A jelenleg hatályos készpénzellenőrzési rendelet alapján a tagállamok többsége önkéntesen ugyanazt a nyilatkozattételi formanyomtatványt használja, ez azonban nem kötelező. A tagállamok statisztikai adatokat is szolgáltatnak a Bizottság részére, azonban sem ez, sem az adatok kellő részletessége nem kényszeríthető ki, ami problémát okozhat a következetes alkalmazás biztosítása és a hatékonyság értékelése terén.

A jelenleg hatályos készpénzellenőrzési rendelet kizárólag azt írja elő, hogy az illetékes hatóságok a nyilatkozatban szereplő adatokat az adatgyűjtés helye szerinti tagállam pénzügyi információs egysége számára „hozzáférhetővé teszik”. Ez a némiképp passzív követelmény pusztán már azzal teljesül, ha a kitöltött nyilatkozattételi formanyomtatványokat a pénzügyi információs egység számára hozzáférhetővé teszik ellenőrzés céljára. Mindazonáltal ez nem elegendő, mivel az információkat aktívan továbbítani kell a pénzügyi információs egység részére, hogy az elemezni tudja azokat. Emellett a nyilatkozatban szereplő adatokat más tagállamok illetékes hatóságaival is csak akkor lehet kicserélni, ha a jelek jogellenes tevékenységre utalnak, és az ilyen esetben is csak opcionális. Ez következetlen alkalmazáshoz és az adatok kevésbé szisztematikus megosztásához vezetett.

Az első készpénzellenőrzési rendelet elfogadására 2005-ben került sor. E rendelet kiegészítette a pénzmosási irányelv rendelkezéseit olyan ellenőrzési rendszer létrehozásával, amely 10 000 EUR vagy azt meghaladó értékű valutával vagy bemutatóra szóló átruházható értékpapírokkal az Unió területére belépő vagy azt elhagyó természetes személyekre vonatkozott. A rendelet ezáltal uniós szinten hajtotta végre a pénzmosás- és terrorizmusfinanszírozás-ellenes nemzetközi szabványokat, jelesül a pénzmosás elleni küzdelemmel foglalkozó Pénzügyi Akció Munkacsoport (Financial Action Task Force, a továbbiakban: FATF) készpénzforgalom ellenőrzéséről szóló ajánlását.

– a terrorizmusfinanszírozás elleni küzdelem fokozásáról szóló cselekvési terv, amely felsorol számos olyan szakpolitikai és jogi kezdeményezést (beleértve ezt a javaslatot is), amelyet ezen a területen az átfogó megközelítés részének kell tekinteni; és

A javaslat azáltal, hogy a „készpénz” fogalmának meghatározását kiterjeszti az aranyra, és olyan mechanizmust választ ki, amelynek elemei a trendek és a technológia alakulásának fényében felhatalmazáson alapuló jogi aktussal rugalmasan módosíthatók, figyelembe veszi a legfrissebb fejleményeket, és kifejezésre juttatja az EU elkötelezettségét az értékátutalás céljából használt lehetséges jövőbeli kerülőutak megszüntetése iránt. A nyilatkozattétel elmulasztásának javasolt szankciói a tagállamok mérlegelési jogkörében hagyják azon intézkedések megtételét, amelyeket a célkitűzések eléréséhez szükségesnek tekintenek. Jellemzőikre tekintettel az előre fizetett kártyák magukban hordozzák annak kockázatát, hogy illegális tevékenységek finanszírozása céljából a külső határokon át történő értéktovábbításra használják őket. A minőségi jogalkotásra vonatkozó elveknek megfelelően azt megelőzően, hogy a jövőben felhatalmazáson alapuló jogi aktus útján sor kerülne bizonyos előre fizetett kártyák bevonására a szabályozás hatálya alá, értékelni kell az ilyen kockázatra utaló bizonyítékokat, a gyakorlati kikényszeríthetőséget és az arányosságot, figyelembe véve az előre fizetett kártyák jogszerű használatát is.

a készpénz fogalommeghatározásának módosítása oly módon, hogy az magában foglalja az aranyat és a drágaköveket is; és

a) valamennyi készpénzellenőrzési információ szerepeltetése (ideértve a nem gyanús önkéntes nyilatkozatokat is); és

A 17. cikk a Bizottság részére történő információközlésre vonatkozik, és rögzíti, hogy a tagállamok információt szolgáltatnak a készpénzellenőrzési rendelet és a nyilatkozattételi kötelezettség elmulasztásának esetére meghatározott szankciók alkalmazása terén illetékes hatóságokról. A tagállamok kötelesek értesíteni a Bizottságot bármely későbbi módosításról. Az anonimizált statisztikai adatokat a Bizottságnak is rendelkezésére kell bocsátani a végrehajtási rendelkezésekben meghatározandó gyakorisággal, de legalább évente egyszer.

A 13. cikk rögzíti a nyilatkozattételi kötelezettség elmulasztása miatt kiszabandó szankciókat. Új elemként jelenik meg a tagállamok azon kötelezettsége, hogy tájékoztassák a Bizottságot a rendelet hatálybalépését követően a szankciós rendelkezéseiken elvégzett módosításokról. A tagállamok szabadon meghatározhatják a szankciókat, azonban e szankciók kizárólag a rendeleten alapuló nyilatkozattételi kötelezettség elmulasztására vonatkoznak, és e tekintetben hatékonyaknak, arányosaknak és visszatartó erejűeknek kell lenniük. A nyilatkozattétel elmulasztása esetén alkalmazandó szankció kiszabása során a hatóságok nem feltételezhetik és nem vehetik figyelembe a be nem jelentett készpénzzel kapcsolatos mögöttes alapbűncselekmény hiányát vagy fennállását. A szankció nem szünteti meg a lehetséges bűncselekmények elkülönített kivizsgálásának szükségességét, de az nem tartozik a rendelet hatálya alá. A nyilatkozattétel elmulasztása miatt kiszabandó szankciók meghatározása során a tagállamoknak figyelembe kell venniük az Európai Unió Bíróságának és az Emberi Jogok Európai Bíróságának vonatkozó ítélkezési gyakorlatát.

A 12. cikk a büntetendő cselekmények megelőzésére és az ellenük folytatott küzdelemre korlátozza a személyes adatok kezelésének célját. A cikk rögzíti a bejelentett adatok megőrzési idejét is, amelyet öt évben határoz meg.

A 9. cikk az illetékes hatóságok, azaz a rendelet alkalmazásában a vámhatóságok és a tagállamok által kijelölt más hatóságok (például határőrség, adóhatóságok stb.) közötti információcseréről rendelkezik. A pénzmosás és a terrorizmusfinanszírozás transznacionális jellegére és arra tekintettel, hogy az Unióba lehetőség van egy tagállamon keresztül belépni, illetve azt elhagyni, majd ezt követően további ellenőrzések nélkül mozogni, a kockázatelemzés és -megelőzés céljából okvetlenül szükséges, hogy a jogsértésekre vonatkozó információkat (nyilatkozattétel elmulasztása, hivatalból elkészített nyilatkozatok vagy büntetendő cselekményekre utaló jelek) más tagállamok illetékes hatóságainak rendelkezésére bocsássák. Az illetékes hatóságoknak képeseknek kell lenniük arra is, hogy ezeket az információkat a javaslatban meghatározott büntetendő cselekmények kivizsgálásával megbízott, de „illetékes hatóságokként” közvetlenül ki nem jelölt más hatóságok – például a rendőrség vagy (adóbűncselekmények feltárása és az azokkal kapcsolatos eljárás céljából) az adóhatóságok – rendelkezésére bocsássák. A Bizottságot értesíteni kell bármely olyan büntetendő cselekményre utaló jelről, amely sértheti az Unió pénzügyi érdekeit. Az anonimizált kockázatelemzési adatokat és a kockázatelemzés eredményét szintén ki kell cserélni az illetékes hatóságok között ugyanabban és más tagállamokban, amennyiben azt állapítják meg, hogy a fenyegetés magas szintű kockázatot jelent az Unió más területén. Az információkat a 15. cikk c) pontjával összhangban meghatározott technikai szabályoknak megfelelően és a 15. cikk d) pontjával összhangban meghatározott formanyomtatvány használatával kell kicserélni.

A 8. cikk előírja, hogy az illetékes hatóságok aktívan továbbítják a 3. és a 4. cikk, az 5. cikk (3) bekezdése és a 6. cikk alapján megszerzett információkat a pénzügyi információs egység részére; ezen információknak pusztán a pénzügyi információs egység rendelkezésére bocsátása nem elegendő. Az információkat a 15. cikk c) pontjával összhangban meghatározott technikai szabályoknak megfelelően kell továbbítani.

A 7. cikk lehetővé teszi, hogy a hatóságok ideiglenesen készpénzt tartsanak vissza abban az esetben, ha nyilatkozatot vagy adatszolgáltatási nyilatkozatot kellett volna tenni, de az elmaradt, vagy ha – összegtől függetlenül – büntetendő cselekményre utaló jelek állnak fenn. E visszatartás részletes szabályait a nemzeti jogszabályokban kell rögzíteni, de fontos azt is hangsúlyozni, hogy ez egy szigorúan megőrzési típusú közigazgatási intézkedés, amelynek egyedüli célja, hogy az illetékes hatóságok vissza tudják tartani a készpénzt a rendellenesség észlelésének időpontja és azon időpont között, amikor más hatóságok – például a pénzügyi információs egységek vagy az igazságszolgáltatási szervek – határozatot hoznak abban a kérdésben, hogy kellőképpen indokolt-e a vizsgálat folytatása és a készpénz bíróság általi lefoglalása vagy feloldása. Az ilyen ideiglenes visszatartást a konkrét körülményekre való hivatkozással kell indokolni, és azzal szemben a nemzeti jog alapján hatékony jogorvoslatnak kell rendelkezésre állnia. Amennyiben az illetékes hatóságok nem döntenek az ideiglenes visszatartásra meghatározott határidőn belül, vagy ha úgy döntenek, hogy a készpénz további visszatartása nem indokolt, a készpénzt haladéktalanul a nyilatkozattevő rendelkezésére kell bocsátani.

A 3. cikk előírja, hogy a természetes személyeknek be kell jelenteniük a 10 000 EUR vagy azt meghaladó összegeket, és meghatározza a nyilatkozattétel módját (írásban vagy elektronikusan, a 15. cikk a) pontjával összhangban meghatározott formanyomtatvány használatával), valamint a szolgáltatandó adatokat.

A 2. cikk i. pontja az (EU) 2015/849 irányelv 3. cikkének 4. pontjában felsorolt tevékenységekre hivatkozással határozza meg a „büntetendő cselekmény” fogalmát. Emellett egy javaslatban szerepel a „büntetendő cselekmény” fogalmának a pénzmosás kriminalizálása terén történő meghatározása is (lábjegyzet: a pénzmosás büntetőjogi eszközökkel történő kezeléséről szóló irányelvre irányuló javaslat, COM (2016)826 final, 2016. december 21.). Azt követően, hogy a társ-jogalkotók elfogadják a pénzmosás büntetőjogi eszközökkel történő kezeléséről szóló irányelvet, a Bizottság értékelni fogja, hogy szükséges-e felülvizsgálni az (EU) 2015/849 irányelvet annak érdekében, hogy a „büntetendő cselekmény” fogalmának meghatározása igazodjon a pénzmosás büntetőjogi eszközökkel történő kezeléséről szóló irányelvben szereplő fogalommeghatározáshoz.

(6)Az (EU) 2015/849 irányelv számos olyan büntetendő cselekményt azonosít és ír le, amelyekből pénzmosás tárgyát képező vagy a terrorizmus finanszírozására fordított jövedelem származhat. Az e büntetendő cselekményekből származó jövedelmeket pénzmosás és a terrorizmus finanszírozása céljából gyakran átszállítják az Unió külső határain. E rendeletnek ezt figyelembe kell vennie, és olyan szabályrendszert kell meghatároznia, amely a pénzmosás és a terrorizmusfinanszírozás mint olyan megelőzéséhez való hozzájárulás mellett elősegíti az (EU) 2015/849 irányelvben meghatározott büntetendő cselekmények felderítését és vizsgálatát is.

(5)Az 1889/2005/EK rendelet a Pénzügyi Akció Munkacsoport (Financial Action Task Force, a továbbiakban: FATF) által kidolgozott, a pénzmosás és terrorizmusfinanszírozás elleni küzdelemre vonatkozó nemzetközi szabványokat hajtotta végre a Közösségen belül.

(3)Az említett lépések egyik fő pillére a 91/308/EGK tanácsi irányelv volt, amely a pénzügyi intézmények, jogi személyek és bizonyos hivatások vonatkozásában egy sor intézkedést és kötelezettséget rögzített többek között az átláthatósággal, adatrögzítéssel és „ügyfél-megismerési rendelkezésekkel” kapcsolatban, és előírta, hogy a gyanús ügyleteket kötelező jelenteni a nemzeti pénzügyi információs egységeknek, amelyeket az ilyen ügyletek értékelésére szolgáló központként hoztak létre, és feladatuk a más országbeli kollégáikkal való érintkezés és – szükség esetén – az igazságszolgáltatási szervekkel való kapcsolatfelvétel is. Azóta az irányelvet módosították, és azt későbbi intézkedések váltották fel. A pénzmosás megelőzésére vonatkozó rendelkezéseket jelenleg az (EU) 2015/849 európai parlamenti és tanácsi irányelv rögzíti.

(2)A törvénytelen jövedelmek visszaforgatása a gazdaságba és a pénz tiltott tevékenységek finanszírozására fordítása torzulásokat és tisztességtelen versenyelőnyt eredményez a törvénytisztelő polgárokkal és társaságokkal szemben, következésképpen veszélyt jelent a belső piac működésére. Ezenfelül elősegíti az uniós polgárok biztonságát veszélyeztető büntetendő és terrorista cselekményeket is. Ezért az Unió lépéseket tett saját védelme érdekében.

(7)A FATF egy kormányközi szerv, amelyet az 1989-ben Párizsban tartott G7 csúcstalálkozón hoztak létre azzal a céllal, hogy szabványokat határozzon meg, és elősegítse – a pénzmosás, terrorizmus finanszírozása és a nemzetközi pénzügyi rendszer integritását fenyegető egyéb veszélyek elleni küzdelem érdekében hozott – jogi, szabályozási és operatív intézkedések hatékony végrehajtását. Számos tagállam tagja a FATF-nak vagy regionális szerveken keresztül képviselteti magát a FATF-ban. Az Uniót a FATF keretében a Bizottság képviseli, és az Unió elkötelezte magát a FATF ajánlásainak hatékony végrehajtása mellett. A FATF szintjén a készpénzfutárokról szóló 32. ajánlás rögzíti, hogy szabályokat kell meghatározni a határokon átnyúló készpénzforgalom megfelelő ellenőrzése érdekében.

(8)A törvénytelenül megszerzett értékek határokon át történő továbbításának céljára használt mechanizmusokra való növekvő rálátás és a FATF ajánlásaiban ebből következően végrehajtott módosításoknak, a jogi keret (EU) 2015/849 irányelvvel bevezetett módosításainak, valamint az új legjobb gyakorlatok kidolgozásának eredményeként és a meglévő szabályozás értékelése alapján az 1889/2005/EK rendelet rendelkezéseinek tükröznie kell ezeket a fejleményeket. A szükséges módosítások terjedelmére figyelemmel a rendeletet hatályon kívül kell helyezni és új rendelettel kell felváltani.

(9)Ez a rendelet nem érinti a tagállamok azon képességét, hogy az Unión belüli készpénzforgalom további nemzeti ellenőrzését írják elő, feltéve, hogy ezek az ellenőrzések összhangban vannak az uniós alapvető szabadságokkal, különösen az Európai Unió működéséről szóló szerződés 63. és 65. cikkével.

(10)E rendelet nem érinti az Unió vagy a tagállamok által megtett olyan intézkedéseket, amelyek a gazdasági vagy monetáris unió működésének az Európai Unió működéséről szóló szerződés 66. cikke szerinti súlyos nehézsége vagy a fizetési mérleg ugyanazon szerződés 143. és 144. cikke szerinti hirtelen válsága esetén korlátozzák a tőkemozgásokat.

(11)Figyelembe véve a vámhatóságok jelenlétét az Unió külső határain, a külső határt átlépő személyek és áruk ellenőrzésének elvégzése terén szerzett szakértelmüket és az 1889/2005/EK rendelet alkalmazásában szerzett tapasztalatukat, e rendelet alkalmazásában e hatóságoknak továbbra is illetékes hatóságokként kell eljárniuk. Mindazonáltal a tagállamoknak továbbra is lehetőséget kell biztosítani arra, hogy a külső határokon jelenlévő más nemzeti hatóságokat jelöljenek ki illetékes hatóságként.

(12)Az e rendeletben alkalmazott egyik kulcsfontosságú fogalom a „készpénz”, amelyet úgy kell meghatározni, hogy négy kategóriát tartalmazzon: valuta, bemutatóra szóló átruházható értékpapírok, könnyen készpénzzé tehető értékhordozóként használt áruk és az előre fizetett kártyák bizonyos típusai. Jellemzőikre tekintettel egyes bemutatóra szóló átruházható értékpapírokat, könnyen készpénzzé tehető értékhordozóként használt árukat, valamint bankszámlához nem kapcsolt előre fizetett kártyákat valószínűsíthetően valuta helyett használnak a külső határokon át történő értéktovábbítás olyan névtelen eszközeként, amely nem követhető nyomon a hatóságok klasszikus felügyeleti rendszerének alkalmazásával. E rendeletnek rögzítenie kell a „készpénz” fogalommeghatározásának alapvető alkotóelemeit, ugyanakkor lehetővé kell tennie, hogy a Bizottság módosíthassa a nem alapvető alkotóelemeket, reagálva a bűnözők és társaik azon erőfeszítéseire, hogy az egyetlen könnyen készpénzzé tehető értékhordozóra vonatkozó ellenőrző intézkedést más típusú értékhordozónak a külső határokon át történő továbbításával kerüljék meg. Amennyiben érzékelhető mértékű ilyen magatartásra vonatkozó bizonyítékok merülnek fel, alapvető fontosságú, hogy az intézkedések gyorsan megszülessenek a helyzet orvoslása érdekében.

(13)A bemutatóra szóló átruházható értékpapírok olyan pénzügyi eszközök, amelyek név szerinti említése vagy nyilvántartásba vétele hiányában is feljogosítják fizikai birtokosukat pénzösszeg követelésére. Ezek könnyen használhatók jelentős értékmennyiségek továbbítására, és nagy hasonlóságot mutatnak a valutával a visszaélés kockázatát, a készpénzzé tehetőséget és a névtelenséget illetően.

(14)A könnyen készpénzzé tehető értékhordozóként használt áruk olyan áruk, amelyek értékének térfogatukhoz viszonyított aránya magas, és amelyek vonatkozásában létezik egy könnyen hozzáférhető nemzetközi kereskedelmi piac, amely lehetővé teszi azok valutára váltását szerény ügyleti költség mellett. Ezek az áruk főként szabványosított módon jelennek meg, amely lehetővé teszi értékük gyors ellenőrzését.

(15)Az előre fizetett kártyák olyan nem névre szóló, monetáris értéket vagy pénzösszeget hordozó kártyák, amelyekkel fizetési műveletek végezhetők, áruk vagy szolgáltatások vásárolhatók, vagy amelyek valuta-visszaváltásra használhatók, és nem kapcsolódnak bankszámlához. Széles körben használják őket többféle jogszerű célra, és egyes ilyen eszközök egyértelműen szolgálják a társadalom érdekeit. Az előre fizetett kártyák könnyen átruházhatók, és felhasználhatók jelentős értékek külső határokon át történő továbbítására. A készpénz fogalommeghatározásában ezért szerepelniük kell az előre fizetett kártyáknak is. Így lehetőség lesz arra, hogy az intézkedések kiterjesztésre kerüljenek az előre fizetett kártyák bizonyos típusaira is, amennyiben a bizonyítékok ezt indokolják, és kellően figyelembe véve az arányosságot és a gyakorlati kikényszeríthetőséget.

(16)A pénzmosás és a terrorizmusfinanszírozás megelőzése érdekében az Unióba belépő vagy azt elhagyó természetes személyek számára nyilatkozattételi kötelezettséget kell előírni. A szabad mozgás indokolatlan korlátozásának vagy a polgárok és a hatóságok közigazgatási formalitásokkal való túlzott megterhelésének elkerülése érdekében a kötelezettséget 10 000 EUR vagy azzal egyenértékű, könnyen készpénzzé tehető értékhordozóként használt árunak, bemutatóra szóló átruházható értékpapírnak, előre fizetett kártyának vagy más valutának megfelelő küszöbértékhez kell kötni. Az említett kötelezettségnek az ilyen összeget maguknál, a poggyászukban vagy a külső határ átlépésére használt közlekedési eszközben tartó személyekre kell vonatkoznia. Elő kell írni e személyek számára, hogy a készpénzt bocsássák az illetékes hatóságok rendelkezésére ellenőrzés céljából.

(17)Ami a tulajdonos, feladó, tervezett címzett vagy képviselőik által nem kísért készpénz forgalmát, például az Unióba postai csomagban, futárküldeményben, kísérő nélküli poggyászban vagy konténeres rakományban belépő, illetve onnan így kilépő készpénzt illeti, a külső határon működő illetékes hatóságoknak hatáskörrel kell rendelkezniük arra, hogy a feladót, a címzettet vagy képviselőiket adatszolgáltatási nyilatkozat megtételére kötelezzék. Az említett adatszolgáltatásnak ki kell terjednie számos olyan elemre – például a pénzeszközök származására, rendeltetési helyére, gazdasági eredetére és tervezett felhasználására –, amely nem szerepel a vámhatóságoknak benyújtott szokásos dokumentációban, például a szállítási dokumentumokban és a vám-árunyilatkozatokban. Ez lehetővé teszi, hogy az illetékes hatóságok kockázatelemzést végezzenek, és erőfeszítéseiket azokra a szállítmányokra összpontosítsák, amelyek a legnagyobb kockázatúnak tűnnek, miközben nem kerül sor további szisztematikus formalitások előírására. Az adatszolgáltatási kötelezettségre a természetes személyeknél lévő készpénzre meghatározott küszöbértéknek kell vonatkoznia.

(18)E rendelet célkitűzéseinek eléréséhez a készpénzforgalomra vonatkozó számos szabványosított adatelem, mint például a készpénz tulajdonosa és címzettje személyes adatainak, valamint a készpénz gazdasági eredetének és tervezett felhasználásának rögzítése szükséges.

(19)Ami a nyilatkozattételi és adatszolgáltatási kötelezettséget illeti, az illetékes hatóságoknak hatáskörrel kell rendelkezniük a személyek, poggyászuk, a külső határ átlépésére használt közlekedési eszközük és a határt átlépő és esetlegesen készpénzt tartalmazó bármely kíséret nélküli szállítmány vagy tárolóeszköz és az azokat szállító eszközök minden szükséges ellenőrzésének elvégzésére. A kötelezettségek teljesítésének elmulasztása esetén az illetékes hatóságoknak hivatalból kell megállapítaniuk a nyilatkozat tartalmát, hogy a releváns információt ezt követően közölhessék más hatóságokkal.

(20)Amennyiben a küszöbérték alatti készpénzösszeget észlelnek, azonban a jelek arra utalnak, hogy a készpénz az e rendeletben meghatározott büntetendő cselekményekhez kapcsolódhat, az illetékes hatóságoknak képeseknek kell lenniük a készpénzt maguknál tartó személyekre vonatkozó alapvető adatok, például személyazonosító adataik és állampolgárságuk, valamint a használt közlekedési eszköz adatainak, például típusának, indulási helyének és célállomásának rögzítésére.

(21)Ezeket az információkat továbbítani kell az érintett tagállam pénzügyi információs egységének. Ezek az egységek játsszák a központi szerepet a pénzmosás és a terrorizmus finanszírozása elleni küzdelemben, számos forrásból, például pénzügyi intézményektől kapnak és dolgoznak fel információkat, továbbá elemzik azokat annak megállapítása érdekében, hogy van-e olyan indok a nyomozás folytatására, amely esetleg nem észlelhető a nyilatkozatokat gyűjtő és e rendelet alapján ellenőrzéseket végző illetékes hatóságok számára.

(22)A küszöbérték alatti összegek észlelése büntetendő cselekményekre utaló jelek esetén nagymértékben releváns ebben az összefüggésben. Következésképpen indokolt, hogy büntetendő cselekményekre utaló jelek esetén a küszöbérték alatti összegekkel kapcsolatos információkat is meg lehessen osztani más tagállamok illetékes hatóságaival..

(23)Tekintettel arra, hogy az e rendelet alapján ellenőrzés tárgyát képező készpénzforgalom a külső határon át megy végbe, és figyelembe véve az eljárás nehézségét azt követően, hogy a készpénz elhagyta a belépési vagy kilépési pontot, valamint az akár kis összegek törvénytelen használatához is kapcsolódó kockázatot, az illetékes hatóságoknak – fékek és ellensúlyok mellett – képeseknek kell lenniük bizonyos körülmények között a készpénz ideiglenes lefoglalására és visszatartására: először is a nyilatkozattételi vagy adatszolgáltatási kötelezettség elmulasztása esetén, másodszor büntetendő cselekményekre utaló jelek esetén, függetlenül az összegtől és attól, hogy a készpénzt természetes személynél van-e vagy kíséret nélküli. Az ideiglenes lefoglalás és visszatartás jellegére és annak a mozgás szabadságára és a tulajdonhoz való jogra gyakorolt hatására tekintettel a visszatartás időtartamának arra az abszolút minimumra kell korlátozódnia, amelyre más illetékes hatóságoknak szükségük van annak megállapításához, hogy indokolt-e további beavatkozás, például vizsgálat vagy a készpénz lefoglalása más jogi eszközök alapján. A készpénz ideiglenes visszatartásáról e rendelet alapján hozott határozatot meg kell indokolni, és az indokolásban megfelelően be kell mutatni azokat a konkrét tényezőket, amelyek az intézkedés megtételéhez vezettek. Amennyiben a határidő végéig nem született döntés a további beavatkozást illetően, vagy az illetékes hatóság úgy határoz, hogy nem indokolt a készpénz további visszatartása, azt haladéktalanul a nyilatkozattevő rendelkezésére kell bocsátani.

(24)Alapvető fontosságú, hogy az e rendelet alapján információt gyűjtő illetékes hatóságok kellő időben továbbítsák az információkat a nemzeti pénzügyi információs egységnek, hogy az tovább elemezhesse és összehasonlíthassa azokat más adatokkal a 2015/849 irányelvben foglaltak szerint.

(25)A nyilatkozattételi vagy adatszolgáltatási kötelezettség teljesítése elmulasztásának vagy büntetendő cselekmények jeleinek észlelése esetén az illetékes hatóságoknak képeseknek kell lenniük arra, hogy megfelelő csatornákon megosszák az információkat a szóban forgó büntetendő cselekmények elleni küzdelem terén illetékes hatóságokkal. Ez az adatcsere arányos, tekintettel arra, hogy a nyilatkozattételi kötelezettség megsértői, akiket az egyik tagállamban tetten értek, valószínűleg egy másik belépési vagy kilépési tagállamot fognak választani, amelynek illetékes hatóságai nem bírnak tudomással korábbi jogsértéseikről. Ezt az információcserét kötelezővé kell tenni, hogy ezáltal biztosítani lehessen a tagállamokban a következetes alkalmazást. Arra utaló jelek esetén, hogy a készpénz olyan büntetendő cselekményhez kapcsolódik, amely az Unió pénzügyi érdekeit sértheti, az említett információt a Bizottságnak is rendelkezésére kell bocsátani. Annak érdekében, hogy minél jobban teljesüljenek e rendelet nyilatkozattételi kötelezettség megkerülésével kapcsolatos megelőzési és visszatartó célkitűzései, kötelezővé kell tenni az anonimizált kockázati információk és kockázatelemzési eredmények cseréjét is a tagállamok és a Bizottság között.

(26)Lehetővé kell tenni az illetékes tagállami hatóságok és a Bizottság, valamint – megfelelő biztosítékok esetén – a harmadik országok hatóságai közötti információcserét. Ilyen információcsere csak akkor engedhető meg, ha az alapvető jogokra és a személyes adatok továbbítására vonatkozó nemzeti és uniós rendelkezéseket betartják, és az információt megszerző hatóságok előzetesen engedélyezik az információcserét. A Bizottságot tájékoztatni kell az e rendelet alapján harmadik országokkal folytatott információcseréről.