A közönséges tőkehal, a hering és a spratt balti-tengeri állományaira és a halászatukra vonatkozó többéves terv létrehozásáról szóló, 2016. július 6-i (EU) 2016/1139 rendelet a halászati mortalitási értékeket tartományokként határozza meg. E javaslat is tartományokat használ a közös halászati politika célkitűzéseinek, különösen az MFH-nak az elérése és fenntartása érdekében.

A 2020-ra vonatkozó javaslatok gazdasági hatása tehát abban mutatkozik meg, hogy valamennyi tagállam flottája számára csökkenni fognak a halászati lehetőségek. Összességében a Bizottság javaslatának megfelelően mintegy 469 000 tonna halászati lehetőség állna rendelkezésre a Balti-tengeren, ami 2019-hez képest 23,6 %-os csökkenést jelent. A Balti-tengerre vonatkozó többéves terv előírja, hogy az egészséges állományokra vonatkozó TKM meghatározható úgy is, hogy értéke az MFH pontértéke feletti tartományba essen (az ún. „felső MFH-tartományba”), ami nevezetesen biztosítja, hogy az egymást követő évek közötti eltérések legfeljebb 20 %-ra legyenek korlátozhatók. A Bizottság azonban nem javasolja ezen alternatíva alkalmazását, mivel a Balti-tenger nyugati térségében élő heringállomány, valamint a Balti-tenger nyugati és keleti részén élő közönségestőkehal-állományok biomasszája nem éri el a biztonságos biológiai határértéket. Ráadásul a sprattállomány csupán egyetlen jó évjáratra támaszkodik, ezért az ICES becslése szerint a biomassza az elkövetkező években csökkenni fog. Az MFH felső tartományának igénybevétele azzal fenyeget, hogy a jövőben még komolyabb csökkentésekkel kellene számolni. Ezen túlmenően a botteni-öbölbeli heringállományra vonatkozóan az ICES az elővigyázatossági megközelítésen alapuló szakvéleményt bocsátott ki, amely nem ad meg MFH-tartományokat. A sima lepényhal a Balti-tengerre vonatkozó többéves terv keretében járulékosan kifogott faj, ezért az ICES erre az állományra nem határoz meg MFH-tartományokat. Végezetül a Balti-tengerre vonatkozó többéves terv azt is lehetővé teszi, hogy a vegyes halászatban az egészséges állományok esetében igénybe vegyék a felső MFH-tartományokat, amennyiben ez szükséges a közös halászati politika és a többéves terv célkitűzéseinek eléréséhez. Noha a heringhalászat vegyes halászat, a Balti-tenger középső térségének heringállománya esetében a Bizottság nem javasolja a felső MFH-tartomány használatát, mivel az állomány egyetlen jó évjáratra támaszkodik, ráadásul a heringet vegyes halászat keretében együtt halásszák a közönséges tőkehal állományával, amelynek állapota egyre romlik.

Az Unió az ICES-től minden évben tudományos szakvéleményeket kér a jelentős halállományok állapotáról. A kapott szakvélemények kiterjednek minden balti-tengeri állományra, és a főbb kereskedelmi állományok tekintetében a TKM-ekre vonatkozó javaslatot is megfogalmaznak (www.ices.dk/community/advisory-process/Pages/Latest-advice.aspx).

A javaslat nincs hatással az uniós költségvetésre.

5.EGYÉB ELEMEK

•Végrehajtási tervek, valamint a nyomon követés, az értékelés és a jelentéstétel szabályai

A TKM-ek és kvóták formájában meghatározott halászati lehetőségek felhasználásának nyomon követését az 1224/2009/EK tanácsi rendelet írja elő.

•A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes magyarázata

A javaslat meghatározza 2020 tekintetében a Balti-tengeren halászatot folytató tagállamok számára a bizonyos halállományokra és halállománycsoportokra vonatkozó halászati lehetőségeket.

A balti-tengeri halászatra vonatkozó többéves terv 2016. július 20-án lépett hatályba. E terv rendelkezései szerint a halászati lehetőségeket a terv célkitűzéseivel összhangban kell meghatározni, ezenkívül a halászati lehetőségeknek meg kell felelniük a rendelkezésre álló legmérvadóbb – főképpen az ICES vagy hasonló, független tudományos testületek által kibocsátott – tudományos szakvéleményekben meghatározott halászati mortalitási céltartományoknak. Olyan esetekben, amikor egy állomány biomasszája nem éri el a legmérvadóbb tudományos szakvéleményekben meghatározott referenciapontokat, a halászati lehetőségeket az állomány biomasszájának csökkenésével arányosan csökkentett halászati mortalitásnak megfelelően kell megállapítani.

A javasolt halászati lehetőségek megfelelnek az 1380/2013/EU rendelet 16. cikke (1) bekezdésének (a viszonylagos stabilitás elve) és 16. cikke (4) bekezdésének (a közös halászati politika céljai és a többéves tervekben előírt szabályok).

Az Oroszországi Föderációval közös gazdálkodás tárgyát képező állományok uniós kvótáinak meghatározása érdekében az ICES által javasolt TKM-ekből levonásra kerültek ezen állományok megfelelő mennyiségei. A tagállamok számára kiosztott TKM-eket és kvótákat a rendelet melléklete tünteti fel.

A Balti-tenger nyugati részén élő heringállomány esetében az állomány mérete az ICES becslése szerint továbbra is az ívásra képes biomassza legalacsonyabb szintjének referenciapontja alatt marad, amely alatt csökkenhet az ICES által meghatározott szaporodóképesség (Blim). Az (EU) 2016/1139 rendelet 5. cikke úgy rendelkezik, hogy amennyiben a tudományos szakvélemények alapján egy adott állomány nem éri el a Blim értéket, korrekciós intézkedéseket kell hozni annak érdekében, hogy az állomány mérete minél hamarabb visszaálljon az MFH-t biztosító szintre. E szint elérése érdekében az állományra vonatkozó halászati lehetőségeket először is úgy kell meghatározni, hogy értékük összhangban álljon az FMFH felső tartománya alá csökkent halászati mortalitással, másodszor pedig további korrekciós intézkedéseket kell hozni. Figyelembe véve a Balti-tenger nyugati részén élő heringállomány biomasszájának csökkenését, a Bizottság az (EU) 2016/1139 rendelet 4. cikkének (4) bekezdése értelmében azt javasolja, hogy a TKM az FMFH tartományoknál alacsonyabb szinten kerüljön megállapításra. A Bizottság a tartomány alsó értékének használatát, illetve további csökkentést javasol. Ez 2 651 tonna (–71 %) TKM-et eredményez, amely az ICES szerint lehetővé teszi, hogy 2022-re a biomassza a Blim érték felett legyen.

A Balti-tenger keleti részén élő közönségestőkehal-állomány esetében az ICES több év elteltével ismét analitikai értékelést készített. Az ICES azonban nem tudta meghatározni az MFH szerinti halászati mortalitási tartományokat. Ezenkívül az ICES becslése szerint az állomány mérete nem éri el a Blim értéket, és középtávon még a halászat teljes tilalma esetén is a Blim érték alatt fog maradni. A Bizottság ezért 2019 júliusában szükséghelyzeti intézkedéseket fogadott el, amelyek értelmében az év végéig megtiltotta a közönséges tőkehal halászatát azokon a területeken, ahol számottevő a Balti-tenger keleti részén élő heringállomány abundanciája. A fogáskorlátozás hatékonyabb módja azonban a célzott halászat betiltása és egy igen korlátozó, kizárólag a járulékos fogásokra vonatkozó TKM meghatározása. A Bizottság felkérte az ICES-t, hogy szolgáltasson megfelelő adatokat, az ICES azonban jelezte, hogy a rendelet Tanács általi, idén októberben esedékes elfogadása előtt nem tud számadatokkal szolgálni a 2020-as elkerülhetetlen járulékos fogásokról. A Bizottság becslése szerint a Balti-tenger keleti részén élő közönségestőkehal-állományra vonatkozó halászati lehetőségek [...] %-kal csökkennek. A Bizottság feltett szándéka, hogy javaslatot nyújtson be a 2020. évi halászati lehetőségekről szóló rendelet módosítására, amint az ICES rendelkezésre bocsátja a 2020-as elkerülhetetlen járulékos fogásokra vonatkozó adatokat. Ezen túlmenően, tekintettel a Balti-tenger keleti részén élő közönségestőkehal-állomány állapotára, valamint az ICES arra vonatkozó szakvéleményére, amely szerint az ívóhelyek lezárása olyan további előnyökkel járhat az állományra nézve, amelyek pusztán a TKM meghatározásával nem érhetők el (pl. zavartalan ívás miatti fokozott állománypótlódás), az ívóhelyek meglévő nyári lezárása meghosszabbításra kerül és alkalmazási köre is kiszélesedik. Végezetül, a hobbihorgászatra tilalom van érvényben, mivel a kifogott mennyiségek jelentős szintet képviselnek, ha a TKM igen korlátozó, kizárólag a járulékos fogásokra vonatkozó TKM-re csökken.

A Balti-tenger középső térségének heringállománya és a rigai-öbölbeli heringállományok, valamint a sprattállomány, a Balti-tenger fő medencéjének lazacállománya és a Balti-tenger nyugati részén élő közönségestőkehal-állomány tekintetében javasolt TKM-ek megfelelnek az (EU) 2016/1139 rendelet 4. cikkének (3) bekezdésében meghatározott MFH szerinti halászati mortalitási tartománynak. A Balti-tenger fő medencéjének lazacállományával kapcsolatban Finnország és Észtország kérte a tavaly bevezetett, területek közötti, korlátozott mértékű rugalmasság fenntartását, és ezáltal annak folytatását. A Balti-tenger nyugati részén élő közönségestőkehal-állományt illetően az ICES rámutat arra, hogy az állomány helyzete törékeny és ismét romlik, ezért ismét bevezetésre kerül az ívóhelyek – meghosszabbított és szélesebb körű – téli lezárása, mivel az ICES úgy véli, hogy e tilalmak olyan további előnyökkel járhatnak, amelyek pusztán a TKM meghatározásával nem érhetők el. Mivel a hobbihorgászat jelentős mértékben hozzájárul a halászati mortalitáshoz, a hobbihorgászatra vonatkozó fogási korlát a TKM csökkentésével azonos mértékben csökken. Végezetül, mivel az ICES 24 alkörzetben keverednek a Balti-tenger keleti és nyugati részén élő közönséges tőkehalak, valamint a 2019-ben elfogadott szükséghelyzeti intézkedések nyomán az ICES 24 alkörzetben a parttól mért hat tengeri mérföldön túl tilos a közönséges tőkehal célzott halászata, és csak az elkerülhetetlen járulékos fogások ejthetők. Továbbá annak érdekében, hogy a szóban forgó területen ugyanazok a feltételek érvényesüljenek, mint a Balti-tenger keleti részén élő közönségestőkehal-állomány gazdálkodási területén, az ICES 24 alkörzetben a parttól mért hat tengeri mérföldön túl tilos a hobbihorgászat, mivel e területeken nagyrészt a Balti-tenger keleti részén élő tőkehal fordul elő.

A sima lepényhalra vonatkozó TKM egyrészt az ICES 21–23 alkörzetben a maximális fenntartható hozamra vonatkozó ajánlás, másrészt az ICES 24–32 alkörzetben előforduló állomány tekintetében az ICES által a korlátozott adatellátottságú állományokra vonatkozóan kidolgozott megközelítés alapján került meghatározásra. A Finn-öböl lazacállományára és a Botteni-öböl heringállományra vonatkozó TKM-ek is az ICES által azon állományok kapcsán kidolgozott megközelítés alapján került meghatározásra, amelyekről nem áll rendelkezésre elegendő adat.

A 847/96/EK tanácsi rendelet kiegészítő feltételeket vezetett be a TKM-ek éves kezelésére vonatkozóan, többek között az elővigyázatossági szempontból, illetve az analitikai célokra kifogható állományokra vonatkozóan a 3. és a 4. cikkben előírt rugalmassági rendelkezéseket. A hivatkozott rendelet 2. cikke értelmében a TKM-ek rögzítésekor a Tanács határoz arról, hogy mely állományok esetében nem alkalmazandó a 3. és a 4. cikk, figyelembe véve különösen az állományok biológiai állapotát. Az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (9) bekezdése alapján nemrégiben a kirakodási kötelezettség hatálya alá tartozó valamennyi állomány vonatkozásában bevezetésre került a rugalmassági mechanizmus. Ezért annak érdekében, hogy elkerülhető legyen a túlzott rugalmasság, amely gyengítené az élő tengeri biológiai erőforrások észszerű és felelősségteljes kiaknázásának elvét, valamint akadályozná a közös halászati politika célkitűzéseinek elérését, egyértelművé kell tenni, hogy a 847/96/EK rendelet 3. és 4. cikke csak akkor alkalmazható, ha a tagállamok nem élnek az egymást követő évek közötti rugalmasságnak az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (9) bekezdésében előírt lehetőségével.

2019/0175 (NLE)

Javaslat

A TANÁCS RENDELETE

a bizonyos halállományok és halállománycsoportok tekintetében a Balti-tengeren alkalmazandó halászati lehetőségeknek a 2020. évre történő meghatározásáról, valamint az (EU) 2019/124 rendeletnek az egyéb vizekre vonatkozó egyes halászati lehetőségek tekintetében történő módosításáról

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 43. cikke (3) bekezdésére,