanyagot másik tagállamban vegyék meg – bevételkiesést okozva ezzel. A tagállamok egy sor különböző adópolitikai elképzelést vezetnek be a környezetvédelmi adóztatás területén, és ez torzulásokhoz, kettős adóztatáshoz vezethet az egységes piacon.

Miért most?

Tekintettel arra, hogy sok tagállam most dönt a gazdasági és pénzügyi válságból kivezető stratégiájáról, ezzel egyidejűleg költségvetési politikáik és adórendszereik strukturális reformjának lehetőségeit is mérlegelik, az energiaadó-irányelv felülvizsgálata különösen jól időzített, hiszen mind a környezetvédelmi, mind a gazdasági célkitűzések elérésére lehetőséget kínál.

A jól átgondolt adóztatás meghatározó szerepet játszhat az EU éghajlatváltozási és energiapolitikai céljainak támogatásában, valamint az erőforrás-hatékonyabb, zöldebb és versenyképesebb európai uniós gazdaságot eredményező fenntartható fejlődés előmozdításában. A növekvő energiaárak idején ugyancsak egyre fontosabbá válik az energiaadóztatás átstrukturálása úgy, hogy az a megfelelő ösztönzőket adja az energiafogyasztás általános csökkentéséhez és a környezetbarátabb energiaforrások alkalmazásához.

A tagállamok most dolgozzák ki, illetve valósítják meg az EU 2013-2020-ra vonatkozó energiapolitikai és éghajlatváltozási céljainak elérésére szolgáló stratégiáikat. Ez a javaslat világosan kijelöli, hogy az adók milyen szerepet játszhatnak e tekintetben. A felülvizsgált energiaadó-irányelvet az EU ETS rendszere harmadik fázisának (2013-2020) kiegészítéseként dolgozták ki, így amiatt is indokolt a javaslat mostani előterjesztése, hogy a Tanácsnak kellő idő álljon rendelkezésére a megállapodáshoz.

A belső piac szempontjából szintén fontos, hogy a CO2-adóztatás közös kerete most jöjjön létre. A tagállamok most kezdik bevezetni a CO2-adóikat, és a választott megoldások eltérhetnek egymástól. A tagállami politikák tarka mozaikja nehézségeket okozhat a több tagállamban működő vállalkozások számára, továbbá az EU-n belüli verseny torzulását eredményezheti. Az uniós megközelítést jobb most bevezetni, amikor számos tagállam még mérlegeli a területre vonatkozó nemzeti szabályozás lehetőségeit; később már szükségessé válhat a nemzeti szabályozások összetett kiigazítása.

Mindezen okokból kifolyólag megkerülhetetlenné vált az energiaadó-irányelv bizottsági javaslatnak megfelelő mielőbbi felülvizsgálata.

3. A javaslat legfontosabb elemei

Az energiaadó-irányelv felülvizsgálatáról szóló javaslat egyszerűsíti az energiaadók hatályos rendszerét és keretszabályokat vezet be CO 2 -kibocsátás egységes piaci adóztatására, amivel a CO2-adók hatékony kiegészítői lehetnek az EU ETS rendszerének.

A javaslat két részre bontja az energiatermékek adóztatásának minimummértékét:

- CO 2 -kibocsátáshoz kapcsolódó adóztatás, amelynek alapja az energiatermék CO 2 -kibocsátása , és amelynek összege 20 EUR minden tonna CO2 után. Az adóztatás CO2-kibocsátáshoz kapcsolódó része nulla lenne minden olyan bioüzemanyag esetében, amely megfelel a 2009/28/EK irányelv 17. cikkében meghatározott fenntarthatósági kritériumoknak. Ez a fajta adózás technológia-semleges előnyt fog biztosítani mindenfajta alacsony szén-dioxid-kibocsátású energiaforrásnak. A CO2-kibocsátáshoz kapcsolódó adóztatás továbbá jobban hozzáigazítja majd az energiaadó-irányelvet az EU ETS rendszeréhez. Az adóztatás az EU ETS rendszerében nem szereplő valamennyi kibocsátóra alkalmazandó lesz: a már eddig is az adó hatálya alá tartozókra ugyanúgy, mint a EU ETS rendszeréből kizárt kis méretű létesítményekre, akkor is, ha az energiát nem tüzelőanyagként használják. Az EU ETS rendszerében szereplő kibocsátók ugyanakkor mentesítve lesznek az adóztatásnak a CO2-kibocsátáshoz kapcsolódó része alól, függetlenül attól, hogy mire terjed ki az EU ETS hatálya.

- Az energiafogyasztás általános adóztatása, amelynek alapja a GJ-ban mért energiatartalom , energiaterméktől függetlenül, ezáltal ösztönözve az energiamegtakarítást. Az adó az adott termék által előállított tényleges energiamennyiséget tükrözi, az energiahatékony felhasználás automatikusan kedvezményt kap. Üzemanyagoknál az adóztatás minimummértéke gigajoule-onként 9,6 EUR, ami a benzinre alkalmazandó, a minimummérték CO2-kibocsátáshoz kapcsolódó részével csökkentett hatályos minimummértéknek felel meg. A tüzelőanyagok esetében az összes tüzelőanyagként használt energiatermékre a villamos energiára jelenleg alkalmazott gigajoule-onkénti 0,15 EUR-t (megközelítőleg 0,5 EUR MWh-ként) kell alkalmazni, az adott termék energiatartalmának figyelembevételével. Az energiaadóztatás hatálya változatlan marad: a tüzelőanyagként és az üzemanyagként való felhasználást, valamint a hasonló célú villamosenergia-fogyasztást foglalja magában.

Az ösztönző hatás fenntartása érdekében meg kell őrizni a minimum adómértékek reálértékét. Az energiafogyasztás általános adóztatásának minimummértékeit rendszeres időközönként automatikusan ki kell igazítani a reálértékük figyelembevételével annak érdekében, hogy az adókulcsok harmonizációjának jelenlegi szintje megmaradjon. Mivel a CO2-kibocsátásához kapcsolódó adóztatás kiegészíti a 2003/87/EK irányelv szerinti rendszer működését, a CO2-adó minimummértékének a CO2-kibocsátási egységek piaci árának alakulását kell követnie. A Bizottság úgy véli, hogy a kiigazításhoz egy automatikus számítási módszert kell bevezetni. E módszert azonban a kibocsátási egységek piacának az EU ETS rendszerének harmadik fázisára vonatkozó új szabályok szerinti működéséről szerzett objektív tapasztalatok alapján kell kidolgozni. Ezt a kérdést tehát még nem lehet e javaslat bemutatásakor rendezni. A kérdés kezelésére a Bizottság által első alkalommal 2015-ben bemutatni tervezett felülvizsgálat keretében lehet sort keríteni, amelynek részeként a Bizottság javaslatot tesz az automatikus kiigazítás egy olyan módszerére, amely bemutatását követően a lehető leggyorsabban működésbe is léphet.

A kontraproduktív támogatások felszámolásra kerülnek…

Az energiaadó-irányelv felülvizsgálatára vonatkozó javaslat felszámolná az energiaadóztatás terén jelenleg meglévő támogatásokat és következetlenségeket. A javaslat csökkentené a megújuló energiaforrások adóterheit, és objektív módon (az energiatartalom és a CO2-kibocsátás alapján) kiegyensúlyozná a fosszilis energiahordozók terheit. Ennek eredményeképp a CO2-ben gazdag vagy nagy energiatartalmú energiaforrások fizikai egységeire jutó adóterhelés magasabb lesz. Ez a kisebb CO2-kibocsátással járó energiaforrások felhasználását fogja ösztönözni, és jobban díjazza majd az energiahatékonyságot, ezen keresztül is támogatva az EU éghajlatváltozási és energiapolitikáját. A magas energiatartalmú energiatermékek (pl. a gázolaj, a cseppfolyósított gáz (LPG) és a sűrített földgáz) továbbra is keresettek lesznek, de végső soron kiegyensúlyozottabb feltételek között, többlet-adótámogatás nélkül fognak versenyezni. A javaslatban szereplő változások teljes mértékig összhangban vannak a 2020-ra kitűzött szakpolitikai célokkal, és közvetlenül levezethetők a EU tagállamainak vállalásaiból. Ez egyben azt is jelenti, hogy meg kell szüntetni a magán- és kereskedelmi célú szállítás adókulcsai közötti különbséget, ezáltal biztosítva azt, hogy a leggyorsabban növekvő kibocsátási forrásnak számító szállítási ágazat nem marad ki a kibocsátás-csökkentésre irányuló erőfeszítésekből.

…de a tágabb környezetre is kellő figyelmet kell fordítani...

Az EU-n kívüli versenytársakkal kapcsolatban annak érdekében, hogy a CO2-kibocsátáshoz kapcsolódó adóztatatás ne ösztönözze a vállalatokat Európa elhagyására – miközben a globális kibocsátási szint változatlan marad vagy éppen emelkedik („kibocsátásáthelyezés”) – a javaslat a kibocsátási egységeknek az EU ETS rendszerében alkalmazott ingyenes kiosztásához hasonló megoldást vezet be azoknál az ágazatoknál, ahol a kibocsátásáthelyezés kockázata jelentősnek minősül. A CO2-kibocsátáshoz kapcsolódó adóztatás hatálya alá tartozó kis méretű ipari létesítmények egyösszegű adójóváírást fognak kapni, amelyet a tüzelő- és üzemanyagokra vonatkozó referenciaérték alapján számítanak ki. Így megmarad az adó környezetvédelmi hatása, a vállalatok pedig kompenzációban részesülnek. A kibocsátásáthelyezés a gazdaság egyéb ágazatait vagy alágazatait is érintheti. Ami a mezőgazdasági ágazatot illeti, a Bizottság jelenleg dolgozik egy jelentésen, amely a kibocsátásáthelyezés kockázatát vizsgálja ezen ágazatra vonatkozóan. Amint ez a jelentés elkészül, a Bizottság megfelelő intézkedéseket tesz annak biztosítása érdekében, hogy a kibocsátáthelyezés kockázata által érintett valamennyi ágazat ugyanolyan megítélés alá essen az elfogadandó energiaadó-irányelv alapján. Ehhez vagy biztosítani kell azt, hogy a jelentés következtetéseit felhasználják az energiaadó-irányelv felülvizsgálatára vonatkozó javaslatnak a Tanácsban történő tárgyalásakor, vagy – amennyiben a jelentés nem készülne el a javaslat elfogadásáig – önálló jogalkotási javaslatot kell benyújtatni.

Az Európa 2020 stratégia kibocsátás-csökkentésre vonatkozó vállalásainak szerkezetét, valamint a tagállamok közötti szolidaritást figyelembe véve, a Bizottság átmeneti időszak biztosítását javasolja a CO2-kibocsátáshoz kapcsolódó adóztatás fokozatos bevezetésére az üzemanyagként történő felhasználáson kívüli területeken azokban az esetekben, ahol a stratégiában vállalt kötelezettségek teljesítéséhez kevesebb erőfeszítésre van szükség egyes tagállamok részéről (Bulgária, a Cseh Köztársaság, Észtország, Lettország, Litvánia, Magyarország, Lengyelország, Románia és Szlovákia esetében).

Az egyedi helyzetek továbbra is megfelelő elbánásban részesülnek…

A javaslat kidolgozásakor a Bizottság kellő figyelmet fordított arra, hogy a javaslat ne eredményezzen olyan hirtelen változásokat az árszintekben, amelyek elfogadhatatlan nehézségeket vagy feszültségeket okozhatnának az érintettek számára:

Elismerve azt, hogy a háztartási tüzelőanyagok adóztatásában meglévő különbségek kevésbé meghatározók a belső piac megfelelő működése szempontjából, továbbá hogy a fűtési költségek egyes tagállamokban fontos kérdést jelentenek a jellemző szociális feltételek szempontjából, a Bizottság javaslatában fent kívánja tartani a tagállamok azon lehetőségét, hogy adómentességet, illetve adókedvezményeket alkalmazzanak az energiatermékekre és a villamos energiára, továbbá kiterjesszék ezeket valamennyi tüzelőanyagra.

a CO 2 -intenzív energiaforrások (pl. a szén) magasabb adóterhelés alá fognak tartozni az új rendszerben. A változással valamennyi energiafogyasztó – azaz nem csak az EU kibocsátáskereskedelmi rendszere alá tartozók – ösztönözve lesz arra, hogy tisztább energiaforrásokra álljon át. A javaslat egyben bevezeti azt a szabályt, amelynek értelmében a CO2-kibocsátás externális költségei csak egyszer vehetők figyelembe. Következésképp a szénfogyasztókat érő közvetlen árhatás nem lenne jelentős, hiszen a szenet nagyrészt a nehéziparban és a villamosenergia-termelésben használják, amelyek az EU ETS rendszere alá tartoznak. A javaslat továbbá a tagállamokra bízza azt, hogy a háztartásoknál jelentkező hatást mérséklik-e, esetleg teljes mértékben kiküszöbölik azt.

A gázolajra a benzinhez képest fokozatosan magasabb literenként megállapított minimum adómértékek fognak vonatkozni, ami pusztán abból a tényből fakad, hogy a gázolaj energiatartalma magasabb, mint a benziné és literenként több CO2-t is termel, mint a benzin. Távolságalapon a gázolaj az új rendszerben is megőrzi az előnyét, de a gázolaj-támogatás megszüntetése ösztönözni fogja a benzinmotorok hatékonyságának javítását, továbbá piacot teremt a kisebb CO2-kibocsátással járó és alternatív energiaforrásoknak, amelyek a következő évtizedben várhatóan egyre elterjedtebbé válnak az üzemanyag-piacon. A benzin és a gázolaj adóztatásának kiegyensúlyozása segíteni fog a kereslet és a kínálat kiegyensúlyozásában is az európai üzemanyag-piacon, amely a gázolaj-behozatal növekvő szükségletével néz szembe. Tekintettel arra, hogy az európai autógyártók jelentős összegeket ruháztak be a dízeltechnológiába, és mivel az alternatív üzemanyagokkal vagy elektromos meghajtással működő járművek még nem állnak nagyobb számban rendelkezésre, az üzemanyag-adóztatás kiigazításának bevezetésére 2013 és 2023 között fokozatosan, három lépcsőben kerül sor. A gázolaj új adóztatásának fokozatos bevezetésével a kereskedelmi szállítási ágazat számára elegendő idő fog rendelkezésre állni az átállásra.

Jelenleg alacsonyabb minimummértékeket kell alkalmazni a mezőgazdaságban, az akvakultúrákban és a kertészetekben felhasznált üzemanyagokra, és ez nem változik az energiaadó-irányelv felülvizsgálatával sem. Az energiaadó-irányelv felülvizsgálata érinteni fogja a tagállamoknak azon lehetőségét, hogy az ezen ágazatokban használt üzemanyagokat, tüzelőanyagokat, illetve villamos energiát teljes mértékben mentesítsék az adózás alól. A felülvizsgált energiaadó-irányelvvel ezek is bekerülnek a CO2-kibocsátáshoz kapcsolódó adó és az energiafogyasztásra kivetett általános adó hatálya alá. Ez utóbbi vonatkozásában továbbra is lesz lehetőség teljes mentesítésre, de ezért cserébe energiahatékonysági fejlesztéseket kell végrehajtani, azaz a továbbiakban – szemben a jelenlegi helyzettel – ellentételezésre lesz szükség. Ennek eredményeképp a tagállamok továbbra is kedvezőbb elbírálásban részesíthetik az elsődleges ágazatokat, és ezzel egyidejűleg nagyobb összhangot teremthetnek az ágazat adóztatásban, amelyet jelenleg a különböző kivételek kavalkádja jellemez.

4. A javaslat hatásai

A bizottsági szolgálatok hatásvizsgálatot végeztek az energiadó-irányelv felülvizsgálatára kidolgozott lehetőségek hatásainak felmérése céljából. Az e közleménnyel és az energiaadó-irányelv felülvizsgálatáról szóló javaslattal együtt közzétett hatásvizsgálat alapján egy sor fontos következtetés levonható.

Az energiaadó-irányelv felülvizsgálata akár kettős hasznot is hozhat, de mindenképpen előnyös,…

A felülvizsgált energiaadó-irányelv új egyensúlyt teremt a fosszilis és a nem fosszilis energiahordozók terhelése között, és bizonyos mértékig az ETS hatálya alá tartozó és azon kívül eső ágazatok között is. Bár a tagállamoké a döntés arról, hogy az esetlegesen képződő többletbevételeket miként használják fel, a hatásvizsgálat modellezése azzal számol, hogy a többletbevételeket a munkára rakódó adóterhek csökkentésére használnák fel. Ez a feltételezés számos olyan tagállam gyakorlatát követi, amelyek környezeti adóreformot hajtottak végre és megfelel magának az energiaadó-irányelv általános megközelítésének is[6], amely az adóügyi semlegesség elvének alkalmazását szorgalmazza, mint olyan eszközt, amely felhasználható az adórendszerek modernizálásában mind a környezet védelme, mind a foglalkoztatás javítása céljából. A modellezés megerősítette, hogy az energiaadó-irányelv felülvizsgálatán keresztül az energia adóztatása minden körülmények között hozzájárul az Európa 2020 stratégia céljainak eléréséhez és ezzel egyidejűleg kézzelfogható gazdasági előnyökkel jár. Még ha az energiaadóból származó bevételeket nem is forgatják vissza a gazdaságba a munkaerő-tényező alacsonyabb adóztatása formájában, a költségvetési konszolidációhoz való hozzájárulása révén az energiaadó így is segít a válságra visszavezethető költségvetési szükségletek kezelésében.

A javaslat kiegyenlítettebb játékteret teremt az európai vállalkozások számára . Az egyes energiaforrásokhoz rendelt objektív értékekkel és az összes energiafogyasztónak az – általuk használt energiaterméktől független – egyenlő megítélésével az új minimummértékek valódi referenciaként szolgálnak majd a belső piacon.

…a konkrét hatások ugyanakkor a tagállami döntésektől függnek

Az energiaadó-irányelv felülvizsgálatának pontos hatásai nagyban függnek a korábban hatályban lévő nemzeti adómértékektől és a szubszidiaritás elve alapján a tagállamok által hozott döntésektől, különösen a kivetett adó CO2-kibocsátáshoz kapcsolódó része és energiafüggő összetevője közötti egyensúlytól, valamint az alkalmazott adómértéktől. A javaslat hatásai attól is függnek, hogy a tagállamok milyen mértékben használják ki az átmeneti időszakot, továbbá a 3. szakaszban leírt, a tágabb környezet és az egyedi helyzetek mérlegelésére szolgáló lehetőségeket. A tüzelőanyagok vonatkozásában például az alábbi két forgatókönyvet lehet felvázolni a várható hatások leírására:

- A maximalista 1. forgatókönyv azzal a feltételezéssel él, hogy a tagállamok a hatályos nemzeti adómértékükön felül bevezetik a javasolt minimummértéknek megfelelő, CO2-tonnánkénti 20 EUR-s adót. A hatályos adómértékük így az energiafogyasztás általános adóztatására szolgáló adómértékké válna.

- A 2. forgatókönyv feltételezése szerint a tagállamok csak akkor vizsgálják felül az alkalmazott adómértékeiket, ha erre az EU minimummértékeknek való megfelelés érdekében szükség van, és a CO2-kibocsátáshoz kapcsolódó adómértéket tonnánkénti 20 EUR-ban állapítják meg. Ez azt jelentené, hogy a hatályos adómértéküket megosztják egy tonnánként 20 EUR-s CO2-kibocsátáshoz kapcsolódó részre és egy, az energiafogyasztás általános adóztatásának megfelelő részre.

Az alábbi táblázat e forgatókönyvek aggregált hatását mutatja az EU 27 tagállamára vetítve, azzal a feltételezéssel, hogy a bevételeket a munka adóterheinek csökkentésére fordítják, a javaslatot kísérő hatásvizsgálatban foglaltaknak megfelelően:

Az energiaadó-irányelv felülvizsgálatának a tüzelőanyagokhoz kapcsolódó változásokból fakadó hatása (EU 27)

Költségvetési hatás (Változás az éves adóbevételekben) | Környezeti hatás (Az ETS alá nem tartozó ágazatokban 2020-ig bekövetkező CO2-kibocsátás-csökkenés) | Szociális hatás (A háztartások reáljövedelmének %-os változása 2020-ig) |

1. forgatókönyv | +39,6 milliárd EUR | -4% | +0,29% |

2. forgatókönyv | +20 milliárd EUR | -0,84% | +0,08% |

Forrás: Hatásvizsgálat – A 2003/96/EK irányelv módosításáról szóló tanácsi irányelvjavaslatot kísérő dokumentum – 5.2., 5.3. és 5.4. fejezet (1. forgatókönyv); a Cambridge econometrics-féle E3ME-modellezés alapján (2. forgatókönyv)

Ezeket a számokat az Európa 2020 stratégia fent vázolt általános célkitűzéseivel összefüggésben kell értékelni.

A CO2-kibocsátásra kifejtett hatás jelentős, akár az EU összkibocsátásának 2%-át is elérheti, az EU ETS rendszerén kívüli kibocsátásnak pedig mintegy 4%-át. Abszolút számokban ez 92 millió tonna CO2-kibocsátásnak felel meg, és több mint egyharmadát (kb. 37%-át) adja az üvegházhatást okozó gázkibocsátás EU ETS rendszerén kívül szükséges csökkentésének .

Az energiaadó-irányelv reformjának hatásaként létrejövő új munkahelyek száma idővel szintén növekedni fog, és a legambiciózusabb szakpolitikai elképzelések szerint[7] abszolút számokban akár az 1 milliót is elérheti. E forgatókönyv alapján további 0,27%-nyi GDP-növekedés is várható. A foglalkoztatásnál jelentkező pozitív hatást erősíti a modell azon kiinduló feltétele, hogy az energiaadóztatásból származó többletbevételt a munkaadók társadalombiztosítási hozzájárulásainak csökkentésére fordítják.

...az öt év elteltével időszerűvé váló általános vizsgálattal pedig átfogó ex-post értékelés végezhető.

Jóllehet a mostani javaslat átfogó hatásvizsgálatra és szakpolitikai elemzésekre épül, a gazdasági körülmények, valamint a környezeti és a technológia feltételrendszer megváltozhat a jövőben. A Bizottság ezért úgy véli, hogy (az elfogadásától számított) öt év elteltével helyénvaló felülvizsgálni a módosított energiaadó-irányelvet. Ezen keresztül jobban megérthetővé válik, hogy az új adórendszer milyen hatásokat eredményezett a felülvizsgálat során megfogalmazott célkitűzések tekintetében. A Bizottság erről jelentést szándékozik készíteni a Tanács számára, amelyet adott esetben az érintett szabályok módosítására vonatkozó javaslatok is kiegészítenének. Ez kiterjedne (1) a CO2-kibocsátásra megállapított minimum adómértéknek a CO2-kibocsátási egységek uniós piaci árának alakulásához való hozzáigazítására a kettő közötti automatikus kapcsolat megteremtése céljából; (2) a tagállami rendszereknek a mentességekkel és csökkentett adókkal összefüggő kiigazítására a háztartások adóztatása, továbbá a légi és tengeri közlekedésben felhasznált üzemanyagnak a nemzetközi tárgyalások alakulása fényében történő adóztatása, valamint a tengerparton termelt és közvetlenül a kikötőben lehorgonyzott hajókat ellátó villamos energia (part menti villamos energia) adóztatása, illetve az alternatív üzemanyagok, a szén-dioxid-leválasztás és -tárolás adóztatása vonatkozásában, valamint (3) a szállítási célra használt villamos energia adóztatására.

5. Következtetés

Az energiaadó-irányelv felülvizsgálatára vonatkozó bizottsági javaslat úgy alakítja át a meglévő energiaadózási rendszert, hogy az hatékonyabb és összehangoltabb legyen. Javítani fogja a belső piac működését azáltal, hogy kiegyenlített játékteret teremt a vállalkozások számára, amelyek így egységes megítélés alá kerülnek, függetlenül attól, hogy olajat, földgázt, szenet vagy biomasszát fogyasztanak-e. Kiemelkedő jelentőséggel bírnak a környezeti politikát irányító pozitív hatásai, amelyeken keresztül hozzájárul az Európa 2020 stratégia célkitűzéseinek eléréséhez. Hosszabb távon az új európai uniós keret segíteni fog a tagállamoknak abban, hogy – részben a környezeti célkitűzések teljesítése iránti igényből, részben a költségvetési szükségletekből kifolyólag – ambiciózusabb törekvéseket valósítsanak meg nemzeti szinten, és emiatt a javaslat olyan hatékonyságnövekedést generálhat, amelynek a hatásai/hasznai messze túlmutatnak az irányelv végrehajtásának időszakán. Ilyen formán az új keret lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy az Európa 2020 stratégiához köthető vállalásaikat költséghatékony módon teljesítsék, továbbá biztos jogi kereteket ad a tagállamok költségvetési politikájának és adórendszereinek a gazdasági és pénzügyi válságból való kilábalás részeként megvalósítandó strukturális reformjához. Ezzel egyidejűleg az új keret elősegíti a fenntartható gazdasági növekedést és támogatja a munkahelyteremtést. Összefoglalva: az okosabb energiaadózás egyaránt segíti a környezetet és a gazdaságot.

[1] A Bizottság közleménye: Európa 2020 – Az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedés stratégiája, COM(2010) 2020, 2010.3.3.

[2] A 2008. március 13–14-i Európai Tanács elnökségi következtetései (7652/1/08 rev.1, 2008.5.20.)

[3] Éves növekedési jelentés, COM(2011) 11.

[4] Az energiatermékek és a villamos energia közösségi adóztatási keretének átszervezéséről szóló, 2003. október 27-i 2003/96/EK tanácsi irányelv (HL L 283., 2003.10.31., 51. o.)

[5] Forrás: A Bizottság saját számításai a hatályos energiaadó-irányelv (I. melléklet, A. táblázat), a 2006/32/EK irányelv (a termékek energiatartalma) és a 2007/589/EK bizottsági határozat alapján (CO2 kibocsátási tényezők). (Az E85 85% etanolból és 15% benzinből álló energiaterméket jelöl.)

[6] Lásd a 2003/96/EK irányelv (11) preambulumbekezdését.

[7] További részletekért lásd a bizottsági szolgáltatok által készített hatásvizsgálatot.