A REACH rendelet VII. címe rögzíti a XIV. mellékletében (az úgynevezett „engedélyezési lista”) felsorolt SVHC-k – ahová ED-k is tartozhatnak – esetében érvényes engedélyezési követelményeket szabályozó rendelkezéseket. Az engedélyezésre vonatkozó további általános információk az Európai Vegyianyag-ügynökség („ECHA”) weboldalán találhatók .

A felülvizsgálati záradék beillesztésére az együttdöntési folyamat során került sor, ahol az engedélyezési folyamat lényegi változáson esett át a Bizottság javaslatához képest. Nem volt elegendő idő részletesen megállapodni arról, hogy az endokrin károsító anyagok engedélyezése minden körülmények között a társadalmi-gazdasági elemzés útján történjen-e. Ezért ezt a döntést a 138. cikk (7) bekezdése szerinti felülvizsgálati záradék alapján a Bizottságra bízták, és 2013-ra halasztották, mivel a várakozások szerint addig is bővülhetnek az endokrin károsító anyagokra vonatkozó tudományos ismeretek, ami segítheti az üggyel kapcsolatos világos álláspont kialakítását.

Más szakértők azon az állásponton voltak, hogy lehet, hogy egy fejlődő szervezetben alacsonyabb az ED-k adverzitási küszöbértéke és a hatás jellege más, mint egy felnőtt szervezet esetén (magzati korban súlyos, tartós változás , míg egy felnőttnél kevésbé súlyos hatás jelentkezhet), de az adverzitási küszöbérték biztosan létezik, és megfelelő (a fejlődési expozíciót is érintő) vizsgálattal becsülhető is.”"

A Közös Kutatóközpont endokrin károsító anyagokkal foglalkozó szakértői csoportja 2013-ban arra a következtetésre jutott, hogy „A legtöbb szakértő úgy vélte, hogy valószínűleg léteznek adverzitási küszöbök az ED-khez, de egyes ED-k esetében igen alacsonyak lehetnek – a hatásmechanizmus, hatáserősség és toxikokinetika függvényében –, és ezek a küszöbértékek különösen alacsonyak lehetnek a magzati fejlődés (kritikus érzékenységi ablakok) során, mivel a felnőttkori életszakaszokhoz képest a magzati élet érzékeny időszakaiban még fejletlenek a homeosztatikus mechanizmusok, nincs egészen kialakulva az anyagcsere, és az endokrin tengelyek köre sem teljes. Az említett okok miatt egyes szakértők szerint nem biztos, hogy van küszöb a fejlődés során. Néhány szakértő azt is közölte, hogy bár elképzelhető egy küszöbértékek léte, a jelenleg elérhető standard vizsgálatok alapján a biológiai adverzitási küszöbértékeket nehéz lenne bármennyire megbízható módon megbecsülni. Ezenkívül a fejlődés során a hormonszintek apró változásai is tartósan komoly következményekkel járhatnak a szervezetre.

Az EFSA 2013-ban közölte, hogy „a homeosztatikus és sejtvédő mechanizmusok jelenléte, valamint a celluláris targetek bősége azt jelenti, hogy a toxikológiailag mértékadó hatás kiváltásához el kell érni egy bizonyos fokú interakciót az anyag és a kritikus helyszín vagy annak elfoglalója között (Dybing et al., 2002.). E kritikus interakciós szint (küszöbérték) alatt a homeosztatikus mechanizmusok képesek lennének közömbösíteni a xenobiotikus expozíció által okozott zavart, és semmilyen strukturális vagy funkcionális változást nem lehetne észlelni. Bizonyos fejlődési fázisokban korlátozott a homeosztatikus képesség, ez pedig befolyásolja a szervezet érzékenységét.”

A küszöbérték nélküli anyagokat magában foglaló felhasználás engedélyezését kérelmezők leírhatják a fennmaradó kockázatot – vagyis ami a javasolt operatív ellenőrzések („OC”) és kockázatkezelési intézkedések („RMM”) alkalmazása után is fennáll – kvantitatív/félkvantitatív módon a dózis-válasz információ alapján, vagy kvalitatív módon, ha nem áll rendelkezésre dózis-válasz információ. Feladata szerint a RAC ekkor véleményezi a javasolt OC-k és RMM-k alkalmasságát, és megítéli, hogy ezek útján elérhetők-e a kérelmező expozíció-értékelése szerinti expozíciós szintek, és biztosítható-e az expozíciós szintek műszakilag és gyakorlatilag lehetséges legalacsonyabb szintre való csökkentése. A fennmaradó kockázatra vonatkozó információ adalékot jelent a társadalmi-gazdasági elemzéshez, amelyet a SEAC figyelembe vesz az egészségi és környezeti hatásokra vonatkozó álláspontjának, majd azon véleményének a kialakításához, hogy a folytatólagos felhasználásból származó előnyök jelentősebbek-e, mint ezek a hatások.

A kutatók között folytatott viták számos bizonytalanságra világítottak rá a küszöbértékek meghatározása terén. Néhány közülük csak az ED-ket érinti, a többségük azonban az összes vegyi anyagra jellemző.

3.2.1 Vizsgálati módszerek

A Közös Kutatóközpont endokrin károsító anyagokkal foglalkozó szakértői csoportja 2013-ban kiemelte, hogy: „A módszerek érzékenysége korlátozott, az ED-k szempontjából releváns érzékeny végpontok pedig hiányozhatnak.”

Az EFSA 2013-ban közölte, hogy „[…] viszonylag teljes standard tesztsorozat áll (vagy áll majd hamarosan) rendelkezésre (az endokrin hatású anyagok [EAS] hatásainak teszteléséhez) az ösztrogénnel, az androgénnel, a pajzsmiriggyel és a szteroidgenezissel („EATS”) összefüggő folyamatokhoz az emlősök és a halak esetében, míg a madarak és a kétéltűek esetében kevesebb teszt áll rendelkezésre. Bár egyes nem EATS útvonalak/folyamatok későbbi romboló hatásai kimutathatók egyes standard apikális gerinces vizsgálatokkal, fontos tudomásul venni, hogy nem vagy még nem állnak rendelkezésre az emlősök, a halak és más gerincesek esetében a nem EATS folyamatatokra irányuló mechanikus standard vizsgálatok. Az OECD tesztsorozatából főleg a gerinctelenek endokrinológiájának elégtelen ismerete miatt hiányoznak a gerinctelenek vizsgálatai. Bizonyos nagyobb taxonok (pl. a hüllők vagy a tüskésbőrűek) esetében pedig az OECD még nem is vette tervbe az endokrin vizsgálatok kidolgozását. Jelenleg nem tudjuk, hogy a más taxonokkal végzett vizsgálatok alapján lehet-e majd interpolációt végezni a nem vizsgált csoportokra nézve.”

Emellett az emlősök tekintetében az EFSA szerint lényeges korlátozást jelent az a gyenge pont, hogy „az ED-k azonosítására szolgáló jelenlegi vizsgálati módszerek sorozatából hiányzik (és ezért további fejlesztést igényel) egy olyan különálló vizsgálat, amelyben egy emlős teljes élettartamán át – a fogantatástól az öregkorig – tartó expozíció, vagy egy fejlődési expozíció és annak öregkorig tartó nyomon követése szerepelne.”

EFSA arra is utalt – általánosságban, az ED-ket is magukban foglaló, fejlődési toxicitást okozó anyagok kapcsán –, hogy „a legutóbbi felülvizsgálati jelentések rendre azzal zárultak, hogy a jelenlegi emlőstesztek nem terjednek ki egyes olyan végpontokra, amelyeket a magzati vagy a pubertáskori fejlődés alatti expozíció indukálhat, de amelyek az élet későbbi szakaszában jelenhetnek meg, például ráktípusok (emlő-, prosztata-, here-, petefészek- és méhnyálkahártyarák) és a szaporítószervek elöregedése formájában.”

3.2.2 Kritikus expozíciós ablak

Az EFSA 2013-ban hangsúlyozta, hogy „a kritikus expozíciós ablakok nem kizárólag az EAS [endokrin hatású anyagok] sajátjai, hanem ugyanúgy jellemzik a más hatásmechanizmusokkal működő anyagokat is.”

A Közös Kutatóközpont endokrin károsító anyagokkal foglalkozó szakértői csoportja 2013-ban arra a következtetésre jutott,hogy “[…] az endokrin rendszer fejlettségében és működésében fontos különbség van a születés előtti és utáni életben. Fontos kérdést jelent, hogy a magzati élet érzékeny időszakaiban még hiányoznak vagy fejletlenek a homeosztatikus mechanizmusok, nincs egészen kialakulva az anyagcsere, hiányoznak a visszacsatolási körök, és az endokrin tengelyek köre sem teljes […]. E tényezők jelentősen erősítik az aggályokat az adverzitási küszöb létezésével és annak – ha létezik – kellő megbízhatósággal történő meghatározhatóságával kapcsolatban. Ezenkívül a fejlődés során a hormonszintek apró változása is súlyos tartós következményekkel járhat a szervezetre.

Más szakértők [az endokrin károsító anyagokkal foglalkozó szakértői csoporton belül] azon az állásponton voltak, hogy lehet, hogy egy fejlődő szervezetben alacsonyabb az ED-k adverzitási küszöbértéke, és a hatás jellege más, mint egy felnőtt szervezet esetében (magzati korban súlyos, tartós változás , míg egy felnőttnél kevésbé súlyos hatás jelentkezhet), de az adverzitási küszöbérték biztosan létezik, és megfelelő (a fejlődési expozíciót is érintő) vizsgálattal becsülhető is. Végezetül olyan egyéb, esetlegesen érzékeny életszakaszok is említésre kerültek (például a pubertás, a terhesség és a menopauza), amelyekre vonatkozóan komoly ismerethiány áll fenn. Ezeknek az életszakaszoknak a vizsgálati protokollokból való kihagyása vélhetően fokozná a küszöb létezésével és/vagy egy küszöb megbízható közelítésével kapcsolatos bizonytalanságot.”

3.2.3 Nem monoton dózis-válaszok és alacsonydózis-hatások

Az EFSA 2013-ban hangsúlyozta, hogy a nem monoton dózis-válasz („NMDR”) összefüggések kérdése „nem kizárólag az EAS [endokrin hatású anyagok] sajátjai, hanem ugyanúgy jellemzik a más hatásmechanizmusokkal működő anyagokat is.” Az alacsony dózisok kapcsán a Közös Kutatóközpont endokrin károsító anyagokkal foglalkozó szakértői csoportja (EDEAG) 2013-ban elismerte, „hogy még mindig nincs egységes tudományos álláspont az ʻalacsonydózis-hatásʼ bizonyítékát illetően, és ezt az [az EDEAG csoporton belüli] egységes álláspont hiánya is tükrözi.” Az EFSA hasonlóan „utal a tudományos közösségen belüli egységes álláspont hiányára az alacsonydózis-hatások és NMDRC-k [nem monoton dózis-válasz görbék] endokrin károsításhoz kapcsolódó (öko)toxikológiai létezését és/vagy fontosságát, vagy az egyéb végpontokat/hatásmechanizmusokat illetően.”

4)Az ED-k REACH rendelet szerinti engedélyezési útvonalaival kapcsolatos szakpolitikai megfontolások

Az ED-k küszöbértékének létezéséhez kapcsolódó lehetséges szabályozói intézkedések négy fő csoportba sorolhatók:

a) Egyetlen ED esetében sem létezik küszöbérték

b) Az ED-k esetében nem létezik küszöbérték, kivéve ha kimutatható, hogy létezik küszöbérték

c) Az ED-k esetében létezik küszöbérték, kivéve ha kimutatható, hogy nem létezik küszöbérték