Brüsszel, 26.10.2004

COM(2004) 723 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE

Az EU gazdasága: Áttekintés 2004-ről − Összefoglaló és fő következtetések − {SEC(2004) 1368}

1. BEVEZETő |

Az Unió 2004. május 1-jei kibővítése történelmi jelentőségű vívmány. Bár az új tagállamok gazdasági integrációjának folyamata az előcsatlakozási szakaszban megkezdődött, az EU-ba való belépésükkel erősödött meg. Ez kihívásokat, de mindenekfelett lehetőségeket teremt, mind a régi EU-15, mind az új EU-25 számára. |

A kibővítés és a lisszaboni stratégia félidőben történő áttekintése a figyelmet a lisszaboni napirend kulcsfontosságú gazdasági kérdéseire irányítja | 2004 tavaszán az Európai Tanács, ez a magas szintű, Wim Kok elnökletével működő csoport, felkérést kapott arra, hogy végezzen el egy független elemzést, hozzájárulásként a lisszaboni stratégia esedékes félidős áttekintéséhez. Ez először is és mindenekelőtt arra ad lehetőséget, hogy levonjuk a tanulságokat az eddig felgyülemlett tapasztalatokból, illetve alátámasszuk azt a szabályozási stratégiát és a stratégiai törekvés elérésére szolgáló eszközöket erre az évtizedre, amelyekről az Európai Tanács Lisszabonban állapodott meg, 2000 márciusában. A közelgő félidős áttekintés meghatározó tényező az EU-gazdaság 2004. évi áttekintésének elkészítésében is. Az áttekintés az euróövezet közelmúltbeli makrogazdasági és politikai fejleményeivel foglalkozó fejezettel indul, majd áttér annak a négy konkrét témának az elemzésére, amelyeket a lisszaboni napirenddel kapcsolatos központi jelentőségük miatt választottak ki: konvergencia, foglalkoztatás, termelékenység és a környezet. A záró fejezet a gazdaságfelügyelet egyes kérdéseit taglalja. |

2. GAZDASÁGI FEJLEMÉNYEK: A MEGKÉSETT FELLENDÜLÉS KÉRDÉSEKET VET FEL A RUGALMASSÁGGAL KAPCSOLATBAN |

Háromévi gyenge növekedés után az euróövezet gazdasága most fellendülőben van | 2004-ben a gazdasági kilátások fényesebbekké váltak a kedvező nemzetközi gazdasági környezetben. A növekedést főként az erős export húzta, míg a belföldi kereslet az euróövezetben lassan, de stabilan erősödött. Másfelől a magánfogyasztásnak és a beruházásnak – a belföldi kereslet két fő összetevőjének – hozzájárulása a növekedéshez túlságosan instabil maradt ahhoz, hogy valóban biztos fellendülésről lehessen beszélni. Csak kevés bizonyíték van annak az érvnek az alátámasztására, hogy az elmúlt évek gyenge belföldi kereslete a makrogazdasági politikáknak lenne tulajdonítható. A monetáris feltételek kedvezőek maradtak, történelmi mélyponton járó rövid- és hosszú távú kamatlábakkal, a költségvetési politikára pedig az automatikus stabilizátorok tompító hatása volt jellemző. A szabályozási háttér ezáltal egészséges makrogazdasági környezetet teremtett, amely serkenti a belföldi kereslet élénkülését. |

A megkésett és lassú fellendülés az övezet gazdasági rugalmasságát helyezi reflektorfénybe | Az EU gazdaságának felélénkülése viszonylag megkésett és lassú a többi nagy gazdasághoz képest. Ez már kérdéseket vetett fel az euróövezet gazdasági rugalmasságát illetően, és különösen azzal kapcsolatban, hogy az euróövezet a többi régiónál érzékenyebb-e a kedvezőtlen gazdasági megrázkódtatásokkal szemben, vagy gazdasági struktúrái kevésbé kedveznek-e a gazdasági fellendülésnek. Az elemzés azt mutatja, hogy bár a kedvezőtlen gazdasági események hatást gyakoroltak az üzleti bizalom mutatóira, az ipari termelésre gyakorolt hatásuk rövid életű volt és nem különösebben mélyreható. Inkább úgy tűnik, hogy a szerkezeti rugalmatlanságok jelentősebb tényezőt jelentettek a késői és lomha konjunkturális kiigazításban az euróövezeten belül. A modellszámítások arra utalnak, hogy a szerkezeti rugalmatlanságok főként a beruházási tevékenységre hatnak. Ily módon a potenciális kibocsátáshoz való visszatérés gyorsaságát az határozza meg, hogy ezek a merevségek mennyire nehezednek rá a beruházásokra, amikor egyfelől a kereslethiány konjunkturális hatása, másfelől a beruházások növekedését visszafogó pénzügyi korlátok már eltűntek. A bérek rugalmatlansága és a tökéletlen verseny – különösen a szolgáltató gazdaságban – a fő okai között vannak annak, hogy az árak az euróövezetben rugalmatlanok. A relatív árak nem alkalmazkodnak gyorsan az euróövezetben, ami a költségesebb mennyiségi kiigazításokat teszi szükségessé, a termelés és ezáltal a foglalkoztatás leépítése révén. Az is lehetséges, hogy a határozottság hiánya a költségvetés konszolidálásában, a strukturális reformok és a nyugdíjreformok kivitelezésében megnövelte a bizonytalanságot, és ezáltal hátrányosan hatott a fogyasztói bizalomra és fogyasztásra. Ezeknek a függőben lévő politikai kérdéseknek a határozott megoldása potenciálisan támogathatja a fogyasztást a fellendülés során. |

3. A LISSZABONI STRATÉGIA GAZDASÁGI TÁMASZAI |

A konvergencia gazdaságtanának, a munkaerőpiaci teljesítménynek, a termelékenységnek és a környezetvédelemnek a közelebbi szemügyre vétele | Az Európai Tanács lisszaboni ülésén, 2000 márciusában, az állam- és kormányfők kinyilvánították azt a törekvésüket, hogy Európát „a világ legversenyképesebb és legdinamikusabb tudásalapú gazdaságává tegyék, amely képes a fenntartható gazdasági növekedésre, több és jobb munkahely teremtése és nagyobb társadalmi kohézió mellett”. A lisszaboni stratégia közelgő félidős áttekintéséhez való hozzájárulásként, az EU gazdaságának 2004. évi áttekintése a stratégia gazdasági támasztékaira összpontosít, négy területen: Először, a kohéziót illetően, elemzés készült az új tagállamok felzárkózó növekedésének és konvergenciájának kilátásairól. Másodszor, a munkaerőpiaci teljesítmény gazdaságtana kerül részletesen áttekintésre. Az elmúlt évi, a termelékenység alakulásával foglalkozó áttekintés kibővült, különös tekintettel az informatikai és kommunikációs technológiák (ICT) által játszott szerepre és a termékpiaci reformra. A negyedik fejezet a környezet és a gazdasági növekedés közötti kapcsolatot vizsgálja, az utolsó fejezet pedig a gazdaságfelügyelet egyes témáit tekinti át. |

3.1. Felzárkózó növekedés és konvergencia az új tagállamokban |

A bővítés előtérbe helyezi a kohézió kérdését | Mivel az új tagállamok jövedelemszintjei lényegesen az EU átlaga alatt vannak, helyénvalónak tűnik a fő politikai eszközök meghatározása a tartós felzárkózási folyamat serkentésére. Az EU tapasztalata szerint azonban a jövedelem konvergenciája nem szükségképpen gyors, folyamatos és automatikus folyamat. Emellett a felzárkózás kezdeti szakaszaiban a növekedés először inkább a városi, mint a vidéki területeken erősödik, így a regionális jövedelmi egyenlőtlenségek kezdetben növekedhetnek, amikor a nemzeti gazdasági növekedési ráta gyorsul. |

A gazdasági növekedést az új tagállamokban a beruházások és a termelékenység növekedése hajtja | Az új tagállamok a hosszú felzárkózási folyamatot jóval a csatlakozásuk előtt megkezdték, a korai 90-es évek átmeneti fázisában – bár az üteme csak mérsékelt volt a legtöbb esetben. A gazdasági konvergenciának ezt a folyamatát eddig teljes egészében a beruházás és a teljes tényezőtermelékenység (Total Factor Productivity, TFP) hajtotta. A kihívás az, hogy ezt a folyamatot szélesíteni kell, a kihasználatlan munkaerőforrások bevonásával – ily módon növelve a legtöbb új tagállamban meglehetősen alacsony foglalkoztatási rátákat –, illetve a nagyobb belföldi megtakarítások fokozatos mobilizálásával a közvetlen külföldi tőkebefektetések kiegészítésére, amelyek az eddigiekben nagy szerepet játszottak. |

Átfogó politikai megközelítés szükséges a felzárkózás serkentésére | Fontos kérdés, hogy miként segíthet a politika az erőteljesebb és szélesebb alapokon nyugvó növekedés serkentésében. A kereskedelem liberalizálása már jelentősen hozzájárult a növekedéshez, a 90-es évek elejétől kezdve. Kulcsfontosságú prioritás lesz a makrogazdasági stabilitás megteremtése, amikor a költségvetési hiány a legtöbb esetben még mindig túl magas, és egyes tagállamokban az infláció meglehetősen magas és ingadozó. Az intézményi reform is fontos a konvergencia fenntartásában, és most, hogy az EU-csatlakozás kilátása már nem szolgálhat a változás politikai támogatásának katalizálását segítő külső támpontként, a kihívás abban áll, hogy a lendületet fenn kell tartani és támogatni kell a további reformokat. |

Az EU kohéziós politikája számottevő hatást gyakorolhat, ha több feltétel teljesül | A Strukturális Alapoknak szintén szerepük van a konvergencia hatékony serkentésében, de ahhoz, hogy ez megtörténjen, három feltételnek kell teljesülnie: erősebb területi koncentráció a leginkább szükséget szenvedő régiókra és tagállamokra, jobb tematikus koncentráció, és a pénzeszközök hatékonyabb felhasználása a lisszaboni célkitűzések megvalósítására. Az EU kohéziós politikájának hozzájárulása a valódi konvergenciához elsősorban a politikacsinálóknak a koherens nemzeti és regionális politikák iránti elkötelezettségén múlik, ami biztosítja, hogy azt a környezetet, amelyben a Strukturális Alapok felhasználása történik, a makroökonómiai stabilitás, a folytatódó strukturális reformok és a felelősségteljes kormányzás jellemezze. |

3.2. A munkaerőpiac az EU-ban: a közelmúltbeli teljesítmény és a kilátások közgazdasági elemzése |

A lisszaboni foglalkoztatási célkitűzés nehéznek és valószínűsíthetően elérhetetlennek tűnik | Félúton a lisszaboni stratégia első évtizedében, nemigen látható, hogyan érhetők el mégis a foglalkoztatási célok 2010-re, részben a gazdasági lassulás miatt, de ami még fontosabb, a strukturális reformokban történt haladás lassúsága és elégtelensége miatt. A pozitív oldalon ugyanakkor bizonyíték van arra, hogy a munkaerőpiaci teljesítmény javulásának nagy része a 90-es években strukturális jellegű volt, és a jelentős előrehaladás folytatódott egyes területeken, mint például a nők foglalkoztatásának javulásában. |

A stratégia világos, de még sok a tennivaló | Emellett a munkaerőpiaci teljesítmény fő meghatározói, és azoknak az intézkedéseknek a jellege, amelyeket a tagállamoknak meg kell hozniuk a több és jobb munkahely lisszaboni célját követve, jól ismertek, és teljes mértékben tükröződnek az európai foglalkoztatási stratégia átfogó megközelítési módjában. Ezek tartalmazzák például a béreknek a termelékenység és a helyi munkaerőpiac függvényében történő differenciálódását megengedő reformokat, az adóknak és a juttatásoknak a célirányos, aktív munkaerőpiaci politikákkal összefüggő reformját, a munkahelyteremtő munkaerőpiaci szabályozásokat, valamint az oktatás és a képzés javítását, különösen az alacsony képzettségű és az idősebb dolgozók számára. A részletes reformstratégiáknak országspecifikusaknak kell lenniük, tekintetbe véve a munkaerőpiac összetételét és a szociális védelem intézményeit. Mindazonáltal, az országspecifikus prioritások összehasonlítása, ahogyan azokat az EU foglalkoztatási ajánlásai és az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatás meghatározza, az elmúlt néhány évben elért haladás figyelembevételével, rámutat olyan területekre, ahol a tagállamok szintjén sürgős cselekvésre van szükség. |

Míg a nagyobb foglalkoztatás tompíthatja a termelékenység növekedését, ennek a becslések szerint kicsi a hatása | Néhányan kételyeknek adtak hangot, hogy a foglalkoztatás és a termelékenység egyidejű növelésére irányuló lisszaboni célok összeegyeztethetők-e. Az elemzés azt sugallja azonban, hogy a munkatermelékenység növekedésében a 90-es évek közepe óta megfigyelhető lassulásnak csak egy kis része tulajdonítható a foglalkoztatás emelkedésének. Valójában kevés ok van azt gondolnunk, hogy a magasabb foglalkoztatási ráta negatív következményekkel jár a termelékenység hosszabb távú növekedésére, ami az EU-gazdaság versenyképessége és dinamizmusa szempontjából igazából fontos. |

3.3. Termelékenység, az új technológiák és a termékpiaci reformok hatása |

A termelékenység növekedése alapvető a lisszaboni stratégiai cél megvalósításában | Az EU-gazdaságnak nemcsak nagyobb munkaerő-inputot kell elérnie, de a termelékenység növekedését is fokoznia kell. A makroszemléletű, valamint az ágazati elemzés arra utal, hogy a termelékenység 1995 óta bekövetkezett lassulásának nagy része strukturális jellegű, tükrözve a közepes műszaki színvonalat képviselő EU-iparágak termelékenységének alacsony növekedési üteméből, az EU ICT-gyártó iparágainak viszonylag kis méretéből és az ICT-t felhasználó ágazatokban a TFP-növekedés problémáiból adódó összetett hatást. Azok a magasabb hozamok is, amelyek – a globalizációnak és a nemzetközi tőke megnövekedett mobilitásának köszönhetően – Európán kívül érhetők el, nyomást gyakorolhatnak a tőke termelékenységére. Ezek a fejlemények részét képezhetik annak a magyarázatnak, hogy a tőke-munka helyettesítés és ezáltal a munkatermelékenység növekedése miért hanyatlott. |

A tudás előállítása és beépítése egymást kölcsönösen támogató elemek bármiféle sikeres, hosszú távú termelékenységi stratégiában | A TFP-t főként az határozza meg, hogy a dolgozók hozzáértésében elért előrelépés milyen hatékonysággal kapcsolódik össze a szervezéssel és a tőkejavak műszaki színvonalával. A tudásalapú gazdaság még mindig nem jött létre teljes mértékben az EU-ban. Jelentős rés van az EU és az USA között, mind a kutatásra fordított erőforrások összegét, mind a kutatás hatékonyságát illetően. Az USA jobb innovációs rendszere jelentős lökést adott az USA gazdaságának az új, magas termelékenységnövekedést mutató iparágak, különösképpen az ICT-gyártó feldolgozóipari ágazatok és az ICT-felhasználó szolgáltatási ágazatok felé való elmozduláshoz. Ennek eredményeként sokkal erőteljesebb pozícióban van a globalizáció által kiváltott versenyképességi és technológiai követelményeknek a 80-as évek közepe óta bekövetkezett felfokozódását követően. Az olyan reformokra, amelyek új, innovatív cégek létrejöttét és növekedését teszik lehetővé, különösen nagy szükség van. Ez hangsúlyozza a humán tőkébe történő megnövelt befektetések fontosságát, ami segíti a tudás létrehozásának és terjesztésének további javítását. Az oktatásba, a képzésbe és az élethosszig tartó tanulásba történő befektetés alapvető az Unió nemzetközi versenyképességéhez a tudásintenzív, innovációs ágazatokban, illetve a fenntartható növekedéshez és foglalkoztatáshoz. Ugyanolyan fontos a további K+F beruházások „áttételének” javítása a termelékenység növelésére, és a K+F kiadásoknak a GDP 3 %-ára történő növelését előirányzó cél eltökélt megvalósítása. Ez a keretfeltételek helyes kialakítását jelenti majd, és tovább javítja a kutatás és az ipar közötti érintkezési felületet. |

A termékpiaci reformok központi szerepet játszanak a lisszaboni stratégiában, mivel javítják a gazdálkodók működésének keretfeltételeit | A termelékenységnövekedés fokozására való törekvésnek egy másik vetületét a termékpiaci reformok képezik. Az a mód, ahogyan a termékpiacokat szabályozzák, jelentős kihatással van a piacon folyó verseny fokára, illetve a piac terjedelmére és méretére, ily módon pedig a gazdasági tevékenység méretére és szerkezetére. Az üzletvitellel összefüggő költségek csökkenése és az új piacokhoz való hozzáférés akadályainak eltávolítása rendszerint csak kis mértékű közvetlen hatást gyakorol a termelékenységre. Az empirikus tanulmányok azt mutatják, hogy a termelékenységre kihatást nagyrészt a közvetett hatások gyakorolnak, nevezetesen az árrések csökkenése és a szűkös erőforrások újraelosztása (allokációs hatékonysága), a termelési tényezők jobb kihasználása a cégek által (termelési hatékonyság) és a cégek érdekeltsége az innovációban és a korszerű technológia határainak kitolásában (dinamikus hatékonyság). Különösen azok a termékpiaci reformok csökkentik a gazdaságban a bevételek átlagos színvonalát, amelyek megkönnyítik a piacralépést, csökkentik a kereskedelemmel szembeni szabályozási akadályokat, megszüntetik az árellenőrzést és csökkentik a közszféra részvételét a termelésben. A magas műszaki színvonalat képviselő ágazatokban, ahol a termelékenységi előnyök a legfontosabbak, az új cégek azok, amelyek a legnagyobb mértékben járulnak hozzá a termelékenység növekedéséhez. Úgy tűnik, teljes hatását a dinamikus hatékonyságra a verseny csak hosszú késleltetéssel tudja kifejteni, és a szakirodalom hangsúlyozza azt a tényt, hogy az innováció megkülönböztető hatást gyakorol a termelékenység növekedésére, a technológiai határhoz képest mért távolságtól függően. |

A további reformoknak főként arra kell irányulniuk, hogy elősegítsék új társaságok piacra lépését, és serkentsék a belső integrációt | Az EU már elkötelezte magát a módszeres?? reformok mellett, különösen a belső piac megteremtésével. Az EU nyitott a nemzetközi verseny iránt, és hálózati szolgáltató iparágainál a liberalizálás mértéke eléri, ha ugyan meg nem haladja az USA szintjét. Úgy tűnik azonban, hogy lemaradásban van a cégek piacra való belépésének és onnan történő kilépésének tekintetében. Van még mit fejleszteni a belső kereskedelem integrációján az EU-ban. A szabályozásnak való megfelelés költségei szintén magasabbnak tűnnek, mint az USÁ-ban, ami arra utal, hogy még sok teendő van az EU-ban ebben a vonatkozásban. |

3.4. Környezetvédelem: a növekedés visszafogása vagy növekedés-serkentő szerkezeti átalakulás? |

Bizonyos csökkenést sikerült elérni a növekedés környezetszennyezésének intenzitásában az elmúlt évtizedekben, anélkül, hogy iparágak kiszorítására sor került volna | Míg a környezet fenntarthatósága szerves része a lisszaboni stratégiának, a környezet védelmét és a gazdasági növekedést gyakran tekintik egymással versengő céloknak. A nézeteltérések a víz, a talaj és a levegő szennyezettségére összpontosulnak, valamint az olyan globális, a mindennapokat érintő kérdésekre, mint az éghajlat és az ózonréteg. Miközben ezek mind többé-kevésbé megújítható természeti erőforrások, szűkösségük (vagy túlzott felhasználásuk) drámai módon megnőtt az elmúlt néhány évtizedben. Az érvényesíthető tulajdoni jogok hiánya nem segített az ezzel a tendenciával való szembeszállásban. A környezetvédelmi politika azt célozza, hogy ezek az erőforrások egy köztulajdon-rendszerbe kerüljenek be, amelynek érvényesíthető szabályai vannak. A fő szabályozási eszközök a környezet számára veszélyes vagy káros tevékenységek korlátozásának különféle formái. |

A környezetvédelmi politikáknak költséghatékonyaknak, fokozatosaknak és kialakításukat illetően előrejelezhetőeknek kell lenniük, ha a jólétet fokozó szerkezeti átalakulásokat kell ösztönözniük | A környezetvédelem iránti igény a gazdasági növekedéssel együtt fokozódott, és a közös cselekvés, illetve a piaci erők csökkentést váltottak ki az EU-n belüli gazdasági tevékenység környezetszennyezésében. Ezt segítette a szolgáltatási szektor dinamikus növekedése és növekvő súlya is. Nincs bizonyíték azoknak az állításoknak az alátámasztására, miszerint a szennyezés szintjének elszakadását a gazdasági tevékenység szintjétől a környezetszennyezés exportálásával lehetett elérni, nagymérvű termeléskihelyezésekkel, viszont a környezetvédelmi kiadások megnövekedése a szabályozott iparágakban a termelést egyes esetekben megdrágította. Másfelől, a hiteles környezetvédelmi szabványok és ambíciók hosszú távú erősödése hozzájárul ahhoz, hogy új piacok jöjjenek létre a környezetvédelmi technológiák számára, illetve szakosodott iparágak alakuljanak ki és lehetőség legyen új munkahelyek teremtésére. |

A közjólétet fokozó gazdaságszerkezeti átalakulások ösztönzése érdekében a környezetvédelmi politikáknak felépítésükben költséghatékonyaknak kell lenniük | A környezetvédelmi politikák a gazdasági struktúrák átalakulását eredményezik, főként azáltal, hogy a tulajdoni jog rendszereit alkalmazzák a természeti erőforrásokra, megnövekedett szűkösségük és az új tudományos meglátások figyelembevételével. Ily módon a környezeti erőforrások alkalmazásának és az emberek egészségi kockázatoknak való kitettségének árát az eddigieknél jobban összhangba kellene hozni a társadalmi költségekkel. Ez a piac jobb működését eredményezi, így hatékonyabb az erőforrások allokálása és a közjólét ehhez társuló növekedése. Ezért a közjólétet fokozó környezetvédelmi politikáknak költséghatékonyaknak kell lenniük, és figyelembe kell venniük az átalakulással járó súrlódásokat, az átalakulási igények dinamikus jellegét, és a költség-haszon becslések bizonytalanságait, jól működő piacok hiányában. |

3.5. A gazdaságfelügyelet folyamatban lévő ügyei |

A gazdaság felügyelete megköveteli azoknak a témáknak a beazonosítását, amelyek a jövőben fontosakká válnak | Azok között a témák között, amelyek mostanában kerülnek az előtérbe, az ez évi áttekintés az európai alkotmányt létrehozó szerződéstervezettel foglalkozik, amely az EU-n belüli gazdaságirányítást számos vonatkozásban megerősíti. Egy második kérdés az oktatás, amely a várakozások szerint megváltozott, de jelentős kihatással lesz a gazdasági növekedésre az eljövendő évtizedekben, ahogyan a munkaerő képzettségi jellemzői változnak. Végül, a strukturális mutatók és a statisztikák az EU-ban döntő fontosságúak a gazdaságfelügyelet hathatóssága és átláthatósága számára. |