EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2017.9.4. COM(2017) 463 final 2017/0215(NLE) Javaslat A TANÁCS HATÁROZATA a Nemzetközi Bálnavadászati Bizottság soron következő három ülésén, valamint a kapcsolódó, ülésszakok közötti üléseken és fellépések során az Európai Unió nevében képviselendő álláspontról



INDOKOLÁS 1.A javaslat tárgya E javaslat tárgya a bálnavadászat szabályozásáról szóló nemzetközi egyezmény (a továbbiakban: az egyezmény) keretében működő Nemzetközi Bálnavadászati Bizottság (IWC) ülésein, valamint az ülésszakok közötti üléseken és fellépések során az Európai Unió nevében képviselendő álláspont meghatározásáról szóló tanácsi határozat. A javaslat a Bizottság javaslatai alapján 2009. március 2-án és 2011. december 13-án elfogadott tanácsi határozatokra épül, amelyek lehetővé tették az Unió számára, hogy álláspontját több kérdésben is összehangolja az IWC három ülésén (2012-ben, 2014-ben és 2016-ban), beleértve a kapcsolódó, ülésszakok közötti üléseket is. A korábbi határozatok többéves jellege és a bennük alkalmazott stabil szakpolitikai megközelítés lehetővé tette az EU és tagállamai számára, hogy az IWC-vel összefüggő ügyekben proaktívabbak legyenek, aminek eredményeként a harmadik országok kormányai egyre gyakrabban rövid határidővel kérik fel az EU-t a tevékenységekben való részvételre. Ezért a Bizottság azt javasolja, hogy a jövőbeni tanácsi határozat ne csak az IWC-ülésekkel összefüggő kérdéseket szabályozza, hanem – a határozatban meghatározott politikai kereten belül – ülésszakok közötti ügyeket is, például a demarsokat. 2.A JAVASLAT HÁTTERE 2.1.A bálnavadászat szabályozásáról szóló nemzetközi egyezmény A bálnavadászat szabályozásáról szóló, 1946-ban aláírt nemzetközi egyezmény (ICRW) globális szinten biztosítja a bálnák védelmét és a velük folytatott fenntartható gazdálkodást. Az egyezmény tartalmaz egy jogilag kötelező erejű jegyzéket, amely kijelöli a védett és a védelem alatt nem álló fajokat, a nyílt és zárt vizeket, a védett területeket is ideértve, valamint meghatározza a kereskedelmi és önfenntartási célú bálnavadászatra vonatkozó fogási korlátokat. Az egyezmény ezenkívül a tudományos kutatási célú bálnavadászatot is szabályozza. Ebben az összefüggésben a jegyzék arra kötelezi a szerződő kormányokat, hogy a tudományos célú bálnavadászat iránti engedélyeket kibocsátásuk előtt nyújtsák be vizsgálatra a Tudományos Bizottsághoz. Az engedélyeket az egyes országok adják ki. Mivel az egyezmény megkötésére még a Római Szerződés előtt került sor, az egyezményhez csak kormányok csatlakozhatnak, így az Európai Unió csak megfigyelői státusszal rendelkezik. Eddig 25 uniós tagállam kormánya csatlakozott az egyezményhez, amelynek összesen 87 szerződő kormánya van. 2.2.A Nemzetközi Bálnavadászati Bizottság Az egyezmény végrehajtását irányító illetékes szerv a Nemzetközi Bálnavadászati Bizottság (IWC), amely kétévente ülésezik. A fenntartható gazdálkodás és az állományvédelem terén fennálló alapvető felelősségét az IWC úgy gyakorolja, hogy a szerződő kormányok kérései nyomán módosítja az egyezményhez csatolt jegyzéket. A módosítások a szavazati joggal rendelkező IWC-tagok háromnegyedes többségével fogadhatók el. Az egyezmény jegyzékének módosítására irányuló IWC-határozatok közvetlen joghatással bírnak, minthogy a megszabott időszakon belül ratifikálás nélkül is hatályossá válnak. A szerződő kormányok gyakorlatilag minden IWC-ülésen javaslatokat terjesztettek elő az egyezmény jegyzékének módosítására a bálnavadászat bizonyos feltételek melletti engedélyezése vagy védett területek létrehozása céljából. Az IWC idővel jelentős fejlődésen ment keresztül, és a bálnák és a bálnavadászat valamennyi szempontját tekintve az irányadó nemzetközi szervezetté vált. Tevékenységi körébe tartoznak például a következők: helyszíni kutatási programok, populációmodellezés, állományvédelmi tervek kialakítása, a fenyegetésekkel kapcsolatos ismeretek bővítése és a fenyegetések kezelése. Az IWC-re egyre nagyobb hatást fog gyakorolni a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó menetrend és általában a fenntartható fejlesztési célok, közülük is elsősorban a 14. cél. Az IWC fő bevételi forrását a szerződő kormányok által fizetett pénzügyi hozzájárulások képezik, de a tagsággal rendelkező kormányok és a civil társadalmi szervezetek további önkéntes hozzájárulásokkal is támogatnak meghatározott, az IWC által irányított munkaprogramokat. Az IWC szakvéleményeket kap Tudományos Bizottságától, amely az IWC munkáját segíti különösen az állományok állapotfelmérésében, a fogási korlátokkal kapcsolatos döntések meghozatalában, valamint a bálnákkal és a bálnavadászattal kapcsolatos információk elemzésében. A Tudományos Bizottság ezenkívül áttekinti és véleményezi a tudományos célú bálnavadászat iránti engedélyeket mielőtt azokat a szerződő kormányok kiadják állampolgáraik számára. Az IWC tagsága a szervezet kettős feladatából (a bálnavadászat szabályozása és a bálnák védelme) fakadóan rendkívül megosztottá vált: a szerződő kormányok egy része támogatja a bálnavadászatot, másik része viszont a bálnaállományok szigorú védelmét sürgeti. Ez gyengíti az IWC helyzetét, mindazonáltal továbbra is az IWC az egyetlen olyan létező keretrendszer, amely potenciálisan megoldhatja a globális jelentőségű kérdéseket. 3.Az Unió nevében képviselendő álláspont 3.1.Az uniós álláspont kialakításának szükségessége A jegyzék módosítására irányuló, az IWC keretében elfogadott határozatok kihatással lehetnek az Unió politikai célkitűzéseire, valamint a cetfélékkel kapcsolatos uniós jogi szabályozásra.

Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 191. cikkének (1) bekezdése értelmében az Unió környezetpolitikájának egyik célja a regionális vagy világszintű környezeti problémák leküzdésére irányuló intézkedések nemzetközi szintű ösztönzése. Ez a cél magában foglalja a fajok globális szintű megőrzését, beleértve a bálnákat és más cetféléket. Az Európai Unió olyan környezetvédelmi jogszabályokat léptetett életbe, amelyek a szabályok széles körű, uniós szintű harmonizációja révén elősegítik a bálnák és a cetfélék hatékony védelmét. Az élőhelyvédelmi irányelv IV. melléklete felsorolja az összes cetfélét. Az uniós vizeken tehát minden bálnafaj és cetféle védettséget élvez a szándékos zavarással, befogással vagy leöléssel szemben. Ez egyúttal uniós szakpolitikai keretet is biztosít ahhoz, hogy az Unió kialakítsa álláspontját például a zajszennyezés, a cetfélék hajókkal történő ütközése, a hálókba való belegabalyodás és a járulékos fogások kérdésében. Az élőhelyvédelmi irányelv a vadonból befogott egyedek tartását, szállítását, kereskedelmét, illetve cseréjét is tiltja. Ez a jogszabály nem teszi lehetővé a kereskedelmi bálnavadászat folytatását. A veszélyeztetett vadon élő állat- és növényfajok nemzetközi kereskedelméről szóló egyezmény (CITES) végrehajtására irányuló, a vadon élő állat- és növényfajok számára kereskedelmük szabályozása által biztosított védelemről szóló 338/97/EK tanácsi rendelet tiltja a cetfélék elsődlegesen kereskedelmi célú behozatalát az Európai Unióba. Ezt a magas szintű védelmet tovább erősíti a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv, amely az EU tengeri és óceáni területei környezeti állapotának általános javításával várhatóan hozzájárul ahhoz, hogy javuljon a bálnáknak és más cetféléknek otthont adó környezet minősége. Mivel azonban a bálnák vándorló fajok, az uniós szakpolitika nem lesz hatékony az uniós vizeken, ha azt egy hasonló nemzetközi szabályozási keret révén nem támasztja alá egységes globális fellépés. Ezt a keretet a bálnavadászat szabályozásáról szóló nemzetközi egyezmény biztosítja. A többoldalú környezetvédelmi megállapodásokban, például a biológiai sokféleségről szóló egyezményben, az ENSZ Éghajlatváltozási Keretegyezményében és a környezetben tartósan megmaradó szerves szennyező anyagokról szóló Stockholmi Egyezményben való uniós tagság, valamint a higanyról szóló Minamata egyezmény megerősítése is kihatással van számos olyan kérdésre, amelyek az IWC-határozatok tárgyát képezték. 3.2.Meghatározott szakpolitikai kérdések 3.2.1.Kereskedelmi bálnavadászat, kis léptékű part menti bálnavadászat és a tudományos célú engedélyekre vonatkozó kritériumok Az IWC a kereskedelmi bálnavadászatot szabályozza, és 1982-ban úgy határozott, hogy 1986-tól minden bálnafaj és -állomány kereskedelmi vadászatára moratóriumot kell bevezetni. Norvégiát és Izlandot nem köti a moratórium, mivel kifogást emeltek és fenntartást fogalmaztak meg vele szemben. Norvégia és Izland jelenleg is folytat kereskedelmi bálnavadászatot. Ez a két ország saját fogási korlátokat állapít meg, de az IWC rendelkezésére bocsátja a fogásokra és a kapcsolódó tudományos adatokra vonatkozó információkat. Norvégia és Izland is azt állítja, hogy a fogási korlátokat az IWC által a kereskedelmi bálnavadászat fenntartható fogási korlátainak becslésére kidolgozott, felülvizsgált állománygazdálkodási eljárás (Revised Management Procedure – RMP) alapján határozzák meg. Az RMP-nek a Tudományos Bizottság által javasolt módon történő szigorú alkalmazása elengedhetetlen ahhoz, hogy elkerülhető legyen a túl magas fogási határértékek meghatározása. Japánt köti a kereskedelmi bálnavadászatra vonatkozó moratórium, de az egyezmény VIII. cikke értelmében különleges engedélyeket ad ki, amelyek „tudományos kutatás céljából, a szerződő kormány által megfelelőnek ítélt számbeli korlátozás és egyéb feltételek mellett” lehetővé teszik a bálnák leölését, befogását és kezelését. A Nemzetközi Bíróság azonban 2014-ben úgy ítélkezett, hogy Japán fő „tudományos célú bálnavadászati” programja jogellenes, mivel tudományos színvonala nem volt kielégítő ahhoz, hogy indokolható legyen az állítás, amely szerint a programot egyértelműen „tudományos kutatás céljából” folytatják. Ezenkívül az sem nyert bizonyítást, hogy a megállapított tudományos célok eléréséhez szükséges a halált okozó mintavétel. Mindazonáltal Japán egy új program alapján 2016-ban ismét megkezdte, 2017-ben pedig folytatta a „tudományos célú” bálnavadászatot az Antarktisz vizein anélkül, hogy követte volna a bálnavadászati engedélyekre vonatkozó módosított áttekintési eljárást. Ezt az eljárást a vonatkozó IWC-határozatok követelték meg, amelyek ellen Japán kifogást emelt. Annak ellenére, hogy ezek az országok folytatják a bálnavadászatot, a kereskedelmi bálnavadászatra vonatkozó moratórium az elmúlt harminc évben hozzájárult a bálnák védeleméhez. Ugyanakkor számos bálnaállomány még mindig kritikus állapotban van, mivel egyre több a bálnavadászattal nem összefüggő fenyegetés, ilyen például a halászeszközökbe való belegabalyodás, a hajókkal való ütközés, a szennyezés, beleértve a víz alatti zajszennyezést is, az élőhelyek állapotromlása stb. A kereskedelmi bálnavadászat okozta terhelés elkerülése ezért továbbra is fontos tényező az állományok helyreállításának elősegítéséhez. Következésképpen a kereskedelmi bálnavadászatra vonatkozó, az IWC keretében eldöntött általános tilalmat indokolt fenntartani. Ez összhangban van az uniós szakpolitikákkal és azt az EU elő is írja. Japán megpróbálta rávenni az IWC-t, hogy hagyjon jóvá egy új bálnavadászati kategóriát, a kis léptékű part menti bálnavadászatot, amely tulajdonképpen a kereskedelmi bálnavadászatra vonatkozó moratórium részleges feloldását jelentené. Az EU-nak elleneznie kell az új bálnavadászati kategóriák bevezetésére irányuló javaslatokat, és támogatnia kell a Nemzetközi Bíróság azon megállapítását, amely szerint az egyezmény három kategóriára osztja a bálnavadászatot: kereskedelmi bálnavadászatra és az őslakosok önfenntartását szolgáló bálnavadászatra (a jegyzék mindkettőt szabályozza), valamint a VIII. cikk szerinti különleges engedély alapján folytatott bálnavadászatra. Ezzel egyrészt megelőzhető, hogy a kereskedelmi bálnavadászat tilalmába kiskapuk kerüljenek, másrészt megakadályozható, hogy ezt a koncepciót az uniós vizek közelében alkalmazzák. A „tudományos célú” bálnavadászat vonatkozásában az EU-nak továbbra is határozottan ki kell állnia amellett, hogy a különleges engedély alapján folytatott bálnavadászatot lehetővé tévő VIII. cikk nem használható fel olyan tevékenység igazolására, amely alapvetően kereskedelmi bálnavadászat. A cikk rendelkezéseivel való visszaélés ellentétes a moratórium szellemével és az IWC különböző határozatokban kifejezett akaratával. Ahhoz, hogy az EU számára a VIII. cikk alapján legitim módon elfogadhatók legyenek, a különleges engedélyekre vonatkozó javaslatoknak meg kell felelniük a Nemzetközi Bíróság által az antarktiszi vizeken folytatott bálnavadászat ügyében 2014. március 31-én hozott ítéletben szereplő megfontolásoknak. Ez annyit jelent, hogy a javaslatoknak szigorúan be kell tartaniuk a különleges engedély alapján folytatott bálnavadászatról szóló 2014-5 sz. határozatot, amely előírja, hogy a különleges engedély kiadásához két kumulatív feltételnek kell teljesülnie: a halálos mintavételnek a „tudományos kutatást” kell szolgálnia és azt kizárólag az adott kutatás „céljára” lehet végrehajtani. Ez a gyakorlatban annyit jelent, hogy a Tudományos Bizottság meggyőződött a következőkről: a különleges engedélyeket kiadni kívánó szerződő fél bizonyította, hogy a projekt várható eredménye tudományos kutatásnak tekinthető; gondosan mérlegelte, hogy halált nem okozó mintavétel útján elérhető-e a kutatási cél, majd arra a következtetésre jutott, hogy az a szóban forgó módszerrel nem valósítható meg; valamint bebizonyította, hogy a javasolt mintaméretek szigorúan igazodnak a tudományos igényekhez és a tudományos cél eléréséhez szükséges méretnél nem nagyobbak. Az EU-nak továbbá elő kell mozdítania azt a nézetet, amelyet végül a Nemzetközi Bíróság előtti ügy minden fele is elfogadott, vagyis hogy az IWC-nek legitim szerepet kell játszania a különleges engedély alapján folytatott bálnavadászat kérdésének megvitatásában. Az EU-nak ezért továbbra is olyan megközelítéseket kell támogatnia, amelyek garantálják, hogy kibocsátásuk előtt az IWC Tudományos Bizottsága és maga az IWC is megvizsgálja a különleges engedélyeket, amelyeknek meg kell felelniük a rájuk vonatkozó ajánlásoknak. 3.2.2.Állományvédelem 1946-ban az egyezmény volt az egyik első olyan nemzetközi megállapodás, amely kapcsolatot teremtett az állományvédelem és a fenntartható kiaknázás között. Idővel fokozódtak a bálnavadászattal nem összefüggő fenyegetések és az állományvédelmi aggályok hatásai, és az IWC számára ezek tartoznak a legnagyobb kihívások közé. Az Állományvédelmi Bizottságot 2003-ban hozták létre. Szorosan együttműködik a Tudományos Bizottsággal a bálnákat és élőhelyeiket fenyegető veszélyek kezelése érdekében. Az uniós szinten összehangolt álláspont alapján eljáró EU-tagállamok kormányainak támogatásával az IWC 2016-ban egy új stratégiai tervet fogadott el. A tervhez egy munkaprogram is tartozik, amely meghatározza a cetféléket érintő kiemelt fenyegetéseket (hajókkal való ütközés, tengeri hulladék, járulékos fogás, antropogén zaj, vegyi szennyezés és éghajlatváltozás), valamint a kiemelt intézkedéseket (fenntartható bálnamegfigyelés, állományvédelmi gazdálkodási tervek, védett területek, adatgyűjtés és jelentéstétel). Emellett kiemelt hangsúlyt kapott az a szemlélet, amely szerint a bálnák és más cetfélék mind életükkel, mind halálukkal hozzájárulnak az ökoszisztémák szabályozásához és az ökoszisztéma-szolgáltatások biztosításához. Az EU-nak támogatnia kell, hogy az IWC egyre nagyobb szerephez jusson az állományvédelem területén, ami összhangban van az EU politikájával és jogszabályaival. Az állományvédelem melletti komoly politikai elkötelezettségének részeként az EU-nak továbbra is támogatnia kell a védett területekre vonatkozó valamennyi javaslatot. Ezek a javaslatok a jegyzék háromnegyedes többséggel történő módosítása révén fogadhatók el. E többség eléréséhez előkészítő megbeszéléseket kell folytatni azokkal a szerződő kormányokkal, amelyek rendszerint a védett területek létrehozása ellen szavaznak. Az EU-nak és tagállamainak a nagyobb átláthatóságot is ösztönözniük kell javasolva, hogy a jegyzékben szereplő, védett területekre vonatkozó rendelkezések az adott címen belül egy külön szakaszba kerüljenek. Hasonlóképpen támogatni kell a bálnák jólétének javítására irányuló IWC-javaslatokat. Az állatjóléttel összefüggő munka magában foglalhatja a következőket (de nem feltétlenül korlátozódik ezekre): hálókba való belegabalyodás, a hajókkal történő ütközések, a cetek tömeges partravetődése, bálnamegfigyelés, zajszennyezés, a leölési és eutanáziás módszerek javítása stb.

Az IWC az elmúlt években elkezdett foglalkozni a cetfélék betegségeivel kapcsolatos kérdésekkel, különösen olyan tényezőkkel, amelyek összefüggésbe hozhatók az emberi tevékenységekkel, illetve amelyek képesek előidézni a betegségek állatok és emberek közötti terjedését és így kockázatot jelenthetnek az önfenntartási célú bálnavadászatot folytató őslakos közösségekre, amennyiben azok nem kereskedelmi vadászatból származó bálnatermékeket fogyasztanak. Az EU-nak és tagállamainak támogatniuk kell ezeket a vitákat, feltéve, hogy azok tudományos alapokon nyugszanak, valamint hogy a szóban forgó kérdések IWC általi mérlegelése hozzáadott értéket jelent más fórumok munkájához. 3.2.3.Az őslakosok önfenntartását szolgáló bálnavadászat Az őslakosok önfenntartását szolgáló bálnavadászat kérdésével több egymást követő jegyzék is foglalkozik. Szabályozása az IWC feladatainak alapvető és szerves részét képezi, ugyanis az IWC hatévente (legközelebb 2018-ban) fogási korlátokat állapít meg a bálnavadászat e típusára vonatkozóan. Az őslakosok önfenntartását szolgáló bálnavadászat nem tartozik moratórium hatálya alá, mivel nem kereskedelmi bálnavadászatról van szó. A kormányok feladata, hogy őslakosaik szükségleteit igazolják egy „szükségletekre vonatkozó nyilatkozat” formájában, amely részletesen ismerteti a vadászat, a termékek és az elosztás kulturális, létfenntartási és táplálkozási vonatkozásait. A Tudományos Bizottság szakvéleményt bocsát ki a javasolt vadászat és a biztonságos fogási korlátok fenntarthatóságáról, majd – figyelembe véve szükségletekre vonatkozó nyilatkozatot és a Tudományos Bizottság szakvéleményét – az IWC minden egyes vadászat vonatkozásában meghatározza a fogási korlátokat. Ez a témakör azonban mind az EU, mind az IWC szintjén gyakran kényesnek bizonyult. A helyzeten az sem könnyít, hogy a jegyzék elismeri, hogy az őslakosok önfenntartását szolgáló bálnavadászat keretében ejtett fogások az őslakosok létfenntartási szükségleteit hivatottak kielégíteni, ugyanakkor nem határozza meg, mik ezek a szükségletek. Ennek meghatározása különösen kényes kérdés figyelembe véve a fogalmak összetettségét, valamint a vadászat és a közösségi sajátosságok sokféleségét. Az EU egésze és Grönland nevében Dánia fontos kezdeményezéseket tettek az őslakosok önfenntartását szolgáló bálnavadászattal kapcsolatos feszültségek enyhítésére. Az IWC 2014-ben elfogadta az őslakosok önfenntartását szolgáló bálnavadászatról szóló 2014-1 sz. határozatot annak érdekében, hogy a bálnavadászat e típusának szabályozása a jövőben konzisztensebb módon és hosszabb távú szemlélet szerint történjen. Az IWC azt is kérte a Tudományos Bizottságtól és az őslakosok önfenntartását szolgáló bálnavadászat kérdésével foglalkozó albizottságtól, hogy a bálnavadászat e típusára vonatkozó fogási korlátok 2018-ban esedékes megállapítása előtt végezzenek el bizonyos konkrét feladatokat annak érdekében, hogy a fogási korlátok meghatározása szilárdabb tudományos alapokon nyugodjon. A 2014/1 sz. határozaton túlmenően a különböző háttérrel rendelkező szakértők, köztük az önfenntartási célú bálnavadászatot folytató őslakos közösségek képviselői az őslakos népek jogainak összefüggésében megvitatták az önfenntartási szükségletek fogalmát. Javasolták a jogok pontosabb meghatározását, az őslakos népek IWC-ben játszott szerepének fokozását, valamint az IWC és más érintett fórumok közötti kapcsolatok kialakítását. Azt is javasolták, hogy a „szükségletekre vonatkozó nyilatkozatot” – amely a résztvevők megítélése szerint korlátozza az őslakos népeknek a saját erőforrásaik felhasználásához fűződő jogát – egy kevesebb követelményt támasztó dokumentum váltsa fel. Végezetül, a résztvevők azt a javaslatot is megfogalmazták, hogy a 2018 utáni időszakra jobb eljárást és ütemtervet kell kidolgozni az őslakosok önfenntartását szolgáló bálnavadászat fogási korlátainak meghatározására. Az IWC 2016 októberében megtartott 66. ülésén az EU és tagállamainak szerződő kormányai alapvetően támogatták azt az igényt, hogy az IWC munkája során nagyobb figyelmet kell fordítani az őslakos népek jogaira. Hasonlóképpen támogatták a szakértők azon javaslatát, hogy javítani kell az őslakosok önfenntartását szolgáló bálnavadászat fogási korlátainak meghatározására vonatkozó folyamatot. Ugyanakkor viták merültek fel a „szükségletekre vonatkozó nyilatkozat” kifejezés helyettesítésével kapcsolatban. Ennek eredményeként az IWC 66. ülésén megállapodás született arról, hogy az őslakosok önfenntartását szolgáló bálnavadászat kérdésével foglalkozó munkacsoportnak tovább kell vizsgálnia ezeket a kérdéseket, és az IWC 2018-ban tartandó 67. ülésén adott esetben ajánlásokat kell tennie. Ebben az összefüggésben fontos, hogy az e kérdésekről folytatott megbeszélésekben leginkább érintett két uniós tagállam együttműködjön egymással azért, hogy az IWC 67. ülésén előterjesztendő ajánlásokat az EU egésze támogathassa. Ami az őslakos népek jogait illeti, az EU régóta támogatja az emberi jogok tiszteletben tartását szerte a világon, és számos olyan szakpolitikával rendelkezik, amelyek relevánsak az őslakos népek számára. Annak bizonyítására, hogy támogatja a jogok érvényesítésén alapuló megközelítést, az EU követheti a szakértők ajánlásait és az IWC keretében előterjeszthet egy olyan határozatjavaslatot, amely nyomatékosítja az őslakos népek jogaival kapcsolatos legutóbbi fejlemények relevanciáját, valamint támogathatja olyan mechanizmusok feltérképezését, amelyek javítják az IWC üléseire érkező őslakos küldöttek státuszát. Az EU ezenkívül mérlegelheti az IWC 67. ülésén előterjesztendő, a jegyzéket érintő módosítások körének kiterjesztését is azzal, hogy javasolja az „aborigines” angol terminusnak az „indigenous peoples” terminussal való felváltását. Az őslakos népek jogaival kapcsolatos egyéb ajánlások – nevezetesen az e jogokkal kapcsolatos eszközökre vonatkozó felmérés megrendelése, az őslakos népek jogaival foglalkozó különleges ENSZ-előadó rendszeres meghívása az IWC üléseire, az IWC egy képviselőjének megbízása arra, hogy részt vegyen az ENSZ keretében működő, az Őslakos Népeket Érintő Ügyek Állandó Fórumán, valamint annak megvizsgálása, hogy milyen előnyökkel járna, ha a Titkárság csatlakozna az Őslakos Népeket Érintő Ügyekkel Foglalkozó Ügynökségközi Támogató Csoporthoz – meglehetősen aránytalannak tűnnek egy olyan kis szervezet szempontjából, amelynek mindössze négy tagja rendelkezik önfenntartási célú bálnavadászatot folytató őslakos közösségekkel. Az érintett szerződő kormányok nyilatkozataira és az önfenntartási célú bálnavadászatot folytató őslakos közösségek küldötteinek nyilatkozataira támaszkodva az IWC hatékonyabban és alacsonyabb költségek mellett kaphat információkat ezekről a szempontokról. A jogok érvényesítésén alapuló megközelítés előmozdítása érdekében az EU-nak tisztában kell lennie azzal, hogy az őslakos népek jogai nem abszolút jogok, azok észszerű és objektív módon indokolt fellépéssel befolyásolhatók. Például észszerű és objektív módon indokolt az olyan információk benyújtása, amelyek alátámasztják az őslakosok önfenntartását szolgáló bálnavadászat fogási korlátainak megállapítására vonatkozó kérelmeket, tekintettel az IWC azon kötelezettségére, hogy – az őslakosok létfenntartási szükségleteinek kielégítése érdekében – fogási korlátokat állapítson meg az őslakosok önfenntartását szolgáló bálnavadászat tekintetében. Az őslakosok önfenntartását szolgáló bálnavadászat kvótájának a bálnavadászat fenntarthatóságával kapcsolatos aggályok miatti korlátozása szintén észszerűen és objektíven indokolható az IWC megbízatása alapján, amely nem más, mint a bálnaállományokkal világszinten folytatott gazdálkodás. 3.3.Intézményi kérdések Tekintettel arra, hogy az EU megfigyelői státusszal rendelkezik, az EU által az IWC-ben képviselendő álláspontokat az EU érdekében együttesen eljáró tagállamok képviselik oly módon, amely a leginkább elősegíti az EU elismerését, méghozzá a Szerződésben az EU képviseletére vonatkozóan előírt rendelkezések sérelme nélkül. Bár nem tűnik valószínűnek, hogy az IWC jelenlegi japán elnökének „az IWC a jövőben” című vita kezdeményezésére tett erőfeszítései az egyezmény módosításához vezetnének, az EU-nak és tagállamainak ki kell használniuk minden olyan lehetőséget, amely előmozdítja az EU IWC-hez való csatlakozásának ügyét. Amennyiben az EU mégsem válik az IWC tagjává, még fontosabb lesz, hogy a tagállamok együttes súlyukat latba vetve védjék az uniós álláspontot az IWC-ben, összhangban az Európai Unióról szóló szerződés 4. cikkének (3) bekezdésében foglalt lojális együttműködés elvével és az Európai Unió nemzetközi képviseletének egységességére vonatkozó elvvel. Az egységes uniós álláspont azért is alapvető fontosságú, mivel előfeltétele az IWC keretében konszenzussal vagy egyhangúlag megszavazott határozatoknak. Ez különösen fontos a Nemzetközi Bíróság azon megállapításának fényében, hogy az egyezmény vagy a jegyzék értelmezése szempontjából jelentőséggel bírhatnak az IWC-határozatok, ha konszenzussal vagy egyhangú szavazással fogadják el őket. Az EU együttes súlyának maximalizálása megköveteli, hogy valamennyi tagállam az IWC szerződő kormánya legyen, és hogy szavazhasson a jegyzék módosításairól és egyéb határozatokról. Jelenleg 25 uniós tagállam kormánya az IWC szerződő kormánya, és fontos, hogy a tagsággal még nem (Málta és Lettország), illetve már nem rendelkező országok (Görögország) a lehető leghamarabb csatlakozzanak az IWC-hez. Hasonlóképpen gondoskodni kell arról is, hogy valamennyi tagállam időben befizesse a számára megállapított hozzájárulást ahhoz, hogy szavazati joggal rendelkezzen. Nem minden tagállamnak kell nemzeti képviselőket küldenie a fővárosokból az IWC üléseire ahhoz, hogy maximalizálható legyen az EU egészének befolyása. Erre a helyi nagykövetségek személyzete is kaphat felhatalmazást. Másik lehetőségként, ha egy tagállamnak nincs képviselete az IWC-ülés fogadó országában, más, jogilag kötelező erejű megállapodásokban rögzített gyakorlatnak megfelelően alkalmazható olyan megoldás is, hogy az ülés előtt egy tagállam megfelelő nemzeti hatósága felhatalmazást ad valamely másik tagállam küldöttsége egyik tagjának. A lojális együttműködés kötelezettsége annyit jelent, hogy az uniós tagállamok nem szavazhatnak egymás ellen, és minden erőfeszítést megtesznek a közös álláspont elérése érdekében. Mivel az egyezménynek 87 szerződő kormánya van, a jelenleg szavazati joggal rendelkező 22 uniós tagállam az IWC szavazati joggal rendelkező tagjainak egynegyedét teszi ki. Tehát mind a politikai alapelvek, mind az uniós tagállamok szavazati súlya szükségessé teszi, hogy az IWC elé terjesztett javaslatok megvitatására rendezett IWC-ülések előtt uniós szintű megállapodás szülessen. 4.Jogalap 4.1.Eljárási jogalap

Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (a továbbiakban: EUMSZ) 218. cikkének (9) bekezdése határozatok elfogadásáról rendelkezik „a megállapodásokkal létrehozott szervekben az Unió által képviselendő álláspontok kialakítására vonatkozóan, amennyiben az ilyen szervnek joghatással bíró jogi aktust kell elfogadnia, kivéve a megállapodás intézményi kereteit kiegészítő vagy módosító jogi aktusokat”. Az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdése abban az esetben is alkalmazandó, ha az Unió nem tagja a kérdéses szervnek vagy nem részes fele a kérdéses megállapodásnak. A Nemzetközi Bálnavadászati Bizottság olyan testület, amelyet egy nemzetközi megállapodás, nevezetesen a bálnavadászat szabályozásáról szóló nemzetközi egyezmény hozott létre. Az IWC által elfogadandó jogi aktusok joghatással bíró jogi aktusok. A tervezett jogi aktusok meghatározó módon befolyásolják az uniós jogszabályok tartalmát (lásd a fenti 3.1. szakaszt). A tervezett jogi aktusok nem egészítik ki és nem módosítják az egyezmény intézményi keretét. A javasolt határozat eljárási jogalapja ezért az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdése. 4.2.Anyagi jogalap Az IWC vonatkozásában Unió átfogó célkitűzése a bálnaállományok védelmét és a velük folytatott gazdálkodást biztosító, hathatós nemzetközi keretszabályozás biztosítása, amely garantálja a bálnák és más cetfélék védettségi állapotának hosszú távú, lényeges javulását és az IWC ellenőrzése alá vonja az IWC tagjai által végrehajtott valamennyi bálnavadászati műveletet. A korábbi javaslatokban a tervezett jogi aktus fő célja és tartalma elsősorban a környezetvédelem témaköréhez kapcsolódott, ezért anyagi jogalapja az EUMSZ 191. cikkének (1) bekezdése volt; ezzel szemben a javaslatok megfogalmazása szerint az Unió által az IWC-ben képviselendő álláspontról szóló határozat vonatkozásában az EUMSZ 43. cikkének (2) bekezdésére mint jogalapra való hivatkozást indokolt volt mellőzni (lásd még: COM(2011) 495 és COM(2008) 711). A Bizottság egyelőre azt javasolja, hogy most is ugyanazt a jogalapot kell alkalmazni, mint 2008-ban és 2011-ben. Hangsúlyozni kell, hogy az EUMSZ 191. cikke (1) bekezdésének és 43. cikke (2) bekezdésének elhatárolása még függőben lévő bírósági ügyek tárgyát képezi. Ez az anyagi jogalapra irányuló javaslat egyáltalán nem sérti az Európai Unió azon kizárólagos hatáskörét, amelyet a Szerződésnek a 38. cikkével és I. mellékletével összefüggésben értelmezett 3. cikke (1) bekezdésének d) pontja alapján a tengeri biológiai erőforrások megőrzése, és ebből következően az 1380/2013/EU tanácsi rendelet alapján a közös halászati politika hatálya alá tartozó valamennyi élő vízi erőforrás megőrzése terén gyakorol. Ez a megközelítés nem teremthet precedenst az említett rendelet hatálya alá tartozó vízi élővilág védelmével és kezelésével kapcsolatos jövőbeli tárgyalások szempontjából, valamint előfordulhat az is, hogy a megközelítést az EUMSZ 191. cikke (1) bekezdésének és 43. cikke (2) bekezdésének elhatárolásával kapcsolatos, folyamatban lévő bírósági ügyek kimenetele alapján ki kell igazítani. 4.3.Következtetés A javasolt határozat jogalapja egyelőre az EUMSZ 191 cikkének (1) bekezdése, összefüggésben az EUMSZ 218. cikkének (9) bekezdésével. 2017/0215 (NLE) Javaslat A TANÁCS HATÁROZATA a Nemzetközi Bálnavadászati Bizottság soron következő három ülésén, valamint a kapcsolódó, ülésszakok közötti üléseken és fellépések során az Európai Unió nevében képviselendő álláspontról AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 191. cikke (1) bekezdésére, összefüggésben 218. cikke (9) bekezdésével, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, mivel: (1)A bálnavadászat szabályozásáról szóló, 1946-ban aláírt nemzetközi egyezmény (a továbbiakban: az egyezmény) létrehozta a Nemzetközi Bálnavadászati Bizottságot (IWC), amely a bálnák világszintű védelmének és kezelésének területén illetékes nemzetközi szervezet. (2)Az egyezményhez csatolt, a bálnavadászat folytatását világszerte szabályozó jegyzék az egyezmény szerves részét képezi. A jegyzék rögzíti a bálnavadászat bálnaállományok védelmével és felhasználásával kapcsolatos részletes szabályait. Rendelkezései és azok IWC által elfogadott módosításai kötelező érvényűek a felekre nézve, kivéve, ha valamely fél az egyezmény V. cikke 3. bekezdésének megfelelően formálisan kifogást emel egy módosítás ellen. (3)Az IWC-ben képviselt országok többsége által elfogadott jegyzékmódosítás nyomán 1986-ban hatályba lépett a kereskedelmi bálnavadászatra vonatkozó moratórium. A fontosabb bálnavadász országok mindig is következetesen a moratórium ellen foglaltak állást, és állítólagos tudományos vagy egyéb kivételes indokok alapján továbbra is folytatnak bálnavadászatot. (4)Helyénvaló megállapítani az IWC-ben az Unió nevében képviselendő álláspontot, mivel az IWC-n belül elfogadott jegyzék módosítására vonatkozó határozatoknak joghatásuk lehet, és befolyásolhatják a cetfélékkel kapcsolatos uniós szakpolitikák és uniós jogszabályok céljainak elérését. Az IWC ülésein rendszeresen határozathozatalra benyújtott javaslatok némelyike – kvóták megállapításával vagy gazdálkodási intézkedések alkalmazásával – a bálnavadászati tevékenység engedélyezését vagy védett területek kijelölését célozza, ezért szükségessé teszi uniós állásfoglalás kialakítását. (5)Az IWC tagjai csak kormányok lehetnek. Jelenleg 25 EU-tagállam tagja az IWC-nek. A megfigyelői státusszal rendelkező EU-t a Bizottság képviseli az IWC-ben.