Javaslat A TANÁCS RENDELETE egyes halállományok és halállománycsoportok tekintetében az uniós vizeken, valamint az uniós hajók tekintetében egyes nem uniós vizeken alkalmazandó halászati lehetőségeknek a 2014. évre történő meghatározásáról /* COM/2013/0753 final */





INDOKOLÁS 1. A JAVASLAT HÁTTERE A javaslat okai és céljai A halászati lehetőségekre vonatkozó valamennyi rendeletnek olyan szintekre kell korlátoznia az állományok halászatát, amelyek összhangban vannak a közös halászati politika (KHP) általános célkitűzéseivel. E tekintetben a halászati erőforrások közös halászati politika alapján történő védelméről és fenntartható kiaknázásáról szóló, 2002. december 20-i 2371/2002/EK tanácsi rendelet a fogások és a halászati erőkifejtési korlátozások tekintetében meghatározza az éves javaslatokhoz tartozó célkitűzéseket annak érdekében, hogy az uniós halászat ökológiai, gazdasági és társadalmi szempontból fenntartható legyen. A halászati lehetőségek éves gazdálkodási ciklusokban kerülnek meghatározásra (a mélytengeri állományok esetében kétéves ciklusokban). Ez azonban nem akadályozza hosszú távú gazdálkodási megközelítések bevezetését. Az Unió jó eredményeket ért el e tekintetben, és a kereskedelmi szempontból legfontosabb fajok immár többéves gazdálkodási tervek hatálya alá tartoznak. Az éves teljes kifogható mennyiségeknek (TAC) és az erőkifejtési felső határoknak összhangban kell állniuk az említett tervekkel. Hatály 2014-re vonatkozóan a Bizottság figyelembe vette a tagállamok azon kérését, hogy – a 2012-ben és 2013-ban alkalmazott megközelítéssel ellentétben – egyetlen általános rendelettel szabályozza a halászati lehetőségeket. Az említett két évben két külön szöveg került előterjesztésre és elfogadásra: az egyik szöveg azokra a halászati lehetőségekre vonatkozott, amelyekről az EU saját hatáskörében dönt, a másik pedig azokról a halászati lehetőségekről szólt, amelyeket két- vagy többoldalú tárgyalások eredményei alapján határoznak meg. Ennek megfelelően e javaslat szerkezete és ismétlődő szövegrészei a 2013-ra vonatkozóan elfogadott különálló rendeletek (vagyis a 39/2013/EU és a 40/2013/EU tanácsi rendelet) összevonásából adódik. Ami a két- vagy többoldalú halászati megállapodások vagy tárgyalási folyamatok keretében meghozott intézkedések nyomán meghatározott halászati lehetőségeket illeti, az Unió a tudományos szakvéleményekből és a saját szakpolitikai céljaiból eredő – a belső uniós döntésekre egyaránt vonatkozó – álláspontok alapján avatkozik be. Az ilyen tárgyalások eredménye arra utal, hogy az Unió vállalja a harmadik felekkel szembeni kötelezettségeket. A kvóták tagállamok közötti belső elosztásán kívül az Uniónak nincs számottevő mozgástere az ilyen döntések uniós jogban történő végrehajtása terén. Ami a belső elosztást illeti, a relatív stabilitás elve alkalmazandó. E tekintetben a javaslat az alábbiakra terjed ki: · közös állományok, vagyis azok az állományok, amelyek közös gazdálkodás tárgyát képezik az Északi-tengeren és a Skagerrakban Norvégiával, vagy más olyan parti állomokkal kötött megállapodások keretében, amelyek az Északkelet-atlanti Halászati Bizottság (NEAFC) részes felei, · a regionális halászati gazdálkodási szervezetek keretében létrejött megállapodásokból eredő halászati lehetőségek. E javaslatban számos halászati lehetőség „p.m.” (pro memoria) formában van feltüntetve. Ennek oka az alábbiak egyike lehet: – egyes állományok esetében nem fog rendelkezésre állni szakvélemény a javaslat elfogadásának tervezett időpontjában, vagy – bizonyos, az illetékes halászati gazdálkodási szervezetek által javasolt fogási korlátozások és más ajánlások még függőben vannak, mert a szóban forgó szervezetek éves ülésére még nem került sor, vagy – a 2014. novemberi és decemberi konzultációk befejezéséig a grönlandi vizek állományaira, valamint a közös állományokra vagy a Norvégiával és más harmadik országokkal kvótacsere tárgyát képező állományokra vonatkozóan még nem állnak rendelkezésre számszerű adatok. Az állományok állapotának áttekintése A Bizottság szokás szerint áttekintette azt a helyzetet, amelyre a halászati lehetőségekről szóló javaslatoknak a halászati lehetőségekre vonatkozó konzultációról szóló éves bizottsági javaslat révén reagálniuk kell (COM(2013) 319 final, a továbbiakban: a közlemény). A közlemény a 2012-ben kibocsátott tudományos szakvélemények következtetései alapján áttekintést nyújt az állományok állapotáról. A Bizottság jelentése szerint pozitív fejlemény az, hogy a teljes körűen értékelt állományok között a 2009. évi 86 %-ról 2013-ban 39 %-ra csökkent fenntartható szint felett halászott állományok aránya. Még mindig megfigyelhetők azonban aggodalomra okot adó tendenciák. Például nőtt azon állományok száma, amely esetében a szakvélemény szerint a fogásokat a lehető legalacsonyabb szintre kell csökkenteni. Ezen túlmenően a tagállamok még mindig nem tesznek maradéktalanul eleget adatszolgáltatási kötelezettségeiknek, amelyek nélkülözhetetlenek a különböző állományok állapotának mélyreható elemzéséhez. A Nemzetközi Tengerkutatási Tanács (ICES) július elején a Bizottság kérésére reagálva kibocsátotta éves szakvéleményét, amelyek iránymutatást adnak az e javaslat tárgyát képező állományok többségére vonatkozóan. Az ICES figyelembe vette a Bizottság által a közleményben előterjesztett irányvonalakat. Nyári plenáris ülésén a Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottság (HTMGB) áttekintette az ICES-szakvéleményeket. Az e két tudományos testület által kibocsátott tudományos szakvélemények alapvetően függnek az adatoktól: csak azok az állományok értékelhetők teljes körűen, amelyekre vonatkozóan elegendő és megbízható adat áll rendelkezésre ahhoz, hogy méretre vonatkozó becslések készüljenek, valamint egy arra vonatkozó előrejelzés, hogy az állományok hogyan fognak reagálni a különböző kiaknázási forgatókönyvekre („a fogási lehetőségekre vonatkozó táblázatok”). Ha elegendő adat áll rendelkezésre, a tudományos testületek becslést adhatnak a halászati lehetőségek olyan kiigazításához, amely az adott állománynál a maximális fenntartható hozamot (MSY) fogja eredményezni. Az ilyen szakvélemények az ún. MSY-szakvélemények. Más esetekben a tudományos testületek az elővigyázatos megközelítést választják a halászati lehetőségek mennyiségére vonatkozó ajánlások megfogalmazásánál. Az ICES által e célból alkalmazott módszertant az adathiánnyal jellemzett állományokra vonatkozó szakvélemények végrehajtásáról szóló ICES-kiadvány[1] ismerteti. A teljes kifogható mennyiségek fő csoportja az IA. mellékletben található. Ez a melléklet a Skagerrak, a Kattegat, az ICES I, II, III, IV, V, VI, VII, VIII, IX, X, XII és XIV alterület, a CECAF uniós vizei és Francia Guyana vizei tekintetében 152 teljes kifogható mennyiséget állapít meg. E teljes kifogható mennyiségek közül 23 esetben készült MSY-szakvélemény. Ami pedig a többi teljes kifogható mennyiséget illeti: · 13 teljes kifogható mennyiség előterjesztése a következőkkel összhangban történik: hosszú távú gazdálkodási tervek (például meghatározott hatályos KHP-rendeletekből eredő gazdálkodási tervek), a gazdálkodási tervekről szóló, még nem elfogadott bizottsági javaslatok és a regionális tanácsadó testületek által előterjesztett gazdálkodási tervek, amelyeket a tudományos testületek elővigyázatosnak értékeltek. · 55 TAC-érték olyan, adathiánnyal jellemzett állományokra vonatkozik, amelyek esetében nem áll rendelkezésre teljes körű értékelés. Ezek közül a javaslat szerint 21 TAC-érték nem változott 2012-höz képest – a Bizottság és a Tanács közös nyilatkozatot adott ki arról, hogy a halászati lehetőségeken nem változtatnak, hacsak nem jelenik meg olyan szakvélemény, amely szerint az adott állomány állapota romlik. E döntés hátterében az áll, hogy ezeket az állományokat vegyes halászat keretében járulékosan fogják ki, valamint hogy a TAC változásának nincs gyakorlati hatása ezen állományok állapotára, ráadásul a TAC többszöri csökkentése a visszadobások fokozódását eredményezheti. · A fennmaradó teljes kifogható mennyiségek p.m. (pro memoria) formában vannak feltüntetve azért, mert a kapcsolódó tudományos szakvélemények még nem állnak rendelkezésre, illetve a nemzetközi tárgyalások kimenetelétől vagy az év során később megkötendő megállapodásoktól függnek. Ezen állományok esetében a javaslatot naprakésszé kell tenni, amint az említett szakvélemények rendelkezésre állnak. Valamennyi javasolt halászati lehetőség követi az állományok állapotára vonatkozóan a Bizottsághoz beérkezett tudományos szakvéleményekben megfogalmazott iránymutatásokat; a szakvélemények felhasználása a közleményben foglaltak szerint történt. Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival és célkitűzéseivel A javasolt intézkedések a közös halászati politika célkitűzéseivel és szabályaival összhangban kerültek kidolgozásra, és összeegyeztethetők az Unió fenntartható fejlődési politikájával. 2. AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI Konzultáció az érdekelt felekkel a) A konzultáció módja, a legfontosabb célterületek és a válaszadók köre A Bizottság a 2014. évi halászati lehetőségekre vonatkozó konzultáció keretében a halászati lehetőségekkel összefüggésben előterjesztett különféle javaslatairól egyeztetetést folytatott az érdekeltekkel – különösen a regionális tanácsadó testületeken keresztül – és a tagállamokkal. Ezen túlmenően a Bizottság a közösségi halászati gazdálkodással kapcsolatos konzultáció javításáról szóló, a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek címzett bizottsági közleményben (COM(2006)246 végleges) ismertetett irányvonalat követte, mely közlemény meghatározza a döntések előrehozatalának folyamatára vonatkozó alapelveket. A Bizottság ezenkívül 2013 szeptemberében szervezett egy rendezvényt, amelyen az érdekeltek ismertették és megvitatták a tudományos szakvélemények eredményeit és a belőlük levonható legfontosabb következtetéseket. b) Az észrevételek és felhasználásuk rövid ismertetése A halászati lehetőségekre vonatkozó említett bizottsági konzultációra adott válasz a tagállamok és az érdekeltek véleményét tükrözi azzal az értékeléssel kapcsolatban, amelyet a Bizottság készített az erőforrások állapotáról és a megfelelő gazdálkodási lépések biztosításának módjáról. Tagállamok Ezen indokolás megírásának időpontjáig egyedül az Egyesült Királyság reagált a közleményre. Válaszában az Egyesült Királyság nagyra becsüli a Bizottság azon erőfeszítéseit, hogy a halászati lehetőségekről szóló jogszabályjavaslat összhangban legyen a közös halászati politika reformcsomagjával és a tengervédelmi stratégiáról szóló irányelvvel. Ahol csak lehet, támogatja a 2015-ig elérendő MSY-célkitűzéseket, ami pedig az elővigyázatos megközelítést illeti, az egyes TAC-értékek meghatározása tekintetében pragmatikus és eseti alapú megközelítést szorgalmaz. Az északnyugati vizekkel foglalkozó regionális tanácsadó testület (NWWRAC) Az NWWRAC egyetért azzal a közös halászati politika reformjáról szóló politikai megállapodásban rögzített célkitűzéssel, hogy az állományok maximális fenntartható hozam szerinti halászata lehetőség szerint 2015-re de legkésőbb 2020-ra megvalósuljon. Az NWWRAC prioritásként kezeli a halászeszközök szelektivitásának fokozását, és tudomásul veszi az Ír-tengerben és a Skóciától nyugatra fekvő vizekben élő fehérhúsú halak (közönséges tőkehal, foltos tőkehal és vékonybajszú tőkehal) állományairól szóló közleményben említett aggályokat. Ami a tudományos szakvéleményeket illeti, az NWWRAC üdvözli az ICES által 2012-ben bevezetett szakvélemény-készítési módszertant, azonban azt is reméli, hogy az adathiánnyal jellemzett állományok tekintetében kifinomultabb módszer dolgozható ki. Ennek érdekében továbbra is szoros együttműködést kíván folytatni az ICES-vel és a nemzeti kutatókkal arról, hogy miként bővíthető a rendelkezésre álló adatok köre, illetve hogyan fokozható az adatok minősége. Szakértői vélemények összegyűjtése és felhasználása Ami az alkalmazott módszertant illeti, a Bizottság – mint már említettük – egyeztetett a Nemzetközi Tengerkutatási Tanáccsal (ICES) és a Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottsággal (HTMGB). Az ICES szakvéleményei az ICES szakértői csoportjai és döntéshozatali testületei által kidolgozott szakvéleményezési keretrendszeren alapulnak, és azokat ICES és a Bizottság között létrejött egyetértési megállapodásnak megfelelően bocsátják ki. A HTMGB a Bizottságtól kapott megbízásnak megfelelően bocsátja ki szakvéleményeit. Az Unió végső célkitűzése olyan populációméret elérése az állományoknál, amely mellett megvalósítható a maximális fenntartható hozam. Ez a célkitűzés kifejezetten bekerült a közös halászati politika reformjáról szóló bizottsági javaslatba[2]. A társjogalkotók 2013 júniusában politikai megállapodásra jutottak a javaslatról, amely – többek között – előírja, hogy a maximális fenntartható hozam elérésére vonatkozó célkitűzést „lehetőség szerint 2015-ig, de valamennyi állomány tekintetében legkésőbb 2020-ig kell megvalósítani.”E célkitűzésnek a KHP alaprendeletébe való beillesztése jól tükrözi azt a kötelezettségvállalást, amelyet az Unió a fenntartható fejlődésről szóló, 2002. évi johannesburgi csúcstalálkozó következtetései és a kapcsolódó végrehajtási terv vonatkozásában tett. Az említett szövegek szerint az államoknak – amennyiben lehetséges – kötelezettséget kell vállalniuk a halállományok szinten tartására, illetve arra, hogy a kimerített állományok halászatát legkésőbb 2015-ig a maximális fenntartható hozam szerint folytassák. Mint már említettük, néhány állomány esetében ezek az információk rendelkezésre állnak. Ezek közé sorolhatók a fogásmennyiség és a kereskedelmi érték tekintetében fontos állományok, így például a szürke tőkehal, a közönséges tőkehal, az ördöghalfélék, a közönséges nyelvhal, a rombuszhalak, a foltos tőkehal és a norvég homár állományai. A maximális fenntartható hozamra vonatkozó célkitűzés eléréséhez bizonyos esetekben csökkenteni kell a halászati mortalitás mértékét és/vagy a fogásmennyiséget. Ebben az összefüggésben ez a javaslat felhasználja az MSY-szakvéleményeket, ha azok rendelkezésre állnak. Egyes állományokat már az utóbbi néhány évben is a maximális fenntartható hozam szerinti mennyiségekben halásztak. A javasolt TAC-értékek ebben az esetben az ilyen mennyiségek fenntartására irányulnak, amennyiben pedig a vonatkozó szakvélemény szerint a halászat intenzitása 2012-ben meghaladta a maximális fenntartható hozamot, a TAC-értékek a halászati mortalitást hivatottak csökkenteni azért, hogy az állományok kiaknázási mértéke fenntarthatóbbá váljon. Azon állományok esetében, amelyek halászata még nem a maximális fenntartható hozam szerint folyik, a javasolt TAC-értékek összhangban állnak az MSY szerinti halászat 2015-re történő megvalósításának céljával. Ez a megközelítés követi a 2014. évi halászati lehetőségekről szóló közleményben ismertetett elveket. Azon állományok esetében, amelyekről kevés adat áll rendelkezésre, a tudományos testületek ajánlásokat bocsátanak ki arról, hogy a fogásokat csökkenteni kell-e, szinten kell-e tartani vagy esetleg megengedhető-e a növelésük. Az ICES-szakvélemények számos esetben mennyiségi iránymutatást adnak e változtatásokkal kapcsolatban. Az ICES módszertana azon alapul, hogy a javasolt fogásmennyiségek – az elővigyázatosság elvéből kiindulva – egyik évről a másikra legfeljebb +/- 20 %-kal változhatnak. A javasolt TAC-értékek meghatározásánál figyelembe vettük ezeket az iránymutatásokat. Amennyiben egyáltalán nem áll rendelkezésre tudományos szakvélemény, az elővigyázatosság elvét követtük, ami annyit jelent, hogy a TAC-értékeket elővigyázatosságból 20 %-kal csökkentettük. Bizonyos állományokra (főképpen a széles körben elterjedt, cápa- és rájaállományokra) vonatkozóan ősszel jelenik meg szakvélemény. Ezt a javaslatot majd naprakésszé kell tenni, amikor a szóban forgó tudományos szakvélemény beérkezik. Végezetül, amint az már a fentiekben is említésre került, a szakvéleményeket 13 állomány tekintetében az egyeztetett gazdálkodási tervek végrehajtására használják fel. Az állományok alakulásának jelenlegi tendenciáit tekintve a következők emelhetők ki: Ibériai vizek Az ördöghal- és a rombuszhalállományok jó állapotúak és halászatuk fenntartható, míg a norvég homár egyes állományai továbbra is gyengélkednek. A szürke tőkehal déli állományának biomasszája továbbra is nő annak ellenére, hogy az állomány halászati terhelése még mindig magas. Az állomány jó állapota tehát a kedvező környezeti feltételeknek tudható be. E tendencia pozitív hatásainak maximalizálása érdekében indokolt előírni a halászati erőkifejtésnek a szóban forgó állományra vonatkozó hosszú távú gazdálkodási tervvel összhangban történő csökkentését. Vizcayai-öböl A közönséges nyelvhal Vizcayai-öbölbeli állományának állapota elmarad az optimális szinttől, ezért az ICES – zsinórban harmadik éve – a TAC csökkentését javasolja. Mindazonáltal e javaslatban a TAC-értékek „p.m.” formában szerepelnek, mivel az érintett érdekelt felek az állomány tekintetében hosszú távú gazdálkodási intézkedéseket terjesztettek elő, és a Bizottság egyelőre várja, hogy beérkezzenek hozzá az említett intézkedésekről szóló tudományos szakvélemények (2013 novemberében várhatók). Kelta-tenger E halászati területen lassabb ütemben pótlódnak az állományok, és a gazdasági szempontból fontos állományok biomasszája csökkent. Ennek megfelelően a Bizottság jelentős TAC-csökkentést terjeszt elő, ha a vonatkozó tudományos szakvélemény is azt javasolja, így például a közönséges tőkehal és a foltos tőkehal esetében. A nagy mértékű visszadobások állandó problémát jelentenek nemcsak a fehérhúsú halak, hanem a lepényhalak halászatában is: a nyelvhalat és lepényhalat együtt halásszák ki, de a tudományos szakvélemény ezzel éppen ellentétes gazdálkodási intézkedéseket javasol, nevezetesen a nyelvhalfogások csökkentését és a lepényhalfogások növelését. A problémát súlyosbítja, hogy e vegyes halászatban a nyelvhalfogások elkerülése (vagyis annak lehetővé tétele, hogy a hálóban csak lepényhal maradjon, nyelvhal viszont ne) műszakilag nehezen megvalósítható. A Skóciától nyugatra fekvő vizek Ezen a területen a fehérhúsú halak (közönséges tőkehal, vékonybajszú tőkehal, foltos tőkehal) állapota rossz, mivel a visszadobás mértéke fenntarthatatlanul magas. A közönséges tőkehal állománya nem képes helyreállni, ezért a javasolt TAC-érték 0, mégha a TAC szerinti gazdálkodás önmagában véve nem is elegendő a hanyatlás megállításához. A szakvélemény – amelyet a norvég homár esetében várhatóan novemberben bocsátanak ki – tulajdonképpen még ronthat is helyzeten. Ha ez a szakvélemény a várakozásoknak megfelelően lehetővé teszi a norvég homár teljes kifogható mennyiségének növelését, fokozódni fog az erre az állományra irányuló halászat intenzitása, ezzel együtt pedig növekedni fog a fehérhúsú halak nem szándékolt fogásainak mértéke. A szelektivitásfokozó intézkedések ezért rendkívül fontossá válnak. Az ICES mindeddig nem talált arra utaló bizonyítékot, hogy a közönséges tőkehal mortalitásában bármiféle változás történt volna az e területen tevékenységet folytató flották által jelenleg alkalmazott szelektivitásfokozó intézkedések nyomán. Ír-tenger A közönséges tőkehal és a vékonybajszú tőkehal e területen élő állományainak állapota továbbra is aggodalomra ad okot. A Skóciától nyugatra fekvő vizeken kialakult helyzethez hasonlóan a fehérhúsú halak visszadobási aránya itt is magas, és a jelenlegi szelektivitásfokozó intézkedések nem tűnnek elegendőnek. A nyelvhal- és lepényhalállományok helyzete hasonló a kelte-tengeri állományokéhoz. A HTMGB megerősíti – és esetenként kiegészíti – az ICES által előterjesztett szakvéleményt. A szakértői vélemények nyilvánosságának biztosítása Minden HTMGB-jelentés hozzáférhető a Tengerügyi és Halászati Főigazgatóság (DG MARE) weboldalán. Valamennyi ICES-jelentés hozzáférhető az ICES honlapján. Hatásvizsgálat A halászati lehetőségekről szóló rendelet nem olyan jogi aktus, amelynek alapján a Tanács összetett intézkedéscsomagokat fogadhat el, ráadásul hatálya nem lépheti túl a Szerződés 43. cikkének (3) bekezdésében megállapított kereteket. A rendeletjavaslat ezért egy eredményorientált gazdálkodási szemlélethez igazodik. Ha a szakpolitika összességében jobban működik, akkor az éves halászati lehetőségek javulni fognak. Ez magában foglalja különösen a technikai intézkedéseket, a flottakezelést, a strukturális támogatást, az ellenőrzést és a végrehajtást, a piacszabályozást és a gazdálkodási eszközöknek egy átfogó tengerpolitikába való beépítését. A halászati lehetőségekről szóló rendelet azonban továbbra is nélkülözhetetlen eszköz az európai halkitermelő és -feldolgozó ipar erőforrásbázisának megőrzéséhez szükséges kiigazítások elvégzéséhez, valamint a túl magas halászati mortalitás által a tengeri környezetre gyakorolt negatív hatások megakadályozásához vagy korrigálásához. Az Unió számos többéves gazdálkodási tervet fogadott el gazdasági szempontból kulcsfontosságú állományok – többek között a szürke tőkehal, a közönséges tőkehal, a lepényhal és más állományok – vonatkozásában. Elfogadásuk előtt ezeket a terveket hatásvizsgálatnak kell alávetni. Hatálybalépésüket követően ezek a tervek hosszú távú célkitűzéseik elérése érdekében meghatározzák az adott évre vonatkozóan meghatározandó TAC-szinteket. A teljes kifogható mennyiségekre vonatkozó javaslatának elkészítésekor a Bizottság köteles figyelembe venni e terveket mindaddig, amíg hatályosak. Így számos, a javaslatban szereplő kulcsfontosságú TAC az alapjukat képező terv tekintetében végrehajtott egyedi hatásvizsgálat eredménye. A többi TAC esetében – annak ellenére, hogy a többéves tervek esetleg még nincsenek érvényben – a javaslat a rövid távú szemlélet helyett a hosszú távú fenntarthatósági célokat szolgáló döntéseket próbálja előtérbe helyezni, figyelembe véve az érdekelt felek vagy a regionális tanácsadó testületek kezdeményezéseit, amennyiben az ICES vagy a HTMGB azokat pozitívan értékelte. Számos esetben ez a halászati lehetőségek fokozatosabb csökkentésével jár. A Bizottság hosszú távú gazdálkodási szemlélete mögött meghúzódó, a maximális fenntartható hozamra törekvő szakpolitika a KHP reformjának keretében részletes elemzésen és hatásvizsgálaton esett át. E folyamat eredményeképpen a Bizottság 2011. július 13-án javaslatcsomagot terjesztett elő, amely olyan szakaszba ért, ahol a társjogalkotók egyetértenek abban, hogy a maximális fenntartható hozamot fel kell venni azon célkitűzések közé, amelyek a jövő évtized során meghatározzák a KHP végrehajtásának menetét (lásd a fenti 2. szakaszt). Reformjavaslatát a Bizottság egy hatástanulmány (SEC(2011) 891) alapján dolgozta ki, amelynek keretében elemezte az MSY szerinti célkitűzést. A hatástanulmány következtetéseiben az áll, hogy ez a célkitűzés elengedhetetlen a környezeti, gazdasági és társadalmi fenntarthatóság eléréséhez. A társjogalkotók elfogadták a Bizottság reformjavaslatát megalapozó koncepciót, és júniusban politikai megállapodásra jutottak, amely szerint az MSY szerinti célkitűzést „… lehetőség szerint 2015-ig, de valamennyi állomány tekintetében legkésőbb 2020-ig kell megvalósítani.” Ami a regionális halászati gazdálkodási szervezetek által szabályozott halászati lehetőségeket és a harmadik országokkal közösen kezelt állományokat illeti, ez a javaslat lényegében átveszi a nemzetközileg elfogadott intézkedéseket. A halászati lehetőségek lehetséges hatásainak értékelése szempontjából releváns elemekkel azon nemzetközi tárgyalások előkészítő és lebonyolítási szakasza keretében foglalkoznak, amelyek során az Unió megállapodik harmadik felekkel a halászati lehetőségekről. 3. A JAVASLAT JOGI ELEMEI Jogalap E javaslat jogalapja az Európai Unió működéséről szóló szerződés 43. cikkének (3) bekezdése. Az Európai Uniónak az élő vízi erőforrások fenntartható kiaknázására vonatkozó kötelezettségvállalásai a 2371/2002/EK rendelet 2. cikkében meghatározott kötelezettségekből fakadnak. A javaslat összefoglalása Annak érdekében, hogy megvalósuljon a közös halászati politikának a halászat környezeti, gazdasági és társadalmi szempontból is fenntartható szintű kiaknázására irányuló célkitűzése, a javaslat megállapítja az uniós halászatra alkalmazandó fogási és erőkifejtési korlátozásokat. Alkalmazás A javaslat által érintett területen meglévő rendelkezések – a 2015. január 31-ig alkalmazandó, erőkifejtési korlátozásokra vonatkozó egyes rendelkezések, valamint a meghatározott szezonális ciklusokhoz kapcsolódó teljes kifogható mennyiségek (például a grönlandi vizekben élő kapelán) kivételével – 2014. december 31-ig alkalmazandók. A szubszidiaritás elve A javaslat a Szerződés 3. cikke (1) bekezdésének d) pontjában említettek szerint az Unió kizárólagos hatáskörébe tartozik, ezért a szubszidiaritás elve nem alkalmazható. Az arányosság elve A javaslat megfelel az arányosság elvének a következő ok miatt: a KHP közös politika. A Szerződés 43. cikke (3) bekezdésének megfelelően a Tanács feladata, hogy intézkedéseket fogadjon el a halászati lehetőségek meghatározására és elosztására vonatkozóan. A javasolt tanácsi rendelet elosztja a halászati lehetőségeket a tagállamok között. Tekintettel a 2371/2002/EK rendelet 20. cikkének (3) bekezdésére, a tagállamok saját belátásuk szerint teljesen szabadon dönthetnek e lehetőségek régiók vagy szereplők közötti elosztásáról. Ennélfogva a tagállamoknak elegendő mozgástér áll rendelkezésükre az odaítélt halászati lehetőségek kiaknázásának céljára általuk kiválasztott társadalmi-gazdasági modellre vonatkozó döntések meghozatalában. A javaslatnak a tagállamokra nézve nincsenek új pénzügyi vonzatai. Ezt a rendeletet a Tanács fogadja el minden évben, végrehajtásának állami és magánszektorbeli módozatai pedig már adottak. A jogi aktus típusának megválasztása Javasolt jogi aktus: rendelet. 4. KÖLTSÉGVETÉSI HATÁSOK A javaslatnak nincsenek az uniós költségvetést érintő vonzatai. 5. TOVÁBBI INFORMÁCIÓK Egyszerűsítés A javaslat a közigazgatási eljárások egyszerűsítéséről rendelkezik az (uniós vagy nemzeti szintű) hatóságokra vonatkozóan, különös tekintettel az erőkifejtés-szabályozással összefüggő követelményekre. Felülvizsgálatra/módosításra/hatályvesztésre vonatkozó rendelkezés A javaslat egy 2014-re vonatkozó éves rendeletre irányul, ennélfogva nem tartalmaz felülvizsgálati záradékot. A javaslat részletes magyarázata Ez a javaslat az említett lehetőségek igénybevételével funkcionálisan összefüggő halászati lehetőségek és feltételek meghatározására és elosztására korlátozódik. A halászati lehetőségek meghatározása több állomány – például a szürke tőkehal, a közönséges nyelvhal, a sima lepényhal és a norvég homár – esetében a vonatkozó többéves gazdálkodási terv alapján történt. Azon állományok esetében (ilyen például a kelta-tengeri heringállomány), amelyek kapcsán az iparág olyan, hosszú távú gazdálkodási stratégiát javasolt, amelyet a tudományos tanácsadó testületek hatékonynak és elővigyázatosnak minősítettek, a javaslat az ott megfogalmazott lehalászási szabályokat követi. Ami a közönséges tőkehal Kattegatban élő állományait illeti, a 2014-es szakvélemény a 2013. évihez képest nem változott, vagyis az áll benne, hogy e területen be kell tiltani e faj célzott halászatát, a járulékos fogásokat és a visszadobott halmennyiséget pedig a lehető legkisebbre kell csökkenteni. Ez tehát olyan állomány, amelyre vonatkozóan kevés adat áll rendelkezésre, így a tőkehalgazdálkodási terv[3] 9. cikkének hatálya alá tartozik: következésképpen a TAC 20 %-os csökkentése javasolt. Ugyanezek a rendelkezések vonatkoznak az ír-tengeri tőkehalállományra is, így ebben az esetben is 20 %-os csökkentés javasolt. A Skóciától nyugatra fekvő vizek tőkehalállománya tekintetében az MSY-megközelítés alapján készült szakvélemény szerint 2014-ben indokolt kerülni az állomány célzott halászatát, valamint a lehető legkisebbre csökkenteni a járulékos fogásokat és a visszadobott halmennyiséget; ennek következtében – 2013-hoz hasonlóan – a Bizottság 0 értékű teljes kifogható mennyiséget javasol, valamint a járulékosan kifogott tőkehalmennyiség 1,5 %-ának kirakodását tartja engedélyezhetőnek. A Skóciától nyugatra fekvő vizek tőkehalállományának állapota igen aggasztó: a szóban forgó területen ténylegesen nem csökkent a halászati erőkifejtés mértéke – a tőkehalfogás elkerülésére, illetve csökkentésére irányuló intézkedések a gyakorlatban nem bizonyultak hatékonynak, ha figyelembe vesszük a visszadobások magas arányát (jelenleg mintegy 71 %). Az állomány szaporodóképessége egyértelműen csorbult: erre utal az alacsony biomassza és az állomány lassú ütemű pótlódása. Ilyen feltételek mellett önmagában véve még – az egyedül javasolható – 0 értékű TAC sem tudja biztosítani az állomány helyreállását. A halászati tilalmat más intézkedésekkel kell kiegészíteni a nem szándékolt tőkehalfogások elkerüléséhez és a visszadobás mértékének jelentős csökkentéséhez. Ami az e rendeletben a halászati erőfeszítés formájában megállapított halászati lehetőségeket illeti, ezek a La Manche csatorna nyugati részén előforduló közönségestőkehal- és nyelvhalállományokra, illetve a szürke tőkehal déli állományai és norvég homár állományaira vonatkoznak. Ezen állományok mindegyikére vonatkozóan külön-külön gazdálkodási terv van érvényben. A közönséges tőkehal fentiekben említett három (kattegati, ír-tengeri és a Skóciától nyugatra fekvő vizekben élő) állománya esetében a halászati erőkifejtés tényleges csökkentése – a már ismertetett okokból is – feltétlenül szükséges, és így ez a javaslat a tőhelgazdálkodási terv 12. cikke (4) bekezdésének b) pontja alapján az erőkifejtés mérséklését terjeszti elő. A szürke tőkehal déli állományai, a norvég homár állományai és a La Manche csatorna nyugati részében élő nyelvhalállomány vonatkozásában az erőkifejtés szabályozása – a tengeren tölthető napoknak a naplóadatok szerint az adott halászatban korábban részt vevő hajók típusonkénti kezelése révén – 2014-ben is folytatódik, a rendeletjavaslat azonban továbbra is lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy kilowattnapokon alapuló rendszert alkalmazzanak a halászati lehetőségek hatékonyabb felhasználása, illetve annak érdekében, hogy – a halászati ágazattal közösen fellépve – ösztönzést kapjanak a szóban forgó állományok védelmére irányuló gyakorlati módszerek. A La Manche csatorna nyugati részében folytatott, nyelvhalra irányuló halászat vonatkozásában a javaslat ésszerűsíteni kívánja az egyes tagállamokra vonatkozó erőkifejtési felső határértékeket (többletnapok), méghozzá oly módon, amely a szürke tőkehal déli állománynak és a norvég homárnak a halászatában már hatékonynak bizonyult. Így 2014-től az egyes tagállamokra vonatkozó számadat a halászati lehetőségekről szóló rendeletben fog meghatározásra kerülni. Ez lehetővé fogja tenni, hogy a halászattal tölthető napoknak a szóban forgó halászatban tevékenységet folytató hajók leselejtezése miatti újrakiosztása átláthatóbb módon történjen, és amely folyamat valamennyi tagállam esetében konkrét számadatokat eredményez. Ez a rendelet – az éves halászati lehetőségek szabályozása keretében immár negyedik alkalommal – rendelkezik arról, hogy bizonyos teljes kifogható mennyiségeket maguk az érintett tagállamok fogadjanak el, de kizárólag a közös halászati politika célkitűzéseivel összhangban. A fentiekben említettekhez hasonlóan a javaslat a bizonyos regionális halászati gazdálkodási szervezetek keretében elfogadott – és a harmadik országokkal (a közös gazdálkodás tárgyát képező állományokkal kapcsolatban) folytatott tárgyalásokból eredő – fogási korlátozásokat is tartalmaz, amelyek egyelőre, illetve a vonatkozó nemzetközi tárgyalások lezárultáig „pro memoria” formában szerepelnek. 2013/0366 (NLE) Javaslat A TANÁCS RENDELETE egyes halállományok és halállománycsoportok tekintetében az uniós vizeken, valamint az uniós hajók tekintetében egyes nem uniós vizeken alkalmazandó halászati lehetőségeknek a 2014. évre történő meghatározásáról AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 43. cikke (3) bekezdésére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, mivel: (1) A 2371/2002/EK tanácsi rendelet[4] előírja, hogy a vizekhez és erőforrásokhoz való hozzáférésre és a halászati tevékenységek fenntartható folytatására vonatkozó intézkedéseket a rendelkezésre álló tudományos, műszaki és gazdasági szakvélemények és különösen a Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottság (HTMGB) által készített jelentés figyelembevételével, valamint a regionális tanácsadó testületektől kapott javaslatok tükrében kell meghatározni. (2) A Tanács feladata, hogy intézkedéseket fogadjon el a halászati lehetőségek meghatározására és elosztására vonatkozóan, beleértve – adott esetben – bizonyos, azokkal funkcionálisan összefüggő feltételeket is. A halászati lehetőségeket úgy kell elosztani a tagállamok között, hogy minden tagállam számára viszonylag stabil halászati tevékenység legyen biztosítható valamennyi állomány, illetve halászat tekintetében, és kellően figyelembe lehessen venni a közös halászati politikának a 2371/2002/EK rendeletben meghatározott célkitűzéseit. (3) A teljes kifogható mennyiségeket (TAC) a rendelkezésre álló tudományos szakvélemények alapján, a biológiai és társadalmi-gazdasági vonatkozások figyelembevételével kell meghatározni, biztosítva ugyanakkor az egyes halászati ágazatokkal szembeni méltányos bánásmódot; ezenkívül figyelembe kell venni az érdekeltekkel folytatott konzultációk során megfogalmazott véleményeket is, különös tekintettel az érintett regionális tanácsadó testületek ülésein elhangzottakra. (4) Többéves terv hatálya alá tartozó állományok esetében a teljes kifogható mennyiségeket a vonatkozó tervben szereplő szabályokkal összhangban kell meghatározni. Következésképpen a szürke tőkehal déli állományai, a norvég homár állományai, a La Manche csatorna nyugati részén élő közönséges nyelvhal, az Északi-tengerben élő sima lepényhal és a közönséges nyelvhal, a Skóciától nyugatra fekvő területeken előforduló hering, valamint a Kattegatban, a Skóciától nyugatra fekvő területeken, az Ír-tengerben, az Északi-tengerben, a Skagerrakban és a La Manche csatorna keleti részén élő közönséges tőkehal, valamint az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengerben előforduló kékúszójú tonhal állományai tekintetében a teljes kifogható mennyiségeket a következő jogi aktusokban megállapított szabályok szerint kell meghatározni: 2166/2005/EK tanácsi rendelet[5]; 509/2007/EK tanácsi rendelet[6]; 676/2007/EK tanácsi rendelet[7]; 1300/2008/EK tanácsi rendelet[8]; az 1342/2008/EK tanácsi rendelet[9] (tőkehal-gazdálkodási terv) és a 302/2009/EK tanácsi rendeletet[10]. Ami viszont a szürke tőkehal északi állományát (811/2004/EK tanácsi rendelet[11]) és a Vizcayai-öböl nyelhalállományát illeti (388/2006/EK tanácsi rendelet[12]), a vonatkozó helyreállítási és gazdálkodási tervekben előírt minimumcélokat sikerült megvalósítani, ezért helyénvaló követni a tudományos szakvélemény iránymutatását azért, hogy – esettől függően – elérhetők vagy szinten tarthatók legyenek a maximális fenntartható hozamnak megfelelő TAC-értékek. (5) Azon állományok vonatkozásában, amelyekről nem áll rendelkezésre elegendő vagy megbízható adat az állományméret becsléséhez, a gazdálkodási intézkedések során és a teljes kifogható mennyiségek szintjeinek a 2371/2002/EK rendelet 3. cikkének i) pontjában meghatározott, a halászati gazdálkodásban alkalmazott elővigyázatos megközelítést kell követni az állományspecifikus tényezők számításba vételével, ideértve különösen az állomány tendenciáiról és a vegyes halászattal kapcsolatos megfontolásokról rendelkezésre álló információkat. (6) Az 1996. május 6-i 847/96/EK tanácsi rendelet[13] 2. cikkével összhangban azonosítani kell azokat az állományokat, amelyekre az ott említett különböző intézkedések vonatkoznak. (7) Amennyiben egy adott állományra vonatkozó teljes kifogható mennyiséget csak egyetlen tagállamnak osztanak ki, a Szerződés 2. cikkének (1) bekezdésével összhangban indokolt felhatalmazni az érintett tagállamot az említett teljes kifogható mennyiség szintjének meghatározására. Rendelkezéseket kell hozni annak biztosítására, hogy a szóban forgó teljes kifogható mennyiség meghatározásakor az érintett tagállam teljes mértékben a közös halászati politika alapelveinek és szabályainak megfelelően járjon el. (8) A 2166/2005/EK rendelet 8. cikkével, az 676/2007/EK rendelet 9. cikkével, a 676/2007/EK rendelet 9. cikkével, az 509/2007/EK rendelet 5. cikkével, az 1342/2008/EK rendelet 11. és 12. cikkével, valamint a 302/2009/EK rendelet 5. és 9. cikkével összhangban meg kell határozni a 2014. évre vonatkozó halászati erőkifejtés felső határértékeit, a 754/2009/EK tanácsi rendeletet[14] is figyelembe véve. (9) Figyelembe véve az ICES által kibocsátott legutóbbi tudományos szakvéleményt és összhangban az északkelet-atlanti halászatról szóló egyezmény (NEAFC) keretében létrejött nemzetközi kötelezettségvállalásokkal, egyes mélytengeri fajok esetében korlátozni kell a halászati erőkifejtést. (10) Bizonyos fajok, mint például egyes cápafajok védelme szempontjából még a korlátozott halászati tevékenység is komoly kockázatot jelenthet. Következésképpen az ilyen fajokra vonatkozó halászati lehetőségeket a halászatukra vonatkozó általános tilalom bevezetése révén teljes mértékben meg kell vonni. (11) Az e rendeletben meghatározott, az uniós hajók számára rendelkezésre álló halászati lehetőségek igénybevétele az 1224/2009/EK tanácsi rendelet[15] és különösen az említett rendeletnek a fogások és a halászati erőkifejtés nyilvántartásáról, valamint a halászati lehetőségek kimerülésére vonatkozó adatok bejelentéséről szóló 33. és 34. cikkének hatálya alá tartozik. Ezért meg kell határozni azokat a kódokat, amelyeket a tagállamoknak az e rendelet hatálya alá tartozó állományok kirakodásai tekintetében a Bizottság felé teljesítendő adatszolgáltatás során használniuk kell. (12) Bizonyos teljes kifogható mennyiségek esetében a tagállamok számára lehetőséget kell biztosítani arra, hogy a teljes körűen dokumentált halászatra vonatkozó próbákban részt vevő hajók számára kiegészítő kvótákat osszanak ki. Ezek a próbák a fogási kvótarendszer, vagyis az összes fogás kirakodására és kvótákból való levonására vonatkozó rendszer vizsgálatára irányulnak annak érdekében, hogy elkerülhető legyen a visszadobás gyakorlata és a visszadobott – egyébként felhasználható – halak elpocsékolása. A halak ellenőrizetlen visszadobása fenyegetést jelent a halak mint közjavak hosszú távú fenntarthatósága és ezáltal a közös halászati politika célkitűzései tekintetében is. Ezzel szemben a fogási kvótarendszerek eleve ösztönzőt teremtenek a halászok számára ahhoz, hogy tevékenységük végzése során optimalizálják a fogási szelektivitást. A visszadobások ésszerű kezelése érdekében a halászatot teljes körűen kell dokumentálni, vagyis nemcsak a kirakodott fogásokat kell nyomon követni, hanem a tengeren végzett összes műveletet. A tagállamok általi további kvótakiosztás feltételei között ezért szerepelnie kell az arra vonatkozó kötelezettségnek is, hogy a hajón érzékelőrendszerrel összekapcsolt, zárt láncú televíziós kamerák (CCTV) működjenek (a továbbiakban együtt: CCTV-rendszer). Ez lehetővé teszi a fogás megtartott és visszadobott részeinek pontos nyilvántartását. A fedélzeten valós időben tevékenységet folytató megfigyelők alkalmazásán alapuló rendszer kevésbé eredményes, költségesebb és kevésbé megbízható. Következésképpen a CCTV-rendszerek használata jelenleg előfeltétel a visszadobás-csökkentésre irányuló programok – így például a teljes körűen dokumentált halászatok – megvalósításához. Ilyen rendszer használata során be kell tartani a 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[16] követelményeit. (13) Annak biztosítására, hogy a teljes körűen dokumentált halászatra vonatkozó próbák keretében hatékonyan értékelhető legyen a fogási kvótarendszereknek az érintett állományok abszolút halászati mortalitásának megfékezésére vonatkozó potenciálja, elengedhetetlen, hogy a próbák során fogott valamennyi halat – beleértve a legkisebb kirakodási méret alatti halakat is – levonják a halászatban részt vevő hajó teljes kvótájából, valamint hogy a halászati műveleteket beszüntessék, amikor az adott hajó teljes mértékben felhasználta e kvótáját. Célszerű lehetővé tenni továbbá a teljes körűen dokumentált halászatra vonatkozó próbákban részt vevő hajók és az ilyen próbákban részt nem vevő hajók közötti kvótaátadást, feltéve, hogy a próbákban részt nem vevő hajók által visszadobott halak mennyisége bizonyítható módon nem növekszik. (14) A Nemzetközi Tengerkutatási Tanács (ICES) szakvéleménye alapján helyénvaló fenntartani és felülvizsgálni a homoki angolnára vonatkozó gazdálkodási rendszert az ICES IIa és IIIa körzet, valamint az ICES IV alterület uniós vizein. (15) [To be completed after consultations with Norway] (16) [To be completed after the annual meeting of the International Commission for the Conservation of Atlantic Tunas (ICCAT)]. (17) Mivel a Horvát Köztársaság 2013. júliusában csatlakozott az Európai Unióhoz, a Horvátország halászati lehetőségeiről szóló rendelkezések e rendelet részét képezik. (18) [To be completed after the annual meeting of the Commission for the Conservation of Antarctic Marine Living Resources (CCAMLR)]. (19) 2013-as éves ülésén az Indiai-óceáni Tonhalbizottság (IOTC) a fehérorrú cápa védelme érdekében elfogadott egy, az IOTC által jóváhagyott hajók lajstromában szereplő hajókra vonatkozó határozatot, amely átmeneti kísérleti intézkedésként megtiltja, hogy a fehérorrú cápa egyedeit – akár egészben, akár daraboltan – a fedélzeten tárolják, átrakják, kirakodják vagy raktározzák. A határozat kivételről rendelkezik a kisüzemi halászat tekintetében, nevezetesen olyan halászhajók vonatkozásában, amelyek a lobogójuk szerinti tagállam kizárólagos gazdasági övezetében halásznak. (20) [To be completed after the annual meeting of the South Pacific Regional Fisheries Management Organisation (SPRFMO)]. (21) Az Amerikaközi Trópusitonhal-bizottság (IATTC) 2013 során megtartott 84. éves ülésén fenntartotta a sárgaúszójú tonhalra, a nagyszemű tonhalra és a bonitóra vonatkozó állományvédelmi intézkedéseket. Az IATTC továbbá a fehérorrú cápák védelméről szóló határozatának érvényességét is fenntartotta. Az említett intézkedéseket továbbra is át kell ültetni az uniós jogba. (22) [To be completed after the annual meeting of the South East Atlantic Fisheries Organisation (SEAFO)]. (23) [To be completed after the annual meeting of the Western and Central Pacific Fisheries Commission (WCPFC)]. (24) [To be completed after measures are adopted in the context of the Convention on the Conservation and Management of Pollock resources in the central Bering Sea]. (25) Az Északnyugat-atlanti Halászati Szervezet (NAFO) 2013-ben megtartott 35. éves ülésén több halászati lehetőséget fogadott el 2014-ra a NAFO-egyezmény hatálya alá tartozó terület 1–4. alterületén előforduló egyes halállományokra vonatkozóan. Ebben az összefüggésben a NAFO eljárást kezdeményezett a NAFO 3NO alkörzet tekintetében a fehér villás tőkehalra vonatkozóan 2014-re megállapított teljes kifogható mennyiség növelésére, amennyiben teljesülnek bizonyos, az állomány állapotához kapcsolódó feltételek. A NAFO szerződő felei értesíthetik a NAFO ügyvezető titkárát arról, hogy az egységnyi erőkifejtésre jutó megszokott halfogásnál nagyobb fehérvillástőkehal-mennyiség került kihalászásra a NAFO 3NO alkörzetben. Ha az 2014-es évközi teljes kifogható mennyiség növelését a NAFO megerősíti, azt az uniós jogban végre kell hajtani és az érintett tagállamok kvótáját növelni kell. (26) Az Unió számára halászati lehetőségeket létrehozó vagy korlátozó bizonyos nemzetközi intézkedéseket az illetékes regionális halászati gazdálkodási szervezet fogadja el az év végén, és azok e rendelet hatálybalépése előtt alkalmazandóvá válnak. Ennélfogva szükséges, hogy az említett intézkedéseket az uniós jogban végrehajtó rendelkezések visszaható hatállyal kerüljenek alkalmazásra. Mivel a CCAMLR-egyezmény (CCAMLR – az Antarktisz Tengeri Élővilágának Védelmével Foglalkozó Bizottság) hatálya alá tartozó területen a halászati idény december 1-jétől a következő év november 30-ig tart, a CCAMLR-egyezmény hatálya alá tartozó területre vonatkozó egyes halászati lehetőségeket a 2013. december 1-jével kezdődő időszakra határozták meg, így e rendelet megfelelő rendelkezéseit helyénvaló ettől az időponttól alkalmazni. A visszaható hatályú alkalmazás nem sértené a jogos elvárások elvét, mivel a CCAMLR-tagoknak tilos engedély nélkül halászniuk a CCAMLR-egyezmény hatálya alá tartozó területen. (27) Az Unió által a Venezuelai Bolivári Köztársaságnak (Venezuela) tett azon nyilatkozattal[17] összhangban, hogy halászati lehetőségeket biztosít az uniós vizeken a Venezuela lobogója alatt közlekedő halászhajók számára Francia Guyana part menti kizárólagos gazdasági övezetében, meg kell határozni az uniós vizeken a csattogóhalak tekintetében Venezuela számára rendelkezésre álló halászati lehetőségeket. (28) Az annak végrehajtására vonatkozó egységes feltételek biztosítása érdekében, hogy egyes tagállamoknak engedélyezzék a halászati erőkifejtés mennyiségeinek kilowattnapok szerinti rendszer alapján történő szabályozását, a Bizottságot végrehajtási hatáskörökkel kell felruházni. (29) E rendeletnek a halászati tevékenység végleges beszüntetése esetén, illetve fokozott tudományos megfigyelési program ideje alatt a tagállamoknak többletnapok kiosztása, valamint az ugyanazon tagállam lobogója alatt közlekedő halászhajók között napok átadására vonatkozó, adatok összegyűjtésére és megküldésére szolgáló táblázatok formátumának meghatározása tekintetében egységes feltételek mellett történő végrehajtásának biztosítása érdekében a Bizottságot végrehajtási hatáskörökkel kell felruházni. Ezeket a hatásköröket a 182/2011/EU rendeletnek[18] megfelelően kell gyakorolni. (30) A halászati tevékenységek megszakításának elkerülése és az uniós halászok megélhetésének biztosítása érdekében ezt a rendeletet 2014. január 1-jétől kell alkalmazni, a halászati erőkifejtés korlátozásaira vonatkozó rendelkezések kivételével, amelyeket 2014. február 1-jétől kell alkalmazni, valamint egyes régiókra vonatkozó bizonyos rendelkezések kivételével, amelyek tekintetében külön alkalmazási időpontot kell megállapítani. A sürgősségre tekintettel e rendeletnek a kihirdetését követően azonnal hatályba kell lépnie. (31) A halászati lehetőségeket az alkalmazandó uniós joggal való teljes összhangban kell felhasználni, ELFOGADTA EZT A RENDELETET: I. CÍM ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK 1. cikk Tárgy 1. Ez a rendelet az uniós vizek vonatkozásában, valamint bizonyos halállományok és halállománycsoportok tekintetében az uniós hajók számára egyes nem uniós vizeken rendelkezésre álló halászati lehetőségeket határozza meg. 2. Az (1) bekezdésben említett halászati lehetőségek körébe a következők tartoznak: a) a 2014. évre és – amennyiben arról e rendelet rendelkezik – a 2015. évre szóló fogási korlátozások; b) a 2014. február 1-jétől 2015. január 31-ig tartó időszakra vonatkozó erőkifejtési korlátozások; c) a CCAMLR-egyezmény hatálya alá tartozó területen élő bizonyos állományokra a 2013. december 1. és 2014. november 30. közötti időszakban alkalmazandó halászati lehetőségek; d) a 32. cikkben meghatározott időszakok tekintetében az Amerikaközi Trópusitonhal-bizottság létrehozásáról szóló egyezmény (IATTC) hatálya alá tartozó területen élő bizonyos állományokra vonatkozó 2014. évi és – amennyiben arról e rendelet rendelkezik – 2015. évi halászati lehetőségek. 2. cikk Hatály Ez a rendelet az alábbi hajókra alkalmazandó: a) uniós hajók; b) az uniós vizeken tartózkodó harmadik országbeli hajók. 3. cikk Fogalommeghatározások E rendelet alkalmazásában: a) „uniós hajó”: valamely tagállam lobogója alatt közlekedő és az Európai Unióban lajstromozott halászhajó; b) „harmadik országbeli hajó”: harmadik országok lobogója alatt közlekedő és harmadik országokban lajstromozott halászhajó; c) „uniós vizek”: a tagállamok felségterületéhez vagy joghatósága alá tartozó vizek a Szerződés II. mellékletében felsorolt tengerentúli országokkal és területekkel szomszédos vizek kivételével; d) „nemzetközi vizek”: az egyes államok felségterületén vagy joghatóságán kívüli vizek; e) „teljes kifogható mennyiség” (TAC): az egyes halállományokból évente kifogható és kirakodható mennyiség; f) „kvóta”: a teljes kifogható mennyiségnek az Európai Unió vagy valamely tagállam részére kiosztott hányada; g) „analitikai értékelések”: egy adott állomány alakulásának az állomány biológiai jellemzőin és kiaknázási mértékén alapuló mennyiségi értékelése, amely a tudományos vizsgálat szerint kellő minőségű ahhoz, hogy tudományos szakvéleményként szolgáljon a fogásokkal kapcsolatos jövőbeli lehetőségek mérlegelésénél; h) „szembőség”: a halászhálóknak a 517/2008/EK rendelettel[19] összhangban megállapított szembősége; i) „uniós halászhajóflotta-nyilvántartás”: a 2371/2002/EK rendelet 15. cikkének (3) bekezdésével összhangban a Bizottság által létrehozott nyilvántartás; j) „halászati napló”: az 1224/2009/EK rendelet 14. cikkében említett napló; 4. cikk Halászati övezetek E rendelet alkalmazásában a következő övezeti meghatározásokat kell alkalmazni: a) „ICES-övezetek” (ICES, Nemzetközi Tengerkutatási Tanács): a 218/2009/EK rendelet[20] III. mellékletének meghatározása szerinti földrajzi területek; b) „Skagerrak”: a nyugaton a Hanstholm világítótoronytól a Lindesnes világítótoronyig, délen a Skagen világítótoronytól a Tistlarna világítótoronyig, és innen a svéd part legközelebbi pontjáig húzódó vonallal határolt földrajzi terület; c) „Kattegat”: északon a Skagen világítótoronytól a Tistlarna világítótoronyig, és innen a svéd part legközelebbi pontjáig, és délen Hasenøretől Gnibens Spidsig, Korshagétől Spodsbjergig és Gilbjerg Hovedtől Kullenig húzódó vonallal határolt földrajzi terület; d) „az ICES VII alterület 16. funkcionális egysége”: a következő koordinátákat sorrendben loxodromákkal összekötő vonallal határolt földrajzi terület: – é. sz. 53° 30’, ny. h. 15° 00’, – é. sz. 53° 30’, ny. h. 11° 00’, – é. sz. 51° 30’, ny. h. 11° 00’, – é. sz. 51° 30’, ny. h. 13° 00’, – é. sz. 51° 00’, ny. h. 13° 00’, – é. sz. 51° 00’, ny. h. 15° 00’, – é. sz. 53° 30’, ny. h. 15° 00’, e) „Cádizi-öböl”: az ICES IXa körzetnek a nyugati hosszúság 7° 23’ 48”-től keletre eső része; f) „CECAF-övezetek” (CECAF, Kelet-közép-atlanti Halászati Bizottság): a 216/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[21] II. mellékletében meghatározott földrajzi területek. g) „NAFO-övezetek” (NAFO, Északnyugat-atlanti Halászati Szervezet): a 217/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[22] III. mellékletében meghatározott földrajzi területek; h) „a SEAFO-egyezmény hatálya alá tartozó terület” (SEAFO, Délkelet-atlanti Halászati Szervezet): az Atlanti-óceán délkeleti körzetében található halászati erőforrások védelméről és kezeléséről szóló egyezményben[23] meghatározott földrajzi terület; i) „az ICCAT-egyezmény hatálya alá tartozó terület” (ICCAT, az Atlanti Tonhalfélék Védelmére Létrehozott Nemzetközi Bizottság): az atlanti tonhalfélék védelméről szóló nemzetközi egyezményben[24] meghatározott földrajzi terület; j) „a CCAMLR-egyezmény hatálya alá tartozó terület” (CCAMLR – az Antarktisz Tengeri Élővilágának Védelmével Foglalkozó Bizottság): a 601/2004/EK tanácsi rendelet[25] 2. cikkének a) pontjában meghatározott földrajzi terület; k) „az IATTC-egyezmény hatálya alá tartozó terület” (IATTC, az Amerikaközi Trópusitonhal-bizottság): az Amerikai Egyesült Államok és a Costa Rica Köztársaság között megkötött 1949. évi egyezmény által létrehozott Amerikaközi Trópusitonhal-bizottság megerősítéséről szóló egyezményben[26] meghatározott földrajzi terület; l) „az IOTC-egyezmény hatálya alá tartozó terület” (IOTC, Indiai-óceáni Tonhalbizottság): az Indiai-óceáni Tonhalbizottság létrehozásáról szóló megállapodásban[27] meghatározott földrajzi terület; m) „az SPRFMO-egyezmény hatálya alá tartozó terület” (SPRFMO, Dél-csendes-óceáni Regionális Halászati Gazdálkodási Szervezet): az é. sz. 10o-tól délre, a CCAMRL-egyezmény hatálya alá tartozó területtől északra, az Indiai-óceán déli részére vonatkozó halászati megállapodásban[28] (SIOFA) meghatározott, a SIOFA hatálya alá tartozó területektől keletre, és a dél-amerikai államok halászati joghatóságától nyugatra eső nyílt tengeri terület; n) „a WCPFC-egyezmény hatálya alá tartozó terület” (WCPFC, a Nyugat- és Közép-csendes-óceáni Halászati Egyezmény): a Csendes- óceán nyugati és középső körzetében található hosszú távon vándorló halállományok védelméről és kezeléséről szóló egyezményben[29] meghatározott földrajzi terület; o) „a Bering-tenger nyílt tengeri része”: a Bering-tenger nyílt tengeri földrajzi területe, amely kívül esik a Bering-tenger partján fekvő államok parti tengerei szélességének méréséhez használt alapvonalaktól számított 200 tengeri mérföldes sávon; p) „az IATTC és a WCPFC illetékességi területének közös része”: a következő vonalakkal határolt terület: – ny. h. 150º, – ny. h. 130º, – d. sz. 4°, – d. sz. 50°. II. CÍM AZ UNIÓS HAJÓK HALÁSZATI LEHETŐSÉGEI I. fejezet Általános rendelkezések 5. cikk A teljes kifogható mennyiségek és elosztásuk 1. Az uniós vizeken vagy a bizonyos nem uniós vizeken tartózkodó uniós hajókra vonatkozó teljes kifogható mennyiségeket, azok tagállamok közötti elosztását és – adott esetben – a teljes kifogható mennyiségekhez funkcionálisan kapcsolódó feltételeket az I. melléklet határozza meg. 2. Az uniós hajók számára engedélyezett a halászat a Feröer szigetek, Grönland, Izland és Norvégia halászati joghatósága alá tartozó vizeken, valamint a Jan Mayen körüli halászati övezetben az I. mellékletben megállapított teljes kifogható mennyiségek keretein belül, az e rendelet 14. cikkében és III. mellékletében, valamint az 1006/2008/EK rendeletben[30] és annak végrehajtási rendelkezéseiben meghatározott feltételre is figyelemmel. 3. Az IA. mellékletben az ICES IIa, IIIa és IV övezet uniós vizeinek homokiangolna-állományára vonatkozóan megállapított különleges feltétel tekintetében a IID. mellékletben meghatározott gazdálkodási övezetek alkalmazandók. 6. cikk A tagállamok által meghatározandó teljes kifogható mennyiségek 1. Egyes halállományok vonatkozásában a teljes kifogható mennyiségeket az érintett tagállamok állapítja meg. Ezeket az állományokat az I. melléklet határozza meg. 2. A tagállamok által meghatározandó teljes kifogható mennyiségeknek: a) összhangban kell lenniük a közös halászati politikára vonatkozó elvekkel és szabályokkal, különösen az állományok fenntartható kiaknázásának elvével, valamint b) az alábbiakat kell eredményezniük: i. amennyiben az analitikai értékelések rendelkezésre állnak, 2015-től a lehető legnagyobb valószínűséggel az állománynak a maximális fenntartható hozammal összhangban történő kiaknázása; ii. amennyiben az analitikai értékelések nem vagy csak hiányos formában állnak rendelkezésre, az állománynak a halászati gazdálkodásban alkalmazott elővigyázatos megközelítéssel összhangban álló kiaknázása. 3. Minden érintett tagállam 2014. március 15-ig benyújtja a Bizottságnak a következő információkat: a) az elfogadott teljes kifogható mennyiségek; b) az érintett tagállam által összegyűjtött és értékelt adatok, amelyeken az elfogadott teljes kifogható mennyiségek alapulnak; c) annak részletes bemutatása, hogy az elfogadott teljes kifogható mennyiségek miként felelnek meg a (2) bekezdésnek. 7. cikk A fogások és járulékos fogások kirakodásának feltételei A teljes kifogható mennyiségek hatálya alá tartozó állományokból származó halak csak akkor tárolhatók a fedélzeten, illetve csak akkor rakodhatók ki, ha: a) a fogásokat a kvótával rendelkező tagállam lobogója alatt közlekedő hajók ejtették, és ez a kvóta még nincs kimerítve; vagy b) a fogások olyan uniós kvótából való részesedésnek felelnek meg, amelyet nem osztottak el kvótaként a tagállamok között, és a szóban forgó uniós kvóta még nincs kimerítve. 8. cikk A halászati erőkifejtés korlátozásai 4. A halászati erőkifejtés tekintetében 2014. február 1-jétől 2015. január 31-ig a következő intézkedések alkalmazandók: a) a Kattegat, a Skagerrak területén, és az ICES IIIa körzetnek a Skagerrakon és a Kattegaton kívüli részén, az ICES IV alterületen, az ICES VIa, VIIa és VIId körzetben, valamint az ICES IIa és Vb körzet uniós vizeiben előforduló egyes közönségestőkehal-, nyelvhal és lepényhalállományokkal folytatott gazdálkodásra a IIA. melléklet alkalmazandó; b) a Cádizi-öböl kivételével az ICES VIIIc és IXa körzetben előforduló déli szürketőkehal és norvég homár állományainak helyreállítására a IIB. melléklet alkalmazandó; c) az ICES VIIe körzetben előforduló nyelvhalállományokkal folytatott gazdálkodásra a IIC. melléklet alkalmazandó. 9. cikk A mélytengeri halászatra vonatkozó fogási és erőkifejtési korlátozások 1. A 2347/2002/EK rendelet[31] 3. cikkének (1) bekezdése, amelynek értelmében a mélytengeri fajokra halászó hajóknak mélytengeri halászati engedéllyel kell rendelkezniük, alkalmazandó a grönlandi laposhalra. A grönlandi laposhal fogására, fedélzeten való tárolására, átrakására és kirakodására az adott cikkben említett feltételek vonatkoznak. 2. A tagállamok gondoskodnak arról, hogy 2014-ben a kikötőn kívül töltött, kilowattnapban mért halászati erőkifejtés szintjei a 2347/2002/EK rendelet 3. cikkének (1) bekezdése szerinti mélytengeri halászati engedéllyel rendelkező hajók esetében ne haladják meg az érintett tagállam hajói által 2003-ban olyan utak során végzett átlagos éves halászati erőkifejtés 65 %-át, amikor a hajók mélytengeri halászati engedéllyel rendelkeztek, vagy a hivatkozott rendelet I. és II. mellékletében felsorolt mélytengeri fajokat fogtak ki. Ez a bekezdés kizárólag azokra a halászati utakra alkalmazandó, amelyek során 100 kg-ot meghaladó tömegű, aranylazactól eltérő mélytengeri fajhoz tartozó zsákmányt fogtak ki. 10. cikk A halászati lehetőségek kiosztására vonatkozó különös rendelkezések 1. A halászati lehetőségeknek az e rendeletben meghatározott, tagállamok közötti elosztása nem érinti a következőket: a) a 2371/2002/EK rendelet 20. cikkének (5) bekezdése alapján végrehajtott cserék; b) az 1224/2009/EK rendelet 37. cikke alapján végrehajtott levonások és újraelosztások; c) az 1006/2008/EK rendelet 10. cikkének (4) bekezdése alapján végrehajtott újraelosztások; d) a 847/96/EK rendelet 3. cikke szerint engedélyezett további kirakodások; e) a 847/96/EK rendelet 4. cikkével összhangban visszatartott mennyiségek; f) az 1224/2009/EK rendelet 105., 106. és 107. cikke alapján végrehajtott levonások. g) az e rendelet 20. cikke szerinti kvótaátadások és -cserék. 2. Az e rendelet I. mellékletében foglalt eltérő rendelkezés hiányában a 847/96/EK rendelet 3. cikke az elővigyázatossági TAC hatálya alá tartozó állományokra, az említett rendelet 3. cikkének (2) és (3) bekezdése, valamint 4. cikke pedig az analitikai TAC hatálya alá tartozó állományokra alkalmazandó. 11. cikk Halászati tilalmi időszakok 1. A Porcupine-pad térségében a 2014. május 1-jétől május 31-ig tartó időszakban tilos az alábbi fajok halászata vagy fedélzeten való tárolása: közönséges tőkehal, rombuszhalak, ördöghalfélék, foltos tőkehal, vékonybajszú tőkehal, szürke tőkehal, norvég homár, sima lepényhal, sávos tőkehal, fekete tőkehal, rájaalakúak, közönséges nyelvhal, norvég menyhal, kék menyhal, északi menyhal és tüskéscápa. E bekezdés alkalmazásában a Porcupine-pad a következő koordinátákat sorrendben loxodromákkal összekötő vonallal határolt földrajzi terület: Pont || Földrajzi szélesség || Földrajzi hosszúság 1 || é. sz. 52° 27’ || ny. h. 12° 19’ 2 || é. sz. 52° 40’ || ny. h. 12° 30’ 3 || é. sz. 52° 47’ || ny. h. 12° 39,600’ 4 || é. sz. 52° 47’ || ny. h. 12° 56’ 5 || é. sz. 52° 13,5’ || ny. h. 13° 53,830’ 6 || é. sz. 51° 22’ || ny. h. 14° 24’ 7 || é. sz. 51° 22’ || ny. h. 14° 03’ 8 || é. sz. 52° 10’ || ny. h. 13° 25’ 9 || é. sz. 52° 32’ || ny. h. 13° 07,500’ 10 || é. sz. 52° 43’ || ny. h. 12° 55’ 11 || é. sz. 52° 43’ || ny. h. 12° 43’ 12 || é. sz. 52° 38,800’ || ny. h. 12° 37’ 13 || é. sz. 52° 27’ || ny. h. 12° 23’ 14 || é. sz. 52° 27’ || ny. h. 12° 19’ Az első albekezdésétől eltérve, a Porcupine-padon keresztül történő, az (1) bekezdésben említett fajok szállítását célzó áthaladást az 1224/2009/EK rendelet 50. cikkének (3), (4) és (5) bekezdésével összhangban lehetővé kell tenni. 2. 2014. január 1. és március 31., valamint 2014. augusztus 1. és december 31. között tilos 16 mm-nél kisebb szembőségű fenékvonóhálóval, kerítőhálóval vagy hasonló vontatott hálóval homoki angolnákra irányuló kereskedelmi halászatot folytatni az ICES IIa és IIIa körzetben és az ICES IV alterületen. A fenti bekezdésben előírt tilalom azokra a harmadik országbeli hajókra vonatkozik, amelyek – eltérő rendelkezés hiányában – engedéllyel rendelkeznek az ICES IV alterület uniós vizein folytatott homokiangolna-halászatra. 12. cikk Tilalmak 1. Az uniós hajók számára tilos a következő fajok halászata, fedélzeten való tárolása, átrakása vagy kirakodása: a) óriáscápa (Cetorhinus maximus) és fehér cápa (Carcharodon carcharias) valamennyi vízterületen; b) heringcápa (Lamna nasus) valamennyi vízterületen, azon vizek kivételével, amelyek tekintetében az IA. melléklet ettől eltérő módon rendelkezik; c) angyalrája (Squatina squatina) az uniós vizeken; d) sima rája (Dipturus batis) az ICES IIa körzet, valamint az ICES III, IV, VI, VII, VIII, IX és X alterület uniós vizein; e) cifra rája (Raja undulata) és fehér rája (Raja alba) az ICES VI, VII, VIII, IX és X alterület uniós vizein; f) fűrészes rájafélék (Rhinobatidae) az ICES I, II, III, IV, V, VI, VII, VIII, IX, X és XII alterület uniós vizein; g) atlanti ördögrája (Manta birostris) minden vízterületen. 2. Az (1) bekezdésben említett fajok véletlenül fogott egyedeit meg kell óvni az esetleges sérülésektől. Ezeket az egyedeket haladéktalanul vissza kell engedni a tengerbe. 13. cikk Adatküldés Amikor a tagállamok az 1224/2009/EK rendelet 33. és 34. cikke alapján a Bizottsághoz benyújtják a kihalászott állományok kirakodott mennyiségeire vonatkozó adatokat, az e rendelet I. mellékletében meghatározott állománykódokat használják. II. fejezet Kiegészítő kvóták a teljes körűen dokumentált halászatra vonatkozó próbákban részt vevő hajók számára 14. cikk Kiegészítő kvóták 1. Egyes állományok tekintetében a tagállamok a lobogójuk alatt közlekedő, a teljes körűen dokumentált halászatra vonatkozó próbákban részt vevő hajók számára kiegészítő kvótákat oszthatnak ki. Ezeket az állományokat az I. melléklet határozza meg. 2. Az (1) bekezdésben említett kiegészítő kvóta nem lépheti túl az I. mellékletben az érintett tagállamnak kiosztott kvóta százalékában meghatározott általános határértéket. 15. cikk A kiegészítő kvóták odaítélési feltételei 1. A 14. cikkben említett kiegészítő kvóták odaítélése az alábbi feltételek szerint történik: a) a hajókon érzékelőrendszerrel összekapcsolt, zárt láncú televíziós kamerákat (CCTV) működtetnek (a továbbiakban együtt: CCTV-rendszer), amelyek minden halászati műveletet és a hajó fedélzetén végzett valamennyi feldolgozási tevékenységet rögzítenek; b) a teljes körűen dokumentált halászatra vonatkozó próbákban részt vevő egyes hajók számára kiosztott kiegészítő kvóta mennyisége az alábbi értékek egyikét sem haladhatja meg: i. a kiegészítő kvótában részesülő hajó típusa esetében az érintett tagállam becslése szerint várható, az állományt érintő visszadobások 75 %-a; ii. a hajó részére a próbákban való részvétel előtti időszakban kiosztott egyéni kvóta 30 %-a; c) a hajó által a kiegészítő kvótával érintett állományból ejtett valamennyi fogást, a 850/98/EK rendelet[32] XII. mellékletében meghatározott legkisebb fogható méret alatti halakat is ideértve, le kell vonni a hajónak az e cikk alapján odaítélt bármilyen kiegészítő kvótával növelt egyéni kvótájából; d) amikor valamely hajó teljes mértékben felhasználta egy kiegészítő kvótával érintett adott állományra vonatkozó egyéni kvótáját, az adott hajónak be kell szüntetnie a TAC hatálya alá tartozó érintett területen folytatott halászatot; e) azon állományok esetében, amelyekre vonatkozhat e cikk, a tagállamok engedélyezhetik az egyéni kvóta egészének vagy egy részének átadását a teljes körűen dokumentált halászatra vonatkozó próbákban nem részt vevő egyes hajók és az ilyen próbákban részt vevő hajók között, amennyiben kimutatható, hogy a nem résztvevő hajókról történő visszadobások mértéke nem növekszik. 2. A (1) bekezdés b) pontjának (i) pontja ellenére a tagállamok a lobogójuk alatt közlekedő valamely hajónak kivételes esetben kioszthatnak olyan kiegészítő kvótát is, amely meghaladja a kiegészítő kvótában részesülő hajó típusáról származó visszadobások 75 %-át, amennyiben: a) az adott hajótípusra vonatkozó becslés szerint az állományt érintő visszadobások mértéke nem éri el a 10 %-ot; b) az adott hajótípus felvétele fontos a CCTV-rendszer ellenőrzési célú felhasználásában rejlő potenciál értékelése szempontjából; c) a próbákban részt vevő hajók esetében az állományt érintő, valamennyi hajó által végrehajtott visszadobások együttesen nem haladják meg a 75 %-os határértéket. 3. A tagállamok a 14. cikkben említett kiegészítő kvóták kiosztása előtt benyújtják a Bizottságnak a következő információkat: a) a lobogójuk alatt közlekedő, a teljes körűen dokumentált halászatra vonatkozó próbákban részt vevő hajók listája; b) az e hajók fedélzetén felszerelt elektronikus távellenőrzési berendezés jellemzői; c) az e hajók által használt halászeszközök kapacitása, típusa és jellemzői; d) a visszadobások becsült mértéke a próbákban részt vevő valamennyi hajótípus esetében; e) a vonatkozó teljes kifogható mennyiség alapján a próbákban részt vevő hajók által az állományból 2013-ben kifogott mennyiség. 16. cikk A személyes adatok feldolgozása Amennyiben a 15. cikk (1) bekezdése szerinti felvételek a 95/46/EK irányelv szerinti személyes adatok feldolgozásával járnak, a hivatkozott irányelv alkalmazandó az ilyen adatok feldolgozására. 17. cikk A kiegészítő kvóták visszavonása Amennyiben egy tagállam azt észleli, hogy a teljes körűen dokumentált halászatra vonatkozó próbákban részt vevő valamely hajó nem teljesíti az e cikk (15) bekezdésében előírt feltételeket, a tagállam azonnal visszavonja az érintett hajó számára odaítélt kiegészítő kvótát, és a 2014-es év hátralévő részére kizárja a hajót a szóban forgó próbákban való részvételből. 18. cikk A visszadobások mértékére vonatkozó értékelések tudományos felülvizsgálata A Bizottság – a 15. cikk (1) bekezdése b) pontjának i. alpontjában meghatározott követelmény végrehajtásának figyelemmel kísérése érdekében – kérheti bármely olyan tagállamtól, amelyik él az e cikkben foglalt lehetőségekkel, hogy a hajótípusonkénti visszadobások mértékére vonatkozó értékelését ellenőrzés céljából benyújtsa valamely tudományos tanácsadó testületnek. A visszadobásokat megerősítő értékelés hiányában az érintett tagállam megtesz minden szükséges intézkedést az említett követelmény teljesítésének biztosítására, és arról értesíti a Bizottságot. III. fejezet Harmadik országok vizeire vonatkozó halászati engedélyek 19. cikk Halászati engedélyek 1. A harmadik országok vizein halászó uniós hajók rendelkezésére álló halászati engedélyek maximális számát a III. melléklet határozza meg. 2. Amennyiben a 2371/2002/EK rendelet 20. cikkének (5) bekezdése alapján valamelyik tagállam a III. mellékletben meghatározott halászterületek vonatkozásában átadja kvótáját egy másik tagállamnak (kvótacsere), átadáskor a halászati engedélyeket is megfelelő módon át kell adni, és erről értesíteni kell a Bizottságot. Az egyes halászati területek vonatkozásában rendelkezésre álló halászati engedélyeknek a III. mellékletben meghatározott teljes számát azonban nem lehet túllépni. IV. fejezet Halászati lehetőségek a regionális halászati gazdálkodási szervezetek illetékessége alá tartozó vizeken 20. cikk Kvótaátadás és -csere 1. Amennyiben egy adott regionális halászati gazdálkodási szervezet szabályai engedélyezik a regionális halászati gazdálkodási szervezet szerződő felei közötti kvótaátadást vagy -cserét, a tagállam (a továbbiakban: az érintett tagállam) megvitathatja az érintett másik szerződő féllel a tervezett kvótaátadást vagy -cserét, és adott esetben felvázolhatja annak lehetséges paramétereit. 2. Miután az érintett tagállam értesítette a Bizottságot, az jóváhagyhatja a tervezett kvótaátadás vagy -csere vázlatát, amelyet a tagállam a regionális halászati gazdálkodási szervezet érintett szerződő felével megvitatott. A Bizottság ezt követően indokolatlan késedelem nélkül megállapítja, hogy a regionális halászati gazdálkodási szervezet érintett szerződő felével való ezen kvótaátadással vagy -cserével mindkét fél egyetért. Ezután a Bizottság a megállapodás szerinti kvótaátadásról vagy -cseréről értesíti a regionális halászati gazdálkodási szervezet titkárságát, az adott szervezet szabályai szerint. 3. A Bizottság tájékoztatja a tagállamokat a megállapodás szerinti kvótaátadásról vagy -cseréről. 4. A kvótaátadás vagy -csere keretében a regionális halászati gazdálkodási szervezet érintett szerződő felétől kapott vagy annak átadott halászati lehetőségeket az érintett tagállamnak kiosztott kvótának vagy a kiosztott kvótát csökkentő mennyiségnek kell tekinteni, mégpedig attól az időponttól kezdődően, amikor a kvótaátadás vagy -csere a regionális halászati gazdálkodási szervezet érintett szerződő felével kötött megállapodás értelmében vagy – adott esetben – az érintett regionális halászati gazdálkodási szervezet szabályainak megfelelően hatályba lép. A kvótaátadás vagy -csere nem módosíthatja a halászati lehetőségek tagállamok közötti elosztására szolgáló, a halászati tevékenységek relatív stabilitásának elvével összhangban meghatározott érvényes elosztási kulcsot. 1. 1. SZAKASZ AZ ICCAT-EGYEZMÉNY HATÁLYA ALÁ TARTOZÓ TERÜLET 21. cikk A kékúszójú tonhal vonatkozásában a halászati, tenyésztési és hizlalási kapacitás korlátozása 1. Az Atlanti-óceán keleti részén a kékúszójú tonhal 8 kg/75 cm és 30 kg/115 cm közötti méretű egyedeinek aktív halászatára engedéllyel rendelkező, csalival és pergetett horogsorral halászó uniós hajók számát a IV. melléklet 1. pontjában meghatározottak szerint kell korlátozni. 2. A Földközi-tengeren a kékúszójú tonhal 8 kg/75 cm és 30 kg/115 cm közötti méretű egyedeinek aktív halászatára engedéllyel rendelkező, part menti kisüzemi halászatot folytató uniós hajók számát a IV. melléklet 2. pontjában meghatározottak szerint kell korlátozni. 3. Az Adriai-tengeren a kékúszójú tonhal 8 kg/75 cm és 30 kg/115 cm közötti méretű egyedeinek aktív halászatára jogosult uniós hajók számát a IV. melléklet 3. pontjában meghatározottak szerint kell korlátozni. 4. Az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren a kékúszójú tonhal halászatára, fedélzeten tárolására, átrakására, szállítására vagy kirakodására engedéllyel rendelkező halászhajók számát és bruttó tonnatartalomban mért teljes kapacitását a IV. melléklet 4. pontjában meghatározottak szerint kell korlátozni. 5. Az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren kékúszójútonhal-halászat céljából állított csapdák számát a IV. melléklet 5. pontjában meghatározottak szerint kell korlátozni. 6. Az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren a kékúszójútonhal-tenyésztési kapacitást, a hizlalási kapacitást és a kifogott vadon élő kékúszójú tonhalak telepíthető egyedeinek maximális számát a IV. melléklet 6. pontjában meghatározottak szerint kell korlátozni. 22. cikk Szabadidős halászat és sporthorgászat A tagállamoknak az ID. mellékletben kiosztott kvótáikból külön kvótát kell előirányozniuk a kékúszójú tonhal szabadidős halászatára és sporthorgászatára. 23. cikk Cápák 1. Minden halászatban tilos nagyszemű rókacápát (Alopias superciliosus) – akár egészben, akár daraboltan – a fedélzeten tárolni, átrakni vagy kirakodni. 2. Tilos az Alopias nembe tartozó rókacápafajok célzott halászata. 3. Az ICCAT-egyezmény hatálya alá tartozó területen folytatott halászatban (a Sphyrna tiburo kivételével) tilos a Sphyrnidae családba tartozó pörölycápákat – akár egészben, akár daraboltan – a fedélzeten tárolni, átrakni vagy kirakodni. 4. Bármilyen halászatban kifogott fehérorrú cápát (Carcharhinus longimanus) tilos – akár egészben, akár daraboltan – a fedélzeten tárolni, átrakni vagy kirakodni. 5. Bármilyen halászatban kifogott selyemcápát (Carcharhinus falciformis) tilos a fedélzeten tárolni. 2. SZAKASZ A CCAMLR-EGYEZMÉNY HATÁLYA ALÁ TARTOZÓ TERÜLET 24. cikk Tilalmak és fogási korlátozások 1. Az V. melléklet A. részében meghatározott fajok célzott halászata tilos az ugyanott feltüntetett övezetekben és időszakokban. 2. A felderítő halászat tekintetében az V. melléklet B. részében meghatározott teljes kifogható mennyiségek és járulékos fogási korlátozások alkalmazandók az ugyanott feltüntetett alterületeken. 25. cikk Felderítő halászat 1. 2014-ben kizárólag azok a tagállamok vehetnek részt a Dissostichus spp. horogsoros felderítő halászatában a FAO 88.1 és 88.2 alterületen, valamint az 58.4.1, az 58.4.2 és az 58.4.3a körzet nemzeti joghatóságon kívüli területein, amelyek tagjai a CCAMLR-bizottságnak. Amennyiben ilyen tagállam részt kíván venni a szóban forgó halászatban, a 601/2004/EK rendelet 7. és 7a. cikkének megfelelően legkésőbb 2014. június 1-jéig értesíti a CCAMLR titkárságát. 2. A teljes fogási és járulékos fogási korlátozásokat a FAO 88.1 és 88.2 alterület, valamint az 58.4.1, az 58.4.2 és az 58.4.3a körzet vonatkozásában, és ezek mindegyikének kisléptékű kutatási egységenkénti felosztását az V. melléklet B. része határozza meg. A halászatot bármely kisléptékű kutatási egység területén be kell szüntetni, ha a bejelentett fogás mértéke eléri a meghatározott fogási határértéket, és az említett kisléptékű kutatási egységet az idény hátralévő részére le kell zárni a halászat elől. 3. A halászatot földrajzilag és a tengermélység-tartomány szempontjából a lehető legkiterjedtebb területen kell végezni, a halászati potenciál meghatározásához szükséges információ megszerzése és a fogás és halászati erőkifejtés túlzott koncentrációjának elkerülése érdekében. Azonban a FAO 88.1 és 88.2 alterületen, valamint az 58.4.1, az 58.4.2 és az 58.4.3a. körzetben tilos a halászat 550 méternél kisebb mélységben. 26. cikk Krillhalászat a 2014/2015-ös halászati idényben 1. A 2014/2015-ös halászati idényben kizárólag azok a tagállamok halászhatnak krillre (Euphausia superba) a CCAMLR-egyezmény hatálya alá tartozó területen, amelyek tagjai a CCAMLR-bizottságnak. Amennyiben ilyen tagállam krillhalászatot kíván folytatni a CCAMLR-egyezmény hatálya alá tartozó területen, a 601/2004/EK rendelet 5a. cikkének megfelelően legkésőbb 2014. június 1-jéig értesíti a CCAMLR titkárságát és a Bizottságot: a) a krillhalászatban való részvételi szándékáról az V. melléklet C. része szerinti formanyomtatványon; b) a halászhálók kialakításáról az V. melléklet D. része szerinti formanyomtatványon. 2. Az e cikk (1) bekezdésében említett értesítés magában foglalja a 601/2004/EK rendelet 3. cikkében előírt információkat valamennyi olyan halászhajó tekintetében, amely számára a tagállam engedélyezi a krillhalászatban való részvételt. 3. A CCAMLR-egyezmény hatálya alá tartozó területeken krillhalászatban részt venni szándékozó tagállamok kizárólag az engedéllyel rendelkező azon halászhajóikról küldenek értesítést, amelyek az értesítés időpontjában a lobogóik alatt közlekednek, vagy amelyek az értesítés időpontjában valamely más CCAMLR-tag lobogója alatt közlekednek, de a halászat idején várhatóan az adott tagállam lobogója alatt fognak közlekedni. 4. A tagállamok jogosultak a krillhalászatban való részvételt olyan hajó számára is engedélyezni, amely nem szerepel a CCAMLR titkárságának az e cikk (1), (2) és (3) bekezdése szerint küldött értesítésben, amennyiben egy engedéllyel rendelkező hajó alapos működési okokból vagy vis maior következtében nem vehet részt a halászatban. Ilyen esetekben az érintett tagállam haladéktalanul tájékoztatja a CCAMLR titkárságát és a Bizottságot, és megadja: a) a helyettesítésre szánt hajó(k) részletes adatait, beleértve a 601/2004/EK rendelet 3. cikkében előírt információkat is; b) a helyettesítést indokló okok részletes leírását, valamint a vonatkozó bizonyítékokat és igazolásokat. 5. A tagállamok a jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan (IUU) halászatot folytató hajókról készített bármely CCAMLR-jegyzékben szereplő halászhajók számára nem engedélyezhetik a krillhalászatban való részvételt. 3. 3. SZAKASZ AZ IOTC-EGYEZMÉNY HATÁLYA ALÁ TARTOZÓ TERÜLET 27. cikk Az IOTC-egyezmény hatálya alá tartozó területen halászó hajók halászati kapacitásának korlátozása 1. Az IOTC-egyezmény hatálya alá tartozó területen trópusi tonhalfélékre halászó uniós hajók maximális számát és azok bruttó tonnatartalomban mért megfelelő kapacitását a VI. melléklet 1. pontja határozza meg. 2. Az IOTC-egyezmény hatálya alá tartozó területen kardhalra (Xiphias gladius) és germonra (Thunnus alalunga) halászó uniós hajók maximális számát és azok bruttó űrtartalomban mért megfelelő kapacitását a VI. melléklet 2. pontja határozza meg. 3. A tagállamok az (1) és (2) bekezdésben említett két halászati tevékenység egyikéhez kijelölt hajókat átcsoportosíthatják a másik halászati tevékenységhez, amennyiben bizonyítani tudják a Bizottság előtt, hogy ez a változtatás nem fokozza az érintett halállományokra irányuló halászati erőkifejtést. 4. A tagállamok gondoskodnak arról, hogy amennyiben flottájuk kapacitásátcsoportosítására tesznek javaslatot, az átcsoportosítandó hajók szerepeljenek az IOTC hajólajstromában vagy egy másik regionális tonhalhalászati szervezet hajólajstromában. Továbbá nem csoportosíthatók át azok a hajók, amelyek szerepelnek a jogellenes, be nem jelentett és szabályozatlan halászatot folytató hajók („IUU-hajók”) valamely regionális halászati gazdálkodási szervezet által összeállított listáján. 5. Az IOTC-nek benyújtott fejlesztési tervek végrehajtásának figyelembevétele érdekében – az (1) és (2) bekezdésben említett határokon túlmenően – a tagállamok csak szigoríthatják a halászati kapacitás e cikk szerinti korlátozásait. 28. cikk Cápák 1. Minden halászatban tilos az Alopiidae családba tartozó rókacápák bármelyik faját – akár egészben, akár daraboltan – a fedélzeten tárolni, átrakni vagy kirakodni. 2. Minden halászatban tilos a fehérorrú cápa (Carcharhinus longimanus) egyedeit – akár egészben, akár daraboltan – a fedélzeten tárolni, átrakni vagy kirakodni; a tilalom nem vonatkozik a 24 méteres teljes hosszúságot el nem érő olyan hajókra, amelyek kizárólag a lobogójuk szerinti tagállam kizárólagos gazdasági övezetében végeznek halászati műveleteket és fogásaikat csak helyi fogyasztásra szánják. 3. Az (1) és (2) bekezdésben említett fajok véletlenül fogott egyedeit meg kell óvni az esetleges sérülésektől. Ezeket az egyedeket haladéktalanul vissza kell engedni a tengerbe. 4. SZAKASZ AZ SPRFMO-EGYEZMÉNY HATÁLYA ALÁ TARTOZÓ TERÜLET 29. cikk Nyílt tengeri halászat – kapacitáskorlátozás Az SPRFMO-egyezmény hatálya alá tartozó területen 2007-ben, 2008-ban vagy 2009-ben aktív halászati tevékenységet folytató tagállamoknak a lobogójuk alatt közlekedő, 2014-ben nyílt tengeri állományokra halászó hajók bruttó űrtartalmának teljes szintjét az adott terület vonatkozásában uniós szinten összesen 78 600 BT-ra kell korlátozniuk. 30. cikk Nyílt tengeri halászat – teljes kifogható mennyiségek 1. Kizárólag az SPRFMO-egyezmény hatálya alá tartozó területen 2007-ben, 2008-ban vagy 2009-ben aktív halászati tevékenységet folytató, a 29. cikkben meghatározott tagállamok halászhatnak nyílt tengeri állományokra az adott területen az IJ. mellékletben meghatározott teljes kifogható mennyiségekkel összhangban. 2. Az IJ. mellékletben megállapított halászati lehetőségek azzal a feltétellel használhatók fel, hogy a tagállamok legkésőbb a következő hónap ötödik napjáig, az SPRFMO titkárságának tájékoztatása céljából megküldik a Bizottságnak a hajómegfigyelési rendszerek (VMS) nyilvántartásait, a havi fogási jelentéseket és – amennyiben rendelkezésre állnak – a be- és kihajózási adatokat azon hajók vonatkozásában, amelyek az SPRFMO egyezmény hatálya alá tartozó területen aktív halászati tevékenységet folytatnak vagy átrakási műveletekben vesznek részt. 31. cikk Fenékhalászat Azon tagállamok, amelyek hajói a 2002. január 1. és 2006. december 31. közötti időszakban bizonyíthatóan fenékhalászati tevékenységet folytattak az SPRFMO-egyezmény hatálya alá tartozó területen, halászati erőkifejtésüket vagy fogásaikat az alábbiakra korlátozzák: a) a fogások vagy a halászati erőkifejtési paraméterek említett időszakra vonatkozó átlaga; és b) az SPRFMO-egyezmény hatálya alá tartozó terület azon részei, amelyekben fenékhalászatot folytattak bármelyik korábbi halászati idényben. 5. SZAKASZ AZ IATTC-EGYEZMÉNY HATÁLYA ALÁ TARTOZÓ TERÜLET 32. cikk Erszényes kerítőhálós halászat 1. A sárgaúszójú tonhal (Thunnus albacares), a nagyszemű tonhal (Thunnus obesus) és a bonitó (Katsuwonus pelamis) erszényes kerítőhálós hajóval folytatott halászata tilos: a) 2014. július 29-től szeptember 28-ig vagy 2014. november 18-tól 2015. január 18-ig a következő vonalak által határolt területen: – Észak- és Dél-Amerika csendes-óceáni partvonala, – ny. h. 150º, – é. sz. 40°, – d. sz. 40°, b) 2014. szeptember 29-től október 29-ig a következő vonalak által határolt területen: – ny. h. 96º, – ny. h. 110º, – é. sz. 4°, – d. sz. 3°. 2. Az érintett tagállamok az (1) bekezdésben említett halászati tilalomra kiválasztott időszakról 2014. április 1-je előtt értesítik a Bizottságot. A kiválasztott időszakban az érintett tagállamok összes erszényes kerítőhálós hajója beszünteti az erszényes kerítőhálós halászatot az e cikk (1) bekezdésében meghatározott területen. 3. Az IATTC-egyezmény hatálya alá tartozó területen tonhalhalászatot folytató erszényes kerítőhálós hajóknak a fedélzetükön kell tárolniuk, majd ezt követően ki kell rakodniuk vagy át kell rakniuk az összes kifogott sárgaúszójú tonhalat, nagyszemű tonhalat és bonitót. 4. A (3) bekezdés nem alkalmazandó az alábbi esetekben: a) a hal – a méretével nem összefüggő okok miatt – emberi fogyasztásra alkalmatlan; vagy b) a hajóút utolsó szakaszában már nincs elegendő élőhal-tartálytér az adott fogásból származó összes tonhal elhelyezésére. 5. Az IATTC-egyezmény hatálya alá tartozó területen tilos a fehérorrú cápa (Carcharhinus longimanus) halászata, továbbá e területen tilos fehérorrú cápát – akár egészben, akár daraboltan – a fedélzeten tárolni, átrakni, raktározni, eladásra felkínálni vagy kirakodni. 6. Az (5) bekezdésben említett fajok véletlenül kifogott egyedeit meg kell óvni az esetleges sérülésektől. Az egyedeket a hajó üzemeltetőjének haladéktalanul vissza kell engednie a tengerbe, aki ezenkívül: a) rögzíti a visszaengedések számát megjelölve az egyedek állapotát (élő vagy elpusztult); b) az a) pontban meghatározott információkat bejelenti az állampolgársága szerinti tagállamnak. Ezeket az információkat a tagállamok 2014. január 31-ig megküldik a Bizottságnak. 6- SZAKASZ A SEAFO-EGYEZMÉNY HATÁLYA ALÁ TARTOZÓ TERÜLET 33. cikk A mélytengeri cápák halászatára vonatkozó tilalom A SEAFO-egyezmény hatálya alá tartozó területen tilos az alábbi mélytengeri cápák célzott halászata: – valódirája-félék (Rajidae), – tüskéscápa (Squalus acanthias), – halvány sima lámpáscápa (Etmopterus bigelowi), – rövidfarkú lámpáscápa (Etmopterus brachyurus), – nagy lámpáscápa (Etmopterus princeps), – sima lámpáscápa (Etmopterus pusillus), – kis macskacápa (Apristurus manis), – bársonyos lámpáscápa (Scymnodon squamulosus), – a cápaalakúak (Selachimorpha) főrendjébe tartozó mélytengeri cápafajok. 7. SZAKASZ A WCPFC-EGYEZMÉNY HATÁLYA ALÁ TARTOZÓ TERÜLET 34. cikk A nagyszemű tonhalra, a sárgaúszójú tonhalra, a bonitóra és a Csendes-óceán déli részén élő germonra irányuló halászati erőkifejtés korlátozása (1) A tagállamok biztosítják, hogy a WCPFC-egyezmény hatálya alá tartozó terület nyílt tengeri, az é. sz. 20º és a d. sz. 20º közé eső részén a nagyszemű tonhalra (Thunnus obesus), a sárgaúszójú tonhalra (Thunnus albacares) és a bonitóra (Katsuwonus pelamis) erszényes kerítőhálóval halászó hajók számára kiosztott halászati napok száma ne növekedjen. (2) Az uniós hajók nem halászhatnak a Csendes-óceán déli részén élő germonra (Thunnus alalunga) a WCPFC-egyezmény hatálya alá tartozó területnek a d. sz. 20°-tól délre eső részén. 35. cikk A halak csoportosulását előidéző eszközök használatával folytatott halászat elől elzárt terület 1. A WCPFC-egyezmény hatálya alá tartozó területnek az é. sz. 20° és a d. sz. 20° közötti részén 2014. július 1-jén 00.00-től 2014. október 31-án 24.00-ig tilos a halak csoportosulását előidéző eszközöket használó erszényes kerítőhálós hajókkal folytatott halászati tevékenység végzése. Erszényes kerítőhálós hajók az említett időszakban kizárólag akkor folytathatnak halászati tevékenységet a WCPFC-egyezmény hatálya alá tartozó terület említett részén, ha a fedélzetükön tartózkodó megfigyelő igazolja, hogy a hajó egyetlen alkalommal sem: a) telepített vagy alkalmazott a halak csoportosulását előidéző eszközöket vagy azokhoz kapcsolódó elektronikus eszközöket; b) halászott halrajokra a halak csoportosulását előidéző eszközök felhasználásával. 2. A WCPFC-egyezmény hatálya alá tartozó területnek az (1) bekezdésben említett részén halászó erszényes kerítőhálós hajók fedélzetükön tárolnak és kirakodnak vagy átraknak minden kifogott nagyszemű tonhalat, sárgaúszójú tonhalat és bonitót. 3. A (2) bekezdés nem alkalmazandó az alábbi esetekben: a) a hajóút utolsó szakaszában, ha nincs elegendő élőhaltartálytér valamennyi hal elhelyezésére; b) a hal – a méretével nem összefüggő okok miatt – emberi fogyasztásra alkalmatlan; vagy c) ha a fagyasztóberendezés súlyosan meghibásodik. 36. cikk Az IATTC és a WCPFC illetékességi területének közös része 1. A 4. cikk p) pontjában meghatározott, az IATTC és a WCPFC illetékességi területének közös részén folytatott halászat során a kizárólag a WCPFC nyilvántartásában szereplő hajók kötelesek alkalmazni a 34. és a 37. cikkben előírt intézkedéseket. 2. A 4. cikk n) pontjában meghatározott, az IATTC és a WCPFC illetékességi területének közös részén folytatott halászat során a mind a WCPFC nyilvántartásában, mind az IATTC nyilvántartásában szereplő hajók, valamint a kizárólag az IATTC nyilvántartásában szereplő hajók kötelesek alkalmazni a 32. cikk (1) bekezdésének a) pontjában és az ugyanezen cikk (2)–(6) bekezdésében előírt intézkedéseket. 37. cikk A kardhal halászatára engedéllyel rendelkező hajók számának korlátozása A WCPFC-egyezmény hatálya alá tartozó területnek a d. sz. 20°-tól délre eső részén a kardhal (Xiphias gladius) halászatára engedéllyel rendelkező uniós hajók maximális számát a VII. melléklet határozza meg. 8. SZAKASZ BERING-TENGER 38. cikk Halászati tilalom a Bering-tenger nyílt tengeri részén A Bering-tenger nyílt tengeri részén tilos a sávos tőkehal (Theragra chalcogramma) halászata. III. CÍM HARMADIK ORSZÁGBELI HAJÓK HALÁSZATI LEHETŐSÉGEI UNIÓS VIZEKEN 39. cikk Teljes kifogható mennyiségek A Norvégia lobogója alatt közlekedő halászhajók és a Feröer szigeteken lajstromozott halászhajók számára az e rendelet I. mellékletében meghatározott teljes kifogható mennyiségek keretein belül engedélyezett az uniós vizeken folytatott halászat, az e rendeletben és az 1006/2008/EK rendelet III. fejezetében előírt feltételekre is figyelemmel. 40. cikk Halászati engedélyek 1. Az uniós vizeken halászó harmadik országbeli hajók rendelkezésére álló halászati engedélyek maximális számát a VIII. melléklet határozza meg. 2. A teljes kifogható mennyiségek hatálya alá tartozó állományokból származó halakat nem lehet a hajón tárolni vagy kirakodni, kivéve, ha a fogást egy kvótával rendelkező harmadik ország hajója ejtette, és az említett kvóta még nem merült ki. 41. cikk Tilalmak 1. Harmadik országbeli hajók számára tilos a következő fajok halászata, fedélzeten való tárolása, átrakása és kirakodása: a) óriáscápa (Cetorhinus maximus) és fehér cápa (Carcharodon carcharias) az uniós vizeken; b) angyalrája (Squatina squatina) az uniós vizeken; c) sima rája (Dipturus batis) az ICES IIa körzet, valamint az ICES III, IV, VI, VII, VIII, IX és X alterület uniós vizein; d) cifra rája (Raja undulata) és fehér rája (Raja alba) az ICES VI, VII, VIII, IX és X alterület uniós vizein; e) heringcápa (Lamna nasus) az uniós vizeken; f) fűrészes rájafélék (Rhinobatidae) az ICES I, II, III, IV, V, VI, VII, VIII, IX, X és XII alterület uniós vizein; g) atlanti ördögrája (Manta birostris) az uniós vizeken. 2. Az (1) bekezdésben említett fajok véletlenül fogott egyedeit meg kell óvni az esetleges sérülésektől. Ezeket az egyedeket haladéktalanul vissza kell engedni a tengerbe. 42. cikk Hatálybalépés Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon lép hatályba. Ezt a rendeletet 2014. január 1-jétől kell alkalmazni. A 8. cikket azonban 2014. február 1-től kell alkalmazni. A CCAMLR-egyezmény hatálya alá tartozó területre vonatkozó halászati lehetőségekről szóló, a 24., a 25. és a 26. cikkben, valamint az IE. és az V. mellékletben megállapított rendelkezések a bennük meghatározott időpontoktól alkalmazandók. Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban. Kelt Brüsszelben, -án/-én. a Tanács részéről elnök A MELLÉKLETEK JEGYZÉKE I. MELLÉKLET: A teljes kifogható mennyiségek hatálya alá tartozó területeken tartózkodó uniós hajókra vonatkozó teljes kifogható mennyiségek fajok és területek szerinti bontásban IA. MELLÉKLET: A Skagerrak, a Kattegat, az ICES I, II, III, IV, V, VI, VII, VIII, IX, X, XII és XIV alterület, a CECAF uniós vizei és Francia Guyana vizei IB. MELLÉKLET: Az Atlanti-óceán északkeleti része és Grönland, az ICES I, II, V, XII és XIV alterület, valamint a NAFO 1 övezet grönlandi vizei IC. MELLÉKLET: Az Atlanti-óceán északnyugati része – a NAFO-egyezmény hatálya alá tartozó terület ID. MELLÉKLET: Nagy távolságra vándorló halfajok – valamennyi terület IE. MELLÉKLET: Antarktisz – a CCAMLR-egyezmény hatálya alá tartozó terület IF. MELLÉKLET: Az Atlanti-óceán délkeleti része – a SEAFO-egyezmény hatálya alá tartozó terület IG. MELLÉKLET: Déli kékúszójú tonhal – valamennyi terület IH. MELLÉKLET: A WCPFC-egyezmény hatálya alá tartozó terület IJ. MELLÉKLET: Az SPRFMO-egyezmény hatálya alá tartozó terület IIA. MELLÉKLET: A közönséges tőkehal, a sima lepényhal és a közönséges nyelvhal egyes állományaival való gazdálkodás keretében az ICES IIIa, VIa, VIIa, VIId körzetben, az ICES IV alterületen, valamint a IIa és Vb körzet uniós vizein tevékenységet folytató hajók halászati erőkifejtése IIB. MELLÉKLET: Egyes déliszürketőkehal- és egyes norvéghomár-állományok helyreállítása keretében a Cádizi-öböl kivételével az ICES VIIIc és IXa körzetben tevékenységet folytató hajók halászati erőkifejtése IIC. MELLÉKLET: A La Manche csatorna nyugati részének nyelvhalállományaival való gazdálkodás keretében az ICES VIIe körzetben tevékenységet folytató hajók halászati erőkifejtése IID. MELLÉKLET Az ICES IIa és IIIa körzetben és az ICES IV alterületen lévő homokiangolna-gazdálkodási területek III. MELLÉKLET: Harmadik országok vizein halászó uniós hajók rendelkezésére álló halászati engedélyek maximális száma IV. MELLÉKLET : Az ICCAT-egyezmény hatálya alá tartozó terület V. MELLÉKLET: A CCAMLR-egyezmény hatálya alá tartozó terület VI. MELLÉKLET: Az IOTC-egyezmény hatálya alá tartozó terület VII. MELLÉKLET: A WCPFC-egyezmény hatálya alá tartozó terület VIII. MELLÉKLET: Az uniós vizeken halászó harmadik országbeli hajók halászati engedélyeire vonatkozó mennyiségi korlátozások [1] Lásd különösen a „General Context of ICES Advice” című dokumentumot a következő linken: http://www.ices.dk/sites/pub/Publication%20Reports/Advice/2013/2013/1.2_General_context_of_ICES_advice_2013_June.pdf [2] A közös halászati politikáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslat, COM(2011) 425 végleges. [3] A Tanács 2008. december 18-i 1342/2008/EK rendelete a tőkehalállományokra és az ezen állományok halászatára vonatkozó hosszú távú terv létrehozásáról (tőkehalgazdálkodási terv). [4] A Tanács 2002. december 20-i 2371/2002/EK rendelete a halászati erőforrások közös halászati politika alapján történő védelméről és fenntartható kiaknázásáról (HL L 358., 2002.12.31., 59. o.). [5] A Tanács 2005. december 20-i 2166/2005/EK rendelete a Kantábriai-tenger és az Ibériai-félsziget nyugati részének déli szürketőkehal- és norvéghomár-állományának helyreállítását célzó intézkedésekről, valamint a halászati erőforrásoknak a fiatal tengeri élőlények védelmét biztosító technikai intézkedések révén történő megóvásáról szóló 850/98/EK rendelet módosításáról (HL L 345., 2005.12.28., 5. o.). [6] A Tanács 2007. május 7-i 509/2007/EK rendelete a La Manche csatorna nyugati része nyelvhalállományának fenntartható kiaknázására vonatkozó többéves terv létrehozásáról (HL L 122., 2007.5.11., 7. o.). [7] A Tanács 2007. június 11-i 676/2007/EK rendelete az Északi-tengerben élő sima lepényhal és közönséges nyelvhal halászatára vonatkozó többéves terv létrehozásáról (HL L 157., 2007.9.16., 1. o.). [8] A Tanács 2008. december 18-i 1300/2008/EK rendelete a Skóciától nyugatra fekvő területen élő heringállományra és az állomány halászatára vonatkozó többéves terv létrehozásáról (HL L 344., 2008.12.20., 6. o.). [9] A Tanács 2008. december 18-i 1342/2008/EK rendelete a tőkehalállományokra és az ezen állományok halászatára vonatkozó hosszú távú terv létrehozásáról, valamint a 423/2004/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 348., 2008.12.24., 20. o.). [10] A Tanács 2009. április 6-i 302/2009/EK rendelete a kékúszójú tonhalra vonatkozóan az Atlanti-óceán keleti részén és a Földközi-tengeren alkalmazandó többéves helyreállítási tervről, a 43/2009/EK rendelet módosításáról és az 1559/2007/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 96., 2009.4.15., 1. o.). [11] A Tanács 2004. április 21-i 811/2004/EK rendelete az északi szürketőkehal-állomány helyreállítására vonatkozó intézkedések megállapításáról (HL L 150., 2004.4.30., 1. o.). [12] A Tanács 2006. február 23-i 388/2006/EK rendelete a Biscay-öböl nyelvhalállományának fenntartható kiaknázására vonatkozó többéves terv létrehozásáról (HL L 65., 2006.3.7., 1. o.). [13] A Tanács 1996. május 6-i 847/96/EK rendelete a teljes kifogható mennyiség és kvóták éves kezelésére vonatkozó kiegészítő feltételek bevezetéséről (HL L 115., 1996.5.9., 3. o.). [14] A Tanács 2009. július 27-i 754/2009/EK rendelete egyes hajócsoportoknak az 1342/2008/EK rendelet III. fejezetében előírt erőkifejtési rendszerből történő kizárásáról (HL L 214., 2009.8.19., 16. o.). [15] A Tanács 2009. november 20-i 1224/2009/EK rendelete a közös halászati politika szabályainak betartását biztosító közösségi ellenőrző rendszer létrehozásáról, a 847/96/EK, a 2371/2002/EK, a 811/2004/EK, a 768/2005/EK, a 2115/2005/EK, a 2166/2005/EK, a 388/2006/EK, az 509/2007/EK, a 676/2007/EK, az 1098/2007/EK, az 1300/2008/EK és az 1342/2008/EK rendelet módosításáról, valamint a 2847/93/EGK, az 1627/94/EK és az 1966/2006/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről (HL L 343., 2009.12.22., 1. o.). [16] Az Európai Parlament és a Tanács 1995. október 24-i 95/46/EK irányelve a személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról (HL L 281., 1995.11.23., 31. o.). [17] HL L 6., 2012.1.10., 9. o. [18] Az Európai Parlament és a Tanács 2011. február 16-i 182/2011/EU rendelete a Bizottság végrehajtási hatásköreinek gyakorlására vonatkozó tagállami ellenőrzési mechanizmusok szabályainak és általános elveinek megállapításáról (HL L 55., 2011.2.28., 13. o.). [19] A Bizottság 2008. június 10-i 517/2008/EK rendelete a 850/98/EK tanácsi rendelet alkalmazásában a halászhálók szembőségének meghatározására és fonalvastagságának vizsgálatára irányadó részletes végrehajtási szabályok megállapításáról (HL L 151., 2008.6.11., 5. o.). [20] Az Európai Parlament és a Tanács 2009. március 11-i 218/2009/EK rendelete az Atlanti-óceán északkeleti részén halászatot folytató tagállamok névleges fogási statisztikájának benyújtásáról (HL L 87., 2009.3.31., 70. o.). [21] Az Európai Parlament és a Tanács 2009. március 11-i 216/2009/EK rendelete az Atlanti-óceán északi részén kívüli egyes területeken halászatot folytató tagállamok által a névleges fogási statisztikák benyújtásáról (HL L 87., 2009.3.31., 1. o.). [22] Az Európai Parlament és a Tanács 2009. március 11-i 217/2009/EK rendelete az Atlanti-óceán északnyugati részén halászatot folytató tagállamok fogási és tevékenységi statisztikájának benyújtásáról (HL L 87., 2009.3.31., 42. o.). [23] A 2002/738/EK tanácsi határozattal megkötött egyezmény (HL L 234., 2002.8.31., 39. o.). [24] Az Unió a 86/238/EGK tanácsi határozattal (HL L 162., 1986.6.18., 33. o.) csatlakozott. [25] A Tanács 2004. március 22-i 601/2004/EK rendelete az Antarktisz tengeri élővilágának védelméről szóló egyezmény hatálya alá tartozó területen folytatott halászati tevékenységekre vonatkozó bizonyos ellenőrző intézkedések megállapításáról (HL L 97., 2004.4.1., 16. o.). [26] A 2006/539/EK tanácsi határozattal megkötött egyezmény (HL L 224., 2006.8.16., 22. o.). [27] Az Unió a 95/399/EGK tanácsi határozattal (HL L 236., 1995.10.5., 24. o.) csatlakozott. [28] A 2008/780/EK tanácsi határozattal megkötött egyezmény (HL L 268., 2008.10.9., 27. o.). [29] Az Unió a 2005/75/EGK tanácsi határozattal (HL L 32., 2005.2.4., 1. o.) csatlakozott. [30] A Tanács 2009. szeptember 29-i 1006/2008/EK rendelete a közösségi halászhajók közösségi vizeken kívül folytatott halászati tevékenységeinek engedélyezéséről és a harmadik országok hajóinak közösségi vizekhez való hozzáféréséről (HL L 286., 2008.10.29., 33. o.). [31] A Tanács 2002. december 16-i 2347/2002/EK rendelete a mélytengeri állományok halászatára vonatkozó különleges hozzáférési követelmények és kapcsolódó feltételek megállapításáról (HL L 351., 2002.12.28., 6. o.). [32] A Tanács 1998. március 30-i 850/98/EK rendelete a halászati erőforrásoknak a fiatal tengeri élőlények védelmét biztosító technikai intézkedések révén történő megóvásáról (HL L 125., 1998.4.27., 1. o.). I. MELLÉKLET A TELJES KIFOGHATÓ MENNYISÉGEK HATÁLYA ALÁ TARTOZÓ TERÜLETEKEN TARTÓZKODÓ UNIÓS HAJÓKRA VONATKOZÓ TELJES KIFOGHATÓ MENNYISÉGEK FAJOK ÉS TERÜLETEK SZERINTI BONTÁSBAN Az IA., IB., IC., ID., IE., IF., IG. és IJ. mellékletben szereplő táblázatok állományonként (eltérő rendelkezés hiányában élőtömegtonnában) meghatározzák a teljes kifogható mennyiségeket és kvótákat, valamint – adott esetben – a hozzájuk funkcionálisan kapcsolódó feltételeket. Az e mellékletben meghatározott összes halászati lehetőségre az 1224/2009/EK rendeletben és különösen annak 33. és 34. cikkében megállapított szabályok vonatkoznak. Eltérő rendelkezés hiányában a halászati övezetekre vonatkozó utalást ICES-övezetekre való utalásként kell értelmezni. A halállományokra minden terület tekintetében a fajok latin nevének betűrendjében történik utalás. Szabályozási szempontból a fajok latin neve az irányadó, a közönséges nevek csak a hivatkozás megkönnyítésére szolgálnak. A következő táblázat e rendelet alkalmazásában a fajok latin nevének és közönséges nevének megfeleléseit tartalmazza: Tudományos név || Hárombetűs kód || Közönséges név Amblyraja radiata || RJR || Csillagrája Ammodytes spp. || SAN || Homoki angolnák Argentina silus || ARU || Aranylazac Beryx spp. || ALF || Tízujjú nyálkásfejűhalak Brosme brosme || USK || Norvég menyhal Caproidae || BOR || Disznófejűhal-félék Centrophorus squamosus || GUQ || Érdes tüskéscápa Centroscymnus coelolepis || CYO || Portugál cápa Chaceon spp. || GER || Mélytengeri vörös tarisznyarákok Chaenocephalus aceratus || SSI || Scotia-tengeri jéghal Champsocephalus gunnari || ANI || Csíkos jéghal Channichthys rhinoceratus || LIC || Egyszarvú jéghal Chionoecetes spp. || PCR || Jeges-tengeri