[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 20.2.2006

COM(2006)68 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

EURÓPAI ELEKTRONIKUS HÍRKÖZLÉSI SZABÁLYOZÁS ÉS PIACOK 2005 (11. JELENTÉS) [SEC(2006)193]

.

1. BEVEZETÉS

A Bizottság i2010 kezdeményezése[1] kihangsúlyozza az információs és kommunikációs technológiáknak (IKT) a lisszaboni stratégia növekedés és munkahelyteremtés célkitűzéseinek elérésében játszott döntő szerepét. Ezeket a célkitűzéseket egy európai elektronikus hírközlésre vonatkozó szabályozási keret támasztja alá, amely a piaci verseny fellendítését szolgálja, a fogyasztók számára választékkal, minőséggel és alacsonyabb árakkal együttjáró beruházás és innováció megvalósításával. A tagállamok figyelemreméltó haladást értek el a szabályok végrehajtásában. Még mindig vannak azonban hiányosságok, így most a prioritás a szabályozás teljes megvalósítása.

Az ágazatot mindig gyors technológiai és piaci változás jellemezte. A tartalom, a szolgáltatások és az alkalmazások közötti határvonalak egyre elmosódottabbá válnak. Ugyanakkor, a hagyományos piacok éretté válásával a verseny arra ösztönzi a szereplőket, hogy a szélessávú hálózatok, audiovizuális médiumok és elektronikus eszközök közötti konvergenciára alapuló innovatív szolgáltatásokat nyújtó új technológiákba fektessenek be, miközben a fogyasztók a nagyobb adatátviteli sebesség és a jobb minőség előnyeit élvezik.

A jelen közlemény kiemeli a 2005. évi ágazatbeli piaci, szabályozási és fogyasztói fejlődést, és azonosítja a még figyelmet igénylő fő végrehajtási kérdéseket. Egy párhuzamosan elfogadott bizottsági munkadokumentumon alapul, és kiegészíti a frekvenciapolitikáról és a piaci felülvizsgálatokról szóló legutóbbi közleményeket[2]. Kiegészíti a tagállamok által a lisszaboni stratégia céljai felé tett előrelépés ellenőrzését, amelyről a Bizottság az Európai Tanács tavaszi ülésén benyújtott jelentésében[3] számolt be.

Az itt ismertetett szabályozási helyzet a 2005. december 1-jei állapotot tükrözi. A piaci adatok – egyéb jelzés hiányában – a 2005. szeptember 1-jéig (a szélessávot érintő adatok esetén 2005. október 1-jéig) terjedő időszakra vonatkoznak.

2. FŐBB PIACI FEJLEMÉNYEK

Az e-kommunikációs szolgáltatási ágazat továbbra is a teljes IKT-ágazat legnagyobb szegmense, a teljes érték 44,4%-át teszi ki (tavaly 43% volt). Az ágazat összértéke 2005-ben 614 milliárd € volt, amelyből 273 milliárd € az e-kommunikációs szolgáltatásokból származott.

A teljes árbevétel-növekedés tovább folytatódott a 3,8%[4] és 4,7%[5] közötti becsült szinten. Az IKT termelés és használat a termelékenység növekedésének körülbelül 40%-át, és az európai teljes növekedés egy negyedét teszi ki.

A szélessávú csatlakozások száma gyorsan növekedett közel 53 millió vonalra, ez majdnem 20 milliós emelkedés 2005-ben. Több szolgáltató van a piacon, és az átviteli sebesség növekedésével az árak csökkennek. Az új belépők piaci részesedése majdnem 50%; bár a szolgáltatás nyújtásához sokan az inkumbens szolgáltatók hálózataira támaszkodnak, jelentős az elmozdulás az átengedett helyi hurkok felé, a szolgáltatás minőségének és differenciálásának növekedése mellett.

A mobilszolgáltatások terén, míg az elterjedtség egyre növekszik, különösen az új tagállamokban, a jelek arra utalnak, hogy a hangszolgáltatások piaca eléri az érettséget. Az árbevételek azonban tovább növekedtek, becslések szerint 5,9%-kal[6]. A nemzetközi barangolás (roaming) árai ettől függetlenül magasak maradnak. A 3G hang- és tartalomszolgáltatások kezdenek elterjedni, mintegy 15 millió előfizetőjük van.

A hagyományos hangalapú szolgáltatások árbevételei fokozatosan tovább csökkennek, de a vezetékes piac szereplőinek továbbra is a legnagyobb árbevételi forrást jelentik. A fogyasztók továbbra is a csökkenő hívásdíjak előnyeit élvezik, ahogy egyre több szereplő lép be a piacra. A hangtovábbítás internet protokollon keresztül (VoIP) további kihívást jelent a régóta jelenlévő szereplők piaci helyzetére nézve. Ki kell várni, hogy milyen mértékben erősödik ez a kihívás az internetes szoftver- és keresőszolgáltatásokat nyújtó vállalatok által.

A verseny új technológiákba való beruházásokra ösztönzi a vezetékes- és mobilszolgáltatókat, így csökkentve költségeiket és megerősítve pozícióikat az egységesedő környezetben. A szolgáltatók szolgáltatáscsomagokat kezdenek kínálni, az alacsony díjszabású hangszolgáltatás (a mobilt is beleértve), az internethozzáférés és audiovizuális tartalom különböző kombinációival, az ügyfelek megszerzése és megtartása érdekében. Az 1999-2001 közötti jelentős visszaesés után a beruházások száma növekedésnek indult; konzervatív becslések szerint a 2005-ös tőkekiadások az ágazat egészére nézve az EU-ban meghaladhatják a 45 milliárd eurót[7], ami 2004-hez képest körülbelül 6%-os növekedést és sorozatban harmadik éves emelkedést jelent. Míg a beruházás-árbevétel arány az inkumbens szolgáltatók esetében 15%-os történelmi átlagszintet ér el, az arány a mobilszektor és a kábelszolgáltatók esetében magasabb, ami az új magasan értéknövelt szolgáltatások jövőbeli erős versenyére utal.

Az üzleti modellekkel szembeni kihívások ellenére a legnagyobb szolgáltatók 2005 közepéig nagyobb nyereségre tettek szert, elsősorban a bizonyos piaci szegmensekben lezajlott költségcsökkentésnek és bevételnövekedésnek köszönhetően. Különösen a mobil ágazatban jelzik az első és második negyedév eredményei, hogy a nagyobb piacnyerés, a megnövekedett forgalom és az általánosságban magasabb felhasználónkénti bevételek révén számos szolgáltató növelni tudta nyereségét 2004-hez képest.

A megnövelt szabályozási biztonság alapjain a határokon átnyúló beruházás – tőkekiadásokban és felvásárlásokban/egyesülésekben kifejezve – újra az EU-s elektronikus hírközlési piac fő jellemzőjévé vált. 2005-ben különösen az egyesülések és felvásárlások növekedtek jelentősen, és a határokon átnyúló ügyletek – amelyeket a méretgazdaságosságra való törekvés és páneurópai stratégiák végrehajtása határoz meg – összértéke óvatos becslések szerint több mint 70 milliárd € lehet, ami 2000 óta a legmagasabb érték[8] (a múltban az egyesülések és felvásárlások jó mutatónak bizonyultak a külföldi közvetlen beruházások összértékére vonatkozóan[9]). A legnagyobb európai inkumbens szolgáltatók árbevétel-részesedése a külföldi EU-piacokon átlagosan 15% volt (5% és 27% között)[10]. A legtöbb nagy szolgáltató más nemzeti piacokon is jelen van és figyelemreméltó trend kezdődött az új tagállamokban történő beruházások felé, a régebben működő szolgáltatók és a páneurópai és helyi új belépők körében is. Egyre több piaci szereplő fejleszti szolgáltatáskombinációit és bővíti tevékenységét különböző országokban. Bár néhány esetben jelentős tartozások maradnak fenn, mindez különbözik az előző felvásárlási ciklusoktól, amikor számos szolgáltatóra súlyos terhek hárultak. A telekommunikációs infrastruktúrába való beruházások számos új tagállamban fontos szerepet játszanak a távol eső és vidéki területek javát szolgáló kohéziós politikában.

Vezetékes szélessáv

Jelentős volt a növekedés a szélessáv penetráció tekintetében 2005-ben, októberben 11,5%-ot elérő EU-s átlagos elterjedtséggel (100 lakosra jutó vonalak száma), a 2004 októberi 7,3%-hoz képest (az átlagos EU-15 elterjedtség 8,4%-ról 13%-ra nőtt ugyanebben az időszakban). Ez több mint 52 000 új szélessávú vonalnak felel meg naponta az EU-ban, a 2004-es napi 38 000 vonallal szemben.

[pic]

Mára majdnem 53 millió szélessávú vonal létezik az EU-ban. A vonalas adatszolgáltatások árbevételei jelentősen emelkedtek, becslések szerint 8,3%-kal[11]. Bár ez a szám olyan adatszolgáltatásokat is tartalmaz, mint a bérelt vonal és a szélessávú szolgáltatások, feltételezhető, hogy a fogyasztók a volumen növekedésével a szélessáv alacsonyabb árainak előnyeit élvezhetik.

[pic]

A növekedés azonban egyenlőtlen a tagállamokban, a penetráció vonatkozásában 23 százalékpont választja el a legjobbat a legrosszabbtól. Az EU10 között Észtország és Málta teljesít jól.

A szélessáv elterjedtségének összehasonlítása 2005 közepén azt mutatja, hogy míg az EU egészében lemarad néhány más OECD ország mögött, az öt legjobban teljesítő tagállam (Hollandia, Dánia, Finnország, Svédország és Belgium) megelőzte az Egyesült Államokat (15%) és Japánt (16%).

[pic]

Az új belépők részesedése a szélessávú piacon fokozatosan emelkedett, az EU25 vonatkozásában 49,8%-ra. A piaci részesedés valójában országról országra változik, az inkumbens szolgáltatók piaci részesedése az Egyesült Királyságban 25%, míg ez Cipruson 100%.

A szélessáv elterjedéséhez hozzájáruló tényezők

Bár számos tényező hozzájárul a szélessáv elterjedéséhez, az egyik legfontosabb a verseny. A verseny mértéke és természete jelentősen változónak tűnik az EU-ban. Például, a legmagasabb elterjedtséggel rendelkező országokban (15% felett) mindenütt magas a kábel elterjedtsége, és gyakran jól fejlett a hozzáférés az átengedett helyi hurkokhoz vagy bitfolyamhoz is.

Figyelemreméltó volt a siker például Franciaországban, az Egyesült Királyságban, Ausztriában és Észtországban, ahol a versengő infrastruktúra és a hatékony szabályozás kombinációja ösztönözte a versenyt és a szélessáv viszonylag magas elterjedését eredményezte.

Nagykereskedelmi hozzáférés az inkumbens szolgáltatók hálózataihoz

Jelentős eltolódás volt az inkumbens szolgáltatók hálózataihoz való hozzáférés szerkezetében. Az új belépők fokozatosan elmozdulnak a viszonteladói- és bitfolyam-hozzáféréstől a helyi hurok átengedése felé a szélessávú szolgáltatások nyújtásában. Az új szolgáltatások iránti növekvő igény és a szolgáltatáscsomagok felé irányuló trend (mint például a „triple play”) az átengedést vonzóbb lehetőséggé tette az új belépők számára.

Talán a legszembetűnőbb jelenség az, hogy a megosztott hozzáférések száma az év folyamán megháromszorozódott. Ez a szélessáv növekedésének katalizátora volt az Egyesült Királyságban, Franciaországban és Dániában, ahol a megosztott hozzáférésű vonalak száma drámaian megemelkedett, miután a nemzeti szabályozó hatóságok csökkentették az átengedési díjakat. Számos szolgáltató előnyben részesíti a megosztott hozzáférést, mivel az átengedési folyamat könnyebb és VoIP szolgáltatást tudnak nyújtani a kapcsolt hangszolgáltatás alternatívájaként.

Mobilszolgáltatások

A mobilszolgáltatások átlagos EU-s elterjedtsége 2005 októberében 92,8%-ot ért el, az EU 10-ben gyorsabb növekedéssel, melyek közül három, a Cseh Köztársaság, Észtország és Litvánia első alkalommal lépte túl a képzeletbeli 100%-os szintet. Ma az EU-ban 79 2G hálózatüzemeltető van, 214 szolgáltatóval, a 2004-es 166-hoz képest. Az elterjedtség azokban az országokban tűnik a legmagasabbnak, ahol a szolgáltatók száma nagyobb.

[pic]

2005 szeptemberében körülbelül 15 millió 3G előfizető volt az EU-ban, közülük legtöbben Olaszországban és az Egyesült Királyságban; 58 szolgáltató kínál már kereskedelmi szolgáltatásokat, beleértve az internet-hozzáférést, a híreket és sportösszefoglalókat magában foglaló tartalomszolgáltatásokat, valamint a videotelefóniát és a letöltést.

A vezető mobilszolgáltatók piaci részesedése tovább csökkent szinte minden tagállamban, mivel az egymással versengő hálózatüzemeltetők és szolgáltatók növelték a verseny okozta nyomást.

A mobilszolgáltatók árbevételeinek fő részét továbbra is a telefonhívások és bérleti díjak képezik, bár jelentős növekedés mutatkozik az adatszolgáltatások területén, ideértve az SMS-t is. A hordozható számítógépekben használt kártyák, bár jelenleg a bevételek legfeljebb 2%-át teszik ki, a jövedelem növekvő forrását jelentik.

A tagállamok többségében a fogyasztói árak jelentős csökkentése történt a belföldi hívások terén, különösen a kis és közepes felhasználók számára Belgiumban, Luxembourgban, Hollandiában, Lengyelországban, Portugáliában, Finnországban és Svédországban.

A nemzetközi barangolás díjai legtöbb tagállamban magasak maradtak, mely sok esetben magas nagykereskedelmi tarifákat és kiskereskedelmi szinten magas haszonkulcsokat jelent. Egy a Bizottság által elindított weboldal átláthatóbbá teszi a fogyasztók számára ezt a területet, míg a szabályozók nemzeti szinten ragadják magukhoz a kezdeményezést az Európai Szabályozók Csoportjának (ESzCs - ERG) égisze alatt. A Bizottság azt tervezi, hogy továbbviszi ezt a kezdeményezést és áprilisban továbbfejleszti és frissíti a weboldalt, így növelve az átláthatóságot és a verseny okozta nyomást. A Bizottság továbbra is szorosan együtt dolgozik a nemzeti szabályozókkal azok kapcsolódó átláthatósági intézkedésein.

A szabályozás vonatkozásában 2005 végéig csak a finn nemzeti szabályozó hatóság vizsgálta meg a vonatkozó piacot a szabályozási kerettel összhangban, és nem állapított meg erőfölényt ezen a piacon.

Nagyobb fejlődésre van szükség az ágazat részéről ezen a területen. A Bizottság szorosan figyelemmel kíséri a fejleményeket és mérlegeli a leghatékonyabb és legjobban időzített páneurópai cselekvés lehetőségeit.

A számlázás sok esetben szintén problémát jelent a fogyasztók számára, különösen ha nem egyértelmű, hogy az árakat perc vagy másodperc alapon számolják-e ki, és hogy van-e hívás-felépítési díj.

A vezetékes hálózat felhasználóitól a mobil előfizetők felé irányuló hívások díjai szintén magasak maradtak, a más vezetékes hálózati előfizetők felé irányuló hívások díjszintjének nyolc-tízszeresét teszik ki. A vezetékes díjszerkezet azonban nem okvetlenül tükröz csökkenő trendet a mobil végződtetési díjakban. A szabályozók beavatkoztak, hogy tovább csökkentsék a végződtetési díjakat 2005-ben; a díjak 40%[12] körül csökkentek 2001 – amikor a szabályozók komolyan kezdtek foglalkozni a kérdéssel – és 2005 között. A legtöbb nemzeti szabályozó hatóság átmeneti időszakot határozott meg a díjak költség-orientált szintre történő csökkentésére.

A verseny ösztönzésének fontos eszközét jelentő mobil számhordozhatóság megkettőződött egy év alatt. Összesen 25,1 millió számot tartottak meg a szolgáltatót váltó ügyfelek az EU-ban.

Vezetékes hangszolgáltatások

Annak ellenére, hogy a hagyományos vezetékes hangszolgáltatások árbevétele kb. 1,6%-kal esik évente, az új belépők számára vonzó piac marad. A 2005-ös 85,8 milliárd eurós értékkel valójában még mindig a legnagyobb bevételi forrás a vezetékes szolgáltatók számára.

Az új szereplők benyomulása a piacra a 2001-2003 közötti enyhe hanyatlás után az inkumbens szolgáltatók piaci részesedésének további csökkenéséhez vezetett. Az inkumbens szolgáltatók azonban megtartják elsöprő piaci helyzetüket, különösen a helyi hozzáférések és hívások tekintetében.

Jelenleg az előfizetők mindössze 8,3%-át érik el közvetlenül az új belépők kábel, átengedett helyi hurkok vagy egyéb – például vezeték nélküli – technológiák használatával. A verseny ennek megfelelően nagymértékben a közvetítőválasztáson és -előválasztáson alapszik, amelyet az átmeneti intézkedések vagy piacelemzések alapján írtak elő. Számos nemzeti szabályozó hatóság nagykereskedelmi bérelt vonali kötelezettségeket írt elő, hogy az új belépőknek lehetőségük legyen egyetlen számlát nyújtani az ügyfeleiknek.

Az alternatív szolgáltatókat igénybe vevő előfizetők számának növekedése lassulni kezdett. Ez lehet az inkumbens szolgáltatók visszanyerési kampányainak az eredménye, de eredhet ugyanígy abból is, hogy az integrált szolgáltatáscsomagok – hang, internethozzáférés és audiovizuális tartalom – felé mozduló piacon egyedül közvetítő-előválasztáson keresztüli hangszolgáltatás nyújtása nem elég vonzó ajánlat.

A piac dinamikája fenntartja a nemzeti szabályozó hatóságokra nehezedő nyomást, hogy nagyon gondosan mérlegeljék a szabályozott hozzáférési termékek árszabását, annak biztosítása érdekében, hogy a fizetett ár szintje megfelelő ellenértéket jelentsen az új belépők számára, akik beruházásokat tesznek az ügyfeleikhez például helyi hurok átengedés általi közeledés érdekében.

Az IP-alapú telefonszolgáltatások (pl. VoIP) már majdnem minden tagállamban elérhetők. Bár eddig még nem voltak drámai hatással a hagyományos vezetékes hangszolgáltatások árbevételeire, a jelentős új VoIP-szolgáltatók lehetséges piaci belépése arra készteti a már jelenlévő szereplőket, hogy saját VoIP-termékekkel vagy hangszolgáltatást magukban foglaló csomagokkal válaszoljanak.

A Bizottság a visszafogott szabályozást támogatja és örömmel veszi tudomásul, hogy számos nemzeti szabályozó hatóság a Bizottság megközelítését tükröző előretekintő hozzáállást tanúsít a VoIP szabályozásához. A Bizottság számos nemzeti szabályozó hatósággal egyetért abban, hogy a VoIP a híváspiac része és kifejezte, hogy az enyhe szabályozást részesíti előnyben. A tagállamokban a VoIP szabályozása eddig ennek megfelelően mérsékelt volt. A gyakorlatban úgy tűnik, alacsonyak a piacra való belépés korlátai.

3. SZABÁLYOZÁSI KÖRNYEZET

Néhány tagállam tulajdonképpen végrehajtotta a keretszabályozás alkalmazását biztosító jogalkotási és szabályozási eljárást; a többi lényeges előrehaladást ért el.

Görögország az elsődleges átültetési intézkedéseket csak 2006 januárjában fogadta el, és néhány tagállamban még mindig várat magára másodlagos jogszabályok elfogadása. Számos tagállam még nem küldött értesítést a piacelemzések elkezdéséről, amelyek a keretszabályozás kulcsfontosságú elemei; kétségek merültek fel az időtartammal kapcsolatban is, amely néhány esetben a piacelemzések megkezdése és befejezése között telik el.

Nemzeti szabályozó hatóságok függetlensége

A nemzeti szabályozó hatóságok kereskedelmi érdekektől való függetlensége általánosságban biztosított, bár kétségek maradtak fenn Ciprus, Szlovákia és Szlovénia esetében a tulajdonosi és szabályozó funkciók szétválasztásával kapcsolatban, és ez a kérdés újra felmerült Belgiumban. Fontos, hogy a nemzeti szabályozó hatóságokat semmi ne akadályozza a napi döntéshozatalban, hogy képesek legyenek hatáskörüket részrehajlás nélkül és átláthatóan gyakorolni. A nemzeti szabályozó hatóság pártatlanságával kapcsolatos kérdések néhány országban nyitottak maradnak, és a Bizottság gondosan megvizsgálja ezeket.

A nemzeti szabályozó hatóságok hatásköre

A Bizottság éberen figyeli a nemzeti szabályozó hatóságok hatáskörének esetleges korlátozását Írországban, Máltán és Hollandiában, amely abból ered, hogy a minisztérium rendelkezéseket bocsát ki, anélkül, hogy ez utóbbit nemzeti szabályozó hatóságként bejelentették volna. Továbbá aggályok merültek fel a nemzeti szabályozó hatóságok döntés-végrehajtási hatáskörének lehetséges korlátozásával kapcsolatban, a kiszabható büntetések szintjének korlátozása miatt. Németországban korlátozott a szabályozó azon hatásköre, hogy a kiskereskedelmi és nagykereskedelmi piacok vonatkozásában a kötelezettségek teljes körét előírja, és Finnországban hasonló korlátozás létezik különösen a mobil kapcsolási piac vonatkozásában.

Egységesített nemzeti szabályozó hatóságok

A legtöbb tagállam egységesítette a szabályozókat, amelyek hatásköre a teljes e–kommunikációs ágazatot lefedi (bár a tartalmakat nem szükségszerűen). Ahol ez nem történt meg, fennáll a szabályozási bizonytalanság veszélye a hagyományos telekommunikációt és műsorszóró átvitelt körülvevő egységesedő környezetben. Ez a helyzet áll fenn különösen Belgiumban.

Jogorvoslat

Az a mód, ahogyan a tagállamok a hatékony jogorvoslati mechanizmus felállítására vonatkozó kötelezettségüket végrehajtották, egyre fontosabb kérdés azon aggályok tekintetében, amelyeket számos tagállamban nem csak a szolgáltatók, de a hatóságok is jeleztek. A Bizottság utánajár a különböző problémáknak, beleértve a jogorvoslatokról hozott döntésig eltelt idő hosszát és azt, hogy számos tagállamban a nemzeti jogi gyakorlatnak megfelelően a nemzeti szabályozó hatóságok döntéseit gyakran automatikusan felfüggesztik. A Bizottság jogsértési eljárását követően Lengyelországban megszüntetik a felfüggesztést.

Gazdasági szabályozás

Ahol a piacelemzést követően vagy az átmeneti rendelkezések alapján szabályozási kötelezettségeket írnak elő, a verseny csak ezek teljes mértékű végrehajtása esetén nyílik meg. A nemzeti szabályozó hatóságok általánosságban hatékonyak voltak a szükséges szabályozás biztosításában, és így például már az egész EU-ban elérhetőek az Előfizetői Hurok átengedésére vonatkozó Referencia Ajánlatok (RUO).

A Bizottság által vizsgált legfontosabb kérdések a következőkhöz kapcsolódnak:

- helyi hurok átengedése, amely úgy tűnik nem működik a gyakorlatban Észtországban, Cipruson, Litvániában, Lettországban, Máltán, Lengyelországban, Szlovéniában és Szlovákiában;

- hatékony összekapcsolás, amely továbbra is problémás Észtországban, Litvániában, Máltán, Lengyelországban, Szlovákiában és Szlovéniában;

- a költségorientált összekapcsolás biztosítására alkalmas költség-elszámolási rendszer Luxemburgban, Máltán, Lengyelországban és Szlovákiában.

A Bizottság szerint számos más tagállamban a bevezetett költség-elszámolási rendszerek még mindig alulfejlettek vagy nem átláthatóak.

A nemzeti szabályozó hatóságok részvétele

A piaci szereplők és a fogyasztók számára fontos, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok jól szervezett nyilvános konzultációt folytassanak a szabályozási döntésekkel kapcsolatban. Számos tagállamban a konzultációs folyamat nem nyújt elegendő visszajelzést a piaci szereplőknek, vagy nem eléggé átlátható a tett megjegyzések tekintetében.

A nemzeti szabályozó hatóságok részvétele kulcsfontosságú annak biztosításában, hogy a piaci szereplők, akik kiépítik infrastruktúrájukat és az egyik szabályozott terméktől a másik felé mozdulnak el, így növelve ellenőrzésüket az általuk a fogyasztóknak kínált termék minősége felett, képesek legyenek ezeket a fogyasztókat az új infrastruktúrára szükségtelen akadályok nélkül „átállítani”. Ehhez hozzátartozik az árképzés és a gyakorlati folyamatok vizsgálata is. Spanyolország és Olaszország különleges szabályozásban foglalkoztak a kérdéssel; az Egyesült Királyságban a nemzeti szabályozó hatóság kinevezett egy „telekommunikációs döntőbírót”, akinek fő szerepe az átengedésre való áttérés felügyelete.

Szolgalmi jogok

A szabályozó és a tulajdonosi funkciók szétválasztása a szolgalmi jogok biztosításában növekvő fontosságú, hiszen egyes tagállamokban a trend afelé mutat, hogy a helyi hatóságok részt vesznek a szélessávú infrastruktúra bevezetésében.

A szolgalmi jogok átlátható és megkülönböztetéstől mentes biztosítására vonatkozó EU-szabályok alkalmazása számos tagállamban folyamatosan fennálló probléma. A Bizottság megvizsgálja, hogy van-e megkülönböztetés a piaci szereplők között Cipruson és Görögországban, valamint hogy ezekben az országokban milyen mértékű az érintett közhatóságok által hozott döntések átláthatósága.

4. FOGYASZTÓI ÉRDEKEK

Egyetemes szolgáltatás

Az egyetemes szolgáltató kijelölése tekintetében a tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy a mechanizmus hatékony, objektív, átlátható és megkülönböztetéstől mentes legyen, és hogy egy vállalkozást se zárjanak ki eleve.

A Bizottságnak kételyei vannak afelől, hogy Franciaországban, Magyarországon és Finnországban nem lehet eleve kizárni a szereplőket, és hasonló ügyeket vizsgál Belgiumban, Cipruson, Litvániában és Ausztriában, valamint az eljárást Lengyelországban és Hollandiában. A Bizottságot nyugtalanítja, hogy Portugáliában az inkumbens szolgáltatót pályázati eljárás nélkül jelölték ki 2025-ig.

A Bizottság megjegyzi, hogy minden tagállamban, ahol megtörtént a kijelölés, az inkumbens vezetékes szolgáltatót választották.

Különleges szociális igények

Az i2010 vízióját az integratív információs társadalomról a keretszabályozásban a nemzeti szabályozó hatóságok számára meghatározott célkitűzések tartalmazzák, és olyan szolgáltatást terveznek, amelyekre a különleges szociális igényekkel rendelkező emberek az egyetemes szolgáltatás részeként számíthatnak.

Míg ezen célkitűzések átültetése általánosságban jól működik, az intézkedéseket inkább támogatják , semmint előírják. A fogyatékkal élő felhasználók számára kialakított árak tekintetében úgy tűnik, a legtöbb tagállam megfelelő rendelkezéseket hoz. A szolgáltatásokhoz való gyakorlati hozzáférés terén azonban még többet lehetne tenni.

A tagállamok aktívak az alacsony jövedelmű felhasználók vonatkozásában. Az osztrák állam például különleges díjszabást finanszíroz, Magyarországon pedig létrehoztak egy alapot az alacsony jövedelmű előfizetők támogatására.

Fogyasztói szabályozás

A tapasztalat azt mutatja, hogy a vezetékes és a mobil számhordozhatóság valamint a közvetítőválasztás és -előválasztás megnövelte a verseny okozta nyomást.

A számhordozhatóság már teljes mértékben működik a legtöbb tagállamban, a Cseh Köztársaság, Lettország, Litvánia, Málta, Lengyelország, Szlovákia és Szlovénia kivételével. A közvetítőválasztás és -előválasztás Szlovákián kívül már az egész EU-ban hozzáférhető, bár néhány tagállamban aggályos, hogy a kapcsolódó összekapcsolási költségek akadályozzák a szolgáltatás fejlődését.

Tudakozószolgáltatások

A felhasználók könnyű hozzáférést akarnak a tudakozószolgáltatáshoz, amely minden olyan előfizetőre kiterjed, aki nem titkosította a számát. A vezetékes vonalát feladó és kizárólag mobilszolgáltatást igénybe vevő növekvő számú előfizető valószínűleg igényelné azt a lehetőséget, hogy a mobilszáma is szerepeljen a tudakozóban.

A Bizottság aggodalmát fejezi ki amiatt, hogy nincs átfogó telefonkönyv és/vagy tudakozó szolgáltatás a Cseh Köztársaságban, Görögországban, Franciaországban, Cipruson, Lettországban, Máltán, Lengyelországban, Portugáliában, Szlovákiában és az Egyesült Királyságban.

Szintén problémát jelentenek a versengő tudakozószolgáltatók számára a hálózatüzemeltetők átfogó adataihoz való hozzáférés magas költségei. Az Európai Bíróság megállapította[13], hogy az ilyen adatokat költségorientált alapon kell biztosítani. A Bizottság megvizsgálja a tudomására jutott eseteket.

112 Európai segélyhívó szám

Alapvető fontosságú, hogy az Unión belül utazó polgárok egyetlen szám használatával felhívhassák a segélyhívó szolgálatokat.

A számot mára díjmenetesen lehet hívni az egész EU-ban, vezetékes és mobiltelefonokról is. Számos tagállam korszerűsíti segélyhívó rendszerének szervezetét is, hogy jobb szolgáltatást tudjanak nyújtani a számot hívóknak.

Finnországban például központosított segélyhívó központok vannak, melyek maximális válaszideje 90 másodperc. A Cseh Köztársaságban a segélyhívó kezelők továbbíthatják a hívásokat a különböző központok kezelőinek nyelvtudásától függően.

Spanyolországban a régiók drámaian javítottak a segélyhívás-reakcióik minőségén, annak biztosításával, hogy a segélyhívó szolgálatok számára hozzáférhetőek a hívó helyére vonatkozó adatok. A Bizottság megvizsgálja, hogy számos tagállam teljesíti-e e tekintetben az egyetemes szolgáltatási irányelv követelményeit. Ezenkívül figyelemmel kíséri a helyzetet annak biztosítására, hogy az állampolgárokat megfelelően tájékoztassák a 112-ről, különösen, hogy utazások alatt más tagállamokban is használhatják.

5. KÖVETKEZTETÉSEK

A keretszabályozás lényegi változtatásokat követelt meg a tagállamoktól a nemzeti jogban és gyakorlatokban. Bár a jelen közlemény rámutat az alkalmazásban mutatkozó hiányosságokra, a szükséges munka legnagyobb részét elvégezték. A tények azt sugallják, hogy a verseny fokozása a fogyasztók számára nagyobb előnyökkel jár, és hogy a tagállamokon belüli és a határokon átnyúló innovációra és beruházásra való kilátás pozitív. A keretszabályozás biztosítja a polgárok számára, hogy alapvető szolgáltatásokat valóban megengedhető áron nyújtsanak nekik, és hogy a különleges szociális igényekről gondoskodjanak.

A jelenlegi keretszabályozás felülvizsgálata folyamatban van, és bár jogszabályi előírás, hogy ez 2006-ban megkezdődjön, a jelenlegi keretszabályozás végrehajtásában elért haladás jó alapot szolgáltat a fogyasztók, a piaci szereplők és minden fontosabb érdekelt fél számára a reform szükségességének értékelésére, különösen a jövőbeli technológiai, piaci és társadalmi fejlődés fényében.

[1] COM(2005) 229.

[2] COM(2005) 411; COM(2006) 28.

[3] Ideje magasabb sebességbe kapcsolni – Az új partnerség a növekedésért és a munkahelyteremtésért; COM(2006) 30, 2006. január 25.

[4] EITO, 2005.

[5] IDATE.

[6] EITO, 2005.

[7] Az ETNO, ECTA, ECCA, OECD és Infonetics Research adatai alapján.

[8] A Thomson Financial, Dealogic és UNCTAD adatai alapján.

[9] A külföldi közvetlen befektetés szélesebb körű intézkedés, mint egyszerűen portfólió-befektetés vagy egyesülési és felvásárlási ügylet, ide tartozik például a tőkekiadás tárgyi eszközökre.

[10] Meg kell jegyezni, hogy a kisebb inkumbens szolgáltatók gyakran még diverzifikáltabbak EU-szerte. Ezenkívül a torzítás elkerülésére nem vettük figyelembe a legnagyobb mobilszolgáltatót (a világ második legnagyobb vállalata a külföldi vagyon alapján).

[11] EITO, 2005.

[12] Jelentős piaci erővel rendelkező szolgáltatók.

[13] C-109/03 KPN Telecom BV v OPTA [2004] ügy.