Az elektronikus hulladékkal és a digitális technológiák környezeti lábnyomával kapcsolatban további feszültségek fognak kialakulni. Mivel egyre jobban támaszkodunk az elektronikára, a telefonokra és a számítógépes berendezésekre, világszinten egyre gyorsul az elektronikai hulladék termelése, amely 2030-ra elérheti a 75 millió tonnát. Az EU-ban jelenleg e hulladéknak mindössze 17,4 %-át kezelik megfelelően és dolgozzák fel újra, míg az elektronikai hulladék termelése évente 2,5 millió tonnával nő. Megfelelő szakpolitikák hiányában az új szabványokra vagy technológiákra való átállás a berendezések tömeges cseréjét teszi szükségessé. Az 5G és a 6G például megköveteli a felhasználóktól, hogy cseréljék le a berendezéseket annak érdekében, hogy teljes mértékben kihasználhassák e hálózatok előnyeit, mivel a legtöbb meglévő okostelefon, táblagép és számítógép csak visszafelé lenne kompatibilis. A digitalizáció terén elért haladás a vízhasználatot is növelni fogja, mivel például az adatközpontok hűtéséhez vagy a csipgyártáshoz vízre is szükség van. Az átálláshoz szükséges nyersanyagok kitermelése és feldolgozása környezetvédelmi és etikai aggályokat vet fel. Végezetül az éghajlati és környezeti kockázatok hatással lesznek a kritikus digitális infrastruktúrák élettartamára és működésére. A következő 30 évben a szélsőséges időjárási események okozta károk költségei Unió-szerte 60 %-kal emelkedhetnek.

A digitális technológiák energiahatékonyságának javítása nélkül széles körű használatuk növelni fogja az energiafogyasztást. Az információs és kommunikációs technológia (IKT) felelős a globális villamosenergia-felhasználás 5–9 %-áért és az üvegházhatásúgáz-kibocsátás mintegy 3 %-áért. A digitalizáció környezeti hatásának – beleértve az esetleges visszapattanó hatásokat is – mérésére szolgáló, mindenki által elfogadott keret hiánya miatt e becslések között jelentős eltérések figyelhetők meg. A tanulmányok azonban azt mutatják, hogy az IKT-val összefüggő energiafogyasztás tovább fog nőni, amit a fogyasztói eszközök növekvő használata és előállítása, valamint a hálózatok, az adatközpontok és a kriptoeszközök energiaigénye idéz elő. Az energiafogyasztás az online platformok, a keresőprogramok, a virtuálisvalóság-koncepciók – például a metaverzum –, valamint a zene- vagy videóközvetítő platformok fokozott használata miatt is nőni fog. Másrészről az alacsony energiaigényű csipek következő generációinak és a hatékonyabb konnektivitási technológiáknak (5G és 6G, mesterséges intelligenciával működő hálózatok) a bevezetése csökkentheti az IKT összesített lábnyomát.

Ebben az új geopolitikai környezetben és egy teljes körű előrejelzési gyakorlatra építve a 2022. évi stratégiai előrejelzési jelentés előretekintő stratégiai reflexiót tartalmaz a zöld és a digitális átállás közötti kölcsönhatásokról. Mindkettő kiemelt helyet foglal el az EU politikai napirendjén, és a közöttük fennálló kölcsönhatás jelentős következményekkel fog járni a jövőre nézve. Sikerük az ENSZ fenntartható fejlődési céljainak elérése szempontjából is kulcsfontosságú lesz. Bár jellegüket tekintve eltérőek, és külön-külön egyedi dinamikáknak vannak kitéve, összehangolt megvalósításuk – azaz annak lehetősége, hogy a zöld és a digitális átállás erősítse egymást – alaposabb vizsgálatot érdemel. A zöld átállás nem fog megvalósulni az európai zöld megállapodásban – a klímasemlegesség 2050-ig történő elérésére és a környezetkárosodás csökkentésére irányuló átfogó stratégiában – meghatározott célok és szakpolitikák nélkül. A digitális átállásban a közelmúltig a fenntarthatósági szempontok csak korlátozott szerepet játszottak. A digitális átállás káros mellékhatásainak csökkentése, továbbá a környezeti, társadalmi és gazdasági fenntarthatóságot lehetővé tevő teljes potenciáljának kiaknázása érdekében megfelelő szakpolitikai keretre és irányításra van szükség, ahogyan az a digitális iránytűben és az „Irány az 55 %!”-ban is szerepel.

Bolygónkon olyan világrengető geopolitikai változások tapasztalhatók, amelyek felerősítik az EU-t jelenleg is érintő megatrendeket. Oroszország Ukrajna elleni katonai agressziójának hosszú távú – többek között az energiát, élelmiszeripart, gazdaságot, biztonságot, védelmet és geopolitikát érintő – következményei egyértelműen befolyásolják majd Európa méltányos zöld és digitális átállás felé vezető útját. Ezek és más jövőbeli kihívások azonban nem téríthetik el az Európai Uniót a hosszú távú célkitűzéseitől. A megfelelő szakpolitikákkal kiegészülve e kihívások katalizátorként szolgálhatnak az említett szakpolitikák megvalósításának felgyorsításához. Ez pedig előmozdíthatja az EU rezilienciáját és nyitott stratégiai autonómiáját különböző területeken, az energiától, élelmezéstől, biztonságtól és a kritikus fontosságú termékektől és szolgáltatásoktól – beleértve az átálláshoz szükséges nyersanyagokat is – egészen az élvonalbeli technológiákig.

A népesség növekedésével és a magasabb életszínvonallal párhuzamosan a közlekedés iránti kereslet tovább fog nőni. A személyszállítás globális szinten közel háromszorosára nőhet 2015 és 2050 között. Az EU-ban 2050-re a közúti személyszállítás várhatóan mintegy 21 %-kal, az áruszállítás pedig 45 %-kal fog nőni, azon törekvések ellenére, amelyek a forgalom más közlekedési módokra, például vasúti vagy vízi közlekedési módokra történő átterelésére irányulnak. Az urbanizáció, a fogyasztói tudatosság növekedése, a fenntartható közlekedési lehetőségek változó (még viszonylag magas) költségei és az új üzleti modellek (beleértve az ellátási lánc irányítását is) szintén hatással lesznek az ágazatra. Emellett a digitalizáció tovább gyorsíthatja a munkahelyek hibridizációját, ami hatással lehet a munkavállalók helyi és határokon átnyúló mobilitására.

A digitális technológiákkal kombinálva az új generációs akkumulátorok szélesebb körű alkalmazásai lehetővé teszik, hogy a mobilitás jelentős mértékben mozduljon el a fenntarthatóság felé. Ez különböző szállítási módokra vonatkozik, ideértve a személy- és áruszállítást, a nehéz tehergépkocsikat vagy a légi közlekedést. Az elektromos légi járművek például összekapcsolhatják az EU-ban található kisebb regionális repülőtereket. A közlekedésből származó villamos energia iránti további kereslet kezelésének – mind a közvetlen villamosítás, mind a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású üzemanyagok tömeges előállítása terén a nehezen dekarbonizálható ágazatokban, például a légi közlekedésben és a vízi közlekedésben – az elektromos járművek energiahatékonyságának javításával párhuzamosan kell megvalósulnia. Az érzékelők, a számítástechnikai teljesítmény és a fejlett szoftverek integrálásához rendszerszintű megközelítést igényel. A járművekből és környezetükből származó adatok felhasználása optimalizálhatja a járművek töltését. A kétirányú töltés rugalmasságot biztosíthat az intelligens energiahálózatok számára, támogathatja a megújuló energia integrálását és maximalizálhatja annak felhasználását. Emellett a digitalizáció a világűrbe telepített szolgáltatásokkal együtt támogathatja az összekapcsolt és automatizált (többek között autonóm) hajókra és járművekre vonatkozó megbízható megoldásokat, és hozzájárulhat a közlekedésszervezés hatékonyságának növeléséhez és az alacsonyabb üzemanyag-fogyasztáshoz. Az olyan kísérleti kialakítások, mint például a próbapadok vagy az élő laboratóriumok, amelyek lehetővé teszik a mobilitási megoldások valós környezetben történő tesztelését, segíthetnek a végfelhasználók igényeinek jobb megértésében. A járművek digitális ikermodelljei teljes körű adatokkal szolgálhatnak a valós idejű teljesítményről, a szerviz-előzményekről, a konfigurációról, az alkatrészcseréről vagy a jótállásról. Az intelligens mobilitáshoz jelentős beruházásokra lesz szükség az új technológiák és infrastruktúrák kifejlesztése, valamint a különböző digitális technológiákhoz, például a mesterséges intelligenciához, a felhőhöz vagy a félvezetőkhöz való hozzáférés érdekében. Ezenkívül a kritikus tömeg elérése és a nagy domináns piaci szereplőktől való függés elkerülése érdekében az ágazat szereplőinek partnerségeket kell kialakítaniuk, csoportosítaniuk kell a beruházásokat, és meg kell állapodniuk a közös szabványokról, infrastruktúrákról, platformokról és irányítási keretekről. Az önvezető járművek társadalmi elfogadottsága és a költségalapú hozzáférhetőség szintén kulcsfontosságú lesz.

A digitalizáció és a mesterséges intelligencia ösztönözni fogja a hatékonyabb multimodális mobilitási megoldások megjelenését is azáltal, hogy valamennyi közlekedési módot egyetlen, interoperábilis platformban egyesíti, mint például a „mobilitás mint szolgáltatás” vagy a „közlekedés mint szolgáltatás”. Ez növelheti a hatékonyságot, a fogyasztók választási lehetőségeit, a hozzáférhetőséget és a megfizethetőséget, különösen a tömegközlekedés esetében. Emellett a digitális platformok más lehetőségeket is elősegítenek, például az összevonást és megosztást. A digitális technológia kulcsfontosságú annak biztosításához is, hogy összekapcsolt multimodális mobilitási szolgáltatások jelenjenek meg a városokban, valamint a távoli és vidéki régiókban, ami lehetővé teszi a polgárok és a vállalkozások számára, hogy mind a személy-, mind az áruszállítás tekintetében különböző lehetőségekhez férjenek hozzá, és válasszanak ezek közül. Emellett az új, alacsony kibocsátású, digitális és mesterséges intelligencián alapuló technológiák és megoldások – például a drónok – új alkalmazások és szolgáltatások széles skáláját kínálhatják, az áruk szállításától kezdve az orvosi segítségnyújtásig. Ehhez további interoperabilitásra van szükség a különböző közlekedési módok, szolgáltatók és platformok között, valamint a mindenütt jelen lévő konnektivitásra. Különösen a mobilitási adatokhoz való jobb és szélesebb körű hozzáférés segíti majd a hatóságokat a közlekedési tevékenységek, infrastruktúra és szolgáltatások nyomon követésében és tervezésében, valamint a kereslet és a kínálat jobb összehangolásában, alacsonyabb költségek és környezeti hatások mellett. Az adatokhoz való hozzáférés szintén kulcsfontosságú a közlekedésszervezés javítása szempontjából, valamint ahhoz, hogy a felhasználók és a vállalkozások a fenntartható mobilitási megoldások szélesebb kínálatából választhassanak.

3.Az ipar klímasemlegességének előmozdítása a digitális technológiák révén

A klímasemlegesség 2050-re történő eléréséhez az uniós iparnak már 2030-ra a 2015-ös szinthez képest 23 %-kal kell csökkentenie a CO2-kibocsátását. A végsőenergia-fogyasztásban az ipar részesedése világszinten 37 %, és az ipar okozza az üvegházhatásúgáz-kibocsátás 20 %-át. Négy energiaigényes iparág – acél, beton, vegyianyag, valamint papírrost és papír – felel az ipar teljes globális CO2-kibocsátásának mintegy 70 %-áért. Ezek egyben az EU legnagyobb ipari energiafelhasználói is.

A digitális technológiák fontosak lesznek a nagy ipari energiafelhasználók kínálatának és keresletének kezeléséhez egy, különféle forrásokkal és nyersanyagokkal működő rendszerben. Az intelligens fogyasztásmérők, beleértve az almérőket és az érzékelőket is, növelhetik az energiahatékonyságot azáltal, hogy valós idejű információkat nyújtanak a fogyasztásról és beépülnek az energiagazdálkodási eszközökbe. A felügyeleti ellenőrzés, a nagy adathalmazok elemzése és az adatgyűjtő rendszerek javítani fogják az ipari folyamatok hatékonyságát, továbbá az intelligensebb döntések lehetővé tétele érdekében feldolgozzák az adatokat. A digitális ikermodellek hozzá fognak járulni a rendszertervezés javításához, az új termékek teszteléséhez, a megelőző karbantartás nyomon követéséhez és biztosításához, a termékek életciklusának értékeléséhez és az optimális anyagok kiválasztásához. Az adatvezérelt optimalizálás hozzá fog járulni a meglévő anyagok javításához, környezetbarátabb alternatívák kifejlesztéséhez és élettartamuk meghosszabbításához. A nyomon követés információkat nyújt a termékekben használt anyagokról vagy alkatrészekről, ami a jobb karbantartás és a magas színvonalú, zárt rendszerű újrahasznosítás révén fokozhatja a körforgásos jelleget. A gyártás, a digitális és egyéb fejlett technológiák, mint például a robotika vagy 3D és 4D nyomtatás, szintén jelentős szerephez jut. A digitális megoldásoknak az ipar általi átvételéhez magasabb szintű technológiai felkészültségre és kiberbiztonságra van szükség az ipari folyamatok adatainak és működésük integritásának védelme érdekében.

4.Az épületek környezetbarátabbá tétele a digitalizáció révén

A demográfiai tendenciák és az urbanizáció hozzájárul az épületek iránti kereslet változásához. A növekvő városi népesség miatt 2060-ra kétszeresére nő a globális épületállomány mérete. Az EU-ban a túlnyomórészt városi és köztes régiókban élők száma 2050-re elérheti a 80 %-ot. Emellett több lesz a kis méretű háztartás, amely személyenként valószínűleg több energiát fog fogyasztani, mint a nagyobb méretű háztartások. Ezek a tendenciák, amelyekhez a távmunkához, az oktatáshoz, az intelligens vagy önálló életvitelhez használt digitális készülékek használata társul, növelni fogják az épületek energiafogyasztását. Az EU-ban jelenleg ez az ágazat felelős az energiafogyasztás 40 %-áért, ugyanakkor az épületállomány 75 %-a nem energiahatékony.

A klímasemlegesség megvalósítása és a szennyezőanyag-mentesség szempontjából jelentős előnyök elérése érdekében az új épületeknek 2030-ra kibocsátásmentesnek kell lenniük, és a meglévő épületek egyötödét utólag át kell átalakítani. Az ágazatban a klímasemlegesség eléréséhez a fosszilis tüzelőanyagokon alapuló fűtést fenntartható alternatívákkal, például hőszivattyúkkal kell felváltani, csökkenteni kell a vízhasználatból eredő szénlábnyomot, és javítani kell az általános energiahatékonyságot, ugyanakkor biztosítani kell, hogy ezek a megoldások mindenki számára elérhetőek legyenek. Ez hozzá fog járulni az EU azon célkitűzéséhez, hogy 2030-ig 35 millió nem energiahatékony épületet újítsanak fel. Az intelligens épületek és fogyasztásmérők segíthetnek e célok elérésében és az energiaszegénység kezelésében. 2030-ig az épületekkel kapcsolatos információk modellezése tovább növelheti az ágazat energia- és vízhatékonyságát, és hosszú távú elemzést nyújthat az épületek építésével és használatával kapcsolatos tervezési döntésekről. Az anonimizált adatok rendelkezésre állása, az intelligens készülékek és a fogyasztói magatartás célzott felújítási beruházásokat tesz lehetővé. Digitális naplókra és életciklus-elemzésre lesz szükség a teljes életciklusra vetített kibocsátásokra vonatkozó információk értékeléséhez, jelentéséhez, tárolásához és nyomon követéséhez, valamint az anyagok környezeti hatásának csökkentéséhez és a mérgező anyagok használatának megelőzéséhez. A digitális ikermodellek megváltoztathatják a városi terek tervezésének, nyomon követésének és kezelésének módját. Ez a városi kibocsátások csökkenésében, az erőforrás-hatékonyság és az életminőség javulásában, az épületterek jobb kihasználásában és az épületek veszélyes eseményekkel szembeni ellenállóbbá tételében nyilvánulhat meg.

5.Intelligensebb és környezetbarátabb mezőgazdaság

Az éghajlati és környezeti válságok, a demográfiai változások és a geopolitikai instabilitás kihívást fog jelenteni az uniós mezőgazdaság ellenálló képessége és fenntarthatósága szempontjából. Szakpolitikai fellépés nélkül a globális mezőgazdasági kibocsátások 2050-re 15–20 %-kal növekedhetnek. Addigra a növénytermesztésre és állatállomány számára jelenleg alkalmas globális terület 10 %-a az előrejelzések szerint éghajlati szempontból már alkalmatlan lesz e célokra. A bioszférát a vizet, a talajt vagy a biológiai sokféleséget érintő egyéb veszélyek is meg fognak jelenni. Az új geopolitikai környezetben az EU-nak csökkentenie kell a takarmány-, műtrágya- és egyéb inputanyagok behozatalától való függőségét. Ennek úgy kell megtörténnie, hogy ne ássa alá a termelékenységet, az élelmezésbiztonságot vagy az ágazat környezetbarátabbá válását, ugyanakkor kezelje az élelmiszer-ellátás bizonytalanságát az alacsony jövedelmű partnerországokban.

Megfelelő alkalmazás esetén a digitális technológiák intelligens és környezetbarátabb gazdálkodást tehetnek lehetővé. A helyszíni digitális érzékelés (a kezelések meghatározott körülményekhez való igazítása) és az uniós űralapú szolgáltatások fokozott használata csökkentheti a víz, a növényvédő szerek, a műtrágyák és az energia használatát, ami az emberi és az állati egészség szempontjából is előnyös. A digitális ikermodellek adatokat szolgáltatnak a termékek diverzifikációjának irányításához, és a funkcionális biológiai sokféleséget használják fel a kártevők elleni védekezés újratervezéséhez. A kvantuminformatika a bioinformatikával és a növényi genomikával együtt javíthatja a peszticidek és műtrágyák csökkentéséhez szükséges biológiai és kémiai folyamatok megértését. A helyi forgalmazást és az élelmiszer-pazarlás elkerülését elősegítő digitális platformok fellendíthetik a helyi termelést és lerövidíthetik a fogyasztási láncokat. A műholdas adatok, az érzékelők, a blokklánc és a teljes értékláncból származó adatok növelhetik a nyomonkövethetőséget és az átláthatóságot. A biztonságos és megbízható adatmegosztás és digitális szolgáltatások – például a precíziós gazdálkodás – alapját képező nyílt mezőgazdasági digitális platformok megerősíthetik az értékláncon belüli tisztességes együttműködést, és hatékony piactereket hozhatnak létre. E technológiák szélesebb körű elterjedése alacsonyabb telepítési és karbantartási költségeket, valamint magasabb hálózati összekapcsoltságot tesz szükségessé a peremterületeken és a vidéki területeken. Emellett a szabványosított folyamatokhoz kifejlesztett digitális megoldásoknak a diverzifikáltabb gazdálkodási modelleket is támogatniuk kell. A bizalom, a magas szintű biztonság és a megfelelő készségek fogják meghatározni a zöld és a digitális átállás összehangolt megvalósításához kapcsolódó technológiák elterjedését.

IV. A zöld és a digitális átállás összehangolt megvalósítását meghatározó geopolitikai, gazdasági, társadalmi és szabályozási tényezők

A jelenlegi geopolitikai változások alátámasztják a kettős átállás felgyorsításának szükségességét, amely megerősíti az EU rezilienciáját és nyitott stratégiai autonómiáját. Oroszország Ukrajna elleni katonai agressziójának következményei máris megváltoztatták a geopolitikai és gazdasági realitásokat. Ez számos, a zöld és a digitális átállás összehangolt megvalósítása szempontjából releváns tényezőt foglal magában: emelkedő energia- és élelmiszerárak és az ezzel összefüggő társadalmi következmények, a szénfelhasználás ideiglenes növelésének esetleges szükségessége, az államháztartásra nehezedő további nyomás, magasabb inflációs ráták, megnövekedett kiberkockázatok, az ellátási láncokkal kapcsolatos problémák, valamint a kritikus fontosságú nyersanyagokhoz és technológiákhoz való hozzáférés akadályoztatása. Újból sürgetően fontossá vált a fosszilis tüzelőanyagokról való átállás felgyorsítása, ez pedig fordulópontnak bizonyulhat a zöld átállás szempontjából. A geopolitikai helyzet az ellátási láncok átalakulását is elő fogja mozdítani, amely a globális munkaerőköltségek és termelési költségek változásaiból, valamint a Covid19-világjárvány következményeiből ered. Ez további nyomást fog gyakorolni a kevésbé kiszolgáltatott, diverzifikáltabb és megbízhatóbb ellátási láncok, és adott esetben a baráti országokba való áttelepítés felé való elmozdulásra. Egyes esetekben ez csökkentheti a szénlábnyomot és előmozdíthatja a körforgásos gazdaságot. Ebben az összefüggésben az EU partnerei, mint például Dél-Korea, az Egyesült Államok és Japán is létrehozták az ellátási lánc nyomon követésére szolgáló rendszereket és belföldi kapacitásokat, illetve megkezdték azok kiépítését.

A kritikus fontosságú nyersanyagokhoz való hozzáférés biztosítása rendkívül fontos lesz az EU kettős átállása szempontjából. Jelenleg az EU számos kritikus fontosságú nyersanyag tekintetében még nagyobb mértékben függ harmadik országoktól, köztük Kínától, mint Oroszországtól a fosszilis tüzelőanyagok tekintetében. Az EU saját termelése a digitális berendezések gyártásához használt kritikus fontosságú nyersanyagok– például palládium, tantál vagy neodímium – globális ellátási láncának csupán 4 %-át teszi ki. Az EU-ban a bányászat, a feldolgozás és az újrahasznosítás ágazata sem elég fejlett. A hazai – többek között a gazdaság számára stratégiai jelentőségű – készletek fejlesztése terén eddig nem történt előrelépés, különösen mivel a projektek továbbra is jelentős akadályokkal szembesülnek. Ugyanakkor a tiszta energiával kapcsolatos céljaink elérése a különböző nyersanyagok mennyiségének – pl. a lítium felhasználásának 3 500 %-os – növelését teszi szükségessé, amely az elektromos mobilitás kulcsfontosságú eleme. Chilében található jelenleg a lítiumlelőhelyek 40 %-a, míg a világ finomítóüzemeinek 45 %-át Kína tartja fenn. Emellett a kobalt használatának 330 %-os, az alumínium és a réz használatának 30–35 %-os növekedése várható. Továbbra is különös jelentőséggel bír az ásványokban gazdag, hasonlóan gondolkodó országok diverzifikált körével folytatott kereskedelem, együttműködés és partnerségek. A kereslet globális növekedése fokozza az erőforrásokért folyó versenyt, és valószínűleg tovább rontja a termelés koncentrációját, ami a kínálatra nézve további geopolitikai kockázatokat teremt. A kritikus fontosságú nyersanyagokhoz való hozzáférésen túl az új geopolitikai környezetben kulcsfontosságú lesz a környezetvédelmi és szociális normák meghatározására, a bányászati, finomítási és újrafeldolgozási tevékenységek fenntarthatóságának biztosítására, valamint az energiatermelésre irányuló képesség.

Elegendő beruházással kiegészülve a fokozott körforgásos jelleg és a termelés precizitása hozzájárulhat e stratégiai függőségek csökkentéséhez. A tervezés javítása, a gyártás pontosságának fokozása, valamint a javítási, felújítási és újrafeldolgozási folyamatok fejlesztése révén digitalizáció tovább gyorsíthatja a körforgásos jelleget. 2040 után például az újrafeldolgozás lehet a legtöbb átmeneti fém esetében az EU fő ellátási forrása, az elsődleges fémek iránti folyamatos kereslet mellett. Az újrahasznosítás még fontosabb lesz, mivel például a hulladékból történő acél- vagy alumíniumgyártás sokkal kevésbé energiaigényes, mint a nyersanyagokból történő gyártás. Az újrafeldolgozás mennyisége és minősége egyaránt releváns. Például az acél és az alumínium rézszennyezettsége jelentős értékcsökkenéshez és ebből következően nagyobb energiafelhasználáshoz és kibocsátáshoz vezet.

A technológiák geopolitikai vonatkozásai egyre fontosabbá válnak. A kritikus technológiákhoz való hozzáférés versenyelőnyt biztosít, és csökkenti a stratégiai függőségeket. Egyes horizontális technológiák terén az EU jelenleg korlátozott kapacitása gyengíti pozícióját. A technológiai verseny gyorsan fokozódhat, ami a globális innovációs ökoszisztémák széttagozódásához vezethet. Ez növelheti a költségeket és a kiberbiztonsági kockázatokat, különösen a kettős felhasználású technológiák, például az 5G és 6G infrastruktúra vagy a mezőgazdaságban alkalmazott digitális technológiák esetében. Mindez nagy jelentőséggel bír azért is, mert az összegyűjtött adatok mennyisége – többek között a fogyasztói szokásokról és viselkedési mintákról –, valamint az összekapcsolt készülékek száma jelentősen nőni fog. Emellett várhatóan az értékeken és társadalmi modelleken alapuló versengés is fokozódik. Ez már az internettel kapcsolatos különféle megközelítésekben is észlelhető. Ezekre a különböző megközelítésekre példa a meghatározott tartalmakhoz való hozzáférés korlátozása (mint Kínában és Oroszországban), az értékalapú megközelítés alkalmazása (pl. az adatvédelemre és a megbízható mesterséges intelligenciára fókuszáló uniós megközelítés) vagy konkrét irányítási modellek előmozdítása (pl. nagyrészt privatizált, mint az USA-ban, vagy állami irányítás, mint a kínai kiberszuverenitás esetében). Egyre nagyobb aggodalom övezi a rossz szándékú kibertevékenységek és a dezinformáció kapcsolatát, amely veszélyezteti a demokráciát, súlyosbítja a megosztottságot és akadályozza a helytálló információkhoz való hozzáférést. Ez azért is fontos, mivel az elmúlt 30 év demokratikus fejlődése eltűnt: a globális demokrácia átlagos szintje 2021-ben az 1989-es szintre lépett vissza. Emellett a jelenlegi geopolitikai környezet hatással lehet a kettős átállással kapcsolatos projektekre a Covid19-világjárvány következményei miatt már most is pénzügyi és ellátási korlátokkal küzdő partnerországokban. Ez a kihívás egyre fontosabbá válik, mivel első alkalommal tapasztalható az ENSZ fenntartható fejlődési céljai felé tett globális szintű előrelépések megtorpanása.

A kettős átállás megvalósításához kulcsfontosságú, hogy szakpolitikáinkat egy új gazdasági modellhez igazítsuk. Ez azt jelenti, hogy a gazdasági fejlődés hagyományos szemléletét a jólétre, az erőforrás-hatékonyságra, a körforgásos jellegre és a regenerációra összpontosítva a minőségibb szemlélet felé kell terelni. A klímasemlegesség, a fenntartható erőforrás-felhasználás, a szennyezőanyag-mentesség és a biológiai sokféleség csökkenésének megállítása végső soron a gazdaság- és szociálpolitikák mélyreható átalakulását vonja maga után, amelyet a piaci alapú eszközök (például a szén-dioxid-árazás) és a fenntartható projektekbe mind a köz-, mind a magánszektor részéről történő beruházások megfelelő kombinációja ösztönöz. A szociális vállalkozások és a környezet- és társadalomtudatos befektetések növekedése szintén e változást elősegítő tényezők.

A kettős átállás méltányos lesz, vagy nem lesz: sikerének feltétele az inkluzivitás és a megfizethetőség. Az alacsony és közepes jövedelmű emberek jobban ki vannak téve a kettős átállás hatásainak és költségeinek, mint például a munkahelyek automatizálása, a digitális megoldásokhoz és a digitális közszolgáltatásokhoz való hozzáférés, a magasabb energia- és élelmiszerárak, az épületek energiahatékonysága terén megvalósuló fejlesztések finanszírozása vagy a közlekedési szegénység. A technológiában jártas és a technológia terén lemaradó cégek között is nagy az eltérés. A gazdasági fejlettség és a társadalmi jólét szintjében mutatkozó regionális különbségek tovább súlyosbíthatják ezeket a kettősségeket. A munkaerő- és tőkepiacon tapasztalható súrlódások miatt elhúzódóak és költségesebbek lehetnek. Ebben az összefüggésben a klímasemlegesség és a környezeti fenntarthatóság csak akkor érhető el, ha azokat olyan intézkedések egészítik ki, amelyek támogatják ezeket a csoportokat a kapcsolódó pénzügyi terhek viselésében, és áthidalják az egyenlőtlenségeket. Az EU digitális évtizede és a szociális jogok európai pillére célkitűzéseinek elérése kulcsfontosságú lesz ezen különbségek felszámolásához, de további intézkedésekre is szükség lehet. Ez annál is inkább érvényes, mivel azok, akik számára a legnehezebb az átállás, a kibocsátási skála alacsonyabbik végén helyezkednek el. Jelenleg az európaiak leggazdagabb 10 %-a egy főre számítva több mint háromszor annyit bocsát ki, mint Európa többi polgára .

A kettős átállás mélyreható változásokat fog eredményezni az EU munkaerőpiacán és a kapcsolódó készségek terén. A szénbányászattól, a fosszilis tüzelőanyagok kitermelésétől jelentős mértékben függő ágazatokban és régiókban, valamint a kapcsolódó feldolgozási és ellátási láncokban munkahelyek fognak megszűnni. Másfelől a zöld átállás eredményeként új munkahelyek jönnek létre, például a tiszta energia, a felújítás és a körforgásos gazdaság terén . Hasonlóképpen a digitális átállás is valószínűleg új munkahelyeket és üzleti lehetőségeket fog teremteni, például a fejlett technológiák terén, miközben más, teljesen vagy részben automatizált munkahelyek megszűnéséhez vezet. A Covid19 által felgyorsított további digitalizáció hatással lesz a munkakörülményekre és a munkavégzési mintákra, valamint a szociális védelemhez való hozzáférésre is. Ezek a folyamatok nem feltétlenül egyidejűleg zajlanak, és a különböző vállalatokra, ágazatokra és régiókra gyakorolt hatásuk egyenlőtlen lesz, ami potenciális gazdasági és munkaerőpiaci egyensúlytalanságokat von maga után. A munkahelyek megváltozott tartalmához és a foglalkoztatás újraelosztásához különböző készségekre lesz szükség. Összességében a kettős átállás munkaerőpiaci hatásai potenciálisan kiegészítik a felerősítő és megszüntető hatásokat, amelyek további kutatást érdemelnek.