[pic] | EURÓPAI BIZOTTSÁG |

Brüsszel, 2011.3.30.

COM(2011) 160 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

2010. évi jelentés az Európai Unió Alapjogi Chartájának alkalmazásáról

SEC(2011) 396 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

2010. évi jelentés az Európai Unió Alapjogi Chartájának alkalmazásáról

Bevezetés

A Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően az Európai Unió Alapjogi Chartája[1] jogilag kötelezővé vált, ami jelentősen megerősíti a jogállamiság elvének az uniós kormányzásban való érvényesülését, és igazi mérföldkövet jelent az évtizedekkel ezelőtt megkezdett úton. Ezt megelőzően a Bíróság ítélkezési gyakorlata kötelezte az Uniót az alapvető jogok tiszteletben tartására. A Charta egységes, koherens és jogilag kötelező formába önti az alapvető jogokat, amelyek betartása minden uniós intézmény és szerv számára kötelező.

A Charta nem pusztán absztrakt elveket ismertető szöveg; gyakorlati alkalmazása is kötelező minden olyan esetben, amikor az uniós intézmények és szervek intézkedéseket hoznak, vagy az uniós jogot alkalmazzák: így élhetnek alapvető jogaikkal ténylegesen az emberek. Ennek érdekében az Európai Bizottság 2010-ben stratégiát fogadott el a Charta hatékony végrehajtására vonatkozóan[2], amelynek révén az Unió példát mutathat. A Chartát az uniós jogalkotás minden szakaszában be kell tartani attól kezdve, hogy az Európai Bizottság megkezdi javaslatai előkészítését, a jogalkotási folyamat során ezek módosulnak, majd az Európai Parlament és a Tanács általi elfogadást követően hatályba lépnek, végül pedig a tagállamok alkalmazzák őket.

A Bizottság a maga részéről erősítette az alapvető jogok jogalkotási javaslatokra gyakorolt hatásának vizsgálatát: alapjogi ellenőrző listát készített, ennek révén rendszeresen vizsgálja, hogy javaslatai megfelelnek-e a Chartában foglalt elveknek.

A Bizottság a stratégiába foglalta azt a szándékát is, hogy éves jelentést készít a Chartának az Unió hatáskörébe tartozó területeken való érvényesítésében elért haladással kapcsolatban. Az Európai Unió Alapjogi Chartájának alkalmazásáról szóló 2010. évi jelentés formájában első alkalommal készül átfogó áttekintés a Charta dinamikus alkalmazását alátámasztó legfontosabb információkról.

Az éves jelentést a polgárok előtt felbukkanó konkrét problémákkal egészítettük ki, ismertetve, hogy milyen intézkedést tettek az uniós intézmények a hatáskörükbe tartozó problémák megoldása érdekében, illetve hogy egyes esetekben miért nem tudtak cselekedni a Szerződések által rájuk ruházott hatáskörök korlátozottsága miatt. Az éves jelentés ismerteti azt is, hogy az uniós szakpolitikák kialakításánál, megfogalmazásánál és átalakításánál milyen módon veszik figyelembe az uniós intézmények – elsősorban is a Bizottság – az alapvető jogokat. Az idei és a következő jelentések a Charta uniós intézmények általi alkalmazásával kapcsolatos haladást mérik.

MIKOR ALKALMAZANDÓ A CHARTA ÉS MIKOR NEM?

Az emberek rendkívüli érdeklődéssel és nagy elvárásokkal figyelik a Charta alkalmazását. A Charta azonban nem alkalmazható minden olyan helyzetre, amelyben az alapvető jogok is szerepet játszanak az Európai Unióban. 2010-ben a Bizottsághoz több mint 4 000 levél érkezett magánszemélyektől az alapvető jogokra vonatkozóan; ennek megközelítőleg háromnegyede az uniós jog hatáskörén kívülre esett. Mindez azt mutatja, hogy az emberek gyakran félreértik a Charta célját, és nem tudják, hogy mikor alkalmazandó és mikor nem.

Az Európai Unióban az alapvető jogokat védik nemzeti szinten a tagállamok alkotmányos rendszerei (amelyeket a Charta előtt hoztak létre, és amelyekben fejlettebb esetjog áll rendelkezésre), illetve uniós szinten a Charta.

A Charta az uniós intézmények és szervek fellépéseire irányadó. A Charta elsősorban az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság jogalkotási munkájára vonatkozik, amelynek az uniós jog követelményeinek való megfelelés érdekében teljes összhangban kell lennie a Chartával. A Charta az Európai Unió külső fellépéseire is vonatkozik[3].

A Charta csak annyiban alkalmazandó a tagállamokban, amennyiben uniós jogot hajtanak végre, és nem alkalmazandó az uniós jog hatáskörén kívül eső területeken, valamint nem terjeszti ki az Unió Szerződésekben meghatározott hatáskörét[4].

A Charta alkalmazási körén kívül eső területeken az alapvető jogokat továbbra is az egyes országok alkotmányos rendszerei garantálják nemzeti szinten. A tagállamokban jelentős mennyiségű nemzeti szabály vonatkozik az alapvető jogokra, amelyek érvényesülését a nemzeti bíróságok garantálják. Az alapvető jogok érvényesítése a nemzeti hatóságok – köztük a bíróságok – feladata. Továbbá valamennyi tagállam vállalt kötelezettségeket az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezmény keretében is, függetlenül az uniós jogok szerinti kötelezettségektől. Ebből következően magánszemélyek utolsó lehetőségként – a nemzeti szinten rendelkezésre álló valamennyi jogorvoslati lehetőség kimerítését követően – fordulhatnak a strasbourgi Emberi Jogok Európai Bíróságához, amennyiben az egyezmény garantálta alapvető jogukat megsértették.

A Charta tehát csak kiegészíti a nemzeti alkotmányos rendszereket, valamint az európai emberi jogi egyezmény biztosította alapvető jogokat, de nem lép azok helyébe.

HOGYAN TEHETJÜK HATÉKONYABBÁ A CHARTÁT AZ EMBEREK SZÁMÁRA?

A Chartára irányuló növekvő érdeklődés miatt azonnali szükség van arra, hogy jobban tájékoztassuk az embereket a Chartában foglalt jogok alkalmazási köréről – amely az uniós intézmények és szervek jogi aktusaira terjed ki, a tagállamokra csak akkor, ha uniós jogot hajtanak végre –, valamint arról, hogy megsértésük esetén hogyan érvényesíthetők a gyakorlatban. Az embereknek tudniuk kell, hová fordulhatnak segítségért ilyen esetekben, és arról is tájékoztatni kell őket, hogy kihez fordulhatnak a Charta alkalmazási körén kívül eső területek esetében, azaz akkor, ha a nemzeti hatóságok az uniós jog végrehajtása nélkül járnak el. A megfelelő tájékoztatás kulcsfontosságú ahhoz, hogy minden jogsértés orvosolható legyen.

Az uniós és a nemzeti szintű cselekvés

A Charta az uniós intézmények és szervek olyan intézkedései ellen védi a magán- és jogi személyeket, amelyek nem tartják tiszteletben az alapvető jogokat, ezért az uniós intézményeknek és szerveknek be kell tartaniuk a Charta előírásait.

A Bizottságnak eltökélt szándéka, hogy minden rendelkezésre álló eszközzel biztosítsa a Charta uniós szinten való betartását. Amennyiben valamely uniós intézmény vagy szerv megsérti a Chartát, a Bíróság felülvizsgálhatja az aktus jogszerűségét, a Bizottság pedig megindíthatja a megfelelő eljárást.

A tagállami – törvényhozó, végrehajtó vagy igazságszolgáltató – hatóságokra csak akkor vonatkozik a Charta, ha uniós jog végrehajtásáról van szó, tehát akkor, ha uniós rendeletet, határozatot vagy irányelvet hajtanak végre. Amennyiben valamely magánszemély úgy ítéli meg, hogy a nemzeti hatóság az uniós jog végrehajtása során megsértette a Chartát, az érintett ország nemzeti bíróságaihoz fordulhat. A nemzeti bírák hatáskörébe tartozik, hogy – a Bíróság útmutatása mellett – biztosítsák azt, hogy a tagállamok az uniós jog végrehajtása során tiszteletben tartsák a Chartát. Az érintett magánszemély a Bizottságnál is panaszt tehet: a Bizottságnak jogában áll, hogy jogsértési eljárást indítson az érintett tagállammal szemben.

Az alapvető jogok érvényesítésében részt vevő uniós intézmények és nemzeti szervek – köztük a nemzeti esélyegyenlőségi szervek – közötti párbeszéd fokozása révén javul a polgárok tényleges védelme is.

A megfelelő szerv megkeresése

Ha a tagállam nem uniós jogot hajt végre, akkor az ország alkotmányában foglalt szabályok védik az alapvető jogokat. Azoknak a magánszemélyeknek, akiknek alapvető jogai ilyen helyzetben sérültek, az az érdekük, hogy panaszukat minél gyorsabban benyújthassák az illetékes nemzeti hatósághoz (kormány, nemzeti bíróság vagy szakosodott emberi jogi szerv). Az Emberi Jogok Európai Bírósága akkor nyújt védelmet, ha már minden belföldi jogorvoslati lehetőséget kimerítettek. Meg kell jegyezni, hogy a Bizottsághoz nem lehet fellebbezni a nemzeti vagy nemzetközi bíróság határozata ellen.

Gyakorlati tájékoztatást kell nyújtani a tagállami jogorvoslati lehetőségekről azon személyek számára, akik úgy ítélik meg, hogy alapvető jogaikat megsértették. A Bizottságnak eltökélt szándéka, hogy ezt teljesítse. Nem új, az alapvető jogokat védő eszközök létrehozásáról van szó, hanem arról, hogy tájékoztassuk a közvéleményt arról, hogy melyik szerv illetékes az adott panasz kivizsgálásában, azaz a meglévő eszközök használatát kívánjuk elősegíteni.

Első lépésként a Bizottság az európai igazságügyi portált kívánja fejleszteni, amelyen keresztül ellátja a közvéleményt információval arról, hogy az alapvető jogok megsértése esetén hol élhet panasszal.

A Charta alkalmazási körén kívül eső esetekben a Bizottság megvizsgálja, hogy az alapvető jogok tagállam általi állítólagos megsértése milyen módon terelhető szükség esetén az illetékes nemzeti hatóságokhoz. A Bizottság elsőként szemináriumot szervez 2011-ben az Európai Parlament Petíciós Bizottságával, a nemzeti emberi jogi intézményekkel, más hatóságokkal – igazságügyi minisztériumok, esélyegyenlőségi szervek stb. – és érdekelt felekkel közösen, ahol megvizsgálják egy ilyen mechanizmus kialakításának módozatait.

Egyértelmű tájékoztatás a Chartáról

A Bizottság által a Charta alkalmazásával kapcsolatban 2010-ben begyűjtött információk alapján szükség van arra, hogy egyértelműbb tájékoztatást nyújtsunk arról, hogy mikor alkalmazandó a Charta, és hogy ki mivel foglalkozik az alapvető jogokat érintően[5]. Annak érdekében, hogy elkerüljük az alapvető jogok érvényesítésével kapcsolatos késést és csalódásokat, a nemzeti hatóságoknak, az uniós intézményeknek és egyéb szerveknek – ideértve az Európai Unió Alapjogi Ügynökségét – közösen kell arra törekedniük, hogy jobb tájékoztatást nyújtsanak a polgároknak a Charta alkalmazási köréről.

2010 LEGFONTOSABB FEJLEMÉNYEI

A 2010. évi jelentésből megállapítható, hogy a Chartában rögzített alapvető jogok számos olyan szakpolitikát érintenek, amelyek az Európai Unió felelősségi körébe tartoznak, ezért ezeket az uniós fellépések tervezésekor és végrehajtásakor mindig alaposan figyelembe kell venni: legyen szó akár az igazságügyről, akár a közlekedési politikáról vagy a határok igazgatásáról.

A jelentés igen sok példát hoz a Charta hat címének (Méltóság, Szabadságok, Egyenlőség, Szolidaritás, A polgárok jogai és Igazságszolgáltatás) alkalmazására, amelyek számos különböző uniós szakpolitikához tartoznak.

Például a Méltóság címben lefektetett jogok tiszteletben tartása fontos szempont a bevándorlás területén, amely különleges figyelmet kapott a 2010-ben elfogadott jogi aktusokban, így a külső tengeri határok őrizetéről szóló határozatban[6] és a FRONTEX-rendelet módosításaiban[7]. A biztonsági szkennerek európai uniós repülőtereken való használatáról szóló közleményében[8] a Bizottság ugyancsak figyelembe vette az emberi méltósággal kapcsolatos aggályokat.

A Szabadságok címhez tartozó területeken szintén több kérdés befolyásolta a bizottsági fellépést. A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló bizottsági javaslatban[9] kiemelt figyelmet kapott a tömegtájékoztatás szabadsága, valamint a vállalkozás szabadsága.

Az Egyenlőség címmel kapcsolatban a polgárok és az Európai Parlament komoly érdeklődést mutattak a gyermekek jogai iránt, és a Bizottság e téren több kezdeményezéssel is élt, például kidolgozta a kísérő nélküli kiskorúakról szóló uniós cselekvési tervet (2010–2014)[10]. Továbbra is fontos kérdést jelent a különféle alapokon történő – például nemi vagy faji – megkülönböztetésmentesség tiszteletben tartása, amint azt az Európai Unió Alapjogi Ügynökségének adatai is alátámasztják.

A Szolidaritás címmel kapcsolatban a Bizottság erőfeszítéseket tett a munkavállalók alapvető jogaihoz kapcsolódó uniós eszközök hatékony alkalmazásának lehetővé tételére.

Az Igazságszolgáltatás címben rögzített jogokra – különösen a hatékony jogorvoslathoz való jogra – a Bíróság több ítéletében is hivatkozott.

E kérdéseken túlmenően a polgároktól és az Európai Parlamenttől érkező megkeresések vizsgálatából megállapítható, hogy 2010-ben a legfontosabb kérdésnek az adatvédelem, az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés, a roma integráció és az egyenlőség előmozdítása számított.

Adatvédelem

A Charta biztosítja az egyének személyes adatok védelméhez fűződő jogát (a Charta 8. cikke). Az európaiak nagy érdeklődést tanúsítanak e témakör iránt, és gyakran aggódnak személyes adataik felhasználása miatt. Ez jól látszik a polgárok és az Európai Parlament által 2010-ben feltett nagyszámú kérdésből is, amelyek különféle témakörökre irányultak: kezdve az új technológiák alkalmazása során megvalósuló adatvédelemtől egészen az adatvédelmi szabályok harmadik országok általi betartásáig. A megkeresések ezenkívül olyan kérdésekre is felhívták a figyelmet, mint az iskolásoktól való ujjlenyomatvétel, a Google Street View, a munkahelyi videokamerás megfigyelőrendszerek, a közösségi hálózatok, a népszámlálások során végzett adatgyűjtés, valamint az új biztonsági technológiák kutatásának finanszírozása.

A technológia ma már lehetővé teszi, hogy az egyének könnyűszerrel megosszák a magatartásukkal és preferenciáikkal kapcsolatos információkat, és minden eddiginél nagyobb mértékben, nyilvánosan és globálisan hozzáférhetővé tegyék azokat. E kihívásokra válaszul a Bizottság 2010-ben elfogadta a személyes adatok Európai Unión belüli védelmének átfogó megközelítését[11], amely a következő kulcsfontosságú célkitűzéseket határozza meg az uniós adatvédelmi jogi keret reformja tekintetében: az egyének jogainak megerősítése (például az átláthatóság fokozásával és a személyes adatok nagyobb ellenőrzésével), a belső piaci dimenzió megerősítése (az adminisztrációs teher csökkentésével és az egyenlő versenyfeltételek biztosításával), a büntetőügyekben folytatott rendőrségi és igazságügyi együttműködés területén alkalmazott adatvédelmi szabályok felülvizsgálata abból a célból, hogy a személyes adatokat fokozottan védjék ezeken a területeken – többek között az adatok EU-n kívülre való továbbítása esetén –, valamint a szabályok hatékonyabb érvényesítése (beleértve az adatvédelmi hatóságok szerepének és jogkörének megerősítését és további harmonizációját). A Bizottság 2011-ben új általános adatvédelmi jogi keretre vonatkozó javaslatokat fog előterjeszteni[12].

2010. február 10-én az Európai Parlament hangsúlyozta, hogy a terrorizmus elleni küzdelem céljából végzett adattovábbításról szóló nemzetközi megállapodásokban fokozottan figyelembe kell venni az adatvédelmet, és leszavazta a terrorizmus finanszírozásának felderítését célzó programról (TFTP) előterjesztett megállapodást. Következésképpen a Bizottság erősebb adatvédelmi biztosítékokat tartalmazó új megállapodást terjesztett elő. Ezt az Európai Parlament jóvá is hagyta, és 2010. augusztus 1-jén hatályba lépett[13]. Az adatvédelemhez fűződő alapvető jog fontosságát 2010. november 9-én Európai Unió Bírósága is kiemelte azáltal, hogy érvénytelenítette azokat az uniós jogi aktusokat, amelyek előírták az Európai Mezőgazdasági Garanciaalapból és az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból származó pénzeszközökben részesülő természetes személyek nevének közzétételét[14].

Az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés

Az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférés nemcsak egy olyan alapvető jog, amelyet a Charta 47. cikke garantál. Az igazságszolgáltatással kapcsolatos kérdések sokak mindennapi életét érintik EU-szerte. Hogyan lehet bírósághoz fordulni egy másik tagállamban? Milyen jogokkal rendelkezem áldozatként a bírósági eljárásban? Ez csak néhány olyan kérdés, amellyel az európaiak közül sokan szembesülnek. 2010-ben sokan fordultak a Bizottsághoz azzal, hogy a nemzeti bíróságok előtt folyó ügyük kezeléséhez nem kaptak és hiába kerestek megfelelő támogatást vagy költségmentességet. Sokan panaszolták, hogy a bírósági eljárások túlságosan hosszadalmas vagy költséges volta megakadályozta őket az igazságszolgáltatáshoz való hozzáférésben. Egyesek korrupcióról, a „fegyverek egyenlősége” elvének megsértéséről, bizonyos nemzeti bíróságok függetlenségének hiányáról és a tisztességes eljáráshoz való jog megsértéséről számoltak be. A Bizottság sok esetben azért nem tudott reagálni ezekre a megkeresésekre, mivel a kérdések a tagállamok hatáskörébe tartoznak.

2010-ben az EU közös minimumstandardokat fogadott el a tolmácsoláshoz és a fordításhoz való jogról[15] azon gyanúsítottak és vádlottak jogainak megerősítésére, akik nem értik vagy nem beszélik a büntetőeljárás nyelvét. A Bizottság emellett olyan szabályokat is javasolt, amelyek előírják, hogy a bűncselekmények gyanúsítottjait olyan nyelven tájékoztassák jogaikról, amelyen értenek[16]. A bűncselekmény miatt vagy európai elfogatóparancs alapján letartóztatott személyeket a jövőben a letartóztatásukkor írásban, úgynevezett jogokról szóló levélben értesítik alapvető jogaikról és arról, mivel vádolják őket. 2011-ben a Bizottság tovább folytatja a tisztességes eljárás biztosítását célzó jogalkotási programot meghatározó, az eljárási jogokra vonatkozó ütemtervnek a végrehajtását, és olyan szabályokat irányoz elő, amelyek hatékonyan lehetővé teszik az ügyvéd igénybevételét, valamint a családtagokkal, konzulátusokkal vagy munkaadókkal való kapcsolattartás jogának igénybevételét.

A bíróságokon nemcsak a vádlottaknak, hanem a bűncselekmények áldozatainak is vannak tiszteletben tartandó jogai, és a Bizottság törekszik a helyzetük javítására. A Bizottság 2011-ben intézkedéscsomagot kíván benyújtani a bűncselekmények áldozatait megillető jogok és védelem fokozására, valamint az e személyeknek nyújtott támogatás növelésére a teljes igazságszolgáltatási folyamat során, a tárgyalási szakaszon túl is.

A romák alapvető jogai

Az EU-Szerződés 2. cikke elismeri a kisebbségekhez tartozó személyek jogait, a Charta 21. cikke pedig tiltja az etnikai vagy társadalmi származás vagy nemzeti kisebbséghez tartozás alapján történő megkülönböztetést. Európa legnagyobb etnikai kisebbsége a 10–12 millió főt számláló roma kisebbség. Az EU területén élő romákat hátrányosan érinti a munkanélküliség, a rendkívüli szegénység, a rossz lakáskörülmények, az alacsony színvonalú egészségügyi ellátás és az iskoláztatással kapcsolatos nehézségek. A romák társadalmi és gazdasági beilleszkedése tehát az EU egyik kiemelt célkitűzése, amint azt a Bizottság is aláhúzta a roma integráció uniós tagállamok előtt álló fő kihívásait felvázoló 2010. április 7-i közleményében[17].

Minden uniós polgárnak joga van ahhoz, hogy másik uniós országba költözzön és ott letelepedjen, valamint joga van a megkülönböztetésmentességhez. A szabad mozgásról szóló 2004. évi irányelv[18] értelmében a nemzeti hatóságok csak bizonyos szigorú és meghatározott feltételek mellett jogosultak kiutasítani uniós polgárokat, illetve visszavonni azok tartózkodási jogát. Az irányelv emellett eljárási biztosítékokat is tartalmaz az önkényes, megkülönböztető vagy aránytalan határozatok elkerülése és az alapvető jogok biztosítása érdekében, beleértve a kollektív kiutasítás tilalmát (a Charta 19. cikkének (1) bekezdése). E jogok biztosítása érdekében a Bizottság azonnal lépéseket tett a 2010 nyarán történt események nyomán, amikor Franciaországból roma származású uniós polgárokat utasítottak ki. A Bizottság alaposan megvizsgálta, hogy a szóban forgó műveleteket teljes mértékben az uniós követelményekkel összhangban hajtották-e végre. A Bizottság lépéseit követően Franciaország és más tagállamok is jelenleg módosítanak szabályaikon annak érdekében, hogy azok teljes mértékben összhangba kerüljenek a szabad mozgásra vonatkozó uniós szabályokkal.

Strukturálisabb szempontból a romák társadalmi és gazdasági integrációjához az Európai Unió támogatása mellett elengedhetetlen a tagállamok aktív kötelezettségvállalása. Röviddel a 2010. nyári események után a Bizottság belső munkacsoportot alakított az uniós finanszírozás tagállami felhasználásának értékelésére. A munkacsoport előzetes megállapításai szerint a tagállamok nem élnek megfelelően a romák hatékony társadalmi és gazdasági integrációja érdekében az uniós finanszírozás adta lehetőségekkel. A munkacsoport leginkább a stratégiák kidolgozásában tapasztalható gyengeségeket, a romák problémáját orvosló egyedi intézkedések hiányát, az uniós pénzeszközök felhasználására vonatkozó know-how és igazgatási kapacitás hiányát, valamint az integrációs intézkedések kidolgozása és végrehajtása során a civil társadalom és a roma közösségek bevonásának hiányát tartja aggályosnak.

2011-ben a Bizottság uniós keretet fogad el a nemzeti roma integrációs stratégiákról. A Bizottság továbbra is biztosítani fogja, hogy a romák megkülönböztetés nélkül élvezhessék az uniós polgárként őket megillető jogokat.

Az egyenlőség előmozdítása

2010-ben a Bizottság a nők chartájának[19] elfogadásával és a 2010-2015 közötti időszakra vonatkozó esélyegyenlőségi stratégia elfogadásával kifejezte a nemek közötti egyenlőség iránti erős elkötelezettségét[20]. A Bizottság rámutatott arra, hogy noha általánosságban mind a társadalomban, mind pedig a munkaerő-piacon előrelépés mutatkozik az egyenlő bánásmód megvalósítása terén, a nemek közötti egyenlőtlenségek leküzdését illetően még mindig lassú az előrehaladás. A Bizottság a következő öt kiemelt területen határozta meg a kihívásokat és a fellépéseket: egyenlő mértékű gazdasági függetlenség; egyenlő vagy egyenlő értékű munkáért egyenlő díjazás; egyenlőség a döntéshozatalban; méltóság, sérthetetlenség és a nemi alapú erőszak megszüntetése; és a nemek közötti egyenlőség az EU-n kívül. Amennyiben e területek mindegyikén előrelépés történne, az sok nőnek és férfinak kínálna lehetőséget önálló döntések meghozatalára.

Annak érdekében, hogy a fogyatékossággal élő nők és férfiak is maradéktalanul élvezhessék jogaikat, és teljes körűen részt vehessenek a társadalomban, a Bizottság 2010-ben kialakította a fogyatékosságügyi stratégiát[21]. A stratégia nyolc kiemelt területet állapít meg: akadálymentesítés, részvétel, egyenlőség, foglalkoztatás, oktatás és képzés, szociális védelem, egészség és külső fellépés. 2010 decemberében az EU csatlakozott a fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló ENSZ-egyezményhez. Az egyezmény végrehajtásához szükséges uniós mechanizmusokat, amelyek kiegészítik a nemzeti fellépéseket, szintén az említett stratégia határozza meg.

3.5. Az EU felkészül az emberi jogok európai egyezményéhez való csatlakozáshoz

Az EU-Szerződés előírja az EU csatlakozását az emberi jogok európai egyezményéhez. A Bizottság ezért 2010. március 17-én ajánlásban javasolta a Tanácsnak az Európa Tanáccsal folytatandó csatlakozási tárgyalások megkezdését. A Tanács által jóváhagyott megbízatás alapján a Bizottság 2010. július 7-én elindította a csatlakozási tárgyalásokat. Az emberi jogok európai egyezményéhez való uniós csatlakozás hozzájárul az alapvető jogok erős védelméhez, amely már jelenleg is létezik az Unió jogrendjében, hiszen az EU saját Alapjogi Chartával rendelkezik, és az idők során a Bíróság felépítette az alapvető jogokat. A csatlakozás azt jelenti, hogy egy további bíróság is ellenőrzést fog gyakorolni az alapvető jogok uniós védelme felett. A csatlakozás tovább mélyíti az alapvető jogok közös kultúráját az EU-ban, és bizonyítja, hogy az EU teljes súlyával kiáll a strasbourgi jogvédelmi rendszer mellett. Biztosítja továbbá, hogy egymással összhangban fejlődjön tovább az Európai Bíróság és az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlata.

Következtetés

Az uniós intézményeknek, valamint a nemzeti hatóságoknak egyértelműen tájékoztatniuk kell a polgárokat, mikor alkalmazandó a Charta és mikor nem, annak érdekében, hogy az EU Alapjogi Chartája teljes mértékben a polgárok javát szolgálja. Ez az első éves jelentés a Bizottság e célból tett első konkrét lépése.

A Bizottság minden évben hasonló jelentést nyújt be annak érdekében, hogy ellenőrizze a Charta alkalmazása és a Chartának való megfelelés terén történt előrelépést, és továbbra is biztosítsa az EU alapvető jogokkal kapcsolatos feddhetetlenségét. Az éves jelentések folyamatos, határozott és átlátható módon, valamennyi érdekelt fél bevonásával fogják támogatni a Charta hatékony végrehajtását. Ezekkel a jelentésekkel a Bizottság lehetőséget kíván biztosítani az Európai Parlamenttel és a Tanáccsal folytatandó éves eszmecserére a Charta alkalmazásával kapcsolatban. A Bizottság a következő években számba veszi a Charta hatékony végrehajtásának tanulságait, valamint az egyének által megfogalmazott aggályokat, és ezeknek megfelelően fogja módosítani fellépéseit.

[1] Az Európai Unió Alapjogi Chartája, HL C 83., 2010.3.30., 389–403. o.

[2] COM(2010) 573 végleges, elérhető:http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0573:FIN:HU:PDF

[3] Az Európai Unióról szóló szerződés 21. cikke értelmében az Unió nemzetközi szintű fellépése arra irányul, hogy a következő alapelvek érvényesülését a világ többi részén is előbbre vigye: a demokrácia, a jogállamiság, az emberi jogok és alapvető szabadságok egyetemes és oszthatatlan volta, az emberi méltóság tiszteletben tartása, az egyenlőség és a szolidaritás elvei, valamint az Egyesült Nemzetek Alapokmányában foglalt elvek és a nemzetközi jog tiszteletben tartása. Az EUSZ 21. cikkének végrehajtása során az EU a Chartát és az Egyesült Nemzetek emberi jogi normáit alkalmazza. Az Unió harmadik országokban folytatott fellépéseit az emberi jogok és demokrácia világbeli helyzetéről szóló éves uniós jelentés ismerteti.

[4] A Charta 51. cikkének (2) bekezdése kimondja, hogy a Charta az uniós jog alkalmazási körét nem terjeszti ki az Unió hatáskörein túl, továbbá nem hoz létre új hatásköröket vagy feladatokat az Unió számára, és nem módosítja a Szerződésekben meghatározott hatásköröket és feladatokat.

[5] Ezt alátámasztja az európai ombudsman és az Európai Parlament által nemrégen készíttetett felmérés is, amely szerint az európai polgárok 72 %-a nem érzi magát eléggé tájékozottnak a Chartával kapcsolatban (az európai ombudsman 2011. március 18-i EO/11/6 sajtóközleménye).

[6] A Tanács határozata (2010. április 26.) a külső tengeri határoknak az Európai Unió Tagállamai Külső Határain Való Operatív Együttműködési Igazgatásért Felelős Európai Ügynökség által koordinált operatív együttműködés keretében történő őrizete tekintetében a Schengeni Határ-ellenőrzési Kódex kiegészítéséről (HL L 111., 2010.5.4., 20. o.).

[7] Javaslat: Az Európai parlament és a Tanács rendelete az Európai Unió Tagállamai Külső Határain Való Operatív Együttműködési Igazgatásért Felelős Európai Ügynökség (FRONTEX) felállításáról szóló 2007/2004/EK tanácsi rendelet módosításáról, COM(2010) 61 végleges, elérhető az alábbi címen: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0061:FIN:HU:PDF

[8] COM(2010) 311 végleges, elérhető az alábbi címen: http://ec.europa.eu/transport/air/security/doc/com2010_311_security_scanners_en.pdf

[9] Javaslat: Az Európai Parlament és a Tanács rendelete a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, COM(2010) 748 végleges, elérhető az alábbi címen: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0748:FIN:HU:PDF

[10] A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak: A kísérő nélküli kiskorúakról szóló cselekvési terv (2010–2014), COM(2010) 213 végleges, elérhető az alábbi címen:http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0213:FIN:HU:PDF

[11] A Bizottság Közleménye az Európai Parlamentnek, A Tanácsnak, a Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának: A személyes adatok Európai Unión belüli védelmének átfogó megközelítése, COM(2010) 609, elérhető az alábbi címen:http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0609:FIN:HU:PDF

[12] A fentiek keretében a Chartába foglalt más kapcsolódó alapjogokat és a Szerződések egyéb célkitűzéseit teljes mértékben figyelembe kell venni a személyes adatok védelméhez való alapvető jog biztosítása során.

[13] Megállapodás az Európai Unió és az Amerikai Egyesült Államok között az Európai Unióból származó pénzügyi üzenetadatoknak a terrorizmus finanszírozásának felderítését célzó program céljából történő feldolgozásáról és az Amerikai Egyesült Államok részére való átadásáról (HL 195., 2010.7.27., 5. o.).

[14] Európai Bíróság, a C-92/09. és a C-93/09. sz., Volker und Markus Schecke, Eifert egyesített ügyekben hozott ítélet, 2010.10.9.

[15] Az Európai Parlament és a Tanács 2010/64/EU irányelve (2010. október 20.) a büntetőeljárás során igénybe vehető tolmácsoláshoz és fordításhoz való jogról, HL L 280., 2010.10.26., 1 o.

[16] Irányelvjavaslat a büntetőeljárás során a tájékoztatáshoz való jogról, COM(2010) 392 végleges, elérhető a következő címen: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0392:FIN:HU:PDF

[17] „A romák társadalmi és gazdasági integrációja” című közlemény, COM(2010) 133 végleges, elérhető az alábbi címen: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0133:FIN:HU:PDF

[18] Az Európai Parlament és a Tanács 2004/38/EK irányelve (2004. április 29.) az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről (HL L 158., 2004.4.30., 77–123. o.).

[19] A Bizottság közleménye: A nők és a férfiak közötti egyenlőség iránti fokozott elkötelezettség – A nők chartája – Az Európai Bizottság nyilatkozata a 2010. évi nemzetközi nőnap alkalmából – Megemlékezve az ENSZ nőkről szóló pekingi világkonferenciáján elfogadott nyilatkozat és cselekvési platform 15. évfordulójáról, valamint a nőkkel szemben alkalmazott hátrányos megkülönböztetések minden formájának kiküszöböléséről szóló ENSZ-egyezmény 30. évfordulójáról, COM(2010) 78 végleges, elérhető az alábbi címen:http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0078:FIN:HU:PDF

[20] COM(2010) 491 végleges, elérhető:http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0491:FIN:HU:PDF

[21] „Európai fogyatékosságügyi stratégia 2010–2020: megújított elkötelezettség az akadálymentes Európa megvalósítása iránt” című közlemény, COM(2010) 636 végleges, hozzáférhető az alábbi címen:http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0636:FIN:HU:PDF