(1) Tovább kell támogatni, ösztönözni és szabályozni a fenntartható fogyasztást és termelést, különös tekintettel a globális ellátási láncokra. Szükség van az átállást előmozdító jogi, szakpolitikai és finanszírozási intézkedésekre is. Csökkenteni kell az EU „lábnyomát”, erőforrás-gazdálkodási egyezményt kell bevezetni az és fogyasztásalapú mutatókat kell kidolgozni. A fenntarthatóságot a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó európai ipari stratégiába is be kell építeni.

Néhány konkrét ajánlást is megfogalmaztunk az EU jelenlegi eszköztárának megerősítésére vonatkozóan. Hatékonyabbá tehető a minőségi jogalkotási program azáltal, ha a szakpolitikai döntéshozatali folyamatba teljes mértékben beépülnek a fenntartható fejlődésre vonatkozó célkitűzések és elvek. Az uniós döntéshozóknak a fenntartható fejlődés általános érvényesítése érdekében hatékonyabban kell alkalmazniuk a hatásvizsgálati útmutatót, és tovább is kell fejleszteniük azot. Létre kell hozni a fenntartható Európa koordinációs ciklusát, amelynek részét képeznék az uniós fenntartható fejlődési cselekvési tervek, valamint a tagállamok és az Európai Bizottság fenntartható fejlődéssel kapcsolatos jelentései és ajánlásai. Az európai szemeszter folyamatában figyelembe kell venni a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó európai fenntarthatósági stratégiát, és fenntarthatósági ellenőrzést kell alkalmazni. Az uniós államháztartásnak – beleértve a többéves pénzügyi keretet is – teljes mértékben fenntarthatónak kell lennie, és a pénzügyi szabályozásba be kell építeni a környezeti, társadalmi és irányítási kockázatokat. Tagállami szintű fenntarthatósági költségvetési reformokat kell végrehajtani, kezelni kell a társaságiadó-kikerülést és a fiskális dömpinget, valamint maradéktalanul végre kell hajtani az addisz-abebai cselekvési programot. A jövőbeni döntéshozók tájékoztatására az EU-nak ki kell dolgoznia egy integrált és részvételen alapuló nyomonkövetési, elszámoltathatósági és felülvizsgálati keretet, beleértve a fenntartható fejlődési célokra vonatkozó átfogó uniós mutatórendszert és minőségi elemzést is.

Megfogalmazunk néhány horizontális ajánlást is. Javasoljuk, hogy a fenntartható fejlődés koherens megközelítése érdekében az EU alakítsa át irányítási rendszerét. A 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlődési menetrend kidolgozásával a Bizottság elnökét kell megbízni, akit egy külön erre a célra létrehozott projektcsapatnak kell segítenie. A Bizottság elnökének kell biztosítania a hatékony koordinációt, és az Európai Unió helyzetéről szóló éves beszédében be kell számolnia annak végrehajtásáról. A fenntartható fejlődési célok és a Párizsi Megállapodás végrehajtásához szükség lesz a régiók, városok, polgárok, közösségek, vállalkozások és – a maga sokszínűségében – a civil társadalom fellépésére is. Az EU-nak a fenntartható fejlődési célok megvalósítása tekintetében területi megközelítést kell támogatnia, és olyan kétirányú párbeszédet kell lehetővé tennie, amelynek keretében az európai és nemzeti stratégiák a többszintű és több érdekelt felet tömörítő irányítási megközelítésbe bevonják a regionális és helyi hatóságokat, valamint a civil társadalmat és a szakmai szervezeteket is. Javasoljuk továbbá e platform előnyeinek – mind összetételének, mind küldetésének – értékelését, valamint annak megvitatását, hogy a platform a jövőben hogyan tudna a legjobban hozzájárulni az inkluzív, részvételen alapuló és átlátható, a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó európai fenntarthatósági stratégiára irányuló javaslatunkhoz. Végezetül a fenntartható fejlődés érdekében további erőfeszítéseket kell tenni a szakpolitikai koherencia biztosítására, ami azt jelenti, hogy az Európán belüli és Európán kívüli fenntartható fejlődéshez valamennyi uniós szakpolitikának hozzá kell járulnia.

Bízunk abban, hogy a polgárok és a vezetők által Európa folyamatos átalakítása iránt tanúsított bizalom és elkötelezettség meghozza gyümölcsét. Ehhez minden szinten a párbeszéd és a partnerség igazságos és méltányos kultúrájára van szükség, amelynek keretében minden partnernek lehetősége nyílik részt venni egy mindenkivel törődő és mindenkiért munkálkodó Európa kialakításában, és minden partner bízik a többiek munkájában is. Szükség van egy olyan átfogó európai fenntarthatósági stratégiára is, amely minden európai szakpolitikát és programot felölel, és felgyorsítja egyéni és közös hozzájárulásainkat a mindenki számára fenntartható biztonság, jólét és méltóság megvalósulása érdekében.

Európa és a világ minden korábbinál összetettebb, összekapcsoltabb és globálisabb kihívások elé fog kerülni. Mind a szegénység felszámolása, mind az összes többi fenntartható fejlődési cél tekintetében elengedhetetlen lesz a globális partnerség. Az EU ezért nemzetközi szinten továbbra is támogatni fogja a szabályokon alapuló, többoldalú nemzetközi rend fenntartását és megerősítését, amelynek középpontjában az Egyesült Nemzetek Szervezete áll. Ez elengedhetetlen feltétele annak, hogy megfelelő végrehajtási eszközök álljanak a rendelkezésünkre. Az EU az értékalapú kereskedelempolitikájával – beleértve a vállalati társadalmi felelősségvállalást/felelős üzleti magatartást is – továbbra is elő fogja mozdítani a fenntartható fejlődést, és továbbra is határozottan támogatni fogja a Kereskedelmi Világszervezetet. Tagállamaival például a lehető leghatékonyabb munkamegosztás érdekében közös programozást és közös végrehajtást fog alkalmazni, amely a fejlesztési együttműködési partnerségek megvalósításának hatékony eszköze. Ez azt jelenti, hogy közösen fogják meghatározni, melyik donor melyik ágazatban tevékenykedjen. Az uniós intézmények és a tagállamok emellett fokozott erőfeszítéseket fognak tenni az addisz-abebai cselekvési program végrehajtására, amely a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlődési menetrend finanszírozásának globális kerete, és amelyben hangsúlyos szerepet kap a tudomány, a technológia és az innováció. Az EU következő kutatási és innovációs programja, az Európai horizont (2021–2027) hangsúlyozza a nemzetközi tudományos együttműködés központi szerepét a fenntartható fejlődési célok elérésében. A 2030-ra vonatkozó fejlesztésfinanszírozási kötelezettségvállalások többsége tekintetében az EU jól áll. A jövőben az EU saját szervezetén belül is elő fogja mozdítani a fenntartható fejlődést szolgáló partnerségeket.

A fenntartható fejlődési célok horizontális dimenzióként jelennek meg a globális szintű közös uniós szerepvállalás jövőképét felvázoló, uniós kül- és biztonságpolitikára vonatkozó globális stratégia végrehajtásában. Az EU és a tagállamok által alkalmazandó, a fenntartható fejlődési célokon alapuló közös fejlesztéspolitikai megközelítéshez a fejlesztéspolitikáról szóló új európai konszenzus biztosít keretet. Annak érdekében, hogy az EU minél jobban támogatni tudja a partnerországokat a fenntartható fejlődési célok elérésében, a fejlesztési szempontú szakpolitikai koherencia elve alapján törekszik a különböző uniós szakpolitikák koherenciájának maximalizálására és a szakpolitikákat összekötő szinergiák kialakítására. Ma az EU nyújtja a világon a legnagyobb mértékű hivatalos fejlesztési támogatást. Az elmúlt évtizedben a szerepkörök egyensúlya eltolódott: donor és kedvezményezett helyett ma már inkább egyenlőbb partnerségekről beszélünk. A bővítési politika és felülvizsgált európai szomszédságpolitika keretében az EU elsősorban a szakpolitikai és gazdasági alapokra helyezi a hangsúlyt – idetartozik a jogállamiság, az emberi jogok, a demokrácia és a fenntartható gazdasági növekedés és fejlődés –, teljes mértékben összhangban az ENSZ 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlődési menetrendjével. Humanitárius szerepvállalása keretében az emberi méltóság védelme terén szoros partnerségben dolgozik az ENSZ és a civil társadalom számos nemzetközi humanitárius és fejlesztési szervezetével. „A mindenki számára előnyös kereskedelem” elnevezésű stratégiában ismertetett értékalapú uniós kereskedelem- és beruházási politika valamennyi fenntartható fejlődési célra kiterjed, és minden dimenziójában integrálja a fenntartható fejlődés megvalósítását. Az EU továbbra is elkötelezett az egyetemes, szabályokon alapuló, nyitott, megkülönböztetésmentes és méltányos, a Kereskedelmi Világszervezet (WTO) szabályain alapuló többoldalú kereskedelmi rendszer iránt, és aktívan törekszik a WTO feladatköreinek fenntartására és megerősítésére. Emellett más nemzetközi szervezetekkel – például az ENSZ Emberi Jogi Főbiztosának Hivatalával (OHCHR), a Nemzetközi Munkaügyi Szervezettel (ILO) és a Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezettel (OECD) – is szorosan együttműködik az emberi jogok, a vállalati társadalmi felelősségvállalás/felelős üzleti magatartás, valamint a szociális és környezetvédelmi célkitűzések kereskedelempolitika keretében történő előmozdításán. A G20-csoporton belül az EU szintén aktívan támogatja az ENSZ 2030-ig tartó időszakra szóló menetrendjének és a fenntartható fejlődési céloknak a végrehajtását. Emellett a gazdaságpolitikai koordináció európai szemesztere keretében saját költségvetési és gazdasági kormányzását is erősíti, hozzájárulva a globális makrogazdasági stabilitáshoz. A Bizottság a minőségi jogalkotási programmal járul hozzá a szakpolitikai koherencia fokozásához.

Az EU továbbra is békés úton fog haladni. Az uniós bővítési és szomszédságpolitika tovább erősíti a békét és a stabilitást. Az uniós tagjelölt országokat is aktívan támogatni és segíteni fogja a jogállamisággal, az igazságügyi reformmal, a korrupció és a szervezett bűnözés elleni küzdelemmel, a biztonsággal, az alapvető jogokkal és a demokratikus intézményekkel kapcsolatos előrelépésben. Az uniós külkapcsolatok és fejlesztéspolitika a világ más térségeinek békéjéhez is hozzájárul. Az EU emellett saját tagállamai körében szintén előmozdítja és védelmezi a jogállamiságot a jövőben is. Vannak olyan tagállamok, ahol többet kell tenni a nemzeti igazságszolgáltatás hatékonyságának, minőségének és függetlenségének javítása terén. Nemzetközi szinten számos országban figyelhető meg az önkényuralmi rendszerek felé fordulás. Ezért az EU számára belső és külső kapcsolataiban egyaránt továbbra is kiemelt prioritás marad a demokrácia, az emberi jogok és a jogállamiság előmozdítása. Az EU az uniós tagállamok rendőri és bűnüldöző hatóságai közötti együttműködés és információcsere fokozásával tovább fog munkálkodni az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés javítása, a csalás és a bűnözés elleni küzdelem és a folyamatosan fejlődő biztonsági fenyegetések kezelése érdekében, és elő fogja mozdítani az e területen folytatott nemzetközi együttműködést.

Az uniós természetvédelmi jogszabályok és a biológiai sokféleséggel kapcsolatos, 2020-ig teljesítendő uniós stratégia alapján jelentős előrelépés történt a szakpolitikai keretek és a tudásbázis megerősítése terén. A több évszázados erdőpusztulás és erdőromlás után az európai erdők ma már újra az EU területének több mint 40 %-át borítják, védettségi helyzetük azonban még mindig javításra szorul. Társadalmi-gazdasági rendszereink ökológiai korlátait („bolygónk tűrőképességének határait”) a természeti erőforrások határozzák meg. A biológiai sokféleséggel és az ökoszisztéma-szolgáltatásokkal foglalkozó kormányközi tudománypolitikai platform legújabb jelentései egyértelműen igazolják, hogy a talajromlás és a biológiai sokféleség csökkenése tartós és pusztító hatást gyakorol az emberi társadalmakra. Az elért eredmények ellenére termelési és fogyasztási mintáink továbbra is nagy nyomást gyakorolnak az európai és globális természeti tőkére, és ennek mértéke valószínűleg tovább fog nőni. Ha túllépjük bolygónk tűrőképességének határait, az alááshatja, sőt akár vissza is fordíthatja az életszínvonal emelkedését. Nemzetközi szinten az EU külpolitikai menetrendje keretében törekszik e szempontok érvényesítésére. Aktívan támogatja a többoldalú környezetvédelmi megállapodásokat, ösztönzi a partnerországokban végbemenő szakpolitikai változásokat, előmozdítja a vállalati társadalmi felelősségvállalást/felelősségteljes üzleti magatartást és fellépéseiben általánosan érvényre juttatja a környezetvédelmi szempontokat.

Az EU továbbra is minden érintett nemzetközi fórumon és a fő globális partnerekkel szemben is aktív szerepet vállal a nemzetközi óceánpolitikai irányítás alakításában, tekintettel arra, hogy az óceánok mintegy 60 %-a kívül esik minden nemzeti joghatóság határán. A meglévő és az újonnan felmerülő kihívások kezelése érdekében további erőfeszítésekre van szükség az ágazatközi és határokon átnyúló együttműködés terén, különösen regionális szinten. Az ENSZ által meghirdetett, az óceántudományról szóló 2021 és 2030 közötti évtizedben – amelyben az EU aktívan részt vesz – a lendület várhatóan meg fog erősödni. Az EU továbbra is támogatni fogja a védett területek kialakítását, valamint hatékony és tudományos alapokon nyugvó kezelését. További erőfeszítéseket igényel a halászat fenntarthatóságának megvalósítása, különösen a Földközi-tenger és a Fekete-tenger térségében. Továbbra is problémát jelent a tengerszennyezés, beleértve a műanyagokat, a zajt és a mezőgazdasági tápanyagokat. Idővel csökkenhet az újonnan az óceánba kerülő műanyaghulladék mennyisége, ám a már jelen lévő műanyag negatív hatásai továbbra is fennmaradnak. Fokozott fellépésre van szükség a hajókon keletkező hulladék kibocsátásának csökkentése, valamint a szennyezés egyéb formáinak – különös tekintettel a tápanyagokra és a zajra – visszaszorítása érdekében. Az európai kék gazdaság továbbra is sikeresen fog fejlődni. Globális szinten a kék gazdaság mérete 2030-ra a becslések szerint megkétszereződhet. Európa számára ez 10,8 millió munkahelyet és több mint 1 billió EUR árbevételt jelent. 2021-re valamennyi uniós vízen ökoszisztéma-alapú tengeri területrendezési tervek lépnek életbe.

A 28 uniós tagállam közül 23 rendelkezik tengerparttal. Az EU partvonala hétszer olyan hosszú, mint az Egyesült Államoké és négyszer akkora, mint Oroszországé. Az EU tengeri területe a legkülső régiókat is beleszámítva a legnagyobb a világon. Az EU a szomszédaival négy jelentősebb tengeri régión osztozik: a Balti-tengeren, a Földközi-tengeren, a Fekete-tengeren és az Atlanti-óceán északkeleti térségén. Ezekben a régiókban a környezet állapotát elsősorban az élőhelyek átalakulása, a túlhalászat, a szennyezés és a savasodás befolyásolja. Az európai parti tengervizek minősége a mérések szerint fürdésre kiválóan alkalmas, de az emberi tevékenységből származó szerves és vegyi szennyező anyagok, valamint a tengeri hulladékok továbbra is komoly veszélyt jelentenek az európai tengeri ökoszisztémákra: 2018 elején az EU parti tengervizeinek mindössze 40–58 %-a volt jó kémiai állapotban. E problémák holisztikus megközelítéséhez biztosít keretet az EU környezetvédelmi politikája – mindenekelőtt a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelvvel –, valamint integrált tengerpolitikája. Az EU új uniós szintű szabályokat terjeszt elő az Európa partjain leggyakrabban előforduló tíz egyszer használatos műanyag termék, valamint az elveszített és hátrahagyott halászeszközök tekintetében, amelyek együttesen az összes tengeri hulladék 70 %-át teszik ki. Az új szabályokkal Európa egy globális jelentőségű kérdés kezelésének az élére áll. Az EU globális szinten is támogatja a tengerparti és tengeri területek védelmét. Az EU által kidolgozott „Nemzetközi óceánpolitikai irányítás: az óceánjaink jövőjét biztosító menetrend” című dokumentum átfogó keretet biztosít a nemzetközi óceánpolitikai irányítás megerősítésére annak érdekében, hogy az óceánok biztonságosak, védettek és tiszták legyenek, és használatuk törvényes és fenntartható módon történjen. Ezenfelül az EU kereskedelmi és beruházási megállapodásai külön rendelkezéseket tartalmaznak a természeti erőforrások – például a tengeri biológiai sokféleség és a halászat – fenntartható kezelésére és megőrzésére. A Kopernikusz elnevezésű uniós Föld-megfigyelési program óceánmegfigyelő termékeket is létrehoz a vízminőség javítása érdekében.

Az EU továbbra is határozottan élen jár az éghajlatváltozás elleni küzdelemben, és 2030-ig el fogja érni azt a célját, hogy az 1990-es szinthez képest legalább 40 %-kal csökkentse az üvegházhatást okozó gázok kibocsátását. A Bizottság 2018 őszén a Párizsi Megállapodással összhangban előterjesztette a hosszú távú uniós stratégiai jövőképről szóló javaslatát, amely különböző lehetőségeket foglal magában az üvegházhatást okozó gázok Unión belüli zéró nettó kibocsátásának 2050-ig történő megvalósításához. A Bizottság átfogó jövőképet dolgozott ki annak érdekében, hogy az európai gazdaság korszerűbbé, versenyképesebbé, ellenállóbbá, és társadalmilag méltányosabbá váljon, és senki se maradjon ki. Az EU-nak továbbra is vállalnia kell az éghajlatváltozás elleni küzdelem terén betöltött vezető szerepét, és törekednie kell arra, hogy a világ legnagyobb szennyező országai 2030 után globális szinten ambiciózusabb célokat tűzzenek ki. Ennek kapcsán továbbra is prioritás marad az éghajlatváltozás hatásaira adott ambiciózus globális válasz további erősítése. Kiemelt napirendi pont marad továbbá a katasztrófakockázatok csökkentése, az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás és az éghajlatváltozás mérséklése is. Az EU továbbra is együttműködik a nemzetközi fórumok szereplőivel, például a Nemzetközi Polgári Repülési Szervezet és a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet keretében.

Az éghajlatváltozás nemzedékünk egyik fő globális kihívása. Az éghajlatváltozás elleni küzdelem terén globális fellépésre van szükség a világ üvegházhatást okozó gázkibocsátásának csökkentése érdekében. Az EU élen jár a globális éghajlatváltozási megállapodásra irányuló nemzetközi erőfeszítések terén. A nemzetközi közösség – az EU-t is beleértve – kötelezettséget vállalt arra, hogy a globális átlaghőmérséklet-emelkedést az iparosodást megelőző szinthez képest jóval 2 °C alatt tartja, és erőfeszítéseket tesz arra, hogy az 1,5 °C-ra korlátozódjon. Ezeket a célkitűzéseket – amelyeket az éghajlatváltozással foglalkozó kormányközi munkacsoport keretében végzett tudományos kutatások támasztanak alá – a Párizsi Megállapodás rögzíti. Az EU kötelezettséget vállalt arra, hogy az üvegházhatású gázok kibocsátását 2020-ig 20 %-kal, 2030-ig pedig legalább 40 %-kal csökkenti (az 1990-es szinthez képest). Az EU jó úton halad a 2020-ra vonatkozó kibocsátáscsökkentési céljának teljesítése felé, és jogszabályokat alkotott a 2030-ra kitűzött cél elérése érdekében, ideértve az energiahatékonyságra és a megújuló energiára vonatkozó ambiciózus jogszabályokat is. 2013 óta az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásra vonatkozó uniós stratégia olyan intézkedéseket támogat, amelyek ellenállóbbá teszik az EU-t az éghajlatváltozás hatásaival szemben. Az EU-nak azonban ennél tovább kell lépnie a Párizsi Megállapodás teljesítése érdekében, és jelentősen csökkentenie kell a még mindig számottevő mértékben támogatott fosszilis tüzelőanyagoktól való függőségét. A Bizottság 2018 novemberében ismertette a 2050-re elérendő virágzó, modern, versenyképes és klímasemleges gazdaságról szóló stratégiai jövőképét. Ebben kiemeli, hogy az átállás megvalósításához az összes ágazatnak és szakpolitikának hozzá kell járulnia. Nemzetközi szinten az uniós kül- és biztonságpolitika, fejlesztéspolitika, bővítési politika és szomszédságpolitika aktívan integrálja az éghajlat-politikai célkitűzéseket. Az éghajlatváltozás elleni küzdelem az EU új generációs kereskedelmi és beruházási megállapodásainak kereskedelemről és fenntartható fejlődésről szóló fejezeteiben is szerepel, és szerves részét képezi a világ legnagyobb gazdaságainak vezető fórumán, a G20 konferencián képviselendő uniós álláspontoknak.

Európának az anyagellátásra nehezedő nyomás és saját, viszonylag korlátozott belföldi anyagi erőforrásai miatt továbbra is előtérbe kell helyeznie a fenntartható termelést és fogyasztást. Különös figyelmet kell fordítania az ércekre és a kritikus fontosságú nyersanyagokra, amelyek nagy értéket képviselnek, és amelyek terén Európa különösen függ a behozataltól. Hangsúlyt kell fektetni az olyan nehéz és energiaigényes anyagokra is, mint a cement, az alumínium, az acél és a műanyag, mivel ezek figyelembevételével csökkenthető az üvegházhatást okozó gázok kibocsátása. Figyelmet kell fordítani továbbá a környezetet (például a vízfelhasználás, a szennyezés, a levegőminőség és a tápanyagok tekintetében) különösen nagy mértékben befolyásoló ágazatokra – például az élelmiszerrendszerekre és a textiliparra – is. A hulladékokról szóló felülvizsgált uniós jogszabályoknak és az élelmiszer-pazarlásról szóló uniós cselekvési tervnek köszönhetően az EU évről évre csökkenteni fogja az élelmiszerhulladék mennyiségét, és ezáltal hozzájárul az élelmiszer-pazarlás mértékének 2030-ig a felére történő csökkentésére irányuló globális cél eléréséhez. A hulladékokról szóló jogszabályok 2030-ig a kötelező 60 %-ra, sőt számos csomagolóanyag esetében még magasabbra fogják növelni az újrafeldolgozási arányt. Figyelmet kell fordítani arra, hogy ne csak az újrafeldolgozás mennyisége, hanem minősége is javuljon, a jobb terméktervezés révén csökkenjen az erőforrás-felhasználás és a hulladéktermelés, valamint olyan rendszerszerű megközelítések jöjjenek létre, amelyek célja a termékek és anyagok használatban tartása, ami értéket képvisel a gazdaságban. Növelni kell az új termékek – különösen a műanyag termékek – újrahasznosított tartalmát is.

A fenntartható fogyasztás és termelés célja Európa környezeti lábnyomának csökkentése az áruk előállításának, terjesztésének és fogyasztásának, valamint az erőforrások felhasználásának megváltoztatásával. Az EU az elmúlt években előrelépést tett az erőforrás-hatékony, zöld és versenyképes karbonszegény gazdaság kialakítása felé, de a fenntartható fejlődési célok uniós szintű megvalósítása szempontjából továbbra is kulcsfontosságú kihívást jelent a fenntartható fogyasztás és termelés, amelynek kezelése minden szinten folyamatos erőfeszítéseket igényel. Az uniós megközelítés lényege az erőforrás-hatékonyság előmozdítása a környezeti hatások csökkentése mellett. Ennek módja az olyan körforgásos gazdaságra való átállás lenne, amelyben a termékek, az anyagok és az erőforrások értéke a lehető leghosszabb ideig fennmarad a gazdaságban, a hulladékkeletkezés és a szennyezés mértéke pedig a lehető legkisebb. A körforgásos gazdaságra vonatkozó 2015. évi uniós cselekvési terv 54 intézkedése a termék- és anyagciklus valamennyi szakaszára kiterjed (termelés, fogyasztás, hulladékgazdálkodás, másodlagos nyersanyagok piaca, innováció és beruházások, nyomon követés), és öt kiemelt területet (műanyagok, élelmiszer-pazarlás, kritikus fontosságú nyersanyagok, építés és bontás, biomassza és bioalapú termékek) foglal magában. 2018-ra már az intézkedések több mint 85 %-a megvalósult, a fennmaradó intézkedések pedig elindultak. 2017-ben elindult a körforgásos gazdaság érdekelt feleinek európai platformja, amelynek célja, hogy ösztönözze a vállalatokat, a hatóságokat és más érdekelt feleket a tudás megosztására és a bevált gyakorlatok bemutatására. 2016-ban pedig létrejött az élelmiszer-pazarlással és élelmiszer-veszteséggel foglalkozó uniós platform. Az uniós városfejlesztési menetrend keretében e témakör vizsgálatára célzott partnerség jött létre, amely különböző intézkedéseket javasol a körforgásos gazdaság városi érvényesítésére. Ezenkívül a 2018-ban megújított európai biogazdasági stratégia is támogatja az uniós ipar korszerűsítését és megerősítését, új értékláncok és környezetbarátabb, költséghatékonyabb ipari folyamatok létrehozásával. Külkapcsolataiban az EU az értékalapú uniós kereskedelmi menetrend keretében támogatja az ellátási láncok felelősségteljes kezelését, valamint a tisztességes és etikus kereskedelmi rendszereket, és az uniós fejlesztéspolitikai, bővítési politikai és szomszédságpolitikai fellépések szintén hangsúlyozzák a fenntartható fogyasztás és termelés fontosságát.

A mai gazdasági, környezeti és társadalmi kihívások középpontjában az európai városok állnak. Az uniós polgárok több mint 70 %-a városban él, és az EU GDP-jének 85 %-át a városok termelik ki. A városok és a közösségek nélkülözhetetlenek az európaiak jóléte és életminősége szempontjából, mivel ezek a gazdasági és társadalmi fejlődés és innováció központjai. Sokakat vonz az oktatási, foglalkoztatási, szórakozási és kulturális lehetőségek széles skálája. Az uniós városok azonban kihívásokkal is szembesülnek: ilyenek a migrációs nyomások és a társadalmi kirekesztés, a túlterheltség, a lakáshiány, a romló infrastruktúra és a fokozott légszennyezés, hogy csak néhányat említsünk. Az éghajlatváltozás és a természeti katasztrófák hatásai is különösen súlyosan érintik a városokat. A Bizottság, a tagállamok és az európai városok közösen törekszenek az európai és nemzeti szakpolitikák városi dimenziójának erősítésére. Az EU az ENSZ új városfejlesztési menetrendjével összhangban törekszik a katasztrófákkal és az éghajlattal kapcsolatos kockázatok megelőzésére és ezáltal a városi környezetek ellenálló képességének erősítésére, valamint a városok előtt álló különböző kihívások összehangoltabb kezelésére. Nemzetközi szinten az európai fejlesztéspolitika, kül- és biztonságpolitika, bővítési politika és szomszédsági politika is törekszik a városi életkörülmények javítására. A fejlesztéspolitikáról szóló európai konszenzus hangsúlyozza, hogy több figyelmet igényelnek a városok és a helyi hatóságok, amelyek fontos szerepet játszanak a fenntartható fejlődési célok elérésében.

Tagállami szinten: A ciprusi adó- és járulékrendszer a korábbiaknál hatékonyabban orvosolja a jövedelmi szegénységet. Újraelosztó hatásai a válság óta (2009 és 2016 között) csaknem megkétszereződtek. 2014-ben például Cipruson garantált minimálbért vezettek be, ami a munkavállalást is ösztönzi. A rendszer a jelek szerint jelentős mértékben hozzájárult a szegénység és az egyenlőtlenség csökkentéséhez, valamint a szociális védőháló megerősítéséhez.

Uniós szinten: A szociális jogok európai pillérének húsz alapelve közül több is vonatkozik a munkaerőpiaci és társadalmi esélyegyenlőségre, méltányosságra és befogadásra. A dokumentumot szociális eredménytábla kíséri, amely nyomon követi az Unió különböző pontjain megfigyelhető tendenciákat és a teljesítményeket. A pillér egyik fő megvalósítási mechanizmusa az európai szemeszter, amely a megerősítésének köszönhetően még jobban összpontosít a társadalmi méltányosságra, az egyenlőtlenségekre és az inkluzívabb növekedésre. A társadalmi befogadást előmozdítja az uniós kohéziós politika is, amely a szegénység és a hátrányos megkülönböztetés ellen folytat küzdelmet.

Az EU és a tagállamok törekednek az EU-n belüli inkluzív és fenntartható növekedés biztosítására, amely az egyenlőtlenség csökkentésének elengedhetetlen feltétele. Ennek elemei közé tartoznak a hatékony, eredményes és megfelelő szociális védelem és támogató szolgáltatások, a mindenki számára egyenlő esélyeket biztosító, magas szintű oktatás, valamint a hatékony munkaerőpiaci politikákkal támogatott, jól működő munkaerőpiacok. Ezek az elemek nemcsak az uniós tagállamok közötti egyenlőtlenségek csökkentését teszik lehetővé, hanem jelentős mértékben csökkentik a tagállamokon belüli egyenlőtlenségeket is. A digitális szakadék elkerülése érdekében megfelelően kell kezelni a technológiai fejlődést, különös tekintettel a mesterséges intelligencia bevezetésére. A migrációs tendenciákat illetően egyértelmű, hogy egyetlen uniós ország sem hagyható magára a hatalmas migrációs nyomások közepette. Az EU tovább fogja csökkenteni az irreguláris migráció ösztönzőit, folytatja az életmentést és biztosítja a külső határokat, határozott közös menekültügyi politikát és legális migrációs politikákat hajt végre, miközben elősegíti a legális migránsok és a menekültek hatékony uniós munkaerőpiaci és társadalmi integrációját. Az uniós külső tevékenység keretében az Európán kívüli egyenlőtlenségek elleni fellépéseket is folytatja.

Az egyenlőtlenség – csakúgy, mint a szegénység – többdimenziós fogalom. Magában foglalja az eredmények terén mutatkozó egyenlőtlenséget csakúgy, mint az esélyek egyenlőtlenségét. Példa erre a jövedelmi egyenlőtlenség, a szociális védelemhez való egyenlőtlen hozzáférés vagy az egyenlőtlenségek generációk közötti átörökítése. Az esélyegyenlőtlenség a jövedelmi egyenlőtlenség egyik jelentős előidézője. Az Unión belül a jövedelmek egyre közelednek egymáshoz, és a tagállamok többségében az életszínvonal a válság óta javul. Az európai gazdaságok erősödésével ugyanakkor fokozódnak a gazdasági növekedés inkluzivitásával kapcsolatos aggályok is. Az EU egészét tekintve a jövedelmi egyenlőtlenségek az elmúlt években stabilizálódtak, bár mértékük továbbra is kihívásokat támaszt. A marginalizált és kiszolgáltatott csoportokat – fogyatékossággal élő személyek, migránsok és etnikai kisebbségek (köztük a romák), hajléktalanok, elszigetelten élő idősek és gyermekek – az egyenlőtlenség sajátos formái sújtják. Az ő társadalmi-gazdasági befogadásuk továbbra sem megfelelő. Az egyenlőtlenség akadályozhatja a gazdasági növekedést és a makrogazdasági stabilitást, és alááshatja a társadalmi kohéziót. Globális szinten az EU partnerországaiban állandósult nagy fokú egyenlőtlenségek veszélyt jelentenek a fenntartható fejlődési célok többségének elérésére. A globális egyenlőtlenségek az EU-ba irányuló migrációt is növelhetik. A Bizottság a legújabb migrációs kihívások nyomán arra törekszik, hogy azonnali válaszokat biztosítson, és a jövőre nézve fenntartható, válságbiztos rendszert építsen ki. A migrációs áramlások fenntartható kezelése alapvető fontosságú. Az EU külső tevékenységei – beleértve a kül- és biztonságpolitikát, a fejlesztéspolitikát, a bővítési és a szomszédságpolitikát –, valamint az EU kereskedelem- és beruházáspolitikája mind hozzájárulnak az Európán kívüli egyenlőtlenségek kiváltó okainak kezeléséhez. A fejlesztéspolitikáról szóló európai konszenzus például támogatja azt az elvet, hogy senki se maradjon ki, és kötelezettséget vállal arra, hogy az EU lépéseket tesz az eredmények egyenlőtlenségeinek csökkentésére és az esélyegyenlőség előmozdítására.

Európa vezető szerepet tölt be a fenntarthatóbb és inkluzívabb ipar felé vezető úton. A gazdasági, társadalmi és környezeti átalakulások olyan területeken is fel fogják gyorsítani a technológiai áttörést, mint a robotika, a dolgok internete, a mesterséges intelligencia és az energiarendszerek. Az információs technológiáknak köszönhető automatizálás át fogja alakítani a hagyományos gyártási folyamatokat és a munkavégzés jellegét. Az ipar egyre inkább a jelentős szolgáltatási komponensekkel rendelkező globális értékláncokba integrálódik. Az újonnan megjelenő üzleti modellek felforgatják a hagyományos piacok működését. Maga az innováció és az értékteremtés is mélyreható változáson megy keresztül egy olyan új fogyasztói generáció hatására, amely közös értékteremtést, fenntartható üzleti magatartást, összekapcsoltságot és valós idejű teljesítménymérést vár el. Az adatok a versenyképesség új tényezőjévé válnak. A nyersanyagok iránti kereslet tovább fog nőni. Amint a természeti erőforrások szűkössége és az éghajlatváltozás egyre kézzelfoghatóbb valósággá válik, a fenntartható termékek, a körforgásos fogyasztás és a zéró, illetve alacsony kibocsátás iránti kereslet exponenciális növekedésnek fog indulni, és ökoinnovációs megoldásokra lesz szükség. Európa fokozni fogja a kutatásra és az innovációra, valamint az ellenállóképes infrastruktúrára irányuló beruházásait, többek között a következő Európai horizont kutatási és innovációs keretprogram révén.

A nagy teljesítményű közlekedési, energetikai és digitális infrastruktúra alapvető fontosságú az EU megfelelő összekapcsoltsága és integrációja szempontjából, hiszen ennek köszönhetően élvezhetik a polgárok és a vállalkozások teljes mértékben a szabad mozgás és az egységes piac, valamint a megfelelő szociális infrastruktúrák előnyeit. A közlekedési, energetikai és digitális ágazatban működő transzeurópai hálózatok többek között ezért elégítik ki integrált módon az ellenállóképes, fenntartható, gördülékeny és innovatív infrastruktúrák iránti igényt. Stratégiai fontossággal bírnak az űrinfrastruktúrába történő beruházások is. Az európai ipar erős, és számos ágazatban megőrizte a globális piacokon betöltött vezető pozícióját. Az EU elősegíti az olyan intelligens, innovatív és fenntartható iparra való átállást, amely valamennyi polgár számára előnyökkel jár. Az üvegházhatást okozó gázok teljes kibocsátása az uniós GDP növekedése ellenére folyamatosan csökken, ami arra enged következtetni, hogy a kibocsátások nem feltétlenül függnek össze a növekedéssel. Az európai szakpolitikák törekednek arra, hogy lehetővé tegyék, hogy az ipari szereplők felelősségteljes és fenntartható módon végezzék üzleti tevékenységüket, munkahelyeket teremtsenek, fellendítsék Európa versenyképességét, ösztönözzék a tiszta és digitális technológiákra irányuló beruházásokat és innovációt, valamint védjék az ipari szerkezetváltás által leginkább érintett európai régiókat és munkavállalókat. Az, hogy az EU hangsúlyt fektet a kutatásra és az innovációra, valamint a digitális átalakulásra irányuló beruházásokra, fokozza globális versenyképességünket, hiszen ezáltal több munkahely és üzleti lehetőség jön létre. Az EU a világ legnyitottabb kutatási és innovációs térsége, de ezeket a tevékenységeket tovább kell bővíteni, és az eredményeket szélesebb körben el kell terjeszteni. Ráadásul az innovációk nyomán nem mindig jönnek létre új piaci és növekedési lehetőségek. Fokozni kell az üzleti szektor kutatási és innovációs célú beruházásait, amelyek jelenleg a GDP 1,3 %-át érik el, és ezzel elmaradnak Kína (1,6 %), az Egyesült Államok (2 %) és Japán (2,6 %) mögött. A digitális átalakulás a karbonszegény körforgásos gazdaságra és társadalomra való átállás fontos tényezője. Nemzetközi szinten a fejlesztéspolitikáról szóló európai konszenzus támogatja a kiváló minőségű, ellenállóképes, éghajlatbarát infrastruktúrák kialakítását, építését és üzemeltetését a mindenki számára méltányos és megfizethető hozzáférés, a növekedés, a kereskedelem és a beruházások előmozdítása érdekében. Szerepet játszik ezen a területen az uniós kereskedelempolitika, bővítési politika és szomszédságpolitika is.

Tagállami szinten: 2017-ben a Cseh Köztársaság fokozott rugalmasságot vezetett be a munkaidő és a szabadságok beosztása és az azokra való jogosultság tekintetében; megerősítette a kollektív tárgyalások folyamatát; szerződési jogi változásokat vezetett be; módosította a csoportos létszámcsökkentések rendszerét és a távmunkával kapcsolatos rendelkezéseket, valamint megerősítette a családi élet és a munka összehangolását segítő eszközöket, így például az otthonról történő munkavégzést.

Az EU-nak a fenntarthatóságra való átállást szolgáló minőségi munkahelyek létrehozásával magas általános foglalkoztatási rátát kell biztosítania, különös tekintettel a nők, a fiatalok, az idősek, a fogyatékossággal élők, a migránsok és a társadalom peremére szorult közösségek foglalkoztatására. Ez hozzájárulna ahhoz, hogy az európai szociális jóléti modell a népesség elöregedése és a termelékenység lassú növekedése mellett megfelelő és fenntartható maradjon. Jóllehet az európai gazdaságba irányuló beruházások továbbra is bővülni fognak, e beruházásokat a szűk keresztmetszetek megszüntetése érdekében tartósan támogatni kell. Az EU népességének fogyatkozása és gazdasági erejének visszaszorulása befolyásolni fogja a gazdasági világrendben elfoglalt helyét is. A digitális transzformáció és a demográfia a jövőbeli növekedésre és munkaerőpiaci fejleményekre egyaránt hatással lesz. Ezért fokozott hangsúlyt kell fektetni az EU minőségi oktatáshoz kapcsolódó komparatív előnyeire, és további beruházásokat kell eszközölni a kutatásba és az innovációba, előmozdítva a társadalmi befogadást és a környezeti fenntarthatóságot. Folytatódni fog a körforgásos gazdaságra való átállás, valamint a kényszermunka és az emberkereskedelem felszámolására irányuló fellépés.

·A munkaerőpiaci részvétel továbbra is stabilan növekszik: az aktivitási ráta 2017-ben 73,4 % volt. A növekedés elsősorban az idősebb munkavállalók és a nők jelenlétének tudható be. A teljes foglalkoztatottság 239 millió fővel rekordmagasságot ért el. Ezen belül a teljes munkaidős állások száma 2,3 millióval emelkedett, miközben a részmunkaidőben foglalkoztatottak száma nem változott. Ha csak a környezetvédelmi ipart tekintjük, ott 2000 és 2015 között 47,3 %-kal nőtt a foglalkoztatás. A tartós munkanélküliség továbbra is csökkenőben van, de még mindig megközelíti a teljes munkanélküliség felét. Az ifjúsági munkanélküliség – amely 2013-ban 23,8 %-on tetőzött – 2017-ben 16,8 %-ra esett vissza. 2017-ben az európai munkavállalók 7,7 %-a dolgozott szándéka ellenére ideiglenes szerződéssel, ami az összes ideiglenes alkalmazott 57,7 %-ának felel meg, és ez az arány az elmúlt évtizedben némileg nőtt. A nem önként vállalt részmunkaidős foglalkoztatás aránya – amely főként a nőket érinti – az Unión belül a teljes részmunkaidős foglalkoztatás 25,6 %-ról (2008) 2014-ben elérte a 29,6 %-os csúcsértéket, majd 2017-ben visszaesett 26,4 %-ra.

A gazdasági válságból való kilábalással az európai foglalkoztatás folyamatos növekedési pályára állt. A beruházások már megközelítik a válság előtti szintet, és javulóban van az államháztartások helyzete is, bár a fellendülést lefelé mutató kockázatok akadályozhatják. A bővülés előnyeiből azonban nem minden állampolgár és tagállam részesül egyformán: különösen a munkanélküliség nagy még mindig egyes országokban. A beruházások és a termelékenység tendenciái arra engednek következtetni, hogy még többet lehetne tenni a fellendülés és a fenntarthatóbb gazdasági növekedésre való átállás érdekében, különös tekintettel a demográfiai változásokkal és a digitalizációval kapcsolatos hosszú távú globális kihívásokra. A hosszú távon fenntartható államháztartásra irányuló folyamatos erőfeszítések mellett az EU továbbra is támogatja különösen az oktatás, a készségek és a K+F területére irányuló beruházásokat, valamint az üzleti környezet, a termék- és munkaerőpiacok hatékonyságának fokozását célzó strukturális reformokat. A magánbefektetéseknek az európai gazdaság stratégiai ágazataiba való irányításában fontos szerepet játszik az európai beruházási terv. A munkaerőpiacokat és a szociális politikákat megerősítő strukturális reformok várhatóan hozzájárulnak ahhoz, hogy a munkavállalók elsajátítsák a zöld gazdaságra való átálláshoz szükséges készségeket, és előmozdítják a jobb munkavállalási lehetőségeket, a munkaerőpiaci esélyegyenlőséget, a tisztességes munkakörülményeket, valamint a fenntartható és megfelelő szociális védelmi rendszereket. Emellett hozzájárulnak a munkatermelékenység fokozásához és ezáltal a bérnövekedéshez is. A szociális partnereknek a reformok kialakításába és végrehajtásába való bevonása erősítheti a szereplők felelősségvállalását, valamint javíthatja a reformok hatásait és végrehajtását. Nemzetközi szinten az EU az inkluzív és a fenntartható növekedést, a tisztességes munkahelyek létrehozását, valamint a munkavállalói jogok és az emberi jogok előmozdítását célozza. Az e tekintetben folytatott külső tevékenységek közé tartozik a fejlesztéspolitikáról szóló európai konszenzus, az európai külső beruházási terv, az emberi jogokra és a demokráciára vonatkozó, a 2015–2019 közötti időszakra szóló uniós cselekvési terv, valamint az EU szomszédság- és bővítési politikájával kapcsolatos uniós fellépések. A kereskedelempolitika keretében az EU előmozdítja az alapvető nemzetközi munkaügyi normák és az emberi jogok tiszteletben tartását. Emellett számos uniós szakpolitikában – köztük a kereskedelempolitikában is – megjelenik a nemzetközi iránymutatásokon alapuló, felelős üzleti magatartás előmozdítása.

Az EU az uniós szinten elfogadott ambiciózus szabályozási keret alapján továbbra is előrelépéseket tesz majd a megfizethető, megbízható, fenntartható és modern energia mindenki számára való biztosítása érdekében. A fő uniós célok értelmében 2030-ig legalább 40 %-kal kell csökkenteni az üvegházhatású gázok kibocsátását, az uniós energia legalább 32 %-ának kell megújuló energiaforrásból származnia, és legalább 32,5 %-kal kell növelni az energiahatékonyságot. Mindez lefekteti a tiszta és fenntartható energián alapuló jövőhöz vezető mélyreható társadalmi átalakulás szükséges alapjait. Az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz révén továbbra is támogatjuk az energetikai infrastruktúrák fejlesztését. Az új Európai horizont keretprogram keretében javaslat született egy olyan intenzív kutatási és innovációs programról, amely 15 milliárd EUR összegű költségvetést biztosít az energiaügy, a mobilitás és az éghajlat céljaira. A 2021–2027-as időszakra vonatkozó többéves pénzügyi keretben az éghajlati szempontok érvényesítésére vonatkozóan javasolt 25 %-os célszám összességében azt jelentené, hogy minden negyedik eurót éghajlattal kapcsolatos kérdésekre kellene költeni, ami az energiaágazat szempontjából is releváns. Az energiaunió megvalósításához folyamatos szerepvállalásra van szükség, ideértve a civil társadalommal és az érdekelt felekkel folytatott aktív párbeszédet is, hiszen az ő közreműködésük és elkötelezettségük az energetikai átállás sikerének kulcsa.

Az EU 2020-ra vonatkozó energia- és éghajlatvédelmi céljai kijelölték az EU számára a megfelelő pályát afelé, hogy minden európai polgár számára biztonságos, megfizethető és tiszta energiát biztosítson. A megújuló energia fokozott használata és az energiahatékonyság javítása tekintetében már jelentős előrelépés történt, és az EU töretlenül folytatja erőfeszítéseit a tiszta energiára való átállás érdekében. A fosszilis tüzelőanyagokra épülő gazdaságról a digitális és fogyasztóközpontú energiarendszert alkalmazó, karbonszegény gazdaságra való unió átállás kézzelfogható valósággá kezd válni. Folytatódik az üvegházhatásúgáz-kibocsátás és a bruttó hazai termék növekedésének szétválása, aminek fő mozgatórugója az innováció. Szétvált a gazdasági növekedés és az energiafogyasztás is. Az energiatermelés és az energiakereslet globális változásai jelentős hatást gyakorolnak a geopolitikára és az ipari versenyképességre. Ez komoly kihívásokat jelent Európa számára, egyúttal azonban egyedülálló lehetőségeket is teremt. Ezzel összefüggésben az EU oly módon kívánja megerősíteni globális szintű vezető szerepét a tiszta energiákra való átállásban, hogy közben arról is gondoskodik, hogy az energiaellátás minden uniós polgár számára biztosított legyen. Az energiaunió megteremtésével az Európai Unió arra törekszik, hogy biztonságos, megfizethető, fenntartható és tiszta energiát biztosítson az uniós polgárok és vállalkozások számára. Nemzetközi téren a fejlesztéspolitikáról szóló európai konszenzus a megfizethető, modern, megbízható és fenntartható energetikai szolgáltatásokhoz való hozzáférés javítására, a megújuló energiával és az energiahatékonysággal kapcsolatos intézkedések szélesebb körű alkalmazására, valamint az éghajlatváltozás elleni küzdelemhez való hozzájárulásra összpontosít. Az EU a vegyesfinanszírozási eszközök, az európai külső beruházási terv és a villamosításfinanszírozási kezdeményezés révén úttörő szerepet játszik a fenntartható energiaágazatra irányuló magánberuházások ösztönzésében. Szerepet játszik ezen a területen a szomszédságpolitika és a bővítési politika is.

Összességében az EU a várakozások szerint további előrelépéseket fog tenni a fenntartható víz- és szennyvízgazdálkodás terén. Szinte valamennyi polgár számára rendelkezésre áll majd a megfelelő vízszolgáltatás (beleértve az ivóvizet és a szennyvíztisztítást) és higiénés létesítmények. Ugyanakkor további erőfeszítésekre van szükség ahhoz, hogy valamennyi uniós polgár teljes körűen hozzáférjen mindehhez, akárcsak ahhoz, hogy a szennyvizet az EU egész területén a kötelező előírásoknak megfelelően kezeljék, és Európa összes vízteste jó állapotot érjen el. Az elkövetkező években külön figyelmet kell fordítani az aggodalomra okot adó, újonnan megjelenő szennyező anyagokra, például a mikroműanyagokra és a gyógyszerekre. Tovább kell csökkenteni a mezőgazdaságból származó diffúz szennyezést. Tovább kell javítani a vízfelhasználás hatékonyságát. Végül az éghajlatváltozás és annak az uniós régiókban jelentkező szárazságokat és áradásokat súlyosbító hatásai miatt nagyobb szükség van a vízgazdálkodás fenntarthatóbbá tételére. Az éghajlatváltozásból adódóan fokozódni fog a vízhiány, ami elsősorban Dél-Európában már most is, de a kontinens más részein is egyre nagyobb mértékben érinti a víztesteket. A meglévő vízügyi jogszabályok végrehajtása és az új jogszabályok – például az ivóvízre és az újrafelhasználásra vonatkozó legújabb javaslatok – kidolgozása hozzá fog járulni e kihívások kezeléséhez. Az uniós vízügyi jogszabályok jelentős részének folyamatban lévő célravezetőségi vizsgálata segít majd megállapítani, hogy ki kell-e igazítani a jogi keretet az érintett fenntartható fejlődési célok eléréséhez.

·A fejlettebb higiénés létesítményekkel nem rendelkező háztartások aránya 2017-re az európai lakosság mindössze 2,0 %-ára csökkent a 2007. évi 3,2 %-ról. 2010 és 2015 között nőtt a másodlagos szennyvízkezelő létesítményhez összeköttetéssel rendelkező személyek száma. A tagállamok közötti különbségek azonban továbbra is fennállnak, és egyes tagállamok továbbra is jelentős problémákkal küzdenek. Jelentőssé válik egy új típusú szennyezés, mégpedig a heves esőzések idején a városi területeken jelentkező vízlefolyások vagy a vegyes csatornahálózatból túlfolyó víz révén kibocsátott, nagy mennyiségű szennyezés.

Az EU a világ élvonalába tartozik a nemek közötti egyenlőség terén, és az elmúlt évtizedekben előrelépés történt. Mindez az egyenlő bánásmódra vonatkozó jogszabályoknak, a nemek közötti egyenlőség érvényesítésének, valamint a nők jogait és a nemek közötti egyenlőséget előmozdító konkrét intézkedéseknek köszönhető. Az EU munkaerőpiacán emelkedett a nők száma, és ezek a nők jobb oktatásban és képzésben részesülnek; azonban még mindig felülreprezentáltak az alacsonyabban fizetett ágazatokban, és alulreprezentáltak a döntéshozó pozíciókban. A nemek között a jövedelem és az életpályák terén fennálló különbségek gyakran azzal járnak, hogy a nők alacsonyabb nyugdíjakra jogosultak. További előrelépésekre és ezek lendületének fenntartására van szükség. Egy 2017-es Eurobarométer tematikus felmérés szerint az uniós lakosság általában véve támogatja a nemek közötti egyenlőséget: az európaiak 84 %-a (ezen belül a férfiak 80 %-a) személyesen is fontosnak tartja a nemek közötti egyenlőséget. Nemzetközi szinten az EU a nemek közötti egyenlőség szempontjait is érvényesíti külső politikáin keresztül, a kereskedelmi eszközöktől kezdve a fejlesztési politikáról szóló európai konszenzusig és az EU szomszédság- és bővítési politikájáig.

A munkaerőpiac strukturális változásaiból, a demográfiai változásokból és a szakpolitikai reformokból eredően a fiatalok körében várhatóan a jövőben is folytatódni fog az iskolai végzettség szintjének emelkedése. 2030-ra az európai oktatási térség szilárd alapokon fog állni, és remélhetőleg nem fogják határok vagy akadályok gátolni az inkluzív tanulási mobilitást és a tudományos együttműködést. Társadalmi-gazdasági hátterüktől függetlenül minden fiatal számára jobb oktatást és képzést kell biztosítani, ami készségek javítását és gyarapítását eredményezi. Az inkluzív oktatásnak és az egész életen át tartó tanulásnak köszönhetően várhatóan tovább csökken a korai iskolaelhagyók száma, és minden szinten tovább nő a tanulók száma. A munkaerőpiacokon végbemenő átalakulások is várhatóan ösztönzik a felnőttek nagyobb arányú részvételét az oktatásban és képzésben. Az emberek igazolást kaphatnak a formális oktatás és képzés keretein kívül elsajátított készségeikről. A teljes oktatási és képzési kínálat erőteljesebben érvényesíti majd a munkaalapú tanulás elvét, és kiaknázza a vállalkozásokkal és a civil társadalommal való szorosabb együttműködés lehetőségeit. Továbbra is fontos lesz fokozni az erőfeszítéseket annak érdekében, hogy a fenntartható fejlődéssel kapcsolatos ismeretek oktatását valamennyi oktatási szinten beépítsék a tantervekbe.

Annak érdekében, hogy az Unióban továbbra is biztosítható legyen az egyetemes egészségügyi ellátás, az egészségügyi rendszereknek ellenállóképesnek kell lenniük a jövőbeli fejleményekkel szemben, és biztosítaniuk kell a hozzáférhetőséget és a hatékonyságot. Olyan modellre kell átállni, amely nagyobb hangsúlyt helyez a betegségmegelőzésre és az egészségfejlesztésre, személyre szabottabb és kiaknázza a digitális technológiák lehetőségeit, továbbá meg kell erősíteni az alapellátást és fejleszteni kell a betegközpontú integrált ellátást. Szintén fontos a kábítószer-kínálat és -kereslet visszaszorítása. Az EU továbbra is elkötelezett a nem fertőző és a fertőző betegségek, valamint az antimikrobiális rezisztencia elleni küzdelem iránt. Jelentős erőfeszítések folynak a legjobb bevált gyakorlatok szélesebb körű végrehajtásának ösztönzése érdekében. Az EU 2020 és 2030 között törekedni fog arra, hogy új időközi céljai értelmében 50 %-kal csökkentse a közúti halálesetek számát, és ugyanebben az időszakban felére csökkentse a súlyos sérülések számát.

Az egészség alapvető emberi szükséglet, és az EU jelentős előrelépést tett az egészség terén mutatkozó egyenlőtlenségek, valamint környezeti és társadalmi tényezőik kezelése terén. A jó egészség nemcsak az egyén számára fontos, mint az életminőség, a jóllét és a társadalmi részvétel meghatározó tényezője, hanem hozzájárul a fenntartható európai gazdaság kialakításához is. Az egyetemes egészségügyi ellátás az Európai Unió Alapjogi Chartájának céljai közé tartozik és a szociális jogok európai pillére által elismert jogok egyike, így fontos politikai célkitűzés az EU és tagállamai számára. Az egészségügyi rendszerek uniós összefüggésben tárgyalt reformjainak fő szakpolitikai célja továbbra is az, hogy az egészségügyi ellátás elérhető és megfizethető legyen a betegek számára, a hatékonyság és a költségvetési fenntarthatóság mellett. Mindazonáltal a dohányzás és a túlzott alkoholfogyasztás, a túlsúly, a testmozgás hiánya, az olyan mentális egészségi problémák, mint a depresszió és az öngyilkosság, valamint a fertőző betegségek továbbra is káros hatással vannak az egészségre, és – a demográfiai és társadalmi változásokkal együtt – további terheket rónak az uniós egészségügyi rendszerekre. Az EU támogatja a tagállamokat, például a nem fertőző betegségekkel kapcsolatos kockázati tényezők elleni küzdelem terén, a bevált gyakorlatok megosztásával, a minőségi egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés biztosításának elősegítésével, a globális egészségügyi kockázatok – például az antimikrobiális rezisztencia – megelőzésével és kezelésével, valamint a kutatásba és innovációba való beruházással. Nemzetközi téren az uniós fejlesztési támogatás elősegíti a minőségi egészségügyi szolgáltatásokhoz való egyetemes hozzáférést. A fejlesztéspolitikáról szóló európai konszenzussal összhangban az EU segíti az egészségügyi rendszerek minden területre kiterjedő megerősítését és az egyetemes egészségügyi ellátás felé történő előrelépéseket.

Az EU a jövőben várhatóan folytatja az előrehaladást az éhezés felszámolása és a fenntartható gyakorlatok előmozdítása felé. „Az EU mezőgazdasági kilátásai 2030-ig” című kiadvány szerint nem várhatók jelentős hiányosságok az uniós élelmezésbiztonság terén, amennyiben nem jelentkeznek jelentős piaci zavarok. Az élelmiszer-biztonsági politikák az élelmiszer-biztonság, valamint az állat- és növényegészségügy magas szintjét garantálják az EU-n belül, miközben biztosítják a hatékony belső piacot is. A bizonytalanságok jelentkezése nem zárható ki teljesen, ezért az EU bizonyos kockázatokat folyamatosan nyomon követ. E fenntartható fejlődési cél elérése nagyban függ majd attól, hogy az ágazat, a nem kormányzati szervezetek, a hatóságok és a polgárok körében jobban tudatosul-e, milyen társadalmi, kereskedelmi és egyéni tényezők játszanak közre az egészségtelen étrendek kialakulásában, és hogy azok milyen következményekkel járnak az emberi egészségre és az állami költségvetésekre nézve. E tekintetben az élelmiszerek összetételének megváltoztatására irányuló, folyamatban lévő erőfeszítések fontos szerepet játszhatnak a túlsúly és az elhízás elleni küzdelemben, valamint ezek gazdasági hatásainak kezelésében. Az előrelépés függ továbbá az emberek felvilágosításától, az új technológiák használatától vagy az új kihívások kezelésétől is. A minden szintre (egyesületek, kormányok, magánszektor, tudósok és egészségügyi szakemberek) kiterjedő, erős társadalmi részvétel kulcsfontosságú szerepet fog játszani az élelmiszerrendszerek környezeti és egészségügyi hatásának javításában, a bevált módszerek azonosításában, az élelmiszerforrások hatékony kezelésében, az élelmiszer-pazarlás csökkentésében stb. A fenntarthatóbb mezőgazdaságba való beruházás pozitív hatással lesz az élelmiszerellátás biztonságának javítására is, amire olyan kihívások kezelése érdekében van szükség, mint a globális népességnövekedés és az éghajlatváltozás. Az emberek számára előnnyel járna az integrált növényvédelem vagy az optimális táplálkozási tulajdonságokkal rendelkező élelmiszer, mivel ezek hozzájárulnának jóllétük, és ebből következően életminőségük javulásához.

Az EU-ban prioritásnak számít a biztonságos és egészséges táplálkozás elérése, valamint a termelékeny és fenntartható mezőgazdasági rendszerek, halászat és akvakultúra biztosítása. Szakpolitikái révén az EU segítséget nyújt a mezőgazdasági termelőknek és a halászoknak abban, hogy kielégítsék az élelmiszer-keresletet, és megfizethető áron stabil, fenntartható módon előállított, biztonságos és jó minőségű élelmiszerrel lássák el a lakosságot. A fenntartható és tápanyag-orientált mezőgazdaság, halászat és akvakultúra alapvető fontosságú ahhoz, hogy a fogyasztók számára most és a jövőben is folyamatosan biztonságos és egészséges élelmiszereket biztosítsanak, különös tekintettel az olyan kihívások jelentkezésére, mint az éghajlatváltozás és a népességnövekedés. Ezzel összefüggésben az uniós export elsődleges szerepet tölt be a globális élelmiszer-ellátásban. Az élelmiszer-termelékenység az elmúlt évtizedben Európában tovább nőtt, még ha korábbiakhoz képest lassabb ütemben is, eközben pedig olyan intézkedéseket is bevezettek, amelyek a mezőgazdaság, a halászat és az akvakultúra környezetvédelemmel és éghajlattal kapcsolatos teljesítményét kívánják javítani a hosszú távú fenntarthatóság érdekében, figyelembe véve a harmadik országokra gyakorolt hatást is. Míg a világ más részein az éhezés veszélye fenyeget, az EU-ban a táplálkozással kapcsolatos központi problémát a túlsúly és az elhízás, valamint a mikrotápanyagok hiánya jelenti. Globális szinten a világ szegényeinek kétharmada vidéki területeken él, és a megélhetése mezőgazdaságtól függ. Az EU továbbra is a fejlesztési együttműködés központi elemeként kezeli az élelmezés- és táplálkozásbiztonságot, és kereskedelmi kapcsolataiban, valamint szomszédságpolitikájában és bővítési politikájában különös figyelmet fordít az élelmezésbiztonságra, a fenntartható mezőgazdaságra és halászatra. Az EU a világ legfontosabb donora a világszerte jelentkező élelmiszerválságok áldozatainak nyújtott humanitárius élelmezési segély terén, és jelentős forrásokat fordít az éhínség kockázatával szembenéző országokat segítő válaszintézkedésekre.

2030-ig az EU várhatóan további jelentős előrelépést fog tenni a szegénység és a társadalmi kirekesztés felszámolása terén, még ha maradnak is fenn fontos kihívások. A foglalkoztatás fontos szerepet kap, ám önmagában nem lesz elegendő az emberek szegénységből való kiemeléséhez. A jövőbeli demográfiai változások, az új technológiák, a változó munkavégzési formák, a migráció és az éghajlatváltozással kapcsolatos kihívások miatt kiigazításokra lesz szükség annak érdekében, hogy mindenki számára biztosítható legyen a megfelelő szociális védelem, a minőségi egészségügyi ellátás, az oktatás, a lakhatás és a szociális szolgáltatások elérhetősége. Folyamatos előrelépések várhatók érdekelt felek széles körében minden szinten, ideértve a helyi, a nemzeti és az európai szintet is. Az EU külső politikái továbbra is elő fogják segíteni a szegénység felszámolását a harmadik országokban.

Bár az EU a legtöbb foglalkoztatási és szociális területen élen jár, továbbra is állnak olyan kihívások társadalmunk előtt, amelyekre megoldást kell találni. A szegénység hátráltatja az embereket a bennük rejlő lehetőségek kibontakoztatásában, a társadalomban való tevékeny részvételben és a minőségi szolgáltatások eléréséhez való jogaik gyakorlásában. A szegénység többdimenziós jelenség: túlmutat a megfelelő jövedelem hiányán, és más vonatkozásai is vannak, az anyagi nélkülözéstől a hátrányos megkülönböztetésig és a döntéshozatalban való részvétel hiányáig. A szegénység tartósan és generációkon át is fennmaradhat. A szegénység felszámolása érdekében az EU – hatáskörén belül, valamint a szubszidiaritás és az arányosság elvének tiszteletben tartása mellett – számos fronton tett belső és külső intézkedéseket, a jogalkotási beavatkozásoktól kezdve a célzott finanszírozásig, a szakpolitikai koordinációig, a vállalati társadalmi felelősségvállalás/felelős üzleti magatartás ösztönzéséig és a társadalmi párbeszédig. 2017-ben a globális válság kezdete óta először fordult elő, hogy a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek száma a 2008-as viszonyítási szint alá csökkent az EU-ban: a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek száma 3,1 millióval volt kevesebb, mint 2008-ban, illetve 10,8 millióval volt kevesebb, mint a 2012-es csúcsérték. Továbbra is fontos kihívást jelent azonban az EU azon célkitűzésének megvalósítása, hogy 2008-hoz képest 2020-ig legalább 20 millió ember esetében fel kell számolni a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatát. A kiszolgáltatott helyzetben lévő személyek – így a gyermekek, a fiatalok, a fogyatékossággal élők, az alacsony iskolai végzettséggel rendelkezők, a munkanélküliek, az Unión kívül születettek, a marginalizált közösségekből származó személyek, valamint a nagyon alacsony munkaintenzitású háztartásokban élők vagy a bizonytalan foglalkoztatási feltételek mellett dolgozók – esetében nagyobb a szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázata. A külső vonatkozásokat nézve az EU globális vezető szerepet tölt be a szegénység felszámolásának elősegítésében, a szakpolitikák – például a fejlesztési együttműködés, a különböző kereskedelempolitikai eszközök és az európai szomszédság- és bővítési politika – koherens kombinációját alkalmazva. A fejlesztéspolitikáról szóló európai konszenzus – az EU és tagállamai által folytatott fejlesztési együttműködés kerete – a szegénység felszámolását, a hátrányos megkülönböztetés és az egyenlőtlenség különböző formáinak kezelését, valamint a „senki se maradjon ki” elv megvalósítását állítja a középpontba. Az EU szabadkereskedelmi megállapodásai, egyoldalú kereskedelmi kedvezményei, valamint a kereskedelemösztönző támogatásra vonatkozó 2017-es aktualizált stratégia támogatják a szegénység csökkentését a fejlődő országokban.

Európa a világ legélhetőbb helyei közé tartozik, és az EU tagállamai már most is élen járnak a fenntartható fejlődési célok megvalósításában. Ugyanakkor a világ egyetlen országa sem valósította még meg az összes elfogadott célkitűzést, és a fenntartható fejlődési célokkal kapcsolatos uniós teljesítmény alaposabb értékelése azt mutatja, hogy az EU-ban is minden területen további erőfeszítésekre van szükség.

A 2050-ig megvalósítandó virágzó, modern, versenyképes és klímasemleges gazdaság hosszú távú uniós stratégiai jövőképe, amelyet a Bizottság 2018 novemberében fogadott el, megmutatja, hogyan tölthet be Európa vezető szerepet a klímasemlegesség megvalósításában az energiarendszer korszerűsítésével, a megvalósítható technológiai megoldásokba való befektetéssel, a polgárok szerepvállalásának elősegítésével, a kulcsfontosságú területeket – az iparpolitikát, a pénzügyeket, a körforgásos gazdaságot és a kutatást – érintő intézkedések összehangolásával, valamint az igazságos átmenet érdekében a társadalmi méltányosság és támogatás biztosításával. A jövőkép – a fenntartható fejlődési célokkal teljes mértékben összhangban – a klímasemleges Unió felé való átmenet stratégiai alapelemeire is kitér.

EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2019.1.30. COM(2019) 22 final Vitaanyag Fenntartható Európa 2030-ra



Fenntartható Európa 2030-ra Tartalomjegyzék Timmermans első alelnök és Katainen alelnök előszava 1 Fenntartható fejlődés az emberek megélhetésének javítása érdekében: Európa versenyelőnyei 2 Az EU és a globális kihívások kezelése 3 A 2030-ig megvalósítandó fenntartható Európa felé 3.1 A fenntartható jövő szakpolitikai alapjai 3.1.1 Áttérés a lineárisból a körforgásos gazdaságba 3.1.2 A termelőtől a fogyasztóig tartó folyamat fenntarthatósága 3.1.3 Időtálló energia, épületek és mobilitás 3.1.4 A társadalmilag igazságos átmenet biztosítása 3.2 A fenntarthatósági átmenetet lehetővé tevő horizontális eszközök 3.2.1 Oktatás, tudomány, technológia, kutatás, innováció és digitalizáció 3.2.2 Pénzügy, árképzés, adózás és verseny 3.2.3 Felelősségteljes üzleti magatartás, vállalati társadalmi felelősségvállalás és új üzleti modellek 3.2.4 Nyitott és szabályokon alapuló kereskedelem 3.2.5 Irányítás és a szakpolitikák koherenciájának biztosítása minden szinten 4 Az EU mint a fenntartható fejlődés globális irányadója 5 Forgatókönyvek a jövőt illetően





Timmermans első alelnök és Katainen alelnök előszava Mi, európaiak büszkék lehetünk az eddigi eredményeinkre. Az integráció és a szoros együttműködés révén példátlan jólétet, magas szintű szociális normákat és nagyszerű lehetőségeket teremtettünk polgáraink számára. Szerződéseinkben rögzítettük a demokrácia, az emberi jogok és a jogállamiság közös elveit és értékeit, és megteremtettük az egységes és szabad Európai Uniót. Ez a siker annak köszönhető, hogy az európaiak magasra tették a lécet. Erős demokratikus kultúránk teljesen jogosan teret enged a parázs vitáknak. Ezért nem ülhetünk ölbe tett kézzel, tétlenül várva az események alakulását. Folyamatosan azon kell munkálkodnunk, hogy minden európai ember számára javítsuk az életszínvonalat, hatékonyabb védelmet és biztonságot nyújtsunk a polgároknak és erősítsük a szerepvállalásukat, valamint javítsuk az európaiak különböző fenyegetésekkel szembeni biztonságát, legyen szó akár a terrorizmusról vagy az éghajlatváltozásról. A világ izzásban van, éppen a negyedik ipari forradalom korát éljük. Minden változik valamennyiünk számára. Ha ennek ellenkezőjét sugallnánk, azzal a józan észt kérdőjeleznénk meg. A kérdés az, hogy a változás áldozataivá válunk-e, vagy felvállaljuk és irányítjuk ezt a folyamatot. Az európaiak olyan sürgető kihívásokkal szembesülnek, mint a környezetkárosodás és az éghajlatváltozás, a demográfiai átmenet, a migráció, az egyenlőtlenség és az államháztartásokra nehezedő nyomás. A polgárok aggódnak a saját és a gyermekeik jövőjéért. Olyan ökológiai adósságot halmozunk fel, amely mindenre kihat. Ezt az adósságot a jövő nemzedékeknek kell majd letörleszteniük súlyos kamatokkal, ha nem teszünk mielőbbi lépéseket. Az Európai Uniónak kell szolgálnia az európai polgárokat, és nem pedig fordítva. Az Európai Unió feladata, hogy hozzásegítse az embereket a törekvéseik eléréséhez, az aggodalmaikat pedig sürgősen és ténylegesen eloszlassa. Mindenekelőtt fel kell térképeznünk a helyzetet, és szembe kell néznünk a valósággal és a tagadhatatlan tényekkel. Ezek a tények azonban nem kelthetnek aggodalmat és félelmet bennünk, hanem cselekvésre kell késztetniük minket. Ezek az aggodalmak sok esetben olyan kihívásokkal kapcsolatosak, amelyek a határainkon átnyúlva veszélyeztetik a munkahelyeket, a jólétünket, az életszínvonalunkat, a szabadságunkat és az egészségünket. Egyetlen állam vagy nemzet sem képes egyedül megbirkózni ezekkel a kihívásokkal. Az Európai Unió szintjén kell cselekednünk, mivel az Uniónk – ha egységes és határozott – olyan globális erő, amellyel számolni kell. Ugyanakkor végső soron még az európai szint sem lesz elegendő; olyan menetrendre van szükségünk, amely globális hatást fejt ki, és ezt a menetrendet a legjobban a 193 állam – köztük az Európai Unió és tagállamai – által aláírt 17 fenntartható fejlődési cél határozza meg. E fenntartható fejlődési célok felvázolják, hogyan lehet leküzdeni az előttünk álló kihívásokat, és javítani az élőhelyünket, a gazdaságunkat és az életünket. A fenntartható fejlődés összetett kérdés, de egyszerű fogalom: annak biztosítását jelenti, hogy a gazdasági növekedésünk révén egy olyan modellt tartunk fel, amely a teljes emberiség számára méltányos eredményeket hoz; valamint annak biztosítását, hogy az emberek nem fogyasztanak több erőforrást annál, mint amennyit Földünk kínál. Ez azt jelenti, hogy korszerűsítenünk kell gazdaságunkat annak érdekében, hogy fenntartható fogyasztási és termelési mintákat alkalmazzunk, kijavítsuk az élelmiszerrendszereink egyensúlyhiányait, valamint hogy fenntartható pályára állítsuk a mobilitásunkat, az energiatermelésünk és -felhasználásunk módját, illetve az épületeink tervezési módját. Ehhez az összes tudományt, valamint a finanszírozási, az adózási és a kormányzási struktúráinkat a fenntartható fejlődési célok szolgálatába kell állítanunk. Ez nem baloldali vagy jobboldali kérdés, hanem a helyes és a helytelen közötti választás. Szerencsére az Európai Unió jelentős versenyelőnyének köszönhetően jó kiindulópontot jelent ehhez. Európa kidolgozta a világ legmagasabb szintű környezetvédelmi normáit, ambiciózus éghajlat-politikát vezetett be és kiállt a Párizsi Megállapodás mellett. Külső politikái és nyitott, szabályokon alapuló kereskedelmi menetrendje révén az Európai Unió harmadik országokkal is megosztotta a fenntartható megoldásokat. Az Európai Unió azon az előfeltevésen alapul, hogy „a világbékét csak úgy lehet megőrizni, ha az azt fenyegető veszélyekkel arányban álló kreatív erőfeszítéseket teszünk” – ahogyan azt Robert Schuman csaknem 70 évvel ezelőtt oly találóan megfogalmazta. A „világbékéhez” immár „az emberek jólléte és túlélése” szavakat is hozzáadhatnánk. A fenntarthatósági menetrend eredményközpontú program, melynek célja az, hogy jobbá tegye az emberek életét. Európának minden eszköze megvan ahhoz, hogy megbirkózzon a legnagyobb kihívásokkal. Erre együtt képesek vagyunk. A céljaink megvalósításához mindannyiunk elkötelezettségére és politikai akaratára van szükség. Miközben mások bezárkóznak, Európának tovább kell haladnia, javítania kell versenyképességét, be kell ruháznia a fenntartható növekedésbe, és utat kell mutatnia a világ többi része számára. Nem elég, ha elképzeléseink vannak, meg is kell állapodnunk arról, hogy hogyan ültessük át azokat a gyakorlatba. Ez a vitaanyag a hozzájárulásunk ehhez a vitához. Az európai érdekelt felek felbecsülhetetlen hozzájárulása nélkül sohasem sikerült volna ezt megvalósítanunk. A civil társadalom, a magánszektor és a tudományos körök ugyancsak részesei ennek a vitának. Az Európai Bizottság által 2017-ben létrehozott, a fenntartható fejlődési célokkal foglalkozó magas szintű, több érdekelt felet tömörítő platform igen pozitív eredményt ért el a területeken átívelő elképzelések összefogásában. Az e vitaanyagban felvetett kérdések célja, hogy információkkal szolgáljanak a következő hónapokban a polgárok, az érdekelt felek, a kormányok és az intézmények között Európa jövőjéről folytatott vitához, az Európai Unió 2019–2024-es időszakra szóló stratégiai menetrendjének előkészítése, valamint a következő Európai Bizottság prioritásainak meghatározása céljából. 1Fenntartható fejlődés az emberek megélhetésének javítása érdekében: Európa versenyelőnyei

2015 szeptemberében az Egyesült Nemzetek Szervezetének Közgyűlésén a világ országai csatlakoztak a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlődési menetrendhez (az ENSZ 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlődési menetrendje) és annak 17 fenntartható fejlődési céljához, és megállapodtak „az emberek és a bolygónk javát szolgáló tennivalók listájáról”. A világ vezetői elkötelezték magukat a szegénység felszámolása, a bolygónk védelme és annak biztosítása mellett, hogy minden ember békében és jólétben éljen. A fenntartható fejlődési célok – az éghajlatváltozásról szóló Párizsi Megállapodással együtt – egy jobb világ ütemtervét képezik, és egyben a fenntartható fejlődésről és annak gazdasági, társadalmi, környezetvédelmi és irányítási dimenzióiról szóló nemzetközi együttműködés globális keretét jelentik. Az EU az ENSZ 2030-ig tartó időszakra vonatkozó menetrendje mögött álló vezető erők egyike volt, és teljes mértékben elkötelezte magát annak végrehajtása mellett. A fenntartható fejlődés – vagyis az olyan fejlődés, amely úgy elégíti ki a mai nemzedékek szükségleteit, hogy közben nem veszélyezteti a jövő nemzedékeinek képességét arra, hogy a saját szükségleteiket kielégítsék – az európai projekt mélyén gyökerezik. Az európai integráció és az uniós szakpolitikák segítettek a háború utáni szegénység és éhínség leküzdésében, egy olyan, a szabadságon és a demokrácián alapuló térséget teremtve, ahol az európai polgárok jóléte és jólléte soha nem látott szintre emelkedhetett. Az EU folyamatosan arra törekszik, hogy a demokráciára és a jogállamiságra épülő, befogadóbb társadalmak jöjjenek létre, az Európai Unióról szóló szerződés 2. cikkében foglaltaknak megfelelően. Az EU szociális és egészségügyi normái a legambiciózusabbak közé tartoznak a világon, és Európa az a kontinens, ahol a várható élettartam a legmagasabb. Szociális piacgazdaságunk jólétet teremtett, és az erős szociális védőhálónak köszönhetően biztonságot nyújt. A kutatásra és az innovációra fordított jelentős beruházások olyan új technológiákat és termelési modelleket honosítottak meg, amelyek lehetővé teszik az erőforrások fenntarthatóbb felhasználását és a digitális megoldások elterjedését. Az egészséges költségvetés és a modern gazdaság kulcsfontosságú; a szilárd költségvetési politikák és a strukturális reformok terén elért haladásnak köszönhetően csökkentek az adósságszintek és több munkahely jöhetett létre. A 20–64 év közötti személyek foglalkoztatási rátája 2018 harmadik negyedévében az EU-ban valaha elért legmagasabb szintre, 73,5 %-ra emelkedett. Ez pozitív hatást gyakorolt a termelékenységre és a növekedésre Európában. Jóllehet az uniós tagállamok, illetve a régiók közötti gazdasági, társadalmi és területi különbségek továbbra is fennállnak, az EU kohéziós politikája hozzájárult mindannyiuk növekedéséhez és a különbségek csökkentéséhez az egész kontinensen (felfelé irányuló konvergencia). Ezen túlmenően az EU a legmagasabb szintű szociális és környezetvédelmi normákat és az emberi egészség védelmére irányuló legambiciózusabb politikákat mondhatja magáénak, és az éghajlatváltozás elleni küzdelem globális bajnokává vált. Az EU tagállamai figyelemreméltó haladást értek el az ENSZ 2030-ig tartó időszakra vonatkozó menetrendjének számos területén, és ennek eredményeképpen az EU a világ egyik legjobb – ha nem a legjobb – helye, ahol élni lehet. Az Európai Unió az egyik legjobb hely, ahol élni lehet üAz EU-27 kilenc tagállama tartozik a világ 20 legboldogabb országa közé, a lista élén Finnországgal. üAz európai polgárok szubjektív jólléte alapján az EU lakosságának 70 %-a elégedett az életével az Európai Unióban. üAz EU-27 tagállamai közül tizenegy szerepel az Európai Ifjúsági Fórum által összeállított világszintű ifjúsági fejlődési index első 20 sorában. Az ifjúsági fejlődési index az első olyan eszközök egyike, amelyek révén teljes képet alkothatunk arról, hogy milyen manapság az fiatalok élete, a gazdasági mutatóktól függetlenül. Mindazonáltal soha semmi nem tekinthető teljesnek vagy véglegesen megoldottnak. Demokráciánk, gazdaságunk, természeti környezetünk egyaránt folyamatos erőfeszítéseket igényel ahhoz, hogy eredményeinket megszilárdítsuk, túljussunk a gazdasági és pénzügyi válság negatív hatásain, függetlenítsük az egészségünk, jólétünk és jóllétünk terén elért javulást a környezetkárosodástól, leküzdjük a társadalmi egyenlőtlenségeket, és szembenézzünk az olyan kihívásokkal, amelyek nem ismernek határokat. Éppen a negyedik ipari forradalom korát éljük, és a változások mindannyiunkat érinteni fogják. A kérdés az, képesek leszünk-e arra, hogy az értékeinknek és érdekeinknek megfelelően vezessük és irányítsuk a válaszlépéseket. Az EU és tagállamai jelentős versenyelőnyökkel rendelkeznek, ami lehetővé teszi számunkra, hogy vezető szerepet töltsünk be és korszerűsítsük gazdaságainkat, biztonságossá tegyük természeti környezetünket és javítsuk valamennyi európai polgár jólétét. Ehhez magunkévá kell tennünk a fenntartható fejlődési célokat, miközben további beruházásokat kell eszközölnünk a készségekbe, az innovációba és a kialakulóban lévő technológiákba, elősegítve a gazdaságunk és társadalmunk fenntartható pályára történő átállását. Meg kell fontolnunk, hogy miként javíthatjuk termelési és fogyasztási mintáinkat. Most kell cselekednünk annak érdekében, hogy megállítsuk a globális felmelegedést, valamint az ökoszisztémák és a biológiai sokféleség csökkenését, amelyek veszélyeztetik jóllétünket, a fenntartható növekedéssel kapcsolatos kilátásainkat, valamint magát a bolygónkon való életet. Erre képesek vagyunk, de az időt nem pazarolhatjuk. Az elért haladás ellenére továbbra is jelentős egyenlőtlenségek és területi különbségek tapasztalhatók. Ezek kezelése fontos a tisztességes társadalom szempontjából, de a társadalmi kohézió megőrzése és megerősítése, valamint az uniós tagállamokon belüli és a tagállamok közötti társadalmi és politikai stabilitás biztosítása szempontjából is. Ezen túlmenően egy tiszteletben tartott és hatékony szabályokon alapuló multilaterális világrend a legjobb ellenszer a dzsungeltörvények ellen egy atomfegyverekben és szélsőségességben bővelkedő, korlátozott erőforrásokkal rendelkező anarchikus világban. Egyre inkább teret nyer egy veszélyes nacionalista szemléletmód, miszerint „a saját országom mindenekelőtt”, ami viszályhoz és konfliktushoz vezethet. Újabban több ország is hátat fordított az emberi jóléttel, a biztonsággal, a környezetvédelemmel és az éghajlat-politikával kapcsolatos globális kötelezettségvállalásainak, felborítva a szabályokon alapuló rendet. A fenntartható fejlődési célok nem öncélúak, hanem iránytűként és tájékozódási pontként szolgálnak számunkra. Biztosítják a szükséges hosszú távú perspektívát, amely túlmutat a választási ciklusokon és a rövid távú, azonnali eredményeket váró hozzáálláson. Támpontot nyújtanak nekünk a szilárd demokráciák fenntartásához, a korszerű és dinamikus gazdaságok kiépítéséhez, valamint hozzájárulnak egy olyan világ megteremtéséhez, amelyet a magasabb életszínvonal és az egyenlőtlenségek csökkenése jellemez, és amely biztosítja, hogy senki ne maradjon le, miközben valóban tiszteletben tartja bolygónk korlátait, megőrizve azt a jövő nemzedékei számára.

A Juncker-Bizottság a megbízatása kezdete óta azon munkálkodik, hogy szakpolitikáiban érvényesítse a fenntartható fejlődést, és már lefektette a fenntartható szakpolitikák következő generációjának alapjait; ideértve többek között a szociális jogok európai pillérét, fejlesztéspolitikáról szóló új európai konszenzust, az értékalapú „A mindenki számára előnyös kereskedelem” elnevezésű stratégiát, a „Stratégiai szerepvállalás a nemek közötti egyenlőségért” kezdeményezést vagy az európai oktatási térséget; a körforgásos gazdaságról szóló csomagot, az „Európa mozgásban” intézkedéseket és az energiauniót, továbbá a kék növekedésről szóló stratégiát és a biogazdasági stratégiát; a fenntarthatóság szempontjait érvényesítő finanszírozásról szóló beruházási tervet és cselekvési tervet, valamint az uniós városfejlesztési menetrendet és a természetvédelmi cselekvési tervet. A Juncker-Bizottság javasolta továbbá, hogy jobban érvényesítsék a fenntarthatóság szempontjait az uniós költségvetésben az uniós finanszírozás és a jogállamiság közötti kapcsolat erősítése, valamint a jövőbeli uniós költségvetés éghajlat-politikai kiadásaira vonatkozó ambiciózusabb 25 %-os célkitűzés révén. A Juncker-Bizottság a közelmúltban mutatta be a virágzó, modern, versenyképes és éghajlati szempontból semleges uniós gazdaság 2050-ig elérendő, hosszú távú stratégiai jövőképét. Ez a jövőkép kikövezi az európai gazdaság strukturális elmozdulásához vezető utat, amely előmozdítja a fenntartható növekedést és a foglalkoztatást. Mindezen stratégiai szakpolitikákat a gyakorlatban teljes körűen és megkérdőjelezhetetlenül végre kell hajtani. Ezeket további intézkedésekkel is ki kell egészíteni, elismerve azt a tényt, hogy valamennyi szakpolitika kölcsönösen függ egymástól, miközben figyelembe kell venni az új kihívásokat, valamint az új tényeket és bizonyítékokat is, amint azok felmerülnek. A szociális párbeszéd és a magánszektor önkéntes intézkedései is fontos szerepet játszanak e tekintetben. Az EU kivételesen jó helyzetben van ahhoz, hogy vezető szerepet töltsön be. A világ más hatalmainak visszahúzódó politikája politikai vákuumot eredményez. Ez jó alkalom az EU számára ahhoz, hogy bizonyítsa vezető szerepét, és megmutassa mások számára a követendő utat. Idén májusban az uniós polgárok új Európai Parlamentet választanak. Ez év őszén hivatalba lép az új Bizottság. Az intelligens, fenntartható és inkluzív növekedésre vonatkozó „Európa 2020 stratégia” a végéhez közeledik. Ezért előre kell tekintenünk – a következő ötéves európai politikai ciklus és a 2021–2027 közötti időszakra szóló új többéves pénzügyi keret felé. Az Európai Tanács üdvözölte a Bizottság azon szándékát, hogy ezt a vitaanyagot közzétegye, és ezzel megalapozza egy átfogó végrehajtási stratégia 2019-ig történő kidolgozását. Ez a vitaanyag a fenntartható fejlődéssel kapcsolatos uniós jövőkép további fejlesztéséről és a 2020 utáni ágazati politikák hangsúlyairól szóló vita alapjául szolgál, a fenntartható fejlődési célok hosszú távú végrehajtására való felkészülés mellett. A Bizottság hozzá kíván járulni az Európa jövőjéről szóló, valóban átfogó és előremutató vitához, és a fenntartható fejlődés elválaszthatatlanul kapcsolódik ehhez a jövőhöz. 2Az EU és a globális kihívások kezelése A valamennyi szinten végrehajtott reformtörekvéseket követően az EU alapvető gazdasági tényezői kedvező fordulatot vettek a gazdasági és pénzügyi válság után. Mindazonáltal a legújabb előrejelzések rámutatnak a növekedési ráták emelésének, az adósságok csökkentésének és a költségvetési fegyelem fenntartásának szükségességére, hogy biztosítható legyen a gazdaság szilárd kerete. Amennyiben nem teszünk lépéseket a gazdasági ellenálló képesség és a kohézió növelése, illetve a strukturális sebezhetőségek kezelése érdekében, az elkövetkező években a lendület csökkenésével lehet számolni jelentős lefelé mutató kockázatok közepette. Ezzel szemben, ha végrehajtjuk a szükséges strukturális reformokat, nagyobb fokú jóllétet és biztosabb jövőt kínálhatunk polgárainknak, többek között a kutatásba és innovációba, a közszolgáltatásokba, a jóléti rendszerekbe és a környezetvédelembe történő beruházások révén. Mind az EU, mind a tagállamok szintjén lépéseket kell tenni az időtálló fiskális és nyugdíjrendszerek biztosítása érdekében, ideértve az egységes piacon belüli stabil adóbevételeket is. Emellett számos olyan kihívással is számolnunk kell, amelyek egyre sürgetőbbé válnak, és veszélyeztetik jóllétünket és gazdasági jólétünket. Mindezen kihívások összetettek és szorosan kapcsolódnak egymáshoz, ami azt jelenti, hogy az egyik probléma megoldása más problémákra is pozitív hatással lehet.

A legsúlyosabb fenntarthatósági hiányt és a legnagyobb kihívást az ökológiai adósság jelenti számunkra, amelyet a természeti erőforrások túlzott mértékű kiaknázása és kimerítése miatt halmozunk fel, ezáltal veszélybe sodorva azon képességünket, hogy a jövő nemzedékek kielégíthessék szükségleteiket a bolygónk által kínált korlátok között. A kulcsfontosságú erőforrások – az édesvíztől a termékeny földekig – túlzott terhelése globális veszélyt jelent az emberi élet számára. Jelenleg az emberiség a Föld erőforrásainak 1,7-szeresét használja el. Mivel a globális nyersanyag-felhasználás 1900 és 2015 között a tizennégyszeresére nőtt, és az előrejelzések szerint 2015 és 2050 között ennek több mint a kétszerese lesz, a világ gyorsan halad egyszerre több fordulópont felé. A környezeti terhelés mellett ez komoly kihívást jelent az EU gazdasága számára, amely a nemzetközi piacokról származó anyagoktól függ. Az emberi tevékenységek egyre inkább veszélyeztetik a biológiai sokféleséget és az ökoszisztémákat; alig 40 év alatt a világ gerinces fajainak populációi átlagosan 60 %-kal csökkentek. A trópusi erdőket gyors ütemben pusztítjuk – évente nagyjából Görögország területével megegyező mértékben. Ez nem „mások problémája”. Az EU-ban csupán a fajok 23 %-a és az élőhelyek 16 %-a található jó egészségi állapotban. Az állati eredetű élelmiszerek a földhasználat tekintetében különösen nagy ökológiai lábnyommal rendelkeznek, és a tengeri eredetű élelmiszerek iránti növekvő kereslet jelentős nyomást gyakorol a tengeri ökoszisztémákra. Az üvegházhatásúgáz-kibocsátás továbbra is riasztó mértékben emelkedik az egész világon, melynek oka az energiafelhasználás mellett az erőforrások túlzott mértékű felhasználása és az ökoszisztémák – mint a fő hajtóerők – pusztulása. A közlekedés az EU üvegházhatásúgáz-kibocsátásának 27 %-áért felelős, és számos városi terület túllépi az EU által megállapított légszennyezési határértékeket. Az élelmiszer-termelés továbbra is jelentős víz- és energiafogyasztással, valamint szennyezőanyag-kibocsátással jár: az EU üvegházhatásúgáz-kibocsátásának mintegy 11,3 %-áért ez az ágazat felelős. Az EU-ban a fosszilis tüzelőanyagok továbbra is évente mintegy 55 milliárd EUR összegű állami támogatásban részesülnek, ami az EU üzemanyagimport-számlájának 20 %-át teszi ki, annak ellenére, hogy az EU ambiciózus dekarbonizációs intézkedéseket vezetett be, a G7- és a G20-csoport keretében pedig kötelezettségvállalásokat tett a támogatások megszüntetésére. Összességében az EU-nak sikerült csökkentenie saját kibocsátásait és függetlenítenie azokat a gazdasági növekedéstől, ezáltal nagymértékben hozzájárulva a globális erőfeszítésekhez, figyelembe véve az EU importjával és exportjával kapcsolatos kibocsátásokat is. Mindazonáltal további erőfeszítésekre van szükség uniós és globális szinten egyaránt. Ha nem orvosoljuk a problémát, az éghajlatváltozás pusztító hatása és a természeti tőke romlása súlyos hatással lesz a gazdaságra és csökkenti az életminőséget a bolygónk egészén, valamint növeli a természeti katasztrófák intenzitását és gyakoriságát, még több életet sodorva veszélybe. Miközben ára van annak és határozott közös erőfeszítéseket igényel, hogy e negatív tendenciákat megfordítsuk, a tétlenség és az abból fakadó társadalmi hatások jóval többe kerülnének számunkra. Az egész bolygónkat érintő kihívás mellett az EU szociális jóléti modellje – amely az európai projekt egyik sarokköve – is változóban van. A globalizált világban a technológiai, strukturális és demográfiai változások átalakítják a munka jellegét és megkérdőjelezik szolidaritásunkat, gyengítve annak ígéretét, miszerint minden nemzedék joggal várhatja el, hogy az előző nemzedékénél jobb világot örököljön. Ezzel nőhet az EU demokráciával, jogállamisággal és alapvető jogokkal kapcsolatos alapvető értékeit veszélyeztető fenyegetés is. Jelenleg az EU lakosságának mintegy 22,5 %-a még mindig szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben él, 6,9 %-uk pedig továbbra is súlyos anyagi nélkülözésben szenved. 2017-ben a pénzügyi válság óta először csökkentek az uniós tagállamokban a jövedelmi egyenlőtlenségek. A jövedelmek közötti egyenlőtlenségek azonban még mindig túl jelentősek, és a piramis csúcsán továbbra is hatalmas vagyonok koncentrálódnak. Ennek számos társadalmi következménye van, ami különbségekhez vezet a jóllét és az életminőség terén. Az uniós tagállamok számára az is komoly kihívást jelent, hogy valamennyi európai polgár számára biztosítsák a megfizethető energiát, mivel több millióan csak hatalmas küzdelem árán képesek melegen tartani otthonaikat. Miközben az EU-ban mintegy 43 millió ember nem engedheti meg magának, hogy kétnaponta rendes minőségi ételt fogyasszon, az élelmiszer-termelésünk körülbelül 20 %-a a szemétbe kerül, és az EU felnőtt népességének több mint fele túlsúlyos, ami súlyos egészségügyi kockázatokat hordoz magában. Az antimikrobiális rezisztencia további egészségügyi kockázatot jelent – az elkövetkező évtizedekben ez évente több mint 10 millió ember halálát okozhatja.

A nők és férfiak közötti teljes egyenlőség még mindig nem valósult meg. Jóllehet a nők foglalkoztatási aránya minden eddiginél magasabb szinten áll, és jelenleg több nő tölt be vezető pozíciót, mint korábban bármikor, az előrehaladás stagnál, sőt, egyes területeken visszaesés figyelhető meg. A 10 évvel ezelőtti eredményekhez képest 12 országban visszalépés történt a gondozással, házimunkával és szociális tevékenységekkel eltöltött idő nemek közötti egyensúlyát illetően. A foglalkoztatás és a bérek terén fennálló különbségeket továbbra sem sikerült megszüntetni. Jelentős eredmény, hogy a világon Európában a legmagasabb a várható élettartam. Az idősek növekvő száma és a munkaképes korú népesség zsugorodása azonban ugyancsak kihívások elé állítja a társadalmi–gazdasági modellünket. A hosszú élettartammal párosuló elöregedés és a krónikus betegségek előfordulásának nagyobb valószínűsége komoly hatással lehet az államháztartásra, többek között az egészségügyi rendszerekre. Ez növelni fogja a nemzedékek közötti egyenlőtlenségek kialakulásának veszélyét is. Az egyenlőtlenségek és a társadalmi mobilitás hanyatlása kockázatot jelentenek az általános gazdasági fejlődésünkre és társadalmi kohéziónkra nézve. Az EU általában véve viszonylag jól teljesít a jövedelmi egyenlőtlenségek kezelése terén, de kevésbé jól az esélyegyenlőséget illetően. Az esélyegyenlőtlenségek kirekeszthetik a népesség egyes rétegeit a társadalmi és munkaerő-piaci integrációból, ami akadályozza a növekedési kilátásokat. Az esélyegyenlőtlenségek kezelése alapvető fontosságú ahhoz, hogy a lakosság támogassa a fenntarthatóság felé történő átmenetet. Az izolacionizmus és a nacionalizmus egyre erősödő kísértése annak a jele lehet, hogy túl sok európai úgy érzi, nem részesül megfelelő védelemben egy olyan világban, amelyet egyre igazságtalanabbnak lát. Mindazonáltal nyilvánvaló, hogy önmagában egyetlen tagállam sem elég nagy vagy elég erős ahhoz, hogy kezelje a transznacionális kihívásokat, de az EU-ban együttesen képesek vagyunk védelmet biztosítani. A globális szinten tapasztalható egyenlőtlenségek szintén komoly aggodalomra adnak okot. A népességnövekedés és az életszínvonal terén világszerte mutatkozó jelentős különbségek, a globális átlaghőmérséklet folyamatos emelkedése és az ökoszisztémák eltűnése következtében elkerülhetetlenül növekedni fog a kényszerű lakóhelyelhagyás és a migráció az egész világon. Becslések szerint például 2050-ig emberek százmilliói fognak elmenekülni otthonukból az éghajlatváltozás és a környezetkárosodás miatt. Ez egyértelműen példázza, hogy a számos különböző összetett kérdés hogyan kapcsolódik egymáshoz és hogyan függ egymástól, és miért igényelnek azok átfogó választ. Egyszerűen nem létezik csodaszer vagy kézenfekvő megoldás a nagy és nehéz kihívásokra. Óriási feladatot jelent gazdasági modellünk korszerűsítése, az előttünk álló társadalmi kérdések kezelése, valamint a szigorú szabályokon alapuló, multilaterális együttműködés további ápolása és támogatása. Márpedig ezek az összetevők nélkülözhetetlenek a társadalmi stabilitás biztosításához, a gazdaságaink fellendüléséhez és egészségünk javításához. Szabad társadalmainknak gazdasági dinamizmusra, valamint a kulcsfontosságú alaptechnológiákba és az oktatásba történő folyamatos beruházásokra van szükségük. Ahhoz, hogy jobb jövőt biztosíthassunk mindenki számára, újra kell gondolnunk a fenntartható növekedés formáját, amihez meg kell értenünk, hogy a 21. században teljesen más feltételek vonatkoznak a természetes határvonalakra, mint az előző században. Üdvözöljük ezt a kihívást.

A fenntartható fejlődési célok a jellegükből adódóan globális célok, amelyek a világ minden részén érvényesek, és így is kell kezelnünk azokat. A munkánk során nemzetközi szemléletet kell alkalmaznunk, példát mutatva, globális normákat kialakítva, és arra ösztönözve az országokat, az iparágakat és az embereket, hogy csatlakozzanak ehhez a törekvéshez. A világ legnagyobb egységes piacaként, legjelentősebb kereskedelmi partnereként és beruházójaként, valamint a fejlesztési támogatások legfőbb forrásaként az EU nagyon jelentős hatással lehet az ENSZ 2030-ig tartó időszakra vonatkozó menetrendjének sikerére. Az EU már számos olyan politikát vezetett be a fenntarthatóság elősegítése érdekében, amelyek a legkorszerűbbek közé tartoznak a világon. Jó úton járunk, de nagyobb sebességre kell kapcsolnunk ahhoz, hogy 2030-ig valósággá váljék a fenntartható Európa. Nem engedhetjük meg magunknak, hogy a következő nemzedékekre hárítsuk a felelősséget – és az időnk egyre fogy. Azok a döntések, amelyeket a következő években hozunk, illetve nem hozunk meg, meghatározzák majd, hogy e tendenciákat visszafordíthatjuk-e vagy sem. 3A 2030-ig megvalósítandó fenntartható Európa felé A fenntartható fejlődés lényege az emberek életszínvonalának további javítása valódi választási lehetőségek és támogató környezet teremtése, a tudás terjesztése és jobb tájékoztatás révén. Mindez olyan helyzetet fog teremteni, melyben „bolygónk felélése nélkül jólétben élhetünk” az erőforrások intelligens felhasználása és egy olyan, modern gazdaság révén, amely egészségünket és jólétünket szolgálja. Azon az úton kell tehát tovább haladnunk, amelyet kitűztünk magunknak: karbonsemleges, klímasemleges, erőforrás-hatékony és biológiai sokféleséggel rendelkező gazdaságra való áttérés az ENSZ 2030-ig tartó időszakra vonatkozó menetrendjével és a 17 fenntartható fejlődési céllal összhangban. Az áttérés – az egyenlőség és az inkluzivitás biztosítása mellett – mindenki javát kell, hogy szolgálja, és annak előnyeiből senki sem maradhat ki. Gazdasági növekedésünknek sokkal kisebb mértékben szabadna függenie a nem megújuló erőforrásoktól, hogy maximalizálhassuk a fenntartható módon kezelt megújuló erőforrások és az ökoszisztéma-szolgáltatások felhasználását. Az EU már megkezdte az átállást. A foglalkoztatás 2000 és 2015 között gyorsabb ütemben nőtt a környezetvédelmi ágazatban, mint általában a gazdaságban. A karbonszegény technológiák jelentős kereskedelmi cikkekké válnak, ami az EU számára jelentős pozitív kereskedelmi mérleget eredményez. A tisztaenergia-technológiák uniós exportja a 2012–2015 közötti időszakban elérte a 71 milliárd EUR-t, ami 11 milliárd EUR-val meghaladta a behozatalt. Az EU már most is azt mutatja, hogy megvalósítható egyidejűleg a gazdasági növekedés és a szén-dioxid-kibocsátás csökkentése. Az EU akkor határozhatja meg a világ többi részére vonatkozó normákat, ha vezető szerepet vállal a fenntartható fejlődési célok végrehajtásában és a fenntartható gazdaságra való áttérésben, többek között az innovációba és a kulcsfontosságú alaptechnológiákba történő intelligens beruházások révén. Az Unió lenne az első, amely kihasználja az átállás előnyeit. Ily módon az Unió rendelkezne a legnagyobb versenyelőnnyel a holnap globális piacán is. Ez hozzájárul majd ahhoz, hogy a tagállamok erősebbé váljanak egy erősebb Unióban, segítve a polgárokat a szabadság és a jólét terén kitűzött céljaik elérésében, és ezáltal Európa jövőképének megvalósításában. „A zöld növekedés mindenkit kihúzna a bajból”, ami előnyös lenne mind a termelők, mind a fogyasztók számára. A becslések szerint a fenntartható fejlődési célok elérése az élelmiszerek, a mezőgazdaság, az energia, az anyagok, a városok, az egészségügy és a jólét területén több mint 10 billió EUR összegű piaci lehetőséget nyithat meg. Az erőforrás-hatékony és éghajlatbarát gazdaság létrehozására irányuló uniós törekvés azt igazolja majd, hogy a zöld gazdaságra történő átállás együtt járhat a jólét növelésével. A siker érdekében az EU-nak és tagállamainak élen kell járniuk a tudomány, a technológia és a modern infrastruktúra területén. Ösztönöznünk kell az új üzleti modellek megjelenését is, el kell hárítanunk az egységes piacon belüli akadályokat és ki kell aknáznunk az olyan új technológiák adta lehetőségeket, mint a mesterséges intelligencia. Az olyan fontos horizontális tényezők, mint a kutatás és innováció, a pénzügyek, az árképzés és az adózás, a felelős üzleti magatartás, valamint az új üzleti modellek és az oktatás megteremtik majd a fenntarthatósági változás megfelelő feltételeit, ha azokat az innovatív, környezetbarát, inkluzív és társadalmilag igazságos gazdasági átmenetre irányítják. Ennek elérése érdekében továbbra is be kell fektetnünk az emberekbe és a társadalmunk alapját képező különböző rendszerekbe. Az eddigi elszigetelt, elaprózott lépések nem bizonyultak eredményesnek. Olyan stratégiákat kell megfogalmaznunk, amelyek átfogóak és integráltak. A környezetvédelmi kérdéseket például nem lehet kizárólag környezetvédelmi politikákkal megoldani, ha a gazdaságpolitika továbbra is támogatja a fosszilis tüzelőanyagokat, a nem hatékony erőforrás-felhasználást vagy a nem fenntartható termelést és fogyasztást. Hasonlóképpen, a szociális politikák önmagukban nem elegendőek ahhoz, hogy kezeljék a negyedik ipari forradalom által felvetett szociális kérdéseket és támogassák a karbonszegény gazdaságra történő átállással érintett munkaerőt; az erőteljes oktatás- és szakképzési politikák, valamint a kutatás-fejlesztés döntő fontosságú lesz a tekintetben is, hogy társadalmainkban kiépítsük a szükséges ellenálló képességet. Minden szinten intézkedésekre van szükség. Az uniós intézményeket, a tagállamokat és a régiókat is meg kell nyerni ennek az ügynek. A városoknak, településeknek és a vidéki területeknek mind a változás hajtóerejévé kell válniuk. Ezenkívül összefogásra van szükség a polgárok, a vállalkozások, a szociális partnerek, valamint a kutatói és tudományos közösségek körében. Az EU-nak és tagállamainak együtt kell működniük a nemzetközi partnerekkel. Ahhoz, hogy sikeresek legyünk, minden szinten ugyanabba az irányba kell húznunk. 3.1A fenntartható jövő szakpolitikai alapjai

Alapvető fontosságú tehát, hogy az EU valamennyi szereplője prioritásként kezelje a fenntarthatósági átmenetet. Tovább kell fejleszteniük az elmúlt években uniós szinten elfogadott, több területet átfogó szakpolitikai menetrendeket. Az uniós szakpolitikák jelentős része már a fenntartható fejlődési célok elérésére irányul, de tagállami szinten még előttünk áll, hogy azokat integrált módon átültessük a gyakorlatba. A meglévő uniós környezetvédelmi jogszabályok végrehajtásának elmulasztása a becslések szerint például nagyjából évi 50 milliárd EUR összegű egészségügyi költségeket és közvetlen környezeti költségeket eredményez. Az uniós környezetvédelmi szabályoknak való teljes körű megfelelés nem csak hatalmas előnyökkel járna a környezetre és egészségünkre nézve, hanem munkahelyeket is teremtene. Hasonlóképpen, nem csupán a fenntartható megoldások gyorsítását és fokozását kell elérnünk, hanem hidakat is kell építenünk, és minden szinten növelnünk kell a különböző menetrendek közötti koherenciát. A szakpolitikai koherencia kulcsfontosságú feltétel annak biztosításához, hogy teljesíteni tudjuk a fenntartható fejlődési célokat, és hosszú távú, zöld és inkluzív növekedést biztosítsunk az EU számára. Az EU számára kulcsfontosságú fenntarthatósági kihívások és lehetőségek szilárd tudományos alapjának megfelelően a termelésre és a fogyasztásra kell összpontosítani az anyagok és a termékek, az élelmiszerek, az energia, a mobilitás és az épített környezet területén, figyelembe véve az e területeken bekövetkező változások társadalmi következményeit. Itt van a legnagyobb szükség a fenntarthatósági változásokra, amelyek az uniós gazdaság, társadalom és természeti környezet számára is valószínűleg a leginkább előnyösek, és erőteljes pozitív globális továbbgyűrűző hatásuk lehet. Ezek a területek nem elszigetelten működnek, hanem szorosan összekapcsolódnak és kölcsönösen erősítik egymást. 3.1.1Áttérés a lineárisból a körforgásos gazdaságba A különböző anyagok és termékek elérhetőségének és megfizethetőségének növelése egyszerűsítette életünket, továbbá hozzájárult az uniós életszínvonal és életminőség javulásához. Fogyasztói kultúránk azonban a természeti tőkére és az éghajlatra nehezedő túlzott mértékű erőforrás-kitermeléshez és növekvő nyomáshoz vezetett. Biztosítanunk kell, hogy fenntartható módon tudjuk tovább növelni gazdaságunkat, és a polgárok igényeinek megfelelően javítsuk az életszínvonalat. Ehhez új anyagok és termékek tervezésére van szükség, hogy kellő felszereltséggel rendelkezzünk azok egyre nagyobb mértékű újrafelhasználásához, javításához és újrahasznosításához. Ez nemcsak a hulladék mennyiségét csökkenti, hanem mérsékli a jelentős pénzügyi és környezeti költségeken megvalósuló kitermeléshez szükséges új erőforrások iránti igényt is. Ha egy termék élettartama véget ér, legyen az farmernadrág, okostelefon, élelmiszertároló edény vagy bútordarab, a valóban körforgásos gazdaság biztosítja, hogy anyagértékének nagy részét megőrizzük, így a korábban hulladéknak ítélt anyagok újra és újra felhasználhatók lesznek új termékek előállítására. A körforgásos gazdaságra való átállás – ideértve a körforgásos biogazdaságot is – óriási lehetőséget kínál a fenntarthatóságon alapuló versenyelőnyök megteremtésére. A körforgásos gazdaság elveinek valamennyi ágazatban és iparágban történő alkalmazása környezeti és társadalmi szempontból egyaránt előnyös lesz Európa számára. Ezen túlmenően 2030-ig 1,8 billió EUR nettó gazdasági hasznot hozhat, 2030-ig több mint 1 millió új munkahelyet teremthet az EU-ban, és központi szerepet tölthet be az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentésében. Tekintettel arra, hogy az uniós termékek nagymértékben támaszkodnak a világ más részeinek erőforrásaira, a körforgásos gazdaságra való átállás segítené az EU-t a globálisan tapasztalható környezeti, társadalmi és gazdasági nyomás csökkentésében, valamint az EU stratégiai autonómiájának növelésében is. Az EU gazdasága van a legjobb helyzetben ahhoz, hogy kihasználja a körforgásos gazdaságra való átállás előnyeit azáltal, hogy körforgásos termékeiből kiemelt márkákat épít, ami számára versenyelőnyt eredményez. Ezen előny fenntartása érdekében azonban fokoznunk kell erőfeszítéseinket. A Jean-Claude Juncker vezette Bizottság által 2015-ben elfogadott, a körforgásos gazdaságra vonatkozó cselekvési terv olyan intézkedéseket határoz meg, amelyek az uniós gazdaságot körforgásos pályára terelik, és segítik az EU-t abban, hogy világszinten vezető szerepet töltsön be ebben az átmenetben. A cselekvési terv magában foglalja a fogyasztási és termelési minták megváltoztatására irányuló lépéseket, miközben a termékek tervezésére (tartósság, javíthatóság, újrahasználat és újrahasznosíthatóság) és a hulladékkezelésre (hulladékelkerülés, anyagújrahasznosítás, energetikai hasznosítás és a hulladéklerakás elkerülése) összpontosít, továbbá növeli a fogyasztók tudatosságát. A cselekvési terv szinte minden eleme teljesült már, de további lépéseket kell tenni a teljes mértékben körforgásos európai gazdaság kiépítése érdekében. A 2018-ban ismertetett, megújult uniós biogazdasági stratégia kiegészíti a körforgásos gazdaságra vonatkozó cselekvési tervet, amely magában foglalja a megújuló erőforrások fenntartható hasznosításának javítását és kiterjesztését, valamint a megújuló nyersanyagok és az ipari melléktermékek bioalapú termékekké, például tüzelőa