[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 6.1.2009

COM(2008) 781 végleges/2

CORRIGENDUM: Replaces COM 781 of 13.11.2008;concerns all linguistic versions except EN.

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

Az energiapolitika második stratégiai felülvizsgálata AZ EURÓPAI UNIÓ CSELEKVÉSI TERVE AZ ENERGIAELLÁTÁS BIZTONSÁGA ÉS AZ ENERGIAPOLITIKAI SZOLIDARITÁS TERÉN {SEC(2008) 2870}{SEC(2008) 2871}{SEC(2008) 2872}

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

Az energiapolitika második stratégiai felülvizsgálataAZ EURÓPAI UNIÓ CSELEKVÉSI TERVE AZ ENERGIAELLÁTÁS BIZTONSÁGA ÉS AZ ENERGIAPOLITIKAI SZOLIDARITÁS TERÉN

1. BEVEZETÉS

Az Európai Tanács által 2007 márciusában elfogadott új európai uniós energia- és környezetvédelmi politika[1] a közösségi energiapolitika három központi célkitűzésére, nevezetesen a fenntarthatóságra, a versenyképességre és az ellátás biztonságára irányuló, előretekintő szakpolitikai programot határozott meg. A program megvalósítása érdekében az EU elkötelezte magát a „20-20-20” kezdeményezés mellett, azaz vállalta, hogy 2020-ig az üvegházhatást okozó gázok kibocsátását 20%-kal csökkenti, az energiafelhasználáson belül a megújuló energiaforrások részarányát a jelenlegi 8,5%-ról 20%-ra növeli, és az energiahatékonyságot 20%-kal javítja.

Ezen vállalások megvalósítása érdekében 2007 szeptemberében a Bizottság benyújtotta a belső energiapiacra vonatkozó jogalkotási intézkedések harmadik csomagját[2], amelynek célja a verseny hatékonyságának fokozása és a beruházásokat, valamint az ellátás diverzifikációját és biztonságát elősegítő feltételek megteremtése. Fontos szem előtt tartani ugyanis, hogy a versenyképes energiapiac alapvető fontosságú a „20-20-20” kezdeményezés célkitűzéseinek megvalósítása szempontjából. 2008 januárjában a Bizottság javaslatot terjesztett elő a kibocsátáskereskedelmi irányelvnek a 2013-tól 2020-ig terjedő időszakot érintő felülvizsgálatára, egy, a kibocsátáskereskedelmi rendszeren kívüli ágazatokban megvalósítandó tehermegosztásról szóló határozatra és egy új, a megújuló forrásból előállított energiát szabályozó irányelvre vonatkozóan. E kezdeményezések révén biztonságos és kiszámítható befektetési környezet teremthető az Unió ipara számára[3]. A Parlament és a Tanács egyaránt kifejezte azt az eltökélt szándékát, hogy ezeket a javaslatokat minél rövidebb időn belül el kívánja fogadni.

Európa új energiapolitikája alapjaiban fogja megváltoztatni az EU energiaügyi kilátásait. A csomagnak köszönhetően az EU energiafelhasználása 2020-ra akár 15%-kal csökkenhet, az energiabehozatal várható mértéke pedig a „20-20-20” kezdeményezés előtti szinthez képest akár 26%-kal mérséklődhet.[4] Más szóval elmondható, hogy az EU megtette az első lépést abba az irányba, hogy megszakadjon az a folyamat, amelynek során a növekvő energiafelhasználás, és az ennek következtében növekvő behozatal eredményeképpen az EU-ban termelt vagyon egyre nagyobb hányada áramlik ki az EU-ból az energiatermelők felé. Európa jelenleg 54%-ban[5] támaszkodik energiabehozatalra. Az idei energiaárakkal számolva ez becslések szerint évi 350 milliárd eurót, azaz – az EU teljes egészét figyelembe véve – lakosonként 700 eurót tesz ki. Bár az energiakereskedelem pozitív szerepet is betölt, az energiahatékonyság, az üvegházhatást okozó gázok kibocsátott mennyiségének csökkentése, valamint az energiaforrások és az energiaellátás diverzifikációja az energiarendszer teljes egészében kívánatos lenne. A „20-20-20” csomag elfogadásával az EU demonstrálta, hogy kész további jelentős lépéseket tenni egy fenntarthatóbb, biztonságosabb, nagyobb mértékben technológiaorientált energiapolitika felé, amely gazdasági növekedést idéz elő és munkahelyeket teremt az EU-ban.

Ahhoz azonban, hogy az EU új energiapolitikájának mindhárom alapvető célkitűzése, nevezetesen a fenntarthatóság, a versenyképesség és – mindenekelőtt – az ellátásbiztonság megvalósuljon, kiegészítő intézkedésekre is szükség van. Az előrejelzések szerint például a kőolaj, a szén és elsősorban a földgáz tekintetében az EU még hosszú évekig energiabehozatalra szorul. Európa saját fosszilistüzelőanyag-termelése folyamatosan csökken. Ennek következtében a fosszilis tüzelőanyagok behozatala a várakozások szerint 2020-ban is nagyjából a mai szinten lesz, még akkor is, ha az EU éghajlat-változási és energiapolitikája teljes mértékben végrehajtása kerül.

A világ kőolaj- és földgázfelhasználásában megfigyelhető középtávú tendenciák azt jelzik, hogy – különösen a fejlődő országok részéről – továbbra is jelentős és tartós keresletnövekedés várható. A még meglévő tartalékok és a kihasználatlan termelési kapacitások egyre nagyobb mértékben összpontosulnak az ágazatot uraló néhány szereplő kezében. A kőolaj- és földgázpiacokon nemrégiben tapasztalt komoly áremelkedések és ingadozások is ezeket a tendenciákat tükrözik.

Az EU szempontjából a legaggasztóbb helyzet a földgáz esetében áll fenn, hiszen számos tagállam túlnyomó részben egyetlen beszerzési forrásra van utalva. A termelő vagy tranzitországokban előálló politikai feszültségek, a balesetek, a természeti katasztrófák és az éghajlatváltozás következményei mind arra figyelmeztetik az EU-t, hogy rövid távú energiaellátása terén mennyire kiszolgáltatott helyzetben van.

Miközben az energiaellátás terén valamennyi tagállam önmaga felelős saját biztonságáért, az Európai Unióhoz való tartozásnak alapvető velejárója a tagállamok közötti szolidaritás. A belső energiapiacon a nemzeti szintű megoldások gyakran elégtelennek bizonyulnak. A kockázatok megosztására és közös viselésére szolgáló stratégiák alkalmazása és az Európai Unió mint egész politikai súlyának lehető legnagyobb mértékű kiaknázása hatékonyabb lehet a tagállami szintű, szétszórt cselekvéseknél. Ezen okokból kifolyólag az energiaellátás biztonsága egyike az EU tagállamai által közösen kezelendő kérdéseknek.

Az előzőekben felvázolt globális fejlemények tükrében az EU-nak cselekednie kell annak érdekében, hogy az energia szempontjából biztosítsa jövőbeli helyzetét és megvédje alapvető érdekeit. Az Uniónak fokoznia kell a hatékony energiaügyi külpolitika kialakítására irányuló erőfeszítéseit: ennek keretében „egyetlen hangon kell megszólalnia”, ki kell jelölnie az energiabiztonság szempontjából legfontosabb infrastruktúra-fejlesztéseket, majd biztosítania kell ezek megvalósítását, végül pedig összehangoltan kell fellépnie annak érdekében, hogy elmélyítse a főbb energiatermelőkkel, a tranzitországokkal és a fogyasztókkal kialakított partneri kapcsolatait.

Arra is szükség van, hogy energia-előállítás céljából az EU a lehető legnagyobb mértékig kiaknázza az óceánjaiban és tengereiben rejlő lehetőségeket, gyors fejlesztésnek indítsa szállítási rendszerét és valós fejlődést érjen el az európai energiapiac alrendszerei közötti összeköttetések kiépítésében. E tekintetben az elsődleges célkitűzés a „20-20-20” csomag elfogadása és gyors végrehajtása. Ehhez kapcsolódóan a Bizottság az energiapolitika e második stratégiai felülvizsgálatának gerinceként egy, az energiaellátás biztonságára és az energiapolitikai szolidaritásra vonatkozó európai uniós cselekvési tervre tesz javaslatot, amely kiegészíti az EU által az energiapolitika terén megfogalmazott három alapvető célkitűzés megvalósítása érdekében ez idáig elfogadásra előterjesztett intézkedéseket.

Emellett az energiapolitika ezen stratégiai felülvizsgálata az európai energiapolitika következő szakasza felé vezető út első lépését is jelenti, hiszen figyelembe veszi mindazokat a kihívásokat, amelyekkel az EU-nak 2020 és 2050 között várhatóan szembe kell néznie, és elkezdi felvázolni az ezen kihívásokra az EU által adandó válaszokat.

2. AZ ENERGIAELLÁTÁS BIZTONSÁGÁRA ÉS AZ ENERGIAPOLITIKAI SZOLIDARITÁSRA VONATKOZÓ EURÓPAI UNIÓS CSELEKVÉSI TERV

A Bizottság európai uniós cselekvési tervre tesz javaslatot az energiaellátás biztonsága és az energiapolitikai szolidaritás területén. A terv az alábbi öt pont köré épül:

- Infrastruktúra-fejlesztés és az energiaellátás diverzifikálása

- Energiaügyi külkapcsolatok

- Kőolaj- és földgázkészletek, válságkezelési mechanizmusok

- Energiahatékonyság

- Az EU saját energiaforrásainak lehető legjobb kiaknázása.

2.1. Az EU energiaszükségletei szempontjából kulcsfontosságú infrastruktúra-fejlesztések előmozdítása

Miközben a kőolaj nemzetközi piaca likvid, a földgázellátás főként helyhez kötött infrastruktúrán – a földgázvezetékeken – alapszik. Ma az EU bruttó belföldi földgázfogyasztásának 61%-a származik importból. A behozatal 42%-át Oroszország, 24%-át Norvégia, 18%-át Algéria, 16%-át pedig más országok biztosítják, ez utóbbi érték nagy részét a cseppfolyósított földgáz (LNG) teszi ki[6]. Az EU belső termelésének folyamatos csökkenésével párhuzamosan 2020-ra a földgázbehozatal részaránya a jelenlegi 61%-ról várhatóan 73%-ra fog emelkedni[7].

Ezek az értékek azt mutatják, hogy az ellátás uniós szinten viszonylag jól diverzifikált. Nemzeti szinten azonban számos tagállam – történelmi okokból kifolyólag – földgázszükségleteinek kielégítése terén 100%-ban egyetlen szállítóra támaszkodik. A belső piacon megvalósuló rendszer-összeköttetés és szolidaritás nem csupán természetes velejárója a piaci alapú, integrált rendszereknek, hanem az egyéni kockázatok megosztása és mérséklése szempontjából is kulcsfontosságú. Az EU-nak ezért konkrét intézkedéseket kell hoznia annak érdekében, hogy ezeken a piacokon fokozódjék a földgázellátás diverzifikáltsága.

Továbbá annak érdekében, hogy a „20-20-20” kezdeményezés keretében megfogalmazott célkitűzések oly módon valósuljanak meg, hogy közben az Unió összes polgára számára biztosítható legyen a villamosenergia- és gázellátás, az elkövetkezendő évek és évtizedek során alapvető fejlesztéseket kell végrehajtani az EU belső energetikai infrastruktúráját illetően. Annak érdekében, hogy a vállalkozások megragadhassák az új beruházások kínálta lehetőségeket, átlátható és megbízható keretfeltételekre van szükség mind az Európai Unión belül, mind a harmadik országok viszonylatában . Az események ez irányban való előmozdításához következetes fellépésre van szükség közösségi szinten.

A Bizottság ezért azt javasolja, hogy az infrastruktúra-fejlesztés terén a következő hat kiemelt intézkedés közösségi prioritássá váljon:

- Prioritásként kezelendő az Európában még meglévő elszigetelt energiapiacok bekapcsolása. Az érintett tagállamokkal közösen, és szoros együttműködésben a nemzeti energiaipari szabályozó hatóságokkal, a Bizottság 2009-ben a földgáz, a villamos energia és a tárolás tekintetében összekapcsolási tervet dolgoz ki a Balti-államokra vonatkozóan . A terv kijelöli majd az infrastruktúra azon főbb hiányzó elemeit, amelyek a balti-tengeri térségnek az EU többi területével való hatékony összekapcsoláshoz szükségesek, és amelyek lehetővé teszik a térség biztonságos és diverzifikált energiaellátását, továbbá rögzíteni fogja, hogy melyek azok a – többek között finanszírozási – intézkedések, amelyek ennek megvalósításához szükségesek. A terv kidolgozása során kellő mértékben figyelembe kell venni a hatékony piacfejlesztés iránti igényt, valamint azt, hogy az energiahatékonyság és a megújuló energiaforrások miként járulhatnak hozzá az ellátásbiztonság fokozásához. A munka az érintett tagállamok részvételével létrehozandó magas szintű munkacsoport keretében haladéktalanul el fog indulni. A terv végrehajtásának megkezdése érdekében 2009 második felében regionális csúcstalálkozóra kerül majd sor.

- Annak érdekében, hogy a Kaszpi-tenger térségéből és a Közel-Keletről származó földgáz szállítása lehetővé váljon, létre kell hozni egy déli gázfolyosót – ezen keresztül ugyanis potenciálisan fedezhető lesz az EU jövőbeli szükségleteinek nem elhanyagolható része. Az energiabiztonság szempontjából ez az EU egyik legfontosabb prioritása. A Bizottságnak és a tagállamoknak együtt kell működniük az érintett országokkal – többek között Azerbajdzsánnal, Türkmenisztánnal, Irakkal és a Mashreq-országokkal – azon közös cél elérése érdekében, hogy a földgázszállítást, illetve az ahhoz szükséges vezetékek valamennyi szakaszának megépítését illetően rövid időn belül határozott kötelezettségvállalások szülessenek. Hosszú távon – amennyiben azt a politikai körülmények lehetővé teszik – a régió más országaiból, így az Üzbegisztánból és Iránból származó földgáz is további jelentős beszerzési forrást jelenthet az EU számára.A Kaszpi-tenger térségéből származó földgáz esetében fel kell térképezni, hogy – az EU verseny- és egyéb szabályainak teljes körű tiszteletben tartása mellett – létrehozhatók-e tömbösített beszerzési mechanizmusok (Kaszpi-tengeri Fejlesztési Társaság – Caspian Development Corporation). A földgázvezetékeken történő tranzitszállítás feltételeit illetően oly módon kell megegyezni a tranzitországokkal – köztük is elsősorban Törökországgal –, hogy az mind a közösségi vívmányokat, mind pedig az érintett országok saját jogos energiabiztonsági megfontolásait figyelembe vegye. A folyamat valós előrehaladásának biztosítása és a megállapodás létrehozására irányuló ütemterv kidolgozása érdekében a Bizottság miniszteri szintű találkozóra fogja hívni az érintett országok képviselőit, illetve 2009 közepéig fel kívánja térképezni a projekt végrehajtásának útjában álló, még meglévő akadályokat, amelyeket a Tanács és a Parlament elé terjesztendő, a déli gázfolyosóról szóló közlemény mutat majd be.

- A cseppfolyósított földgáz és a tárolásához szükséges megfelelő létesítmények fontos szerepet játszanak az európai uniós gázpiacok likviditása és diverzifikációja szempontjából. A cseppfolyósított földgázt illetően valamennyi tagállamnak – akár közvetlenül, akár más tagállamokon keresztül, szolidaritási intézkedések révén – megfelelő kapacitással kell rendelkeznie a termelő országokban lévő cseppfolyósító létesítmények, illetve az EU-ban található LNG-terminálok és a cseppfolyósított földgáz visszaalakítására szolgáló hajófedélzeti létesítmények tekintetében. Ez különösen azon tagállamok számára fontos, amelyek jelenleg túlnyomó részben egyetlen szállítóra vannak utalva. 2009-ben a Bizottság – egy, a cseppfolyósított földgázra vonatkozó cselekvési tervre irányuló javaslat elkészítésének céljából – átfogó értékelést fog készíteni a cseppfolyósított földgázzal kapcsolatos helyzetről, és azonosítja majd a hiányosságokat.

- Be kell fejezni a földközi-tengeri energiagyűrűt , amely villamosenergia- és gázhálózatok révén kapcsolja majd össze Európát a dél-mediterrán térséggel. A gyűrű különösen fontos szereppel bír a térség magas nap- és szélenergia-potenciáljának kiaknázása szempontjából. A kiemelt fontosságú infrastruktúra-fejlesztési projektek listája, amelyet a 2007 decemberében megrendezett Euromed energiaügyi miniszteri találkozón fogadtak el, valamint a 2008 júliusában Párizsban elfogadott földközi-tengeri napenergiaterv[8] vezérfonalul szolgál az ez irányú fejlesztések számára, és ezekhez a kezdeményezésekhez az EU pénzügyi és politikai támogatást biztosít. Legkésőbb 2010-ben a Bizottság közleményt fog közzétenni a földközi-tengeri energiagyűrűről , amelyben felvázolja majd elképzeléseit a még hiányzó kapcsolatok megvalósítására vonatkozóan, beleértve az EU energiaellátását biztosító külső források diverzifikálása szempontjából legfontosabb projekteket, így például az olyan távolabb fekvő régiókkal megvalósítandó kapcsolatokat, mint Irak, a Közel-Kelet országai és a Szaharától délre fekvő afrikai országok.

- Kiemelt jelentőségű feladat a Közép- és Délkelet-Európán belüli, észak-déli irányú gáz- és villamosenergia-hálózatok összeköttetéseinek továbbfejlesztése, amelynek során a közös szállításirendszer-üzemeltető[9] létrehozását célzó, az új európai szállítási rendszerrel (NETS) kapcsolatos kezdeményezésre, az energiaközösségi energiagyűrűre, az Energiaközösség 2007 decemberében megrendezett miniszteri találkozóján kijelölt kiemelt jelentőségű rendszer-összeköttetésekre[10] és a páneurópai kőolajvezetékre[11] kell építeni. A belső energiapiacra vonatkozó új jogalkotási csomag előirányozza, hogy rendszeres időközönként tízéves hálózatfejlesztési tervet kell kidolgozni, amely tartalmazza a hiányzó kapcsolatokat és az azok létrehozásához szükséges intézkedéseket. Ezt a gördülőtervet a szállításirendszer-üzemeltetők új európai hálózata (ENTSO) fogja kidolgozni. Az első ilyen terv kidolgozása során 2010-ben a Bizottság együtt fog működni a nemzeti energiaipari szabályozó hatóságokkal és a szállításirendszer-üzemeltetőkkel, ha szükséges, akár még a belső energiapiacra vonatkozó harmadik csomag elfogadása előtt.

- Az európai koordinátor tevékenységével és a Bizottság által az energiapolitika e stratégiai felülvizsgálata kíséretében benyújtott, a tengeri szélenergiáról szóló közleménnyel összhangban ki kell dolgozni tengeri energiaforrások hasznosítását lehetővé tevő északi-tengeri hálózat tervét . Ez a rendszer összekötné az Északnyugat-Európában található nemzeti villamosenergia-átviteli hálózatokat, és bekapcsolna a rendszerbe számos tervezett tengeri szélerőmű-projektet. Ennek a projektnek – a földközi-tengeri energiagyűrűvel és a Balti-államokra vonatkozó összekapcsolási tervvel együtt – egy leendő európai szuperhálózat egyik első építőkövévé kell válnia. A tervnek ki kell jelölnie a szükséges lépéseket és a kapcsolódó ütemtervet, valamint az elfogadandó konkrét cselekvéseket. A tervet a tagállamoknak és az érintett regionális szereplőknek kell kidolgozniuk, és ezt a folyamatot – szükség esetén – közösségi szintű fellépéssel is segíteni kell.

A Bizottság ezért fel fogja használni a jelenleg rendelkezésére álló eszközöket annak érdekében, hogy gyors előrehaladás valósuljon meg a fent felsorolt kiemelt intézkedések terén, amelyeket egyébként már a jelenlegi TEN-E program keretében közösségi támogatást és fellépést igénylő projektnek minősítettek. Ennek keretében a Bizottság – együttműködve az érintett tagállamokkal – aktívan fel fog lépni annak érdekében, hogy a nemzetközi színtéren a lehető legjobban kihasználja az energia terén való egységes európai uniós fellépés biztosította előnyöket.

A fentiekben felvázolt projektek finanszírozásához valamennyi érintett részéről jelentős erőfeszítésekre van szükség. A szükséges finanszírozás biztosításához – különösen a határokon átívelő projektek esetében – szorosabb és hatékonyabb együttműködésnek kell létrejönnie a magánszektor és a pénzintézetek, nevezetesen az Európai Beruházási Bank és az Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bank között. Ez a munka a jelenlegi pénzügyi válságra az Európai Unió által adandó válasz egyik fő elemét jelenti, ezért azt – többek között a foglalkoztatás szintjének fenntartása és a kereslet csökkenésének ellensúlyozása érdekében – fel kell gyorsítani, ahogyan az a Bizottság nemrégiben kiadott közleményében[12] is szerepel. Ez különösen fontos a nem kereskedelmi jellegű kockázatoknak fokozottan kitett egyes kulcsfontosságú energetikai infrastruktúrák esetében. Egyre nagyobb jelentőségre tehetnek szert a köz- és a magánszféra között létrejövő partnerségek, amelyeken keresztül biztosítható a szükséges politikai támogatás, a kínálat szabályozása és esetlegesen egy bizonyos mértékű állami finanszírozás vagy kezességvállalás, de emellett egyéb innovatív finanszírozási módok is egyre fontosabbá válhatnak. E folyamatban uniós tagállamok, vállalkozások és közösségi pénzintézetek, illetve harmadik országokban működő állami és magánszervezetek is részt vehetnek.

A Bizottság azonban azon az állásponton van, hogy a további gyors fejlődéshez a jelenlegi eszközök nem elegendőek. Első lépésben az EU-nak fel kell ismernie, hogy a fenti projektek az energiabiztonság szempontjából prioritást jelentenek.

Második lépésben , 2009 és 2010 során a Bizottság, a tagállamok, az iparág szereplői, a szállításirendszer-üzemeltetők, a nemzeti energiaipari szabályozó hatóságok és az Európai Parlament egymással szorosan együttműködve pontosan és részletesen meg fogja határozni az e projektek megvalósításához szükséges cselekvéseket – ezen belül különösen a finanszírozási szükségleteket, illetve a potenciális finanszírozási forrásokat –, majd ennek eredményeképpen fognak elkészülni a korábban említett közlemények. E tekintetben hangsúlyozni szükséges, hogy az energetikai infrastruktúráknak hosszú ideig kell ellátniuk feladatukat. A Bizottság biztosítani fogja, hogy fejlesztésük, tervezésük és elhelyezésük során figyelembe fogják venni az éghajlatváltozásnak az évszázad hátralevő részében várható hatásait, ez ugyanis gazdasági életképességük szempontjából alapvető fontosságú. Az EU újonnan megvalósítandó energetikai infrastruktúráinak az éghajlatváltozás szempontjából biztonságosnak kell lenniük.

Harmadik lépésben , 2010-től kezdődően a kijelölt cselekvéseket mind közösségi, mind nemzeti szinten meg kell valósítani. Meg kell jegyezni, hogy a TEN-E jelenlegi költségvetésében éves szinten 22 millió euró szerepel, ami azt jelenti, hogy a közösségi érdekű főbb projektek megvalósítását illetően ez az eszköz csak csekély mértékben tudja a katalizátor szerepét betölteni. Amikor a TEN-E eszközt eredetileg kialakították, az EU lényegesen kisebb volt, és az energiaügy terén a maitól lényegesen eltérő léptékű kihívásokkal kellett szembenéznie. Ezért az energiapolitika második stratégiai felülvizsgálatával együtt a Bizottság egy zöld könyvet is közzétesz, amellyel annak végiggondolását kezdeményezi, hogy a jelenlegi TEN-E eszközt hogyan lehetne egy új eszközzel, az európai uniós energiabiztonsági és infrastruktúra-fejlesztési eszközzel felváltani, amelynek célkitűzései a következők lehetnek: (i) a belső energiapiac kiteljesítése, (ii) az EU által a megújuló energiaforrások terén megfogalmazott célkitűzések megvalósítását lehetővé tévő hálózat kiépítésének biztosítása, és (iii) az Unió biztonságos energiaellátásának biztosítása – mindezt az EU-n belül és azon kívül megvalósítandó kulcsfontosságú infrastruktúra-fejlesztési projektek támogatása révén. A zöld könyv továbbá annak mérlegelését is elő kívánja mozdítani, hogy miként lehetne az Unió külpolitikáját és pénzügyi eszközeit a leghatékonyabban e célok elérésének szolgálatába állítani. Ez utóbbi elképzelés azonban nem befolyásolja a külső segítségnyújtási eszközök 2009 tavaszán végrehajtandó félidei felülvizsgálatát.

A zöld könyv közzétételét követően lezajló konzultációk eredményének fényében a Bizottság mérlegelni fogja, hogy javaslatot nyújtson be a fentiekben említett új európai uniós energiabiztonsági és infrastruktúra-fejlesztési eszközre vonatkozóan. Értékelni kell majd többek között azt, hogy szükség van-e további közösségi finanszírozásra a következő, 2014-ben kezdődő pénzügyi keretet illetően.

2.2. Az EU energiaügyi külkapcsolatainak erősítése

Energiaügyekben a világ országai egyre növekvő mértékben vannak kölcsönösen egymásra utalva. A kölcsönös energiafüggőség hatást gyakorol a fejlődésre, a kereskedelemre, a versenyképességre, a nemzetközi kapcsolatokra és az éghajlatváltozás terén megvalósuló globális együttműködésre. Az energia számára biztosítani kell azt a kiemelt szerepet, amely az EU energiaügyi külkapcsolataiban megilleti, ideértve az Unió kereskedelempolitikáját és megállapodásait, kétoldalú partnerségi kapcsolatait, együttműködési és társulási megállapodásait, valamint politikai párbeszédeit. Az energiaügy terén az egyes országok érdekei széles skálán mozognak, ez pedig – az energiaügyi kölcsönös függőséggel párosulva – azt jelzi, hogy az energián, illetve a gazdaság más szektorain belül szilárd, a kötelezettségvállalások és az előnyök egyensúlyán alapuló nemzetközi jogi keretre van szükség.

Ahogyan Európa az energiaellátás terén törekszik a biztonságra, amit a nagyobb kiszámíthatóság és – többek között az upstream piacokon jelen lévő szereplők számának növekedéséből adódó – diverzifikáció révén kíván megvalósítani, az Unión kívüli országok kormányai és a külső szállítók számára a kereslet stabilitása jelent prioritást, különösen az upstream földgázszállító vezetékek fejlesztésére irányuló nagyberuházások esetében. Ez utóbbiak világos és stabil szabályokat szeretnének látni a belső piac működésére vonatkozóan, és intézkedéseket várnak el az európai piacra való belépés és a beruházások tekintetében. Számos esetben az EU, illetve a termelő és a tranzitországok között bizalmi viszony kialakítására, valamint szorosabb és jogilag kötelező erejű kapcsolatokra van szükség, hiszen ily módon nyerhet hosszabb távon mindkét fél sokat az együttműködésen, ami előfeltétele a jövőbeli tőkeigényes projektek finanszírozásának. Az EU-nak ezért az összes rendelkezésére álló – belső és külső – eszközt meg kell ragadnia annak érdekében, hogy az energiatermelő országokkal szembeni pozícióját megerősítse és új típusú, kiterjedt partnerségeket ajánlhasson számukra. A többoldalú együttműködések keretében az EU-nak az energiaágazat terén a kereskedelem és a beruházások további liberalizációját kell szorgalmaznia.

A szabályozói és piaci integráció egyes esetekben már megvalósult. Norvégia az Európai Gazdasági Térség tagjaként már most is résztvevője a belső energiapiacnak, és kiemelt szerepet játszik az Unió földgáz-, és kőolajellátásának biztonsága szempontjából (a földgáz esetében az uniós behozatal 24%-át, a kőolaj esetében pedig 16%-át biztosítja)[13]. Ezt a szerepet az EU és Norvégia közötti energiaügyi párbeszéd keretében célszerű tovább erősíteni, olyan közös projektek megvalósításával, mint az északi-tengeri szélerőművek vagy Norvégia jelentős mennyiségű, bizonyítottan meglévő tartalékainak kitermelése. Az EU energiabiztonsága szempontjából alapvető fontosságú a Norvégiával való együttműködés: a Norvégia kontinentális talapzatában rejlő készletek hosszú távon és fenntartható módon történő kiaknázása egyformán érdeke Norvégiának és az EU-nak.

Az Energiaközösség [14] egy, az EU-hoz kötődő, délkelet-európai integrált piac kialakításán dolgozik, amely esetében a villamos energiára és a földgázra vonatkozó belső piaci és ellátásbiztonsági jogszabályok lesznek érvényesek. E piacnak a kőolajra való kiterjesztéséről jelenleg folynak az egyeztetések. Amennyiben a hivatalosan novemberben megkezdődő tárgyalások sikerrel járnak, Ukrajnának, a Moldovai Köztársaságnak és Törökországnak az Energiaközösséghez való csatlakozása ösztönzőleg fog hatni az ezen országok energiaágazatában zajló reformokra és egy közös szabályokon nyugvó, kölcsönös előnyökkel járó, kibővült energiapiac kialakulásához fog vezetni. Ez a folyamat hozzájárulhat ahhoz, hogy az egyik jelentős tranzitország, Ukrajna, korszerűsíthesse infrastruktúráját. Adott esetben azt is célszerű megfontolni, hogy a szervezetben megfigyelőként további országok is részt vehessenek. Végül meg kell jegyezni, hogy a bővítési folyamat fontos szerepet játszhat a közösségi energiaügyi vívmányok egyre szélesebb körre való kiterjesztése, és ily módon az EU energiabiztonsági célkitűzéseinek teljesítése és a csatlakozó országok biztonságának előmozdítása tekintetében.

Fehéroroszországot illetően stratégiát kell kidolgozni, tekintettel szomszédos, illetve tranzitországként betöltött szerepére.

Ma az EU és számos harmadik ország között létezik energiaügyi egyetértési megállapodás. Európának az Európán kívüli termelő országokkal kötendő megállapodásokba a „ kölcsönös energiafüggőségre ” vonatkozóan új típusú rendelkezéseket kell beépítenie. A kölcsönös energiafüggőségre vonatkozó rendelkezéseknek a kereslet és a kínálat biztonsága közötti egyensúly kialakítására kell irányulniuk. A középpontba az upstream infrastruktúrára irányuló, a szükséges fejlesztéseket elősegítő beruházások ösztönzését, a piacokra való belépést szabályozó világos feltételek kidolgozását (az energiaágazaton belül és a gazdaság többi ágazatában is), a piaccal és a szakpolitikai fejleményekkel kapcsolatos párbeszédet és a vitarendezési rendelkezéseket kell állítani. Olyan tranzitszállítási eljárásokat kell meghatározni, amelyek révén a szállítás a politikai feszültségekkel terhes időszakokban is biztosítható. Ez olyan innovatív megközelítések révén valósulhat meg, mint például a vezetékeknek a termelő, a tranzit- és a fogyasztó országok általi közös üzemeltetése vagy akár közös tulajdonba vétele. A rendelkezéseket – szükség szerint – a közösségi energiaügyi vívmányokra és az Energia Charta Egyezmény[15] elveire kell alapozni, és azoknak hozzá kell járulniuk egy hosszú távú politikai keret kialakításához, ami mérsékli a politikai kockázatokat, és ösztönzi a magánszektor szállítási és termelési célú kötelezettségvállalásait. Az olyan európai bankok, mint az Európai Beruházási Bank és az Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bank, megfelelően strukturált finanszírozást nyújthatnak a harmadik országokban megvalósítandó főbb infrastruktúra-fejlesztési projektekhez. Fokozott figyelmet kell szentelni a nem kereskedelmi kockázatoknak fokozottan kitett egyes kulcsfontosságú energetikai infrastruktúráknak.

Ha Oroszországot a jelenlegi szélesebb összefüggések keretében vizsgáljuk, az a szándék figyelhető meg, hogy az 1997. évi partnerségi és együttműködési megállapodás helyébe egy új, szélesebb körű megállapodás lépjen. Az EU és Oroszország közötti egészséges energiaügyi kapcsolatok szempontjából hosszú távon fontos, hogy az 1997-es megállapodás elmélyüljön, valamint szilárdabb és szélesebb alapokra helyeződjön. Oroszország még hosszú évekig az EU fő energiaügyi partnere marad, és további lépésekre van szükség annak biztosításához, hogy ez a kapcsolat a bizalmon alapuljon, hiszen mindkét félnek előnye származna abból, ha a partnerséget megalapozó legfontosabb elvek jogilag kötelező keretbe helyeződnének. A két fél közötti tárgyalások elősegíthetik az orosz energiapiac reformját és liberalizációját, összhangban Oroszország belpolitikai célkitűzéseivel, biztosíthatják az orosz gáz számára a kereslet stabilitását és kiszámíthatóságát, és világossá tehetik, hogy az orosz vállalatok milyen feltételekkel hajthatnak végre beruházásokat az EU downstream piacain. Végül egy Oroszországgal kötendő megállapodás elősegíthetné azon – ma még hiányzó – kötelező erejű és hatékony szabályok kialakítását, amelyek az európai kontinens egész területén szabályoznák a tranzitszállításokat. Ezen tényezők mindegyike hozzájárulna ahhoz, hogy mind az európai energiaellátás, mind az orosz energiakínálat diverzifikáltabbá és kiszámíthatóbbá váljon.

Rendkívül fontos tehát, hogy a partnerségi és együttműködési megállapodás helyébe lépő új megállapodás keretében a felek jogilag kötelező rendelkezéseket dolgozzanak ki az energiaügyi kölcsönös függőség területén. Ennek érdekében célszerű lenne, ha az új megállapodás megkötésére szóló megbízás szabad kereskedelmi tárgyalások megindítására szóló megbízással egészülne ki. A szabad kereskedelmi tárgyalásokat korábban mind Oroszország, mind az EU Oroszország WTO-csatlakozásához kötötte, azonban az utóbbi időben bizonytalanná vált, hogy az erről folyó tárgyalások során elérhető-e határozott előrelépés. Emellett folytatni kell az EU és Oroszország közötti energiaügyi párbeszédet, valamint további gyakorlati együttműködési tevékenységeket és közös projekteket kell kidolgozni. Ha az EU és Oroszország között az energiaügy terén megvalósuló kapcsolat egyre inkább szilárd, kölcsönösen elfogadott és kiegyensúlyozott jogi alapokon nyugszik, az a bizalom erősödéséhez és a lelőhely-kutatási és infrastruktúra-fejlesztési projektekbe való beruházásoknak kedvező légkör kialakulásához fog vezetni.

Hasonló megközelítést célszerű alkalmazni a Kaszpi-tenger térségének országaival szemben is. Az Európai Tanács kiemelt fontosságúnak minősítette az ezen országokkal kialakított kapcsolatok továbbfejlesztését. Energiaforrásaikra és az energiabiztonság szempontjából kiemelt, az előző részben felsorolt infrastruktúrák fejlesztése terén betöltött szerepükre tekintettel a Bizottság minden eszközzel azon lesz, hogy – egy valódi energiaügyi partnerség előmozdítása érdekében – szilárd együttműködést alakítson ki ezen országokkal, ezen belül is erősítse a bakui folyamatot[16]. Kiemelten fontos, hogy az EU valamennyi érintett országgal szemben fokozott elkötelezettséget vállaljon, elsősorban kétoldalú kapcsolatok révén.

Az EU–OPEC energetikai párbeszéd az árakat befolyásoló tényezők, a termelő és a fogyasztó országokban megvalósítandó upstream és downstream beruházások, valamint a műszaki fejlődés által kifejtett hatás közös értékeléséhez biztosít fórumot. A párbeszéd létrejötte annak felismeréséből fakad, hogy a megfizethető árakon történő, folyamatos ellátás ösztönzése a termelő és a fogyasztó országok közös érdeke. Az Irakkal és az Öböl Menti Együttműködési Tanáccsal kialakított energiaügyi kapcsolatokat tovább kell fejleszteni a szénhidrogének terén, ideértve az olyan új területeket is, mint a tiszta energiatechnológiák. Ezzel párhuzamosan az Öböl Menti Együttműködésben részt vevő egyes országokkal külön-külön is ápolni kell a kétoldalú energiaügyi kapcsolatokat.

A globális energiabiztonságot illető egységes megközelítés kialakításának elősegítése, a globális energiapiacok átláthatóságának javítása és a fenntarthatóság ügyének segítése érdekében tovább kell mélyíteni az együttműködést az Amerikai Egyesült Államokkal, Ausztráliával, Japánnal és Kanadával , valamint a feltörekvő gazdaságok körébe tartozó fogyasztó országokkal . Együttműködési keretek kialakítása van folyamatban Indiával és Kínával – két- és többoldalú szinten –, valamint a latin-amerikai és a karibi térséggel . Együttműködés van kialakulóban több alternatív termelő országgal, köztük az egyik fő bioüzemanyag-exportőrrel, Brazíliával .

Célszerű szorosabbra fűzni az Afrikával , különösen Észak-Afrikával kialakított energiaügyi kapcsolatokat, tekintettel e régió jelentős potenciáljára, ami a szénhidrogénektől a megújuló energiaforrásokban rejlő hatalmas kiaknázatlan lehetőségekig terjed. Az olyan országok, mint Algéria, Egyiptom, Líbia és Nigéria hosszú idők óta jelentős kőolaj- és a földgázszállítói Európának, és fontos, hogy a velük kialakított energiaügyi kapcsolatok tovább mélyüljenek. A transzszaharai gázvezeték újabb lehetőséget kínál az EU számára a szállítási útvonalak és a beszerzési források diverzifikálására. Az Unió készen áll arra, hogy különféle eszközein – elsősorban kétoldalú együttműködéseken, az Európai Szomszédsági és Partnerségi Támogatási Eszközön, az Európai Beruházási Bankon és az Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bankon – keresztül elősegítse a vezeték megvalósulását. Emellett az Afrikai Unióval létrejött Afrika–EU energiaügyi partnerség, az afrikai regionális gazdasági közösségekkel együtt, jelentősen hozzájárul az energiaügyi párbeszéd elmélyítéséhez és konkrét kezdeményezések kidolgozásához. Az EU értékelni fogja Afrika egyre jelentősebb szerepét az Unió energiabiztonsága terén, és gondoskodni fog arról, hogy rendelkezésre álljanak a megfelelő eszközök és szakpolitikák. A villamosenergia-piacok regionális integrációja és a megújuló energiaforrások előállításának ösztönzése Afrika számára különösen jelentős fejlesztési lehetőségeket jelent, és a Bizottság fokozni fogja az e területeket érintő segítségnyújtási erőfeszítéseit.

Az Unió több partnere is tervezi nukleáris programok elindítását vagy már meglévő programjainak kiterjesztését. Ezzel kapcsolatban meg kell jegyezni, hogy az EU a nukleáris technológia terén globális szinten vezető szerepet tölt be. Számos fejlődő országban jelenleg hiányzik az a jogszabályi és szabályozási környezet, amely szükséges annak biztosításához, hogy a tervezést, a kivitelezést és a működést illető döntések meghozatalakor a nukleáris biztonsággal kapcsolatos szempontok prioritást élvezzenek. Nemrégiben felvázolásra került a nukleáris technológia esetében megkívánt legmagasabb szintű biztonsági és védelmi elvárások előmozdítását célzó európai uniós cselekvés[17]. A nukleáris biztonsági együttműködési eszköz révén az EU együtt fog működni és segítséget fog nyújtani a harmadik országok számára nukleáris biztonsági kultúrájuk előmozdítása és már működő atomerőműveik biztonságának fokozása céljából. Azon fejlődő országok számára, amelyek atomerőművek építését tervezik, az EU segítséget fog nyújtani ahhoz, hogy az atomenergia-szektor szabályozására olyan független, megfelelő hatáskörrel rendelkező hatóságokat állítsanak fel, amelyek biztosítani tudják, hogy az új atomerőművek a nukleáris biztonságra vonatkozó nemzetközi előírások szerint épüljenek meg és a legmagasabb szintű előírások alapján működjenek.

Az EU célkitűzéseinek megvalósítsa szempontjából elengedhetetlen, hogy Európa egyetlen hangon szólaljon meg és annak megfelelőn cselekedjen, ahogyan ezt az Európai Tanács is hangsúlyozta[18]. A Nemzetközi Energiaügynökség (IEA) által az EU energiapolitikájáról nemrégiben készített értékelés[19] a külkapcsolatokat és az energiabiztonságot látta olyan területnek, amelyet az EU-nak kiemelt helyen kell kezelnie. Az, hogy Európának „egyetlen hangon kell megszólalnia”, nem azt jelenti, hogy a külkapcsolatokat érintő témákban egyetlen, a Közösség nevében eljáró képviselőre van szükség, hanem azt, hogy hatékony tervezés és koordináció révén kell biztosítani – közösségi és tagállami szinten is – a cselekvések és az üzenetek összhangját. E szándék gyakorlati megvalósítása érdekében 2009-ben a Bizottság azonosítani fogja a tagállamok és az EU közötti viszonyrendszer átláthatóságának biztosítására szolgáló konkrét mechanizmusokat . Ily módon jobban koordinálhatóvá válnak a nemzetközi szintű energiaügyeket érintő fejlemények és szándékok. E mechanizmusok kiegészítéseképpen a Bizottság mérlegelni fogja a 736/96/EK rendelet felülvizsgálatát, amely a tagállamokat arra kötelezi, hogy a Bizottságot értesítsék a kőolaj-, földgáz- és villamosenergia-ágazatokban megvalósítandó közösségi érdekű beruházási projektekről. A módosítás célja az lenne, hogy a rendelet jobban megfeleljen az energiaügyeket érintő legújabb kihívásoknak. A Bizottság mérlegelni fogja, hogy a szomszédságában fekvő legfontosabb energiaügyi partnereivel miként építhetne ki leghatékonyabban korai figyelmeztető rendszereket.

2.3. A kőolaj- és a földgázkészletek, valamint a válságkezelő mechanizmusok fejlesztése

Az energiaellátás biztonságával kapcsolatos célkitűzéseinek teljesítéséhez az Európai Uniónak arról is gondoskodnia kell, hogy belső válságkezelő mechanizmusai és védelmi előírásai a lehető leghatékonyabbak legyenek. Az energiaellátás biztonságára és az energiapolitikai szolidaritásra vonatkozó cselekvési terv harmadik eleme ennek megfelelően korszerűbbé és jobbá igyekszik tenni az ezen a területen hatályos közösségi szabályokat.

A válsághelyzeti kőolajkészletek kötelező rendszere már 1968 óta létezik.[20] A kőolajkészleteket szabályozó irányelv végrehajtására a tagállamok különböző mechanizmusokat alakítottak ki: van, ahol – amerikai és japán mintára – kormányzati ellenőrzés alatt álló készleteket tartanak fenn, másutt a készletezés a gazdasági szereplők feladata. A rendszer a kisebb zavarok elhárításában – elsősorban a Nemzetközi Energiaügynökség által koordinált közös beavatkozásoknak köszönhetően – mindeddig hatékonynak bizonyult, az időközben összegyűlt tapasztalatok fényében mindazonáltal úgy tűnik, lehet még rajta javítani.

E stratégiai felülvizsgálattal együtt a Bizottság mindezek miatt javaslatot terjeszt elő a válsághelyzeti kőolajkészletekre irányadó európai uniós szabályozás felülvizsgálatára azzal a céllal, hogy a rendszer jobban igazodjék a Nemzetközi Energiaügynökség működéséhez, hogy növekedjék a rendelkezésre álló készletek megbízhatósága és átláthatósága, hogy egyszerűbbé váljon a szabályok teljesítése és az ellenőrzés, valamint hogy egyértelműbbek legyenek a válsághelyzetben követendő eljárások.

Jelenleg az Európai Unió csak az egyes tagállamok stratégiai olajkészleteinek nagyságáról tesz közzé adatokat, az Amerikai Egyesült Államoktól eltérően nem hozza nyilvánosságra azoknak a további készleteknek a méretét, amelyek a gazdasági szereplők birtokában vannak. Az olajpiac átláthatóságának növelése és a megalapozatlan spekuláció hatásainak korlátozása érdekében a Bizottság most azt javasolja, hogy az Európai Unió lépjen előre ezen a területen, és összesített adatok formájában hetente tegye közzé az Európai Unió területén működő olajtársaságoknál felhalmozott olajkészletek nagyságát .

A Bizottság áttekintette a földgázellátás biztonságára vonatkozó irányelv [21] végrehajtását és hatékonyságát is, és arra a következtetésre jutott, hogy a ma hatályos keretszabályozás javítható. Különösen az ellátás biztonságára vonatkozó előírások fokozottabb harmonizálására, valamint regionális és uniós szintű, előre definiált válsághelyzeti intézkedések meghatározására van szükség. Jelen pillanatban azonban nincs elegendő adat az Európai Unió birtokában a stratégiai földgázkészletezés kötelezővé tételéhez. A stratégiai földgázkészletek legalább ötször annyiba kerülnek, mint a kőolajkészletek. Érdemesebb lehet ehelyett a kereskedelmi tárolóhelyek kialakítását, hatékony és átlátható üzemeltetését segíteni, a cseppfolyósított földgáz (LNG) beszállítóitól, illetve az EU belső piacán jelen lévő szomszédos beszállítóktól való beszerzés lehetővé tételével diverzifikálni az ellátási kapcsolatokat, és – különösen a villamosenergia-termelés területén – megteremteni a feltételeit annak, hogy megszakítható szerződésekkel, illetőleg a különböző tüzelőanyagok közötti váltással gyorsan csökkenthető legyen a kereslet.

Akárcsak a kőolaj esetében, javítani kell mind a tagállamok között, mind pedig a beszerzési, illetve a tranzitországok viszonylatában a válsághelyzeti intézkedések európai uniós szintű koordinációján. Felül kell vizsgálni az uniós fellépést indokoló jelenlegi küszöbszint alkalmasságát, és egyértelműbbé kell tenni a kompenzáció szabályait. A Földgázkoordinációs Csoportnak a továbbiakban is folytatnia kell a jövőbeni gázellátási zavarok esetén alkalmazható válaszlépésekkel kapcsolatos forgatókönyvek kidolgozását. E tevékenység, valamint a Nemzetközi Energiaügynökség és a Villamosenergia- és Gázipari Szabályozó Hatóságok Európai Csoportja keretében folyó munka figyelembevételével a Bizottság konzultálni fog az érdekeltekkel arról, hogy milyen elvek alapján tegyen javaslatot 2010-ben a földgázellátás biztonságára vonatkozó irányelv felülvizsgálatára.

2.4. Új lendület az energiahatékonyság ügyének

Az EU vállalta, hogy 2020-ig 20%-os javulást ér el az energiahatékonyság terén. E célkitűzés teljesítéséhez mind az üvegházhatást okozó gázok kibocsátására, mind a megújuló forrásból előállított energiára vonatkozóan tett európai uniós vállalás hozzá fog járulni, és mindez visszafelé is igaz: az energiahatékonyság javítása érdekében tett ambiciózus fellépés – különösen a tagállamok közötti tehermegosztásra vonatkozó határozat összefüggésében – nagyban fogja segíteni az EU által 2020-ra vonatkozóan az éghajlatváltozással kapcsolatban kitűzött célok teljesítését. Az energiahatékonysággal kapcsolatos intézkedések tehát központi szerepet játszanak abban, hogy az éghajlatváltozás és az energiapolitika terén kitűzött célok a lehető legkisebb költségek mellett legyenek teljesíthetők, különösen ami az épületek és a közlekedés energiafelhasználását illeti.

Ugyanígy az is egyértelmű, hogy az energiahatékonyság vonatkozásában tett 20%-os vállalás nagyban hozzá fog járulni a fenntarthatósággal és a versenyképességgel kapcsolatos európai uniós célok teljesítéséhez. Az energiahatékonyság növelése révén elérhető fogyasztáscsökkentés emellett a fosszilis tüzelőanyagoktól és az importtól való függőség mérséklésének is a leginkább időtálló módja. Az energiahatékonyság javítását és a környezetkímélő technológiák helyzetét segítő intézkedések a jelenlegi nehéz gazdasági helyzetben – nem utolsó sorban a kis- és középvállalkozások számára – új gazdasági lehetőségeket is teremthetnek. Az energiahatékonyságnak ezért központi helyet kell elfoglalnia az energiaellátás biztonságára és az energiapolitikai szolidaritásra vonatkozó európai uniós cselekvési tervben.

Az energiahatékonyságra vonatkozó 20%-os célkitűzés teljesítésében már sikerült jelentős előrehaladást elérni. Ezektől az intézkedésektől mintegy 13-15%-os energiahatékonyság-javulás várható. E stratégiai felülvizsgálattal együtt a Bizottság ezért egy új, 2008. évi energiahatékonysági kezdeményezéscsomagot is előterjeszt, benne olyan intézkedésekkel, amelyek nagyban hozzá fognak járulni a 20%-os cél teljesítéséhez:

- Az épületek energiateljesítményéről szóló irányelv átdolgozására irányuló javaslat kiterjeszti az irányelv tárgyi hatályát, egyszerűsíti végrehajtását, és valódi piaci eszköz szintjére emeli az épületek energiateljesítményére vonatkozó igazolást. Az irányelv átdolgozásával lehetőség nyílik arra, hogy egy átlagos család évente több száz eurót is megtakarítson, még úgy is, ha a megtakarítás összegéből levonjuk az energiahatékony fűtő- és hűtőrendszerek, illetőleg építési termékek költségeit.

- Az energiafogyasztás címkézésére vonatkozó irányelv átdolgozására irányuló javaslat azt célozza, hogy az irányelvben előírt címkézés ne csak a háztartási készülékekre, hanem az energiát fogyasztó – kereskedelmi és ipari jellegű – termékek sokkal szélesebb körére nézve legyen kötelező, valamint azt, hogy a közbeszerzéseket és a tagállami szintű ösztönzőket harmonizált jogszabályi háttér szabályozza. A Bizottság ezzel párhuzamosan több termékcsoport esetében is átdolgozza a besorolási rendszereket, illetőleg új ilyen rendszereket dolgoz ki. Egy külön jogi aktus keretében a Bizottság javaslatot tesz egy új, a gumiabroncsokon alkalmazandó energiahatékonysági címke bevezetésére.

- A Bizottság lépéseket tesz a környezetbarát tervezésre vonatkozó irányelv végrehajtásának intenzívebbé tétele érdekében. Ezzel összefüggésben a következő hónapokban minimumkövetelményeket fog elfogadni a lámpákra (ennek eredményeként fokozatosan meg fog szűnni az energiapazarló izzólámpák használata), a készenléti és a kikapcsolt üzemmódban lévő elektromos berendezésekre, a köztéri és az irodai világítóeszközökre, a külső tápegységekre és a televíziós dekóderekre vonatkozóan. Az első intézkedéscsomagot nem sokkal később egy második fogja követni, amely a mosó-, a mosogató- és a hűtőgépekkel, a kazánokkal és a vízmelegítőkkel, a villanymotorokkal, valamint a televíziókészülékekkel fog foglalkozni. Az intézkedéscsomag bevezetése nyomán a környezetbarát tervezés és az energiafogyasztás címkézése 2020-ig együttesen akár 96 Mtoe energiamegtakarítást is eredményezhet.[22]

- Fontos prioritás a kapcsolt energiatermelés előmozdítása. Ebből a célból a Bizottság e stratégiai felülvizsgálattal együtt közleményt, illetőleg részletes iránymutatást fogad el a kapcsolt energiatermelést szabályozó irányelv végrehajtásáról.

- A Bizottság helyzetértékelési és hálózatba szervezési mechanizmusokat fog kialakítani a bevált gyakorlati megoldások terjesztése céljából. Ennek segítésében fontos szerep fog hárulni a Polgármesterek Szövetségére .[23] A különböző megoldások Európai Unión belüli elterjedésének megerősítésére közösségi források (ideértve az „Intelligens Energia – Európa” programot is) és – az alkalmasnak ítélt körben – egyéb európai uniós pénzügyi eszközök bevonására fog sor kerülni. Ezt a célt fogja szolgálni az Európai Beruházási Bankkal és – a szükségesnek ítélt körben – az Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bankkal közösen útjára indítandó „kezdeményezés a fenntartható energiaügy finanszírozására”. Nagyon fontos ebben a tekintetben azoknak a megfelelő pénzügyi instrumentumoknak a megtervezése és létrehozása, amelyek gyakran elengedhetetlenek az energiahatékonyság javítását célzó kis volumenű beruházásokhoz (például az épületek tulajdonosaira vagy használóira háruló előre fizetendő költségek viseléséhez).

- A kohéziós politika programjai a 2007-től 2013-ig terjedő időszakra több mint 9 milliárd EUR-t különítettek el az energiahatékonyság javítására és a megújuló energiaforrások hasznosítására. A kohéziós politika körébe tartozó alapokból támogatott tevékenységek számos, egymástól nagymértékben különböző területet érintenek, köztük olyanokat, mint az ipar, a kereskedelem, a közlekedés és a középületek energiahatékonyságának javítása, a kapcsolt és a helyi energiatermelés, a fenntartható energiaügyet szolgáló innováció, valamint az energiafelhasználás hatékonyságának ellenőrzésével és értékelésével kapcsolatos képzések. Az új tagállamokban a kohéziós politika emellett – bizonyos feltételek megléte esetén – a lakóházak energiahatékonyságának javítására irányuló beruházások támogatásában is részt vesz. Mivel e tevékenységek egy része a kohéziós politikán belül más jogcímeken (például kutatás-fejlesztés, város- és vidékrehabilitáció, technikai segítségnyújtás) is finanszírozható, a várakozások szerint a ténylegesen az európai energiapolitika szolgálatába állítható pénzforrások lényegesen nagyobbak is lehetnek. Az EBB-csoport és az EBRD pénzügyi eszközei révén, ideértve az adósságfinanszírozást és a tőkealapokat is (az EBB-csoport esetében a strukturális programkölcsönökön keresztül), további finanszírozás mozgósítható az operatív programok végrehajtása céljából.

- Az energiaügyi és éghajlat-változási kezdeményezéscsomag kiegészítéseképpen a Bizottság egy másik javaslatcsomagot is elő fog terjeszteni, éspedig a környezetbarát adóztatás területén. Ennek keretében javasolni fogja az energiatermékek adóztatásáról szóló irányelvnek az energiaügyi és éghajlat-változási célokhoz való teljes hozzáigazítását, és meg fogja vizsgálni, hogy a hozzáadottérték-adó és más adóügyi eszközök hogyan lennének felhasználhatók az energiahatékonyság elősegítésére. A Bizottság emellett, csakúgy, mint eddig, az előttünk álló kereskedelmi tárgyalásokon is törekedni fog az energiafelhasználás szempontjából hatékony áruk és szolgáltatások kereskedelmének liberalizálására.

Legalább ugyanilyen fontos, hogy az energiahatékonyság ne csupán Európában, hanem más iparosodott országokban és feltörekvő gazdaságokban is érvényesüljön. Az éghajlatváltozásra vonatkozó globális megállapodás kapcsán elérhető eredmények fontos új ösztönzőket jelenthetnek az energiahatékonyság területén folytatandó együttműködés számára. Az energiahatékonyság javításának a következő években az Energiaközösség egyik legfontosabb céljává kell válnia. A Bizottság a 2008 júliusában a G8-folyamat keretében Dél-Korea, India és Kína részvételével elhatározott Nemzetközi Energiahatékonysági Együttműködési Partnerségre támaszkodva törekedni fog közös termékszabványok kidolgozására és más, a világ különböző területeit érintő nagyra törő kezdeményezések megtételére, és 2009-ben részt fog venni a Nemzetközi Energiaügynökség keretében a partnerség beindítására létrehozandó végrehajtási megállapodásban. Ebben az összefüggésben különösen fontos, hogy tevékenységével a Nemzetközi Energiaügynökség a gazdaságilag feltörekvő országokba is eljut.

Az energiahatékonyságnak tartósan a közösségi energiapolitika elsőbbségi területévé kell válnia. A Bizottság 2009-ben értékelni fogja az energiahatékonyságra vonatkozó cselekvési tervet , és az Európai Tanács 2008. júniusi felkérésének megfelelően egy célratörőbb cselekvési tervet fog összeállítani.

2.5. Az EU belső energiaforrásainak hatékonyabb kiaknázása

Az EU belső energiatermelése a teljes felhasználás 46%-át teszi ki[24]. A „20-20-20” kezdeményezés nélkül az előrejelzések szerint ez az érték 2020-ra 36%-ra esne vissza[25], míg az új európai uniós energiapolitika végrehajtása révén az EU fogyasztásának 44%-a körül állandósulhatna[26].

Minden olyan költséghatékony intézkedés, amely a belső energiaforrások fejlesztése és felhasználása érdekében valósul meg, az energiaellátás biztonságára és az energiapolitikai szolidaritásra vonatkozó európai uniós cselekvési terv lényegi elemét kell, hogy képezze.

A megújuló energiaforrások , így a szél, a napsugárzás, a víz, a biomassza és a tengeri erőforrások szolgáltatta energia fejlesztésére úgy kell tekintenünk, mint az EU potenciálisan legnagyobb belső energiaforrására. Ezek jelenleg az EU teljes végső energiafelhasználásának mintegy 9%-át teszik ki, a 2020-ra elérendő cél azonban – a megállapodások szerint – 20%. Az új megújulóenergia-irányelv hatálybalépését követően a Bizottság minden erejével azon lesz, hogy nyomon kövesse és segítse az irányelv helyes és időben történő végrehajtását, és kezelje azokat a még fennálló akadályokat – így például a hálózatot illető korlátozásokat –, amelyek útjában állnak a megújuló energiaforrások hatékony és gyors piaci térhódításának. Az új megújulóenergia-irányelv kapcsán szerzett tapasztalatok fényében a Bizottság „A megújuló energiaforrások útjában álló akadályok felszámolása az EU-ban” címmel közleményt fog benyújtani, amelyben bemutatja ezen akadályokat, és a leküzdésükre szolgáló intézkedésekre is javaslatot tesz.

A megújuló energiaforrások tömeges hasznosításának ösztönzésére szolgáló finanszírozási mechanizmusok európai uniós szinten való létrehozása érdekében a Bizottság az Európai Beruházási Bankkal, az Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bankkal és más pénzügyi intézményekkel a korábban említett, a fenntartható energiával kapcsolatos európai uniós finanszírozási kezdeményezés létrehozásán dolgozik. E kezdeményezés célja, hogy a tőkepiacokat olyan nagy összegű befektetésekre ösztönözze, amelyek az energiahatékonysággal, a megújuló energiaforrásokkal és a fosszilis tüzelőanyagok környezetkímélő felhasználásával kapcsolatosak, illetve azzal, hogy Európa városai megújuló energiaforrásokból, kapcsolt energiatermelés útján előállított hőt és villamos energiát használjanak.

Az EU természeti erőforrásainak lehető legjobb kihasználása szempontjából a technológia kulcsfontosságú szereppel bír. Ahogy az üvegházhatást okozó gázok kibocsátott mennyiségére vonatkozó célértékek egyre ambiciózusabbak lesznek, úgy fog növekedni a megújuló energiaforrások iránti igény, ezért rendkívül fontos, hogy a megújuló forrásból származó energia előállítása terén gyors fejlődés valósuljon meg a versenyképesség, a hatásfok és a fenntarthatóság tekintetében. Ez az EU számára egyszerre jelent hatalmas gazdasági lehetőséget és az energiaellátás biztonságára és fenntarthatóságára vonatkozó fontos prioritást. Ez a célkitűzés jelenleg az Európai Tanács által 2008-ban jóváhagyott európai stratégiai energiatechnológiai tervben[27] szerepel. A terv végrehajtása során már eddig is sikerült előrehaladást elérni: többek között a hat európai ipari kezdeményezés, nevezetesen a szél-, a nap-, és a bioenergia (a második generációs bioüzemanyagok), a CET-megoldások (a szén-dioxid elkülönítése, szállítása és tárolása), a villamosenergia-hálózatok és a fenntartható atommag-hasadási technológia terén. A kezdeményezések végrehajtása a meglévő technológiai platformokkal és az európai ipar képviselőivel szoros együttműködésben történik. A folyamat következő lépéseként a Bizottság – szoros együttműködésben az Európai Beruházási Bankkal – 2009-ben közleményt fog közzétenni a kis szén-dioxid-kibocsátású technológiák támogatásáról, amelyben értékeli a finanszírozási szükségleteket, illetve a potenciális finanszírozási forrásokat, és javaslatot tesz az uniós szinten megvalósítandó, nagyszabású demonstrációs projektek, így a CET-megoldásokat alkalmazó tizenkét demonstrációs erőmű megvalósításának elősegítésére. Ennek során figyelembe fogja venni a kibocsátáskereskedelmi irányelv felülvizsgálatára irányuló, folyamatban lévő tárgyalások eredményét, így különösen annak lehetőségét, hogy az olyannyira fontos demonstrációs projektek megvalósítása felgyorsítható-e az árverésen értékesített egységekből származó bevételek és az erre a célra elkülönített kibocsátási egységek felhasználásával.

A szén továbbra is jelentős részét képezi Európa belső energiafelhasználásának, és fontos alternatívát jelent a kőolajjal és a földgázzal szemben: nagy mennyiségben áll rendelkezésre, a világ különböző pontjain található termelőktől szerezhető be, és tárolása viszonylag egyszerű. A szénalapú villamosenergia-termelés jelentősége a világ számos területén nő, és az előrejelzések szerint az e célra történő szén- és lignitfelhasználás a jövőben is számottevő lesz. A szén használatának fő hátrányát a magas szén-dioxid-kibocsátás jelenti. Ahhoz, hogy a szén felhasználása hosszú távon összeegyeztethető legyen az éghajlatváltozás kihívásainak kezelésével, a nagy hatásfokú erőművek térnyerésére és a szén-dioxid elkülönítésének és tárolásának széles körű alkalmazására van szükség. A CET-megoldások fejlesztése – mind Európában, mind azon kívül – a szabályozástól, a szén-dioxid-kibocsátási egységek árának alakulásától és az új technológiák és folyamatok rendelkezésre állásától függ. Kötelező szén-dioxid-kibocsátási előírások bevezetését csak az iparban megvalósított demonstrációs projektek eredményeinek értékelését követően szabad mérlegelni, vagyis abban az esetben, ha a kibocsátáskereskedelmi irányelvben szereplő ösztönzők elégtelennek bizonyulnak. Európa azon célkitűzése, hogy 2015-re akár tizenkét ipari méretű demonstrációs erőművel rendelkezzen, és a G8-ak az irányú kötelezettségvállalása, hogy globális szinten 2020-ig húsz demonstrációs erőmű kezdje meg működését, a jelenlegieknél hatékonyabb ösztönzőket igényel.

Bár Európa kőolaj- és földgázkészletei csökkenőben vannak, a magas olajárak és a belső energiaforrások által az ellátás biztonsága szempontjából képviselt érték következtében egyre nagyobb érdeklődés tapasztalható a kőolaj- és földgáztartalékok kitermelése iránt, ideértve a hagyományostól eltérő készleteket is, amennyiben azok kitermelése fenntartható módon megvalósítható. Emellett az EU egyes területein fellelhető olyan további belső energiaforrások, mint az olajpala és a tőzeg, szintén hozzájárulhatnak néhány tagállam energiaellátási biztonságához.

A hagyományostól eltérő energiaforrások figyelembevételével ugyanis – annak ellenére, hogy ezek kitermelése bizonyos esetekben jelentős műszaki és környezetvédelmi kihívást jelent – az EGT teljes gáztartalékai megnégyszereződnek, azaz együttesen 60 000 Mtoe-t tesznek ki. A Bizottság a fosszilis tüzelőanyagokkal foglalkozó Berlini Fórum[28] keretében tárgyalásokat fog kezdeményezni arról, hogy közösségi és nemzeti szinten, valamint különösen a Norvégiával kialakított partnerség keretében, milyen további intézkedésekre kerülhetne sor az EU saját fosszilistüzelőanyag-forrásai költséghatékony és környezetkímélő módon való kitermelésének további előmozdítása érdekében.

Az olajfinomítási kapacitás szintén jelentős tényező az EU energiabiztonsága szempontjából. Az EU szükségleteinek kielégítésére szolgáló olajfinomítási kapacitás terén növelni kell a kereslet és a kínálat egyensúlyának átláthatóságát, szem előtt tartva a kereslet mozgatórugóit (elsősorban a környezetkímélő közlekedéssel kapcsolatos kezdeményezéseket), és különösen a dízelüzemanyag jövőbeli rendelkezésre állása miatti aggodalmakat. 2010-ben a Bizottság Energiapiaci Megfigyelőközpontja közleményt fog kidolgozni az olajfinomítási kapacitásról és az EU kőolajigényéről .

Végül az atomenergia az alapterhelési villamosenergia egyik fő forrásaként szintén hozzájárul az EU energiaellátásának biztonságához, ugyanakkor nem növeli az üvegházhatást okozó gázok kibocsátását, és ily módon hozzájárul az éghajlatváltozás elleni küzdelemhez. Az EU uránellátását biztosító készletek a világ politikailag stabil területein találhatók (az EU szükségleteinek közel felét Ausztrália és Kanada biztosítja), és az urán ára csekély hatással van a villamos energia árára. Az EU villamosenergia-termelésének egyharmadát az atomenergia fedezi.

Ahogyan az aktualizált nukleáris tájékoztató programról szóló, e közleményhez kapcsolódó közleményben is szerepel, az elkövetkezendő 10–20 év során az EU-ban található atomerőművek többsége eredetileg tervezett élettartamának végére ér. Amennyiben nem születnek döntések új beruházásokra vonatkozóan, 2020-ra az atomenergiának a teljes villamosenergia-termelésben betöltött szerepe jelentősen csökkenni fog. Az atomerőművek élettartamának meghosszabbításával, új beruházásokkal vagy az atomerőművek felújításával kapcsolatos döntések meghozatala egyre sürgetőbb, különösen a szén-dioxid kibocsátásának csökkentésére irányuló célkitűzések fényében.

Az egyes tagállamok maguk dönthetnek arról, hogy az atomenergiát illetően kívánnak-e beruházásokat végrehajtani, vagy sem, az azonban mindannyiuk közös érdeke, hogy a nukleáris biztonsággal és védelemmel kapcsolatos keret szerte az Unióban alkalmazásra kerüljön. Egyértelműnek kell lennie, hogy az atomenergia-termelés esetében – a biztonság, a védelem, a nukleáris anyagok ellenőrizetlen elterjedésének megakadályozása és a környezetvédelem tekintetében – az EU-ban a legmagasabb szintű előírásoknak kell érvényesülniük. Az EU-nak ezért a nukleáris létesítmények biztonságára és a nukleáris hulladékok kezelésére vonatkozóan közös keretet kell létrehoznia.

A Bizottság ezért a nemzeti szabályozó hatóságok képviselőből álló, a nukleáris biztonsággal és hulladékkezeléssel foglalkozó európai magas szintű csoport felállítását, illetve az Európai Nukleáris Energia Fórum keretein belül zajló tárgyalásokat követően 2008-ban a nukleáris biztonságra vonatkozó közösségi keret létrehozásáról szóló irányelvre vonatkozó felülvizsgált javaslatot fog benyújtani.

3. EGY 2050-RE VONATKOZÓ ELKÉPZELÉS KÖRVONALAI

A kőolaj iránti globális kereslet növekedésével és számos meglévő olajmező termelési kapacitásának csökkenésével a kereslet és a kínálat egyensúlya jelentős, sőt, akár kritikus mértékben is felborulhat. Az éghajlatváltozás következményeit kezelnünk kell, ehhez pedig a nagy hatékonyságú és kis szén-dioxid-kibocsátású energiatechnológiák térnyerésére van szükség.

Az EU 2020-ra szóló programja kijelölte ezen folyamat első fontos lépéseit. Az olyan alapvető, strukturális változások megvalósulása, mint a szén-dioxid-mentes villamosenergia-termelés, vagy az olyan radikális technológiai váltások véghezvitele, mint a közlekedés olajfüggőségének megszüntetése, hosszabb időt vesz igénybe, azonban a politikai döntéshozóknak, a befektetőknek, az oktatási intézményeknek és a tudományos szakembereknek már most meg kell hozniuk az ez irányú döntéseket. A Bizottság ezért 2010-ben javaslatot fog benyújtani az európai energiapolitika megújításáról azzal a céllal, hogy körvonalazódjon egy 2030-ra szóló politikai menetrend és egy 2050-re vonatkozó elképzelés, amely az alábbi lehetséges hosszú távú célkitűzésekkel kapcsolatos, széles körű konzultációra támaszkodva fog megszületni:

- Az EU villamosenergia-ellátásának szén-dioxid-mentessé tétele 2050-ig Ez egy hatalmas kihívás, amellyel azonban mindenképpen szembe kell nézni, ha az EU teljes mértékben ki kívánja venni a részét azon célkitűzés eléréséből, hogy – az éghajlatváltozás megfékezése érdekében – az üvegházhatást okozó gázok globális szintű kibocsátása 2050-re lecsökkenjen. Ezen folyamat keretében egyre nagyobb teret kell nyernie a megújuló forrásokból előállított energiának, a szén-dioxid elkülönítésének és tárolásának, illetve – azon országok esetében, amelyek élni kívánnak ezzel a lehetőséggel – az atomenergiának. A kis szén-dioxid-kibocsátású villamos energia felé való elmozdulást a kibocsátáskereskedelmi rendszer is elő fogja segíteni azáltal, hogy előidézi a meglévő villamosenergia-termelési kapacitás egy részének lecserélését; e kapacitás fele 2030-ra egyébként is eléri eredetileg tervezett élettartamának végét. Ha a beruházásokra vonatkozó stratégiai döntések meghozatalára rövid időn belül sor kerül, akkor a 2020-as évek elején az európai villamosenergia-termelésen belül a kis szén-dioxid-kibocsátású termelés részaránya – a jelenlegi 44%-kal szemben – közel kétharmadra nőhet.

- A közlekedés olajtól való függésének megszüntetése . A hidrogénnel, elektromos árammal és alternatív üzemanyaggal működő járművek térhódítása nem egyik napról a másikra fog megtörténni, és ez a folyamat hatalmas változásokat igényel az EU közlekedési infrastruktúráját illetően. A környezetbarátabb közlekedésről szóló 2008-as bizottsági közlemény alapján a Bizottság tanulmányozni fogja, mit kell tenni ahhoz, hogy az EU ezen változások élén járhasson. Különösen a következőket érdemes megfontolni: (i) az elektromos árammal, biometánnal és hidrogénnel működő, környezetkímélőbb járművek vásárlását és a régi, környezetszennyező járművek minél előbbi lecserélését ösztönző – az állami támogatásokra vonatkozó szabályokat tiszteletben tartó – adókedvezmények és más ösztönzők bevezetésének szükségessége, (ii) egy olyan előírás bevezetésének lehetősége, amelynek értelmében az államigazgatási szervek és a helyi önkormányzatok által újonnan beszerzendő járművek egy meghatározott hányadának elektromos árammal, biometánnal és hidrogénnel működő járművekből kell állnia, (iii) egy olyan előírás bevezetésének lehetősége, amelynek értelmében az üzemanyagtöltő állomásokon el kell végezni azokat az infrastruktúra-fejlesztéseket, amelyek lehetővé teszik az alternatív közlekedés gyors elterjedését szerte Európában. A Bizottság emellett azt is mérlegelni fogja, hogy a gépjárművek energiahatékonyságát illetően miként lehetne további fejlődést elősegíteni 2012 után.

- Alacsony energiafelhasználású és energiatermelő épületek . A végső energiafelhasználás 40%-a az épületekben valósul meg. Az épületeket azonban lehet úgy tervezni és használni, hogy ne fogyasszanak több energiát annál, mint amit képesek megtermelni, sőt, összességében nettó energiatermelők legyenek. A Bizottság közös elveket fog lefektetni a kis vagy „nulla” szén-dioxid-kibocsátású és energiafelhasználású épületek meghatározására, és adott esetben javaslatot fog tenni az ilyen épületek számának további növelésére. A meglévő épületállomány átalakítása terén is sürgősen előrehaladást kell elérni. A meglévő épületállományon végzett minden egyes beruházás csökkentheti energiaszükségletünket és hozzájárulhat az elkövetkezendő évtizedekre szóló uniós kibocsátáscsökkentési célkitűzések teljesítéséhez. A Bizottság és a tagállamok részletesen meg fogják vizsgálni azokat a belső piaci feltételeket és lehetséges ösztönzőket, amelyek révén a lakásépítési ágazatban elő lehetne segíteni az energiahatékonyságot célzó beruházásokat

- Intelligens összekapcsolt villamosenergia-rendszer . A ma működő hálózatokat arra tervezték, hogy az erőművektől a nemzeti szintű kiskereskedelmi elosztóhálózatok felé továbbítsák a villamos áramot. A jövő hálózatainak alkalmazkodniuk kell az éghajlatváltozás következményeihez, és egy olyan integrált európai piacot kell kiszolgálniuk, amelyen több kisebb, megújuló forrásokból előállított energiát értékesítő szolgáltató lesz jelen – köztük szélerőműparkok és a háztartási villamosenergia-fejlesztés –, és ezek a nagyobb erőművek mellett egyre növekvő szerephez fognak jutni az Európai Unió gazdasága számára alapvető fontosságú villamos áram biztosítása terén. A decentralizált termelés bekapcsolása érdekében az Európai Unió villamosenergia-hálózatán jelentős átalakításokat kell végrehajtani. Tovább kell vizsgálni az Európát körülölelő, a déli területek napenergiáját, a nyugaton kiaknázható hullámenergiát és az északi területek szél- vagy vízenergiáját a fő felhasználási központokkal összekapcsoló tengeri szuperhálózat létrehozására vonatkozó elképzelést. Intelligens fogyasztásmérők alkalmazása és a kiskereskedelem szintjén végzett ellenőrzések révén tovább növelhető az energiahatékonyság, és elősegíthető az elektromos járművek fejlesztése.

- A nagy hatékonyságú, kis szén-dioxid-kibocsátású energiarendszerek terjedésének elősegítése az egész világon A 2020 és 2050 közötti időszakra vonatkozó ambiciózus európai program jótékony hatásai megsokszorozhatók, ha a világ többi részét is sikerül meggyőzni arról, hogy kövessék példánkat, és ehhez segítséget is nyújtunk számukra. Az éghajlatváltozásra vonatkozó világszintű megállapodás létrehozására irányuló törekvés világszerte a változás motorja lesz. Az európai energiaágazat átalakítására vonatkozó ambiciózus program minél előbbi végrehajtása révén Európa az autógyártás, az építőipar és az energetikai tervezés terén a világ élvonalába kerülhet.

Ez a lista nem tekinthető kimerítőnek, csupán szemléltetésképpen tartalmaz néhány olyan témakört, amelyek alapját olyan technológiák képezik, amelyek kísérleti szinten működőképesnek bizonyultak. Ezek olyan alapvető technológiai váltásokat jelentenek, amelyek nem vihetők véghez egy olyan összehangolt – gyakran az egész földrészt érintő – program nélkül, amely egyesíti a kutatással és a műszaki fejlesztéssel, a szabályozással, a beruházásokkal és az infrastruktúra-fejlesztéssel kapcsolatos területeket.

Az ez irányban való előrelépés érdekében a Bizottság az európai stratégiai energiatechnológiai terv keretében ki fogja dolgozni a 2050-re szóló energiapolitika kialakításának útitervét, amelyben – a tagállamok tisztviselőivel, tudományos szakemberekkel és az iparágak szakértőivel folytatott egyeztetéseket követően – meg fogja határozni a szükséges teendőket, amelyek révén szükség szerint elősegíthető az említett technológiák széles körű elterjedése. Ez az útiterv többek között be fogja mutatni azokat a teendőket, amelyek révén megvalósítható azon célkitűzés, hogy 2050-re az EU villamosenergia-ellátása szén-dioxid-mentessé váljon, és számba veszi majd az ehhez rendelkezésre álló lehetőségeket.

4. KÖVETKEZTETÉSEK

Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátására, a megújuló energiaforrásokra és a belső energiapiacra vonatkozó bizottsági javaslatok megteremtették azt a keretet, amely lehetővé teszi Európa számára, hogy az Európai Tanács által elfogadott, 2020-ig megvalósítandó célkitűzések valósággá váljanak. E javaslatok az első fontos lépést jelentik azon az úton, amelynek végén az Európai Unió egy olyan fenntartható, biztonságos, technológiaalapú, kis szén-dioxid-kibocsátású energiapiaccá válhat, amely szerte az Unióban hozzájárul a gazdasági növekedéshez és a munkahelyteremtéshez. Bármilyen politikát is válasszon Európa az energiaellátás biztonságát illetően, e javaslatok gyors elfogadása és végrehajtása annak mindenképpen első kulcsfontosságú elemét kell, hogy képezze.

- A „20-20-20” kezdeményezés intézkedései azonban önmagukban nem elégítik ki az EU energiabiztonsági szükségleteit. Az Európai Tanács 2008. október 15–16-i ülésén megfogalmazott azon felhívásra válaszul, hogy az energiabiztonság terén intenzívebbé kell tenni a munkát, a Bizottság öt pontból álló, az energiaellátás biztonságára és az energiapolitikai szolidaritásra vonatkozó európai uniós cselekvési tervre tesz javaslatot, továbbá arra kéri a Tanácsot és a Parlamentet, hogy foglaljon állást a hatékony külső energiapolitika kialakítására irányuló európai uniós erőfeszítések szükségessége mellett, amelyek keretében az Uniónak „egyetlen hangon kell megszólalnia”, ki kell jelölnie az energiabiztonság szempontjából legfontosabb infrastruktúra-fejlesztéseket, és cselekednie kell azok megvalósítása céljából, végül pedig összehangoltan fel kell lépnie annak érdekében, hogy elmélyítse a főbb energiatermelőkkel, a tranzitországokkal és a fogyasztókkal kialakított partneri kapcsolatait. E tekintetben a Bizottság arra kéri a Tanácsot és a Parlamentet, hogy foglaljon állást:

- Első lépésben a Bizottság által az EU energiabiztonsága szempontjából alapvető fontosságúnak ítélt következő hat kiemelt intézkedés mellett: a déli gázfolyosó, az Európa számára biztosítandó diverzifikált és megfelelő cseppfolyósítottföldgáz-ellátás, a Balti-államoknak a rendszerbe történő hatékony bekapcsolása, a földközi-tengeri energiagyűrű, a Közép- és Délkelet-Európán belül létesítendő, észak-déli irányú gáz- és villamosenergia-hálózati összeköttetések szükségessége, valamint a tengeri energiaforrások hasznosítását lehetővé tevő északi-tengeri hálózat.

A Bizottság továbbá arra kéri a Tanácsot és a Parlamentet, hogy üdvözölje:

- Második lépésben a Bizottság azon szándékát, hogy 2009-2010-re kijelölje, majd a Tanács és a Parlament tudomására hozza az e projektek gyakorlati megvalósításához szükséges konkrét cselekvéseket.

- Harmadik lépésben a Bizottság azon szándékát, hogy – a zöld könyv kapcsán felmerülő észrevételek alapján – mérlegelje, hogy 2010-ben benyújtson-e egy, a jelenlegi TEN-E eszközre építő új európai uniós energiabiztonsági és infrastruktúra-fejlesztési eszközt.

- A Bizottság azon elhatározását, hogy biztosítsa egy déli gázfolyosó kiépítését, és a Bizottságot, valamint a közösségi pénzügyi intézményeket arra ösztönözze, hogy szorosan működjenek együtt annak feltérképezésében, hogy létrehozhatók-e tömbösített beszerzési mechanizmusok (Kaszpi-tengeri Fejlesztési Társaság – Caspian Development Corporation).

- A Bizottság azon szándékát, hogy felvázolja az energiaügyi külkapcsolatok és a 2.1. részben felvázolt cselekvések terén az EU által képviselendő egységes álláspont biztosításához szükséges intézkedéseket.

- A Bizottság azon szándékát, hogy az Afrika és az EU közötti energiaügyi partnerség révén az energiát érintő témakörökben szorosabb együttműködést alakítson ki Afrikával, és az Unió fejlesztési politikáján keresztül nagyobb hangsúlyt helyezzen a megújuló energiaforrások előállításának ösztönzésére Afrikában.

- A 2008-as energiahatékonysági kezdeményezéscsomagot, arra biztatva a Tanácsot és az Európai Parlamentet, hogy gyors munkával biztosítsa a csomag elemeit illető megállapodás mihamarabbi megszületését.

- A kőolajtermékek készletezéséről szóló irányelv javasolt felülvizsgálatát és a Bizottság azon szándékát, hogy 2010-ben javaslatot nyújtson be a földgázellátás biztonságáról szóló irányelv finomhangolására.

- A Bizottság azon szándékát, hogy előmozdítsa az EU saját fosszilistüzelőanyag-forrásainak környezetkímélő módon való fejlesztését, és a fosszilis tüzelőanyagokkal foglalkozó Berlini Fórumot arra ösztönözze, hogy dolgozzon ki konkrét ajánláscsomagot a célkitűzés további megvalósításához szükséges cselekvésekről.

- A Bizottság azon szándékát, hogy az új megújulóenergia-irányelv kapcsán szerzett tapasztalatok fényében esetlegesen közleményt nyújtson be „A megújuló forrásból előállított energia útjában álló akadályok felszámolása az EU-ban” címmel.

- A nukleáris biztonságra vonatkozó közösségi keret létrehozásáról szóló irányelvre vonatkozó felülvizsgált javaslatot.

- A Bizottság és az Európai Beruházási Bank közös projektjeként megvalósuló, a fenntartható energiával kapcsolatos finanszírozási kezdeményezés létrehozására irányuló erőfeszítéseket, amelyeknek az a célja, hogy a tőkepiacokat az energiahatékonysággal, a fenntartható energiával és a fosszilis tüzelőanyagok környezetkímélő felhasználásával kapcsolatos beruházások nagy összegű finanszírozására ösztönözze.

Végül az EU-nak el kell kezdenie hosszú távú energiapolitikai elképzeléseinek kidolgozását. A Bizottság ezért 2010-ben javaslatot fog benyújtani az európai energiapolitika megújításáról azzal a céllal, hogy körvonalazódjon egy 2030-ra szóló politikai menetrend és egy 2050-re vonatkozó elképzelés, amelyeket egy új cselekvési terv fog alátámasztani.

MELLÉKLET

1. melléklet – Főbb forgatókönyvek 2020-ra

Az alábbi táblázat az EU energiaprofiljának 2005-ös, illetve 2020-ban – négy különböző forgatókönyv megvalósulása esetén – várható változatát mutatja be: (i) alapforgatókönyv az európai energiapolitika nélkül, hordónként 61 dolláros olajár mellett; (ii) alapforgatókönyv az európai energiapolitika nélkül, hordónként 100 dolláros olajár mellett; (iii) az európai energiapolitika végrehajtása esetén várható forgatókönyv, mérsékelt olajárak mellett; (iv) az európai energiapolitika végrehajtása esetén várható forgatókönyv, magasabb olajárak mellett.

EU-27 Mtoe | 2005 | Alap-forgatókönyv[29], hordónként 61 dolláros olajár | Alap-forgatókönyv, hordónként 100 dolláros olajár | Az új európai energia-politika alapján készült előrejelzés, hordónként 61 dolláros olajár | Az új európai energia-politika alapján készült előrejelzés, hordónként 100 dolláros olajár |

Elsődleges energiaforrás-szükséglet | 1811 | 1968 | 1903 | 1712 | 1672 |

Kőolaj | 666 | 702 | 648 | 608 | 567 |

Földgáz | 445 | 505 | 443 | 399 | 345 |

Szilárd tüzelőanyagok | 320 | 342 | 340 | 216 | 253 |

Megújuló energiaforrások | 123 | 197 | 221 | 270 | 274 |

Atomenergia[30] | 257 | 221 | 249 | 218 | 233 |

Az EU energia-termelése | 896 | 725 | 774 | 733 | 763 |

Kőolaj | 133 | 53 | 53 | 53 | 52 |

Földgáz | 188 | 115 | 113 | 107 | 100 |

Szilárd tüzelőanyagok | 196 | 142 | 146 | 108 | 129 |

Megújuló energiaforrások | 122 | 193 | 213 | 247 | 250 |

Atomenergia | 257 | 221 | 249 | 218 | 233 |

Nettó behozatal | 975 | 1301 | 1184 | 1033 | 962 |

Kőolaj | 590 | 707 | 651 | 610 | 569 |

Földgáz Mtoe (milliárd m³) | 257 (298) | 390 (452) | 330 (383) | 291 (337) | 245 (284) |

Szilárd tüzelőanyagok | 127 | 200 | 194 | 108 | 124 |

Végső villamosáram-szükséglet | 238 | 303 | 302 | 257 | 260 |

Részletesebb elemzés a Bizottság szolgálatainak e közleményhez kapcsolódó, „Európa jelenlegi és jövőbeli energiahelyzete: kereslet – források – beruházások” című munkadokumentumában olvasható. Meg kell jegyezni, hogy a két utolsó oszlopban szereplő értékek – a PRIMES modellre támaszkodva – az EU energiaellátásának a „20-20-20” kezdeményezés célkitűzéseinek hiánytalan teljesítése esetén előálló helyzetére vonatkoznak.

[1] Elnökségi következtetések, Európai Tanács, 2007. március.

[2] COM(2007) 528–32.

[3] COM(2008) 30.

[4] Az új energiapolitikát és magas olajárakat figyelembe vevő, illetve a jelenlegi helyzetet és mérsékelt olajárakat figyelembe vevő forgatókönyv összehasonlítása alapján. Az e felülvizsgálat során használt statisztikák, előrejelzések és forgatókönyv-elemzések a Bizottság szolgálatainak e közleményhez kapcsolódó, „Európa jelenlegi és jövőbeli energiahelyzete: kereslet – források – beruházások” című munkadokumentumában olvashatók.

[5] Eurostat, 2006. év.

[6] Eurostat, 2006. év.

[7] Az új energiapolitika és magas olajárak mellett, lásd a 4. lábjegyzetet.

[8] www.euromedinfo.eu.

[9] www.molgroup.hu/en/press_centre/press_releases/european_energy_infrastructure__ndash__nets_project/.

[10] www.energy-community.org/.

[11] www.ens-newswire.com/ens/apr2007/2007-04-03-03.asp.

[12] „A pénzügyi válságtól a fellendülésig: európai cselekvési keret” című bizottsági közlemény, COM(2008) 706, 2008. október 29.

[13] Eurostat, 2006. év.

[14] www.energy-community.org/.

[15] www.encharter.org.

[16] ec.europa.eu/dgs/energy_transport/international.

[17] „Válasz a nukleáris biztonsággal és üzembiztonsággal kapcsolatos nemzetközi szintű kihívásra”, COM(2008) 312.

[18] Például: Elnökségi következtetések, Európai Tanács, 2007. március.

[19] "IEA Energy Policies Review – The European Union", OECD/IEA, 2008. szeptember.

[20] http://ec.europa.eu/energy/oil/stocks/index_en.htm.

[21] Közlemény a földgázellátás biztonságáról szóló 2004/67/EK irányelv értékelő jelentéséről, COM(2008) 769.

[22] A 2005/32/EK irányelv alapján elkészült előkészítő tanulmányok szerint: http://ec.europa.eu/energy/demand/legislation/eco_design_en.htm .

[23] http://ec.europa.eu/energy/climate_actions/mayors/index_en.htm.

[24] Eurostat, 2006. év; a felhasználásra vonatkozó érték a bunkerolajat is tartalmazza.

[25] A jelenlegi helyzet figyelembevételével (alapforgatókönyv), mérsékelt olajárak mellett, lásd a 4. lábjegyzetet.

[26] Az új energiapolitika figyelembevételével, magas olajárak mellett, lásd a 4. lábjegyzetet.

[27] COM(2007) 723, ec.europa.eu/energy/res/setplan/communication_2007_en.htm.

[28] http://ec.europa.eu/energy/oil/berlin/index_en.htm.

[29] Az alapforgatókönyv a jelenlegi tendenciák alapján készült előrejelzés, amely kizárólag a 2006 végéig végrehajtott politikákat veszi figyelembe.

[30] Figyelembe véve a tagállamok által a nukleáris energiatermelés leállításáról 2006 végéig meghozott döntéseket.