Javaslat A TANÁCS HATÁROZATA az atomkárokért való polgári jogi felelősségről szóló, 1963. május 21-i Bécsi Egyezményhez („Bécsi Egyezmény”) szerződő félként csatlakozott tagállamoknak az Egyezményt módosító jegyzőkönyv Európai Unió érdekében történő megerősítésére, vagy az ahhoz történő csatlakozásra való felhatalmazásáról /* COM/2012/0550 final - 2012/0262 (NLE) */





INDOKOLÁS 1. A JAVASLAT HÁTTERE 1.1. A javaslat célja A nukleáris felelősségi rendszert jelenleg elsősorban két jogi aktus szabályozza: az 1997. évi jegyzőkönyvvel módosított „Bécsi Egyezmény”, és a számos jegyzőkönyvvel módosított és az 1963. január 31-i brüsszeli egyezménnyel (a továbbiakban: Brüsszeli Egyezmény) kiegészített, az atomenergia területén való polgári jogi felelősségről szóló 1960. évi „Párizsi Egyezmény”. E két egyezmény lényegében hasonló fő alapelveket tartalmaz. Azonban néhány uniós tagállam a Párizsi Egyezmény szerződő fele, míg mások a Bécsi Egyezmény szerződő felei. Az 1997. évi jegyzőkönyv 12–14. cikke a joghatóságra és a Bécsi Egyezmény alkalmazásával összefüggő határozatok elismerésére és végrehajtására vonatkozó rendelkezéseket tartalmaz. Ezek a szabályok érintik az európai uniós jog rendelkezéseit, különös tekintettel a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22-i 44/2001/EK tanácsi rendeletre. Ezért az Európai Unió kizárólagos hatáskörrel rendelkezik az 1997. évi jegyzőkönyvben meghatározott rendelkezések tekintetében. Következésképpen a tagállamok az említett rendelkezések vonatkozásában nem lehetnek az 1997. évi jegyzőkönyv szerződő felei. Egy hasonló helyzetben, a Párizsi Egyezményt módosító 2004. február 12-i jegyzőkönyv tekintetében tanácsi határozatokat fogadtak el abból a célból, hogy az érintett tagállamokat felhatalmazzák arra, hogy az unió érdekében aláírják és megerősítsék a jegyzőkönyvet, vagy csatlakozzanak ahhoz. A Bizottság ebben az esetben is hasonló megoldást javasol. A Bizottság azt javasolja, hogy a Tanács hatalmazza fel azokat a tagállamokat, amelyek az atomkárokért való polgári jogi felelősségről szóló, 1963. május 21-i egyezmény (a továbbiakban: Bécsi Egyezmény) szerződő felei – azaz Bulgáriát, a Cseh Köztársaságot, Észtországot, Lengyelországot, Litvániát, Magyarországot (utólagosan) és Szlovákiát –, hogy az Európai Unió érdekében erősítsék meg az Egyezmény módosításáról szóló, a Nemzetközi Atomenergia-ügynökség égisze alatt 1997. szeptember 12-én elfogadott jegyzőkönyvet[1], vagy csatlakozzanak ahhoz. Végül pedig, bár kívánatos lenne az Európai Unióban egységes rendszert alkalmazni az atomkárokért való felelősségre, van lehetőség a kérdés rugalmas megközelítésére, mivel a Bécsi Egyezményben és a Párizsi Egyezményben kialakított rendszerek összeegyeztethetők. 1.2. Az atomkárokért való polgári jogi felelősségről szóló 1963. évi Bécsi Egyezmény módosításáról szóló jegyzőkönyv A Bécsi Egyezményt a nukleáris balesetek által okozott károk áldozatainak részére történő megfelelő és méltányos kártérítés nyújtása érdekében fogadták el. Az egyezmény a nukleáris energia terén a polgári jogi felelősség különleges rendszerét hozza létre, a következő alapelvek alapján: a) „abszolút” felelősség, azaz vétkességre való tekintet nélküli felelősség; b) a nukleáris létesítmény üzemeltetőjének kizárólagos felelőssége; c) a felelősség összegszerű korlátozása és/vagy a biztosítás vagy bármely más pénzbeli garancia által fedezett felelősség korlátozása; d) a felelősség időbeli korlátozása. Az 1997. évi jegyzőkönyv A Bécsi Egyezményt a 2003. október 4-én hatályba lépett 1997. évi jegyzőkönyv módosította az atomkárokért való kártalanítás rendszerének tökéletesítése céljából. Az 1997. évi jegyzőkönyv többek között tartalmazza az atomkár új meghatározását (amely most már a környezeti kár és a megelőző intézkedések fogalmára is kiterjed), kiterjeszti a Bécsi Egyezmény földrajzi hatályát, meghosszabbítja az elhalálozás és a személyi sérülés esetén az igények előterjesztésére rendelkezésre álló időt, és jelentősen megemeli a kártalanítás legalacsonyabb értékhatárait. A joghatósággal kapcsolatban is tartalmaz új szabályokat, amelyek azokra az esetekre vonatkoznak, amikor a nukleáris baleset a nukleáris anyagnak a Bécsi Egyezményben részes Állam területén található létesítménybe vagy onnan történő szállítása során következik be. Az 1997. évi jegyzőkönyv 19. cikkének (1) cikke értelmében azt az Államot, amely szerződő fele a jegyzőkönyvnek, de nem szerződő fele az 1963. évi Bécsi Egyezménynek, kötelezik az Egyezménynek a jegyzőkönyv által módosított rendelkezései az olyan más Államokkal szemben, amelyek a jegyzőkönyvnek szerződő felei, és – amennyiben az adott Állam a megerősítő, elfogadó, jóváhagyó vagy csatlakozási okirata letétbe helyezésekor ettől eltérő szándékát nem jelzi – kötelezi az 1963. évi Bécsi Egyezmény azon Államokkal szemben, amelyek csak annak szerződő felei. Az 1988. évi közös jegyzőkönyv 1988. szeptember 21-én a Párizsi Egyezmény és a Bécsi Egyezmény közötti kapcsolatról rendezett konferencián elfogadták a Bécsi Egyezmény és a Párizsi Egyezmény alkalmazásáról szóló közös jegyzőkönyvet (a továbbiakban: az 1988. évi közös jegyzőkönyv), mivel a Párizsi Egyezmény, a Brüsszeli Egyezmény és a Bécsi Egyezmény ugyanazon alapelveken alapul. A közös jegyzőkönyv elsődleges célja az Egyezmények alkalmazásának összehangolása volt. Az 1988. évi közös jegyzőkönyv két fő tekintetben kapcsolja össze a két Egyezményt. Elsősorban kölcsönösen kiterjeszti az üzemeltetőknek a párizsi és a bécsi rendszerekben meghatározott felelősségét (II. cikk). Így ha olyan nukleáris baleset történik, amelyért valamely üzemeltető mind a Bécsi Egyezmény, mind a közös jegyzőkönyv alapján felelős, az üzemeltető a Bécsi Egyezmény szerinti felelősséggel tartozik azért az atomkárért is, amelyet nem a Bécsi Egyezmény szerződő feleinek területén szenvedtek el, hanem amely azon Államok területén következett be, amelyek mind a Párizsi Egyezménynek, mind pedig a közös jegyzőkönyvnek szerződő felei. Ugyanígy érvényesül a kölcsönösség, ha olyan baleset következik be, amelyért valamely üzemeltető mind a Párizsi Egyezmény, mind pedig a közös jegyzőkönyv alapján felelős. Másodsorban az 1988. évi közös jegyzőkönyv azt a célt is szolgálja, hogy kiküszöbölje azokat a konfliktusokat, amelyek a két Egyezmény egyidejű alkalmazásából fakadóan egyébként felmerülhetnének, különösen a szállítással kapcsolatos esetekben (III. cikk). Az 1988. évi közös jegyzőkönyvet öt tagállam írta alá, és az megerősítés, csatlakozás, elfogadás vagy jóváhagyás után 17 további tagállam vonatkozásában lépett hatályba. 2. AZ ÉRDEKELTEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK EREDMÉNYEI ÉS HATÁSVIZSGÁLATOK A Bécsi Egyezmény módosításai a nukleáris balesetek lehetséges áldozatai számára előnyös szempontokat tartalmaznak, így például a felelősségi összegek emelését és az atomkár fogalmának szélesebb körű meghatározását. Ezért – összhangban egy 2009-ben közzétett tanulmány, valamint egy 2010 júniusában a nukleáris felelősséggel kapcsolatban rendezett műhelytalálkozó következtetéseivel[2] – az érintettekkel folytatott konzultációt követően a Bizottság megállapította, hogy a nukleáris felelősség terén elfogadott egyetlen kezdeményezés sem gátolhatja a tagállamok olyan nemzetközi egyezményekhez történő csatlakozását, amelyek javítják a lehetséges áldozatok helyzetét az Európai Unióban. Az 1997. évi jegyzőkönyvhöz való csatlakozás ezért előnyös az áldozatok egész Európai Unióban történő kártalanítása szempontjából. 3. A JAVASLAT JOGI ELEMEI 3.1. Az érintett tagállamok Az Európai Unió alábbi kilenc tagállama erősítette meg a Bécsi Egyezményt, illetve csatlakozott ahhoz: Bulgária, a Cseh Köztársaság, Észtország, Magyarország, Lettország, Litvánia, Szlovákia, Lengyelország és Románia. Az Egyesült Királyság és Spanyolország aláírta az Egyezményt, de nem erősítette azt meg (ez a két ország a Párizsi Egyezmény szerződő fele lett). Az Egyezmény Szlovénia tekintetében hatályát vesztette. Az 1997. évi jegyzőkönyvet a Cseh Köztársaság, Magyarország, Litvánia és Olaszország írta alá (utóbbi a Párizsi Egyezmény részes fele). A jegyzőkönyvet Románia és Lettország (az Európai Unióhoz való csatlakozásuk előtt), valamint Lengyelország (az Európai Unióhoz való csatlakozása után) erősítette meg. A Tanács határozatának ezért azokra a tagállamokra kell vonatkoznia, amelyek a Bécsi Egyezmény szerződő felei, azaz Bulgáriára, a Cseh Köztársaságra, Észtországra, Magyarországra, Litvániára, Lengyelországra (utólagosan) és Szlovákiára. Figyelemmel arra, hogy Olaszország, az Egyesült Királyság és Spanyolország – bár aláírták a Bécsi Egyezményt – a nukleáris felelősség hasonló rendszerét bevezető Párizsi Egyezmény szerződő felei, ezekre az országokra nem kell vonatkoznia a Tanács határozatának. 3.2. A Tanács 44/2001/EK rendelete A Tanács 2000. december 22-i 44/2001/EK rendelete[3] határozza meg a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló szabályokat. A rendelet valamennyi tagállamra nézve kötelező (Dániára különleges rendelkezések vonatkoznak). A 44/2001/EK tanácsi rendeletben szabályozott joghatósági szabályokat akkor kell alkalmazni, ha az alperes a rendelet által kötelezett valamelyik tagállamban rendelkezik állandó lakóhellyel. Azok az alperesek, akiknek állandó lakóhelye nem egy tagállamban található, az adott Állam nemzeti joghatósági szabályaival összhangban állíthatók bíróság elé az egyes tagállamokban, figyelemmel a 22. cikkre (kizárólagos joghatóság) és a 23. cikkre (a bírói fórum választására vonatkozó kikötések). A joghatóság elsősorban az alperes állandó lakóhelyén alapul. Ezen túl jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel vagy ilyen cselekményből fakadó igénnyel kapcsolatos ügyekben egy tagállamban állandó lakóhellyel rendelkező személy perbe fogható abban a tagállamban, ahol a káresemény történt vagy történhet. A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint az a hely, ahol a károkozó esemény történt, azt a helyet jelenti, ahol a káreseményt előidéző cselekményre sor került, vagy ahol a kár bekövetkezett. Biztosítással kapcsolatos ügyekben egy olyan biztosító, amelynek székhelye egy tagállamban található, perbe vonható a) azon tagállam bíróságain, ahol a biztosító székhelye található, vagy b) abban a tagállamban, ahol a felperes állandó lakóhellyel rendelkezik, amennyiben a keresetet a biztosításikötvény-tulajdonos, a biztosított személy vagy a kedvezményezett terjeszti elő, vagy c) amennyiben szerepét tekintve társbiztosító, annak a tagállamnak a bíróságán, ahol a vezető biztosítótársaság ellen eljárást indítottak. Felelősségbiztosítás esetén a biztosító perelhető továbbá a károkozó esemény bekövetkezésének helye szerinti bíróságokon, valamint – ha a bíróság helye szerinti jog ezt megengedi – bevonható a sérelmet szenvedett fél által a biztosított személy ellen indított eljárásba. A 44/2001/EK tanácsi rendelet értelmében az egyik tagállamban meghozott ítéletet bármely különleges eljárás előírása nélkül el kell ismerni és végre kell hajtani a többi tagállamban. Korlátozott számú jogalap fennállása esetén azonban megtagadható az elismerés: közrendi megfontolásokra, a védelem jogának tiszteletben tartására, valamint bizonyos összeegyeztethetetlen határozatokra tekintettel. 3.3. Uniós hatáskör az 1997. évi jegyzőkönyv tekintetében A nukleáris polgári jogi felelősséget nem szabályozza uniós jogszabály. A szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó jogról szóló, 2007. július 11-i 864/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (Róma II.) kizárja hatálya alól a nukleáris felelősséget. Az 1997. évi jegyzőkönyv azonban tartalmaz a 44/2001/EK tanácsi rendeletet érintő rendelkezéseket. A rendelet alapján rendelkezésre álló többféle joghatósági jogalappal szemben az 1997. évi jegyzőkönyvvel módosított Bécsi Egyezmény XI. cikke főszabályként azon Részes Állam bíróságainak kizárólagos joghatóságát írja elő, amelynek területén a nukleáris baleset történt. A Bécsi Egyezmény XI. cikke különösen a baleset által okozott kár megtérítésére irányuló keresetek tekintetében írja elő azon Szerződő Állam bíróságainak kizárólagos joghatóságát, amelynek területén a nukleáris baleset történt. Amennyiben a baleset a Szerződő Felek területén kívül történt, vagy ha annak helye nem állapítható meg teljes bizonyossággal, annak az Államnak a bíróságai illetékesek az ilyen keresetek tárgyalására, ahol az a létesítmény található, amelynek üzemeltetője felelősségét meg lehet állapítani. Az 1997. évi jegyzőkönyv rendelkezik továbbá azon Szerződő Parti Fél bíróságainak kizárólagos joghatóságáról, amelynek kizárólagos gazdasági övezetében a nukleáris baleset bekövetkezett. E joghatóság biztosításának feltétele az, hogy az Egyezmény letéteményesét még a nukleáris baleset előtt értesítsék az övezetről. Ami az 1997. évi jegyzőkönyvvel módosított Bécsi Egyezmény XII. cikke alapján történő elismerés és végrehajtás szabályait illeti, a hatáskörrel rendelkező bíróság bármely olyan ítéletére kiterjed a határozatok elismerésére és végrehajtására vonatkozó egyedi rendelkezések hatálya, amely ellen rendes jogorvoslatra már nincs lehetőség. Néhány kivétellel[4] a XII. cikk úgy rendelkezik, hogy az ítéletet valamennyi Szerződő Fél területén el kell ismerni, és az úgy hajtható végre, mintha egy nemzeti bíróság ítélete lenne. Az eset érdemi felülvizsgálata soha nem engedélyezett. Az Európai Unió kizárólagos joghatósággal rendelkezik az 1997. évi jegyzőkönyv joghatóságra, valamint a határozatok elismerésére és végrehajtására vonatkozó rendelkezései tekintetében, mivel ezek a Bíróság ítélkezési gyakorlatában[5] meghatározottak szerint érintik a 44/2001/EK tanácsi rendelet megfelelő szabályait. A tagállamok ezért a jövőben egyrészt nem térhetnek el maguk között ezektől a szabályoktól, másrészt nem vállalhatnak olyan szerződéses kötelezettségeket nem tagállam országokkal szemben, amelyek érintik e szabályokat. 3.4. A tagállamok felhatalmazása A Bécsi Egyezmény és az 1997. évi jegyzőkönyv azonban nem tartalmaz a regionális gazdasági szervezetekre vonatkozó olyan kikötést, amely lehetővé tenné az Európai Unió számára, hogy a jegyzőkönyv Szerződő Fele legyen. Következésképpen az Európai Unió nincs abban a helyzetben, hogy az 1997. évi jegyzőkönyv Szerződő Fele legyen. Az 1997. évi jegyzőkönyv, amely javítja az áldozatok védelmét nukleáris balesetek esetén, különösen fontos az Európai Unió és tagállamai számára. Kivételes alapon ezért indokolt, hogy az Európai Unió a hatáskörét azon tagállamain keresztül gyakorolja, amelyek a Bécsi Egyezmény Szerződő Felei. Azonban nem tekintve azokat a tagállamokat, amelyek már a módosított Párizsi Egyezmény Szerződő Felei, az Európai Unió öt tagállama, nevezetesen Ausztria, Írország, Luxembourg, Málta és Ciprus nem Szerződő Felei sem a módosított Párizsi Egyezménynek, sem az 1963. évi Bécsi Egyezménynek. Következésképpen tényszerűen indokoltnak tekinthető megengedni azt, hogy ez az öt tagállam kivételesen ne váljon Szerződő Féllé az 1997. évi jegyzőkönyvben, és így továbbra is alkalmazhassák a 44/2001/EK tanácsi rendelet szabályait a Bécsi Egyezmény és az 1997. évi jegyzőkönyv hatálya alá tartozó kérdésekben. A joghatósági szabályok Európai Unión belüli alkalmazására vonatkozó ezen eltérést az indokolja, hogy: – az 1997. évi jegyzőkönyv olyan Egyezményt módosít, amelynek ez az öt tagállam nem Szerződő Fele; – a 44/2001/EK tanácsi rendelet nem érinti azokat az egyezményeket, amelyeknek a tagállamok Szerződő Felei. Ennek következtében csak azoknak a tagállamoknak kell megerősíteniük az Európai Unió érdekében az 1997. évi jegyzőkönyvet, vagy csatlakozni ahhoz, amelyek jelenleg a Bécsi Egyezmény Szerződő Felei. Lengyelország az Európai Unióhoz történő csatlakozását követően erősítette meg az 1997. évi jegyzőkönyvet. A határozat ezért Lengyelországra utólagosan vonatkozik. Lettország és Románia már az Európai Unióhoz történő csatlakozásuk előtt aláírta és megerősítette az 1997. évi jegyzőkönyvet. Ezen okoknál fogva a Bizottság javasolja, hogy az Európai Parlament és a Tanács fogadja el azt a határozatot, amellyel felhatalmazza a Bécsi Egyezményben részes tagállamokat, hogy az Európai Unió érdekében erősítsék meg az 1997. évi jegyzőkönyvet, vagy csatlakozzanak ahhoz. 3.5. A határozatok elismerésére és végrehajtására vonatkozó szabályokat érintő fenntartás Az 1997. évi jegyzőkönyv 14. cikkével módosított XII. cikkben meghatározott, a határozatok elismerésére és végrehajtására vonatkozó szabályok tekintetében biztosítani kell a 44/2001 rendelet vonatkozó szabályainak folyamatos alkalmazását, amit Dániára az Európai Közösség és a Dán Királyság között a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról kötött megállapodás[6] terjeszt ki, illetve a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2007. október 30-i Luganói Egyezmény[7] alkalmazását. A Bécsi Egyezmény XII. cikke alkalmazásának ilyen módon történő korlátozása biztosítja a jog érvényesülésén alapuló uniós térség egységességét és a határozatok szabad mozgását az Európai Unión belül anélkül, hogy akadályt jelentene a jegyzőkönyvvel módosított Egyezmény tényleges végrehajtására nézve, és nem jár lényeges következményekkel az Egyezményben részes azon Államok tekintetében sem, amelyek nem tagjai az Európai Uniónak. Az 1997. évi jegyzőkönyv nem szól a megengedhető fenntartások kérdéséről. A szerződések jogáról szóló 1969. évi Bécsi Egyezmény 19. cikke szerint fenntartás akkor engedhető meg, ha az összeegyeztethető az egyezmény „céljával és rendeltetésével”, ami ebben az esetben is fennáll. Következésképpen az 1997. évi jegyzőkönyvhöz való csatlakozáskor a tagállamok kötelesek biztosítani a más tagállam (beleértve Dániát is) vagy a Luganói Egyezmény által kötelezett nem uniós tagállam bírósága által hozott határozatok elismerésére és végrehajtására vonatkozó uniós szabályok alkalmazását. 2012/0262 (NLE) Javaslat A TANÁCS HATÁROZATA az atomkárokért való polgári jogi felelősségről szóló, 1963. május 21-i Bécsi Egyezményhez („Bécsi Egyezmény”) szerződő félként csatlakozott tagállamoknak az Egyezményt módosító jegyzőkönyv Európai Unió érdekében történő megerősítésére, vagy az ahhoz történő csatlakozásra való felhatalmazásáról AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 218. cikke (6) bekezdésének a) pontjával összefüggésben értelmezett 81. cikke (2) bekezdésére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, tekintettel az Európai Parlament egyetértésére, mivel: (1) Az atomkárokért való polgári jogi felelősségről szóló, 1963. május 21-i Bécsi Egyezményt (a továbbiakban: Bécsi Egyezmény) módosító 1997. szeptember 12-i jegyzőkönyv elfogadásának célja a nukleáris balesetek által okozott károk áldozatai kártalanításának elősegítése volt. (2) Az Európai Unió kizárólagos hatáskörrel rendelkezik a Bécsi Egyezmény egységes rendelkezéseket tartalmazó XI. és XII. cikke tekintetében, amennyiben az ilyen rendelkezések érintik a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22-i 44/2001/EK tanácsi rendeletben[8] megállapított szabályokat. A tagállamok továbbra is fenntartják hatáskörüket az 1997. évi jegyzőkönyv hatálya alá tartozó, de az Európai Unió jogát nem érintő ügyekben. Az 1997. évi jegyzőkönyv tárgyára és céljára tekintettel, a jegyzőkönyv uniós hatáskörbe tartozó rendelkezéseinek elfogadása nem választható el a tagállamok hatáskörébe tartozó rendelkezésektől. (3) Az 1997. évi jegyzőkönyv különösen fontos az Európai Unió és annak tagállamai szempontjából, mert elősegíti a nukleáris balesetek által okozott károk áldozatainak kártalanítását. (4) Regionális szervezetek nem lehetnek a Bécsi Egyezmény és az 1997. évi jegyzőkönyv részes felei. Ennek következtében az Európai Unió nincs olyan helyzetben, hogy aláírhassa vagy megerősíthesse a jegyzőkönyvet. E körülmények között, kivételes alapon indokolt, hogy az Európai Unió érdekében a tagállamok erősítsék meg az 1997. évi jegyzőkönyvet, vagy csatlakozzanak ahhoz. (5) Azonban az Európai Unió öt tagállama, nevezetesen Ausztria, Írország, Luxemburg, Ciprus és Málta nem Szerződő Felei a Bécsi Egyezménynek. Mivel az 1997. évi jegyzőkönyv módosítja a Bécsi Egyezményt, és a 44/2001/EK tanácsi rendelet felhatalmazza a szóban forgó Egyezmény által kötelezett tagállamokat az abban foglalt joghatósági szabályok alkalmazásának folytatására, tényszerűen indokolt, hogy e határozat csak azokra a tagállamokra vonatkozzon, amelyek a Bécsi Egyezmény Szerződő Felei, és meg kell engedni, hogy ez az öt tagállam kivételesen ne váljon Szerződő Féllé az 1997. évi jegyzőkönyvben. (6) Ezért azoknak a tagállamoknak, amelyek a Bécsi Egyezmény Szerződő Felei, az Európai Unió érdekében az e határozatban foglalt feltételekkel meg kell erősíteniük az 1997. évi jegyzőkönyvet, vagy csatlakozniuk kell ahhoz. Ez a határozat Lengyelországra utólagosan vonatkozik, figyelemmel arra, hogy Lengyelország 2010-ben megerősítette a jegyzőkönyvet. (7) Következésképpen az Európai Unió tekintetében az 1997. évi jegyzőkönyv rendelkezéseit csak azoknak a tagállamoknak kell alkalmazniuk, amelyek jelenleg a Bécsi Egyezmény Szerződő Felei. (8) A tagállamoknak ésszerű határidőn belül véglegesíteniük kell az 1997. évi jegyzőkönyvnek az Európai Unió érdekében történő megerősítésére vagy az egyezményhez való csatlakozásra vonatkozó eljárásaikat. A tagállamoknak információt kell cserélniük a megerősítési vagy csatlakozási eljárások állásáról, hogy felkészülhessenek az 1997. évi jegyzőkönyvet megerősítő vagy az ahhoz való csatlakozásról szóló okirataik letétbe helyezésére. (9) A határozatok elismerése és végrehajtása terén az 1997. évi jegyzőkönyv 14. cikkével módosított Bécsi Egyezmény XII. cikkében meghatározott szabályok nem élvezhetnek elsőbbséget sem a 44/2001/EK rendeletben – amit Dániára az Európai Közösség és a Dán Királyság között a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról kötött megállapodás terjeszt ki –, sem a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2007. október 30-i Luganói Egyezményben meghatározott, vonatkozó szabályokkal szemben. Ezért az 1997. évi jegyzőkönyv megerősítése vagy az ahhoz történő csatlakozás során a tagállamok kötelesek nyilatkozatot tenni a vonatkozó uniós szabályok további alkalmazásának biztosítása céljából. (10) Az Európai Unióról szóló szerződéshez és az Európai Unió működéséről szóló szerződéshez csatolt, Dánia helyzetéről szóló jegyzőkönyv 1. és 2. cikkével összhangban Dánia nem vesz részt e határozat elfogadásában, az rá nézve nem kötelező, illetve nem alkalmazandó, ELFOGADTA EZT A HATÁROZATOT: 1. cikk (1) Az Európai Unió hatásköreinek sérelme nélkül azok a tagállamok, amelyek jelenleg Szerződő Felei az atomkárokért való polgári jogi felelősségről szóló, 1963. május 21-i Bécsi Egyezménynek, az Európai Unió érdekében megerősítik az 1997. évi jegyzőkönyvet vagy csatlakoznak ahhoz. (2) Az 1997. évi jegyzőkönyv szövege e határozat mellékletét képezi. (3) E határozatban a „tagállam” kifejezés valamennyi olyan tagállamot jelenti, amely jelenleg a Bécsi Egyezmény Szerződő Fele. 2. cikk (1) A tagállamok megteszik a szükséges lépéseket annak érdekében, hogy az 1997. évi jegyzőkönyvet megerősítő vagy az ahhoz való csatlakozásról szóló okiratokat ésszerű határidőn belül, és lehetőség szerint 2014. december 31. előtt letétbe helyezzék a Nemzetközi Atomenergia-ügynökség Főigazgatójánál. (2) A tagállamok […]-ig tájékoztatják a Tanácsot és a Bizottságot megerősítő vagy csatlakozási eljárásaik befejezésének várható időpontjáról. (3) A tagállamok megerősítő eljárásaik állásával kapcsolatban törekednek az egymás közötti információcserére. 3. cikk Az 1997. évi jegyzőkönyv megerősítésekor vagy az ahhoz való csatlakozáskor a tagállamok a következő nyilatkozatot teszik: „Az 1997. évi jegyzőkönyv hatálya alá tartozó ügyekben született azon határozatokat, amelyeket a jegyzőkönyvben Szerződő Félként szereplő valamely uniós tagállam bírósága hozott, a jegyzőkönyvben Szerződő Félként szereplő többi uniós tagállam elismeri és végrehajtja, az Európai Unió vonatkozó szabályaival összhangban. Az 1997. évi jegyzőkönyv hatálya alá tartozó ügyekben született azon határozatokat, amelyeket a Dán Királyság valamely bírósága hozott, a jegyzőkönyvben Szerződő Félként szereplő többi uniós tagállam elismeri és végrehajtja, az Európai Közösség és a Dán Királyság között a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról kötött megállapodással összhangban. Az athéni jegyzőkönyv hatálya alá tartozó ügyekben született azon határozatokat, amelyeket a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2007. október 30-i Luganói Egyezmény által kötelezett valamely nem uniós állam bírósága hozott, a jegyzőkönyvben Szerződő Félként szereplő többi uniós tagállam elismeri és végrehajtja, az adott Egyezménnyel összhangban.” 4. cikk Ez a határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba. 5. cikk Ennek a határozatnak a Szerződéseknek megfelelően a tagállamok a címzettjei. Kelt Brüsszelben, -án/-én. a Tanács részéről az elnök MELLÉKLET Jegyzőkönyv az atomkárokért való polgári jogi felelősségről szóló 1963. évi Bécsi Egyezmény módosításáról A JEGYZŐKÖNYV SZERZŐDŐ FELEI FIGYELEMBE VÉVE, hogy hatályának kiterjesztése, a nukleáris létesítmények üzemeltetőit terhelő felelősség összegének növelése, valamint a megfelelő és méltányos kártalanítás biztosítását szolgáló eszközök bővítése érdekében kívánatos az atomkárokért való polgári jogi felelősségről szóló, 1963. május 21-i Bécsi Egyezmény módosítása, A KÖVETKEZŐKBEN ÁLLAPODTAK MEG: 1. cikk Az egyezmény, amelynek rendelkezéseit ez a jegyzőkönyv módosítja, az atomkárokért való polgári jogi felelősségről szóló, 1963. május 21-i Bécsi Egyezmény (a továbbiakban: 1963. évi Bécsi Egyezmény). 2. cikk Az 1963. évi Bécsi Egyezmény I. cikke a következőképpen módosul: 1. Az 1. bekezdés j) pontja a következők szerint módosul: a) a ii) alpont végéről az „és” szót el kell hagyni, és a iii) alpont végére kell beilleszteni. b) A pont az alábbi új, iv) alponttal egészül ki: iv) olyan egyéb létesítményeket, amelyekben nukleáris fűtőanyag, illetve radioaktív termék vagy hulladék található, a Nemzetközi Atomenergia-ügynökség Kormányzótanácsa által időről időre meghatározottak szerint; 2. Az 1. bekezdés k) pontja helyébe a következő szövegrész lép: k) „Az atomkár” jelent: i) elhalálozást vagy személyi sérülést; ii) vagyon elvesztését vagy abban keletkezett kárt; és a következők mindegyikét az illetékes bíróságon alkalmazott jog által meghatározott mértékben; iii) az i) vagy ii) alpontban említett veszteségből vagy kárból származó gazdasági veszteséget, amennyiben az az említett alpontokban nem szerepel, ha azt ilyen veszteség vagy kár tekintetében kártérítésre jogosult személy szenvedte el; iv) a károsodott környezet helyreállítására szolgáló intézkedések költségeit – kivéve, ha ez a károsodás jelentéktelen mértékű –, ha ezeket az intézkedéseket ténylegesen meghozzák vagy azokat meg kell hozni, és amennyiben nem szerepelnek a ii) alpontban; v) a környezet bármely használatával vagy haszonélvezetével kapcsolatos gazdasági érdekből származó bevételkiesést, amelyre e környezet jelentős károsodása miatt került sor, és amennyiben ez nem szerepel a ii) alpontban; vi) a megelőző intézkedések költségeit, és az ilyen intézkedések által okozott további veszteséget vagy kárt; vii) bármely egyéb gazdasági veszteséget, kivéve azt, melynek oka a környezet károsodása, ha ezt a hatáskörrel rendelkező bíróságnak a polgári jogi felelősségre vonatkozó általános joga megengedi; a fenti i)–v) és vii) alpont esetében annyiban, amennyiben a veszteség vagy kár olyan ionizáló sugárzásból származik vagy annak eredménye, amelyet egy nukleáris létesítményen belüli sugárforrás bocsátott ki, vagy egy nukleáris létesítményben levő nukleáris üzemanyag vagy radioaktív termékek vagy hulladék, vagy egy nukleáris létesítményből érkező, származó vagy oda küldött nukleáris anyag bocsátott ki, akár az ilyen anyag radioaktív jellemzői, akár a radioaktív jellemzők és az ilyen anyag mérgező, robbanásveszélyes vagy más veszélyes tulajdonságainak kombinációja miatt. 3. Az 1. bekezdés l) pontja helyébe a következő szövegrész lép: l) „A nukleáris esemény” jelent: bármely olyan történést vagy azonos forrásból eredő történések sorozatát, amely atomkárt idéz elő vagy – kizárólag a megelőző intézkedések tekintetében – ilyen jellegű károkozás komoly és azonnali veszélyével fenyeget. 4. Az 1. bekezdés l) pontját követően az 1. bekezdés az alábbi m), n), o) és p) pontokkal egészül ki: m) „A helyreállítási intézkedések” jelentenek minden olyan ésszerű intézkedést, amelyet annak az Államnak az illetékes hatósága jóváhagyott, ahol az intézkedéseket tették, és amelyek a környezet károsodott vagy megsemmisült alkotórészei helyreállítására vagy megújítására irányulnak, vagy arra, hogy ésszerű esetben ezeknek az alkotóelemeknek az egyenértékű megfelelőjét telepítsék be a környezetbe. A kár helye szerinti Állam joga határozza meg, hogy ki jogosult megtenni ezeket az intézkedéseket. n) „A megelőző intézkedések” jelentenek bármely személy által egy nukleáris baleset bekövetkezését követően tett bármely olyan indokolt intézkedést, amelynek célja a k) pont i)–v) vagy vii) alpontjaiban említett kár megelőzése vagy minimalizálása, az illetékes hatóságok jóváhagyásával, amennyiben azt az intézkedés megtételének helye szerinti Állam joga előírja. o) „Az ésszerű intézkedések” olyan intézkedéseket jelentenek, amelyeket az illetékes bíróság joga szerint helyénvalónak és arányosnak ítéltek, tekintettel az összes körülményre, például: i) a keletkezett kár jellege és mértéke, vagy megelőző intézkedések esetén az ilyen kár kockázatának jellege és mértéke; ii) meghozataluk időpontjában ezen intézkedések hatásossága valószínűségének mértéke; és iii) vonatkozó tudományos és műszaki szakértelem. p) „A különleges lehívási jog” – a továbbiakban: SDR – a Nemzetközi Valutaalap által meghatározott, és általa a saját műveletei és ügyletei során használt elszámolási egységet jelenti. 5. A 2. bekezdés helyébe a következő szövegrész lép: 2. A létesítmény helye szerinti Állam, ha a vállalt kockázat megfelelőképpen korlátozott, bármely nukleáris létesítményt vagy kis mennyiségű nukleáris anyagokat kivonhat az Egyezmény alkalmazása alól, azzal a feltétellel, hogy: a) a nukleáris létesítmények tekintetében az ilyen kizárás feltételeit a Nemzetközi Atomenergia-ügynökség Kormányzótanácsa állapítja meg, és a létesítmény helye szerinti Állam általi bármely kizárás megfelel ezeknek a feltételeknek; és b) kis mennyiségű nukleáris anyagok tekintetében az ilyen mennyiségek legmagasabb kizárási határértékét a Nemzetközi Atomenergia-ügynökség Kormányzótanácsa állapítja meg, és a létesítmény helye szerinti Állam általi bármely kizárás nem haladja meg ezeket a határértékeket. A Kormányzótanács a nukleáris létesítmények kizárásának feltételeit és a kis mennyiségű nukleáris anyagok legmagasabb kizárási határértékét rendszeresen felülvizsgálja. 3. cikk Az 1963. évi Bécsi Egyezmény I. cikkét követően az Egyezmény az alábbi új, I.A. és I.B. cikkekkel egészül ki: I.A. cikk 1. Ezt az Egyezményt az atomkárokra kell alkalmazni, elszenvedésük helyétől függetlenül. 2. A létesítmény helye szerinti Állam jogszabályai azonban kizárhatják az Egyezmény alkalmazásának hatálya alól a) a nem Szerződő Fél Állam területén elszenvedett kárt; vagy b) egy nem Szerződő Fél Állam által a nemzetközi tengerjoggal összhangban létesített bármely tengeri övezetben elszenvedett kárt. 3. Az e cikk (2) bekezdése szerinti bármely kizárás csak olyan nem Szerződő Fél Államra vonatkozhat, amely a baleset idején a) nukleáris létesítménnyel rendelkezik a saját területén vagy a nemzetközi tengerjoggal összhangban általa létesített bármely tengeri övezetben; és b) nem biztosít egyenértékű kölcsönös előnyöket. 4. Az e cikk (2) bekezdése szerinti bármely kizárás nem érinti a IX. cikk (2) bekezdésének a) pontjában említett jogokat, és az e cikk (2) bekezdésének b) pontja szerinti bármely kizárás nem terjed ki a hajóban vagy légi járműben, illetve annak fedélzetén keletkezett károkra. I.B. cikk Ez az Egyezmény nem vonatkozik a nem békés célokra használt nukleáris létesítményekre. 4. cikk Az 1963. évi Bécsi Egyezmény II. cikke a következőképpen módosul: 1. A 3. bekezdés a) pontjának végére a következő szövegrészt kell beilleszteni: 2. A létesítmény helye szerinti Állam korlátozhatja azon állami finanszírozás balesetenkénti összegét, amelyet az itt meghatározott összegek és az V. cikk (1) bekezdésében meghatározott összeg közötti esetleges különbség fedezésére bocsátanak rendelkezésre. 3. A 4. bekezdés végére a következő szövegrészt kell beilleszteni: A létesítmény helye szerinti Állam korlátozhatja az e cikk (3) bekezdésének a) pontjában biztosított, rendelkezésre álló állami alapok összegét. 4. A 6. bekezdés helyébe a következő szövegrész lép: 6. Senki sem tehető felelőssé olyan veszteség vagy kár miatt, ami nem minősül az I. cikk (1) bekezdése k) pontja értelmében atomkárnak, de ami atomkárnak minősülhetett volna ugyanezen pont rendelkezéseinek értelmében. 5. cikk Az 1963. évi Bécsi Egyezmény III. cikke első mondatát követően a következő szövegrésszel egészül ki: A létesítmény helye szerinti Állam azonban kizárhatja ezt a kötelezettséget az olyan szállítás tekintetében, amelyre teljes egészében a saját területén belül kerül sor. 6. cikk Az 1963. évi Bécsi Egyezmény IV. cikke a következőképpen módosul: 1. A 3. bekezdés helyébe a következő szövegrész lép: 3. Az Egyezmény értelmében semmiféle felelősség nem terheli az üzemeltetőt azért az atomkárért, amely tekintetében bizonyítja, hogy azt közvetlenül fegyveres konfliktus, háború, polgárháború vagy lázadás okozta. 2. Az 5. bekezdés helyébe a következő szövegrész lép: 5. Az üzemeltető nem felelős az Egyezmény értelmében azért az atomkárért, amely: a) magában a nukleáris létesítményben vagy az épülő nukleáris létesítményeket is beleértve más nukleáris létesítményben keletkezik, azon a telephelyen, ahol a kérdéses létesítmény található; és b) olyan vagyontárgyban keletkezik, amely ugyanazon a telephelyen található, mint amelyet bármely ilyen létesítménnyel összefüggésben használnak vagy használni terveznek. 3. A 6. bekezdés helyébe a következő szövegrész lép: 6. A nukleáris anyag szállításában a nukleáris baleset bekövetkezésekor érintett szállítóeszközben bekövetkezett kárért fizetett kártalanítás nem jár más károk tekintetében az üzemeltető felelősségének 150 millió SDR, vagy a Szerződő Fél által jogszabályai által meghatározott bármely magasabb összeg, illetve az V. cikk (1) bekezdésének c) pontja szerint meghatározott összeg alá történő csökkentésével. 4. A 7. bekezdés helyébe a következő szövegrész lép: 7. Az Egyezmény egyik rendelkezése sem érinti az olyan természetes személy felelősségét, aki károkozási szándékkal elkövetett cselekményével vagy mulasztásával olyan atomkárt okozott, amelyért az üzemeltető e cikk (3) vagy (5) bekezdése szerint az Egyezmény értelmében nem felel. 7. cikk 1. Az 1963. évi Bécsi Egyezmény V. cikkének helyébe a következő szövegrész lép: 1. A létesítmény helye szerinti Állam korlátozhatja az üzemeltető felelősségét egy nukleáris baleset tekintetében a) legalább 300 millió SDR-re; vagy b) legalább 150 millió SDR-re, feltéve, hogy az adott Állam ezen az összegen túlmenően és legalább 300 millió SDR-ig állami alapokat biztosít az atomkárra vonatkozó kártalanítás céljára; vagy c) legalább 100 millió SDR átmeneti összegre az e jegyzőkönyv hatálybalépésétől számított legfeljebb 15 évig, az ezen időszak alatt bekövetkező nukleáris balesetek tekintetében. Megállapítható 100 millió SDR-nél alacsonyabb összeg, amennyiben az adott Állam az alacsonyabb összeg és a 100 millió SDR közötti különbség fedezetére állami alapokat biztosít az atomkárra vonatkozó kártalanítás céljára. 2. Nem érintve e cikk (1) bekezdését, a létesítmény helye szerinti Állam, figyelemmel a nukleáris létesítmény vagy az érintett nukleáris anyagok jellegére, valamint az ezekből származó baleset várható következményeire, megállapíthat alacsonyabb összeghatárt az üzemeltető felelősségére, azonban az így meghatározott összeg semmiképpen sem lehet kevesebb, mint 5 millió SDR, és feltéve, hogy a létesítmény helye szerinti Állam biztosítja állami alapok rendelkezésre állását az (1) bekezdés szerint meghatározott összegig. 3. Bárhol is történjen a nukleáris baleset, azokat az összegeket kell alkalmazni, amelyeket az a létesítmény üzemeltetési helye szerinti Állam állapított meg az e cikk (1) és (2) bekezdéseivel és a IV. cikk (6) bekezdésével összhangban, amelynek üzemeltetője felelősségét meg lehet állapítani. 2. Az V. cikket követően az Egyezmény az alábbi négy új, V.A., V.B., V.C. és V.D. cikkel egészül ki: V.A. cikk 1. Az V. cikkben említett összegeken felül meg kell fizetni a bíróságok által az atomkárra vonatkozó kártalanítási perekben megítélt kamatokat és költségeket. 2. Az V. cikkben és a IV. cikk (6) bekezdésében említett összegek kerekítéssel átszámíthatók nemzeti pénznemre. V.B. cikk Minden Szerződő Fél biztosítja, hogy a kárt szenvedő személyek kártérítéshez való jogukat anélkül érvényesíthessék, hogy külön eljárásokat kellene indítaniuk az ilyen kártérítéshez biztosított pénzeszközök eredete szerint. V.C. cikk 1. Ha a joghatósággal rendelkező bíróságok egy olyan Szerződő Fél bíróságai, amely nem azonos a létesítmény helye szerinti Állammal, akkor az V. cikk (1) bekezdésének b) és c) pontjai, valamint a VII. cikk (1) bekezdése alapján előírt állami alapokat, továbbá a bíróság által megítélt kamatokat és költségeket rendelkezésre bocsáthatja az előbbi Szerződő Fél. A létesítmény helye szerinti Állam köteles megtéríteni a másik Szerződő Félnek az így kifizetett összegeket. Ez a két Szerződő Fél megállapodik a megtérítési eljárásról. 2. Ha a joghatsággal rendelkező bíróságok egy olyan Szerződő Fél bíróságai, amely nem azonos a létesítmény helye szerinti Állammal, akkor az a Szerződő Fél, amelynek bíróságai joghatósággal rendelkeznek, köteles megtenni minden ahhoz szükséges intézkedést, hogy a létesítmény helye szerinti Állam képes legyen beavatkozni az eljárásokba és részt venni a kártalanítással kapcsolatos bármely egyezségben. V.D. cikk 1. A Nemzetközi Atomenergia-ügynökség (NAÜ) Főigazgatója összehívja a Szerződő Felek ülését abból a célból, hogy módosítsák az V. cikkben említett felelősségi korlátokat, ha a Szerződő Felek egyharmada kifejezi erre vonatkozó kérését. 2. A módosításokat a jelenlévő és szavazó Szerződő Felek kétharmados többségével kell elfogadni, feltéve, hogy a szavazáskor legalább a Szerződő Felek fele jele van. 3. A korlátok módosítására vonatkozó javaslat tárgyalása során a Szerződő Felek ülése többek között figyelembe veszi a nukleáris balesetből származó kár kockázatát, a pénzbeli értékek változását és a biztosítási piac kapacitását. 4. a) Az e cikk (2) bekezdésével összhangban elfogadott bármely módosításról a NAÜ Főigazgatója értesíti valamennyi Szerződő Felet elfogadás céljából. A módosítás az erről szóló értesítést követő 18 hónapos időszak végén akkor tekinthető elfogadottnak, ha legalább a Szerződő Felek egyharmada a módosításnak az ülés általi elfogadásakor tájékoztatja a NAÜ Főigazgatóját arról, hogy elfogadják a módosítást. Az e bekezdés szerint elfogadott módosítás az azt elfogadó Szerződő Felek tekintetében az elfogadását követő 12 hónap elteltével lép hatályba. b) Ha az elfogadásra vonatkozó értesítés napját követő 18 hónapos időszakon belül nem fogadják el a módosítást az a) ponttal összhangban, a módosítást elutasítottnak kell tekinteni. 5. Minden olyan Szerződő Fél tekintetében, amely egy módosítást azt követően fogad el, hogy azt elfogadták, de még nem lépett hatályba, vagy azt az e cikk (4) bekezdése szerinti hatálybalépését követően fogadja el, a módosítás az adott Szerződő Fél általi elfogadást követő 12 hónappal lép hatályba. 6. Az az Állam, amely egy módosításnak az e cikk (4) bekezdésével összhangban történő hatálybalépését követően válik ennek az Egyezménynek a részesévé, és az alábbiaktól eltérő szándékát nem jelzi, a) az Egyezmény módosított változatának részeseként tekintendő; és b) az Egyezmény módosítás nélküli változatának részeseként tekintendő azon Államokkal szemben, amelyek nem fogadták el a módosítást. 8. cikk Az 1963. évi Bécsi Egyezmény VI. cikke a következőképpen módosul: 1. Az 1. bekezdés helyébe a következő szövegrész lép: a) Az ezen Egyezmény alapján történő kártalanításra vonatkozó jogok megszűnnek, ha nem indítanak keresetet i) elhalálozás és személyi sérülés tekintetében a nukleáris baleset időpontját követő 30 éven belül; ii) más kár tekintetében a nukleáris baleset időpontját követően tíz éven belül. b) A létesítmény helye szerinti Állam joga szerint azonban, ha az üzemeltető kártérítési felelősségét biztosítás vagy bármely más pénzbeli garancia – beleértve az állami alapokat is – fedezi hosszabb időtartamra, az illetékes bíróság joga úgy is rendelkezhet, hogy az üzemeltetővel szembeni kártalanítási igény csak akkor évül el, amikor eltelik az a hosszabb időszak, amely nem haladhatja meg azt az időszakot, amely alatt az üzemeltető kárfelelősségét így biztosították a létesítmény helye szerinti Állam jogszabályainak megfelelően. c) Az elhalálozás vagy személyi sérülés miatti kártalanítás céljából, vagy – az e bekezdés b) pontja szerinti kiterjesztés alapján – más kár miatt indított olyan keresetek, amelyekre a nukleáris baleset időpontját követő tíz év elteltével kerül sor, semmilyen esetben sem érinthetik bármely olyan személy kártalanításra vonatkozó jogait ezen Egyezmény alapján, aki az említett időszak lejártát megelőzően indított keresetet az üzemeltető ellen. 2. A 2. bekezdést el kell hagyni. 3. A 3. bekezdés helyébe a következő szövegrész lép: 3. Az Egyezmény alapján fennálló kártalanítási jogok – a hatáskörrel rendelkező bíróság joga alapján – elévülnek, ha három éven belül nem indul kereset azt a napot követően, amikor a károsult személy tudomást szerez vagy ésszerűen tudomást kellett volna, hogy szerezzen a kárról és a kárért felelős üzemeltetőről; az e cikk (1) bekezdésének a) és b) pontjai szerint megállapított időszakok azonban nem léphetők túl. 9. cikk A VII. cikk a következőképpen módosul: 1. Az 1. bekezdésben a bekezdés vége a következő két mondattal egészül ki, és az így módosított bekezdés az adott bekezdés a) pontjává válik: Ha az üzemeltető felelőssége korlátlan, a létesítmény helye szerinti Állam korlátot határozhat meg a felelős üzemeltető pénzügyi biztosítéka tekintetében, amely azonban nem lehet kevesebb, mint 300 millió SDR. A létesítmény helye szerinti Állam biztosítja az üzemeltetőnek felróhatónak elismert atomkárért való kártalanítás kifizetését abban az esetben, ha a pénzügyi garancia nem lenne elegendő, anélkül azonban, hogy ez a kifizetés meghaladná a pénzügyi garancia e bekezdésben megállapított összegét. 2. Az 1. bekezdés az alábbi új, b) ponttal egészül ki: b) Nem érintve e bekezdés a) pontját, amennyiben az üzemeltető felelőssége korlátlan, a létesítmény helye szerinti Állam, figyelemmel a nukleáris létesítmény vagy az érintett nukleáris anyagok jellegére, valamint az ezekből származó baleset várható következményeire, megállapíthat alacsonyabb összeghatárt az üzemeltető pénzügyi garanciájának összegére, azonban az így meghatározott összeg semmiképpen sem lehet kevesebb, mint 5 millió SDR, feltéve, hogy a létesítmény helye szerinti Állam biztosítja az üzemeltetővel szemben megállapított, atomkár miatti kártalanításra vonatkozó igények kifizetését a szükséges állami alapok rendelkezésre bocsátásával abban az esetben, ha a biztosítás vagy egyéb pénzügyi garancia nem lenne elegendő az igények kielégítésére, anélkül azonban, hogy ez a kifizetés meghaladná az e bekezdés a) pontjában megállapított összeget. 3. A 3. bekezdés az „(1) bekezdés” kifejezést követően a „vagy az V. cikk (1) bekezdésének b) és c) pontja” szövegrésszel egészül ki. 10. cikk Az 1963. évi Bécsi Egyezmény VIII. cikke a következőképpen módosul: 1. A VIII. cikk szövege a cikk 1. bekezdésévé válik. 2. A cikk az alábbi új, 2. bekezdéssel egészül ki: 2. A VI. cikk (1) bekezdésének c) pontjában foglalt szabály alkalmazásától függően, amennyiben az üzemeltető ellen indított keresetek tekintetében az Egyezmény alapján fizetendő kártalanítás meghaladja vagy várhatóan meghaladja az V. cikk (1) bekezdése szerint rendelkezésre bocsátott maximális összeget, a kártalanítás felosztása során elsőbbség illeti az elhalálozáson vagy személyi sérülésen alapuló igényeket. 11. cikk Az 1963. évi Bécsi Egyezmény X. cikke a cikk végén az alábbi új mondattal egészül ki: Az e cikk alapján fennálló igényérvényesítési jog kiterjeszthető a létesítmény helye szerinti Állam javára, ha az ezzel az Egyezménnyel összhangban állami alapokat biztosított. 12. cikk Az 1963. évi Bécsi Egyezmény XI. cikke a következőképpen módosul: 1. A cikk az alábbi új, 1a. bekezdéssel egészül ki: 1a. Amennyiben egy Szerződő Fél kizárólagos gazdasági övezetének területén belül vagy – ilyen övezet létesítésének hiányában – olyan területen belül, amely nem haladná meg egy kizárólagos gazdasági övezet határait, ha ilyet létrehoztak volna, nukleáris baleset történik, az adott nukleáris balesetből származó atomkárra vonatkozó keresetek tekintetében, az Egyezmény alkalmazásában, kizárólag az adott Fél bíróságai rendelkeznek joghatósággal. Az előző mondat akkor alkalmazható, ha az adott Szerződő Fél a nukleáris balesetet megelőzően tájékoztatta a letéteményest az ilyen területről. Ez a bekezdés nem értelmezhető úgy, hogy megengedje a joghatóság olyan módon történő gyakorlását, amely ellentétben állna a nemzetközi tengerjoggal, beleértve az Egyesült Nemzetek Tengerjogi Egyezményét. 2. A 2. bekezdés helyébe a következő szövegrész lép: 2. Ha a nukleáris baleset nem valamely Szerződő Fél területén, vagy az (1a) bekezdés szerint bejelentett területen következett be, vagy a baleset helyét nem lehetett teljes bizonyossággal megállapítani, annak az Államnak a bíróságai illetékesek az ilyen keresetek tárgyalására, ahol az a létesítmény található, amelynek üzemeltetője felelősségét meg lehet állapítani. 3. A 3. bekezdés első sorában és b) pontjában az „(1)” számot tartalmazó szövegrész után a „, (1a)” szöveget kell beilleszteni. 4. A cikk az alábbi új, 4. bekezdéssel egészül ki: 4. Az a Szerződő Fél, amelynek bíróságai joghatósággal rendelkeznek, biztosítja, hogy bármely nukleáris balesettel kapcsolatban csak egy adott bírósága rendelkezzen joghatósággal. 13. cikk Az Egyezmény a XI. cikket követően az alábbi új, XI.A. cikkel egészül ki: XI.A. cikk Az a szerződő fél, amelynek bíróságai joghatósággal rendelkeznek, biztosítja, hogy atomkár miatti kártérítési keresetekkel kapcsolatban a) bármely Állam keresetet nyújthat be azon, atomkárt szenvedett személyek nevében, akik az adott Államnak az állampolgárai, vagy akiknek állandó lakóhelye vagy tartózkodási helye az adott Állam területén található, és akik ehhez hozzájárultak; és b) bármely személy keresetet nyújthat be ezen egyezmény szerinti, jogátruházás vagy átengedés útján szerzett jogainak érvényesítése érdekében. 14. cikk Az 1963. évi Bécsi Egyezmény XII. cikkének helyébe a következő szöveg lép: XII. cikk 1. El kell ismerni a joghatósággal rendelkező Szerződő Állam bírósága által hozott azon ítéletet, amely ellen már nincs lehetőség rendes jogorvoslatra, kivéve, ha a) az ítéletet csalárd módon eszközölték ki; b) az a személy, akivel szemben az ítéletet hozták, nem kapott lehetőséget a megfelelő körülmények között való védekezésre; c) az ítélet ellentétes annak a Szerződő Félnek a közrendjével, ahol el kell ismerni, és nem felel meg igazságszolgáltatási alapelveinek. 2. Minden olyan ítéletet, amelyet e cikk (1) bekezdése alapján elismertek, és amelynek végrehajtását annak a Szerződő Félnek a joga szerint megkövetelt formában kérik, ahol az végrehajtandó, úgy kell végrehajtani, mintha e Szerződő Fél bírósága hozta volna. Semmilyen olyan ügy, amelyben már ítéletet hoztak, nem lehet újabb érdemi vizsgálat tárgya. 15. cikk Az 1963. évi Bécsi Egyezmény XIII. cikke a következőképpen módosul: 1. A XIII. cikk szövege a cikk 1. bekezdésévé válik. 2. A cikk az alábbi új, 2. bekezdéssel egészül ki: 2. Nem érintve e cikk (1) bekezdését, amennyiben az atomkárért fizetendő kártalanítás összege meghaladja a 150 millió SDR-t, a létesítmény helye szerinti Állam jogszabálya eltérhet az Egyezmény rendelkezéseitől egy olyan másik Állam területén vagy a nemzetközi tengerjoggal összhangban létesített bármely tengeri övezetében elszenvedett atomkár tekintetében, amely a baleset időpontjában az ilyen területen nukleáris létesítménnyel rendelkezik, amennyiben az nem biztosít egyenértékű összegben kölcsönös előnyöket. 16. cikk Az 1963. évi Bécsi Egyezmény XVIII. cikkének helyébe a következő szövegrész lép: Ez az egyezmény nem befolyásolja valamely szerződő félnek a nemzetközi közjog általános szabályai szerinti jogait és kötelezettségeit. 17. cikk Az 1963. évi Bécsi Egyezmény a XX. cikk után az alábbi új, XX.A. cikkel egészül ki: XX.A. cikk 1. A Szerződő Felek közötti, az Egyezmény értelmezésére vagy alkalmazására vonatkozó vita esetén a vitában álló felek egyeztetést folytatnak annak érdekében, hogy a vitát tárgyalásos úton vagy bármely más, általuk elfogadható békés vitarendezési eszközzel rendezzék. 2. Ha az e cikk (1) bekezdésében említett jellegű vita az egyeztetésre vonatkozó kérelemtől számított hat hónapon belül nem rendezhető e cikk (1) bekezdése szerint, akkor azt az ilyen vitában álló bármelyik fél kérelmére választottbíróság vagy a Nemzetközi Bíróság elé kell bocsátani döntéshozatal céljából. Amennyiben a vitát választottbíróság elé bocsátják, és a kérelem időpontjától számított hat hónapon belül a vitában álló felek nem tudnak megegyezni a választottbíróság összetételéről, bármelyik fél a Nemzetközi Bíróság elnökéhez vagy az Egyesült Nemzetek Főtitkárához fordulhat egy vagy több választottbíró kinevezése érdekében. Amennyiben a vitában álló felek egymásnak ellentmondó kérést terjesztenek elő, az Egyesült Nemzetek Szervezetének Főtitkárához szóló kérésnek van elsőbbsége. 3. Az Egyezmény megerősítése, elfogadása, jóváhagyása vagy az ahhoz történő csatlakozás során egy Állam nyilatkozatot tehet arról, hogy magára nézve nem tartja kötelezőnek az e cikk (2) bekezdésében szabályozott vitarendezési eljárások valamelyikét vagy egyikét sem. Más Szerződő Felekre nézve nem kötelező az e cikk (2) bekezdésében szabályozott vitarendezési eljárás az olyan Szerződő Fél tekintetében, amelyre nézve ilyen nyilatkozat van hatályban. 4. Az a Szerződő Fél, amelyik e cikk (3) bekezdésével összhangban nyilatkozatot tett, bármikor visszavonhatja azt a letéteményeshez intézett értesítés útján. 18. cikk 1. Az 1963. évi Bécsi Egyezmény XX–XXV. cikkét, XXVI. cikkének 2. és 3. bekezdését és „1.” bekezdésének számozását, valamint XXVII. és XXIX. cikkét el kell hagyni. 2. Az 1963. évi Bécsi Egyezményt és ezt a jegyzőkönyvet a jegyzőkönyv Szerződő Felei között együttesen és egységes szövegként kell értelmezni, amelyre mint az atomkárokért való polgári jogi felelősségről szóló 1997. évi Bécsi Egyezményre lehet hivatkozni. 19. cikk 1. Azt az Államot, amely szerződő fele e jegyzőkönyvnek, de nem szerződő fele az 1963. évi Bécsi Egyezménynek, az Egyezménynek e jegyzőkönyv által módosított rendelkezései kötelezik e jegyzőkönyv más szerződő feleivel szemben, és – amennyiben az adott Állam a 20. cikkben említett okirata letétbe helyezésekor ettől eltérő szándékát nem jelzi – az 1963. évi Bécsi Egyezmény rendelkezései kötelezik azon Államokkal szemben, amelyek csak annak szerződő felei. 2. Ez a jegyzőkönyv semmilyen módon nem érinti egy olyan Állam kötelezettségeit, amely szerződő fele mind az 1963. évi Bécsi Egyezménynek, mind ennek a jegyzőkönyvnek egy olyan Állam tekintetében, amelyik szerződő fele az 1963. évi Bécsi Egyezménynek, de nem szerződő fele ennek a jegyzőkönyvnek. 20. cikk 1. Ez a jegyzőkönyv a Nemzetközi Atomenergia-ügynökség bécsi központjában 1997. szeptember 29-től a jegyzőkönyv hatálybalépéséig minden Állam számára nyitva áll aláírásra. 2. Ezt a jegyzőkönyvet az aláíró Államoknak meg kell erősíteniük, el kell fogadniuk vagy jóvá kell hagyniuk. 3. A jegyzőkönyv hatálybalépése után bármely Állam, amely nem írta azt alá, csatlakozhat hozzá. 4. A megerősítő, elfogadó, jóváhagyó vagy csatlakozási okiratokat a jegyzőkönyv letéteményesénél, a Nemzetközi Atomenergia-ügynökség Főigazgatójánál kell letétbe helyezni. 21. cikk 1. Ez a jegyzőkönyv az ötödik megerősítő, elfogadási vagy jóváhagyási okmány letétbe helyezésétől számított három hónap elteltével lép hatályba. 2. A jegyzőkönyvet az ötödik megerősítő, elfogadási, jóváhagyási vagy csatlakozási okmány letétbe helyezését követően megerősítő, elfogadó vagy jóváhagyó, illetve ahhoz ekkor csatlakozó Államok tekintetében a jegyzőkönyv a megfelelő okmánynak a szóban forgó Állam általi letétbe helyezésétől számított három hónapot követően lép hatályba. 22. cikk 1. Bármely szerződő Állam felmondhatja ezt a jegyzőkönyvet a letéteményeshez intézett írásos értesítés útján. 2. A felmondás az értesítés letéteményes általi kézhezvételétől számított egy év elteltével lép hatályba. 3. E jegyzőkönyv felei az 1963. évi Bécsi Egyezmény annak XXVI. cikkével összhangban történő, bármelyikük általi felmondását semmilyen formában nem értelmezik az e jegyzőkönyvvel módosított 1963. évi Bécsi Egyezmény felmondásának. 4. Nem érintve a jegyzőkönyvnek valamely Szerződő Fél általi, e cikk szerinti felmondását, a jegyzőkönyv rendelkezéseit továbbra is alkalmazni kell minden olyan atomkárra, amely az ilyen felmondás hatálybalépését megelőzően történt nukleáris balesetből ered. 23. cikk A letéteményes haladéktalanul értesíti a részes Államokat és minden más Államot: a) a jegyzőkönyv minden aláírásáról; b) bármely megerősítő, elfogadó, jóváhagyó vagy csatlakozási okirat letétbe helyezéséről; c) e jegyzőkönyv hatálybalépéséről; d) bármely hozzá beérkezett, a XI. cikk 1a. bekezdése szerinti értesítésről; e) az 1963. évi Bécsi Egyezmény XXVI. cikke szerinti, az Egyezmény felülvizsgálatát célzó értekezlet összehívására, valamint a Szerződő Feleknek az e jegyzőkönyv által módosított 1963. évi Bécsi Egyezmény V.D. cikke szerinti ülésére irányuló kérelemről; f) a felmondásokról szóló, a 22. cikk szerint beérkezett értesítésekről, és az e jegyzőkönyvre vonatkozó egyéb értesítésekről. 24. cikk 1. E Jegyzőkönyv eredeti példányát, amelynek arab, kínai, angol, francia, orosz és spanyol nyelven készült szövege egyaránt hiteles, a letéteményesnél helyezik letétbe. 2. A Nemzetközi Atomenergia-ügynökség e jegyzőkönyv mellékletének megfelelően megállapítja az e jegyzőkönyvvel módosított 1963. évi Bécsi Egyezmény arab, kínai, angol, francia, orosz és spanyol nyelvű, egységes szerkezetbe foglalt szövegét. 3. A letéteményes valamennyi Államnak elküldi e jegyzőkönyv hitelesített másolatát, az e jegyzőkönyvvel módosított 1963. évi Bécsi Egyezmény egységes szerkezetbe foglalt szövegével együtt. FENTIEK HITELÉÜL az alulírott, megfelelően felhatalmazott személyek aláírták ezt a jegyzőkönyvet. Kelt Bécsben, 1997. szeptember 12-én. [1] HL L 12., 2001.1.16., 1. o. [2] http://ec.europa.eu/energy/nuclear/studies/nuclear_en.htm. [3] HL L 12., 2006.1.16., 1. o. [4] Az elismerés megtagadása csak az alábbi esetekben lehetséges: a) ha az ítéletet csalárd módon eszközölték ki; b) ha az a személy, akivel szemben az ítéletet hozták, nem kapott lehetőséget a megfelelő körülmények között való védekezésre; vagy c) ha az ítélet ellentétes annak a Szerződő Félnek a közrendjével („ordre public”), ahol el kell ismerni, vagy nem felel meg igazságszolgáltatási alapelveinek. [5] A Bíróság 22/70. sz., a közúti fuvarozásról szóló európai megállapodás (EART) ügyében hozott ítélete (EBHT 1971., 263. o.). [6] HL L 299., 2005.11.16., 62. o. [7] HL L 339., 2007.12.12., 3. o. [8] HL L 12., 2001.1.16., 1. o.