HU    HU  AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA 
Brüsszel, 2004.4.7. 
COM (2004) 238 végleges 
  
BIZOTTSÁGI AJÁNLÁS 
a tagállamok és a Kö zösség 2003-2005-ös id őszakra szóló átfogó gazdaságpolitikai 
iránymutatásainak 2004. évi id őszakos értékelésér ől 
(az EK-Szerz ődés 99. cikke (2) bekezdésének megfelel ő előterjesztés) 
 
HU 2   HU TARTALOMJEGYZÉK 
I. Általános gazdaságpolitikai iránymutatások................................................................ 3 
1. Az eddigi stratégia továbbra is érvényes...................................................................... 3 2. Jobb gazdasági háttér ................................................................................................... 3 
3. A tíz új tagállam integrálása a 2003-2005-ös id őszakra szóló átfogó 
gazdaságpolitikai iránymutatások keretébe.................................................................. 4 
3.1 Növekedés- és stabilitás-irányu ltságú makrogazdaság-politika................................... 6 
3.2 Az európai növekedési potenciál növe lésére irányuló gazdasági reformok ................ 7 
3.3 A fenntarthatóság er ősítése ........................................................................................ 10 
II. Általános gazdaságpolitikai irá nymutatások országonkénti bontásban ..................... 11 
1. Belgium..................................................................................................................... . 11 
2. Dánia ....................................................................................................................... ... 11 
3. Németország............................................................................................................... 11  
4. Görögország ............................................................................................................... 12  
5. Spanyolország ............................................................................................................ 12 6. Franciaország ............................................................................................................. 12  
7. Írország.................................................................................................................... ... 13 
8. Olaszország ................................................................................................................ 1 4 
9. Luxemburg ................................................................................................................. 14  
10. Hollandia.................................................................................................................. .. 14 
11. Ausztria ................................................................................................................... ... 15 
12. Portugália ................................................................................................................. .. 15 
13. Finnország................................................................................................................. . 15 
14. Svédország ................................................................................................................. 15 
15. Egyesült Királyság ..................................................................................................... 15 
16. Ciprus ..................................................................................................................... .... 17 
17. Cseh Köztársaság ....................................................................................................... 19 
18. Észtország ................................................................................................................. . 23 
19. Magyarország............................................................................................................. 27  
20. Lettország................................................................................................................. .. 31 
21. Litvánia ................................................................................................................... ... 35 
22. Málta ...................................................................................................................... .... 39 
23. Lengyelország ............................................................................................................ 42  
24. Szlovákia.................................................................................................................. .. 47 
25. Szlovénia.................................................................................................................. .. 51 
 
HU 3   HU I. Á LTALÁNOS GAZDASÁGPOLITIKAI IRÁNYMUTATÁSOK  
1. A Z EDDIGI STRATÉGIA TOVÁBBRA IS ÉRVÉNYES  
A Tanács 2003. június 26-án ajánlást fogadott el a tagállamok és a Közösség 2003-2005-ös id őszakra 
szóló átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásairól1. Ezek az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások 
alkotják az EU középtávú gazdaságpolitikai stratégiáj át. Az iránymutatásokban azt vizsgálják, hogy a 
gazdaság politika miként képes hozzájárulni a lissza boni stratégia céljának teljesítéséhez. Az 
iránymutatások az alábbi témakörök köré csoportosulnak:  
• növekedés- és stabilitás-irányultságú makrogazdasági politika; 
• az európai növekedési potenciál növelésére irányuló gazdasági reformok; és 
• a fenntarthatóság er ősítése. 
A 2003-2005-ös iránymutatásokra vonatkozó els ő végrehajtás-ellen őrzési értékelésnek a végrehajtási 
beszámolóban2 előterjesztett eredményei, valamint a 2004. tavaszi Európai Tanácstól származó 
útmutató fényében az ajánlás id őszakos értékelést nyújt az eddigi stra tégiáról, és egyben kiegészíti azt. 
Nem mutatkozik szükség olyan jelent ősebb gazdaságpolitikai kiigazításokra, amelyek indokolnák az 
általános iránymutatások módosítását. Ennek az id őszakos értékelésnek a f ő tárgya a tíz új tagállam 
integrálása a meglév ő gazdaságpolitikai koordinációs keretbe.  
Az időszakos értékelés I. része a 2003-2005-ös átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásokban szerepl ő 
általános iránymutatásoknak az új tagállamokra történ ő alkalmazására vonatkozó szempontokkal 
foglalkozik. Valamennyi jelenlegi általános iránym utatás változatlan formában érvényes, és egyaránt 
vonatkozik valamennyi tagállamra és a Közösségre. A II. rész a jelenlegi stratégia kiegészítése 
céljából országonkénti bontásban ajánlásokat foga lmaz meg a tíz új tagállam számára. Ezenkívül az 
Egyesült Királyság, Görögország, Hollandia, Franciao rszág, Németország, Olaszország és Portugália 
országjelentéseit illet ően friss értékelést nyújt, amely lehet ővé teszi a gazdaságpolitikai kiigazításokat 
a költségvetési politika terén.  
2. J OBB GAZDASÁGI HÁTTÉR  
Elindult végre az EU-n belül is a gazdasági felle ndülés, aminek kedveznek a nemzetközi környezetben 
tapasztalható általános javuló tendenciák. Az  átfogó gazdaságpolitikai irányelvek 2003 nyári 
elfogadása óta fokozatosan er ősödött a GDP növekedése, amelynek f ő motorját a fellendülés kezdetén 
az erősödő euro ellenére a kivitel jele ntette. Megvannak a feltételei a hazai kereslet javulásának is: a 
vállalkozások és a fogyasztók körében er ősödött a bizalom, a kamatlábak régóta nem voltak ilyen 
alacsonyak, és a részvényárfolyamok is emelkednek.  Mindezek fényében a 2004. tavaszi gazdasági 
előrejelzés szerint további fellendülés várható, és a 2004-es év vége felé a növekedés a várakozások 
szerint eléri a lehetséges mértéket. A növekedésnek ezeket az els ő jeleit meg kell szilárdítani. Az 
                                                 
1 A Tanács 2003. június 26-i 2003/555/EK ajánlása a tagállamok és a Közösség 2003-2005-ös id őszakra 
szóló átfogó gazdaságpolitikai iránymutatásairól, amely a Hivatalos Lap 2003. augusztus 1-jei L 195/1. számában került kihirdetésre. 
2 A Bizottság 2004. január 21-én elfogadott, COM(2004)20 végleges, közleménye a 2003-2005-ös 
időszakra szóló átfogó gazdaságpolitikai ir ánymutatások végrehajtásáról szóló els ő jelentésről 
 
HU 4   HU Európai Tanács 2003 decemberében jóváhagyta azt a kezdeményezést, amely a fenntartható 
növekedés el ősegítése érdekében célzott cselekvési program elindítását javasolta.  
Az infláció 2004 folyamán várhatóan 2 százalék alá esik, és 2005-ben tovább csökken. Miközben a 
szabályozott árak és a közvetett adók növekedése az árakra is növel ő hatással lesz 2004-ben, az egyes 
élelmiszerárak korábbi emelkedéséb ől származó átmeneti hatások mérséklése ellenkez ő hatást vált 
majd ki. Hasonlóképpen az euró felértékelése is vi sszatartó hatással lesz az áremelkedésekre, például 
ez nagymértékben ellensúlyozta az olaj dollárárának emelkedését. Ezen túlmen ően várhatóan 
középtávon is folytatódik a mérsékelt bérnöveked és, és a munkatermelékenység ciklikus fellendülése 
nyomán markánsan visszaeshet a nominá lis egységnyi termékre jutó munkaer őköltségek növekedése, 
ami elősegíti az árstabilitást.  
A munkaer őpiaci helyzet általában késéssel tükrözi a gazdasági folyamatokat. A 2003-as stagnálást 
követően az elmúlt év második felében bekövetkezett általános gazdasági fordulat és fellendülés 
várhatóan el őnyösen érinti a foglalkoztatást. A fellendülés fokozatos természetét tekintve azonban az 
idei évben várhatóan csak mérsékelten, jöv őre pedig er őteljesebb mértékben növekszik majd a 
foglalkoztatottság.  
Összességében véve a gazdasági folyamatok megf elelnek a középtávú gazdaságpolitikai stratégia 
elfogadásának id őpontjában uralkodó várakozásoknak: a g azdaság fellendülést mutat, még ha a 
fellendülés szerény mérték ű is, és a 2004-5-re vonatkozó kilátások sem jeleznek olyan 
makrogazdasági egyensúlyhiányt, amely g azdaságpolitikai változtat ást tenne szükségessé. 
Ugyanakkor az el őrejelzés a növekedés lehetséges mérték ének alacsony szintjét és az EU-gazdaság 
még mindig lassú alkalmazkodási képességét mutatja. Ezért alapvet ően fontos teljes mértékben 
kiaknázni a javuló gazdasági körülményeket annak érdekében, hogy határozott el őrelépés történjen az 
előirányzott és a ténylegesen elfogadott szerkezeti reformintézkedések között fennálló eltérés 
megszüntetése irányában. A gazdaság m űködésének jelenlegi fellendül ése tovább fokozható hatékony 
makrogazdaság-politikával és a 2003-2005-ös id őszakra szóló átfogó gazdaságpolitikai 
iránymutatásokban szerepl ő valamennyi növekedést el ősegítő gazdasági reform eltökélt 
végrehajtásával.  
3. A  TÍZ ÚJ TAGÁLLAM INTEGRÁLÁSA A 2003-2005- ÖS IDŐSZAKRA SZÓLÓ ÁTFOGÓ 
GAZDASÁGPOLITIKAI IRÁNYMUTATÁSOK KERETÉBE  
Ciprus, a Cseh Köztársaság, Észtország, Lengye lország, Lettország, Litvánia, Magyarország, Málta, 
Szlovákia és Szlovénia 2004. május 1-jei csatlakozása kiemelked ő esemény lesz az Unió történetében. 
A bővítés a kölcsönösen er ősítő hatások révén szintén hozzájárul az új gazdasági dinamizmushoz. Az 
új tagállamok növekedési potenciálja becslések szer int évente négy százalék körül alakul, ami többek 
között a szerkezeti és intézményi reformok terén az utóbbi években tett komoly el őrelépést tükrözi. A 
belső piac bővülése immáron 455 millió állampolgárt érint. Az utóbbi id őkben tett haladás mellett 
számolni kell azzal, hogy az egyes csatlakozó országok kiinduló helyzete egymástól eltér ő, és 
kezdetben összesen csupán az Unió GDP-jének 5 százalékát képviselik majd. Mivel a csatlakozó 
országok átlagos jövedelmi szintje ne m éri el az EU tizenötök jövede lemszintjének a felét (lásd 1. 
ábra), az el őttük álló legnagyobb feladatot hosszútávon a r eál-, rövid- és középtávon pedig a nominális 
konvergencia biztosítása jelenti.  
 
HU 5   HU 1. ábra: Per capita GDP 2003-ban (EU-15=100)  
0102030405060708090
CY SI MT CZ HU SK AC10 PL EE LT LV 
Forrás: Bizottsági szolgálatok (Euros tat, szerkezeti mutatók).  
Az új tagállamok el őtt álló szerkezeti kihívások alapvet ően nem különböznek azoktól, amelyekkel a 
jelenlegi tagállamoknak is szembesülniük ke ll, jóllehet némelyik feladat nagyobb er őfeszítést kíván.3 
A jelenlegi gazdaságpolitikai stratégia tehát javarészben megfelel őnek tűnik. Az ezen országok el őtt 
álló feladatok léptéke miatt rendkívül fontos megfelel ő egyensúlyt teremteni a különböz ő 
gazdaságpolitikai követelmények között. Tekintettel például a korszer ű, szolgáltatás-irányultságú 
piacgazdaságra való még mindig nem teljes mértékbe n végrehajtott szerkezeti átállásra, a csatlakozó 
országok többségének olyan gazdaságpolitikát kell fo lytatnia, amely kedvez a reálkonvergenciának. 
Az EU azon beruházások révén, amelyeket a kohéziós  és strukturális alapokon, valamint az Európai 
Beruházási Bankon keresztül az elmarado tt térségekben valósít meg, jelent ős mértékben hozzájárul 
majd a reálkonvergencia megvalósulásához. Mindazoná ltal a nemzeti költségvetéseknek is részt kell 
vállalniuk a fizikai és a humánt őke fejlesztési szükségletéhez kapcsolódó jelent ős finanszírozási 
követelmények teljesítése terén, és a költségvetési hatóságoknak a költségvetési fegyelem fenntartása 
mellett meg kell birkózniuk az átmenethez kapc solódó reformok végrehajtásának befejezéséb ől 
származó kiadási kényszerekkel. Ugyanakkor és tekintettel a GDP mintegy 6 %-át kitev ő kezdeti 
költségvetési hiányra, a makrogazdaság i stabilitás alátámasztására alapvet ően fontos az államháztartás 
szükséges konszolidációjának biztosítása.  
Az alábbi fejezetek áttekintést nyújtanak a jelenl egi gazdaságpolitikai stratégiáról, és kiemelik azokat 
az általános iránymutatásokat, illetve gazdaságpo litikai területeket, ahol a csatlakozó országok 
többségének sajátos körülményei hosszabb alkalmazkodási id őszak jóváhagyását indokolják. 
Hangsúlyozni kell, hogy a csatlakozó országok között meglehet ősen nagyok az eltérések. A jelen 
értékelés II. része az egyes csatlakozó országok gazd asági teljesítménye, kilátásai, szervezetei és 
intézményei közötti különbségek megfelel ő figyelembevételével országonké nti bontásban ajánlásokat 
fogalmaz meg az új tagállamok számára.  
                                                 
3 Európai Gazdaság, 4. sz. alkalmi kiadvány „A legf őbb szerkezeti kihívások a csatlakozó országokban: a 
csatlakozó országok integrálása a Közösség gazd aságpolitikai koordinációs folyamataiba”, 
Gazdaságpolitikai Bizottság, 2003. július. 
 
HU 6   HU 3.1 Növekedés- és stabilitás-irá nyultságú makrogazdaság-politika 
A hatékony makrogazdasági politika dönt ő szerepet játszik a növekedés és a foglalkoztatottság szinten 
tartásában és az árstabilitás meg őrzésében. Az új tagállamoknak, csakúgy mint a jelenlegi 
tagállamoknak, törekedniük kell a növekedési  potenciált teljes mértékben megvalósító, 
kiegyensúlyozott növekedés elérésére. Ezen túlmen ően a csatlakozó országok többségét illet ően a 
makrogazdaság-politikának támogatnia kell a még fennmaradó szerkezeti átállást egy olyan típusú 
gazdaságra, amely az eddiginél nagyobb mértékben épül a szolgáltatásokra.  
Az új tagállamoknak törekedniük kell a szükség es szerkezeti reformok és a stabilitást támogató 
makrogazdaság-politika közötti szoro s összhang megvalósítására. Az árfolyamrendszerek fontos 
részét alkotják az általános monetáris és gazdas ágpolitikai keretnek, és a reál- és fenntartható 
nominális konvergencia elérését kell szolgálniuk. Ezeket a törekvéseket el ősegítheti az ERM II. 
árfolyamrendszerben való részvétel valamely, a csatlakozást követ ő időpontban. A hiteles monetáris 
politika lehet ővé teszi a hosszú távú kamatlábak további csökkenését, ami el ősegíti mind a 
költségvetési konszolidációt, mind pedig az igencsak  szükséges befektetések szintjének emelkedését.  
Ami a „hatékony költségvetési helyzet elérésének , illetve fenntartásának” szü kségességét illeti, meg 
kell találni a megfelel ő menetrendet a szükséges költségvetési konszolidáció üteme és az átmenetet 
elősegítő megfelel ő költségvetési irányultság között. Az új tagállamokat illet ően a költségvetési 
felügyelet az új tagállamok konvergen cia-programjainak vizsgálatával kezd ődik meg. Külön figyelmet 
kapnak az egyes országok sajátos körülményei, így els ősorban a kiinduló költségvetési helyzet, a 
gazdaságban folyamatban lev ő szerkezeti átállási folyamatok, a folyó fizetési mérleg 
egyensúlyhiányából származó lehetséges koc kázatok, valamint a hitelállomány jelent ős növekedése. 
Gazdasági szempontból helyénvaló lehet többéves alkalmazkodási id őszakkal számolni néhány olyan 
esetben, ahol 3 százaléknál nagyobb hiány korrekciójára van szükség. Ez lehet őséget nyújtana az új 
tagállamok számára, hogy gazdaságaik szerkezeti át alakításának teljesítése mellett fenntartható módon 
gondoskodjanak államháztartásuk konszolidációjáról . Általában véve a hatékonyság számottev ő 
mértékben fokozható többek között a közkiadásoknak a növekedés serkentésére történ ő 
átirányításával, és a fizikai és a humánt őkét illető, valamint a kutatásra és az innovációra fordított 
költséghatékony beruházásokkal. Ezenkívül a munkaer őre kivetett adók adóalapjának szélesítése és a 
megfelelő bevétel biztosítása érdekében az adóbehajtás javítása el ősegítheti a munkaer őre kivetett 
adók adókulcsának csökkentését (ideértve a magas szociális biztonsági járulékkulcsokat is).  
1. táblázat: A jelenlegi és az új tagállamokra vonatkozó 2003-as 
makrogazdasági mutatók  
 10 csatlakozó 
ország  EU-15  
GDP növekedés (reál értéken, % 
p.a.) 3,6 0,8 
Infláció (% p.a.)  2,1 2,0 
Folyó fizetési mérleg (a GDP 
százalékában)  -3,7 0,2 
   
Munkanélküliség (%)  14,3 8,0 
Költségvetési egyenleg (a GDP 
százalékában)  -5,7 -2,6 
10 csatlakozó ország= a tíz új csatlakozó ország. 
Forrás: Bizottsági szolgálatok (Euros tat, szerkezeti mutatók).  
2003-ban az új tagállamokban a folyó fizetési mérleg hiánya átlagosan a GDP 4,5 %-át tette ki, ami 
egyrészt szemlélteti a felzárkózási folyamatot, másrészt jelent ős különbségeket tükröz a hazai 
megtakarítások és beruházások között. Némelyik csatlakozó ország számára tehát jelent ős 
makrogazdaság-politikai feladatot jelent a viszo nylag magas folyó fizetési mérleghiány olyan 
tartományba szorítása, ahol lehetséges a hatékony küls ő finanszírozás biztosítása. Ebben a tekintetben 
 
HU 7   HU a költségvetési megszorítás és a konjunktúraciklust er ősítő politika elkerülésének szükségessége 
alapvető fontosságú a folyó fizetési mérleghiány csökke ntése érdekében, mivel ennek finanszírozása 
megnehezülhet akkor, amikor teljesen befejez ődik a magánosítási folyamat.  
A stabil makrogazdasági környezet olyan nominálbér-emelést kíván meg, ami összeegyeztethet ő mind 
az árstabilitással, mind pedig a termelékenységi haszonnal. A csatlakozó országokban az is fontos lesz, hogy a bérképzés támogassa a gazdaság szerkezeti átalakítását, lehet ővé téve azt, hogy a bérek 
nagyobb mértékben tükrözzék a helyi munkaer őpiaci viszonyok közötti különbségeket vállalatok, 
ágazatok, térségek és foglalkozások szerint. Ezen túlmen ően az új tagállamokban a 
reálbérfejlesztésnek el ő kell segítenie a küls ő versenyképességet is, tekintettel a közvetlen külföldi 
befektetések ösztönzésének szükségességére. 
 
3.2 Az európai növekedési potenciál n övelésére irányuló gazdasági reformok 
A bérszintek felzárkóztatása hosszú távú folyamat. Alapvet ően fontos lesz a csatlakozó országok és az 
EU-15-ök között a foglalkoztatottsági arány és a termelékenység terén mutatkozó különbségek 
csökkentése. A „ több és jobb állást ”, valamint a „ termelékenység és az üzleti dinamizmus fokozását ” 
célzó jelenlegi iránymutatások megvalósítása akkor a legmegfelel őbb, ha átfogó és koordinált módon 
történik.  
A jelenlegi iránymutatások szerint a célok megvalósításához a foglalkoztatási politika a munka 
kifizetődő tételével és a bérek olyan kialakításával képes hozzájárulni, amely munkavállalásra ösztönzi 
az embereket, különösen az alacsony szakképzettség űek és a szegényebb térségekben él őket. A 
munkerőpiaci helyzet jóval rosszabb a csatlakozó orszá gokban, ahol a foglalkoztatottsági arányok 
vagy stagnálnak vagy csökken ő tendenciát mutatnak, a munkanélküliség aránya magas (és többnyire a 
hosszú távú munkanélküliség a jellemz ő, ezen belül is különösen a fiatalok körében), nagy az inaktív 
személyek száma és jelent ős méretű a szürkegazdaság. Ezért alapvet ően fontos a szakpolitikai 
erőfeszítéseket olyan kis számú, kiemelt fontosságú területre összpontosítani, amelyek várhatóan a 
legnagyobb hatást gyakorolják a munkaer őpiac teljesítményére: annak biztosítására, hogy a 
reálbérfejlesztések tükrözzék a termelékeny ség növekedését; az adó- és ellátó rendszerek 
átalakításával a munkára való pénzügyi ösztönz ők javítására; a humánt őkeképzés javítására; valamint 
megfelelő munkaer őpiaci reformok indítására. A foglalkoz tatási politikának támogatnia kell a 
foglalkoztatás ágazati és regionális összetételében  zajló nagy szerkezeti átállások folyamatát.  
 
HU 8   HU  
2. ábra: Foglalkoztatási és termelékenységi szint az EU tagállamaiban  és a csatlakozó 
országokban (2002)  
AC-10ATBE
DEDKESFIFR
ELIE
ITLU
NL
PTSEUKCY
CZ
EEHU
LTLVMT
PLSI
SKEU 15
30405060708090100110120130140
50 55 60 65 70 75 80
Employment rate as % of working age populationLabour productivity per person employed
 EU-15 = 100 (2002)
Lisbon target
Forrás:  Bizottsági szolgálatok (Eur ostat, szerkezeti mutatók). 
Az új tagállamoknak alapvet ően fontos lesz, hogy egyidej űleg emeljék a foglalkoztatottsági arányt és 
fokozzák a termelékenység növekedését (lásd a 2.  ábrát). Az új tagállamok folyamatban lev ő 
gazdasági szerkezetátalakítása fontos  szerepet tölt be az általánosan alacsony termelékenységi szint 
javítása szempontjából. Az alacsony hozzáadott értéket eredményez ő és/vagy alacsony 
munkaerőköltségű tevékenységekre való szakosodásról a magasabb hozzáadott értéket eredményez ő 
tevékenységekre való átállás során figyel embe kell venni a jelenlegi viszonylagos el őnyöket. A bels ő 
piacba történ ő fokozott gazdasági integrációnak és a gazdasági versenyt ösztönz ő kísérő 
intézkedéseknek fel kell gyorsítaniuk az új ta gállamok szerkezetváltási folyamatát. A nagyobb 
versenyhez gyorsabb el őrehaladásra van szükség a magánosítás terén, ezenkívül a szabályozott árak 
alkalmazásának visszaszorítására, a vállalkozásokat sújtó szabályozási terhek csökkentésére, valamint 
a vállalkozói szellem számára nyújtott fokozo ttabb támogatásra. Ebben az összefüggésben er ősíteni 
szükséges a helyi és a központi hatóságoknak a jogszabályok betartatását illet ő képességét, különösen 
ami a társaságok piacra lépésére és piacró l kilépésére vonatkozó jogszabályokat illeti. 
 
HU 9   HU  
2. táblázat: A jelenlegi és az új tagállamokra vonatkozó 2003-as 
gazdasági mutatók  
 10 
csatlakozó 
ország  EU-15  
GDP per capita 1 48,7 100 
Termelékenység foglalkoztatott személyenként 
2 53,6 100 
Foglalkoztatottsági arány (2002-ben) 3 55,9 64,3 
   Üzleti befektetések (a GDP %-ban)
4  17,9 17,2 
Teljes közvetlen külföldi 
tőkebefektetés (a GDP %-ban) 5 5,0 4,4 
K & F kiadások (a GDP %-ban)6  0,83 1,98 
1 vásárlóer ő-paritáson (PPS), szint: EU15=100. 2 GDP vásárlóer ő-paritáson (PPS) 
foglalkoztatott személyenként, szint: EU15=100.. 
3 Teljes foglalkoztatottsági arány - 15-64 éves  alkalmazottak része az azonos korú teljes 
népességhez képest, 2002. 4 A versenyszféra bruttó állóeszköz-befektetése; 2001-es 
adatok a 10 csatlakozó országra vonatkoz óan, 2002 az EU-15-re vonatkozóan. 5 2002. 6 
A K&F-re fordított bru ttó hazai kiadás, 2001.  
Forrás: Bizottsági szolgálatok (Euros tat, szerkezeti mutatók).  
A termelékenység növekedését tovább fokozza ma jd az új tagállamok átállása a tudásalapú 
gazdaságra, ami az EU lisszaboni stratégiájának középpontjában áll. Az  Európai Növekedési 
Kezdeményezés is hangsúlyozza a hálózatok és kutat ás tekintetében végrehajtott befektetések 
jelentőségét a növekedés fokozása, a kib ővült Európa integrációjának élénkítése, valamint a 
termelékenység és a versenyképesség javít ása szempontjából. Az új tagállamokat illet ően a K&F 
eredményeinek terjesztése és a technológiaátadás le galább olyan fontos eszközt jelent a magasabb 
hozzáadott-értéket létrehozó tevékenységekre való  átállás felgyorsítása szempontjából, mint a K&F 
beruházások. Ebben a tekintetben a közvetlen kü lföldi befektetés magas szintjének fenntartása 
alapvetően fontos, csakúgy mint az oktatási és képzés i rendszerek fokozott alkalmazkodási képessége 
a munkaer őpiac változó igényeihez4. Az oktatási és képzési rendszerek reformja, valamint a 
környezetvédelmi technológiák terén végrehajtott befektetések szintén segíthetnek ösztönözni az 
átállást az innovatívabb, tudásintenzív tevékenységekre.  
A megtakarításoknak a jövedelmez ő befektetések irányában történ ő elosztása és ellen őrzött 
továbbítása, valamint a befektet ői bizalom kialakítása szempontjából fontos szerepet játszanak a 
zökkenőmentesen m űködő, fejlett tőkepiacok. Jóllehet a csatlakozó országok t őkepiacai az 1990-es 
évek eleje óta mind méret, mind érték tekintetében n őttek, a jelenlegi tagállamokhoz képest általában 
véve továbbra is fejletlenek (kivéte lt képez Ciprus és Málta). A pénz ügyi szolgáltatások területét illet ő 
valamennyi közösségi vívmány gyors átültetése és végrehajtása révén a pénzügyi szolgáltatások gyors 
integrációja az egységes piacon különösen fontos a rendezett és t őkeerős pénzügyi ágazat 
fejlesztésének támogatása és a kib ővült EU-n belül a pénzintézeteknek az egyenl ő feltételek 
fenntartása szempontjából. Ezen túlmen őleg az új tagállamok nagy részében a t őkepiacokat a magas 
szintű banki közvetítés – ami Közép-Európában és a balti államokban a pénzügyi eszközök 
összességének jellemz ően több mint 80%-át teszi ki – és – Ciprustól és Szlovéniától eltekintve – 
számottev ő külföldi banktulajdon jellemzi, miközbe n köztük több ország is az egyéb pénzügyi 
közvetítők, mint például a nyugdíjalapok (pl. Lengyelország esetében) gyors fejl ődését tapasztalhatja. 
Ebben az összefüggésben különösen fontos , hogy az új tagállamok tovább er ősítsék pénzügyi 
                                                 
4 A Tanács és a Bizottság „Oktatás és képzés 2010” c. közös évközi jelentését 2004. február 26-án fogadták el. 
 
HU 10   HU felügyeleti rendszerüket, és a pénzügyi felügyelet és pénzügyi válságkezelés tekintetében javítsák a 
határokon átnyúló együttm űködést.  
3.3 A fenntarthatóság er ősítése 
Az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások jelent ős hangsúlyt helyeznek annak biztosítására, hogy a 
gazdasági, társadalmi és környezeti fenntarthatósá gnak a gazdaságpolitikai st ratégiába való beépítése 
révén az EU-ban fenntartható legyen a növekedés.  
Az öreged ő népesség a gazdasági fenntarthatóság szempon tjából hasonló kihívásokkal jár majd az EU-
15 országaiban és az új tagállamokban. Jóllehet ez ekben az országokban a kiindulási alap általában 
véve kedvez őbb – hiszen a legtöbb esetben alacsonyabb az adósság szintje –, a demográfiai 
kilátásoknak várhatóan jelent ősebb lesz a gazdasági (és társadalmi) kihatásuk.  
3. táblázat: A jelenlegi és az új tagállamokra vonatkozó 
fenntarthatósági mutatók  
 10 
csatlakozó 
ország  EU-15  
Költségvetési adósság (2003, a GDP százalékában) 42.2 64.0 
Idősebb munkavállalók 
foglalkoztatottsági aránya1  30.4 40.1 
Hosszú távú munkanélküliség aránya1 8.1 3.0 
 
Üvegházhatást okozó gázok 
kibocsátása2 69 98 
Energiaintenzitás3 709 194 
1 2002-es adatok. 22001-es adatok, bázisév 1990 =100. 3 2001-es 
energiafogyasztás a GDP-vel elosztva vá ltozatlan árakon, kilogrammban kifejezett 
olajegyenértékes / 1000 euro.  
Forrás: Bizottsági szolgálatok (Euros tat, szerkezeti mutatók).  
Összességében nézve a józa n gazdaságpolitika fontos hozzájárulást je lent a társadalmi fenntarthatóság 
szempontjából, hiszen a munkahelyek alapvet ő szerepet tölt be a szegénységb ől és a társadalmi 
kirekesztettségb ől való kiemelkedés tekintetében. Az új tagállamokban a részvételi arányok növelése 
és a mobilitás javítása céljából további hangsúlyt  kell helyezni a szociális védelmi rendszer 
korszerűsítésére és a munkaer ő szakképzettségének javítására. Ebben a tekintetben a fiatal és az id ős 
munkavállalók körében egyaránt tapasztalható alac sony foglalkoztatottsági arány külön figyelmet 
igényel. Kezelni kell a markáns regionális kül önbségeket, konkrétan hatékony beruházások és 
megfelelő, a termelékenységet tükröz ő bérdifferenciálás biztosításával. Ezenkívül javítani kell a 
vállalkozási környezetet, különösen a közigazgatás terén végzett kapacitásb ővítő intézkedésekkel. 
Ennek fokoznia kell a hatékonyságot az EU strukt urális és kohéziós alapjai felhasználása terén.  
Az energia- és a közlekedési infrastruktúrában  a legtöbb új tagállamban szükséges számottev ő 
beruházások az energiafelhasználás és a közlekedés környezeti hatásainak csökkentését és az energiahatékonyság javítását célozzák. Az ily en beruházások rendkívül fontosak, hiszen az új 
tagállamok energiaintenzitása az elmúlt évtizedben elért évi mintegy 6%-os javulás ellenére csaknem 
négyszeresen meghaladja a jelenlegi tagállamokét (lásd  2. táblázat). Különösen fontos lesz számba 
venni a beruházási döntéseknél a környezeti károk költségét; ennek lehetséges módja az energiatámogatások csökkentése és például az energi afogyasztásra és/vagy közlekedésre megfelel ő 
adók és illetékek kivetése. 
 
 
HU 11   HU II. Á LTALÁNOS GAZDASÁGPOLITIKAI IRÁNYMUTATÁSOK ORSZÁGONKÉNTI 
BONTÁSBAN  
A II. rész Egyesült Királyság, Görögország, Holla ndia, Franciaország, Né metország, Olaszország és 
Portugália országjelentéseit illet ően friss értékelést nyújt, és bemutatja a tíz új tagállam 
országjelentéseit is.  
A Tanács 2003. június 26-án fogadta el a 2003-2005-ös id őszakra szóló átfogó gazdaságpolitikai 
iránymutatásokat a jelenlegi tagállam okra vonatkozóan. Az abban szerepl ő, országokra lebontott 
ajánlások általában véve továbbra is érvényesek, jó llehet némelyikük frissítésre szorul ahhoz, hogy 
lehetővé váljon a szükséges szakpolitikai kiigazítás ok elvégzése a költségvetési politika terén.  
Fontos megjegyezni, hogy még abban az esetben is , ha történtek intézkedések egy adott ajánlás 
részleges vagy teljes kezelésére, az ajánlás minda ddig nem kerül frissítésre, amíg az intézkedések 
hatásáról teljes értékelést nem lehet végezni. A különböz ő iránymutatások megvalósítása terén elért 
haladás ütemét és természetét az éves végrehajtási beszámoló tekinti át.  
1. Belgium 
Nincs új értékelés. 
2. Dánia 
Nincs új értékelés. 
3. Németország 
A Németország el őtt álló egyik kihívás a „gyorsan a GDP 3 %–a alá csökkenteni az államháztartási 
hiányt és az államháztartást stabil konszolidációs pá lyán tartani”. Ennek elérése érdekében az átfogó 
gazdaságpolitikai iránymutatások 2003-as kiadásában  az alábbiakat ajánlották Németországnak:  
• biztosítani a költségvetés szigorú végrehajtását, megvalósítani a GDP 1 %-át kitev ő bejelentett, 
illetve kompenzációs intézkedéseket, valamint legkés őbb 2004-ig felszámolni a jelenlegi túlzott 
mértékű deficitet (6. ajánlás); és 
• a 2003 vége és 2005 közötti id őszakban a GDP legalább egy százalékpontjával csökkenteni a 
ciklikusan igazított hiányt (7. ajánlás). 
Ez a két ajánlás hasonló a Tanács által a Szerz ődés 104. cikke 7. bekezdésének megfelel ően 2003. 
január 21-én Németországhoz intézett ajánlásokhoz. A Bizottság 2003. november 18-án két ajánlást 
fogadott el a 104. cikk 8. bekezdése és a 104. cikk 9. bekezdése alapján, egyrészr ől, hogy a Tanács 
állapítsa meg, hogy a Németország által tett lépések nem voltak megfelel őek a túlzott hiány 
megszüntetéséhez, másrészr ől közölje Németországgal, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket az 
államháztartási hiány legkés őbb 2005-ig a GDP 3 %-a alá való csökkentése érdekében. A Tanács 
2003. november 25-i ülésén nem fogadta el a két bizottsági ajánlást, ehelyett következtetéseket 
fogadott el, amelyek többek között támogatják Néme tország vállalásait a ciklikusan igazított hiány a 
GDP 0,6 %-ával való csökkentésére 2004-ben, a GDP 0,5 %-ával vagy ennél többel 2005-ben, annak 
biztosítására, hogy az államháztartási hiány 2005-re  a GDP 3 % alá süllyedjen. A következtetéseket a 
Tanács a németországi stabilitási program 2003-as id őszakos értékelésér ől szóló véleményében5 
megerősítette.  
                                                 
5 HL C 68., 2004.3.18. 
 
HU 12   HU Ezen fejlemények fényében és figyelemmel arra, hog y a 2005-ön túli évekre szóló költségvetési tervek 
(többek között a többéves stabilitási programok) jelent ős mértékben az átfogó gazdaságpolitikai 
iránymutatások id őszakában születtek, a 6. és a 7. ajánlás helyébe a következ ő lép: 
„6. a ciklikusan igazított hiány tekintetében 2004-ben a GDP 0,6 %-ának megfelel ő, 2005-ben 
pedig a GDP 0,5 %-ának megfelel ő vagy ennél nagyobb éves csökkenést elérni annak 
érdekében, hogy az államháztartási hiány 2005-re a GDP 3 %-a alá süllyedjen (1. iránymutatás); 
7. amennyiben a gazdasági fellendülés a jelenlegi várakozásokhoz képest er őteljesebb lenne, a 
vártnál több bevételt a hiány csökkentésére és a ciklikusan igazított hiány csökkenésének 
gyorsítására fordítani; 
7b. biztosítani, hogy a költségvetési konszolidáci ó a 2005 utáni években is folytatódjon, 
különösen a ciklikusan igazított költségvetési  hiány állandó, évente legalább a GDP 0,5 % 
százalékpontjának megfelel ő vagy szükség szerint ennél nagyobb csökkentésével ahhoz, 
hogy az államháztartás közép távú állapota egyensúlyhoz közeli legyen vagy többletet mutasson, és az adóssághányad ismét csökken ő pályára kerüljön (1.iránymutatás).”
 
4. Görögország  
A Görögország el őtt álló egyik kihívás „az öreged ő lakosság mellett biztosítani az államháztartás 
hosszú távú fenntarthatóságát, különös tekintettel a magas állami adóssághányadra”. Ennek elérése 
érdekében az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások 2003-as kiadásában többek között az alábbiakat ajánlották Görögországnak:
 
• biztosítani az els ődleges folyó állami kiadások hatékon y kontrollját a kiadások rugalmatlan 
elemeinek, például a bérkiadások problémáj ának határozott kezelésével (2. ajánlás). 
A 2003-as pénzügyi adatok azt mutatják, hogy az álla mháztartási hiány alig valamivel volt kevesebb a 
referenciaértéknél, a GDP 3 %-ánál . Ez 2002-höz képest a hiány jelent ős szélesedését mutatja a 
pozitív kibocsátási rés ellenére, ami a konjunktúraciklust er ősítő, expanzív jelleg ű görög költségvetési 
politikát tükrözi. 2004-re hatá rozott kockázata van annak, hogy túllépik a hiányra vonatkozó 
referenciaértéket. Görögország tovább távolodik az egyensúlyközeli, illetve többletet mutató 
költségvetési állapottól.  
Ezen fejlemények tükrében a 2. ajánlás helyébe a következ ő lép: 
„2. mindaddig, míg az egyensúlyközeli vagy többlet et mutató középtávú állapotot el nem érik, 
biztosítani kell a ciklikusan igazított költségve tési egyensúly legalább évente a GDP 0,5 %-
ának megfelel ő javítását, konkrétan az els ődleges folyó állami kiadások hatékony ellen őrzése 
révén, ezenkívül készen kell állni a túlz ott hiány elkerüléséhez szükséges további 
intézkedések megtételére (1. iránymutatás).”  
5. Spanyolország 
Nincs új értékelés. 
6. Franciaország 
A Franciaország el őtt álló egyik kihívás a „gyorsan a GDP 3 %–a alá csökkenteni az államháztartási 
hiányt és az államháztartást stabil konszolidációs pá lyán tartani”. Ennek elérése érdekében az átfogó 
gazdaságpolitikai iránymutatások 2003-as kiadásában  az alábbiakat ajánlották Franciaországnak:  
 
HU 13   HU • a jelenleg tervezetthez képest 2003-ban számottev ően nagyobb javulást elérni a ciklikusan igazított 
hiány tekintetében (1. ajánlás); 
• intézkedéseket hozni, amelyek biztosítják, hogy a ciklikusan igazított hiány 2004-ben a GDP 0,5 
%-ával vagy annál nagyobb összeggel csökkenjen  annak érdekében, hogy 2003-2004-ben a 
kumulatív javulás elegend ő legyen ahhoz, hogy a nominális hiány legkés őbb 2004-re 3 % alá 
csökkenjen (2. ajánlás); és 
• korlátozni a GDP-arányos bruttó államadósság növekedését 2003-ban (3. ajánlás). 
Ez a három ajánlás hasonló a Tanács által a Szerz ődés 104. cikke 7. bekezdésének megfelel ően 2003. 
január 3-án Franciaországhoz intézett ajánlásokhoz . A Bizottság 2003. október 8-án és 20-én két 
ajánlást fogadott el a 104. cikk 8. bekezdése és a 104. cikk 9. bekezdése alapján, egyrészr ől, hogy a 
Tanács állapítsa meg, hogy Franciaország nem te tt érdemi intézkedést a június 3-i ajánlással 
kapcsolatban, másrészr ől közölje Franciaországgal, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket az 
államháztartási hiány legkés őbb 2005-ig a GDP 3 %-a alá való csökkentése érdekében. A Tanács 
2003. november 25-i ülésén nem fogadta el a két bizottsági ajánlást, ehelyett következtetéseket 
fogadott el, amelyek többek között támogatják Franci aország vállalásait a ciklikusan igazított hiány a 
GDP 0,8 %-ával való csökkentésére 2004-ben, a GDP 0,6 %-ával vagy ennél többel 2005-ben, annak 
biztosítására, hogy az államháztartási hiány 2005-re a GDP 3 %-a alá süllyedjen. A következtetéseket 
a Tanács a franciaországi stabilitási program 2003-as id őszakos értékelésér ől szóló véleményében6 
megerősítette.  
Ezen fejlemények fényében és figyelemmel arra, hog y a 2005-ön túli évekre szóló költségvetési tervek 
(többek között a többéves stabilitási programok) jelent ős mértékben az átfogó gazdaságpolitikai 
iránymutatások id őszakában születtek, a 1., 2. és 3. ajánlás helyébe a következ ő lép: 
„1. a ciklikusan igazított hiány tekintetében 2004-ben a GDP 0,8 %-ának megfelel ő, 2005-ben 
pedig a GDP 0,6 %-ának megfelel ő vagy ennél nagyobb éves csökkenést elérni annak 
érdekében, hogy az államháztartási hiány 2005-re a GDP 3 %-a alá süllyedjen (1. iránymutatás); 
2. amennyiben a gazdasági fellendülés a jelenlegi várakozásokhoz képest er őteljesebb lenne, a 
vártnál több bevételt további intézkedésekkel a hiány csökkentésére és a ciklikusan igazított 
hiány csökkenésének gyorsítására kell fordítani . Ezenkívül a kiadásoknak a tervezettnél 
lassúbb növekedéséb ől származó szabad költségvetési forrásokat a hiány csökkentésére kell 
fordítani; 
3. biztosítani, hogy a költségvetési konszolid áció a 2005 utáni években is folytatódjon, 
különösen a ciklikusan igazított költségvetési  hiány állandó, évente legalább a GDP 0,5 % 
százalékpontjának megfelel ő vagy szükség szerint ennél nagyobb csökkentésével ahhoz, 
hogy az államháztartás közép távú állapota egyensúlyhoz közeli legyen vagy többletet mutasson, és az adóssághányad ismét csökken ő pályára kerüljön (1. iránymutatás).” 
7. Írország 
Nincs új értékelés. 
                                                 
6 HL C 43., 2004.2.19. 
 
HU 14   HU 8. Olaszország 
Az Olaszország el őtt álló egyik kihívás „az államháztartás gyors konszolidációja”. Ennek elérése 
érdekében az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások 2003-as kiadásában többek között az alábbiakat ajánlották Olaszországnak:
 
• Mindaddig, míg az egyensúlyközeli vagy többletet mutató középtávú költségvetési állapotot el nem 
érik, biztosítani kell a ciklikusan igazított költ ségvetési egyensúly évente legalább a GDP 0,5 %-
ának megfelel ő javulását, az egyszeri intézkedések helyett állandóbb jelleg ű intézkedések 
igénybevételével (1. ajánlás). 
A 2003-as költségvetési adatok azt mutatják, hogy az államháztartási hiány a GDP 2,4 % volt, a 2002-
es 2,3 %-hoz képest szinte változatlan. A gyenge  gazdasági növekedés miatt a hatóságok a hiány 
megszorítására továbbra is ideiglenes intézked ésekre támaszkodtak. Értékelések szerint ezek az 
intézkedések a GDP valamivel több, mint 2 százalékpon tjával javították a költségvetési eredményt (a 
javulás 2002-ben 1,5 százalékpont körül volt). Az el őző évhez képest markánsan alacsonyabb 
kamatkiadások szintén hozzásegítettek a hiány nagyobb mérték ű növekedésének elhárításához. 2004-
ben az egyszeri intézkedések felére csökkentésével határozott a kockázata annak, hogy túlléphetik a 
hiányra a GDP 3 %-ban megállapított referenciaér téket. Miután a kibocsátási rés gyakorlatilag 
változatlan, a ciklikusan igazított egyenleg alakulása szintén kedvez őtlen. További akadályoztatást 
szenved a ciklikusan igazított értelemben vett egyensúlyközeli állapothoz való igazítás.  
Ezen fejlemények tükrében a 1. ajánlás helyébe a következ ő lép: 
„1. mindaddig, míg az egyensúlyközeli vagy többlet et mutató középtávú állapotot el nem érik, 
biztosítani kell a ciklikusan igazított költségve tési egyensúly évente legalább a GDP 0,5 %-
ának megfelel ő javulását, az egyszeri intézkedések helyett állandóbb jelleg ű intézkedések 
igénybevételével, ezenkívül készen kell állni a túlzott hiány elkerüléséhez szükséges további 
intézkedések megtételére (1. iránymutatás).”  
9. Luxemburg 
Nincs új értékelés. 
10. Hollandia 
A Hollandia el őtt álló egyik kihívás a „gyengébb potenciális  növekedés és az öregedés költségvetési 
kiadásokban jelentkez ő következményei mellett a költségvetési kiigazítás folytatása a következ ő 
években”. Ennek elérése érdekében az átfogó gazd aságpolitikai iránymutatások 2003-as kiadásában az 
alábbiakat ajánlották Hollandiának:  
• a költségvetési kiadásokat továbbra is a világosan  meghatározott, reálértékben megadott határokon 
belül tartani az egyensúlyközeli vagy többletet mutató költségvetési állapottal összhangban (1. 
ajánlás). 
A 2003-as pénzügyi adatok azt mutatják, hogy az álla mháztartási hiány alig valamivel volt kevesebb a 
referenciaértéknél, a GDP 3 %-ánál. Ez az éles negatív gazdasági fordulathoz köt ődik, ami a 
számottev ő költségvetési megtakarítások ellené re a hiány várakozásokhoz képest er ősebb növekedését 
eredményezte. 2004-re fennáll a kockázata annak, hogy túllépik a hiányra vonatkozó, a GDP 3 %-ban 
megállapított referenciaértéket. Tekintettel az onban a kibocsátási rés széle sedésére, a ciklikusan 
igazított egyenleg kedvez őbb. Jól halad a ciklikusan igazított értelemben vett egyensúlyközeli 
állapothoz való igazítás.  
Ezen fejlemények tükrében a 1. ajánlás helyébe a következ ő lép: 
 
HU 15   HU „1. a költségvetési kiadásokat továbbra is a világosan meghatározott, reálértékben megadott 
határokon belül tartani az egyensúlyközeli vagy többletet mutató költségvetési állapottal 
összhangban, ezenkívül készen kell állni a tú lzott hiány elkerüléséhez szükséges további 
intézkedések megtételére (1. és 14. iránymutatás).” 
11. Ausztria 
Nincs új értékelés. 
12. Portugália 
A Portugália el őtt álló egyik kihívás „az államháztar tás konszolidációjának gyorsítása és a 
költségvetési kiadások er őteljes dinamikájának kezelése”. Ennek elérése érdekében az átfogó 
gazdaságpolitikai iránymutatások 2003-as kiadásában  többek között az alábbiakat ajánlották 
Portugáliának:  
• biztosítani, hogy az államháztartási hiány a terveknek megfelel ően tovább csökkenjen 2003-ban, és 
hogy azt követ ően az egyensúlyközeli költségvetési állapot  elérése érdekében a ciklikusan igazított 
hiány legalább a GDP 0,5 %-ával csökkenjen évente (1. ajánlás). 
A 2003-as költségvetési adatok szerint az államháztartási hiány a GDP 2,8 %-át teszi ki, azaz megfelel 
a Szerződés 104. cikke (7) bekezdése értelmében Port ugáliához intézett, 2002. november 5-i tanácsi 
ajánlásnak, amely felhívást tartalma zott az államháztartási hiány legkés őbb 2003-ig a GDP 3 %-os 
referenciaértéke alá történ ő csökkentésére. A 2003-as gazd asági visszaeséssel összefügg ő jelentős 
negatív kibocsátási rés számottev ően gátolta a költségvetési konszolidáció folyamatát amiatt, hogy 
2003 folyamán az adóbevétel tekintélyes mértékben elmaradt a várttól (eltekintve az adó- és 
szociálisjárulék-hátralékok értékes ítésére vonatkozó egyszeri intézkedést ől). Jóllehet a kormány 
általában véve sikert ért el a kiadások tervezett megszorítása biztosítása tekintetében (azaz az 
elsődleges folyó kiadások növekedésének üteme t ovább csökkent a 2001-es 8,9 %-ról, 2002-ben 7,8 
%-ra, 2003-ban pedig 4,1 %-ra), a gazdasági vi sszaesés okozta adóbevétel-kiesés nyomán a kormány 
arra kényszerült, hogy immá ron a második évben jelent ős mértékben egyszeri intézkedésekre 
hagyatkozzon (2002-ben a GDP 1,5%, 2003-ban a GDP  2,1 %). 2004-re határo zott a kockázata annak, 
hogy tekintettel a lassú növekedésr e és a 2003-ban elfogadott, jelent ős számú egyszeri intézkedés 
eddig tervezett csupán részleges ki váltására, ismét túlléphetik a hián yra vonatkozó referenciaértéket.  
Ezen fejlemények tükrében a 1. ajánlás helyébe a következ ő lép: 
„1. mindaddig, míg az egyensúlyközeli vagy többlet et mutató középtávú állapotot el nem érik, 
biztosítani kell a ciklikusan igazított költségve tési egyensúly évente legalább a GDP 0,5 %-
ának megfelel ő javulását, az egyszeri intézkedések helyett állandóbb jelleg ű intézkedések 
igénybevételével, ezenkívül készen kell álln i további intézkedések megtételére annak 
elkerülése érdekében, hogy a hiány ismételten átlépje a GDP 3 %-ának megfelel ő 
referenciaértéket (1. iránymutatás).”  
13. Finnország 
Nincs új értékelés. 
14. Svédország 
Nincs új értékelés. 
15. Egyesült Királyság 
A 2003-as költségvetési adatok azt mutatják, hogy az államháztartási hiány a GDP 3,2 %-ának 
megfelelő volt, azaz meghaladta a GDP 3 %-ának megfelel ő referenciaértéket. 2003-ban a tervezettnél 
 
HU 16   HU jobban romlott a költségvetési helyzet, ami els ősorban a közvetlen adókból származó, a várthoz képest 
gyengébb bevételnek tudható be. A tervek szerin t középtávon mind az általános, mind a ciklikusan 
igazított hiány valamivel a GDP 2 %-a alá sülly ed abban az összefüggésben, hogy folyamatosan 
növelik az állami szektorban a befektetések és a közszolgáltatások a terv ezetthez képest való 
elmaradásának kezelését célzó tervezett kiadás okat. A tervezett hiány alakulása azonban szokásos 
makrogazdasági ingadozás mellett nem nyújt elegend ő biztonsági sávot a GDP 3 %-ban meghatározott 
referenciaérték megsértésének elkerüléséhez. Ezen túlmen őleg fennáll a kockázata annak, hogy a 
költségvetési el őrejelzések a bevételi hányad fe ltételezett autonóm emelkedéséb ől származnak.  
Ezen fejlemények tükrében az Egyesült Királysá g az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások 
2003-as kiadásához képest  további kihívások el őtt áll, nevezetesen:  
A rendezett államháztartás  biztosítása érdekében er ősíteni kell a költségvetés helyzetét 
A költségvetés helyzetének a rendezett államháztartás biztosítása érdekében történ ő megerősítése 
végett az Egyesült Királyság számára az alábbi ajánlást fogalmazták meg: 
„6. az államháztartás konszolidációja érdekében jav ítani kell a ciklikusan igazított helyzeten az 
egyensúlyhoz közeli vagy többletet mutató közép  távú költségvetési állapottal összhangban, 
és készen kell állni a túlzott hiány elkerül éséhez szükséges további in tézkedések megtételére 
(1. iránymutatás).” 
 
HU 17   HU 16. Ciprus 
A nehéz nemzetközi környezetben a leginkább az id egenforgalomra támaszkodó kis nemzetgazdaság 
némi rugalmasságot mutatott. El őször 1997–2001 között a nagyfokú, stabil, átlagosan 4,2 %-os reál-
GDP-növekedés hajtóerejét a belföldi kereslet és az idegenforgalmi látogatók számának folyamatos és 
nagymérték ű növekedése jelentette. 2001. szeptember 11-ét követ ően azonban a gazdaságot 
érzékenyen érintette az idegenforgalomnak a nemzet közi terrorista fenyegetések, az afganisztáni és az 
iraki háború, valamint a SARS-fert őzés miatt bekövetkez ő visszaesése, és a hanyatlás 2003-ban is 
folytatódott. A növekedés ezért több mint felére ese tt vissza, de a mérsékelt belföldi kereslet miatt 
még így is elérte a 2 százalékot mind 2002-ben,  mind pedig 2003-ban. Ez azonban nem éri el a 
növekedési lehet őségeket.  
A viszonylag jó növekedési teljesítmény a magánsze ktor túlsúlyával, valamint többek között igen 
fejlett pénzügyi és jogrenddel,  általában véve óvatos gazdaságpolitikával és rugalmas 
munkaerőpiaccal jellemezhet ő piacgazdaságnak köszönhet ő. Az utóbbi szinte teljes foglalkoztatottság 
és magas részvételi arányok mellett m űködik; Cipruson a munkanélküliség aránya 3-5 % körül 
ingadozik, tehát az országnak gyakorlatilag ni ncs gondja a munkanélküliséggel. Ugyanakkor a 
tömegturizmus terén jelentkez ő válság ráirányította a figyelmet a gazdaság ett ől az ágazattól való 
egyre növekv ő függőségére, miközben az exportjövedelem hagyományos, különösen a gyártóiparon 
belüli forrásai tekintetében szerkezeti hanyatlás mutatkozik. Ezért Ciprusnak érdekében állhat a 
magasabb hozzáadott-érték ű tevékenységek irányában történ ő diverzifikáció növelése. Ebb ől a célból 
az országnak érdemes lenne gyorsítania az átmenete t a tudásalapú gazdaság irányában, valamint 
folytatnia a vállalkozási környezet egyszer űsítését.  
1999-ben költségvetési konszolidációs terv bevezetésére került sor, amit a következ ő években 
módosítottak és kib ővítettek. Mindazonáltal 2002-ben és 2003-ba n ismét csökkent a költségvetési 
teljesítmény, ezért gyakorlatilag felhagytak a konszolidációval, mivel a hiány a GDP 4,6 %-ára, illetve 6,3 %-ára emelkedett. Az expanzív költségvetési  irányultság hozzájárult a belföldi kereslet 
növekedéséhez és ahhoz, hogy a folyó fizetési mérleg hiánya az el őrejelzések szerint 2003-ra a GDP 
4,4 %-át teszi ki. A kormány szándékában áll a költségvetési hiány ismételt kezelése az idei és az 
elkövetkez ő évekre vonatkozóan, il y módon az eddiginél kedvez őbb gazdaságpolitikai elegy 
irányában haladva és támogatva a folyó fizetési mérleg hiányának csökkentését.
 
Cipruson a gazdaságpolitikának a fenntartható konverge ncia magas fokának elérését kell célozniuk, 
különösen ami az államháztartás konszolidációját illeti. Mind az államháztartás további 
konszolidációját, mind pedig az idegenforgalomtól való növekv ő függőség kezelését olyan 
szakpolitikáknak kell támogatnia, amelyek segítség ével közép- és hosszú távon is fenntartható az 
erőteljes növekedés. Ehhez különösen a növe kedési és a foglalkoztatási alap er ősítésére van szükség, 
ezenkívül Ciprusnak folytatnia kell az átállást a tudásalapú gazdaságra. Ennek tükrében két f őbb 
feladat áll Ciprus el őtt: 
• fenntartható alapon biztosítani az államháztartási hiány csökkentését, 
• fokozni a gazdaság diverzifikációját a magasabb hozzáadott-érték ű tevékenységek irányában.  
Fenntartható alapon biztosítani az államháztartási hiány csökkentését 
A költségvetési konszolidáció 2002-2003-ban egyre inkább eltávolodott a kit űzött céltól. Az 1999-ben 
bevezetett eredeti költségvetési konszolidációs terv et 2001-ben, majd 2002-ben ismét átdolgozták. A 
terv célja a költségvetési egyensúly 2005-re va ló elérése mellett a hiány a GDP 2,0 százalékára való 
csökkentése volt. Amiatt azonban, hogy 2002-ben alacs onyabb volt a növekedés, a költségvetési hiány 
a GDP korábban tervezett 2,6 százalékához képest  a GDP 4,6 százalékára emelkedett. 2003-ban 
további lassulás volt tapasztalható a szerény nö vekedés és a markáns bevételi kieséssel járó 
adókikerülés következtében, miközben a maga sabb védelmi kiadások és a visszafogott küls ő kereslet 
 
HU 18   HU ellensúlyozására bevezetett expanzív intézkedések miatt növekedtek a kiadások. Ez a konszolidációs 
program tényleges megsz űnését jelentette, miközben a költségvetési hiány 2003-ra elérte a GDP 6,3 
%-át. Az expanzív költségvetési irányultság hozzájár ult a belföldi kereslet növekedéséhez és a folyó 
fizetési mérleg tartós és viszonylag magas, a 2003-as el őrejelzések szerint a GDP 4,4 %-ának 
megfelelő hiányához. A kormány szándékában áll a költsé gvetési hiány ismételt kezelése, ily módon 
az eddiginél kedvez őbb gazdaságpolitikai elegy irányában haladva és támogatva a folyó fizetési 
mérleg hiányának csökkentését. A hhoz, hogy a költségvetési konszolid áció ismét elinduljon, jelent ős 
korrekciós intézkedésekre van sz ükség. Az államháztartás min ősége várhatóan javul majd a 2004 
végére lezáruló átfogó költségvetési reform eredményeként. A reformok el ősegítik a hiány további 
csökkentését és azt, hogy a folyó fizetési mérleg hiánya  akkor is a fenntartható sávban maradjon, ha a 
nettó lakossági megtakarítás ismét kedvez őtlenül alakulna.  
Fokozni a gazdaság diverzifikációját a magasabb hozzáadott-érték ű tevékenységek 
irányában 
Jóllehet a GDP és a foglalkoztatottság 15-20 %-a az idegenforgalomból származik, a gazdaság 
mutatott némi rugalmasságot a nehéz nemzetköz i környezetben. Hosszabb távon azonban Ciprusnak 
érdekében állhat az idegenforgalmi tevékenység ek megújítása és egyéb hozzáadott-értékkel bíró 
tevékenységek kialakítása. Ebben a tekintetben a ciprusi kormány több reformot kezdeményezett a 
tudásalapú gazdaságra való átállás el ősegítése céljából. Mindazonáltal még így is hátrányt jelent a 
K&F-re fordított kiadások alacsony szintje, f őleg a vállalkozói szférában, valamint az informatikai 
készségek hiánya. Végül meglehet ősen korlátozott az elektronikus kereskedelem és az Internet-
hozzáféréssel rendelkez ő háztartások százalékos aránya.  
A kedvez őbb vállalkozási környezet kulcsfontosságú tényez ő a termékpiacok hatékonyságának 
javítása szempontjából is. El őször is a ciprusi gazdaságot a kis cs aládi vállalkozások túlsúlya jellemzi, 
amelyek b ővítését némileg akadályozhatja a forrásokhoz  való hozzáférés. Másodsorban a hálózati 
iparágakban még mindig korlátozott a verseny. A villamosenergia-piacon még mindig nem történt 
meg az átviteli rendszerirányító átengedése. 2003 no vemberében a távközlési és postai szolgáltatások 
ágazatának szabályozó hatósága ké t rendeletet adott ki, amely el őmozdítja ugyan ezen ágazatokban a 
helyi hurok átengedését, de azt telj es mértékben nem valósítja meg. Vé gezetül továbbra is fennállnak a 
piaci hozzáférést nehezít ő akadályok a légiközlekedésben, és a közösségi vívmányoknak a hajózási 
ágazatban való teljes megvalósítása még mindig várat magára.  
Konkrét ajánlások Ciprus számára 
A fentiekben vázolt feladatok teljesítéséhez az át fogó gazdaságpolitikai iránymutatások I. részében 
szereplő általános iránymutatásokban rögzített széleskör ű szerkezeti reformokra van szükség.  
Az államháztartási hiány csökkentésének fenntarth ató alapon való biztosítása érdekében az alábbi 
ajánlást fogalmazták meg Ciprus számára: 
1. az államháztartási hiányt többéves program keretében, hiteles és fenntartható módon 
csökkenteni a következ ő költségvetési felügyeleti szak asszal összefüggésben a Tanács által 
hozandó határozatoknak megfelel ően (1. iránymutatás). 
A gazdaság diverzifikációjának a magasabb hozzáadott-érték ű tevékenységek irányában történ ő 
fokozása érdekében az alábbi ajánlást fogalmazták meg Ciprus számára: 
2. fokozni a képzett humánt őke megfelel őségének fokozása iránt tett er őfeszítéseket, támogatni 
a K&F-t és az innovációt, különösen a vállalk ozói szférában, valamint javítani az 
információs és kommunikációs technológiák (IKT) elterjedését el ősegítő feltételeket (9., 13. 
iránymutatás).  
3. folytatni a vállalkozói és adózási környezet egyszer űsítését (Általános irányelvek 11.). 
 
HU 19   HU 17. Cseh Köztársaság 
A Cseh Köztársaság éves reál GDP növekedése az 1997-98 évek gazdasági megtorpanását követ ően 
átlagosan 3 százalékos volt, 2002 ki vételével, amikor az árvíz sújtotta ország GDP növekedése csak 2 
százalékot ért el. A HICP-infláció nagyon alacsony szintet mutatott (2002-be n 1,4 %, 2003-ban -0,1 
%), és a monetáris hatóságok az inflációs cél alatt te ljesítettek. A növekedési teljesítményt segítették a 
szerkezetátalakítási er őfeszítések, ám a kibocsátás még nem érte el teljes mértékben a becsült 
potenciált. Az els ődleges szerkezetátalakítási folyamat a banki ágazatban zajlott. A banki ágazat 
szerkezetátalakítása számottev ő költségvetési kiadással járt, miután az állam átvette a bankok 
mérlegében szerepl ő kétes eszközöket. Ezen túlmen őleg a költségvetési politi ka egészen a legutóbbi 
időkig viszonylag laza volt, melynek következtében me gugrott az államháztartási hiány. Az expanzív 
költségvetési irányultságnak köszönhet ően fellendült a belföldi kereslet, és a folyó fizetési mérleg 
hiánya – egyre inkább a fogyasztás b ővülése miatt – a GDP több mint 6 százalékára emelkedett.  
A Cseh Köztársaságban a gazdasá gpolitikának a fenntartható konverg encia magas fokának elérését 
kell célozniuk, különösen ami az államháztartás konszolidációját illeti. A gazdaságra a többi új 
tagállamhoz képest a viszonylag lassú növekedés volt jellemz ő. Ezért az államháztartás további 
konszolidációját olyan gazdaságpolitikának kell tám ogatnia, amelyek segítségével közép- és hosszú 
távon gyorsítható a növekedés. Ehhez els ősorban a fennmaradó szerkezeti hiányosságok kezelésére 
van szükség, különösen a munkapiacon és a váll alkozói környezetben, valamint a tudásalapú 
gazdaságra való átmenet felgyorsítására. Ennek tükrében négy f őbb feladat áll a Cseh Köztársaság 
előtt: 
• sürgősen biztosítani az államháztartási hiány fenntartható alapon történ ő további csökkentését és az 
államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát, 
• folytatni a munkaer őpiac szerkezeti hiányosságainak kezelését, 
• javítani a termelékenységnövekedés g yorsításához szükséges feltételeket, 
• ösztönözni a vállalkozást, támogatni a kis- és középvállalkozásokat.  
Sürgősen biztosítani az államháztartás i hiány fenntartható alapon történ ő további 
csökkentését és az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát 
Az államháztartási hiány 2002-ben a GDP 6,4 százalékáról 2003-ban a GDP 12,9 százalékára n őtt7, 
ezáltal tovább lendített a folyó fizetési mérleg hiány romlásán. 2003-ban a kormány költségvetési konszolidációs programot vezetett be, amelynek cé lja az államháztartási hiány a GDP 4 százalékára 
való csökkentése 2006-ra. A költségvetési konszolidáció el ősegíti a hiány további csökkentését és azt, 
hogy a folyó fizetési mérleg hiánya akkor is a fenntartható sávban maradjon, ha a nettó lakossági 
megtakarítás kedvez őtlenül alakulna. 
 
Az államháztartás állapotának min őségi javulása azonban nagyrészt a költségvetési reform 
végrehajtásától függ majd. A költségvetési refo rm egy igen fontos eleme közép távú kiadási 
keretprogramok és teljesítményorientált költségvet ések bevezetésével az intézményi keret módosítása. 
A kiadási kereteknek csökkenteniük kell a központi kormányzat ösztönzését állami garanciák nyújtása 
iránt, ami továbbra is jelent ős költségvetési kockázati forrás. Ezenkívül, tekintettel a közigazgatás 
folyamatban lev ő decentralizációjára, a költségvetési szabályok regionális és helyi szint ű hiánya 
szintén kockázatot jelent a rendezett költ ségvetési helyzet szempontjából. Kedvez ő fejleményként 
említést érdemel, hogy a kormány refo rmterveiben nem szerepel az elkövetkez ő évekre vonatkozóan 
az állami beruházási kiadások a GDP százalékos  arányában kifejezett részének csökkentése.  
                                                 
7 A hiány részben egyetlen, a GDP 6,3 százalékát kitev ő, imputált állami garanciavállalásnak tudható be. 
 
HU 20   HU Ami az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságát illeti, a költségvetésen kívüli kiadások, valamint 
a szociális biztonsági és egészségügyi kiadások me gugrása okot szolgáltat az aggodalomra. Jóllehet az 
állami adósság jelenlegi szintje nem magas, a fe ntiekkel kapcsolatos fejlemények folytán az adósság 
az utóbbi években rohamosan n őtt (a GDP 25,2 százalékáról 2001-ben a GDP 37,6 százalékára 2003-
ban). 
Folytatni a munkaer őpiac szerkezeti hián yosságainak kezelését 
1990 és 2002 között a cseh munkaer őpiac jelent ős szerkezeti változásokon esett át. Az els ődleges 
ágazatban alkalmazottak aránya a teljes munkaer ő 12,4 százalékáról 4,8 százalékra csökkent, a 
másodlagos ágazatban 45,1 százalékról 39,6 százalékra , a harmadik szektorban ezzel szemben 42,5 
százalékról 55,6 százalékra növekedett. A munkanélkü liség aránya 2002 végén 7,3 % volt, 2003 
negyedik negyedévére viszont elérte a 8,1%-ot. A munkanélküliség alakulására a szerkezetátalakítási 
folyamaton kívül valószín űleg az államháztartási reform is kiha tással lesz, amelynek következtében a 
2004-2006 id őszakban a közszolgálati állások 2 százaléka felszámolásra kerül. A szakszervezeteknek 
csekély a befolyása a bérképzésre. A bértárgyalás fo lyamata centralizált, és a bérek meghatározása 
többnyire a vállalkozások szintjén történik. Gyenge  a béralkuról a cégek és ágazatok között folytatott 
egyeztetés. Annak ellenére, hogy magas a fogl alkoztatottsági arány (2002-ben 65,5 %) és a 
munkanélküliség az EU-átlag körül van, a cseh munkaer őpiac több szerkezeti hiányosságot mutat. 
Először is a munkanélküliség tekintetében igen  nagyok a regionális különbségek. A szerkezetileg 
gyenge térségekben a munkanélküliségi ráta négysze r magasabb, mint Prágában, egyes régiókban a 25 
százalékot is meghaladja. Másodsorban igen maga s a hosszú távú (egy éven túli) munkanélküliek 
részaránya, 2003 végére elérte a 40,3 százalékot. Ezen túlmen ően egyre tovább tart a munkaügyi 
hivataloknál a regisztrálás. Harmadsorban rendkívül magas a munkanélküliség aránya a fiatalok – 25. 
évüket még be nem töltöttek – körében. A fiatal  munkanélküliek átlagos részaránya csaknem 23 
százalék volt, jelent ős regionális eltérésekkel.  
A munkaer őkínálat oldalán a hosszú távú munkanélküliség  és az alacsony foglalkozási rugalmasság az 
adó- és ellátó rendszerben rejl ő fékekből, az élethosszig tartó tanulási programok fejletlen 
rendszeréb ől, valamint az oktatási és képzési re ndszerek hiányosságaiból következik. Ami ez 
utóbbiakat illeti, az oktatási és képzési rendszerek nem biztosítják elegend ő mértékben a 
munkaerőpiac szükségleteihez, különösen a tudásala pú gazdaság igényeihez igazodó szakképzettséget. 
A cseh munkaer őpiac szerkezeti hiányosságai egyben az alacs ony földrajzi mobilitást is tükrözik, ami 
két főbb fogyatékosságból ered: egyrészr ől az ingatlanárak szabályozása gyengíti az ingatlankínálat 
ösztönzését azokban a térségekben, ahol munkahelyek jönnek létre. Másrészr ől az elégtelen 
közlekedési infrastruktúra növeli az ingázás költ ségeit és akadályt képez a beruházások és új 
vállalkozások létrehozása el őtt a szerkezetileg gyenge térségekben.  
A munkaer őkereslet oldalán a magas egészségügyi és szoci ális biztonsági járulékok járhatnak negatív 
hatással. Az egészségügyi és szociális biztonsági járulékok összesen elérték a bruttó bér 47,5 
százalékát, amelynek egynegyedét a munkavállal ók, háromnegyedét pedig a munkáltatók fizetik.  
Javítani a termelékenységnövekedés gy orsításához szükséges feltételeket 
A Cseh Köztársaságban viszonylag alacsony volt a termelékenység növekedése. Az 1996-2002 
időszakban a munkatermelékenység éves szinten 2, 1 százalékkal növekedett, ami a legalacsonyabb 
arány az új tagállamok körében. Ezenkívül a termel ékenység szintje az EU-hoz képest még mindig 
igen alacsony (2003-as adatok szerint az EU-15-ök átlagának hozzávet őlegesen 55 százaléka). Ezt a 
helyzetet többek között olyan tényez ők idézték el ő, mint az oktatási rendszer korlátozott mérték ű 
rugalmassága, a K&F és az innováció alacsony ha tékonysági foka, valamint az információs és 
kommunikációs technológiák (IKT) alkalmazásának alacsony szintje. Az oktatási és képzési rendszer 
mérsékelten rugalmasan alkalmazkodik a készségek  tekintetében a változó igényekhez, és ez f őleg 
abban nyilvánul meg, hogy a képesítések nem felelnek meg a munkaer őpiac igényeinek. Az 
iskolázottság szintje igen magas (a 20-24 koro sztály 92 %-a rendelkezik legalább középiskolai 
végzettséggel), de a fels őfokú végzettség űek részaránya az egyik legalacsonyabb az EU-ban. Annak 
 
HU 21   HU ellenére, hogy az új tagállamokhoz képest viszonylag magas a K&F-re fordított kiadások szintje, az 
ebből származó innovációs tevékenység a szabadalma k számát alapul véve rendkívül alacsony, ami a 
K&F alacsony hatékonyságára vall. A kutató intézetek (így az egyetemek és a Cseh Tudományos 
Akadémia) és a magánszektor között csak korlátozott mérték ű az egyűttmükődés. A kormány ezeket a 
gondokat felismerve a K&F támoga tása érdekében nemzeti K&F-po litikát fogadott el a 2004-2008-as 
időszakra, amelynek sikere azonban nagyrészt attól függ, hogy az teljes mértékben végrehajtásra 
kerül-e.  
Ösztönözni a vállalkozást, támogatn i a kis- és középvállalkozásokat 
Annak ellenére, hogy el őrelépés történt a jól m űködő versenykörnyezet kialakítása irányában és a jogi 
környezet fejlesztése folyamatos, láthatóan még mindig jelent ős akadályok nehezítik a vállalkozást a 
Cseh Köztársaságban. Ezt többek között az is t ükrözi, hogy a GDP-nek csak csekély részarányát 
(kevesebb, mint 40 százalékát) termelik a kis- és középvállalkozások. A többi új tagállamhoz képest viszonylag alacsony az új vállalkozások bruttó száma az összes vállalkozás arányában.
 
Ezt a helyzetet a vállalkozási környezet a kis- és középvállalkozásokat arán ytalanul sújtó olyan 
hiányosságai okozzák, mint például ami a szabályo zásokat és a jogalkalmazást illeti, illetve a 
társaságokra rótt túlzott adminisztratív terhek, va lamint a forrásokhoz való korlátozott hozzáférés. 
Rendkívül hosszadalmas és bonyolult az új társaság alapításának adminisztratív folyamata. A 
cégjegyzék nem hatékony és gyakran az átláthatóságot nélkülöz ő működését a vállalkozók gyakran 
bírálják. Ezenkívül a cs ődtörvény nem teszi lehet ővé a piacról való hatékon y kilépést, illetve a nehéz 
helyzetbe került társaságok szerkezetátalakítását. Né melyik gond kezelésére vonatkozóan a jogalkotási 
javaslatok készítése folyamatban van, de a hala dás ezen a téren lassúnak bizonyult. A bírák 
képesítésének javulása ellenére továbbra is alapvet ő hiányosságot jelent a jogalkalmazás min ősége és 
időben történ ő végrehajtása. Ezen túlmen ően az új vállalkozások számára rendkívül nehéz küls ő 
finanszírozási forráshoz jutni.  
Konkrét ajánlások a Cseh Köztársaság számára 
A fentiekben vázolt feladatok teljesítéséhez az át fogó gazdaságpolitikai iránymutatások I. részében 
szereplő általános iránymutatásokban rögzített széleskör ű szerkezeti reformokra van szükség.  
Az államháztartási hiány fenntartható alapon történ ő további csökkentésének és az államháztartás 
hosszú távú fenntarthatóságának miel őbbi biztosítása érdekében az alábbi ajánlásokat fogalmazták 
meg a Cseh Köztársaság számára: 
1. az államháztartási hiányt többéves program keretében, hiteles és fenntartható módon 
csökkenteni a következ ő költségvetési felügyeleti szak asszal összefüggésben a Tanács által 
hozandó határozatoknak megfelel ően (1. iránymutatás). 
2. átalakítani az egészségügyi és a nyugdíjrend szert azok pénzügyi fenntarthatósága biztosítása 
céljából, különösen az id őskörú eltartottak arányának várh ató növekedését ellensúlyozandó, 
továbbá intézkedéseket hozni a függ ő kötelezettségek növekv ő állományából származó 
költségvetési kockázat csökkentésére; biztosítani a munkára ösztönz ő eszközök javítását és a 
magas szociálpolitikai járulékok csökkentését (4., 14., 16. iránymutatás). 
A munkaer őpiac szerkezeti problémái kezelés ének folytatásához a következ ő ajánlást fogalmazták 
meg a Cseh Köztársaság számára: 
3. a munkavállalás elleni ösztönz ők kiküszöbölése érdekében az adó- és ellátó rendszer 
átalakításával er ősíteni a munkaer őkínálatot, továbbá a készségek a piacnak való 
megfelelősége javításával fokozni a foglalko zási és regionális mobilitást, miközben 
biztosítani a megszorító int ézkedések és egyéb aktív munkaer őpiaci politikák hatékonyságát, 
 
HU 22   HU megszüntetni az ingatlanpiac szabályozását és javítani a közlekedési infrastruktúrát 
(Általános irányelvek 4., 7., 8. és 13.).  
A termelékenységnövekedés gyorsításához szükség es feltételek javítása érdekében az alábbi 
ajánlásokat fogalmazták meg a Cseh Köztársaság számára: 
4. javítani az oktatási és képzési rendszer hatékonyságát és min őségét, valamint alkalmazkodó 
képességét a készségeket illet ően a változó igényekre (Általános irányelvek 13.). 
5. javítani a K&F és innovációs tevékenységek  hatékonyságát, ösztönözni a tudástranszfert a 
közvetlen külföldi befektetéseken keresztül, továbbá támogatni a tudás terjesztését (Általános irányelvek 13.). 
A vállalkozás ösztönzése és a kis- és közé pvállalkozások támogatá sa érdekében a következ ő ajánlást 
fogalmazták meg a Cseh Köztársaság számára: 
6. javítani a vállalkozói körny ezetet, különösen az adminisztratív terhek felszámolásával, a jogi 
környezet er ősítésével és a források hozzáférhet őségének er ősítésével (Általános irányelvek 
11., 12.). 
 
HU 23   HU 18. Észtország 
A gyenge küls ő kereslet ellenére Észtország makrogazdaság i teljesítményben 2003-ban is stabilnak 
mutatkozott, bár a folyó fizetési mérleg hián ya a GDP 13,7 százalékára növekedett. A 4,8 százalékos 
GDP-növekedéshez az élénk beruházás és a lakossági fogyasztás növekedése egyaránt hozzájárult. Az 
utóbbi hajtóerejét az er őteljes hitelb ővülés, a béremelkedés és a foglalkoztatottság szerény mérték ű 
növekedése jelentette. Az euro-övezet elhúzódó be ruházási pangásához viszonyítva Észtországban a 
külföldi közvetlen befektetések er őteljes beáramlásának és az alacsony kamatlábaknak köszönhet ően 
élénken, több mint 11 százalékkal n őtt a tőkekiadás. Az infláció 2001 közepén csaknem 7 százalékra 
szökött, 2003-ban viszont 1,3 százalékra csökkent. A költségvetési többlet az er őteljes tevékenység és 
a hatékonyabb adóbehajtás következtében, valamint a parlament által jóváhagyott további kiadások 
ellenére 2002-ben a GDP 1,8 százalékára, 2003-ban pedig 2,6 százalékára n őtt. Egyes helyi 
önkormányzatok továbbra is terhet jele ntenek az államh áztartás számára.  
Észtországban a gazdaságpolitikának a fenntartható konve rgencia magas fokának elérésére és a folyó 
fizetési mérleg hiányának csökkentésére kell irán yulniuk. A költségvetési politikának jelent ős kihatása 
lehet a folyó fizetési mérlegre, miközben a st rukturális politikák, különösen azok, amelyek a 
termelékenység javítását és a verseny növelését  célozzák, növelhetik a gazdaság növekedési 
potenciálját, és tovább javíthatják a megtakarítás ok és befektetések egyensúlyát, valamint a folyó 
fizetési mérleget. A gazdasá gnak a függetlenséget követ ő átalakítása után továbbra is jelent ős kihívás 
a hatóságok számára a munkaer őpiac, ezen belül különösen a magas munkanélküliség. Ennek tükrében 
négy főbb feladat áll Észtország el őtt: 
• a jelentős folyó fizetési mérleg hiány kezelése, amelynek megfelel ő költségvetési politikára kell 
alapulnia, 
• a munkaer őpiac szerkezeti hiányosságainak kezelése, 
• a termelékenység növeléséhez szükséges feltételek javítása, 
• hatékony verseny kialakítása a hálózati iparágakban. 
A jelentős folyó fizetési mérleg hiány kezelése, amelynek megfelel ő költségvetési politikára 
kell alapulnia 
A belföldi és külföldi kereslet közötti egyenl őtlenség a roppant mérték ű behozatali igényben (7,9 
százalékos növekedés), valamint a viszonylag lanyha exportteljesítményben (4,2 százalékos 
növekedés) nyilvánult meg, és ebb ől következ ően a folyó fizetési mérleg hiányának romlását 
eredményezte, ami 2003-ban a GDP 13,7 százalékára rúgott. A hiányt több jelent ős egyszeri, 
elsősorban a beruházási javak behozatalát illet ő intézkedés, valamint a negatív jövedelmi egyenleg 
okozta, ezzel szemben a t őkeszámla az er őteljes közvetlen külföldi t őkebeáramlásnak köszönhet ően 
többletet mutatott. Az államadósság alacsony (a GDP hozzávet őlegesen 5 százalékának megfelel ő) 
szintje és az ország kedvez ő hitelképességi min ősítése hozzásegíthetnek a folyó fizetési mérleg 
hiányának finanszírozását illet ő pillanatnyi stabilitási aggodalmak enyhítésében. A központi 
kormányzat ezenkívül a GDP 9 százalékának megfelel ő stabilitási tartalékot hozott létre, amelynek 
finanszírozását az 1997 óta felhal mozott költségvetési többletekb ől és privatizációs bevételekb ől 
biztosítja.  
Ezért az észt gazdaság jelent ős makrogazdasági egyensúlyhiányán ak határozott csökkentéséhez közép 
távon alapvet ően fontosak az észt áruk és szolgáltatások küls ő versenyképességét els ősorban az 
ország, ezen belül f őleg a hátrányos helyzetben lev ő területek infrastruktúrájának rohamos ütemben 
történő javításával és a humánt őke-befektetésekkel javító strukturális politikák. 
 
HU 24   HU Az óvatos költségvetési politika folytatásának kul csfontosságú szerepe van a folyó fizetési mérleg 
hiányának kezelésében. Miközben a költségvetési többlet a 2002-r ől 2003-re a GDP 1,8 százalékáról a 
GDP 2,6 százalékára emelkedett, egyes helyi önkorm ányzatok továbbra is terhet jelentenek az 
államháztartás számára azzal, hogy mind 2002-ben,  mind pedig 2003-ban eltértek a költségvetési 
célkitűzésektől. Az utóbbi évek költségvetési többlete és az alacsony államadósság ellenére a további 
kiadásokról és adócsökkentésekr ől szóló tervek, valamint az EU-csatlakozással összefügg ő 
kötelezettségvállalások a közeljöv őben nagyobb költségvetési nyomással járnak majd. Ez tovább 
csökkentheti a nemzeti megtakarítást, és ezáltal nega tív kihatása lehet az általános gazdaságpolitikai 
elegyre, különösen igen magas folyó fizetési mérleg hiánnyal jellemezhet ő helyzetben. Egészében 
véve az észt költségvetési egyensúlynak még némi  költségvetési lazítás mellett is az elkövetkez ő 
néhány évben egyensúlyt vagy tö bbletet kell mutatnia. Ezen túlmen ően a költségvetési lazítás az EU-
tagság els ő néhány évében várhatóan egybeesik eg y gazdasági fellendüléssel. Nem kizárható a 
tervezett költségvetési politikai irányultság konjunktúraciklust er ősítő hatása. Ezért a közép távú 
költségvetési politikai program végrehajtása Észt országban óvatos és rugalmas megközelítést kíván.  
A munkaer őpiac szerkezeti hiányosságainak kezelése 
Az észtországi munkaer őpiaci viszonyok az ország függetlensége óta fokozatosan romlottak. A 
munkanélküliség (az ILO meghatározása alapjá n) 2000 közepére 14,5 %-ra növekedett, amit f őleg a 
gazdaság átalakítása okozott, illetve az, hogy ebb ől következ ően a készségek már nem feleltek meg a 
piaci igényeknek. A foglalkoztatottsági arány, ami az 1997-es 65 százalékról 2000-re 60,6 százalékra 
csökkent, 2002-re ismét 61,1 százalékra növekedett, am i az ország függetlensége óta meghozta az els ő 
fordulatot a munkaer őpiacon, amelynek eredményeképp a m unkanélküliség 2002-ben 10,3 százalékra 
esett vissza. Ez a javuló tendencia azonban a foglalkoztatottság szerény növekedésének és a 
gazdaságilag aktív népesség jelent ős hanyatlásának eredménye; a foglalkoztatottság az 1997-2002 
időszakban több mint 2 százalékkal n őtt, miközben a gazdaságilag aktív népesség csaknem 2,5 
százalékkal csökkent.  
A munkanélküliség növekedése 1997-2002-ben a hosszú  távú munkanélküliek és a reményt vesztett 
munkavállalók arányának egyenletes növekedésével és az ebb ől következ ő szerkezeti 
munkanélküliség arányának emelkedésével áll össz efüggésben. Az egy éven túl állás nélkül maradók 
részaránya azonban 2002-ben a munkanélküliek 41 százalékára – csaknem az 1997-es szintre – csökkent, miután az adott id őszakban számottev ően, 60 százalékra n őtt. A hosszú távú 
munkanélküliek száma azonban így is kiemelked ően magas, ami azt sugallja, hogy nagy számú 
munkanélküli nem rendelkezik a munkaer őpiacra való sikeres vissza illeszkedéshez szükséges 
készségekkel. Továbbra is fennállnak a regionális  különbségek, így a munkanélküliség számottev ően 
magasabb az ország délkeleti részén (a munkaer ő mintegy 19 százaléka), mint délen (8,5-9 százalék). 
 
A termelékenység növeléséhez szükséges feltételek javítása 
Észtországban a termelékenység szintje az EU-átlag hoz képest még mindig igen alacsony (a 2002-as 
adatok szerint az EU-15-ök szintjének 42 százaléka). Miközben az 1997-2000 id őszakban továbbra is 
erőteljes volt a munkatermelékenység növekedése (év es szinten 7 százalék), 2000 óta ez a folyamat 
lelassult. A termelékenység jöv őbeli növekedését két f ő tényező gátolhatja: a munkaer ő képesítésbeli 
hiányosságai, valamint a K&F és az innováció alacsony szintje. Ez a két tényez ő szolgáltat 
magyarázatot arra is, hogy a közvetlen külföldi befektetések f őleg azokra a területekre 
összpontosulnak, ahol nincs szükség jelent ős K&F-re, illetve képzettségre.  
A munkaer ő képesítésbeli hiányosságai az oktatási rendszer elégtelenségéb ől következnek, hiszen 
viszonylag magas az oktatásra fordított közkiadások szi ntje (2000-ben a GDP 6,7 százalékát tette ki). 
Különösen aggodalomra késztet ő az a tény, hogy az oktatási rendszer nem felel meg kell ő mértékben a 
munkaerőpiac szükségleteinek, ebb ől következ ően a készségek nem felelnek meg a piaci igényeknek.  
A termelékenység növekedésének fokozásában  lényeges szerepet játszhat egy megfelel ően kidolgozott 
K&F-politika. Észtországban jelenleg viszonylag alacsony szint ű a K&F-re fordított kiadások szintje, 
 
HU 25   HU elmarad a többi európai országétól (2001-ben a GDP 0,8 %-a), és a vállalkozói K&F aránya a 
legalacsonyabb az új tagállamok körében. Ez részb en a tudományos és a vállalkozói szféra közötti 
elégtelen kapcsolatnak tudható be. Ezen a területe n új stratégiát fogadtak el, amelyben a K&F-re 
fordított összes kiadás számottev ő emelése szerepel a 2002-2006 id őszakra vonatkozóan.  
Hatékony verseny kialakítása a hálózati iparágakban 
Jóllehet a hálózati iparágak liberalizációja már megkezd ődött Észtországban, a villamosenergia-piacon 
még mindig rendkívül korlátozott a verseny. Az ország a tárgyalásokon hosszú átmeneti id őszakot ért 
el az ágazat liberalizációját illet ően, tekintettel az olajpalától való függ őségére, amelyet mint a 
villamosenergia-termelés egyik forrását alkalmazza. Megkezd ődött az olajpala-ágazat átalakítása, ám 
a piac tervezett liberalizációja terén még korlátozott az el őrelépés. A villamosenergia-piacot egy 
vertikálisan integrált állami vállalat túlsúlya jelle mzi, amelynek tevékenysége kiterjed az ellátásra, 
termelésre, átvitelre és forgalmazásra, ezen be lül az átvitel terén monopóliummal rendelkezik. A 
jelenlegi 10 százalékos bejelentett piacnyitás elmara d a legtöbb új tagállam piacnyitásának fokától. A 
villamosenergia-piac liberalizációja el őtt álló egyik legfontosabb akadály a hatóságok által a 
behozatali engedélyekre vona tkozóan meghatározott szigorú szabályozás. Lényeges még az 
energetikai szabályozó hatóság f üggetlenségének biztosítása, tekintettel arra, hogy villamosenergia-
piacot jelenleg egy állami tulajdonban lev ő vállalat uralja.  
A gázágazatban és a távközlésben kevésbé sürget őek a gondok. A privatizált és nyitott gázpiacon egy 
szolgáltató üzemel. A távközlési piacot is liber alizálták. Gondok merülh etnek fel azonban annak 
kapcsán, hogy a hálózat tulajdono sa egyben forgalmazóként is m űködik.  
Konkrét ajánlások Észtország számára 
A fentiekben vázolt feladatok teljesítéséhez az át fogó gazdaságpolitikai iránymutatások I. részében 
szereplő általános iránymutatásokban rögzített széleskör ű szerkezeti reformokra van szükség. 
A jelentős folyó fizetési mérleg hiány kezeléséhez, amelynek megfelel ő költségvetési politikára kell 
alapulnia, az alábbi ajánlást fogalmazták meg Észtország számára: 
1. olyan költségvetési politikát folytatni, amely megfelel a következ ő költségvetési felügyeleti 
szakasszal összefüggésben a Tanács által ho zandó határozatoknak (1. iránymutatás) és 
összeegyeztethet ő a konjunktúraciklust er ősítő olyan politika elhárításának célkit űzésével, 
amely súlyosbíthatja a küls ő egyensúlyhiányt (2. iránymutatás). 
A munkaer őpiac szerkezeti problémái kezeléséhez a következ ő ajánlást fogalmazták meg Észtország 
számára: 
2. olyan szakpolitikai döntéseket hozni, am elyek különös hangsúlyt helyeznek, f őként a 
gazdaság átalakítása által leginkább sújtott té rségekben, a hosszú távú munkanélküliek 
újrabeilleszkedésére a szakképzés és az élethosszig tartó tanulás támogatása, valamint az állásteremtést támogató, hatékony intézményi  keretrendszer felállítása útján (4., 6. és 8. 
iránymutatás). 
3. ösztönözni a szociális part nereket annak biztosítására, hogy a bérfejlesztés, ideértve a 
minimálbérre vonatkozó jogszabályok módosítá sait, ne akadályozza a foglalkoztatottság 
növekedését és ne gátolják a munkaer őpiac fellendülését (3. és 5. iránymutatás). 
A termelékenység növeléséhez szükséges feltételek ja vítása céljából az alábbi ajánlásokat fogalmazták 
meg Észtország számára: 
4. a munkaer őpiacon a készségek és az igények közötti eltérés csökkentése érdekében javítani 
az oktatási rendszer és a szakképzés hatékonyságát és min őségét (13. iránymutatás). 
 
HU 26   HU 5. végrehajtani a 2001-ben elfogadott K&F-stra tégiát, különösképpen tá mogatni a vállalkozói 
szféra erőteljesebb részvételét a K&F-re fordított kiadások terén (13. iránymutatás).  
A hálózati iparágakban a hatékony verseny kialakítása érdekében: 
6. folytatni a villamosenergia-piac liberalizációját, er ősíteni a szabályozó hatóság 
függetlenségét, és biztosítani a hatékony versenyt a távközlésben (9. iránymutatás). 
 
HU 27   HU 19. Magyarország 
A 2002-es viszonylag magas, 3,5 százalékos reál GDP növekedést követ ően 2003-ban a reál GDP 
növekedés lelassult és 3 százalék alá esett. Mi közben a munkanélküliség a csatlakozó országok 
körében a legalacsonyabbak között van, a részvét eli arány az EU-átlaghoz képest igen alacsony. A 
foglalkoztatottság további növelését nehezítik a munkaer őpiac súlyos szerkezeti hiányosságai, így a 
regionális mobilitás hiánya, a készségek és a piaci igények közötti eltérés, valamint az ellátó 
rendszerekb ől származó fékek. A fenntartható konvergencia magas fokának eléréséhez újra el kell érni 
és fenntarthatóan magas szinten fenn kell tartani a versenyképességet. Ezért a kiegyensúlyozott közép 
távú növekedés biztosítása érdekében alapvet ően fontos visszatérni az ésszer ű reálbérfejlesztéshez és 
az eddiginél kedvez őbb befektetési környezetet kell kialakítani.  
Miután 2002-ben magas, a GDP  9,3 százalékának megfelel ő volt a költségvetési hiány, 2003-ban 
ismét restriktív lett a költségvetési politika. Az á llamháztartási hiány azonban így is elérte a GDP 5,9 
százalékát. Az utóbbi két évben a költ ségvetési hiányra vonatkozó célkit űzések jelent ős túllépése 
hozzájárult ahhoz, hogy a folyó fizetési mérleg hiánya a fogyasztás b ővülése miatt a GDP 5,5 
százalékára növekedett. A makrogazdaság-politikai elegyen belüli egyéb problémákkal (magas 
reálbérnövekedés, igen magas reálkamatlábak) és a rendkívül magas árfolyam-volatilitással együtt ez 
okozta az általános bizalomvesztést a pénzpiac okon és az általános visszaesést a versenyképesség 
tekintetében.  
Magyarországon a gazdaságpolitikának a fenntarthat ó konvergencia magas fokának elérését kell 
célozniuk, különösen ami az államháztartás kons zolidációját illeti. Magyarország több szerkezeti 
reformot hajtott végre és jelent ős mértékben felzárkózott az EU- hoz. Vannak azonban területek, 
amelyek további feladatot jelentenek az ország számára. Magyarországnak intézkedéseket kell hoznia 
az oktatási rendszer hatékonyabbá tétele érdekében,  továbbá a termelékenység növelése érdekében 
ösztönöznie szükséges a K&F-t. Tovább kell fokozni  a versenyt a hálózati iparágakban, és er ősíteni 
kell a szabályozó hatóságok függetlenség ét. Ennek tükrében Magyarország el őtt öt főbb feladat áll:  
• fenntartható alapon biztosítani az államháztartási hiány további csökkentését, 
• növelni a foglalkoztatottságot és kezelni a munkaer őpiac szerkezeti hiányosságait, 
• a bérmérsékletet indukáló politika folytatása révén fokozni a költség-versenyképességet, 
• javítani a termelékenység növe léséhez szükséges feltételeket, 
• hatékony versenyt kialakítani a hálózati iparágakban.  
Fenntartható alapon biztosítani az álla mháztartási hiány to vábbi csökkentését 
Miután 2002-ben magas, a GDP 9,3 százalékának megfelel ő volt a hiány, 2003-ban restriktívvé vált a 
költségvetési politika. A 2003. évi államháztartási hiány azonban így is elérte a GDP 5,9 százalékát. 
Bár 2004-re a hiány további csökkentését te rvezik, a hiányra vonatkozó 2004-es célkit űzés eléréséhez 
a kiindulási helyzet meglehet ősen nehéznek t űnik. Jóllehet a 2004-es költség vetés eredetileg az átfogó 
államháztartási refo rmot célozta, jelent ős számú kiadási tételt egyáltalán nem kezel, és ezeket 
láthatóan a konszolidációs tervek sem veszik figyelembe. Eközben a megtakarításokat f őleg a folyó és 
a működési kiadások csökkentésével kívánják elérni. A kor ábbi expanzív költségvetési irányultság és 
a magas reálbér-növekedés miatt megn őtt a belföldi kereslet és a folyó fizetési mérleg hiánya – egyre 
inkább a fogyasztás b ővülése miatt – valamivel a GDP 5,5 százaléka fölé emelkedett. A magas 
kormányzati szint ű kölcsönök csökkentése szintén lényeges a fo lyó fizetési mérleg javításához. Nem 
várható, hogy a háztartási megtakarítások elegend őnek bizonyulnak majd a magánberuházások 
(ideértve az EU-csatlakozással kapcsolatos beruhá zásokat is) emelkedésének finanszírozására. Ez 
várhatóan további terhet jelent a folyó fizetési  mérleg számára. A beruházások végrehajtásának 
 
HU 28   HU lehetővé tétele mellett még a jelenlegi folyó fize tési mérleg hiány fenntartásához is további 
költségvetési megszorításra lenne szükség. Magyar országon az államháztartás konszolidációjának kell 
lennie a fenntartható politikákhoz való visszatérés alapjának.  
Növelni a foglalkoztatottságot és kezelni a munkaer őpiac szerkezeti hiányosságait 
A csatlakozó országok között Magyarországon az egyik legalacsonyabb a munkanélküliség aránya 
(2003-ban 5,8 százalék). Ezt azonban stagnáló munkaer ő és az EU-átlaghoz viszonyítva alacsony 
részvételi arány kíséri (2002-ben 59,7 százalék a 15-64 éves korosztályban). Ebb ől következ ően az 
alacsony munkanélküliség nem tükrözi a munkaer őpiactól való jelent ős elszakadást, valamint a 
nagyfokú inaktivitást, különösen a pályafutás uk végén járó munkaképes korú népesség körében.  
A munkaer őpiacot ezen kívül szerkezeti hiányosságok is jellemzik. A regionális különbségeket f őként 
az egyre növekv ő mértékű urbanizáció és a kelet-nyugati tengely ki alakulása jelzik, tekintettel arra, 
hogy a munkanélküliség magasabb az ország keleti fe lében. Nemzetközi mércével alacsony a bels ő 
mobilitás, amelynek f ő akadályait az ingatlanpiac és a közleked és jelentik. A munkanélküliek jelent ős 
száma fiatal feln őtt (a fiatal munkanélküliek aránya 11,4 százalék).  
A bérmérsékletet indukáló politika folytatása  révén fokozni a költs ég-versenyképességet 
Magyarország költség-versenyképessége a 2000-2002 években számottev ő hanyatlást mutatott, bár 
2003 eleje óta észlelhet ő ebben a tekintetben némi javulás. A költség-versenyképesség csökkenése 
részben a bérek rohamos növekedésének tudható be . A reálbérnövekedés az elmúlt három évben 
meghaladta a termelékenység növekedését, amit egyr észt a minimálbérek és a közalkalmazotti bérek 
emelése, másrészt a vállalati szektor az új, al acsony inflációjú környezethez való megkésett 
alkalmazkodása gerjesztett.  Bár a bérnövekedés az év vége felé lelassult, a reálbérek még így is 9,2 
százalékkal emelkedtek 2003-ban (a versenyszfér ában 7,3 százalékkal, a közszférában pedig 12,7 
százalékkal). A béremelkedések kedvez őtlenül befolyásolták a költség -versenyképességet és ezek 
következtében a munkaer őpiac némelyik alacsony képzettséget igényl ő szegmensében csökkent a 
foglalkoztatottság. Ennek a folyamatnak az eredményeként egyrészr ől az ipari termelés szerkezetében 
elmozdulás történt a magasan képzett munkaer ő irányában, másrészr ől viszont az egységnyi termékre 
jutó munkaer őköltségek növekedése miatt romlott az ország  általános versenyképessége, és nem csak 
a munkaigényes tevékenységek terén.  
A termelékenység növeléséhez szükséges feltételek javítása 
A termelékenység növekedése 2000 óta folyamatosan lassul, bár így is valamivel meghaladja az új 
tagállamok átlagát. Míg 2000-ben 4,2 százalékos volt a munkatermelékenység növekedése, 2003-ban 
2,4 százalékra csökkent. A termelékeny ség-növekedés lassulását olyan tényez ők idézték el ő, mint a 
viszonylag alacsony szint ű K&F (2001-ben a GDP 0,95 százaléka), az oktatási rendszer elégtelensége 
és a bizonytalan vállalkozói környezet.  
Jóllehet sor került néhány intézk edésre az oktatási rendszer a munkaer őpiac változó igényeihez való 
rugalmasabb alkalmazásának céljával, a munkaer őpiacon még mindig hiány tapasztalható a közepesen 
és magasan képzett munkavállalókat illet ően. Növekszik a PhD hallgatók száma, de sokan az oklevél 
megszerzése el őtt abbahagyják tanulmányaikat. A t udomány- és technológia területén a 
felsőoktatásban végzettséget szerz ő hallgatók a népesség viszonylatában 1000 f őre jutó teljes száma (a 
20-29 korosztályban) az utóbbi években folyamat osan csökkent: 2001-ben 3,7 volt, az egyik 
legalacsonyabb az egész EU-ban. A kutatás és fejlesztés területén elmaradást mutat az alkalmazott kutatás, ami részben az alacsony szint ű vállalkozói K&F kiadásoknak, illetve a társaságok és a kutató 
intézetek közötti korlátozott mérték ű együttm űködésnek tulajdonítható. A K&F-re fordított 
közkiadások szintje szintén viszonylag alacsony, és nem csak a GDP részarányában, hanem a teljes 
költségvetési kiadások részarányában is (2001-ben a költségvetési K&F kiadások a teljes költségvetési 
kiadások 0,9 százalékát képviselték). A term elékenység növekedését szintén kedvez őtlenül 
 
HU 29   HU befolyásolhatja a s űrűn változó szabályozási környezet. Az utóbbi  évtizedben gyakorta változtak a 
szabályozások és kormányzati stratégiák, ami csökkentette a szabályozás kiszámíthatóságát és a kormányzat iránti bizalmat, valamint akadályozta a hosszú távú tervezést. 
 
Hatékony verseny kialakítása a hálózati iparágakban  
Jóllehet a liberalizáció a hálóza ti iparágak többségében megkezd ődött, a hatékony verseny még 
mindig korlátozott. A távközlés az egyik leginkább  liberalizált ágazat. A verseny azonban a korábbi 
állami tulajdonú vezetékes vállalat túlsúlya  és a mobiltelefon-piac csaknem duopólium jelleg ű 
helyzete miatt még itt is korlátozott. A villa mosenergia- és a gázágazatot megnyitották a 
nagyfogyasztók el őtt. A hosszú távú vételi szerz ődések és a kevés rendelkezésre álló csatlakozási 
kapacitás azonban továbbra is gátolja a versenyt  a villamosenergia-ágazatban. Végül némelyik 
ágazatban az állam fenntartotta beavatkozási jogkörét a hálózati szabályozók tevékenységére 
vonatkozóan. Ez a helyzet a villamosenergia- és a gázpiacon, ahol a kormánynak befolyásolási 
lehetősége van az árakra.  
Konkrét ajánlások Magyarország számára 
A fentiekben vázolt feladatok teljesítéséhez az át fogó gazdaságpolitikai iránymutatások I. részében 
szereplő általános iránymutatásokban rögzített széleskör ű szerkezeti reformokra van szükség.  
Az államháztartási hiány csökkentésének fenntarth ató alapon való biztosítása érdekében az alábbi 
ajánlást fogalmazták meg Magyarország számára: 
1. az államháztartási hiányt többéves program keretében, hiteles és fenntartható módon 
csökkenteni a következ ő költségvetési felügyeleti szak asszal összefüggésben a Tanács által 
hozandó határozatoknak megfelel ően (1. iránymutatás). 
A foglalkoztatottsági arányok növelése és a munkaer őpiac szerkezeti problémáinak kezelése 
érdekében az alábbi ajánlásokat fogalmazták meg Magyarország számára: 
2. megfelel ő ingatlan- és közlekedéspolitikai intézkedésekkel, valamint a hátrányos helyzet ű 
csoportok (etnikai kisebbségek, fogyatékkal él ők és hajléktalanok) munkaer őpiacra való be-, 
illetve visszalépésének ösztönzésév el felszámolni a regionális mobilitást gátló akadályokat 
és ezzel er ősíteni a munkaer őkínálatot (7. és 8. iránymutatás). 
3. biztosítani, hogy az adó- és ellátói rend szerek támogassák a foglalkoztatottságt és 
ösztönözzék a munkaer őpiacra való belépést, illetve a munkaer őpiacon való maradást (a 
munka kifizet ődővé tételének elve) – a munker őre rótt magas adóterheket tovább kell 
csökkenteni (4. iránymutatás). 
A költség-versenyképesség bérmérsékletet  indukáló politika folytatásával történ ő fokozása érdekében 
az alábbi ajánlást fogalmazták meg Magyarország számára: 
4. a bérképzés reformját olyan irányban ösztönözni, hogy a bérek jobban tükrözzék a 
termelékenységet. Annak érdekében, hogy a reálbérfejlesztés megfeleljen a termelékenység növekedésének, többéves bérmegállapodásokat ö sztönözni a szociális partnerekkel. (5. 
iránymutatás). 
A termelékenység növeléséhez szükséges feltételek ja vítása céljából az alábbi ajánlásokat fogalmazták 
meg Magyarország számára: 
5. ösztönözni a magánszektor nagyobb rész vállalását a K&F és az innováció terén, er ősíteni a 
vállalkozói szféra és a kutató intézetek közötti kapcsolatot, elegend ő forrást biztosítani a 
 
HU 30   HU kutatás min őségének javítására és a tudástranszf er közvetlen külföldi befektetéseken 
keresztül történ ő támogatására (13. iránymutatás). 
6. javítani az oktatási rendszer hatékonyságát , fokozni rugalmasságát, hogy szakképzettség 
tekintetében jobban tudjon alkalmazkodni a piaci igényekhez, továbbá biztosítani a 
megfelelő forrásokat a szakképzés és az oktatás számára (13. iránymutatás). 
7. a vállalkozást az eddiginél jobban támogató vállalkozói környezet kialakítása érdekében 
biztosítani a jogszabályok és a kormányzati politikák stabilitását (11. iránymutatás). 
A hálózati iparágakban a hatékony verseny kialakítása érdekében az alábbi ajánlást fogalmazták meg 
Magyarország számára:  
8. folytatni a hálózati iparágak liberalizációj át, növelni a verseny hatékonyságát és a hálózati 
szabályozó hatóságok független ségét (9. iránymutatás). 
 
HU 31   HU 20. Lettország 
A gyenge külgazdasági környezet ellenére az utóbbi években Lettország er őteljes gazdasági 
teljesítményt tudott felmutatni. A GDP növekedése várhatóan közép távon is megfelel majd az évi 5-6 százalékos potenciális növekedésnek. Különösen er ős volt a lakossági fogyasztás és a bruttó 
állótőkeképzés, ezek jelentették a növekedés hajtóerejét . Az infláció a lako ssági fogyasztás nagyfokú 
növekedése ellenére is csak szerény mérték ű. Rohamosan b ővült a külkereskedelem, és mivel a 
behozatal üteme meghaladja a kivitelét, a foly ó fizetési mérleg hiánya a GDP 9,3 százalékára 
növekedett 2003-ban, és várhatóan közép távon is ilyen magas szint ű marad.
 Lettország figyelemre 
méltó haladást ért el az utóbbi években a szerkeze ti reformok végrehajtása tekintetében, ám még áll 
előtte néhány olyan feladat, amelyet ha nem tud teljes mértékben megoldani, azzal veszélybe 
sodorhatja az er őteljes növekedést illet ő képességeit.  
A munkanélküliség aránya lassan csökkent, és az egyes térségek  szerint számottev ő eltérést mutat. A 
munkaerőpiac zökken őmentes m űködését több szerkezeti gond nehezíti, ide tartozik a nem megfelel ő 
oktatási és képzési rendszer, a szakképzettséget illet ő kereslet és a kínálat közötti különbségek, 
valamint az alacsony földrajzi mobilitás. A lett term ékpiaci versenynek nagy lendületet adott a legtöbb 
állami vállalat privatizációja, és az állami tá mogatások szintje alacsonyabb az EU-átlagnál. A 
versennyel kapcsolatosan továbbra is fennálló néhány probléma f őként a hálózati iparágak terén 
összpontosul. Jóllehet Lettország az alacsony munkaer őköltségek és adók el őnyét élvezi, a 
munkatermelékenység alacsony szintje továbbra is nagy gondot jelent.  
2002-ben megfordult és emelkedésnek indult az államháztartási hiány csökken ő tendenciája, 2001-ben 
a GDP 1,6 százalékáról 2002-ben a GDP 3 százalékára n őtt. 2003-ban a várakozásokhoz képest 
kedvezőbb adóbevételek és a kiadások körültekint ő kormányzati ellen őrzése folytán az államháztartási 
hiány a GDP 1,8 százalékára csökkent, és a tervek szerint 2004-ben GDP 2 százalékát teszi majd ki. 
Mindazonáltal Lettország költségvetési helyzete a költségvetési fegyelem biztosítása iránti 
eltökéltségt ől függ; következésképpen az ország költségvetési politikáját a konjunktúraciklust er ősítő 
irányultság jellemzi. Másrészr ől viszont továbbra is alacsony, a GDP 15,6 százaléka az államháztartás 
adóssága.  
Lettországban a gazdaságpolitikának a fenntarthat ó konvergencia magas f okának elérését kell 
célozniuk, különösen ami az államháztartás konszo lidációját illeti. Mind az államháztartás további 
konszolidációját, mind pedig a lett humán er őforrás kihasználatlanságának kezelését célzó 
megoldásokat olyan gazdaságpolitikának kell alát ámasztania, amelynek segítségével közép és hosszú 
távon is fenntartható az er őteljes növekedési teljesítmény. Ehhez különösen a növekedési és 
foglalkoztatási alap er ősítésére és diverzifikációjára van szükség a vállalkozói környezet támogatása 
útján. Szükséges továbbá a termelékenységi szint  emelése, valamint a felkészülés a tudásalapú 
gazdaságra történ ő átállásra. Mindezek tükrében négy nagyobb feladat áll Lettország el őtt:  
• a jelentős folyó fizetési mérleg hiány kezelése, amelynek megfelel ő költségvetési politikára kell 
támaszkodnia, 
• javítani a termelékenység növe léséhez szükséges feltételeket, 
• a munkaer őpiac szerkezeti hiányosságainak kezelése, 
• hatékony versenyt kialakítani a hálózati iparágakban. 
A jelentős folyó fizetési mérleg hiány kezelése, amelynek megfelel ő költségvetési politikára 
kell alapulnia 
Az importáru iránti lett belföldi kereslet továbbra is nagyobb, mint a lett áruk iránti küls ő kereslet, így 
a folyó fizetési mérleg hiánya a GDP 9,3 százalék ára emelkedett 2003-ban. Az export 2002-ben és 
 
HU 32   HU 2003-ban a nemzetközi visszaesés ellenére élénk b ővülést mutatott; a behozatal ennek ellenére 
gyorsabban n őtt, mint a kivitel. A keresk edelmi mérleg az elkövetkez ő néhány évben várhatóan 
tovább romlik a gazdaság fejl ődéséből és átalakulásából következ ő erős és egyre növeked ő beruházási 
szükséglet miatt. Ez a folyó fizetési mérleg hi ányának növekedéséhez vezet. Habár az exportárak az 
importáraknál gyorsabban n őttek 2003-ban, az elmúlt években a ke reskedelmi feltételek nem mutatnak 
következetesen kedvez ő tendenciákat, ami csak növeli a folyó fizetési mérleget terhel ő lehetséges 
jövőbeli nyomást illet ő bizonytalanságot.  
2002-ben a költségvetési konszolidáció szerény ütemét a lett gazdaság er őteljes gazdasági növekedése 
ellenére megszakította a költségvetési célkit űzésekhez képest eltér ő végrehajtás. Ebb ől következ ően az 
államháztartás költségvetési hiánya a GDP 3 százal ékára emelkedett. Bár a lett hatóságok továbbra is 
elkötelezettek a költségvetés közép távú egyensúlyána k fenntartása iránt, Lettország nehéz helyzetbe 
került az EU- és NATO-csatlakozással összefügg ő leendő kiadási szükségletek teljesítése tekintetében 
a jelenlegi konjunktúraciklust er ősítő költségvetési irányultság, valamint amiatt, hogy a magas 
gazdasági növekedési id őszakban a kormánynak korlátozott a lehet ősége az adóbevételek növelésére. 
Ezek a kiadási terhek várhatóan súlyosbítják a folyó fizetési mérleg hiányát is. A gyenge küls ő 
kereslet és a már eddig is magas belföldi ker eslet mellett a kiadások 2002 végi fellendülése, az 
erőteljes hitelnövekedés, a 2003 eleji jelent ős adócsökkentés, valamint a további költségvetési lazítás 
aggodalomra ad okot. Alapvet ő gazdaságpolitikai feladat a konjunktúraciklust er ősítő költségvetési 
ösztönzés elkerülése, ami túlf űtheti a belföldi keresletet és súlyosbíthatja a folyó fizetési mérleg 
hiányát.  
A termelékenység növeléséhez szükséges feltételek javítása 
Az EU-n belül Lettországban a legalacsonyabb a m unkatermelékenység (kevesebb, mint az EU-15-ök 
átlagának 40 százaléka). Az 1995-2003 id őszakban az EU-átlaghoz viszonyítva n őtt a 
munkatermelékenység, ám az utóbbi években lelassult a növekedés aránya. Több tényez ő befolyásolja 
a lett termelékenységi teljesítményt. Els ősorban, annak ellenére, hogy sor került reformok 
kezdeményezésére, az oktatási rendszerre még mindig jellemz ők a hatékonysági, a tartalmi, valamint a 
külső partnerségeket illet ő gondok, ezenkívül még mindig fejletlenek a fels őoktatás és az ipar közötti 
kapcsolatok. Másodsorban korlátozottnak t űnnek az innovációs tevékenységek, valamint a K&F, 
különösen a vállalkozói K&F részesedése, mind a forráshiány, mind pedig a legtöbb lett társaságnál a 
kutatási tevékenységek végzéséhez szükséges kritikus  tömeg hiánya miatt. A termelékenység 
növekedését gátolja továbbá az alacsony szint ű vállalkozói tevékenység, miután a társaságoknak 
súlyos helyi szabályozással, a forráshoz való hozzáférés nehézségeivel és kialakulóban lev ő 
vállalkozói kultúrával kell számolniuk. A vállalkozói beruházások magas szintjét ől függetlenül a 
termelékenységi szintet még mindig visszatartja az alacsony t őkeintenzitás-növekedés és a még 
mindig viszonylag alacsony szint ű anyagi infrastruktúra. Mindezen tényez ők egyben arra is 
magyarázatot szolgáltatnak, hogy Lettország miér t marad meg még mindig a viszonylag alacsony 
technológiát igényl ő ágazatoknál és a csekély hozzáadott-érték ű tranzittevékenységeknél.  
A munkaer őpiac szerkezeti hiányosságainak kezelése 
A lett munkaer őpiac több szerkezeti hiányosságot mutat,  amelyek közül a legfontosabbak a 
nagymérték ű regionális különbségek a munkanélküliség te rén, valamint a hosszú távú és a fiatal 
munkanélküliség nagy aránya. 2002-ben a részvétel aránya elérte a 68,8 százalékot, a foglalkoztatottsági arány pedig 60,5 százalék vo lt. 2002 végén a munkanélküliség aránya 12,1 
százalékot mutatott, 2003-ban pedig csökkent. 
 
A munkaer őpiac zökken őmentes m űködését több szerkezeti probléma gátolja. Els ősorban az emberi 
erőforrások kihasználatlansága a gyenge vállalkozói környezet eredménye. Az EU-n belül 
Lettországban a legalacsonyabb az új vállal kozások aránya, ami hangsúlyozza a vállalkozás 
ösztönzésének, valamint a kis- és középvállalko zások fejlesztésének szükségességét; ezek kedvez ően 
hatnak a foglalkoztatási alapra is. Másodsorban Lettországban magas a munkaer őre kivetett adó, ami a 
hivatalos gazdaságban történ ő munkavállalás ellen ösztönöz. Eze nkívül, tekintettel az alacsony 
 
HU 33   HU bérekre, a munkavállalás vagy a munkába való vi sszatérés még a szerény szociális juttatások mellett is 
költséges döntést jelent, így ezek is a munkaer őpiaci részvétel ellen ösztönöznek. Harmadsorban a 
nagyarányú munkanélküliség némileg tükrözi a munkaer őkínálat és -kereslet között a szakképzettség 
tekintetében meglév ő eltéréseket. Az oktatási rendszer továbbá nem képes megfelelni a rugalmasabb 
és korszer űbb képzési formákra vonatkozó igényeknek. A lett hatóságok nemrégiben javaslatot tettek 
az oktatási rendszer átfogó reformjára, annak a piacgazdaság követelményeinek megfelel ő 
átalakítására, a reform végrehajtása azonban költs éges s egyben hosszadalmas lehet. Végezetül a 
foglalkoztatottság és a munkanélküliség tekintet ében fennálló regionális eltéréseket az alacsony 
földrajzi mobilitás is okozza, amit a közlekedési infrastruktúra fejlesztésével lehetne javítani.  
Hatékony versenyt kialakíta ni a hálózati iparágakban 
A hálózati iparágak liberalizációja irányában csak nemrégiben történ tek lépések, amelynek 
eredményeként az EU-jogszabályok teljesítése érdekében 2003-ban megvalósult a beszédalapú 
távközlési piac teljes liberalizációja, valamint az eg yéb hálózati iparágak fokozatos liberalizációja. 
Valamennyi hálózati iparágban még mindig tú lsúllyal rendelkeznek a korábbi szerepl ők – amelyek 
némelyikét fokozatosan privatizálták –, amelye knek csekély tényleges versennyel kell számolniuk és 
amelyek élvezik a valódi szolgáltatóválasztás hiányát. Az alacsony szint ű tényleges versenyt több 
tényező okozza. Bizonyos esetekben m űszaki és gyakorlati akadályok gátolják a verseny kialakulását, 
ez a helyzet például a távközlésben, ahol l assan halad a helyi hurok átengedése, a közvetít ő-választás 
és a számhordozhatóság. Más esetekben, így az en ergetikában, a hatékonyabb versenyhez szükséges 
jogalap nem létezik még teljes mértékben. Az alacsony szint ű tényleges verseny további okozója a 
csatlakozások hiánya. Nem megfelel ő fejlettség ű Lettország vasúti összeköttetése a balti 
szomszédokkal és egyéb európai országokkal. A gázágazatban a lett piacra még mindig az igen kis számú import őr túlsúlya a jellemz ő, a piac ténylegesen függ az orosz gázellátástól. Végezetül a hosszú 
távú kereslet teljesítése szempontjából elégtele nnek bizonyulhatnak a balti államokkal és egyéb 
tagállamokkal a határokon átnyúló villamosenergia-összeköttetések.
 
Konkrét ajánlások Lettország számára 
A fentiekben vázolt feladatok teljesítéséhez az át fogó gazdaságpolitikai iránymutatások I. részében 
szereplő általános iránymutatásokban rögzített széleskör ű szerkezeti reformokra van szükség. 
A jelentős folyó fizetési mérleg hiány kezeléséhez, amelynek megfelel ő költségvetési politikára kell 
alapulnia, az alábbi ajánlást fogalmazták meg Lettország számára: 
1. az államháztartási hiányt többéves program keretében, hiteles és fenntartható módon 
csökkenteni a következ ő költségvetési felügyeleti szak asszal összefüggésben a Tanács által 
hozandó határozatoknak megfelel ően (1., 2. iránymutatás). 
A termelékenység növeléséhez szükséges feltételek ja vítása céljából az alábbi ajánlásokat fogalmazták 
meg Lettország számára: 
2. javítani az oktatási és a képzési rendszer hatékonyságát, min őségét és hozzáférhet őségét, 
valamint alkalmazkodási készségét a munkaer őpiaci igényekhez (13., 14. iránymutatás). 
3. ösztönözni a K&F tevékenységeket és az innov ációt, különösen a vállalkozói szférában (13., 
14. iránymutatás). 
4. ösztönözni a vállalkozói kultúrát (11. iránymutatás). A munkaer őpiac szerkezeti problémái kezeléséhez a következ ő ajánlást fogalmazták meg Lettország 
számára: 
 
HU 34   HU 5. a munka kifizet ődővé tétele érdekében felülvizsgálni az adó- és az ellátó rendszert, 
különösen a szociális kiadások hatékony ságának növelésével (4. iránymutatás). 
6. a munkaer ő képesítéseinek a munkaer őpiaci követelményekhez való alkalmazkodását célzó 
erőfeszítésekkel és a munkaer ő mobilitásának különösen a közleke dési infrastruktúra javítása 
révén történ ő elősegítésével er ősíteni a munkaer őkínálatot (7., 13. iránymutatás). 
A hálózati iparágakban a hatékony verseny kialakítása érdekében az al ábbi ajánlásokat fogalmazták 
meg Lettország számára: 
7. jogszabályi intézkedéseket hozni a hálóza ti iparágakban a hatékony verseny fokozására és a 
szabályozó hatóság szerepének er ősítésére (9. iránymutatás). 
8. növelni az összeköttetések számát az eu rópai hálózatokkal (9. iránymutatás). 
 
HU 35   HU 21. Litvánia 
A gyenge külgazdasági környezet ellenére Litvánia makrogazdasági teljesítménye továbbra is 
kifejezetten er ős volt az elmúlt két évben. A reál GD P növekedés rohamosan gyorsult, és 2003-ban 
elérte a 8,9 százalékot, f ő hajtóerejét az élénk befektetés és a lakossági fogyasztás jelentette annak 
ellenére, hogy élénk maradt az exportnövekedés is. A litas jelent ős mértékű tényleges nominális 
felértékelése a termelékenység a bérinflációt enyhít ő élénk növekedésével együtt csökkentette az 
árszintet. A HICP-ben mért csökkenés 2003-ban 1,1 százalékot tett ki. Az er őteljes gazdasági 
növekedést kedvez ően tükrözte a munkaer őpiac, bár a nagyarányú munkanélküliség továbbra is a 
litván gazdaság egyik legf őbb gyengesége.  
2002-ben megfordult és emelkedésnek indult az államháztartási hiány csökken ő tendenciája, 2001-ben 
a GDP 1,4 százalékáról 2002-ben a GDP 1,7 százalékára n őtt. A 2004-es költségvetés a részben az 
EU-csatlakozással kapcsolatos kiadásokkal összefügg ő folyó és t őkekiadások tekintetében jelent ős 
emeléseket tartalmaz, ami várhatóan a hiány további emelkedését eredményezi majd. A költségvetési konszolidáció a várakozások szerint 2005-ben foly tatódik. A korábbi években a mérsékelt 
költségvetési hiány segítségével meg őrizhető volt a fenntartható folyó fizetési mérleg hiány, amelynek 
finanszírozása nagymértékben a közvetlen külföldi befektetésekb ől történt. A valutatanácsi megoldás 
sikeres nominális horgonynak bizonyult a mone táris politikában, és hozzáj árult a makrogazdasági 
stabilizációhoz, valamint a régóta legalacs onyabb inflációs rátákhoz. A megnövekedett 
makrogazdasági stabilitás az utóbbi években lehet ővé tette a kamatlábak csökkenését, ami hozzájárult 
a belföldi hitelek nagymérték ű növekedéséhez, és ebb ől következ ően a beruházások és a fogyasztás 
rohamos emelkedéséhez. 
 
Litvániában a gazdaságpolitikának a magasfokú fennt artható konvergencia elérését kell céloznia. A 
munkaerőpiac aggodalomra ad okot. A nagyarányú munkanélküliség csökkentése és az államháztartás 
további konszolidációja alapvet ően fontos lesz a közép távú ma krogazdasági stabilitás fokozása 
szempontjából. Litvánia versenyképességének meg őrzése kiemelked ő jelentőséggel bír majd az EU-
gazdaságokkal való gyors és tartós konvergencia elérése tekintetében. További szerkezeti 
átalakításokra lesz szükség a termelékenység  jelenlegi növekedésének fenntartásához, ami 
nélkülözhetetlen Litvánia és az EU-átlag között termelékenység tekintetében fennálló számottev ő 
különbség felszámolásához. Ebben a tekintetben az oktatási rendszer a munkaer őpiaci igényeknek 
megfelelő átalakítása, valamint a K&F és az innováció fejlesztése szükséges a sürget ő előrelépéshez a 
tudásalapú gazdaságra való átállás terén. Mindezek  tükrében négy nagyobb feladat áll Litvánia el őtt: 
• a munkaer őpiac szerkezeti hiányosságainak kezelése, 
• megőrizni az alacsony államháztartási hiányt, 
• javítani a termelékenység növe léséhez szükséges feltételeket, 
• hatékony versenyt kialakítani a hálózati iparágakban. 
 
HU 36   HU A munkaer őpiac szerkezeti hiányosságainak kezelése 
Az utóbbi két évben a munkaer őpiacon tapasztalt látványos ja vuló tendenciák ellenére a 
munkanélküliség aránya 2003-ban is magas, 12,7 százalék volt, és továbbra is fennállnak a nagyobb 
szerkezeti gyengeségek. Szembet űnőek a regionális különbségek, egyes térségekben a 
munkanélküliség 20 százalék körüli. Nagyarányú a fiatal munkanélküliség is, 2002-ben 23 százalék 
volt, míg a hosszú távú munkanélküliség 7 százalé kot mutatott. A foglalkoztatottság csaknem 17 
százalékát az alacsony termelékenység ű mezőgazdasági foglalkoztatottság teszi ki, ahol jelent ős 
elbocsátásokra lehet számítani, ami a következ ő években tovább növeli majd a munkanélküliséget.  
A munkaer őpiac főbb szerkezeti hiányosságai a munkaer ő korlátozott mérték ű foglalkozási és 
földrajzi mobilitásával, a szakképzettség tekintetében  a kereslet és a kínálat közötti eltérésekkel és az 
oktatási hiányosságokkal függnek össze. A magas szint ű felsőoktatási részvétel ellenére a litván 
munkaerő szakképesítése gyakran olyan területekhez kapcsolódik, amelyek nem felelnek meg a 
szakképzettség tekintetében a jelenlegi keresletnek. Munkaer őhiány kezd kialakulni az 
információtechnológia és a vezetés terén, valamint némely m űszaki területen. Az oktatási intézmények 
és a vállalkozások közötti kapcsolat fejleszté se segítségével javíthat ó a szakképzés és a fels őoktatás 
alkalmazkodása a jelenlegi igényekhez. Ugyanakkor a munkaer ő jövőbeli igényekhez való 
alkalmazkodásának javítása tekintetében elenge dhetetlen élethosszig tartó tanulással kapcsolatos 
tevékenységek jelenleg a legfejletlenebbek a csatlakozó országok körében. Különösen a legkevésbé 
fejlett térségekben hasznos lenne a szakképzés min őségének és hozzáférhet őségének javítása. Az 
alacsony képesítés ű munkavállalóknak magas részaránya a munkanélküliek között, emiatt külön 
figyelmet érdemelnek az őket célzó képzési tevékenységek. Kü lönösen a szegényebb térségekben az 
oktatási infrastruktúra javításával jobb keretfeltétele ket lehetne kialakítani a befektetések számára és a 
munkaerő költözési képességéne és hajla ndóságának növelésére. A vállalkozói környezet javítását 
célzó további er őfeszítések el ősegítenék a munkahelyteremtést és ellensúlyoznák az ipari és 
mezőgazdasági szerkezetátalakításból származó munkaer őfelesleget. A munkanélküli ellátó rendszer 
korszerűsítésre szorul, a munkanélküli ellátás nem ka pcsolódik a korábbi bérekhez, a biztosítás 
fedezetét a jogszabály nem határozza meg egyértelm űen, továbbá a munkanélküliségi biztosítási 
rendszerben a járulékok és az ellátás ok közötti kapcsolat nem világos.  
Megőrizni az alacsony államháztartási hiányt 
A hatóságok tartották magukat a költségvetési  konszolidációs tervekhez. Ennek megfelel ően az 
államháztartási hiány az 1999-es a GDP 5,7 százal ékáról 2002-ben 1,4 százalékra csökkent. 2003-ban 
azonban megfordult a csökken ő tendencia és a hiány enyhén, 1,7 százalékra növekedett. A 
várakozásokhoz képest magasabb 2003 els ő félévi jövedelembevétel tükrében a kormány 2003 
júliusában pótköltségvetés keretében további kiadások szétosztásáról határozott. A módosítások 
eredményeként jelent ősen növekedések keletkeztek a folyó kiadásokban – ami me gakadályozta a 
hiány további csökkentését 2003-ban –, f őleg a rubelmegtakarításokra juttatott kártérítések (a GDP 
mintegy 0,4 százaléka) és a mez őgazdasági támogatások8 (a GDP 0,2 százaléka) formájában. A 2004-
es költségvetés a hiány további növekedését irányozza el ő, ami nagyrészt az állami beruházások 
fellendülésével, továbbá a szociális biztonsági rend szerrel és a közszolgálati bérekkel kapcsolatos 
magasabb kiadásokkal, valami nt a nyugdíjreform jelent ős átmeneti költségeivel van összefüggésben. 
A magas beruházási szükségletekb ől, a számottev ő költségvetési kötelezettségekb ől és a függ ő 
ötelezettségekb ől származó kiadási terhek kockázatot je lentenek az államháztartás közép táv ő 
konszolidációja szempontjából.  
                                                 
8 A rendszerváltás els ő évében a kormány kötelezettséget vállalt a lakossági rubel-megtakarításokon 
elszenvedett veszteségek kompenzálására, a szovjet id ők alatt államosított ingatlanok után járó 
kárpótlásra illetve a tulajdonosi viszonyok visszaállítására. A kifizet ésre váró összeg a GDP 6.7 
százaléka tette ki 2003-ban 
 
HU 37   HU Az adórendszer javítását célzó er őfeszítések ellenére az a dóbehajtás hatékonysága jelent ős fejlesztésre 
szorul. Az állami bevételek GDP százalékarán yában kifejezve az 1998-as 38,1 százalékról 2002-ben 
33,8 százalékra csökkentek, miközben a kiadások na gyjából állandóak voltak. A költségvetési 
tervekhez képest az év második felében gyakran o sztanak szét többletkiadásokat, ami meggátolja az 
államháztartás gyorsabb ütem ű konszolidációját. A konjunktúraciklust er ősítő költségvetési 
irányultság némi kockázattal jár, hiszen a t öbbletkiadások terhe fokozódik. Bár az alacsony 
költségvetési hiánynak köszönhet ően az utóbbi években enyhült a folyó fizetési mérlegre nehezed ő 
nyomás, elképzelhet ő, hogy a költségvetési politikának szer epet kell vállalnia a magánszektor 
megtakarítási-beruházási egyensúlya lehetséges romlásának csökkentésében, amit a jelenlegi gyors 
hitelnövekedési dinamika gerjeszthet.  
A termelékenység növeléséhez szükséges feltételek javítása 
Litvániában az 1999-es orosz válságot óta magas a te rmelékenység növekedése, ám a termelékenység 
szintje még mindig rendkívül alacsony, az EU- 15-ök átlagának csupán 42 százaléka. Az utóbbi id ők 
magas termelékenységi növekedését vélhet ően részben a meglév ő források jobb 
kapacitáskihasználásának köszönhet ő egyszeri hatása okozta. 2002-ben az egy f őre jutó GDP szintje 
az EU-15-ök átlagának 39 százaléka volt, így az  EU-hoz viszonyított jövedelmi különbség 
csökkentéséhez a termelékenység magas és fenn tartható növekedésére van szükség. Ebben a 
tekintetben hátrányt jelentenek az oktatási rendszer hiányosságai, valamint az alacsony szint ű K&F és 
innováció.  
A magas szint ű oktatási kiadások és a fels őfokú végzettség űek nagy száma ellenére eltérés mutatkozik 
az oktatási és képzési rendszerekben elsajátított ké pességek és a vállalkozói szféra igényei között, 
amint azt az els ő feladatnál ismertettük. A kormány most készíti a 2012-ig szóló oktatási stratégia 
végrehajtási programját, de a gazdasági szerkezet alakulása nyomán további er őfeszítésekre lehet 
szükség az oktatási és képzési rendszereknek a jöv őbeli igényekhez történ ő alkalmazása érdekében. 
Másodsorban a jelenlegi gazdasági szerkezet nagy része az alacsony technológiát igényl ő 
tevékenységekre épül. A szerkezet megváltozt atásához magasabb K&F ráfordításra és több 
innovációra van szükség, ami jelenleg az új tagá llamok között a legalacsonyabbak között van. A 
közvetlen külföldi befektet ések magas szintjének meg őrzése a tudástranszfer révén katalizátorszerepet 
tölthet be, és ezáltal el ősegíthetni a gazdaság gyorsabb szerkezeti átalakulását a magasabb hozzáadott-
értékű ágazatok és a nagyobb termelékenység irányában. Az anyagi infrastruktúra további fejlesztése 
szintén hozzájárulhat a termelékenység magas növekedésének fenntartásához. Az informatikai 
kiadások némileg növekedtek a kor ábbi rendkívül alacsony szintr ől, márpedig az informatika alacsony 
elterjedtsége akadályozhatja a termelékenység fokozását.  
Hatékony verseny kialakítása a hálózati iparágakban 
A legtöbb hálózati iparágat érint ő liberalizáció ellenére a tényle ges verseny továbbra is gyenge 
valamennyi ágazat, kivéve a mobiltávközlés és a közúti fuvarozás, tekintetében. A vezetékes 
telefonpiacot 2003 januárjában teljes mértékben liberali zálták, ám továbbra is a korábbi szolgáltató az 
egyedüli piaci szerepl ő. A telefonpiaci szabályozó hatóságnak egyel őre úgy t űnik, nem áll 
rendelkezésre elegend ő forrás a verseny tényleges el őmozdítására. A vasúti piacnyitásra vonatkozó 
EU-jogszabályok végrehajtása még nem fejez ődött be, az infrastruktúra fejlettsége alacsony, 
különösen igaz ez a Lengyelországgal való csatlakozásokra.  
Az energetikai piacok megnyitása kevés látható el őnyt hozott a fogyasztók számára, továbbra is 
jellemző a magas koncentrációarány mind az ellátás, mind pedig a forgalmazás tekintetében. A 
villamosenergia-piacot 2002 januárjában nyitották meg a nagyfogyasztók számára, amelyek 
fogyasztása a villamosenergia-fogyasztás egynegyedét teszi ki. Tervek vannak a további fokozatos 
liberalizációra, a villamosenergia-forgalmazók privatizációja pedig most van folyamatban. 
Mindazonáltal a villamosenergia 80 százalékát egy atomer őmű termeli, és a hiányzó csatlakozás a 
többi csatlakozó országgal meggátolja az integrációt  az EU villamosenergia-piacán. A gázpiacot is 
liberalizálták a nagyfogyasztók számára, amelyek fogyasztása megfelel a teljes gázfogyasztás 80 
 
HU 38   HU százalékának. Kevés független piaci szerepl ő van azonban, és hiányzik az összeköttetés a nyugat-
európai gázhálózattal.  
Konkrét ajánlások Litvánia számára 
A fentiekben vázolt feladatok teljesítéséhez az át fogó gazdaságpolitikai iránymutatások I. részében 
szereplő általános iránymutatásokban rögzített széleskör ű szerkezeti reformokra van szükség.  
A munkaer őpiac szerkezeti problémái kezeléséhez a következ ő ajánlást fogalmazták meg Litvánia 
számára: 
1. fokozni a regionális mobilitást, csökkenteni a sza kképzettség tekintetében a piaci kereslet és 
kínálat közötti eltéréseket, emellett biztos ítani az oktatás, átképzés és egyéb aktív 
munkaerőpiaci politikai eszközök hatékonyságát (4., 7., 8. iránymutatás). 
2. javítani az adók és az ellátások együttes ösztönz ő hatását (4. iránymutatás). 
Az alacsony államháztartási hiány fenntartása érde kében az alábbi ajánlásokat fogalmazták meg 
Litvánia számára:  
3. az államháztartási hiányt többéves program keretében, hiteles és fenntartható módon 
csökkenteni a következ ő költségvetési felügyeleti szak asszal összefüggésben a Tanács által 
hozandó határozatoknak megfelel ően (1. iránymutatás). 
4. elkerülni a konjunktúraciklust er ősítő költségvetési politikát, ami meggátolja az 
államháztartási hiány további csökkenését , különösen olyan költségvetésmódosítások 
elkerülésével, amelyek a várakozásokhoz képest magasabb bevételek kapcsán 
többletkiadásokat oszt szét (2. iránymutatás). 
A termelékenység növeléséhez szükséges feltételek ja vítása céljából az alábbi ajánlásokat fogalmazták 
meg Litvánia számára: 
5. javítani az oktatási és képzési rendszerek hatékonyságát és min őségét, valamint a 
munkaerőpiaci igényekhez való alkalmazkodási  képességüket (13. iránymutatás). 
6. támogatni a K&F- és az innovációs tevékenységeket, er ősíteni a kapcsolatot a kutató 
intézetek és a vállalkozói szféra között, vala mint a közvetlen külföldi befektetéseken és az 
informatika elterjedtségének növelésén kere sztül támogatni a tudásztransfert (13. 
iránymutatás). 
A hálózati iparágakban a hatékony verseny kialakítása érdekében az al ábbi ajánlásokat fogalmazták 
meg Litvánia számára: 
7. folytatni a liberalizációt, me gvalósítani a tényleges versenyt az energetikai, a távközlési és a 
vasúti piacon (9. iránymutatás). 
8. csatlakozási kapacitást kialakítani és fe jleszteni a szomszédos EU-tagállamokkal ( 9. 
iránymutatás). 
 
HU 39   HU 22. Málta 
Az egyre nyitottabb máltai gazdaság, a jelent ős függőség az idegenforgalmi bevételekt ől és a gazdaság 
kis mérete miatt a gazdaság egyre inkább kiszolgáltatott a küls ő gazdasági és geopolitikai 
megrázkódtatásoknak. Az elmúlt két évben a nehéz nemzetközi gazdasági környezet és a közszféra 
szerkezetátalakítása folytán a gazd asági növekedés szerény méreteket öltött, motorját leginkább a 
jelentős lakossági fogyasztás jelentette. A reál GDP növekedés jelenleg messze elmarad a becsült 
lehetséges értékt ől.  
A lanyha gazdasági növekedés ellenére a m unkanélküliség nem növekedett számottev ően a tavalyi év 
január és október közötti id őszakában (2003 októberében 5,7 százalék volt), bár a kés őbbi hónapokban 
a hajógyártás, a gyáripar és az idegenforgalom szerkezetátalakít ása kapcsán némi romlásra lehet 
számítani. A közösségi vívmányo k elfogadása terén Málta el őmenetelét nem kísérte a 2004 májusi 
EU-hoz történ ő csatlakozással összefügg ő, alapvet ően fontos gazdasági reformok végrehajtása. 
Elhalasztották a közszektor rendezését, az álla mi támogatások csökkentését, valamint a 
nyugdíjreformot és az egészségügyi ellá tó rendszerek reformját, ami kedvez őtlenül befolyásolta a 
gazdasági növekedést, a foglalkoztatottság növelését és az államháztartást. Továbbra is aggodalomra 
ad okot a különösen a n ők körében viszonylag alacsony foglalkoztatottság. Az államháztartás 
konszolidációja iránt tett csekély er őfeszítések is hozzájárultak, hog y 2003-ban a várthoz képest 
alacsonyabb GDP-növekedés és az emelked ő közkiadások miatt tovább romlott az államháztartási 
hiány, ami terhet jelentett a folyó fizetési mérlegre. A máltai gazdaságpolitikának a nagyfokú 
fenntartható konvergenciát kell céloznia, különösen az államháztartás konszolidációja tekintetében. 
Ezt a célt szem el őtt tartva új lendületet kell adni a nyugdíj- és az egészségügyi ellátó rendszerek, 
valamint a közszektor reformjának. Bizonyos el őrelépés ellenére egyes terü leteken a verseny továbbra 
is elégtelen, ezért folytatni kell a privatizációs er őfeszítéseket. Mindezek tükrében három nagyobb 
feladat áll Málta el őtt: 
• fenntartható alapon biztosítani az államháztartási  hiány csökkentését és az államháztartás hosszú 
távú fenntarthatóságát, 
• növelni a foglalkoztatottságot, különösen a n ők körében, 
• a kisméret ű hazai gazdaság sajátosságait figyelembe véve ösztönözni a hatékony versenyt. 
Fenntartható alapon biztosítani az államháztart ási hiány csökkentését és az államháztartás 
hosszú távú fenntarthatóságát 
A kormány a magas államháztartási hiány kezelése érdekében egy sor intézkedés végrehajtását és a 
bevétel növelését célzó adóvégrehajtás (tax enforcement) er ősítését tervezi. Érdemes megjegyezni, 
hogy az adón kívüli bevételek várhatóan gyorsa bban növekednek, mint az adóbevételek. Ez els ősorban 
a külföldi nyilvántartási rendszer alapján befol yó bevételeknek és a koppenhágai csomag keretén belül 
az EU költségvetési ellentételezésnek tulajdoníthat ó. A közvetlen adózást tekintve terveznek némi 
csökkentést egyrészt az eddigi háromsávos helyett öt sávos adórendszer bevezetése, másrészt az adózás 
alá eső jövedelem küszöbértékének emelése révén.  
A kiadási oldalon az államháztartás fenntartható sága szempontjából kockázatot képeznek a közszektor 
magas bérköltségei, valamint a nyugdíj- és az egészségügyi kiadások. A folyó kiadásokat illet ően a 
támogatások csökkentésén kívül kívánatos a jó léti ellátások és egyéb támogatási programok 
előirányzatainak fokozottabb ellen őrzése. Az infrastruktúra korszer űsítésének és új infrastruktúra 
kiépítésének továbbra is fennálló szükségletével összefügg ő tőkekiadások miatt azonban magas (a 
GDP 50 százaléka körüli) lehet az  összkiadások szintje, bár ebben a tekintetben 2006-ra a GDP 46,6 
százalékára való csökkenést irányoznak el ő.  
 
HU 40   HU Az öreged ő lakosság jelent ős költségvetési kockázatot jelent az államháztartás hosszú távú 
fenntarthatósága szempontjából, különösen a viszonylag magas szint ű állami adósság miatt. Az 
időskorú eltartottak arányának a 2000-2050 id őszakban várható gyors növekedése (18 százalékról 38,6 
százalékra) a jöv őben várhatóan számottev ő költségvetési terhet jelent majd az államháztartás 
számára. Bár a nyugdíjrendszer els ő pillére reformjának tervezése foly amatban van, nem világos, hogy 
mikor kerül sor annak végrehajtására.  
A kinnlev ő állami garanciák jelent ős szintje (2002-ben a GDP 22 százaléka) a kormány költségvetési 
helyzetét fenyegeti. A kormány a jöv őben tervezi az új garanciák kibocsátásának korlátozását (2006-ra 
az állomány a GDP 15 százalékára csökkenne) a garanciák kibocsátására alkalmazandó költségvetési 
szabályoknak az eddiginél szigorúbb végrehajt ásával. Ez hozzájárulhat a közvetett függ ő 
kötelezettségek szintjének tervezett közép távú cs ökkentéséhez, és enyhítheti a kibocsátott meger ősítő 
levelekből, illetve hiteleszközökból származóan fennálló kockázatot.  
Növelni a foglalkoztatottságot, különösen a n ők körében 
Máltán a munkaer őpiac elegend ő mértékben rugalmasnak t űnik ahhoz, hogy alkalmazkodjon a 
gazdasági megrázkódtatásokhoz anélkül, hogy az hosszú id őszakokra nagyarányú munkanélküliséget 
okozna. 2003 szeptemberében azonban az EU-átl aghoz képest alacsony, 53,7 százalékos volt a 
foglalkoztatottság aránya. A viszonylag alacsony foglalkoztatottsági arány az alacsony n ői 
foglalkoztatottságnak (33,1 százalék) tulajdonítható, mivel a férfi foglalkoztatottság aránya (74,2 
százalék) meghaladta az EU-átlagot. A szociális bizt onsági járulékalap szél esítése szempontjából, 
valamint az öreged ő népesség tükrében alapvet ő fontossága van a n ői és a teljes foglalkoztatottsági 
arányok növelésének. Ebben a tekintetben az utóbbi id őben történt néhány intézkedés a n ői részvétel 
ösztönzésére, hiszen a n ők alacsony részesedése a munkaer őpiacon bizonyos mértékig olyan kulturális 
tényezők eredménye, amelyeket hosszú távon kell leküzdeni. 
Mivel a kormány tisztában van azzal, hogy a csökken ő születési arányok és az öreged ő népesség 
mellett milyen jelent ősége van a n ői részvétel növelésének, a n ői részvételi arány növelését célzó 
kezdeményezéseket befoglalták a foglalkoztatottság i és munkakapcsolatokról szóló törvénybe, amely 
2002 decemberében lépett hatályba és nyolc jogi közlemény egészítette ki (ezek egyike a szül ői 
szabadsághoz való jogosultságról szóló rendelet). A további kezdeményezések közé tartozik ezen a 
területen a gyermekgondozási program, a nemek közötti egyenl őséget célzó cselekvési terv, valamint a 
közszolgálatban a nemek közötti esélyegyenl őség általános érvényesítése. Ezenkívül a privatizációs 
folyamat teljesítése és a közszektor rendezése is ho zzájárulhat a forrásoknak a magánszektor javát 
szolgáló, hatékonyabb felhasználásához, valamint a gazdasági hatékonyság és a foglalkoztatottság 
fokozásához.  
A béreket sújtó magas adóterhek eltorzítják a munkaer őpiaci keresletet és kínálatot egyaránt, 
miközben a tevékenység áttelepül a szürkegazdaságba . A minimálbér és a munkanélküli segély közötti 
különbség, különösen nagyobb családok esetében, továbbra is elenyész ő, ami nem motiválja a 
munkavállalást. Korlátozni kell továbbá a közszek torban a jogalanyok szerkezetátalakításánál 
alkalmazott korengedményes nyugdíjazás rend szerét, ehelyett inkább az átképzésre kell 
összpontosítani. A foglalkoztatottsági és munkakapcsolatokról szóló törvény a munkaer őpiac 
rugalmasságának fokozása érde kében szabályozza a részmunkaid ős alkalmazottak helyzetét és a 
határozott id őre szóló szolgáltatási szerz ődéseket is. 2001, a Máltai Bölcsészeti, Tudományos és 
Technológiai F őiskola megalapítása óta megélénkült a szakképzési tevékenység, jóllehet további 
erőfeszítésekre van szükség a középfokú oktatás er edményességének javítása és a tanulmányaikat 
abbahagyó diákok számának csökkent ése érdekében. 2003-ban három új  intézet létesült a gépipari, 
műszaki, mez őgazdasági vállalkozási és közösségi szolgáltat ások területén. Fontos megemlíteni, hogy 
a középfokú oktatás alsóbb évfolyamairól kikerül ők kivételesen magas s zámát, ezzel szemben a 
középfokú oktatás fels őbb évfolyamairól kikerül ők és a fels őfokú végezettség űek rendkívül alacsony 
arányát.  
A kisméret ű hazai gazdaság sajátosságait figyelembe véve ösztönözni a hatékony versenyt  
 
HU 41   HU A máltai gazdasági verseny fokozására számos reform ot vezettek be. A hálózati iparágakon belül a 
távközlés immáron liberalizált, miközben a postai szolgáltatások ágazatának megnyitása jelenleg van 
folyamatban. A légiközlekedés terén nemzetközi pályázatot követ ően megszüntették a földi 
tevékenységekre szóló monopóliu mot. A tengeri szállítást illet ően be kell fejezni a közösségi 
vívmányok végrehajtását. A máltai gazdaság egyes ágazataiban gyenge a verseny, így a 
malomiparban, a takarmánygabona terén és a hajóép ítésben, ahol a szerkezetátalakítási folyamattal 
összhangban csökkenteni kell az állami támogatásokat.  
Konkrét ajánlások Málta számára  
A fentiekben vázolt feladatok teljesítéséhez az át fogó gazdaságpolitikai iránymutatások I. részében 
szereplő általános iránymutatásokban rögzített széleskör ű szerkezeti reformokra van szükség. 
Az államháztartási hiány fenntartható alapon történ ő csökkentésének és az államháztartás hosszú távú 
fenntarthatóságának biztosítása érdekében az alá bbi ajánlásokat fogalmazták meg Málta számára: 
1. az államháztartási hiányt többéves program keretében, hiteles és fenntartható módon 
csökkenteni a következ ő költségvetési felügyeleti szak asszal összefüggésben a Tanács által 
hozandó határozatoknak megfelel ően (1. iránymutatás). 
A foglalkoztatottsági arányoknak különösen a n ők körében történ ő növelése érdekében érdekében az 
alábbi ajánlásokat fogalm azták meg Málta számára: 
2. korszer űsíteni az adó- és ellátói rendszer közötti együttm űködést a munkavállalás ösztönzése 
és a munka versenyképességének javítása céljából  a bérekre háruló adóterhek csökkentése 
érdekében (4. iránymutatás). 
3. javítani a középoktatás és a szakképzés min őségét (8. iránymutatás). 
4. er ősíteni a munkaer ő átképzését, hogy leépítések esetén könnyebben tudjon alkalmazkodni, 
továbbá támogatni a középkorú n ők visszatérését a munkaer őpiacra (8. iránymutatás). 
A kisméret ű gazdaság sajátosságait figyelembe véve a hatékony verseny ösztönzése érdekében az 
alábbi ajánlást fogalmazták meg Málta számára: 
5. folytatni a verseny fokozását célzó er őfeszítéseket az olyan ágazatokban, mint a hálózati 
iparágak, az élelmiszeripar és a hajógyártás (9. iránymutatás). 
 
HU 42   HU 23. Lengyelország 
A lengyel gazdaság az 1990-es években csaknem végig jellemz ő erőteljes növekedést követ ően 2001-
2002-ben hirtelen megtorpant. 2002 vége óta fokozatosan er ősödött a fellendülés, és 2003-ban a reál 
GDP növekedés 3,7 százalékra gyorsult. 2004-ben a növekedés várhatóan eléri a 4,5 százalékra 
becsült potenciális szintet.  
Az utóbbi években elért figyelemre méltó haladás ellenére továbbra is sú lyos szerkezeti problémák 
állnak Lengyelország el őtt, amelyek árthatnak az er őteljes növekedési pályán maradást illet ő 
képességeinek. 1999 óta rohamosan megn őtt a munkanélküliség aránya, jelenleg 20 százalékos, ami a 
legmagasabb a csatlakozó országok között. Ezzel pár huzamosan a markánsan esett a foglalkoztatottság 
aránya, a munkaképes népesség csaknem fele munkanélküli. A munkaer őpiac zökken őmentes 
működését több szerkezeti gond nehezíti, ide tartozik a bérek korlátozott mérték ű alkalmazkodása a 
munkaviszonyokhoz, az adó- és ellátó rendszerb ől származó fékek, a szakképzettséget illet ő kereslet 
és a kínálat közötti különbségek, valami nt az alacsony földrajzi mobilitás.  
Lengyelország költségvetési helyezete 2000 óta jelent ősen romlott, mind a ciklikus tényez őkből, mind 
pedig a költségvetési politika lazításából következ őleg. Az államháztartási hiány 2000-r ől 2002-re a 
GDP 1,8 százalékáról a GDP 3,6 százalékára n őtt. Az utóbbi id őkig a hatóságok némi vonakodást 
mutattak a költségvetési problém ák, így a rohamosan emelked ő adósságarány kezelése tekintetében. A 
kormány által az év elején elfoga dott államháztartási reform jelent ős kiadáscsökkentést irányoz el ő, 
ugyanakkor 2005-ig elhalasztja a szükséges költségvetési kiigazítást.  
A lengyel gazdaságpolitikának a fenntartható konverge ncia magas fokának elérését kell célozniuk, 
különösen ami az államháztartás konszolidációját illeti. Ezen túlmen ően a stabilitást célzó 
makrogazdasági politikát a lengyel gazdasági növeke dés javítását célzó szerkezeti reformoknak kell 
kiegészíteniük. Az emberi er őforrások kihasználatlanságán kívül a viszonylag alacsony szint ű 
termelékenység akadályozza a le ngyel gazdaság képességét a tény leges és potenciális kibocsátás 
növelésére. A probléma kezelésére az oktatási és ké pzési rendszer javítását célzó folyamatos 
erőfeszítésekre van szükség, valamint a K+F és a technológiatranszfer számára kedvez ő feltételek 
kialakítására. Ezenkívül a gazdaság, különösen a mez őgazdasági ágazat, további szerkezetátalakításra 
szorul, és javítani szükséges a vállalkozói környezetet  is. Ennek tükrében az alábbi feladatok állnak 
Lengyelország el őtt: 
• A munkaer őpiac mélyen gyökeredz ő strukturális problémáinak sürg ős kezelése 
• Az államháztartási hiány fenntartható alapon történ ő csökkentésének és az államháztartás hosszú 
távú fenntarthatóságának biztosítása, 
• A termelékenységnövelés feltételeinek javítása, 
• A gazdasági szerkezetátalakítás és az ip ar privatizációjának felgyorsítása, 
• A vállalkozói környezet javítása. 
A munkapiac mélyen gyökeredz ő strukturális problémáinak sürg ős kezelése 
A csatlakozó országok közül Lengye lországban a legmagasabb a munka nélküliségi ráta (2002-ben 
19,8 százalék), és legkisebb a foglalkoztatottsági ar ány (51,5 százalék). A foglalkoztatottsági arány 
 
HU 43   HU különösen alacsony az id ős- és fiatalkorúak körében. A lengyel munkapiac emellett a következ ő 
jellegzetességeket mutatja: magas munkanélküliség i ráta a fiatalság körében, magas hosszú távú 
munkanélküliségi ráta, jelent ős különbségek a régiók között és a munkanélküliek nagy száma a vidéki 
területeken.  
A munkapiac zökken őmentes m űködését számos strukturális probléma akadályozza. El őször is, a 
munkanélküliség egyes régiókban és meghatározott csoportok körében való összpontosulása részben 
azt tükrözi, hogy a béreket tökéletlen módon igazíto tták a termelékenységben és az egyéni képzettségi 
szintekben mutatkozó regionális különbségekhez. A bérmegállapítás folyamata rugalmatlan, és ez 
idáig különösen eredménytelennek bizony ult a bérekkel kapcsolatos szabályok el őírásában az állami 
tulajdonú vállalatoknál és az államháztartási szekto rban. A nemzeti szinten megállapított minimálbér 
emellett magas számos régió átlagbéréhez képest, így hozzájárul a fiatal és a kevéssé szakképzett munkavállalók körében tapasztalható ta rtósan magas munkanélküliséghez. 
 
Másodszor, a munkaer őre kivetett adók magasak Lengyelor szágban, ami nem ösztönzi a „fehér” 
gazdaságban való munkavállalást. Emellett az adó és ellátó rendszerek egyesített hatása a 
munkavállalást vagy az újbóli munkába állást költséges döntéssé teszik, és emiatt nem segítik el ő a 
munkapiaci részvételt. A rokkantnyugdíjakra való jogosultsági feltételek szigorítása és a 
korengedményes nyugdíjazás fokozatos eltörlése az els ő lépést jelentenék a munkavállalás 
vonzerejének növelése felé.  
Harmadszor, a magas munkanélküliségi ráta bizonyos mértékig a munkaer őkereslet és –kínálat 
közötti, a szakképzettség szerinti egyensúlytalansá got tükrözi. Ezen felül a képzettségi szint 
viszonylag alacsony a feln őtt lakosság körében. A lengyel hatóságok a közelmúltban útjára indították 
az oktatási rendszer átfogó reformját, hogy jobban hozzáigazítsák azt a piacgazdaság 
követelményeihez. Végezetül, a foglalkoztatottság  és a munkanélküliség regionális különbségei az 
alacsony földrajzi mobilitásból is adódnak, amelye t javítani lehetne az ingatlanpiac reformjain, 
valamint a közlekedési infrastruktúra fejlesztésén keresztül.  
Az államháztartási hiány fenntartható alapon történ ő csökkentésének és az államháztartás 
hosszú távú fenntarthatóságának biztosítása 
Lengyelország költségvetési pozíciója jelent ősen romlott 2000. óta, és csak részben ciklikus okokból. 
Az államháztartási hiány 2002-ben elérte a GDP 3, 6 %-át, és a becslések szerint 2003-ban tovább n őtt 
4,1 %-ra. Az elmúlt két év fiskális expanzióját jelent ős mértékben a költségvetési irányultság lazítása 
magyarázza. A költségvetési politika a várakozások s zerint 2004-ben prociklikus marad. A kormány a 
közelmúltban elfogadta az államháztartás reformját, amely megtakarításokat biztosít a szociális- és 
igazgatási kiadások terén a 2004–2007 közötti id őszakban. Azonban továbbra is bizonytalan, hogy a 
parlament elfogadja-e a teljes költségvetési reform csomagot. A költségvetési hiány féken tartása ahhoz 
is elengedhetetlen, hogy a folyó fizetési mérleg hiányát fenntartható szinteken őrizzék meg, különösen 
arra az esetre, ha a magánszektor jelenlegi megtakarítások-befektetések többlete er őteljesen csökkenne 
az elkövetkezend ő években.  
Az államháztartás romlása és a privatizáció lelassulása 2001-t ől kezdve az államadósság-hányad 
hirtelen emelkedését eredményezte. Noha az adó sság szintje nemzetközi mércével mérve még mindig 
viszonylag alacsony, gyorsan emelkedik és megközelíti azokat a küszöbértékeket, amelyek elérése kiváltja a lengyel alkotmányban és az államháztartás ról szóló törvényben megállapított költségvetési 
előírások szerinti korrekciós mechanizmusokat. A kormány növeked ő hiteligényére, valamint a 
költségvetés árfolyamkockázatoknak és függ ő kötelezettségekb ől eredő kockázatoknak való 
kiszolgáltatottságára tekintettel, az adós ságdinamika komoly aggodalomra ad okot.
 
 
HU 44   HU A függő kötelezettségek potenciálisan komolyan veszély eztetik az államháztartás fenntarthatóságát. A 
szerkezetátalakítást igényl ő, állami tulajdonú vállalatok jelent ős forrását képezik az ilyen 
kötelezettségeknek. A kintlév ő garanciák állománya gyorsan növekedik, és az elkövetkez ő években az 
államháztartást fogja terhelni.  
Lengyelország demográfiai szerkezete még mindig viszonylag kedvez ő. 1999-ben a nyugdíjrendszer 
mindemellett átfogó reform tárgyát képezte, am elynek célja az volt, hogy hozzáigazítsák azt a 
demográfiai és munkaer ővel kapcsolatos változásokhoz, és hogy elhárítsák az id őskorú eltartottak 
arányának várható nagyfokú (a 2000. évi 18 százalékról 50 százalékra 2050-ben) emelkedésének 
következményeit .  
A termelékenységnövelés feltételeinek javítása 
Noha 1995–2002 között a munkaer ő-termelékenység elfogadható mértékben növekedett, az egy 
alkalmazottra vetített termelékenység (vásárlóer ő-paritáson) Lengyelországban kevesebb mint fele 
volt a 2002-ben a 15 tagú EU-ban mértnek, és nem érte  el az új tagállamok átlagát sem. A felzárkózási 
folyamat emiatt még nem kielégít ő. Ezt a viszonylag alacsony termelékenységi szintet többféle 
tényezővel lehet magyarázni.  
Először is magas a mez őgazdasági foglalkoztatottsági aránya, amely különösen alacsony 
termelékenységi szintekkel jellemezhet ő. Az új vállalatok növe kedési nehézségei, valamint a mobilitás 
hiánya lassíthatja a munkavállalók áramlását a mez őgazdaságból más tevékenységek felé. Másodszor, 
Lengyelország továbbra is az EU-15 átlaga al att van, ami az információs és kommunikációs 
technológiákba (IKT) és a K+F-be való befektetéseket illeti.A K+F-be történ ő üzleti befektetések 
alacsony szintje különösen problémás (az összes K+F kiadásnak csak 30 százalékát finanszírozzák 
vállalatok). Ezt a kutatási létesítmények és az üzleti szféra közötti elégtelen együttm űködés, a 
magasan képzett humánt őke hiánya és az magyarázza, hogy a vá llalatoknál a rövid távú pénzügyi 
megfontolások els őbbséget élveznek a hosszú távú  érdekekkel szemben. A munkaer ő-állomány 
képzettségének emelését a feln őttképzés és az élethosszig tartó tanulás el őmozdításával is el lehet érni. 
Az alacsony termelékenység ténylegesen a munka piac strukturális problémáival kapcsolatos, 
különösen azzal, hogy az oktatási rendszerben átadott ismeretek nem felelnek meg a piac által 
megkövetelt szaktudásnak, és hogy elégtelen a fizika i infrastruktúrába való beruházások szintje.  
A gazdasági szerkezetátalakítás és az i par privatizációjának felgyorsítása 
Lassú kezdet után a privatizáció 2000-ben tet őzött (ezt a GDP 5,7 %-ának megfelel ő külföldi 
közvetlen befektetési (KKB) csúcs tanúsítja, amelye t néhány nagy, egyszeri privatizációs ügylet 
idézett el ő), de azóta – a legvonzóbb esz közök értékesítését követ ően – ismét lelassult. A 
hagyományos ágazatok továbbra is állami tulajdonúak (többek között a bányászat, a vegyipar, a 
védelmi ágazatok és a vasút). Ezekben az ágazat okban a lengyel kormány a privatizációt megel őző 
konszolidációs politikát részesítette el őnyben, hogy az EU piacain versenyezni képes „nemzeti 
bajnokokat” neveljen. A rövid távú társadalmi me gpróbáltatások mérsékelése iránti nyomás, valamint 
a szociális partnerekkel és számos miniszterrel szükség es lényegi konzultáció lelassítja a privatizációs 
folyamatot. Ennek eredményeképp jelent ősen csökkent a privatizálandó vállalatok vonzereje, ami 
gyakran elrettenti a lehetséges befektet őket. Azonban kézzelfogható tény, hogy a KKB-t őkeáramok 
elősegítették a gyártóágazat szerkezetátalakítását, valamint  javították az export kapacitást és az elosztó 
hálózatokat. Ez részben amiatt van, hogy a privatizációt követ ően a stratégiai befektet ők számottev ő 
saját tőkét és know-how-t fecskendeztek  vállalataikba, amely jelent ős termelékenységnövekedést 
eredményezett.  
A villamosenergia- és gázágazat ok liberalizációja megindult. A helyi és távolsági távközlési 
szolgáltatásokat 2002. januárban liberalizálták telje s mértékben, a nemzetközi szolgáltatásokat pedig 
 
HU 45   HU 2003. januártól kezdve. A hálózati iparágakba n azonban a verseny intenzitása nem kielégít ő. A 
gázágazatban jelenleg semmiféle szétválasztás  nincsen. A távközlés terén a piac hagyományos 
szereplője megőrizte piaci er őfölényét. A nemzetközi hívások árai a legmagasabbak közé tartoznak. A 
versenyhivatal ezenfelül többször is úgy találta, hogy a piac hagyományos szerepl ője visszaél piaci 
erőfölényével versenytársai kárára.  
Az állami támogatások szintje továbbra is ma gas (adóval és szociális biztonsággal kapcsolatos 
hátralékok formájában), és magasak az állami tulajdonú vállalatok más vállalatokkal szembeni 
adósságai is, rontva ezáltal azok pénzügyi helyzet ét. A végrehajtási teljesítményre tekintettel 
hiányosságokat állapítottak meg a megmentési célú, a szerkezetátalakítási, valamint a kutatási és 
fejlesztési támogatások kezelése során.  
Az üzleti környezet javítása 
A közelmúlt reformjainak köszönhet ően Lengyelország jelent ős előrelépést tett a nagyméret ű KKV-
szektor létrehozása érdekében. Létrehoztak konkrétan  egy új cégjegyzéket, amely a vállalatok számára 
„egyablakos” ügyintézést teremt 2004. január 1-jét ől kezdődően. 2004 januárjától egységes, 19 
százaléknak megfelel ő társasági adót alkalmaznak. 2003-ban végezetül új jogszabályt fogadtak el a 
fizetőképességre vonatkozóan, amely a cs ődszabályozás keretét összhangba hozza a modern 
piacgazdaság követelményeivel. A KKV-szektor Lengye lországban a foglalkoztatottság mintegy két 
harmadát, a GDP-nek és az exportnak a felét adja. A KKV-k azonban továbbra is növekedési 
nehézségekkel szembesülnek. A közelmúltban a válla lkozói szellem támogatására hozott reformok 
ellenére a vállalatok mérete kicsi, és javítani  lehetne a vállalkozói szellem környezetét. Ez a 
humántőke és a munkaer ő-mobilitás hiányának, az alulfejlett infrastruktúrának (f őként az út- és 
távközlési hálózatok), a magas adótehernek (különösen  a szociális biztonsági hozzájárulásoknak) és a 
likviditási megszorításoknak köszönhet ő. E tényez ők korlátozzák a vállalatalapítást és -növekedést. 
Emiatt fél ő, hogy az imént említett problémák csökkenthetik Lengyelország vonzerejét a külföldi 
befektetők szemében (KKB).  
Konkrét ajánlások Lengyelország számára 
A fent vázolt kihívások megoldása átfogó struktur ális reformokat igényel, ahogy azokat az átfogó 
gazdaságpolitikai iránymutatások I. része á ltalános iránymutatásai megállapítják.  
A munkapiac mélyen gyökeredz ő strukturális problémáinak mihamarabbi kezelésére Lengyelország 
számára: 
1. a bérmegállapítási folyamat rugalmasabbá tétele annak biztosítására, hogy a bérek jobban 
tükrözzék a szaktudásban, valamint a válla latok és a régiók között a termelékenység 
tekintetében meglév ő különbségeket (5. iránymutatás). 
2. a munkaer ő adóterhének csökkentése, a munkaer őre kivetett adó alapjának kiterjesztésére 
tett erőfeszítésekkel és az adóbeszedési, adóvégr ehajtási rendszer hatékonyságának 
növelésével párhuzamosan; az adó- és ellátó rendszerek megreformálása, hogy megszüntessék a munkavállalástól visszatartó tényez őket, és különösen a házaspárok 
esetében gyakori „inaktivitási csapdákat” (a ford.: foglalkoztatás nélküli állapot, amelyb ől 
nehéz kikerülni); valamint a szociális kiadás ok hatékonyságának növelése (4. iránymutatás). 
3. a munkaer ő-kínálat javítása olyan er őfeszítések által, amelyek a munkaer ő-állomány 
képesítéseinek jobb hozzáigazítását célozzák a munkapiac követelményeihez, valamint a 
regionális mobilitás akadályainak elhárítása á ltal, különösen az ingatlanpiac reformjain és a 
közlekedési infrastruktúra javításán keresztül (7. és 13. iránymutatás). 
 
HU 46   HU Az államháztartási hiány fenntartható alapon történ ő csökkentésének és az államháztartás hosszú távú 
fenntarthatóságának biztosítására Lengyelország számára a következ ők ajánlottak: 
4. az államháztartási hiányt többéves program keretében, hiteles és fenntartható módon 
csökkenteni a következ ő költségvetési felügyeleti szak asszal összefüggésben a Tanács által 
hozandó határozatoknak megfelel ően (1. és 2. iránymutatás). 
5. a nyugdíjrendszer reformjának nyomon követése, hogy elhárítsák az id őskorú eltartottak 
arányának várható emelkedésének követk ezményeit; intézkedések hozatala a függ ő 
kötelezettségek növeked ő állományából ered ő költségvetési kockázat csökkentésére (15. és 
16. iránymutatás). 
A termelékenységnövelés feltételeinek javítására Lengyelország számára a következ ők ajánlottak: 
6. olyan er őfeszítések folytatása és fokozása, am elyek az oktatási és képzési rendszer 
minőségének és hatékonyságának, valamint annak a változó képesítési követelményekre való 
reagáló képességének javítására irányulnak (13. iránymutatás).  
7. a K+F és az innováció el ősegítése különösen az üzleti szek torban, a tudástranszfer 
támogatása a KKB-n keresztül (13. iránymutatás).  
A gazdasági szerkezetátalakítás és az ipar privatizáci ójának felgyorsítására Lengyelország számára a 
következők ajánlottak: 
8. az állami támogatások összesített szintjének csökkentése, ezzel párhuzamosan a támogatások 
horizontális célkit űzések irányába való terelése (9. és 14. iránymutatás). 
9. a hálózati iparágakban a piacra lépés és a ha tékony verseny ösztönzése, ezzel párhuzamosan 
törekvés a nemzeti piacok magasabb fokú összekapcsolódására (9. iránymutatás).  
Az üzleti környezet javítására Lengyelország számára a következ ők ajánlottak: 
10. az igazgatási teher csökke ntésének, a szabályozás egyszer űsítésének és a KKV-k növekedése 
támogatásának folytatása különösen a pénzügyi er őforrásokhoz való hozzáférés javításán 
keresztül (11. iránymutatás). 
 
HU 47   HU 24. Szlovákia 
A stabilizáció által kiváltott 1998. évi lelassulást követ ően Szlovákia reál GDP növekedése tartósan 
gyorsult és 2003-ban – két egymást követ ő évben – meghaladta a 4 %-ot . A kibocsátás ennek ellenére 
még nem érte el teljes mértékben a becsült potenciált.  
A növekedési teljesítményt a fokozott strukt urális reformok támasztották alá. Ennek f ő példái a banki 
és nem pénzügyi ágazatokban végrehajtott szerkezet átalakítás és privatizáció. Ennek azonban megvolt 
az ára: a munkanélküliségi ráta 2001-ben több mint 19 százalék fölé szökött fel, és még mindig körülbelül 17 százalékot tesz ki. A munkapiac strukturális elégtelenségeinek egész sora – f őként a 
regionális mobilitás hiánya, az ellátó rendszerekb ől eredő, a munkavállalástól visszatartó tényez ők, a 
bérrugalmatlanságok, valamint a szakképzettség kereslete és kíná lata közötti egyensúlytalanságok – 
akadályozta annak újrafelszívó képesség ét, és ezeket csak most kezelik.
 
Az államháztartási reformok szintén nagyon korlátozottak voltak az utóbbi id őkig, az államháztartási 
hiány a 2002-es, választási évben a GDP több mint 7 százalékára duzzadt. Az expanziós költségvetési 
irányultság hozzájárult a belföldi kereslet fellendülés éhez, valamint a folyó fizetési mérleg hiányának 
egyre inkább fogyasztás-vezérelt – a GDP több mint  8 százalékára való – növekedéséhez. A 2002. óta 
hivatalban lév ő kormány megkezdte a költségvetési hiány alapvet ő okainak a kezelését, így 2003-ban 
elősegítette a folyó fizetési mérleg hiányának jelent ős csökkentését.  
Szlovákiában a politikáknak a fenntartható konverg encia magas fokának elérését kell céloznia, 
különösen ami az államháztartás konszolidációját illeti. Mind az államháztartás további konszolidációját, mind a szlovák humánt őke kihasználatlanságának me goldásait olyan politikáknak 
kell támogatnia, amelyek segítik fenntartani közép- és hosszú távon is az er őteljes növekedést. Ez 
különösképp a növekedési és foglalkoztatottsági bázis meger ősítését és diverzifikálását követeli meg a 
jogi keretek er ősítésén, valamint az igazságügyi és igazg atási kapacitások kiépítésén keresztül. 
Ezenfelül emelni kell a termelékenységi szintet , és Szlovákiának fel kell készülnie arra, hogy 
gazdasága végül tudásalapú gazdasággá váljon. Ennek tükrében Szlovákia négy f ő kihívással 
szembesül:
 
• fenntartható alapon biztosítani a költségvetési hiány további csökkentését, 
• folytatni a munkapiac mélyen gyökeredz ő strukturális problémáinak kezelését, 
• javítani az üzleti környezetet és támogatni a vállalkozói szellemet, 
• javítani a termelékenységnövelés feltételeit.  
 
HU 48   HU A költségvetési hiány további csökkentésén ek fenntartható alapon való biztosítása Az 
államháztartási hiány 2002-r ől 2003-ra a GDP 7,2 százalékáról a becslések szerint a GDP 5 
százalékára csökkent, így el ősegítette a folyó fizetési mérleg hiányának jelent ős csökkentését. Az 
államháztartási reformok átfogó menetrendjének nagyobb részét már végrehajtották. A reformok 
elősegítik a hiány további csökkentését és azt, hogy  a folyó fizetési mérleg hiánya akkor is a 
fenntartható sávban maradjon, ha a nettó lakossági megtakarítás ismét kedvez őtlenül alakulna. A 
reformok terjedelme és sebessége mindezidáig figy elemre méltó volt. A 2004. évi és az azt követ ő 
évek költségvetési végrehajtásának tekintetében azonban nem elhanyagolható bizonytalanságokat is 
eredményeznek. Veszélyforrást jelent különösképpen az adóreformok alapvet ő jellege, f őként a 19 
százalékos átalány jövedelemadó-kulcs bevezetése  mind a társaságok, mind a magánszemélyek 
számára. E reformok viszonylag bizonytalanná teszik a bevételi el őrejelzéseket. Bizonytalanságok a 
kiadási oldalon is maradnak, a további egészségüg yi reformok tekintetében is. Emellett a tervezett 
kiadáscsökkentés tekintélyes része az el őrejelzett alacsonyabb kamatkiadásokra épít, amelyek az 
egyenletes nominális konvergencián alapulnak.  
A munkapiac mélyen gyökeredz ő strukturális problémái kezelésének folytatása 
Szlovákia rendelkezik az egyik legalacsonyabb fo glalkoztatottsági aránnyal (kb. 57 százalék) és a 
második legmagasabb munkanélküliségi rátá val (jelenleg 17 százalék körül) a csatlakozó 
országokban. A foglalkoztatottság különösen alacsony az 55 éven felüli korosztályban. A 
munkanélküliség a fiatalok (24 éven aluliak) és az alacsonyan képzettek körében a legmagasabb. A 
regionális egyenl őtlenségek magasak. A munkapiac hátterében meghúzódó strukturális elégtelenségek 
sokrétűek, ezekkel jelenleg határozottabban foglalkoznak.  
A munkavállalás és az informá lis szektor elhagyásának ösztönz őit erősítik a szociális juttatási és a 
nyugdíjreformok, ideértve a nyugdíjkorhatár 62 évre való emelését, amely még mindig viszonylag 
alacsony. A regionális mobilitást növeli az ingázók pénzügyi támogatása és a lakhatással kapcsolatos 
juttatások, de az továbbra is korlátozott, mivel a közlekedési infrastruktúra és az ingatlanpiac csak fokozatosan javulnak. A szaktudás kereslete és kínálata közötti egyensúlytalanságok különösen 
akadályozza a hosszú távú munkanélküliek újrabe illeszkedését, jóllehet az átképzési intézkedések 
fokozása folyamatos. Az oktatási rendszer még mindig kis mértékben illeszkedik a piacgazdasági 
követelményekhez, és ez hozzájárul a tartós munkanélküliséghez a fiatalság körében. 
 
A munkahelyteremtést el ősegítették a munka törvénykönyvének közelmúltban történt módosításai, 
amely rugalmasabb munkaviszonyt tesz lehet ővé. A bérmeghatározás mechanizmusa azonban még 
nem elég rugalmas és nem veszi megfelel ően figyelembe az egyedi válla lati feltételeket. E céllal 
szembeütközik különösen a kollektív bérmegálla podások adminisztratív kiterjesztésének lehet ősége a 
tárgyalásokban nem résztvev ő gazdasági egységekre. A minimálb érek ráadásul negatív hatással 
bírhatnak a munkaer őkeresletre, és lehetséges, hogy nem tükrözik kielégít ő módon a munkapiaci 
viszonyokat.  
Szlovákia széleskör ű, 2004 eleje óta hatályos jövedelemadó-reformja er ősíteni fogja mind a 
munkahelyteremtést és a munkavállalási hajlandóságot . Ezzel szemben az összesített egészségügyi és 
szociális járulékkulcsok csökkentése még mindig nagyon magas – a bruttó bér majdnem 48 
százalékának megfelel ő – szintet eredményezett.  
Az üzleti környezet javítása és a vállalkozói szellem támogatása 
A kormány az elmúlt évek folyamán számos intézkedést hozott az üzleti környezet javítására. Az új 
üzleti vállalkozások alapításának menetét jelent ős mértékben egyszer űsítették és rövidítették. Új 
csődjogi szabályozás készül, ez a jelenlegi rendszert váltja fel, amely mellett a cs ődeljárások rendkívül 
 
HU 49   HU sokáig elhúzódnak és amely gyakorlatilag nem hagy teret a bajba jutott vállalatok 
szerkezetátalakítására. Az üzleti környezetet tovább er ősítették pl. a 2003. évi árliberalizációk jelent ős 
felgyorsításával és a fedezetekre vona tkozó új jogszabály bevezetésével.  
E hasznos változtatások ellenére úgy t űnik, hogy még jelent ős akadályai vannak a vállalkozó 
szellemnek Szlovákiában. Az új gazdasági egységek  bruttó születési arányszáma viszonylag alacsony. 
Az üzleti felmérések szerint a jogbizonytalanság mé rtéke lényeges gyenge pont marad. Ez a gyakran 
elégtelen és ingatag jogszabályi keretekb ől és különösen a jogszabályok gyenge betartatásából ered, 
amely gyakorta szenved a min őség, az id őszerűség és az átláthatóság hiányától.  
A termelékenységnövelés feltételeinek javítása 
Noha a munkatermelékenység növekedése továbbra is viszonylag magas, a termelékenység szintje 
még mindig alacsony (2003-ban az EU átlagá nak kb. 58 százaléka). E helyzethez a következ ő 
tényezők járulnak hozzá: az oktatási rendszer rugalm atlansága, párosulva az alacsony oktatási 
kiadásokkal valamint a gyenge K+F és innovációs tevékenységekkel.  
Az oktatási rendszer a jelek szerint nem reagál megfelel őképpen a munkapiac igényeire. Ez különösen 
a középfokú oktatás esetében igaz, amelyb ől gyakran elavult tudással rendelkez ő végzettek kerülnek 
ki. A fels őoktatásban végzettek aránya ezen felül na gyon alacsony. A hosszú távú munkanélküliek 
magas száma további kihívást jelent a (szak)k épzési programok számára. Ezenfelül 2001-ben az 
oktatási kiadások szintje az egyik legalacsonyabb szi ntre esett az új tagállamok között. E problémákra 
reagálva a kormány megtette az els ő lépéseket a rendszer ésszer űsítése, hatékonyságának javítása és a 
finanszírozási források növelése felé.  
2002-ben a K+F kiadások a GDP-nek csak 0,59 %-át tették ki, amely kevesebb mint a legtöbb 
csatlakozó országban. A szabadalmi kérelmek szám ával mért innovációs tevékenység nagyon 
alacsony. A kormány hozott néhány intézkedést a K+F-el kapcsolatos helyzet javítására (pl. a K+F-re 
vonatkozó jogszabályi keretek fejlesztésével), és el kötelezett a K+F támogatására rendelkezésre álló 
közforrások emelése mellett.  
Konkrét ajánlások Szlovákia számára 
A fent vázolt kihívások megoldása átfogó struktur ális reformokat igényel, ahogy azokat az átfogó 
gazdaságpolitikai iránymutatások I. része á ltalános iránymutatásai megállapítják.  
Az államháztartási hiány fenntartható alapon történ ő további csökkentésének biztosítására Szlovákia 
számára a következ ők ajánlottak: 
1. az államháztartási hiányt többéves program keretében, hiteles és fenntartható módon 
csökkenteni a következ ő költségvetési felügyeleti szak asszal összefüggésben a Tanács által 
hozandó határozatoknak megfelel ően (1. iránymutatás). 
A munkaer őpiac mélyen gyökeredz ő strukturális problémái kezelésének folytatására Szlovákia 
számára a következ ők ajánlottak: 
2. a munkaer őkínálat er ősítése a regionális mobilitás akadályainak elhárításával és a szaktudás 
kereslete és kínálata közötti egyensúlytal anságok csökkentésével; az átképzési intézkedések 
és egyéb élénk munkapiaci politikák hatékonyságán ak biztosításával párhuzamosan (4., 7. és 
8. iránymutatás).  
 
HU 50   HU 3. pótlólagos munkaer őkereslet gerjesztése nagyobb rugalmasság biztosításával a 
bérmeghatározás mechanizmusában (5. és 18. iránymutatás).  
4. a nagyon magas összesített egészségügyi és szociális járulékkulcsok csökkentése az átfogó 
költségvetési konszolidációs megszorítás ok betartásával párhuzamosan, különösen az 
egészségügyi rendszer pótlólagos reformintézked ésein és a nyugdíjrendszer felosztó-kirovó 
pillére pótlólagos kiigazításainak megfontolásán keresztül, els ősorban a nyugdíjkorhatár 
további emelésével (4. és 16. iránymutatás). 
Az üzleti környezet javítására és a vállalkozói szellem támogatására Szlovákia számára a következ ők 
ajánlottak: 
5. a vállalkozói szellemet támoga tó jogszabályi keretek meger ősítése, azok 
végrehajthatóságának javítása, különösképp az új cs ődjogi szabályozás elfogadásával és az 
igazságügyi rendszer kapacitásának és átlá thatóságának növelésével (11. és 12. 
iránymutatás). 
A termelékenységnövelés feltételeinek javítására Szlovákia számára a következ ők ajánlottak: 
6. az oktatási és képzési rendszer min őségének és hatékonyságának, valamint annak a változó 
képesítési követelményekre való reagálókép ességének javítása (13. iránymutatás).  
7. a K+F és innováció el ősegítése, valamint a tudástranszfer támogatása a KKB-n keresztül (13. 
iránymutatás). 
 
HU 51   HU 25. Szlovénia 
Szlovénia az elmúlt évti zedben tartós növekedésr ől tett bizonyságot; a reál GDP 1993 óta 
folyamatosan évi 3–5 százalékkal n őtt. A közelmúltban bekövetkeze tt lelassulás után a GDP a 
várakozások szerint ismét növekedésnek indul, és fokozatosan megközelíti a potenciális kibocsátás 
növekedésének 4 százalék körül becsült értékét.  
Noha a gazdaság összességében rendezett, és számos politikaterületen elismerésre méltó a 
teljesítmény, bizonyos gyenge pontok még vannak.  Bár az elmúlt két évbe n meredeken csökkent, a 
viszonylag magas infláció (2005-ben 5,7 százalék) még mindig némi aggodalomra ad okot, és felismerték, hogy ez az egyik kulcsfontosságú politikai kihívás. A kormány megfelel ő politikát 
dolgozott ki az infláció fenntartható módon való  csökkentésére, ami a sikeres EU-csatlakozás 
feltételeinek megteremtésére irányul. Struktur ális reformokat folytatott az árliberalizáció 
megkönnyítésének célkit űzésével. A szabályozott árak jelenleg a fogyasztói árindex 16 százalékát 
teszik ki – a csatlakozó országok között ez a legalacsonyabb arány. A közüzemek közötti nem hatékony versenyre, valamint a pénzügyi ágazat és  a munkapiac egyaránt elégtelen rugalmasságára 
tekintettel azonban még mindig meg kell er ősíteni az infláció fenntartható csökkentését. 
 
A gazdaság szerkezetátalakítási fo lyamata negatív hatással volt a munkapiac helyzetére; a gyártóipari 
foglalkoztatottság az 1996–2000 közötti id őszakban szemmel láthatóan csökkent. A munkaer ő 
átvándorlása ebb ől az ágazatból a szolgáltatási ágazatba tompította a gazdasági és társadalmi 
feszültséget, míg a korengedményes nyugdíjazásokka l a teljes munkanélküliség növekedését 
csillapították. Noha a szlovén munkaer őpiac összességében pozitív képet mutat, továbbra is vannak 
strukturális munkanélküliségi problémák. A hosszú távú munkanélküliség aránya magas, különösen az 
idősebb, alacsonyan képzettek személyek körében. Emellett az 55 éven felüli munkavállalók alacsony 
foglalkoztatottsági aránya aggodalomra ad  okot, különösen a népességelöregedésb ől eredő kihívásokra 
tekintettel.  
A szükséges munkalehet őségek megteremtésére és a munkapiaci részvétel megkönnyítésére – amelyek 
cserében még jobb gazdasági teljesítményt eredményeznek a jöv őben – szükséges folytatni azokat az 
erőfeszítéseket, amelyek a vállalkozó szellem el őmozdítására, az üzleti szektor innovációs 
kapacitásának serkentésére és a hatékony versenyne k a gazdaság valamennyi szegmensében való 
megerősítésére irányulnak. A szlovén politikáknak a fenntartható konvergencia magas fokának 
elérésére kellene irányulniuk. Ennek tükrében Szlovénia négy f ő kihívással szembesül:  
• az infláció fenntartható módon történ ő csökkentése, 
• a foglalkoztatottsági arányok emelése, különösen az id ősebb munkavállalók vonatkozásában, 
• a fenntartható termelékenységnövekedés feltételeinek javítása, 
• a hatékony verseny megteremtésének el őmozdítása a gazdaság valamennyi szegmensében, 
különösen a hálózati iparágakban. 
 
HU 52   HU Az infláció fenntartható módon történ ő csökkentése 
Noha csökken őben van, az infláció továbbra is viszonylag magas. Az inflációs ráta 2002-r ől 2003-ra 
7,5 százalékról 5,7 százalékra csökkent. A folyamatos  csökkenés biztató fejlemény, noha a jelek 
szerint részben különleges tényez őknek tulajdonítható, amelyek a szabályozott árak és a közvetett 
adók emelésének korlátozásával, valamint az olajra  kirótt jövedéki adók gyakori kiigazításával 
kapcsolatosak. Az infláci ós nyomást továbbra is er ősíti a verseny hiánya a különböz ő ágazatokban, a 
rugalmatlan munkapiacok, és a még mindig széles körben elterjedt indexálási mechanizmusok. 
Ezenkívül egyéb fontos tényez ők is hozzájárulnak az infláció  tartósságához; az alkalmazkodó 
monetáris politika és a tartós, de jelenleg  lassuló valutaleértékelés különösen el ősegítik az infláció 
tehetetlenségét.  
Az EU-csatlakozást közvetlenül megel őző időszakban a kormány politikai els őbbséggé tette az 
inflációt, és ennek megfelel ően összehangolt inflációellenes po litikai intézkedéseket fogadott el. 
Megerősítették az átfogó árellen őrzési tervet, úgy szabályozva a szabál yozott árak emelkedését és az 
adók változtatását, hogy az év végén elkerülhet ő legyen az inflációs ráta túllépése. A gazdaság 
indexálástól való általános mentesítéséhez való közelítés célkit űzésére tekintettel 2003-ban el őrelépés 
történt a kamatláb-indexálás (az „alapkamatláb”) hivatalos megszüntetésével és az új bérrendezési 
módszerre vonatkozó szociális megállapodással . A közszektor béreinek vonatkozásában már 
bevezették az el őretekintő indexálást, amely 2004 júliusában válik hatályossá, míg ugyanez a 
magánszektorban még megtárgyalásra vár. Ezenfe lül az államháztartási megközelítést rugalmas 
módon ki kell igazítani. A tartós dezinflációhoz és a gazdasági teljesítmény javulásához az is 
szükséges, hogy a strukturális reformokat gyorsabban hajtsák végre.  
A foglalkoztatottsági arányok emelése, különösen az id ősebb munkavállalók 
vonatkozásában 
A foglalkoztatottsági arány – 2002-ben 63,4 százalék, kö zel az EU-átlaghoz – Szlovéniában egyike a 
legmagasabbaknak a csatlakozó orszá gokban. Ugyanígy a munkanélküli ségi ráta itt a legalacsonyabb a 
csoportban, 1998 óta folyamatosan csökkent, és 20 02-ben elérte a 6,0 %-ot. Ennek a hosszú távú 
eleme azonban magas, mintegy 60 százalékot tesz ki, f őként az 55 évnél id ősebb, alacsonyan képzett 
munkavállalók körében. A munkapiac egyéb struktur ális egyensúlytalanságai mellett (fiatalkori 
munkanélküliség, a fogyatékossággal él ő személyek munkanélkülisége, a nemek közötti 
munkanélküliségi rés, a munkanélküliek alacsony ké pzettségi szintje, magas regionális különbségek) 
különösen fontos kihívásként azonosították az id őskorúak foglalkoztatottságának növelését. 2002-ben 
az 55–64 év közöttiek munkanélküliségi rátája 3 százal ék volt, míg a foglalkoztatottsági arány 24,5 
százalékon állt, amely az EU 40,1 százalékos átla gához képest nagyon alacsony adat.Ez az alacsony 
nyugdíjkorhatár következménye, amely 20 01-ben átlagosan 57 év volt. A gazdasági 
szerkezetátalakítás viszonylag fiatal  személyeket nyugdíjba vonulásra késztetett (vagy munkanélkülivé 
tett). A 2000-ben bevezetett nyugdíjreform eredmé nyeként a nyugdíjkorhatár kis mértékben már 
emelkedett. E reform hatását azonban majd csak fokozatosan tükrözi az id ősebb személyek magasabb 
foglalkoztatottsági aránya. Az id ősebb munkavállalók foglalkoztatottsági arányai közötti nagy eltérés 
várhatóan továbbra is fennáll Szlovénia és az EU viszonylatában.  
Emiatt a foglalkoztatási politika fókuszában az id őskorúak munkanélküliségi problémáinak kezelése, 
valamint foglalkoztathatóságuk növelése aktív formáinak el őmozdítása áll. Ez különösen fontos arra 
tekintettel, hogy n őnek a kedvez őtlen demográfiai fejleményekb ől adódó pénzügyi fenntarthatatlanság 
kockázatai. Az id ős eltartottak aránya a várakozások szerin t a 2000. évi 20 százalékról 2025-ben 38 
százalékra, 2050-ben pedig 66 százalékra növekszik.  A munkavállalás és az aktív munkavégzés 
népszerűsítése emellett szükséges el őfeltétele a szegénység és a társadalmi kirekesztés leküzdésének. 
 
HU 53   HU A fenntartható termelékenységnövekedés feltételeinek javítása 
Noha a termelékenység szintje az új tagállamok köz ött a második legnagyobb, jóval az EU-15 átlaga 
alatt marad (2003-ban 69,5 százalék). A munkaer ő-termelékenység növekedése Szlovéniában 
viszonylag gyors volt az 1995–1999 közötti id őszakban, átlagosan évi 4,8 százalékot tett ki. Ezt 
követően azonban lelassult (1999–2002 között átlago san 2 százalék), így Szlovénia ebben az 
időszakban a leggyengébben teljesít ő csatlakozó országok közé került. A termelékenység gyorsabb 
fejlődését két tényez ő akadályozhatja:  
Először is az aktív népesség vállalkozói tevé kenysége továbbra is viszonylag alacsony, els ősorban 
azért, mert még mindig nagyok a vállalkozásalapításra és a már fennálló üzleti vállalkozásokra 
egyaránt nehezed ő igazgatási terhek. A vállalkozásalapítás menetének egyszer űsítésére már tettek 
erőfeszítéseket. A gazdasági jogi szabályozást és az  igazgatási környezetet azonban tovább lehetne 
javítani, mivel a bürokratikus és hosszadalmas eljárások, valamint az ipari felhasználásra történ ő 
telekvásárlás nehézségei továbbra is fennállnak.  
Másodsorban a K+F kiadások nem hatékonyak, ami az üzleti szektorba való tudástranszfert, a 
szabadalmaztatást, valamint a termék- és folyamat  innovációt illeti. 2001-ben a GDP 1,6 százalékát 
elérő K+F kiadásokkal Szlovénia els ő az új tagállamok között, de még mindig az EU átlaga alatt 
marad. Szlovénia az Európai Szabadalmi Hivatalnak  benyújtott szabadalmi kérelmek tekintetében is 
az első az új tagállamok között, de az e területen nyú jtott teljesítménye (2001-ben egy millió lakosra 
41 jutott) jóval az EU átlaga alatt marad. Emelle tt az üzleti szektorban alkalmazott kutatók aránya 
alacsony a közszektorhoz képest (egy-, illetve ké tharmad), és az innovációs tevékenység a jelek 
szerint gyenge a high-tech ágazatban.  
A hatékony verseny megteremtésének el őmozdítása a gazdaság valamennyi szegmensében, 
különösen a hálózati iparágakban 
Szlovénia lépéseket tett a nagyobb fokú liberalizáci ó felé a termékpiacokon és a hálózati iparágakban, 
de fokozni kell a hatékony versenyt. Míg a sz abadalomvédelmi hivatal rendelkezik a megfelel ő 
jogkörrel a versenykorlátozó megállapodások, az er őfölénnyel való visszaélés és az egyesülések feletti 
ellenőrzés gyakorlására, igazgatási kapacitásai mind a pénzügyi, mind az emberi er őforrással való 
ellátottság tekintetében elégtelenek a megfelel ő működéshez. S őt mi több, a jelenlegi jogszabályok 
nem teszik lehet ővé versenykorlátozó magatartás miatt elrettent ő pénzbírság kiszabását.  
Az elmúlt években Szlovénia megkezdte hálózati iparágainak liberalizálását. A távközlés terén a 
jogszabály szerinti piacnyitásra 2001-ben került sor,  és 2002-ben létrehoztak egy független szabályozó 
hatóságot. A hatékony verseny azonban még nem jelent  meg a belföldi hívásokra vonatkozó vezetékes 
telefonpiacon, ahol a piac hagyományos szerepl ője még mindig 100 százalékos piaci részesedéssel 
rendelkezik. A hálózati kapcsolatok magas díja, ki egészítve a helyi és belföldi hívásokra egyaránt 
vonatkozó szabályozott, alacsony árszintekkel az új, v ezetékes telefonszolgáltatók piacra lépésének f ő 
akadályát képezi. Az energiaágazat vonatkozásában a villamosenergia nagyfogyasztók (Szlovéniában 
a villamosenergia-fogyasztás 66 százaléka) szabadon vá laszthatnak áramszolgáltatót, és 2002. óta a 
legnagyobbak külföldr ől is vásárolhatnak villamosenergiát. A nemzetközi kereskedelem terjedelmét 
azonban a teljes villamosenergia-fogyasztás legfel jebb 20 százalékára korlátozódik. A gázágazatban a 
legnagyobb fogyasztók 2003. január 1-jét ől szabadon választhatják meg gázszolgáltatójukat 
(Szlovéniában a gázfogyasztás 50 százalékáért felel ősek), de a gyakorlatban nem tudnak más 
szolgáltatóra váltani, mivel a szerz ődéseik a piac hagyományos szerepl őjével hosszú távúak, akár 
2007-ig is eltartanak. 
 
HU 54   HU Konkrét ajánlások Szlovénia számára 
A fent vázolt kihívások megoldása átfogó struktur ális reformokat igényel, ahogy azokat az átfogó 
gazdaságpolitikai iránymutatások I. része á ltalános iránymutatásai megállapítják.  
Az infláció fenntartható módon történ ő csökkentésére Szlovénia számára a következ ők ajánlottak: 
1. a szabályozott árak liberalizálására irányu ló strukturális reformok fokozása, további 
előrelépés az indexálástól való mentes ítéssel, különösen a bérmeghatározás 
mechanizmusának vonatkozásában (5. iránymutatás). 
A foglalkoztatottsági arányok – különösen az id ősebb munkavállalók körében történ ő – növelésére 
Szlovénia számára a következ ők ajánlottak: 
2. az adó- és ellátó rendszerek felülvizsgálata, az id ősebb munkavállalók munkapiaci 
részvételére összpontosítva, a „tevékeny id őskort” előmozdító intézkedések újraértékelése 
élethosszig tartó tanulási tevékenységeken keresztül, illetve a tartós és átmeneti munkavállalás feltételei közötti aránytalanság kezelése (4. és 8. iránymutatás). 
A tartós termelékenységnövekedés feltétele inek javítására Szlovénia számára a következ ők ajánlottak: 
3. az új vállalatok alapításához szükséges id ő és költségek további csökkentése és az üzleti 
vállalkozásokat érint ő igazgatási eljárások egyszer űsítése (11. iránymutatás), 
4. a K+F és az innováció el őmozdítása az üzleti szektorban, valamint a fels őfokú oktatási 
rendszer min őségének javítása (13. iránymutatás). 
A hatékony verseny megteremtésének el őmozdítására a gazdaság valamennyi szegmensében, 
különösen a hálózati iparágakban Szlovénia számára a következ ők ajánlottak: 
5. a szabadalomvédelmi hivatal igazgatási kapacitásainak er ősítése, az új versenytársak piacra 
lépésének megkönnyítése a hálózati iparág akban, az ipari felhasználásra történ ő 
telekvásárlás megkönnyítése (9. iránymutatás).