2007/0229 (COD)

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK az Európai Unió működéséről szóló szerződés 294. cikkének (6) bekezdése alapján

a harmadik országok állampolgárainak valamely tagállam területén való tartózkodására és munkavállalására vonatkozó összevont engedélyre irányuló összevont kérelmezési eljárásról, valamint a harmadik országokból származó, a tagállamok területén legálisan tartózkodó munkavállalók közös jogairól szóló európai parlamenti és tanácsi irányelv elfogadására vonatkozó tanácsi álláspontról

1. ELŐZMÉNYEK

A javaslat Európai Parlament, illetve Tanács számára történő megküldésének időpontja [COM(2007) 638 végleges – 2007/0229(COD)]: | 2007. október 26. |

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményének időpontja: | 2008. július 9. |

A Régiók Bizottsága véleményének időpontja: | 2008. június 18. |

Az Európai Parlament álláspontjának időpontja (első olvasat): | 2011. március 24. |

A Tanács álláspontja elfogadásának várható időpontja: | 2011. november 24. |

2. A BIZOTTSÁG JAVASLATÁNAK CÉLJA

A bizottsági javaslatnak kettős célja van: egyrészt a bürokratikus terhek csökkentése érdekében be kívánja vezetni az összevont kérelmezési eljárást és ehhez kapcsolódóan az összevont (tartózkodási és munkavállalási) engedély kiállítását a harmadik országok azon állampolgárai számára, akik valamely tagállamban munkavállalás céljából kívánnak tartózkodni, másrészt közös jogokat kíván megállapítani a harmadik országokból származó, a tagállamok területén legálisan tartózkodó munkavállalók számára. A harmadik országokból származó munkavállalók közös jogait olyan lista[1] kidolgozásával kívánja biztosítani, amely meghatározza, mely területeken kell e személyeknek a tagállamok állampolgáraival egyenlő bánásmódot biztosítani.

3. MEGJEGYZÉSEK A TANÁCS ÁLLÁSPONTJÁRÓL

A tanácsi álláspont hosszas tárgyalási folyamat eredményeképpen alakult ki. Miután az Európai Parlament 2011. március 24-én első olvasatban elfogadta álláspontját, a társjogalkotók végül 2011. június 22-én tartott háromoldalú egyeztetésen állapodtak meg a megoldatlan kérdésekről. Az egyetlen vitás pont a megfelelési táblázatok kérdése maradt, amellyel kapcsolatban azonban időközben horizontális megoldás született[2].

A COREPER 2011. június 29-én megerősítette a javaslat szövegével kapcsolatos megállapodást. 2011. július 15-án az Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi Bizottság (LIBE) elnöke a Tanács elnökségének küldött levelében erősítette meg, hogy az előadók (a LIBE és, a Foglalkoztatási és Szociális Bizottság előadói, valamint az árnyékelőadók) egyetértenek a Coreper által jóváhagyott szöveggel és az ahhoz mellékelt intézményközi nyilatkozattal, valamint jelezte, hogy javasolni fogja a LIBE tagjainak, majd ezt követően a plenáris ülésnek a dokumentumok módosítások nélküli elfogadását, ha a szövegeket hivatalosan továbbítják az Európai Parlamentnek mint a Tanács álláspontját. Ez alapján a COREPER keretében 2011. július 20-án politikai megállapodás született.

A közös álláspont mindenekelőtt az alábbi kérdésekben tér el az eredeti bizottsági javaslattól:

– A hatály közelebbi meghatározása és korlátozása (3. cikk)

A közös álláspont egyrészt közelebbről meghatározza, másrészt tovább korlátozza a javaslat hatályát.

Egyrészt pontosítja az egyenlő bánásmódra vonatkozó rendelkezések (a 3. cikk (1) bekezdésének b) pontja és új ba) pontja) hatályát azzal, hogy felsorolja a lehetséges kedvezményezettek két kategóriáját: a harmadik országok munkavállalási célból tartózkodásra jogosult állampolgárait, valamint a munkavállalástól eltérő célból tartózkodásra jogosult, de munkavállalásra jogosult állampolgárait. Ez a módosítás egybevág a Bizottság elképzelésével, amely a hatály széles értelmezését támogatja, és ki kívánja azt terjeszteni azokra a munkavállalásra jogosult személyekre is, akik eredetileg más céllal szerezték meg tartózkodási engedélyüket. A módosítások azonban egyértelműen leszögezik, hogy e kategória tagjainak mindenképpen tartózkodási engedéllyel kell rendelkezniük[3].

Másrészt a közös álláspont kizárja a javaslat hatályából a tengerészeket, valamint a harmadik országok nemzetközi védelemben, átmeneti védelemben és valamely nemzeti jog szerinti védelemben részesülő állampolgárait, miközben felhívja a figyelmet arra, hogy az ő jogaikat más eszközök szabályozzák.

Harmadrészt a közös álláspont kizárja a javaslat hatályából az önfoglalkoztatókat is. E személyek kizárása mindössze deklaratív jellegű, hiszen a javaslatban (a 2. cikk b) pontjában) foglalt meghatározás szerint a harmadik országból származó munkavállalók kizárólag fizetett munkaviszonyban álló személyek lehetnek.

Végül a diákok és azon személyek esetében, akik 6 hónapnál rövidebb ideig jogosultak munkát vállalni, felmerül az eltérés lehetősége, amely azonban kizárólag az összevont eljárás/engedély szabályai vonatkozásában alkalmazható. A 12. cikk egyenlő bánásmódra vonatkozó rendelkezései változatlanul vonatkoznak e két utóbbi kategóriára.

– A hosszú távú tartózkodásra jogosító nemzeti vízumok rendszerének párhuzamos fenntartása (a 2. cikk c)pontja és a 3. cikk (4) bekezdése)

A közös álláspont szerint a 2. cikk c) pontjában szereplő „bármely engedély” kifejezés helyébe a „tartózkodási engedély” kifejezés lép, ami lehetővé teszi, hogy a tagállamok fenntartsák hosszú távú tartózkodásra jogosító nemzeti vízumrendszereiket. A Bizottság szerette volna elérni, hogy a munkavállalásra jogosító egyetlen dokumentum az összevont engedély legyen, ám az e területen végbement fejleményeket tekintve (a 265/2010/EK rendelet 1. cikkének (1) és (2) bekezdése egy évre korlátozza a hosszú távú tartózkodásra jogosító nemzeti vízumok időtartamát, és ezt a dokumentumot utazási célból elismeri az EU-ban a schengeni térségen belül) a Bizottság elfogadja, hogy a tagállamok az összevont engedéllyel párhuzamosan hosszú távú tartózkodásra jogosító nemzeti vízumot is kiállíthassanak, amennyiben a hosszú távú tartózkodásra jogosító vízum fennmaradása nem eredményez eltérő jogokat az ilyen dokumentummal rendelkező migráns munkavállalók számára.

A kérelmezési eljárás pontosítása ( 4., 5., 8. és 10. cikk)

A közös álláspont közelebbről meghatározza az eljárási szabályokat is. Az Európai Parlament kérésére a szöveg hivatkozik arra, hogy ki lehet a kérelmező (a harmadik ország állampolgára, leendő munkaadója vagy bármelyikük). A díjak tekintetében fennmarad az arányosság elve, azonban a közös álláspont szerint az irányelvet ki kell egészíteni a tényleges szolgáltatás alapján történő díjmegállapítás lehetőségéről szóló rendelkezésekkel. Végül a végleges megállapodás keretében az eljárási határidőt a Tanács kérésére a Bizottság által javasolt eredeti három hónap helyett négy hónapra hosszabbították meg.

– A kiegészítő információk elektronikus vagy papíralapú tárolásának lehetősége (6. és 7. cikk)

Az átfogó megállapodás keretében a tagállamok a Tanács kérésére lehetőséget kapnak arra, hogy azokat az információkat, amelyekre nincs hely a harmonizált formátumban[4], elektronikus úton vagy papíralapú kiegészítő dokumentumban tárolják. Ez a lehetőség a migráció hatékonyabb ellenőrzését szolgálja, ugyanakkor a migráns munkavállalóknak éppúgy érdekükben áll, hogy a rendelkezzenek mindazokkal a foglalkoztatásukhoz kapcsolódó információkkal, amelyek megakadályozhatják a kizsákmányolásukat (pl. munkaidő). Biztosítani kell azonban, hogy az ilyen kiegészítő dokumentumok lehetővé tétele ne vezessen a munkavállalási engedélyek ismételt bevezetéséhez.

– Az egyenlő bánásmódhoz való jog (12. cikk)

A közös álláspont kevésbé tágan értelmezi az árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférést: megengedi, hogy a tagállamok csak a ténylegesen foglalkoztatásban álló személyek esetében alkalmazzák az egyenlő bánásmódra vonatkozó rendelkezéseket (a 12. cikk (2) bekezdésének d) pontja). Az oktatáshoz való hozzáférés vonatkozásában a közös álláspont a nyilvántartott munkanélküli migráns munkavállalóknak is egyenlő bánásmódot biztosít, ugyanakkor lehetőséget ad más korlátozások alkalmazására a díjak és egyéb előfeltételek vonatkozásában. Minimális garanciaként legalább a konkrét foglalkoztatási tevékenységhez kapcsolódó szakképzés területén biztosítani kell az egyenlő bánásmódot (a 12. cikk (2) bekezdésének a) pontja).

Ugyanakkor az Európai Parlament kérésére a szociális biztonság területén az egyenlő bánásmódra vonatkozó rendelkezések a Bizottság eredeti javaslatánál nagyratörőbbek: nemcsak a jelenleg foglalkoztatottakra terjednek ki, hanem azokra a nyilvántartott munkanélküliekre is, akik korábban legalább 6 hónapig voltak foglalkoztatásban. Emellett a társjogalkotók megállapodtak abban, hogy a munkakörülmények és az egyesülés szabadsága területén az egyenlő bánásmódra vonatkozó jogokat (a 12. cikk (1) bekezdésének a) és b) pontja) azokra is kiterjesztik, akik jelenleg nincsenek foglalkoztatásban. A megszerzett nyugdíjjogosultságok azonos feltételekkel és ugyanazon értékeken történő kiviteléhez való jogot a társjogalkotók bizonyos indokolt technikai jellegű pontosítások mellett fenntartották (12. cikk (4) bekezdése).

A szociális biztonság területén egyetlen korlátozás van: nem kötelező családi ellátásban részesíteni azt, aki vízum alapján vállal munkát, aki legfeljebb hat hónapra kap munkavállalási engedélyt és aki diákként kap tartózkodási engedélyt (a 12. cikk (2) bekezdésének e) pontja). A Bizottság hangsúlyozottan előnyben részesíti az egyenlő bánásmód elvének alkalmazását, tekintet nélkül a migráns munkavállalók birtokában lévő dokumentumok formátumára (vízum vagy összevont engedély). Figyelembe véve azonban, hogy a hosszú távú tartózkodásra jogosító vízummal rendelkező munkavállalók a családi ellátás egyedüli kivételével valamennyi más jog tekintetében egyenlő bánásmódban részesülnek, és a családi ellátás tekintetében teljesen egyenlő bánásmódban részesülnek közülük mindazok, akiknek a helyzete több tagállamot is érint[5], a Bizottság nem ellenzi ezt az új rendelkezést.

– Átültetés ((32) preambulumbekezdés és 16. cikk)

Amint fentebb említettük, a társjogalkotók közötti legutóbbi háromoldalú egyeztetésen már csak egy vitás pont maradt: a megfelelési táblázatok kérdése, amellyel kapcsolatban időközben horizontális megoldás született. Ennek megfelelően a közös álláspont (32) preambulumbekezdése – a Bizottság indokolt kérésére – kimondja, hogy a tagállamok vállalják, hogy átültetési intézkedéseik bejelentésekor csatolt dokumentumban ismertetik a jelen irányelv egyes elemei és a nemzeti átültetési eszközök megfelelő részei közötti kapcsolatot.

4. KÖVETKEZTETÉS

A közös álláspont megfelel a Bizottság eredeti célkitűzésének, amely szerint egyszerűsíteni kell az eljárásokat, be kell vezetni az összevont engedélyt, védeni kell a migráns munkavállalókat, és – az uniós munkavállalókkal egyenlő bánásmód elvét a lehető legnagyobb mértékben érvényesítve – a munkához kapcsolódó gazdasági és szociális jogokat kell számukra biztosítani, és ezáltal egyenlő versenyfeltételeket kell kialakítani az egész EU-ban. A Tanács álláspontja tehát érdemben nagyrészt összhangban van a Bizottság javaslatával, és támogatható.

[1] Munkakörülmények; az egyesülés szabadsága, oktatás és szakképzés, az oklevelek elismerése; szociális biztonság, a megszerzett nyugdíjjogosultságok kivitele; adókedvezmények, valamint az árukhoz és szolgáltatásokhoz – ezen belül a lakhatási eljáráshoz és a munkaügyi hivatalok tanácsadási szolgáltatásaihoz – való hozzáférés.

[2] A Parlament, a Tanács és a Bizottság együttes politikai nyilatkozatában egy részletes horizontális megoldás olvasható.

[3] A harmadik országok állampolgárai tartózkodási engedélye egységes formátumának megállapításáról szóló 2002. június 13-i 1030/2002/EK rendelet szerint.

[4] Az 1030/2002/EK rendelet (2002. június 13.) a harmadik országok állampolgárai tartózkodási engedélye egységes formátumának megállapításáról.

[5] Az 1231/2010/EU rendelet (2010. november 24.) a 883/2004/EK rendelet és a 987/2009/EK rendelet harmadik országok e rendeletek által csupán állampolgárságuk miatt nem érintett állampolgáraira való kiterjesztéséről.