HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 13/40

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – A hatékony és megbízható jóléti ellátórendszerek alapelvei

(saját kezdeményezésű vélemény)

(2016/C 013/08)

Előadó: Bernd SCHLÜTER

2015. január 22-én az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság úgy határozott, hogy eljárási szabályzata 29. cikkének (2) bekezdése alapján saját kezdeményezésű véleményt dolgoz ki a következő tárgyban:

A hatékony és megbízható jóléti ellátórendszerek alapelvei (saját kezdeményezésű vélemény).

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Foglalkoztatás- és szociálpolitika, uniós polgárság” szekció 2015. szeptember 1-jén elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2015. szeptember 16–17-én tartott, 510. plenáris ülésén (a szeptember 17-i ülésnapon) 130 szavazattal 46 ellenében, 10 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1. Az EGSZB amellett foglal állást, hogy az EU egyértelműbben határozza meg szociálpolitikájának stratégiai súlypontjait. Ennek során le kell vonni a következtetéseket a válságból, a válság idején alkalmazott politikából és a lakosság bizalmának elveszítéséből.

1.2. Arra kérjük az Európai Bizottságot, hogy egy átfogó munkaprogram keretében dolgozzon ki általános szociálpolitikai alapelveket, amelyekhez az EGSZB a 4. pontban javaslatokat terjeszt elő. Erre többek között egy kiemelt kezdeményezés, az irányítási szabályok vagy egy fehér könyv keretében kerülhet sor, egy uniós szinten és a tagállamokban folytatott, jobb összehasonlító adatgyűjtést alapul véve. A pusztán a kiadásokra vonatkozó mutatók (mennyi pénzt fordítanak az egyes tagállamokban egy bizonyos szociális ellátásra) nem elegendőek a jóléti ellátórendszerek minőségének bemutatásához.

1.3. A szociálpolitikai alapelveknek a magas szintű szociális normák felfelé irányuló konvergenciáját célzó kidolgozása során tekintettel kell lenni a tagállamok illetékességi köreire, valamint a szociális rendszerek politikai és kulturális különféleségére, és lehetőleg konszenzust kell elérni a tagállamok között.

1.4. A hatékonyan kidolgozott európai szemeszter keretében a tagállamokhoz intézett jövőbeli ajánlásokhoz tartalmilag a szociálpolitikai alapelvekből kell kiindulni (1). Az alapelveknek a strukturális alapok, a nyitott koordinációs módszer és az EUMSZ 9. cikke szerinti szociális hatásvizsgálat révén is érvényesülniük kell. Az intézkedések részeként törekedni kell egy kötelező szociális védelmi minimumra (Minimum Social Protection Floor) is. Ennek során a meglévő jogi alapokat kell felhasználni.

1.5. Szociálpolitikai alapelveken kell nyugodniuk az uniós szervek fellépésének is, különösen a gazdaságpolitikai irányítás, a költségvetés ellenőrzése és a válságkezelés esetében.

1.6. A szociális partnerek központi szereplői különösen a paritásos alapon működő társadalombiztosítási rendszereknek és más olyan rendszereknek is, amelyek a szociális partnerek közötti tárgyalások útján jöttek létre. Be kell vonni őket a szociálpolitikai alapelvek kidolgozásába. A civil társadalmi szereplőket, a szociális szolgálatok, szociális vállalatok, települési önkormányzatok, állami szociális szervek, társadalombiztosítók, felhasználók és fogyasztók szövetségeit saját illetékességi területüket illetően szintén be kell vonni.

1.7. Az EGSZB itt konkrét javaslatokat terjeszt elő jóléti ellátórendszerekkel kapcsolatos szociálpolitikai alapelvekre. A cél a szociális védelmi ellátások, valamint a szociális biztonsági és az egészségügyi rendszerek hatékonyságának és megbízhatóságának növelése, az ellátás módjától és a szolgáltatótól függetlenül. Az EGSZB ezzel elsősorban a korszerű és a közérdeket szolgáló szociális szolgáltatások szociális jogi és pénzügyi biztosítására törekszik valamennyi uniós tagállamban.

1.8. Az EGSZB a rendszerek különbözőségéből indul ki, és utal többek között a szociális ellátások céljaira, módjaira és tartalmaira, a szolidaritás és a saját felelősség viszonyára, a jogi biztosításra, a finanszírozásra és a minőségre. Ezenkívül utal a felhasználók és a szociális szolgáltatások helyzetére is. Úgy véli, hogy uniós szinten közös szabályok alapján kell biztosítani az alapvető szociális ellátásokat.

2. Bevezetés: Háttér és aktuális helyzet

2.1. Az európai szociálpolitika alapjait többek között az emberi jogok, a világháborúkból levont tanulságok (2), a szociális piacgazdaság szerződéses elve, az Európa 2020 stratégia céljai, a teljesítőképes nemzeti gazdaságok igényei, a szegénység elleni küzdelemre szóló megbízatás, a szociális, foglalkoztatási és egészségügyi politikákról szóló szerződésfejezetek, a társadalmi kohézió célja és az EUSZ 3. cikke szerinti közösségi versenyszabályok képezik. A szociálpolitika célja az EUMSZ 151. cikke szerint többek között a foglalkoztatás növelése, az életkörülmények javítása, a megfelelő szociális védelem és a kirekesztés elleni küzdelem. Az európai szociális modell egy olyan egyedülálló érték- és kulturális közösség (3) kifejeződése, amely a demokráciát és a jogállamiságot szociális felelősséggel és szolidaritással egyesíti. Az EGSZB ezt a modellt szeretné erősíteni és jövőképessé tenni.

2.2. Az EGSZB meg van győződve arról, hogy a szociális politikának mind saját jogán, mind pedig a növekedés és a foglalkoztatás tartós fokozásának eszközeként (4) az uniós politika egyik oszlopát kell képeznie. Méltatja a foglalkoztatáspolitikában, a koordináció egyes területein és a munkavédelem terén már elért előrelépéseket. Megerősíti, hogy a hatékony jóléti ellátórendszerek beruházási jellegűek (5), és utal a szociálpolitika elhanyagolásának eszmei, szociális és materiális költségeire. Az EGSZB abból indul ki, hogy a teljesítőképes, innovatív nemzeti gazdaságok és a megbízható, eredményes és hatékony jóléti ellátórendszerek egymás feltételei. A korszerű szociális rendszerek ellenállóbbá tehetik a nemzeti gazdaságokat a válságokkal szemben, elősegítik a foglalkoztatást, és maguk is számos foglalkoztatási lehetőséget kínálnak a hátrányos helyzetű régiókban is (6). A többek között az aktív befogadásra, a munkakeresők érvényesülésének elősegítésére, a gyermekek és fiatalok esélyeire fordított kiadások alacsony szintje a modern technológiai és információs társadalmat, a demográfiai fejleményeket (7) és a bevándorlást tekintve nem jelent tartós versenyelőnyt. A rendszerek közös alapelveken nyugvó továbbfejlesztése hozzájárulhat a nagyobb fokú esélyegyenlőséghez és a tisztességesebb versenyhez az EU-ban.

2.3. A szociális jóléti, egészségügyi és hasonló rendszerek többek között a szükséges szociális egyensúlyt, a szegénység elleni küzdelmet, a megélhetés kiegészítő biztosítását és a társadalmi békét szolgálják. Bizonyos életszakaszokban szinte minden uniós polgár rászorul a szociális szolgálatok általi támogatásra. A szociális rendszerek biztosítják többek között a megfelelő időskori ellátást, valamint pl. az ápolást igénylő és segítségre szoruló emberek minőségi ellátását.

2.4. A munkaadók és munkavállalók érdeke is pl. a munka és a család összeegyeztethetősége, az egészségvédelem és az érdekérvényesítés. A professzionális szociális szolgálatok előmozdítják a kommunikációs és a hétköznapi kompetenciákat, a képesítések megszerzését, és támogatást nyújtanak pl. függőségi problémák, válsághelyzetek, valamint családi gondozás és nevelés esetében.

2.5. Az EGSZB nagy különbségeket lát a szociális rendszerek hatékonyságában, megbízhatóságában és eredményességében (8). Egyrészt sok tagállamban jól működő rendszerek vannak, másrészt azonban minden tagállam számára hasznos egy közös szociálpolitikai párbeszéd. Egy szociális ellátások/minimumjövedelem révén megvalósuló minimális létfenntartás, a professzionális szociális szolgáltatások, valamint az eredményes munkaerő-piaci és társadalmi beilleszkedés nem mindenütt biztosított. Főként az egészségügyi ellátás terén fordul gyakran elő, hogy az nem minden ember számára hozzáférhető, pl. ha nem tudják megfizetni a hivatalosan vagy nem hivatalosan kért díjakat. Nem minden régióban és tagállamban léteznek professzionális szolgáltatások pl. az ambuláns ellátásban, a fogyatékossággal élő emberek támogatása terén, nevelési és fejlődési hiányosságok esetében. Az EGSZB úgy látja, hogy a szolidaritáson alapuló finanszírozás és a jogi védelem bizonyos esetekben javításra szorul.

2.6. Legutóbb a Bertelsmann alapítvány tanulmánya (9) tárt fel jelentős különbségeket a szociális rendszerek teljesítőképességét illetően, a szegénység és gazdagság aggodalomra okot adó alakulását állapította meg az EU-ban és valamennyi tagállamon belül, nagyobb szociálpolitikai szerepvállalást követelve az EU-tól. A tanulmány rámutat, hogy hatékony szociális rendszerek ott is lehetségesek, ahol a GDP viszonylag alacsony, és ott is előfordulnak elégtelenül működő szociális rendszerek, ahol viszonylag magas a GDP. A szegénység növekedése veszélyezteti a társadalmi békét és a gazdasági fejlődést (10). A tagállamok egymástól való eltávolodását és az aggodalmat keltő politikai tendenciákat szociálpolitikai javaslatokkal is ellensúlyozni kell.

2.7. A tagállamoknak szóló ajánlások és a válság kezelésére irányuló politika tartalmi alapját javítani kellene. Az EU-nak a humanitárius intézkedések utólagos követelése helyett következetes szociálpolitikai alapelveket kellene követnie. A bankok kockázatos tevékenységeinek vitatható, adókból finanszírozott feltőkésítése felelősségteljes viszonyban kell hogy álljon a szociális rendszerek működőképességét célzó beruházásokkal. A belső piaci szabályok, pl. a támogatási és közbeszerzési jog terén, már most is jelentős hatásokat gyakorolnak a szociális rendszerekre és a szociális szolgálatokra anélkül, hogy egyértelműen a szociálpolitikai koncepciók alapján értékelnék őket.

2.8. A szociális piacgazdaság (11) szerződésben foglalt új céljának értelmében a belső piacra vonatkozó politikát szociálpolitikai elemekkel kell kiegészíteni (12). Az EGSZB aktuális követeléseket (13) átvéve arra biztatja az Európai Bizottságot és az Európai Tanácsot, hogy konkretizálják és valósítsák meg a szociálpolitikai bejelentéseket (14).

2.9. Az európai szociálpolitika új szakasza többek közt a következő előkészítő munkákra épülhet: A Tanács már 1992-ben is követelt egy garantált minimumjövedelmet (15). 2000-ben szociális menetrendet dolgozott ki. Az Európai Szociális Charta 12. cikke szociális védelmi rendszerek fenntartására kötelezi a tagállamokat. Az uniós szerződések tartalmazzák többek között a társadalmi kohézió és az általános érdekű szolgáltatások védelmének céljait (16). Az ILO (17) alapvető szabványokat tett közzé a szociális rendszerekre vonatkozóan. Az uniós szociálpolitika jelenlegi fehér könyve 1994-es. Uniós szinten létezik a megélhetéshez való jog (18). A fogyatékkal élők jogairól szóló ENSZ-egyezmény fontos mércéket határoz meg.

2.10. Az EGSZB SOC/482. sz. véleményében a Parlamenttel (19), a Régiók Bizottságával (20) és számos szövetséggel egyetértve megfelelő garantált minimumjövedelmet szorgalmaz (21). Aktívan előmozdította többek között a szociális szolgáltatások, a szociális vállalkozások, a szociális beruházások, a foglalkoztatás, az EUMSZ 9. cikke, az ifjúsági kezdeményezés, a gazdaságpolitikai irányítás és az általános érdekű szolgáltatások témáját. Ez a vélemény számos további EGSZB-s és más uniós dokumentumra is hivatkozik, melyeket nem tudunk külön megnevezni.

3. Általános megjegyzések: a vélemény célja és tartalma

3.1. Az EGSZB itt egy szükséges szociálpolitikai menetrend egyetlen részére összpontosít: a szociális védelem, illetve a szociális biztonság és az egészségügyi rendszerek hatékonyságának és megbízhatóságának javítására. Olyan „szociális ellátásokra” hivatkozik, amelyeket teljes mértékben vagy részben adókból vagy társadalombiztosítási rendszerekből finanszíroznak, és amelyeket ellenőrizhető módon, szociális jogszabályok vagy paritásos alapú megállapodások révén vonnak be az állami szociálpolitikai felelősségvállalás körébe. Ennek során nem a szolgáltató jellege döntő. Azokat az ellátásokat, amelyeket ebben a véleményben „szociális ellátások” alatt értünk, állami és települési szervek, társadalombiztosítók, önálló szociális vállalkozások, különböző jogi formájú jóléti szervezetek és vállalkozások biztosíthatják. A véleményben valamennyi ilyen szolgáltatásnyújtót „szociális szolgálatoknak” nevezünk, ha maguk is nyújtanak szociális szolgáltatásokat. A „szociális ellátás” fogalma itt minden ellátásformát magában foglal, többek között a szociális és egészségügyi ágazatban nyújtott szolgáltatásokat és pénzjuttatásokat is. „Társadalombiztosítás” alatt olyan paritásos alapon működő és/vagy jogszabályba foglalt társadalombiztosítást és/vagy kölcsönös szolidaritáson alapuló biztosításokat értünk, amelyek a szociális biztonság szociális jog által szabályozott vagy paritásos alapon működő rendszereiben feladatot töltenek be.

3.2. A szociális rendszerek, ellátások, fogalmak és tartalmak sokfélesége nagy gondosságot követel meg a szociálpolitikai vitákban és a fordításokban. A tagállamok rendszerei az adott szociális politikának, kultúrának és történelmi hagyományoknak felelnek meg, és az európai szociális modellnek megfelelően kell továbbfejleszteni őket. A rendszerek sokfélesége és a szükséges közös alapelvek közt ésszerű egyensúlyt kell létrehozni (22).

3.3. Az EU-nak közös fórumot kellene biztosítania a szociálpolitikáról szóló vitának, korszerű szabványokat kellene kidolgoznia és saját magának is kezdeményezéseket kellene indítania. Elő kellene segítenie a konvergenciát a szociális rendszerek továbbfejlesztése kapcsán. A szociálpolitikai alapelvek az Európai Bizottság ajánlásainak tartalmi alapját képezhetik, különösen az európai szemeszter, az Európa 2020 stratégia, a nyitott koordinációs módszer keretében, valamint az EUMSZ 9. cikke szerinti szociális hatásvizsgálat alkalmazásához (23). Ilyen alapelveknek kell egy kötelező szociális védelmi minimumnak és az uniós szervek saját fellépésének és irányításának (24) tartalmi alapját is képeznie, különösen a válságkezelés, a költségvetés-ellenőrzés és a gazdaságpolitikai irányítás során.

3.4. A szociális jóléti rendszereket jövőképességüket illetően felül kell vizsgálni. A szociális szolgáltatásokat koncepcionális önállóságuk megőrzése mellett demokratikusan legitim közpolitikai célkitűzésekkel kell összekapcsolni.

3.5. Általában az állami szociális szervek, társadalombiztosítók vagy szolgáltatásnyújtóként tevékenykedő harmadik felek – pl. egy bizonyos kezelést felíró orvosok – döntenek arról, hogy milyen szociális ellátásokat nyújtanak a polgárok részére. A szolgáltatás biztosításával kapcsolatos döntést meg kell különböztetni a szolgáltatásnyújtás és annak finanszírozása kérdésétől: vannak pl. a felhasználó számára kifizetett pusztán pénzbeli ellátások, bizonyos minősített szolgáltatások igénybevételének kötelezettségével vagy anélkül. Vannak olyan szociális szolgáltatások, amelyeket közvetlenül települési önkormányzatok, egyéb állami szociális szervek vagy a társadalombiztosítók nyújtanak. Amennyiben azonban önálló szociális szolgálatok nyújtják ezeket, akkor a jogi viszony és a finanszírozás igen különbözőképpen lehet szabályozva: vannak pl. közbeszerzési rendszerek, ellátási és visszatérítési megállapodások a szociális szolgáltatók és a költségviselők között, utólagos költségtérítések, utalványrendszerek vagy a szociális szolgáltatók esetfüggetlen, nem specifikus támogatása, különösen tanácsadás és megelőzés esetében. A szerződéses és utalványrendszerek esetében a közületi költségviselő az esetek száma alapján, közvetlenül fizeti a szociális szolgáltatót. Minden rendszer esetében fel kellene tenni a kérdést, hogy a felhasználók megfelelő jogi védelemmel, valamint elegendő választási és együttműködési lehetőséggel rendelkeznek-e.

3.6. A szociális partnereknek főként a társadalombiztosítási rendszerekben van központi szerepük. Ezért nagymértékben be kell őket vonni a szociálpolitikai alapelvek kidolgozásába. Az állami és települési szociális szerveknek, társadalombiztosításoknak, önálló szociális szolgáltatóknak központi szerepük van többek között a szociális ellátások nyújtásában. Ezért saját illetékességi körükben ezek képviseleteit is következetesen be kell vonni.

3.7. Annak tudatában, hogy ésszerű egyensúlyt kell találni a tagállami illetékességi körök, a közös európai értékek és az EU-n belüli tisztességes verseny között, a következő alapelveknek kell tartalmi lendületet adniuk az EU további szociálpolitikai lépései számára.

4. A szociális ellátórendszerek alapelvei

4.1. A minimális védelem elve: alapvető, szubszidiáris szociális ellátások biztosítása többek között az olyan emberek létfenntartása/minimumjövedelme érdekében, akiknek pl. foglalkoztatásból, nyugdíjból vagy más szociális ellátásból nincs elegendő jövedelmük. Ide tartozik az alapvető szociális ellátásokra vonatkozó közös mutatók kidolgozása is (25). A létfenntartáshoz szükséges pénzügyi eszközöknek legalább az élelmezés, szállás, ruházat, víz, energia és alapvető egészségügyi ellátás tényleges költségeit fedezniük kellene.

4.2. A rászorultság elve: korszerű, professzionális szociális és egészségügyi szolgáltatások kialakítása a különböző problémás helyzetekre: pl. családok, fogyatékkal élők, betegek, munkanélküliek, egyedülálló szülők, gyermekek, családtagjaikat ápolók, menekültek, fejlődési rendellenességekkel élő fiatalok (26), nevelési problémákkal küszködő szülők számára, házi ápolás és más háztartással kapcsolatos szolgáltatások (27) esetében, segítségnyújtás eladósodottság (28), függőségek, hajléktalanság és pszichoszociális problémák esetében. Hatékony szociális szolgáltatások többek között a tanácsadás, mentorálás, orientáció nyújtása, nyomon követés, gondozás, az érvényesülés elősegítése és nevelés, gyógykezelés és terápia (29). Mivel a munkanélküliség okai sokrétűek, és el kell kerülni a szegénységhez vezető ördögi kört, ésszerű a gyors munkaerő-piaci reintegráció jogilag garantált, aktív munkaerő-piaci eszközökkel való támogatása, valamint az, hogy a sikeres reintegrációig minden munkakereső számára – különösen a pályakezdő fiatalok vagy a hosszabb kihagyás után pályafutásukat folytatni kívánó nők számára – méltányos járadékot biztosítsanak.

4.3. A meghatározottság elve: a szociális ellátások egyértelmű szociálpolitikai rendeltetésének kidolgozása, pl. esély- és generációk közötti egyenlőség, aktív befogadás, a hátrányok kompenzálása, a munka és a család összeegyeztethetősége, a különböző élethelyzetekben felmerülő kockázatok elleni védelem, megelőzés, válsághelyzeti beavatkozás, részvétel a foglalkoztatásban és a társadalomban, időskori anyagi ellátás, érdekérvényesítés stb. Ehhez kapcsolódik az ellátások típusának ésszerű szociális jogi meghatározása: pl. pénz és/vagy szolgáltatás, járóbeteg- vagy kórházi ellátás stb. Ennek során egyensúlyra kell törekedni a felhasználó önrendelkezési joga és a szociális ellátások hatékonyságának célja közt.

4.4. A hozzáférhetőség elve: a szociális ellátások és különösen a szociális szolgáltatások helyi, időbeli és pénzügyi, illetve hátrányos megkülönböztetéstől mentes hozzáférhetőségének biztosítása. A szolidáris és fenntartható finanszírozás, az ellátási kínálat átláthatósága, valamint a panasztételi lehetőségeket biztosító konkrét jogi garancia növelik a hozzáférhetőséget. Amennyiben léteznek kiegészítő fizetési kötelezettségek, azoknak szociális szempontból kiegyensúlyozottnak kell lenniük, és nem akadályozhatják a hozzáférést. A konkrét rászorultság bürokratikus ellenőrzése bizonyos ellátások, pl. függőségi vagy pszichoszociális problémák esetében kontraproduktív lehet. Főként a tanácsadási és megelőző ellátásokat kell aktív módon felkínálni a felhasználók számára.

4.5. Az arányosság elve: az ellátásoknak jellegüket és terjedelmüket tekintve megfelelőnek és szükségesnek kell lenniük. A mérlegelő döntéseknek és a szociális jogszabályoknak erre tekintettel kell lenniük. A szociális ellátásokra fordított erőforrásoknak és a várható eredménynek ésszerű arányban kell állniuk. A polgároknak a szociális ellátások felhasználása iránti vagy egyéb tényállásokkal kapcsolatos jogi kötelezettségei, valamint a jogok és kötelességek viszonya szintén meg kell, hogy feleljen az arányosság elvének.

4.6. A szolidaritás elve: a szociális ellátások finanszírozásának lényegében szolidáris társadalombiztosítási rendszereken és igazságos, szolidáris adórendszereken kell alapulnia. A szolidáris finanszírozásban lehetőleg valamennyi társadalmi csoportnak és szociális rétegnek részt kell vennie. Ez erősítené a finanszírozás megbízhatóságát, elfogadottságát és fenntarthatóságát. A nem bejelentett kereső tevékenység (30) és az adóelkerülés árt a szociális rendszereknek. A demográfiai és gazdasági fejlődés miatt ésszerűnek tűnhet mindenféle jövedelem, pl. többek között a tőkejövedelmek bevonása is. Az adó- és finanszírozási rendszerek jobb uniós szintű koordinációja javíthatja a finanszírozási alapot. A magánberuházások, adományok, a civil vagy egyházi szerepvállalás, valamint az alapítványi eszközök felhasználása üdvözölt kiegészítései az általános finanszírozásnak, de ezek infrastruktúrákat nem tudnak biztosítani, illetve jogi igényeket sem lehet támasztani velük szemben.

4.7. A saját felelősség elve: A munkakeresőket és a szakmai beilleszkedési nehézségekkel küszködőket stb. szociális szolgáltatásokkal és ösztönzőrendszerekkel kell támogatni abban, hogy teljes egészében vagy részben saját erejükből el tudják magukat tartani. Az embereknek lehetőséget kell biztosítani arra, hogy az állami rendszert kiegészítő, nem profitszerzési céllal tárgyalt és kezelt közös megállapodások keretében kapjanak további védelmet. A szakmai képzettségek és személyes képességek – mint a kommunikációs, szociális és a mindennapi élethez szükséges kompetenciák – fejlesztéséhez nyújtott professzionális támogatás gyakran előfeltétele a saját felelősség vállalására és a szociális felelősségvállalásra való képességnek. Az egyéni egészségmegőrzést illetően a szociális biztonsági rendszerek prevenciós lehetőségek biztosításával, ösztönző intézkedésekkel és jobb fogyasztóvédelem révén népszerűsíthetnék az egészséges életmódot.

4.8. Részvételi elv: Minden ellátásnak, önmagában vagy más ellátásokkal kombinálva, hozzá kellene járulnia a polgárok társadalmi részvételéhez. A társadalmi részvétel magában foglalja a szakmai, kulturális, politikai szerepvállalást, valamint a társadalmi jólétben való részvételt is.

4.9. A struktúra elve: A felhasználók, valamint az egyes rendszerek függvényében az állami vagy esetleg önálló szociális szolgálatok, az állami szociális szervek vagy társadalombiztosítók közötti jogi és pénzügyi viszonyok ésszerű kialakítása. Ahol az önálló szociális szolgálatok pl. a szociális jogszabályok és finanszírozás révén részt vesznek az állami szociális ellátórendszerekben, ott az általuk nyújtott ellátásnak, valamint különösen finanszírozásuknak és hozzáférhetőségüknek meg kell felelnie az itt felvázolt alapelveknek. Az ilyen szociális szolgálatokat bizonyos értelemben szolidáris alapon kell finanszírozni és szociális jogszabályok révén szabályozni, hogy az egész népesség körében magas szintű szolgáltatásokat kínálhassanak.

4.10. A felhasználók önrendelkezésének elve: A felhasználók nem tárgyak, hanem a segítség részes felei, illetve ellátásokra jogosult polgárok. Megfelelő költségkereten belül választást kell biztosítani számukra különböző ellátási formák között, mint pl.: járóbeteg- vagy kórházi ellátás, valamint további formák, mint az otthoni ápolás. A megfelelő segítség az egyéni helyzettől, a professzionális segítség konkrét, képzett szakemberek által ellenőrizendő szükségességétől, valamint az egyéni igényektől és a helyi szituációtól függ. Ahol az önálló szociális szolgálatok pl. a szociális jogszabályok és finanszírozás révén részt vesznek az állami szociális ellátórendszerekben, ott a felhasználóknak választási lehetőséget kell biztosítani a különböző szolgáltatások közt.

4.11. A jogbiztonság elve: Az ellátások jogi védelme adott esetben szociális jogszabályokkal vagy a tagállamok más hasonló demokratikusan megalapozott jogi eszközeivel. Az ilyen szabályozásoknak a következő szociális jogi tartalommal kell rendelkezniük: jogi igények, mérlegelési szabályok, a felhasználók részvételi kötelességei, az ellátás előfeltételeinek, a panasztételi lehetőségeknek, esetleg a közszolgáltatásokat nyújtó magánszolgáltatók közületi ellenőrzésének, a minőségre vonatkozó szabályoknak s a hozzáférési garanciáknak, az infrastruktúrával kapcsolatos kötelezettségeknek, a finanszírozás módjának stb. leírása. A felhasználók szilárd jogi helyzetét, illetve jogi igényeit legalább az alapvető szociális és egészségügyi ellátások esetében biztosítani kell. Néhány ellátási területen a mérlegelés alapján hozott döntések jobban megfelelhetnek a körülményeknek. A védelemre szoruló személyek érdekeit különösen védeni kell jogi eszközökkel (31). Az önálló szociális szolgáltatások esetében védett jogi helyzetre és a szolgáltatásnyújtáshoz való megkülönböztetésmentes hozzáférésre van szükség, hogy ne jöjjenek létre monopóliumok. Egyes tagállamokban az alkotmányban szereplő, a szociális államról szóló rendelkezés biztosítja a szociálpolitika helyzetét, és garantálja az alapvető szociális ellátásokat válságos helyzetekben is.

4.12. A közérdek-orientáltság elve: A közérdek-orientált és részvételbarát vállalati és szervezeti formáknak (32), mint pl. a nonprofit szervezeteknek, szociális vállalkozásoknak, közszolgáltatásoknak, egyesületeknek, alapítványoknak és szövetkezetek bizonyos formáinak, felhasználói szervezeteknek és más civil társadalmi szereplőknek mindenképpen megfelelő pénzügyi és jogi feltételeket kellene biztosítani. Az e területen működő profitorientált vállalkozások adókból vagy társadalombiztosítási járulékokból való finanszírozásához elmélyült szociálpolitikai vitára, megfelelő ellenőrzésekre és legalább a nyereségfelosztás keretének meghatározására van szükség.

4.13. Az átláthatóság elve: A szociális szolgáltatások és szervek közpénzfelhasználását átlátható módon kell alakítani. A jogi alapoknak, az ellátásokról hozott és odaítélési döntéseknek stb. a polgárok számára hozzáférhetőeknek kell lenniük.

4.14. A hálózatba szerveződés elve: Az emberek mindennapi élete, az életutak megváltozása, az új családi formák, az idősödés és a bevándorlás integrált és hálózatba szerveződött szolgáltatásokat követelnek meg (33). A szegregációt, a kirekesztést és a hátrányos megkülönböztetést kerülni kell.

4.15. Az egyenlő felek elve: A felhasználóknak, a szociális szerveknek és a szociális szolgálatoknak jogilag szabályozott és érvényesíthető jogokkal és kötelezettségekkel kell rendelkezniük. Ha szabálysértések esetére szankciók, illetve kártalanítási kifizetések vannak meghatározva, akkor ezeket nemcsak a felhasználókkal szemben, hanem az állami szociális szervekkel szemben is alkalmazni kell.

4.16. A minőség elve: A szociális szolgáltatásokat minőségbiztosítási intézkedésekkel kell összekapcsolni. A rászorultság elemzésének, az intézkedések tervezésének és végrehajtásának társadalomtudományi ismereteken és szaktudáson kell alapulniuk. A személyes szolgáltatásokat képzési intézkedésekkel, szakmai szintre emeléssel, valamint a kollektív szerződésekkel kapcsolatos autonómia keretében megfelelő díjazással és munkakörülményekkel kell megerősíteni. Az általános érdekű szolgáltatások európai minőségi keretrendszere (34) példaként szolgálhat a szociális szolgáltatásokra irányuló uniós ajánlások számára. Ezenkívül, ahol ez ésszerű, támogatni kell az önkéntesek megnyerését és tájékoztatását.

4.17. A koordináció elve: Javítani kell a szociális biztonsági és szociális védelmi ellátásokkal kapcsolatos, határokon átnyúló esetek kezelését. Ennek során ügyelni kell a költségviselők és az adó- és járulékfizetők terhelhetőségére, valamint a társadalmi szolidaritás és az arányosság elvére. El kell kerülni, hogy egyoldalúan megterheljék a különösen jól teljesítő nemzeti rendszereket.

Kelt Brüsszelben, 2015. szeptember 17-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Henri MALOSSE

(1) Pl. az ajánlások végrehajtásának következetesebb felügyelete és értékelése, valamint a strukturális alapokkal való összekapcsolás révén (HL C 170., 2014.6.5., 23. o.).

(2) Winston Churchill 1946-os zürichi beszéde: „Egyfajta Európai Egyesült Államokat kell létrehoznunk.”

(3) Az EU Alapjogi Chartája; Európai Szociális Charta.

(4) HL C 143., 2012.5.22., 102. o.

(5) Vö.: COM(2013) 83 final, 2013.2.20.HL C 226., 2014.7.16., 21. o.

(6) HL C 143., 2012.5.22., 23. o.; HL C 271., 2013.9.19., 91. o.; HL C 226., 2014.7.16., 21. o.

(7) HL C 161., 2013.6.6., 27. o.

(8) Az uniós szemeszter dokumentumai, Caritas Europa: The Future of the Welfare State [A jóléti állam jövője], 2012, a szociális védelmi platform dokumentumai.

(9) Social Inclusion Monitor Europe (SIM) – Index Report Social Justice in the EU – A Cross-national Comparison [Társadalmi igazságosság az EU-ban – Egy nemzeteken átnyúló összehasonlítás], 2014.

(10) OECD In It Together („Egy csónakban evezünk”), 2015: A legtöbb országban 30 éve a legnagyobb a szegények és gazdagok közötti különbség. Az OECD-országokban ma a népesség leggazdagabb 10 %-a 9,6-szer annyit keres, mint a legszegényebb 10 %. Az 1980-as években ez az arány 7,1 volt.

(11) Az EUSZ 3. cikkének (3) bekezdése.

(12) Pl. Friends of Europe, Social Union [Szociális unió], 2015.3.23.

(13) Vö: az EU szociális beruházási csomagja; KU Leuven, Social Protection at the Top of the international Agenda[Szociális védelem a nemzetközi menetrend élén], 2014; EGSZB: „Egy hatékonyabb Európa 2020 stratégia felé – a civil társadalom javaslatai a társadalmi befogadás és a versenyképesség erősítésére Európában”, 2014.12.4.; EGSZB, Cselekvési terv Európáért, 2014. április.

(14) Lásd pl.: COM(2014) 902 final, 2014.11.28.; megbízólevél Marianne Thyssen biztoshoz, 2014.11.1.; Juncker-prioritások, 2014.9.12.; a Tanács luxemburgi elnöksége és a szociális miniszterek találkozója 2015. július 16-án és 27-én: a szociális dimenzió erősítése; a szociális védelemmel foglalkozó bizottság jelentései.

(15) A Tanács 1992. június 24-i ajánlása (HL L 245., 1992.8.26., 46. o.).

(16) Többek között EUSZ 2. cikk és 3. cikk (3) bekezdés, valamint EUMSZ 2. cikk (3) bekezdés, 14., 56., 107., 162 kk, 168., 174. cikk és 175. cikk (3) bekezdés, valamint EUMSZ 26. sz. jegyzőkönyv.

(17) Az ILO 2012-es ajánlásai; ILO 2014-2015 World Social Protection Report [A szociális védelemről szóló világszintű jelentés].

(18) Az EU alapjogi chartája: 1. cikk a 34. cikk (3) bekezdéséhez kapcsolódóan.

(19) Az EP 2010. október 20-i állásfoglalása (2010/2039(INI), HL C 70. E, 2012.3.8., 8. o.); Az EP 2011. november 15-i állásfoglalása (2010/2039(INI), HL C 153. E, 2013.5.31., 57. o.).

(20) http://toad.cor.europa.eu/corwipdetail.aspx?folderpath=ECOS-V%2f012&id=20923

(21) HL C 170., 2014.6.5., 23. o.

(22) Ennek értelmében az EUMSZ 153. cikkének (4) bekezdésének megfelelően figyelembe kell venni, hogy a tagállamok illetékesek szociális rendszereik alapelveinek meghatározásában.

(23) Vö. az Európai Szakszervezeti Intézet „The sovereign debt crisis, the EU and welfare state reform” [Az államadósság-válság, az EU és a jóléti állam reformja] című konferenciáját, 2015. február 3.

(24) A tanácsi elnökség 2015. júliusban javaslatokat terjesztett elő a szociális ügyi minisztereknek az irányítási keret szociális vetületéről.

(25) HL C 170., 2014.6.5., 23. o.

(26) AGJ, Die europäische Dimension der Kinder- und Jugendwohlfahrt [A gyermekek és fiatalok jólétének európai dimenziója], 2015.

(27) HL C 12., 2015.1.15., 16. o. HL C 21., 2011.1.21., 39. o.

(28) HL C 311., 2014.9.12., 38. o.

(29) Vö. Dahme/Wohlfahrt, 2015.

(30) HL C 458., 2014.12.19., 43. o.

(31) Pl. gyermekek és fiatalok, leendő anyák, valamint segítségre szoruló és cselekvőképtelen személyek.

(32) Az EGSZB kezdeményezése a szociális vállalkozásért.

(33) Kocher/Welti, 2010.

(34) Lásd „Az általános érdekű szolgáltatások európai minőségi keretrendszere” című közleményt (COM(2011) 900 final).