[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 23.4.2008

COM(2008)213 végleges

2008/0082 (COD)

Javaslat

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE

a fizetési és értékpapír-elszámolási rendszerekben az elszámolások véglegességéről szóló 98/26/EK irányelvnek és a pénzügyi biztosítékokról szóló megállapodásokról szóló 2002/47/EK irányelvnek a kapcsolódó rendszerek és hitelkövetelések tekintetében történő módosításáról [SEC(2008)491][SEC(2008)492]

(előterjesztő: a Bizottság)

INDOKOLÁS

A JAVASLAT HÁTTERE

A javaslat indokai és célkitűzései

A javaslat fő célkitűzése az, hogy összhangba hozza a fizetési és értékpapír-elszámolási rendszerekben az elszámolások véglegességéről szóló irányelvet (EVI) és a pénzügyi biztosítékokról szóló megállapodásokról szóló irányelvet (PBI) a legújabb piaci és szabályozási fejleményekkel. Ehhez először az EVI védelmét ki kell terjeszteni az éjszakai órákban történő elszámolásokra és az egymáshoz kapcsolódó rendszerek közötti elszámolásokra, mivel a pénzügyi instrumentumok piacáról szóló 2004/39/EK irányelv[1] (a továbbiakban: MiFID) és a klíring és elszámolás európai magatartási kódexe (a továbbiakban: Kódex) értelmében a rendszerek várhatóan egyre inkább összekapcsolódnak és interoperábilisak lesznek. Másodszor, ki kell terjeszteni a két irányelv által biztosított védelem hatályát az új típusú eszközökre (azaz a központi banki hitelműveletekhez adott biztosítékokként elfogadható hitelkövetelésekre), hogy könnyebb legyen felhasználásuk az egész Közösségben. Végül, ez a javaslat számos egyszerűsítést és pontosítást kíván bevezetni a PBI és az EVI alkalmazásának megkönnyítésére.

A legutóbbi, még mindig zajló pénzügyi zavar további érvet jelent a javaslat mellett, mivel az abban szereplő megoldások jelentősen hozzájárulnának a pénzügyi piacok instabilitásának és zavarának kezeléséhez szükséges eszköztár erősítéséhez. Például, a hitelköveteléseknek a határon átnyúló ügyletekben biztosítékként történő felhasználásának összehangolt jogi keretrendszere erősítené az elmúlt hónapokban súlyos csapásokat elszenvedett piaci likviditást. A pénzügyi piacok stabilitása érdekében, de még inkább piaci zavarok idején feltétlenül szükség van továbbá az elszámolási rendszerek megfelelő működésének biztosítására a gyorsan változó piacokon.

Általános háttér

Az utóbbi években új típusú eszközök, például bankkölcsönök vagy “hitelkövetelések”, a pénzügyi piacokon folyamatosan növekvő arányú biztosítéki ügyletek fontos elemévé váltak. 2004 augusztusában az Európai Központi Bank Kormányzótanácsa úgy döntött, hogy 2007. január 1-jétől a hitelköveteléseket az eurorendszerben zajló hitelműveletek esetében elfogadható biztosítékfajtává teszi. Eltérő jogrendszereik ellenére Franciaország, Németország, Spanyolország, Ausztria és Hollandia már elfogadták a hitelköveteléseket. Annak érdekében, hogy a központi bankok számára egyenlő feltételeket teremtsenek és a biztosíték határokon átnyúló használatát ösztönözzék, a vonatkozó jogi keretrendszer[2] összehangolására van szükség.

A pénzügyi piacokon a másik fontos fejlemény a rendszerek közötti kapcsolódások növekvő száma. Ez a tendencia várhatóan folytatódni és talán gyorsulni is fog a központi bankok infrastrukturális szolgáltatásainak biztosítói által 2006. november 7-én elfogadott Kódex[3] bevezetése miatt. A Kódex célja az európai klíring- és elszámolási rendszerek hatékonyságának javítása, azáltal, hogy a MiFID 34. és 46. cikkében rögzített felhasználói választást egyszerű elméleti lehetőség helyett tényleges választási lehetőséggé teszi. A Kódex IV. fejezetében foglalt általános elvek és az infrastrukturális szolgáltatások biztosítói által 2007 júniusában előterjesztett, a hozzáférési és interoperabilitási irányelvben[4] ismertetett részletes szabályok lehetővé teszik, hogy a felhasználó válassza ki a szolgáltatót, mivel a rendszerek számára megkönnyíti a kapcsolódások létrehozását, vagyis a külföldi piacok rendszereihez való hozzáférést és azok interoperábilis működtetését. Ahhoz, hogy az EVI célkitűzései ebben az új helyzetben is támogatást kapjanak, a javaslat az új piacnak megfelelően és a kapcsolódások megnövekedett számát figyelembe véve igazítja ki az irányelvet.0

Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival és célkitűzéseivel

Az elszámolások véglegességéről és a pénzügyi biztosítékokról szóló két irányelv képezi a Közösség fő eszközét a pénzügyi biztosítékok, a klíring és az elszámolás területén. A javasolt változtatások összhangban vannak a MiFID-ben található rendelkezésekkel és bizonyos fokig a tőkekövetelményekről szóló 2006/48/EK és a 2006/49/EK irányelvekkel[5]. A hitelintézetek felszámolásáról szóló 2001/24/EK irányelv[6] és a fizetésképtelenségről szóló 1346/2000 rendelet[7] egyes rendelkezései szintén jelentőséggel bírnak a biztosítéki megállapodások szempontjából.

Nincs azonban az EU egészére kiterjedő keretrendszer a közvetítő által birtokolt értékpapírokhoz fűződő részesedések kezelésére. Felismerve, hogy ez a határokon átnyúló ügyletek számára potenciális jogi kockázatot jelent, a Bizottság 2005 januárjában létrehozta a jogbiztonsággal foglalkozó munkacsoportot a megfelelő jogi keretrendszerrel kapcsolatos tanácsadás céljára. A csoport záró beszámolója 2008 végére készül el és a pénzügyi biztosítékokról szóló irányelv és az elszámolások véglegességéről szóló irányelv, valamint a jelen javaslatban tervezett változtatások kiegészítésére szolgál. Ezzel párhuzamosan, nemzetközi szinten az UNIDROIT – Nemzetközi Intézet a Magánjog Egységesítéséért –2008 szeptemberében diplomáciai konferenciát szándékozik összehívni, egy, a közvetített értékpapírokra vonatkozó lényegi szabályokról szóló egyezmény létrehozása céljából. Az egyezmény tervezetében lévő szabályok részben a pénzügyi biztosítékokról szóló irányelv és az elszámolások véglegességéről szóló irányelv alapján készültek el, és semmiféle összeegyeztethetetlenségi problémát nem vetnek fel.

A hitelkövetelésekre vonatkozó rendelkezések nem jelentenek továbbá beavatkozást a fogyasztók jogaiba, és különösen nem a fogyasztói hitelekről szóló, nemrégiben elfogadott irányelv szerinti jogokba.[…] Ennek a javaslatnak a hatálya a központi banki hitelműveletekre adott biztosítékként elfogadható hitelkövetelésekre korlátozódik, amely elvben kizárja az egyéni fogyasztók hitelköveteléseit. Az eurorendszer által alkalmazott elfogadhatósági kritériumok szerint például az adósok vagy a kezesek vagy a közszektorba tartoznak, vagy pedig nem pénzügyi intézmények, illetve nemzetközi/szupranacionális intézmények. Ezenkívül 2012-től az összes belföldi művelet esetében a küszöbértéket 500 000 euróban rögzítik, miközben a fogyasztói hitelmegállapodások felső határa várhatóan 50 000-100 000 euró között lesz. Arra a néhány esetre, amikor a fogyasztói hitelkövetelések érintettek lehetnek – ami jelenleg az eurorendszert illetően a jelek szerint nem merül fel – egy speciális rendelkezés hozzáadására került sor, amely biztosítja a fogyasztói hitelekről szóló irányelv elsőbbségét.

KONZULTÁCIÓ AZ ÉRINTETT FELEKKEL

Konzultáció az érintett felekkel

A tagállamoknak címzett kérdőívre beérkezett válaszok alapján a Bizottság 2005. december 15-én elfogadta az elszámolások véglegességéről szóló irányelv alkalmazásáról és átültetéséről szóló értékelő jelentését[8]. A jelentés megállapította, hogy az EVI általában jól működik, de az alkalmazásával és az átültetésével kapcsolatban kiemelt tíz olyan kérdést is, amelyek további elemzést érdemelnek. A tagállamok és az Európai Központi Bank véleményét követően a Bizottság további véleményezésre kérte fel az ágazatot, a fogyasztókat és más érdekelt feleket. 2006. június 30-ig hét további reagálás érkezett be.

A pénzügyi biztosítékokról szóló, 2006. december 20-i irányelvről készült értékelő jelentésének[9] elkészítésekor a Bizottság 2006 elején felkérte a tagállamokat, az Európai Központi Bankot és az EGT államait, hogy válaszoljanak meg egy, az irányelv végrehajtására és alkalmazására vonatkozó kérdőívet. A magánszektor számára egy kevésbé terjedelmes kérdőív készült. A tagállamoktól és az EKB-tól kapott véleményen kívül a Bizottság 27 választ kapott közvetlenül a pénzügyi piacok szereplőinek és szervezeteinek széles körétől. A PBI-jelentés is azt a következtetést vonta le, hogy az irányelv jól működik, és javasolta hatályának kiterjesztését a hitelkövetelésekre. A két irányelvvel kapcsolatban a konzultációkat és a jelentéseket a Belső Piaci és Szolgáltatási Főigazgatóság weboldalán[10] nyilvánosságra hozták.

Mindkét jelentést alaposan megvitatták a tagállamokkal és az EKB-val az Európai Értékpapír Bizottságban (ESC), valamint az ágazatot képviselő, különféle érdekelteket tömörítő csoportokban (pl. CESAME[11]). Az EKB-val és a nemzeti központi bankokkal létrehozott munkacsoport konkrétan a hitelkövetelésekkel kapcsolatos jogszabályi módosításokat vizsgálja.

HATÁSVIZSGÁLAT

A Bizottság elkészítette azoknak a különféle választási lehetőségeknek a hatásvizsgálatát[12], amelyek megkönnyítenék a hitelkövetelések biztosítékként történő felhasználását, az elszámolási rendszerek stabilitásának biztosítására és a jogbiztonság fokozására. A hatásvizsgálat szerint a célok elérésének a leglogikusabb és leghatékonyabb módja az, ha ezeket az irányelveket egy újabb irányelv módosítja.

A JAVASLAT JOGI ELEMEI

Jogalap

Az elszámolások véglegességéről szóló 1998/26/EK irányelv és a pénzügyi biztosítékokról szóló 2002/47/EK irányelv módosítására vonatkozó javaslat és a két, módosítandó irányelv jogalapja azonos, nevezetesen a Szerződés 95. cikke.

A szubszidiaritás elve

Ennek az elvnek az értelmében közösségi szinten jogszabályi lépésre csak akkor kerülhet sor, ha a tervezett célokat a tagállamok önmagukban nem tudják kellőképpen elérni. Az elszámolások véglegességéről szóló irányelv már jelezte az ilyen rendszerekben rejlő rendszerkockázat közös szabályok révén történő korlátozásának fontosságát.

Ami a PBI-t illeti, a javasolt módosítások nem befolyásolják a tagállamok azon döntését, hogy engedélyezik-e a hitelköveteléseket biztosítékként vagy sem. Erről teljes mértékben a tagállamok döntenek. A javaslat a biztosítékként felhasznált hitelköveteléseknek ugyanolyan szintű védelmet biztosít, mint a pénzügyi biztosítékok egyéb fajtáinak. Azáltal továbbá, hogy összehangolt szabályrendszert alkalmaz a biztosítékként felhasznált hitelkövetelésekre, megkönnyíti azok felhasználását a határokon átnyúló ügyletekben.

A fentiekre való tekintettel a javaslat megfelel a szubszidiaritási elvnek.

Az arányosság elve

A javaslat eleget tesz az arányosság elvének, mivel szigorúan a hitelkövetelések biztosítékként való felhasználásának határokon átnyúló alkalmazhatóságához, a rendszerek interoperabilitásához szükséges változtatásokra és egyes kisebb egyszerűsítő intézkedésekre korlátozódik.

Egyszerűsítés és pontosítás

A javaslat néhány hasznos, az egyszerűsítést és pontosítást szolgáló elemmel egészíti ki a két irányelvet. A javaslat például úgy igyekszik megkönnyíteni a hitelkövetelések biztosítékként történő felhasználását, hogy egyszerűsített eljárást javasol a hitelkövetelések biztosítékként történő átadásának igazolására, a hosszas (és ezáltal költséges) eljárás helyett, amelynek során minden egyes hitelkövetelés bizonyítására szükség lenne. A javaslat felveti azt is, hogy a PBI 4. cikkének (3) bekezdésében foglalt, nem alkalmazott kívülmaradási rendelkezést törölni kell, és arra törekszik, hogy kiküszöbölje a két irányelv idejétmúlt hivatkozásait. Ami az EVI-t illeti, a rendelkezések pontosítása le fogja egyszerűsíteni annak alkalmazását. A javaslat például tisztázza az EVI személyi hatályát, amikor a 2. cikkbe világosan belefoglalja az elektronikuspénz-kibocsátó intézményeket.

Az eszközök megválasztása

A javasolt eszköz azért irányelv, mert az intézkedés célja két meglévő irányelv módosítása. Csak ez az eszköz érheti el a kívánt jogi hatást.

KÖLTSÉGVETÉSI VONZAT

A javaslat nincs hatással a közösségi költségvetésre, és humán vagy igazgatási többletforrásra nincs szükség.

MEGJEGYZÉSEK A JAVASLAT CIKKEIVEL KAPCSOLATBAN

Ez a módosító irányelvre irányuló javaslat mindenekelőtt a hitelkövetelések bevonásához kapcsolódik. Másodsorban – a technikai változtatásokon túl – az a célja, hogy kiterjessze az elszámolások véglegességéről szóló irányelv előnyeit az egyre nagyobb mértékben határokon átnyúlóan működő rendszerekre.

1. cikk: Az elszámolások véglegességéről szóló irányelv („EVI”) módosítása

Az EVI 1. cikke

Az a) pontban az „ecu” helyére az „euro” kerül, a c) pont pedig hivatkozik az Európai Központi Bankra, hogy annak vonatkozó műveleteire is kiterjedjen.

Az EVI 2. cikke

A b) pont több olyan közösségi irányelvre hivatkozik, amely hatályát vesztette és helyébe más irányelv lépett. Az ehhez a bekezdéshez javasolt módosítások főként szerkesztési jellegűek, de két lényegi változtatást is tartalmaznak.

Először is ez a pont tisztázza az elektronikuspénz-kibocsátó intézmények helyzetét. Amint azt a Bizottság értékelése kiemeli, a tagállamok korábban eltérően értelmezték azt, hogy az elektronikuspénz-kibocsátó intézményeket hitelintézeteknek kell-e tekinteni. Azáltal, hogy a 2. cikk b) pontjában a 77/780/EGK irányelvre történő hivatkozás helyébe a 2006/48/EK irányelv 4. cikkének (1) bekezdésére történő hivatkozás lép – az 1977. évi irányelv egységes szerkezetbe foglalt szövege –, világossá válik, hogy az elektronikuspénz-kibocsátó intézmények az irányelv hatálya alá tartoznak.

A Kódex számos módot irányoz elő a rendszerek kapcsolódásához. Ezek közül az EVI szempontjából három fontos: a szabványos hozzáférés, az egyedi hozzáférés és az interoperabilitás. Az EVI nem vonatkozik a hozzáférési eszközökkel kapcsolódó rendszerekre, vagyis amikor egy rendszer egy másikban résztvevővé válik, mivel egy „rendszer” jelenleg nem lehet résztvevő. Ennek a fajta hozzáférésnek a hiánya azért problematikus, mert az erre vonatkozó igény nemcsak a Kódex, de a MiFID megvalósulásának eredményeként is valószínűleg általánosabbá válik. Az f) pont ennek megfelelően módosul, megengedve, hogy egy rendszer is résztvevővé válhasson.

A g) pont határozza meg a „közvetett résztvevő” fogalmát. Az EVI megengedi a tagállamoknak, hogy az irányelv védelmét kiterjesszék a közvetett résztvevőkre, vagyis egy közvetett résztvevőt résztvevőnek tekintsenek, ha ezt a rendszerkockázat szempontjából indokoltnak tartják. Ez a lehetőség azonban csak a fizetési rendszerekben tagsággal rendelkező hitelintézetekre vonatkozik. A többiek – mint például a központi partnerek, az elszámoló ügynökök (ideértve más rendszer ügynökét) vagy az elszámolóházak – nem tekinthetők résztvevőknek. Az elszámolási rendszerekre nem vonatkozik továbbá az a lehetőség, hogy egy közvetett résztvevőt résztvevőnek tekinthetnek. Erre a megkülönböztetésre nincs nyilvánvaló ok, ezért a javaslat kiterjeszti a közvetett résztvevők fogalmát.

A h) pont egyszerűen technikai frissítés, ahol az ISD-re történő hivatkozás helyére a MiFID-re történő hivatkozás kerül.

Az m) pont a „biztosíték” fogalommeghatározásán belül kifejezett hivatkozást vezet be az euro-rendszer hitelműveleteihez biztosítékként elfogadható hitelkövetelésekre, hogy elkerülhetők legyenek a bizonytalanságok vagy a tagállamok általi eltérő alkalmazás.

Annak érdekében, hogy az EVI alkalmazkodjon az interoperábilis kapcsolódásoknak a MiFID-ből és a magatartási kódexből következően valószínűleg megnövekvő számához, vagy az olyan többoldalú fizetési rendszerekhez, amilyen a TARGET2, az n) bekezdés (új) bevezeti az interoperábilis rendszer fogalmát azokra a helyzetekre, amikor a rendszerek az interoperabilitás eszközeivel kapcsolódnak (akár fizetési rendszerekről, akár értékpapír-elszámolási rendszerekről, elszámolóházakról vagy központi partnerekről van szó), hogy könnyebbé váljon a rendszerek közötti klíring, elszámolás és fizetés ellenében történő teljesítés (DVP).

Az o) pont (új) bevezeti a rendszer-üzemeltető meghatározását, hogy világossá tegye, kinek a feladata a rendszer futtatása, és ily módon ki visel jogi felelősséget annak működéséért.

Az EVI 3. cikke

1. bekezdés: módosítást vezet be az éjszakai elszámolási szolgáltatások jogállásával kapcsolatos bármiféle bizonytalanság megszüntetésére. Amióta az EVI-t elfogadták, egyre több rendszer vezette be, hogy a munkanap közvetlenül a T-1 munkanap lezárása után kezdődik. Az ilyen rendszerek éjszakai elszámolási szolgáltatásokat biztosítanak, amelyeket főként a tömeges és a lakossági ügyletek elvégzésére alakítottak ki. Jelenleg bizonytalan, hogy az EVI teljes mértékű védelmet nyújt-e az éjszakai elszámolások számára, mivel az csak az ugyanazon a naptári napon („a fizetésképtelenségi eljárás megindításának napja”) teljesített átutalási megbízásokra vonatkozik. Az EVI értelmezhető úgy, hogy egy átutalási megbízás, amelyet T-1 napon vittek be a rendszerbe, csak akkor részesül védelemben, ha a kötegelt feldolgozást éjfél előtt véglegesítik, míg az éjfél után futtatott megbízásra ez nem érvényes. Ez azt jelentené, hogy a megbízások jelentős számára nem vonatkozna az irányelv hatálya, ezért a javaslatban a „nap” helyett „a rendszer szabályai szerint megállapított munkanap” szerepel.

A „rendszer-üzemeltetőre” való hivatkozás beszúrása továbbá tisztázza, hogy ki a felelős a fizetésképtelenségi eljárás megindításának figyeléséért (elszámoló ügynök, központi partner vagy elszámolóház).

4. bekezdés (új): Ahhoz, hogy az EVI megfeleljen a Kódex eredményeként létrejövő interoperabilitási kapcsolódásoknak, ez a bekezdés tisztázza, hogy interoperábilis rendszerek esetében mi a bekerülés időpontja. Hacsak nem teljesen egyértelmű, hogy melyik rendszer szabályait kell alkalmazni, az interoperabilitás egy rendszer résztvevőit vagy akár magát a rendszert kiteheti azon másik rendszer átgyűrűző hatásainak, amellyel interoperábilis. Egyre nagyobb probléma az, hogy nem egyértelmű, melyik rendszer szabályait kell alkalmazni, mivel a rendszerek esetében egyre nagyobb az interoperabilitás iránti igény (amelyet a MiFID és a Kódex erősít).

Az EVI 5. cikke

A „bekerülés időpontjához” hasonlóan a javaslat egyértelművé kívánja tenni, hogy az interoperábilis rendszerek esetében az egyik rendszernek a visszavonás időpontjával kapcsolatos szabályait nem befolyásolják a rendszerrel kapcsolatban levő más rendszerek szabályai.

Az EVI 9. cikke

Sok rendszer működik biztosítéknyújtási mechanizmusok alapján, amikor a résztvevők – gyakran automatizált alapon – biztosítékot nyújtanak a rendszer számára, vagy probléma esetén biztosíték-poolt állapítanak meg az elszámolás biztosítására. Interoperabilitás esetén az EVI jelenlegi megfogalmazása nem védelmezi kifejezetten az ilyen biztosítéknyújtást. Ezért a javaslat szerint az (1) bekezdésben hivatkozni kell a rendszerre.

Törölni kell továbbá az Európai Központi Bankkal kapcsolatban kétszer előforduló „jövőbeni” szót.

Az EVI 10. cikke

A 2. cikk o) pontjára és a 3. cikk (l) bekezdésére vonatkozó javasolt módosítás miatt a javaslat felveti, hogy a rendszereknek a Bizottságnak történő bejelentésekor a tagállamok jelezzék a rendszer üzemeltetőjét is. Ez a kötelezettség mind a meglévő, mind a jövőbeni rendszerekre vonatkozna.

2. cikk: A pénzügyi biztosítékokról szóló irányelv („PBI”) változásai

A PBI 1. cikke: „Tárgy és hatály”

Az 1. cikk (2) bekezdése többször hivatkozik olyan közösségi irányelvekre, amelyek már nem hatályosak és helyükbe más irányelvek léptek. Az ehhez a bekezdéshez javasolt módosítások csupán technikai frissítések.

1. cikk (4) bekezdés, a) pont: A nyújtott pénzügyi biztosíték pénzből vagy pénzügyi instrumentumokból áll. A PBI végrehajtása során három tagállam – a Cseh Köztársaság, Franciaország és Svédország – speciális követelésfajtákat, például a hitel- és egyéb követeléseket vett fel azoknak az eszközöknek a jegyzékébe, amelyek a PBI szerint biztosítékul szolgálhatnak. Ennek az irányelvnek a megszületésével a központi banki hitelműveletekhez biztosítékként elfogadható hitelkövetelések a Közösség egésze számára harmadik kategóriát jelentenek.

(5) bekezdés: Eltérő eljárást ismertet a hitelkövetelések biztosítékként történő felhasználásának igazolásához. A számlán megjelenő értékpapírokból vagy pénzeszközökből álló biztosíték nyújtására vonatkozó, jelenleg alkalmazott igazolás a hitelkövetelésekhez nem megfelelő eszköz. Figyelembe véve a pénzügyi piacok meglehetősen eltérő gyakorlatát és azt, hogy a zavartalan működéshez érdekeltek egyszerű eljárások kialakításában, elegendőnek kell lennie annak, hogy a követeléseket egy – a biztosíték elfogadójának benyújtott – jegyzékbe foglalják bele, anélkül, hogy a biztosítékként nyújtott hitelkövetelések mobilizálását vagy az azonosítási módszereket részletesen megadnák. Ez a jegyzék benyújtható írásban vagy azzal jogilag egyenértékű módon, ideértve az elektronikus eszközöket, mivel egyes nemzeti központi bankok elektronikus jegyzékeket használnak.

(6) bekezdés: A pénzeszközöktől és a pénzügyi instrumentumoktól eltérően a hitelkövetelések nem helyettesíthetők. Ily módon a biztosíték elfogadója, ha rendelkezési jogát gyakorolja, az ügylet végén nem adhat vissza azzal egyenértékű biztosítékot a biztosíték nyújtójának. Ezért helyénvaló lenne egyértelművé tenni, hogy az 5. cikkben kifejtett rendelkezési jog a hitelkövetelésekre nem vonatkozik.

PBI 2. cikk: „Fogalommeghatározások”

2. cikk (1) bekezdés, b) pont: A „tulajdonjog-átruházási pénzügyi biztosítékról szóló megállapodás” fogalommeghatározását ki kell egészíteni a „vagy teljes jogosultságát” szavakkal, hogy különbséget lehessen tenni egyfelől a pénzeszközök vagy pénzügyi instrumentumok, másfelől a hitelkövetelésekhez fűződő „jogosultság” között.

2. cikk (1) bekezdés o) pont: A hitelkövetelés fogalommeghatározása

A 2. cikk (1) bekezdéséhez egy új, o) pont hozzáadására kerül sor, a „hitelkövetelések” fogalmának meghatározására. Ez a hitelkövetelések széles értelmezését javasolja, figyelembe véve, hogy a hitelköveteléseknek a különböző uniós jogrendszerekben és piacokon eltérő jellemzőik lehetnek.

A 2. cikk (2) bekezdése tisztázza, hogy a hitelkövetelések esetében nem csupán maga a követelés, de az abból származó bevételek további értesítésig történő beszedésének lehetősége sem gyengítheti a biztosítékot elfogadó számára nyújtott biztosítékot.

PBI 3. cikk: „Alaki követelmények”

A hitelkövetelések hatékony felhasználásának egyik akadálya az a követelmény, hogy egy pénzügyi biztosítékokról szóló megállapodásban pénzügyi biztosítékként történő nyújtásuk létrejötte, érvényessége vagy bizonyítékként történő felhasználhatósága nem függhet semmiféle alaki követelmény teljesítésétől (például a biztosítékként nyújtott hitelkövetelés adósának nyilvántartásba vétele vagy előzetes értesítése). Számos tagállam (pl. Finnország, Görögország, Írország, Olaszország, Luxemburg, Hollandia és Szlovénia) megköveteli az előzetes értesítést, mások pedig (pl. Ausztria, Belgium, Görögország, Spanyolország és Szlovénia) nyilvántartási rendszerrel rendelkeznek. Más tagállamok (pl. Franciaország, Németország, Portugália és az Egyesült Királyság) egyiket sem alkalmazzák.

A 3. cikk (1) bekezdése (új mondat) azt kívánja biztosítani, hogy a hitelkövetelések mobilizálása ne legyen érvényteleníthető azon az alapon, hogy azt nem vették nyilvántartásba, vagy az adóst nem értesítették. Ez nem jelenti azt, hogy a nyilvántartásba vételt vagy az adós értesítését eleve meg kellene tiltani; a szándék inkább az, hogy az ilyen alapon történő érvénytelenítés kockázatát ki kell küszöbölni. Egyes jogrendszerekben hasznosnak tekinthetik a nyilvántartással és az értesítéssel kapcsolatos követelmények fenntartását más, az ügylet érvényességétől eltérő célokra (pl. a megtámadhatóság miatt).

A 3. cikk (3) bekezdése két további kérdéssel foglalkozik, amelyek célja a hitelkövetelések biztosítékként történő felhasználásának megkönnyítése. Az első kérdés a biztosítékként nyújtott hitelkövetelés – az adós részéről érvényesített – beszámításának lehetőségével kapcsolatos. Ez a lehetőség egyes jogrendszerekben veszélyeztetheti a biztosítékot elfogadók pozícióját, mivel a biztosíték, mint olyan, eltűnhet, ha az adós érvényesíti a beszámításhoz való jogát a hitelkövetelés szerinti hitelezőkkel és olyan személyekkel szemben, akik számára a hitelezők a hitelkövetelést biztosítékként engedményezték, elzálogosították vagy más módon mobilizálták. Ezért a javaslat úgy fogalmaz,, hogy az adósok számára lehetővé kell tenni, hogy amennyiben igénylik, egy megállapodással lemondjanak a beszámítás jogáról az ilyen személyekkel szemben (és ennek a beleegyezésnek elsőbbséget kell biztosítani a nemzeti jog ennek ellentmondó rendelkezéseivel szemben).

A második kérdés a banktitokra vonatkozik. Egyes jogrendszerekben az eredeti hitelező bank részéről a biztosíték elfogadója számára az adósra és a hitelkövetelésre vonatkozó adatszolgáltatás a banktitokra vonatkozó korlátozások megsértését jelentheti. Ennek eredményeként vagy a felek fognak vonakodni a hitelköveteléstől, mint biztosítéktól, vagy a biztosítékot elfogadók nem juthatnak elegendő információhoz a hitelköveteléssel vagy az adóssal kapcsolatban. Itt ismét az adósok számára kell lehetővé tenni, hogy a banktitokkal kapcsolatos jogaikról érvényesen lemondhassanak a hitelezővel szemben azért, hogy a hitelkövetelés a megállapodás révén mobilizálható legyen.

A fenti rendelkezések semmilyen módon nem érinthetik az egyéni fogyasztók jogait, ahogy a fogyasztói hitelről szóló irányelv is tükrözi. Fogyasztóvédelmi okokból ez utóbbi irányelv úgy rendelkezik, hogy a hitelezői jogoknak egy harmadik személy számára történő engedményezése esetén a fogyasztó az engedményezett féllel összefüggésben jogosult minden olyan védelemre, amely az eredeti hitelezővel szemben megillette, ideértve a beszámítást. Emellett a fogyasztót tájékoztatni kell az engedményezésről, kivéve ha a hitelező a hitelt továbbra a fogyasztónak nyújtja. A fogyasztó nem mondhat le az őt a javasolt irányelv alapján megillető jogokról. A fogyasztóvédelem e szintjének fenntartása érdekében – ideértve azokat az eseteket, amikor a hitelmegállapodások elfogadható biztosítékok – a fenti rendelkezések nem sérthetik a fogyasztói hitelről szóló jövőbeni irányelvet.

A PBI 4. cikke: „A pénzügyi biztosítékról szóló megállapodások érvényesítése”

4. cikk (3) bekezdés, „érvényesítés”: Ez a rendelkezés egyes tagállamok számára a biztosíték elfogadójának érvényesítési joga tekintetében lehetővé tette a kívülmaradást. Az érvényesítés lényegében azt jelenti, hogy a biztosíték elfogadója – bizonyos feltételek között – jogérvényesítés keretében saját tulajdonaként megtarthat eszközöket, ahelyett, hogy eladná azokat. Ezt a lehetőséget azonban egyetlen tagállam sem használta ki. Következésképpen a tagállamok most elismerik a biztosíték elfogadója számára történő érvényesítést, amennyiben jogérvényesítésre kerül sor. Ezért a 4. cikk (3) bekezdése elavulttá vált, és az egyszerűsítés érdekében törölni kell.

2008/0082 (COD)

Javaslat

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE

a fizetési és értékpapír-elszámolási rendszerekben az elszámolások véglegességéről szóló 98/26/EK irányelvnek és a pénzügyi biztosítékokról szóló megállapodásokról szóló 2002/47/EK irányelvnek a kapcsolódó rendszerek és hitelkövetelések tekintetében történő módosításáról

(EGT vonatkozású szöveg)

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 95. cikkére,

tekintettel a Bizottság javaslatára[13],

tekintettel az Európai Központi Bank véleményére[14],

tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[15],

a Szerződés 251. cikkében megállapított eljárásnak megfelelően,[16]

mivel:

1. A fizetési és értékpapír-elszámolási rendszerekben az elszámolások véglegességéről szóló, 1998. május 19-i 98/26/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv [17] létrehozott egy rendszert, amely szerint mind a belföldi, mind a külföldi résztvevők számára biztosított az átutalási megbízások véglegessége és a nettósítás, valamint a biztosíték kikényszeríthetősége.

2. A Bizottság által az Európai Parlament és a Tanács számára az elszámolások véglegességéről szóló 98/26/EK irányelvről készített értékelő jelentés[18] megállapította, hogy a 98/26/EK irányelv egészében véve jól működik. Kiemelte, hogy a fizetések és az értékpapír-elszámolási rendszerek területén néhány fontos változás lehet folyamatban, és megállapította azt is, hogy szükség van a 98/26/EK irányelv pontosítására és egyszerűsítésére.

3. A fő változás azonban az, hogy a – 98/26/EK irányelv megfogalmazásának időpontjában még szinte kizárólag nemzeti és független alapon működő – rendszerek között egyre több kapcsolódás jön létre. Ez a változás a pénzügyi eszközök piacairól, a 85/611/EGK és a 93/6/EGK tanácsi irányelv, és a 2000/12/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról, valamint a 93/22/EGK tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 21-i 2004/39/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[19] és a klíring és elszámolás európai magatartási kódexének[20] egyik eredménye. E fejlemények figyelembevételéhez tisztázni kell az interoperábilis rendszer koncepcióját és a rendszer-üzemeltetők felelősségét.

4. A pénzügyi biztosítékokról szóló megállapodásokról szóló 2002. június 6-i 2002/47/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[21] egységes közösségi jogi keretet hozott létre a pénzügyi biztosítékok (határokon átnyúló) használatához, ezáltal eltörölte a biztosítéki megállapodásokra vonatkozóan hagyományosan előírt követelmények többségét.

5. Az Európai Központi Bank Kormányzótanácsa úgy döntött, hogy 2007. január 1-jétől elfogadható biztosítékfajtává teszi a hitelköveteléseket az eurorendszer hitelműveletei esetében, és az ebből adódó gazdasági hatás maximális kihasználása érdekében az Európai Központi Bank a 2002/47/EK irányelv alkalmazási körének kiterjesztését javasolta. A Bizottság az Európai Parlament és a Tanács számára az elszámolások véglegességéről szóló 2002/47/EK irányelvről készített értékelő jelentésében[22] foglalkozott ezzel a kérdéssel, és csatlakozott az Európai Központi Bank véleményéhez. A hitelkövetelések felhasználása növelni fogja a rendelkezésre álló biztosítékok körét, a 2002/47/EK irányelv jogi rendelkezéseinek összehangolása pedig még inkább hozzájárul ahhoz, hogy a hitelintézeteknek minden tagállamban azonos mozgásterük legyen. Ha a hitelkövetelések biztosítékként történő felhasználása még könnyebbé válik, az a fogyasztók/adósok számára is előnyös lenne, mivel a hitelkövetelések biztosítékként történő felhasználása végső soron intenzívebb versenyhez és a hitelek jobb rendelkezésre állásához vezetne.

6. A hitelkövetelések felhasználásának megkönnyítése érdekében el kell törölni vagy meg kell tiltani minden olyan – például az értesítési és a nyilvántartási kötelezettségre vonatkozó – igazgatási szabályt, amely kivitelezhetetlenné tenné a hitelkövetelések engedményezését. Hasonlóképpen, annak érdekében, hogy a biztosítékot elfogadók pozíciója ne kerüljön veszélybe, lehetővé kell tenni, hogy az adósok hitelezőikkel szemben érvényesen lemondhassanak beszámítási jogaikról. Ugyanezt az okfejtést kell alkalmazni annál az igénynél is, hogy az adós számára lehetővé kell tenni a banktitokra vonatkozó szabályokról való lemondást, mivel egyébként a biztosíték elfogadója esetleg nem jut elegendő információhoz az alapul szolgáló hitelkövetelések értékének megfelelő felméréséhez. [Ezek a rendelkezések nem sértik a fogyasztói hitelekről szóló irányelvet [……].

7. A tagállamok a 2002/47/EK irányelv 4. cikkének (3) bekezdésében foglalt, a biztosítékot elfogadó érvényesítési jogára vonatkozó kívülmaradási lehetőséget nem használták ki. Ezt a rendelkezést ezért törölni kell.

8. A 98/26/EK és a 2002/47/EK irányelveket ezért megfelelően módosítani kell.

ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:

1. cikk

Módosítások a 98/26/EK irányelvhez

A 98/26/EK irányelv a következőképpen módosul:

9. Az 1. cikk a következőképpen módosul:

a) Az a) pontban az „ecu” szó helyébe az „euro” szó lép.

b) A c) pontban a második francia bekezdés helyébe a következő szöveg lép:

„– a tagállamok központi bankjainak vagy az Európai Központi Banknak központi banki minőségben végrehajtott műveletekhez kapcsolódóan nyújtanak.”

10. A 2. cikk a következőképpen módosul:

a) A b) pontban az első és a második francia bekezdés helyébe a következő szöveg lép:

„– a 2006/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[23] 4. cikkének (1) bekezdésében meghatározott hitelintézeteket, beleértve az irányelv 2. cikkében felsorolt intézeteket,

– a 2004/39/EK irányelv[24] 4. cikke (1) bekezdésének 1) pontjában meghatározott befektetési vállalkozások, kivéve a 2. cikk (1) bekezdésében felsorolt intézményeket, vagy”

b) Az f) pontban a

„"résztvevő fél" az intézmény, a központi partner, az elszámoló ügynök vagy az elszámolóház”

szavak helyébe a következő szöveg lép:

„"résztvevő fél" az intézmény, a központi partner, az elszámoló ügynök, az elszámolóház vagy a rendszer.”

c) A g) pont helyébe a következő szöveg lép:

„g) „közvetett résztvevő” az intézmény, a központi partner, az elszámoló ügynök, az elszámolóház vagy a rendszer, amely az átutalási megbízásokat teljesítő rendszerben részt vevő intézménnyel fennálló szerződéses jogviszonya alapján az adott rendszeren keresztül átutalási megbízásokat teljesíthet;”

d) A h) pont helyébe a következő szöveg lép:

„h) „értékpapírok” a 2004/39/EK irányelv 1. mellékletének C. szakaszában felsorolt eszközök;”

e) Az m) pont helyébe a következő szöveg lép:

„m) „biztosíték” mindazok a zálogjog (beleértve az óvadékot is), visszavásárlási vagy más hasonló megállapodás alapján nyújtott, illetve a tagállamok központi bankjainak vagy az Európai Központi Banknak nyújtott értékesíthető eszközök, ideértve a központi banki hitelműveleteknél biztosítékként elfogadható hitelköveteléseket is, amelyek célja a rendszerrel kapcsolatban esetlegesen felmerülő jogok és kötelezettségek biztosítása;”

f) A szöveg a következő n) és o) pontokkal egészül ki:

„n) „interoperábilis rendszer” az egy vagy több rendszerrel kölcsönös megoldások kialakítását célzó, nem pedig csupán a meglévő szabványos szolgáltatások összekapcsolását eredményező megállapodásban részt vevő rendszer;

o) „rendszer-üzemeltető” az a szervezet, amely a rendszer napi működéséért felel. A rendszer üzemeltetője eljárhat elszámoló ügynökként, központi partnerként vagy elszámolóházként is.”

11. A 3. cikk a következőképpen módosul:

a) Az (1) bekezdés helyébe a következő szöveg lép:

„(1) Az átutalási megbízásoknak és a nettósításnak jogi úton érvényesíthetőnek és harmadik személyekre kötelezőnek kell lenniük akkor is, ha a résztvevő fél ellen fizetésképtelenségi eljárás indult vagy a rendszer interoperábilis, feltéve hogy az átutalási megbízások a fizetésképtelenségi eljárás 6. cikk (1) bekezdése szerinti megindítását megelőzően kerültek a rendszerbe.

Abban a kivételes esetben, ha az átutalási megbízás a fizetésképtelenségi eljárás megindítása után kerül a rendszerbe, és még azon, a rendszer szabályai szerint meghatározott munkanapon teljesül, az átutalási megbízás kizárólag akkor érvényesíthető jogi úton és lehet kötelező harmadik személyekre nézve, ha az elszámolás után a rendszer üzemeltetője bizonyítja, hogy nem volt tudomása, és nem is kellett, hogy tudomása legyen az ilyen eljárás megindulásáról.”

b) A szöveg a következő (4) bekezdéssel egészül ki:

„(4) Az interoperábilis rendszerek esetében minden rendszer saját szabályai szerint határozza meg a rendszerbe való bekerülés időpontját. Egy rendszernek a bekerülés időpontjára vonatkozó szabályait a vele interoperábilis más rendszerek szabályai nem befolyásolják.”

12. Az 5. cikk a következő albekezdéssel egészül ki:

„Interoperábilis rendszerek esetében minden rendszer saját szabályai szerint határozza meg rendszerében a visszavonás időpontját. Egy rendszernek a visszavonás időpontjára vonatkozó szabályait a vele interoperábilis más rendszerek szabályai nem befolyásolják.”

13. A 9. cikk (1) bekezdésének helyébe a következő szöveg lép:

„(1) Egy rendszert vagy egy résztvevőt valamely rendszerrel kapcsolatban nyújtott biztosítékhoz fűződően megillető jogokat és a tagállamok központi bankjainak vagy az Európai Központi Banknak a nekik nyújtott biztosítékhoz fűződő jogait nem érinti a tagállamok központi bankjai vagy az Európai Központi Bank számára biztosítékot nyújtó résztvevővel vagy partnerrel szemben indított fizetésképtelenségi eljárás. E biztosítékok csak az általuk biztosított követelések kielégítésére használhatók fel.”

14. A (10) cikk helyébe a következő szöveg lép:

„10. cikk

A tagállamok megállapítják, mely rendszerek és rendszer-üzemeltetők tartoznak az irányelv hatálya alá, és erről értesítik a Bizottságot, valamint tájékoztatják a 6. cikk (2) bekezdésének megfelelően általuk kijelölt hatóságokról.

A rendszer-üzemeltető értesíti a tagállamot, mely ország joga irányadó a rendszer résztvevőire, ideértve az esetleges közvetett résztvevőket is, illetve a bekövetkezett változásokról is.”

2. cikk

Módosítások a 2002/47/EK irányelvhez

A 2002/47/EK irányelv a következőképpen módosul:

15. Az 1. cikk a következőképpen módosul:

a) A (2) bekezdés b) pontja helyébe a következő szöveg lép:

„b) központi bank, az Európai Központi Bank, a Nemzetközi Fizetések Bankja, a hitelintézetek tevékenységének megkezdéséről és folytatásáról szóló 2006/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[25] VI. melléklete 1. részének 4. szakaszában meghatározott multilaterális fejlesztési bankok, a Nemzetközi Valutaalap és az Európai Befektetési Bank;”

b) A (2) bekezdés c) pontjában az i.–iv. pontok helyébe a következő szöveg lép:

„i. a 2006/48/EK irányelv 4. cikkének 1) pontjában meghatározott hitelintézeteket, beleértve az irányelv 2. cikkében felsorolt intézeteket;

ii. a 2004/39/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 1) pontjában meghatározott befektetési vállalkozást;[26]

iii. a 2006/48/EK irányelv 4. cikkének 5) pontjában meghatározott pénzügyi intézményt;

iv. a 92/49/EGK tanácsi irányelv[27] 1. cikkének a) pontjában meghatározott biztosítási vállalkozást és a 2002/83/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 1. cikkének a) pontjában meghatározott biztosítóintézetet;[28]

c) A (4) bekezdés a) pontja helyébe a következő szöveg lép:

„a) A nyújtandó pénzügyi biztosítéknak pénzből, pénzügyi instrumentumokból vagy a központi bank hitelműveleteihez biztosítékként elfogadható hitelkövetelésekből kell állnia;”

d) Az (5) bekezdés a második albekezdés után a következő mondattal egészül ki:

„A hitelköveteléseknél a biztosítékot elfogadónak írásban vagy jogilag azzal egyenértékű módon – ideértve az elektronikus eszközöket – benyújtott követelések jegyzékében való szerepeltetés elégséges a biztosítékként adott követelés mobilizálására és azonosítására.”

e) A szöveg a következő (6) bekezdéssel egészül ki:

„(6) Az 5. cikk a hitelkövetelésekre nem alkalmazandó.”

16. Az 2. cikk a következőképpen módosul:

a) Az (1) bekezdés a következőképpen módosul:

i. A b) pont helyébe a következő szöveg lép:

„b) A „tulajdonjog-átruházási pénzügyi biztosítékról szóló megállapodás” olyan megállapodás, beleértve a visszavásárlási megállapodásokat is, amely alapján a biztosíték nyújtója a pénzügyi biztosíték teljes tulajdonjogát vagy ahhoz fűződő teljes jogosultságát átruházza a biztosíték elfogadójára a vonatkozó pénzügyi kötelezettségek teljesítésének biztosítása vagy más módon történő fedezete céljából;”

ii. A szöveg a következő o) ponttal egészül ki:

„o) A „hitelkövetelések” megállapodásból keletkező pénzbeli követelések, amelyek esetében a 2006/48/EK irányelv 4. cikkének 1) pontjában meghatározott hitelintézet, ideértve az irányelv 2. cikkében felsorolt intézeteket, kölcsön formájában hitelt nyújt.”

b) A (2) bekezdésben a második mondat helyébe a következő szöveg lép:

„Bármilyen helyettesítési vagy a pénzügyi biztosíték túllépésének visszavonására vonatkozó jog a biztosíték nyújtójának javára vagy a hitelkövetelések esetében, az abból eredő bevételek beszedésére vonatkozó jog, további értesítésig nem sérti azt a tényt, hogy a pénzügyi biztosítékot a biztosíték elfogadójának nyújtották az ezen irányelvben említettek szerint.”

17. Az 3. cikk a következőképpen módosul:

a) Az (1) bekezdés a következő albekezdéssel egészül ki:

„Amikor hitelköveteléseket pénzügyi biztosítékként nyújtanak, a tagállamok nem követelik meg, hogy egy pénzügyi biztosítékokról szóló megállapodásban pénzügyi biztosítékként történő nyújtásuk létrejötte, érvényessége vagy bizonyítékként történő felhasználhatósága bármiféle alaki követelmény teljesítésétől függjön, amilyen például a biztosítékként nyújtott hitelkövetelés adósának nyilvántartásba vétele vagy értesítése.

b) A szöveg a következő (3) [és (4)] bekezdéssel egészül ki:

„(3) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a hitelkövetelések adósai érvényesen, írásban, vagy vele jogi szempontból egyenértékű módon lemondhassanak:

i. a beszámításhoz való jogukról a hitelkövetelés szerinti hitelezőkkel szemben és olyan személyekkel szemben, akik számára a hitelezők a hitelkövetelést biztosítékként engedményezték, elzálogosították vagy más módon mobilizálták; és

ii. a banktitokra vonatkozó szabályokból eredő jogaikról, amelyek egyébként megakadályoznák vagy korlátoznák a hitelkövetelés szerinti hitelezőt abban, hogy a hitelköveteléssel vagy az adóssal kapcsolatban tájékoztatást adjon, a hitelkövetelés biztosítékként történő felhasználása céljából.”

[(4) Az (1), (2) és (3) bekezdés nem sérti a fogyasztói hitelekről szóló …/xxx/EK irányelvet.

18. A 4. cikk (3) bekezdését törölni kell.

3. cikk

Átültetés

1. A tagállamok legkésőbb 2009. október 1-jéig elfogadják és kihirdetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek megfeleljenek. E rendelkezések szövegét, valamint e rendelkezések és az irányelv közötti megfelelést bemutató táblázatot haladéktalanul megküldik a Bizottságnak.

Ezeket a rendelkezéseket 2010. október 1-jétől alkalmazzák.

A tagállamok által elfogadott rendelkezéseknek hivatkozniuk kell erre az irányelvre, vagy hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozással együtt kell megjelenniük. A hivatkozás módját a tagállamok határozzák meg.

2. A tagállamok megküldik a Bizottságnak nemzeti joguk azon főbb rendelkezéseinek szövegét, amelyeket az irányelv tárgykörében fogadnak el.

4. cikk

Hatálybalépés

Ez az irányelv az Európai Unió Hivatalos Lapjá ban való kihirdetése utáni huszadik napon lép hatályba.

5. cikk

Címzettek

Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.

Kelt Brüsszelben,

az Európai Parlament részéről a Tanács részéről

az elnök az elnök[pic][pic][pic]

[1] HL L …

[2] A pénzügyi biztosítékról szóló 2002/47/EK irányelv, HL L 168., 2002.6.27., 43. o., és az elszámolások véglegességéről szóló 98/26/EK irányelv, HL L 166., 1998.6.11., 45. o.

[3] A magatartási kódex megtalálható az Európai Bizottság weboldalán:

http://ec.europa.eu/internal_market/financial-markets/docs/code/code_en.pdf

[4] Az irányelvet a Bizottság weboldalán tették közzé:

http://ec.europa.eu/internal_market/financial-markets/docs/code/guideline_en.pdf

[5] HL L …

[6] HL L …

[7] HL L …

[8] COM(2005) 657

[9] COM(2006) 833

[10] http://europa.eu.int/comm/internal_market/financial-markets

[11] Klíring és Elszámolás Tanácsadó és Megfigyelő Szakértői Csoport

[12] Ld. a csatolt mellékletet.

[13] HL C […]., […], […]. o.

[14] HL C […]., […], […]. o.

[15] HL C […]., […], […]. o.

[16] HL C […]., […], […]. o.

[17] HL L 166., 1998.6.11., 45. o.

[18] COM (2005) 657., végleges/2, 2006.7.4.

[19] HL L 149., 2004.10.30., 1. o. Az irányelvet legutóbb a 2007/44/EK irányelv módosította (HL L 247., 2007.9.21., 1. o.).

[20] "http://ec.europa.eu/internal_market/financial-markets/docs/code/code_en.pdf"

[21] HL L 168., 2002.6.27., 43. o.

[22] COM (2006) 833., végleges, 2006.12.20.

[23] HL L 177., 2006.6.30., 1. o.

[24] HL L 145., 2004.4.30., 1. o.

[25] HL L 177., 2006.6.30., 1. o.

[26] HL L 145., 2004.4.30., 1. o.

[27] HL L 228., 1992.8.11., 1. o.

[28] HL L 345., 2002.12.19., 1. o.