HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 376/1

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – A megújuló energiaforrások ösztönzése és az európai szomszédságpolitika: az euromediterrán országok esete (feltáró vélemény)

2011/C 376/01

Előadó: Jean-Pierre COULON

Társelőadó: Stéphane BUFFETAUT

2011. január 28-án az Európai Bizottság úgy határozott, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 262. cikke alapján kikéri az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményét a következő tárgyban:

A megújuló energiaforrások ösztönzése és az európai szomszédságpolitika: az euromediterrán országok esete

(feltáró vélemény).

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Külkapcsolatok” szekció 2011. szeptember 8-án elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2011. szeptember 21–22-én tartott, 474. plenáris ülésén (a szeptember 21-i ülésnapon) 164 szavazattal 2 ellenében, 9 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások: hogyan teremtsünk kakofóniából szimfóniát?

1.1 Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság reméli, hogy a mediterrán országokba visszatér a béke, és a régiót a jövőben stabilitás jellemzi majd.

1.2 Az észak-afrikai és a közel-keleti országok közelmúltbeli eseményei nyilvánvalóvá teszik, hogy a „laisser-faire” megközelítés immár tarthatatlan, és hogy fenntarthatóbb jövőt kell építeni, amelynek középpontjában az egyének jóléte és a társadalmi fejlődés áll.

1.3 Ebben az összefüggésben elengedhetetlen, hogy a megújuló energiaforrások, főként a napenergia használatának ösztönzése regionális együttműködés alapján történjen, amely a közös fejlesztésre irányul.

1.4 Az EGSZB üdvözli a megújuló energiaforrások nagy léptékű fejlesztésére irányuló regionális kezdeményezéseket a földközi-tengeri térségben (földközi-tengeri napenergia-terv, Dii, Medgrid stb.) és e kezdeményezések gyors, hatékony, valamint összehangolt végrehajtását szorgalmazza.

1.5 E kezdeményezéseken felül az EGSZB a régió számára egy „Zöld New Deal” létrehozására hív fel, mely az alacsony energiafogyasztásra épül, és fogyasztási szokásaink és termelési módszereink gyökeres megváltoztatásával jár.

1.6 A földközi-tengeri térség energia- és szén-dioxid-megtakarítási potenciálja jelentős; kihasználásához megfelelő technológiákat és új viselkedési formákat kell ösztönözni. Az energiahatékonyság javítása elengedhetetlenül hozzátartozik a megújuló energiaforrások fejlesztéséhez.

1.7 Az alacsony szénfogyasztású energiarendszer eredményes kialakítása nem kizárólag az egyes országok energiaágazatának a felelőssége. Erős regionális szolidaritást és jelentős finanszírozásokat tesz szükségessé, amelyek során minden fél jól jár, mind az északi, mind a déli parton.

1.8 Tekintettel az egyes országok helyzetének sokféleségére a rendelkezésre álló erőforrásokat, a szükségletek szintjét és az üvegházhatású gázok kibocsátásának szintjét illetően, az EU-n kívüli mediterrán országok felelőssége valóban közös, de ugyanakkor eltérő is. A körülményekhez igazodó és szilárd nemzeti stratégiákat alkotó regionális szemléletre van tehát szükség.

1.9 A Földközi-tenger déli partján lévő országokban a megújuló energiaforrások fejlesztéséhez előnyös feltételeket teremtő, nemzeti szintű programokat (jogalkotás, pénzügyi ösztönzők, szabványok) kell bevezetni, köztük egy olyan, hosszú távú programot, amely a fosszilis energiáknak juttatott káros hatású támogatások tartós megszüntetésére irányul.

1.10 Üdvözöljük az Európai Bizottság kezdeményezését, amely abból áll, hogy felülvizsgálja mediterrán térségre vonatkozó megközelítését, és olyan strukturált és megerősített együttműködést szorgalmaz, amelynek keretében a megújuló energiaforrások kiemelt szerepet kapnak. (1)

1.11 Mindazonáltal úgy ítéljük meg, hogy ennek az együttműködési szándéknak mielőbb cselekvésekben és programokban is meg kell nyilvánulnia. Az EGSZB amellett száll síkra, hogy minden kezdeményezett párbeszédnek kezdettől fogva ki kell térnie a szociális szempontokra.

1.12 Megerősítjük az EGSZB „Energiaellátás: Az ellátásbiztonságot garantáló szomszédsági politika” című, 2011 márciusi véleményében megfogalmazott felhívását arra vonatkozóan, (2) hogy az energiaközösséget (a délkelet-európai országok, köztük a balkáni országok energiaközösségét) terjesszék ki a Földközi-tenger déli partvidékére, és ennek során különösen az energiahatékonyságot, a megújuló energiaforrásokat, továbbá a hálózatok összekapcsolását és interoperabilitását támogassák.

1.13 Ennek a közösségnek – kezdve a Maghreb-országokkal – integrálnia kell a közösségi jogalkotás bizonyos elemeit. Az új közösség célja emellett egy új energiacharta kidolgozásának és egy új energiahatékonysági jegyzőkönyv aláírásának az ösztönzése, valamint a megújuló energiaforrások fejlesztése kell, hogy legyen.

1.14 Ebben az összefüggésben az EGSZB emlékeztet annak fontosságára, hogy létrejöjjön egy társadalmi fórum, a délkelet-európai országok energiaközössége kapcsán létrehozott fórum mintájára. A megújuló energiaforrások fejlesztésének nem szabad pusztán ipari projektekre korlátozódnia.

1.15 Az EGSZB egyetért azzal, hogy szükség van technikai segítségnyújtásra, hogy olyan helyi szakértelem alakulhasson ki a megújuló energiaforrásokkal és az energiahatékonysággal kapcsolatban, amely hozzájárulhat a megújuló energiaforrások fejlesztéséhez, továbbá a déli országok közötti együttműködés is elengedhetetlen. A megújuló energiaforrásokkal kapcsolatos technológiákra irányuló képzési szükségleteket előzetesen fel kell térképezni, és ezek alapján megfelelő euromediterrán cselekvési tervet kellene kidolgozni.

1.16 Határozottan azt ajánljuk, hogy fokozottan támogassák a kutatási és fejlesztési tevékenységeket a megújulóenergia-projektek gazdasági megtérülésének javítása érdekében. A technológiatranszfer – az egyetemek és kutatóközpontok részvételével működő – közös regionális kutatás-fejlesztési platform keretein belül történhetne.

1.17 Ennek szellemében az EGSZB azt javasolja, hogy hozzanak létre egyfajta energetikai ERASMUS-t a mediterrán térségre vonatkozóan, melynek révén a diákok a régió egészében (a Földközi-tenger északi, déli, keleti és nyugati partján egyaránt) képezhetnék magukat a megújuló és fenntartható energiaforrásokkal összefüggő technológiák terén.

1.18 Új eszközökre van szükség a megújuló energiaforrások támogatásához és ösztönzéséhez. Ezeknek lehetővé kellene tenniük a projektek pénzügyi egyensúlyának biztosítását, többek között azokét, amelyek a megújuló energiaforrásokról szóló európai irányelv 9. cikkében szerepelnek. (3)

1.19 Az EGSZB támogatja egy euromediterrán beruházási bank felállításának tervét, és egyetért azokkal a közelmúltbeli közleményekkel, amelyeket az Európai Parlament és az Unió a Mediterrán Térségért Parlamenti Közgyűlés adott ki a tárgyban.

1.20 Az EGSZB úgy látja, hogy a megújuló energiaforrások támogatásához innovatív és testre szabott finanszírozási mechanizmusok kidolgozására van szükség. E mechanizmusokat euromediterrán keretben kellene feltérképezni, és ennek alapján – az euromediterrán beruházási bank támogatásával – kísérleti projekteket kellene elindítani a „Zöld New Deal” létrehozása érdekében.

1.21 A kereskedelmi tárgyalások keretében szintén lényeges ösztönözni a megújuló energiaforrásokat előnyben részesítő termékek és szolgáltatások kereskedelmének liberalizálását.

1.22 Az európai szomszédságpolitika (ENP) cselekvési tervei kulcsfontosságú eszközt képviselnek a nemzeti és regionális energetikai célkitűzések előmozdításában a kétoldalú kapcsolatokban.

1.23 Az EGSZB azt is hangsúlyozza, hogy a kibocsátáskereskedelmi rendszerről (ETS, Emissions Trading System) szóló, a szén-dioxid finanszírozására vonatkozó új irányelv (4) azt a kockázatot rejti magában, hogy ezáltal elvész a földközi-tengeri térség déli területein útnak indított projekteknek juttatott támogatás egy része, amennyiben az Európai Bizottság nem vállal kötelezettséget arra, hogy az irányelvben előírtaknak megfelelően tárgyalásokat kezdeményez harmadik országokkal.

1.24 Meg kell állapítani, hogy a földközi-tengeri napenergia-terv (PSM) elindítása több, a megújuló energiaforrások fejlesztésére irányuló régióbeli kezdeményezés katalizátora, ami üdvözlendő. A különböző kezdeményezések – valamint az ezeket végrehajtó és irányító intézmények (Európai Bizottság, Unió a Mediterrán Térségért stb.) – megfelelő összehangolása nélkül azonban az eredmények elmaradhatnak a várakozásoktól. A déli országok részére indított műszaki segítségnyújtási programok által és a különböző kezdeményezések támogatásával az EU hozzájárulhat a megújuló energiák hatékony és harmonikus alkalmazásához a régióban, és ahhoz, hogy a jelenlegi kakofónia szimfóniává fejlődjön.

1.25 Az energiahálózatok tekintetében a decentralizált napenergia-termelés hatékony és gazdaságilag életképes választ jelentene a hálózattal nem rendelkező elszigetelt területek számára. Különösen a kiterjedt, alacsony népsűrűségű területeken lenne hasznos.

1.26 Célszerű lenne európai uniós szinten egy politikai kockázati garanciaeszközt létrehozni a földközi-tengeri térség déli országai részére (például az EU által garantált kincstárjegyek kibocsátásával). A jövőben biztosítani kellene azt is, hogy a tagállamok kötelezettséget vállaljanak arra, hogy a déli országoktól garantált minimummennyiséget vásárolnak villamos energiából.

1.27 Elengedhetetlen az összes szereplő, köztük a civil társadalom figyelmének felkeltése az összes kezdeményezés iránt. A megújuló energiaforrások előmozdítására irányuló nemzeti programokba figyelemfelkeltő kampányokat kellene illeszteni mind az energiahatékonyság, mind pedig a megújuló energiaforrások témakörében. A közösségi hálók, valamint az új információs és kommunikációs technológiák jelentősen támogathatják e mobilizációt.

2. Bevezető

2.1 A régióban, különösen a partvidékeken, több évtizede nagymértékű gazdasági-társadalmi fejlődés és gyors ütemű urbanizáció tapasztalható. E tendenciák várhatóan folytatódnak. A fenti tényezők együttes hatására a mediterrán térség ökoszisztémája sérülékeny, állapota romlik. (5)

2.2 Az energiát illetően a mediterrán térséget kétfajta nyilvánvaló és jelentős egyenlőtlenség jellemzi: egyrészt az északi partján fekvő országok között, amelyek gazdagabbak és több energiát fogyasztanak, mint a déli partvidékiek; másrészt pedig az energiaforrásokkal való ellátottság tekintetében.

2.3 A régióban az elért előrehaladás ellenére a jelenleg megfigyelhető energetikai trendek nem fenntarthatóak. E tendenciák összehangolt fellépéssel megfordítandók annak elkerülésére, hogy a fejlődés nagy szénigénnyel és energiapazarlással járjon. Munkahelyeket lehet majd teremteni olyan új, jelentős piaci résekben, mint az energiahatékonyság, a környezetbarát építés, az alapszolgáltatásokhoz való hozzáférés, vagy a megújuló energiaforrásokkal kapcsolatos iparágak és technológiák.

2.4 Bár több sikeres gyakorlati példát is említhetünk – ilyen a megújuló energiaforrásokról Algériában bevezetett konkrét törvény vagy több, főként nap- és a szélenergiával összefüggő projekt megvalósítása például Egyiptomban, Marokkóban és Tunéziában –, sajnos azonban az ilyen megoldások fenntarthatóságát és szélesebb körű elterjedését célzó jelenlegi erőfeszítések többnyire elégtelennek bizonyulnak.

2.5 Ugyanakkor meg kell állapítanunk, hogy a szkeptikus és közönyös hozzáállás hosszú időszaka után a fenntartható energetikai fejlődés manapság többé-kevésbé kézzelfogható hatással kezd járni a vállalatok, helyi önkormányzatok és államigazgatások gyakorlatára és együttműködésére.

3. Energetikai perspektívák a földközi-tengeri térségben: a megújuló energiákban, valamint a nagyobb energiahatékonyságban rejlő lehetőségek és előnyök

3.1 Az energetikai függőség jelentősen növekedhet a Földközi-tenger térségében és az EU-ban. A regionális energiafüggőségi arány 2007-ben 42 %-os volt. A földközi-tengeri energiaügyi megfigyelőközpont adatai szerint 2030-ig ez az arány várhatóan stabilizálódik, sőt 40 %-ra csökken (40 % a kőolaj, 30 % a földgáz és 70 % a szén esetében), az északi országok 97 %-os arányával szemben. A földközi-tengeri energiaügyi megfigyelőközpont alternatív forgatókönyve szerint e feszültség csökkenthető, és a regionális függőségi ráta 2030-ra 18 %-ra mérsékelhető. Azonban még ebben az esetben is jelentős különbségek maradnának az országok között. Az ellátás költségeinek növekedéséhez és annak az országok, a háztartások és a vállalkozások energetikai számlájára gyakorolt hatásaihoz kapcsolódó társadalmi és gazdasági kockázatok így jelentősen növekednének.

3.2 Bárhogy alakul is a helyzet, a fosszilis energiaforrások felhasználásából adódó szén-dioxid-kibocsátás a régióban legalább 30 %-kal meg fogja haladni a 1990-es szintet. Egyébiránt 2030-ban a földközi-tengeri térség déli és keleti országaiban az egy főre jutó kibocsátás – bár az észak-mediterrán országokénál még mindig 40 %-kal alacsonyabb – a Földközi-tenger medencéjében keletkező kibocsátások 55 %-át teheti ki, szemben a 2007-es 36 %-kal.

3.3 Egyre nagyobb kockázatként jelenik meg a régióban a folyamatosan növekvő vízhiány. A tengervíz sótalanítása, melyet több országban már kifejlesztettek, gyakorlatilag elkerülhetetlen, ami fokozhatja a víz és az energia kölcsönös függőségéhez kapcsolódó feszültségeket.

3.4 A gazdasági és társadalmi fejlődésre való törekvés jogos, ehhez pedig elengedhetetlen az energia. Az energia önmagában is képes jelentősen veszélyeztetni a gazdasági és társadalmi fejlődést, és nem csupán a legsebezhetőbb országokban.

3.5 Az új energetikai paradigma abból áll, hogy az energiarendszerbe ne csupán az energiatermelő ágazatot (a kínálatot), hanem az energiafogyasztást (a keresletet) is belefoglaljuk, és biztosítsuk annak olyan fejlődését, amelynek révén optimális feltételekkel valósítható meg az energetikai szolgáltatás az erőforrásokat, a gazdasági és társadalmi költségeket, továbbá a helyi és globális környezetvédelmet illetően. Ezáltal új szereplők kerülnek előtérbe: vállalkozások, önkormányzatok, háztartások, építőipari, szállítási, ipari, mezőgazdasági és szolgáltatási ágazati szakemberek.

3.6 A földközi-tengeri térség energia- és szén-dioxid-megtakarítási potenciálja jelentős. Több megbízható becslés szerint az elkövetkezendő húsz évben mintegy 20 %-os fogyasztáscsökkenést lehet elérni (az energiaárak további növekedése esetén ennél többet is).

3.7 Az energiahatékonyság javítása elengedhetetlenül hozzátartozik a megújuló energiaforrások fejlesztéséhez. Megjegyzendő: az energiahatékonyság és az energiamegtakarítások mindenekelőtt attól függnek, hogy a polgárok, a vállalkozások és a munkavállalók mit tesznek szokásaik megváltoztatása érdekében. (6)

3.8 Több akadály hátráltatja azonban ezeknek a potenciáloknak a kibontakozását. Ezek intézményi, szabályozási, technikai, pénzügyi jellegűek, illetve a képzéssel és a tájékoztatással stb. kapcsolatosak. Meg kell állapítani, hogy a megújuló energiaforrások a legtöbb esetben kevésbé versenyképesek, mint a hagyományos energiák, főként a jelenlegi helyzetben, melyre a külső költségek internalizálásának hiánya jellemző.

3.9 E probléma áthidalására nemzeti szinten programok bevezetésére van szükség, hogy előnyös feltételeket teremtsünk a megújuló energiaforrások ösztönzéséhez. Ezeknek a nemzeti jogalkotásra kellene irányulniuk a megújuló energiaforrások, a pénzügyi ösztönzők, valamint a szabványok fejlesztése érdekében. Szintén indokolt hosszú távú nemzeti tervek bevezetése, amelyek a fosszilis energiáknak juttatott káros támogatások tartós csökkentésére, sőt megszüntetésére irányulnak, és amelyek hozzájárulnak a megújuló energiaforrások fejlesztéséhez. Ezeknek figyelembe kellene venniük a lakosság legsebezhetőbb rétegeinek helyzetét.

3.10 Hasonlóképpen fontos egyértelmű szabályozási keretet, valamint új támogatási és ösztönző eszközöket kialakítani a megújuló energiaforrások esetében a projektek pénzügyi egyensúlyának biztosítása érdekében, a megújuló energiaforrásokról szóló európai irányelv 9. cikkének megfelelően.

3.11 A megújuló energiaforrások fejlesztésének egyik kulcsfontosságú szempontja a villamos energia, elsősorban napenergia decentralizált termeléséhez nyújtott támogatás, mely megfelelő szabályozás, finanszírozás és képzés révén valósul meg.

3.12 Jelentős akadályt jelent az is, ahogyan a különböző szereplők tekintenek a megújuló energiaforrásokra. Elengedhetetlen az összes szereplő, köztük a civil társadalom figyelmének felkeltése. A megújuló energiaforrások előmozdítására irányuló nemzeti programokba figyelemfelkeltő kampányokat kellene illeszteni mind az energiahatékonyság, mind pedig a megújuló energiaforrások fejlesztésének témakörében.

4. A földközi-tengeri energiaügy/környezetvédelem/együttműködés kérdése: a regionális dimenzió

4.1 Tekintettel az egyes országok helyzetének sokféleségére, a mediterrán országok felelőssége valóban közös, de ugyanakkor eltérő is. Közös e felelősség a fenntartható jövőbeli energetikai megoldások kidolgozása, azok főbb irányvonalainak meghatározása és közös alapjainak (erőforrások, finanszírozási mechanizmusok, bevált gyakorlatok megosztása, képzés, kapacitások növelése, technológiatranszfer stb.) együttes kialakítása szempontjából; eltérő pedig abban a vonatkozásban, hogy végrehajtásuk az egyes országok sajátosságainak – technológiai előítéleteket nélkülöző – figyelembevételét igényli. A körülményekhez igazodó és szilárd nemzeti stratégiákat alkotó regionális szemléletre van tehát szükség.

4.2 Égető szükség van arra, hogy nagyságrendet váltsunk az alacsony energiafogyasztásra épülő kiegészítő politikák végrehajtásában. Ezt csak fokozzák a térség energiaigényének nagymértékű növekedési tendenciái, a fenntartható társadalmi-gazdasági fejlődéssel összefüggő problémák súlya, az ellátásbiztonsággal kapcsolatos problémák, valamint annak szükségessége, hogy áttérjünk egy alacsony szén-dioxid-felhasználású gazdaságra a változó éghajlati feltételekhez történő alkalmazkodás céljából.

4.3 Ez a kihívás csupán egy olyan euromediterrán együttműködés végrehajtásával válaszolható meg, amely a fenntartható fejlődéssel összhangban álló energiarendszerek új modelljén alapul annak érdekében, hogy a jelenlegi szükségletek kielégítése ne veszélyeztesse a jövő nemzedékek szükségleteinek ellátását. A jogszabályok harmonizációja és rugalmas eszközök elfogadása nélkülözhetetlen lesz regionális szinten egy versenyképes zöld energiapiac létrehozásához.

4.4 Az EGSZB üdvözli, hogy az Európai Bizottság az európai szomszédságpolitika összefüggésében a megújuló energiaforrások termelésével és kezelésével kapcsolatos együttműködésben rejlő lehetőségre helyezi a hangsúlyt, valamint hogy intenzívebb párbeszéd révén meg kívánja erősíteni az energiaügyi együttműködést a földközi-tengeri országokkal.

4.5 Az EGSZB azonban úgy ítéli meg, hogy ennek a szándéknak mielőbb meg kell nyilvánulnia az együttműködés előmozdítását célzó cselekvésekben és programokban. Hangsúlyozza, hogy minden megkezdett párbeszédnek már a kezdetektől magában kellene foglalnia a társadalmi vonatkozásokat, hogy biztosítható legyen a megújuló energiaforrások fejlesztésének beillesztése egy átfogóbb gazdasági és társadalmi fejlesztési tervbe. E folyamatok érvényre juttatása érdekében fokozott jelentőséget kell majd tulajdonítani a szociális partnereknek. Hasonlóképpen kívánatos a széles értelemben vett civil társadalom és a média bevonása annak érdekében, hogy az északi és déli országok közötti „sajátos közös érdekek” követésére irányuló törekvéseket magáévá tegye a lakosság.

4.6 Az EGSZB megerősíti az „Energiaellátás: az EU számára ellátásbiztonságot garantáló szomszédsági politika” (7) című, 2011. márciusi EGSZB-véleményben közzétett felhívást, és támogatja az Európai Bizottság hiteles integrációs, progresszív és differenciált lehetőségek felkínálására vonatkozó javaslatát a földközi-tengeri térség déli területei számára az EU belső energiapiaca vonatkozásában, sőt egyfajta „energiaközösség” létrehozását támogatja az EU és a földközi-tengeri térség déli területei között, illetve az energiaközösséget létrehozó szerződés kiterjesztését azokra a szomszédokra, akik még nem csatlakoztak.

4.7 Az EGSZB megítélése szerint az új közösség célja egy új energiacharta kidolgozásának és egy új energiahatékonysági jegyzőkönyv aláírásának az ösztönzése, valamint a megújuló energiaforrások fejlesztése kell, hogy legyen. Ebben az összefüggésben az EGSZB emlékeztet annak fontosságára, hogy létrejöjjön egy társadalmi fórum, a délkelet-európai országok (balkáni országok) energiaközössége kapcsán létrehozott fórum mintájára.

4.8 Az EGSZB egy „Zöld New Deal” létrehozására hív fel a régióban, mely az alacsony energiafogyasztásra épül, megkezdve fogyasztási szokásaink és termelési módszereink gyökeres megváltoztatását.

4.9 A finanszírozás kérdése különös jelentőséggel bír. Rendezni kell például a politikai kockázat kérdését a magánfinanszírozások előmozdítása érdekében. Például a földközi-tengeri napenergia-terv összefüggésében célszerű lenne egy politikai kockázati garanciaeszközt létrehozni uniós szinten (például az EU által garantált kincstárjegyek kibocsátásával).

4.10 Az EGSZB támogatja egy euromediterrán beruházási bank felállításának tervét, és egyetért azokkal a közelmúltbeli közleményekkel, amelyeket az Európai Parlament (8) és az Unió a Mediterrán Térségért Parlamenti Közgyűlés (9) adott ki a tárgyban. Reméli, hogy az Európai Beruházási Bank kezdeményezni fogja ennek az euromediterrán beruházási banknak a felállítását, partnerségben a dél-mediterrán országok pénzintézeteivel.

5. A kutatás, a technológiatranszfer, a képességek kibontakoztatása, a képzés, a kereskedelem és a civil társadalom részvételének szempontjai

5.1 A mélyreható energetikai paradigmaváltás, mely a kínálat elsőbbsége helyébe a kereslet elsőbbségét teszi, alapvetően módosítja a polgárok energetikai rendszerekhez való viszonyát. Ebben az összefüggésben az EGSZB a Földközi-tenger mindkét partjának egyetemei közötti hálózati munkára és olyan kezdeményezések támogatására hív fel, melyek lehetővé teszik a tapasztalatcserét, illetve a bevált gyakorlatok megosztását az érintett szereplők között, a földközi-tengeri térségben a fenntartható energiával foglalkozó földközi-tengeri nyári egyetem mintájára.

5.2 Határozottan azt ajánljuk, hogy fokozottan támogassák a kutatás-fejlesztési tevékenységeket, amelyek – elősegítve a technológiai innovációt – számottevően növelhetik a termelékenységet, aminek köszönhetően a befektetők által értékelhető mértékben javíthatják a megújulóenergia-projektek gazdasági megtérülését. Fontos, hogy elősegítsük a Földközi-tenger két partja közötti technológiatranszfert, ami egy olyan – egyetemek és kutatóközpontok részvételével működő – közös regionális kutatás-fejlesztési platform keretein belül történhetne, amely magában foglalja a létesítmények megvalósításának és működtetésének különféle vonatkozásait.

5.3 Ennek szellemében az EGSZB azt javasolja, hogy hozzanak létre egyfajta energetikai ERASMUS-t a mediterrán térségre vonatkozóan, melynek révén a diákok (a Földközi-tenger északi, déli, keleti és nyugati partján egyaránt) képezhetnék magukat a megújuló és fenntartható energiaforrásokkal összefüggő technológiák terén.

5.4 Elvben egész sor egybehangzó szempont szól alternatív forgatókönyvek kidolgozása és amellett, hogy a „vállalkozás–területek–képzés” hármasra irányuló partnerségek fokozatosan kiemelt helyet kapjanak a fenntartható, jövőbeli földközi-tengeri energetikai fejlesztési stratégiákban.

5.5 Az EGSZB egyetért azzal, hogy szükség van a déli országok közötti együttműködésre, továbbá az azt célzó technikai segítségnyújtásra, hogy olyan helyi szakértelem alakulhasson ki, amely hozzájárulhat a megújuló energiaforrások fejlesztéséhez. A képzési szükségleteket előzetesen fel kell térképezni, és figyelembevételükkel megfelelő euromediterrán cselekvési tervet kell kidolgozni.

5.6 A megújuló energiaforrások fejlesztése várhatóan tisztességes munkahelyek megteremtéséhez vezet, azonban alap- és továbbképzésre is szükség lesz majd regionális és interregionális szinten. Ez csak szervezett társadalmi egyeztetés keretében alakulhat ki eredményesen.

5.7 A megújuló energiaforrásoknak a folyamatban lévő és a jövőbeli kereskedelmi tárgyalások keretében történő előmozdítása érdekében célszerű liberalizálni a megújuló energiaforrásokat előnyben részesítő termékek és szolgáltatások kereskedelmét.

5.8 Ezen túlmenően az ENP cselekvési tervei kulcsfontosságú eszközt képviselnek a nemzeti és regionális energetikai célkitűzések előmozdításában a kétoldalú kapcsolatokban. Az EGSZB kéri az Európai Bizottságot, hogy aktualizálja a cselekvési terveket annak érdekében, hogy a megújuló energiaforrások fejlesztése előtt kedvezőbb távlatok nyíljanak. Gondoskodni kell arról, hogy a cselekvési tervek egymás között koherensek legyenek a megújuló energiaforrások tekintetében.

5.9 Fontos a civil társadalom (nem kormányzati szervezetek, szövetségek, polgári szervezetek, szakszervezetek stb.) részvétele a megújuló energiaforrások előmozdítását célzó programokban. E programok sikeréhez a polgárok szerepvállalására, továbbá a legszélesebb körű tájékoztatásra van szükség a közvélemény és valamennyi szereplő minél eredményesebb mobilizálása érdekében.

6. Regionális kezdeményezések a megújuló energiaforrások fejlesztése érdekében

6.1 A földközi-tengeri napenergia-terv: a fenntartható fejlődés katalizátora a régióban

6.1.1 A földközi-tengeri napenergia-terv fő célkitűzése a déli országok energiaszükségletének kielégítése, illetve az előállított villamos energia részleges szállítása az európai országokba, a projektek gazdasági és pénzügyi megtérülésének jelentős kiegészítő elemeként. A zöld villamos energia Európába történő exportálása a megújuló energiaforrásokról szóló európai irányelv 9. cikkének köszönhetően vált lehetővé. Ez az export azonban meglévő összeköttetéseket, illetve specifikus szabályozás kidolgozását feltételezi az alkalmi előnyszerzési akciók és a piaci torzulások hatásainak elkerülése végett.

6.1.2 A földközi-tengeri napenergia-terv mennyiségi célkitűzése 20 GW, megújuló energiaforrásból (alapvetően nap- és szélenergiából) származó új kapacitás előállítását, valamint villamosenergia-hálózatok és összeköttetések fejlesztését írja elő 2020-ig az észak/dél és dél/dél viszonylatban. Az energiahatékonyság és a technológiaátadás pillanatnyilag kísérő intézkedésnek tekintendő, ami egyébiránt sajnálatos a régióban rejlő potenciál, illetve a korábban hangsúlyozott kihívások szempontjából. A földközi-tengeri energiaügyi megfigyelőközpont 2020-ig szóló előrejelzéseit illetően a földközi-tengeri napenergia-terv célkitűzése további erőfeszítéseket tenne szükségessé a megújuló energiaforrásokból származó újabb, 11GW mennyiségű kapacitásbővítésre a „laisser-faire” forgatókönyv és csupán 1GW mennyiségűre az alternatív forgatókönyv esetében. Ebben az összefüggésben kívánatos, hogy a tagállamok kötelezettséget vállaljanak arra, hogy a déli országoktól garantált minimummennyiséget vásárolnak villamos energiából a projekt előmozdítása érdekében.

6.1.3 A földközi-tengeri napenergia-terv problematikája kettős: egyrészt a villamos energia beszerzési árára építve – akár helyi, akár exportviszonylatban –, illetve koncessziós erőforrásokhoz, támogatásokhoz vagy karbon kredithez fordulva javítania kell a projektek megtérülését, másrészt saját tőke – melyet biztosítani kellene, ha elegendő a megtérülés és kontrolláltak a kockázatok –, illetve első lépésben fejlesztési pénzintézetek (EBB, AFD, KfW, EBRD, Világbank, Afrikai Fejlesztési Bank, Iszlám Fejlesztési Bank), később pedig kereskedelmi bankok által nyújtott kölcsönök formájában biztosítania kell azok finanszírozását.

6.1.4 A földközi-tengeri napenergia-terv túllép az eddigi együttműködés keretein. A kezdeményezés magában foglalja majd az Unió a Mediterrán Térségért tagállamait, az Európai Bizottságot, a vállalkozásokat, az ágazat kutatóintézeteit és nem kormányzati szervezeteit, valamint számos köz- és magánbefektetőt, illetve pénzintézetet.

6.1.5 Az EGSZB arra kéri az Európai Bizottságot, hogy szorosan működjön együtt az Unió a Mediterrán Térségért titkárságával, melynek feladata a földközi-tengeri napenergia-terv, és különösen az ehhez kapcsolódó stratégia megvalósítása. Megosztott referenciakeretet kell felállítani a stratégia megvalósításának előmozdítására. Fontos lesz például a közös megközelítés elfogadása az olyan kulcskérdésekkel kapcsolatban, mint a finanszírozás eszközei vagy a technológiatranszfer.

6.2 Medgrid – közös fejlesztési projekt a villamos energia kereskedelme terén a földközi-tengeri térségben

6.2.1 Amint már említettük, az egyik legfőbb kihívás a villamosenergia-összeköttetések hálózatának kiegészítése és megerősítése a Földközi-tenger két partján fekvő országok között, hiszen jelenleg csupán egyetlen összeköttetés létezik: Spanyolország és Marokkó között, 1 400 MW átviteli kapacitással. A MEDELEC (a földközi-tengeri térség villamosenergia-iparának egészét összefogó szövetség) szerint az a maximális átviteli kapacitás, amelyet a hálózat a már meglévő beruházási tervek alapján elérhet, megközelítőleg 5 GW lehet. A földközi-tengeri napenergia-terv célkitűzéseinek megvalósítása érdekében tehát jelentős erőfeszítésre lesz szükség az összeköttetések teljesítményének növeléséhez a déli országok között csakúgy, mint a az előbbiek és a Földközi-tenger északi térségében fekvő országok között.

6.2.2 A Medgrid céljai között szerepel a földközi-tengeri hálózat irányvonalainak meghatározása 2020-ig, intézményi és szabályozási keretek biztosítása a villamosenergia-kereskedelem számára, a hálózati infrastruktúrákba eszközölt beruházások előnyeinek értékelése, műszaki és technológiai együttműködés kialakítása a földközi-tengeri térség déli és keleti területein fekvő országokkal, valamint fejlett átviteli technológiák biztosítása.

6.3 Dii GmbH - Renewable energy bridging continents (A kontinenseket egymáshoz közelítő megújuló energiaforrások)

6.3.1 A Dii hosszabb távra tekint, mint a földközi-tengeri napenergia-terv: 2050-re. Abból indul ki, hogy akkorra az európai országok villamosenergia-szükségletének 15 %-a a földközi-tengeri térség déli területein fekvő országok sivatagjaiban felállított naperőművekből érkezhet. 2009-es beindítása óta azonban a Dii a megújuló energiaforrások általában vett fejlesztésére koncentráló közös fejlesztés felé fordult, és nem kizárólag a napenergiára és a dél/észak exportra összpontosít. A Dii a földközi-tengeri napenergia-terv koncepciójához kapcsolódik ugyan, de hosszabb távon, számszerűsíthető célkitűzések nélkül gondolkodik.

6.4 Egyéb kezdeményezések

6.4.1 Megemlítendők olyan egyéb kezdeményezések is, mint a régió megújuló energiaforrásainak fejlesztésére vonatkozó, „Paving the Way for the Mediterranean Solar Plan” (A földközi-tengeri napenergia-terv előkészítése) elnevezésű európai uniós műszaki segítségnyújtási projekt, a földközi-tengeri térség déli területein fekvő országokat célzó európai finanszírozások: a Szomszédsági Beruházási Alap (FIV) és az Euromediterrán Beruházási és Partnerségi Alap (FEMIP) a megújuló projektek finanszírozására, valamint az Európai Bizottság közleménye az „Energiainfrastruktúra-prioritások 2020-ig és azt követően – Az integrált európai energiahálózat programterve” címmel (COM(2010) 677 végleges), mely a hangsúlyt a zöld villamos energia dél és észak közötti kereskedelmére, illetve az azt elősegítő összeköttetések megerősítésének szükségességére helyezi. Több ország is útjára indított nemzeti terveket, ilyen például a marokkói napenergia-terv és a tunéziai napenergia-terv, melyek a megújuló energiaforrások nemzeti fejlesztési terveinek portfolióját tartalmazzák.

Kelt Brüsszelben, 2011. szeptember 21-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Staffan NILSSON

(1) COM(2011) 200 végleges és COM(2011)303 végleges.

(2) HL C 132., 2011.5.3., 15. o.

(3) HL L 140., 2009.6.5., 16–62. o.

(4) HL L 140., 2009.6.5., 63–87. o. (11a cikk (5) bekezdés).

(5) Az EGSZB tájékoztató jelentése: „A Földközi-tenger térsége és az éghajlatváltozás: környezeti és energetikai kihívások”, CESE 682/2009, 2009. szeptember 30.

(6) HL C 318, 2011.10.29., 155. o.

(7) HL C 132., 2011.5.3., 15. o.

(8) Az EP 2011. február 17-i állásfoglalása – P7_TC1-COD(2010)0101.

(9) Az Unió a Mediterrán Térségért Parlamenti Közgyűlés politikai, biztonsági és emberi jogi bizottságának ajánlása, 2011. március 4., Róma.