HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 277/30

Az Európai Gazdasági Bizottság véleménye a következő tárgyban: A civil társadalom részvétele a keleti partnerségben

(feltáró vélemény)

(2009/C 277/06)

Előadó: Ivan VOLEŠ

2009. január 12-i levelében Milena VICENOVÁ, a Cseh Köztársaság nagykövete és állandó EU-képviselője feltáró vélemény készítésére kérte fel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságot a következő tárgyban:

„A civil társadalom részvétele a keleti partnerségben”.

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Külkapcsolatok” szekció 2009. április 16-án elfogadta véleményét. (Előadó: Ivan VOLEŠ.)

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2009. május 13–14-én tartott 453. plenáris ülésén (a május 13-i ülésnapon) 160 szavazattal 15 ellenében, 18 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1. Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság üdvözli és támogatja a keleti partnerség bevezetésére irányuló javaslatot, amely az európai szomszédsági politika országaival folytatott együttműködés minőségileg magasabb formáját képezi Keleten. Ezt a partnerséget a közös demokratikus értékekre és az emberi jogok tiszteletben tartására kell alapozni, ennek pedig részét képezi a szociális és civil párbeszéd, valamint a civil társadalmi szervezetek által a demokratikus társadalmakban játszott fontos szerep elismerése.

1.2. A keleti partnerségbe illeszkedő együttműködési programnak a partnerországoknak nyújtandó konkrét segítségre kell összpontosítania, különösen jelenleg, amikor a gazdasági világválság kemény következményei súlyos társadalmi következmények kíséretében már éreztetik hatásukat ezeknek az országoknak a gazdaságaiban. A keleti partnerségnek az intézmények megerősödéséhez és a meglévő konfliktusok békés megoldásához is hozzá kellene járulnia.

1.3. A keleti partnerség nem oldja meg az EU-hoz való csatlakozás perspektívájának kérdését, amelyre egyes érintett országok pályáznak. A partnerországoknak, miután jogalkotásukat összhangba hozták az európai normákkal az érintett ágazatokban, meg kellene adni a lehetőséget, hogy különleges státust kapjanak, amelynek révén – akárcsak az európai gazdasági térség tagjai – részt vehetnének a közösségi jogalkotásban bizonyos ágazatokban, szavazati joggal mindazonáltal nem rendelkezve.

1.4. Elengedhetetlen, hogy a keleti partnerség kialakítása során felhasználjuk az európai szomszédsági politika immár öt éve tartó megvalósítása során összegyűlt tapasztalatokat:

— javítani kell az EU és a partnerországok együttműködését a cselekvési tervek nemzeti szintű alkalmazását szolgáló intézkedések kidolgozásában,

— a cselekvési tervek kidolgozásába és megvalósításuk figyelemmel kísérésébe be kell vonni a civil társadalmat, beleértve a szociális partnereket is,

— az ágazati kérdésekkel kapcsolatos, partnerségi és együttműködési megállapodásokon alapuló együttműködés esetében a közös albizottsági ülések időpontjait tiszteletben kellene tartani, és következtetéseik megvalósításának ellenőrzésében fontos szerepet kell kapnia a civil társadalomnak,

— a közösségi intézmények és ügynökségek programjaiban való részvétel feltételeit egyértelműen meg kell határozni annak érdekében, hogy ösztönözzék a partnereket az érintett uniós jogszabályokhoz való közeledésre,

— a civil társadalmat be kell vonni azoknak a kérdéseknek a kiválasztásába, amelyeket a tematikus platformok keretében fognak megvitatni, fel kell vetni olyan kérdéseket, mint a jó kormányzás, a jogállamiság, a szociális piacgazdaság elvei és szabályozási kerete, a társadalmi és civil párbeszéd, a migráció, a szellemi tulajdonjogok védelme, az energiaellátás biztonsága, a szegénység felszámolása, a kereskedelem akadályai, a határokon átnyúló együttműködés, a környezetvédelem, a személyes kapcsolatok stb.

1.5. A partnerországok részvételét a keleti partnerségben ahhoz kellene kötni, hogy megvan-e bennük az akarat és az elszántság az EU-val közös értékek követésére, az emberi jogok és az alapvető szabadságjogok tiszteletben tartására, valamint a civilekkel való párbeszéd továbbfejlesztésére és fenntartására. Ez főként Fehéroroszországra vonatkozik.

1.6. Fontos, hogy a keleti partnerség ne járjon új törésvonalak kialakulásával Kelet-Európában, valamint hogy lehetővé váljon a benne való részvétel a harmadik országok számára olyan területeken, amelyeken érdekeik közösek az EU és a keleti partnerség érdekeivel. Itt főként az energiabiztonságról, a migrációról, a környezetvédelemről van szó. A keleti partnerség számos prioritása az EU–Oroszország stratégiai partnerség prioritása is. Az EGSZB – a civil társadalmi fórum és a tematikus platformok keretein belül – javasolja az oroszországi, törökországi, sőt más országokban található civil szervezetek bevonását a közös érdeklődésre számot tartó kérdésekről szóló tárgyalásokba.

1.7. Annak érdekében, hogy a keleti partnerség céljai megvalósuljanak, alapvetően fontos a mobilitás és a személyes kapcsolatok elősegítése. Az EGSZB úgy gondolja, hogy a partnerországok lakosságának egyes csoportjai esetében a vízumrendszert rugalmasabbá kell tenni, távlati célként pedig fokozatosan fel kell számolni a vízumrendszereket a két fél biztonsági érdekeinek figyelembevételével.

1.8. Az EGSZB kész arra, hogy a partnerországok civil társadalmának támogatásával hozzájáruljon a keleti partnerség megvalósításához, és rendelkezésre bocsássa tapasztalatát, amelyet a civil társadalom hálózatainak megszervezése során számos országban és régióban szerzett, köztük a keleti szomszédoknál is. Felhívja az Európai Bizottságot és a Tanácsot, hogy bízzon rá központi szerepet a civil társadalom keleti partnerség fórumának létrehozásakor. Ez a fórum az EU civil társadalmának és a keleti partnerség országainak rugalmas és nyitott hálózatává válhatna, amely évente egyszer ülésezne és tevékenységét munkacsoportok és teamek révén végezné, amelyek konkrét témákkal foglalkozva javaslatokat tennének a keleti partnerség célkitűzéseit megvalósító programokra és projektekre. A megfelelő finanszírozás ösztönözhetné a civil társadalmat arra, hogy teljes mértékben és hatékonyan részt vegyen ezen a fórumon.

1.9. Bilaterális szinten az EGSZB támogatná különböző struktúrák létrehozását a partnerországokban annak érdekében, hogy a civil társadalom részt vehessen a konzultatív folyamatban, a bilaterális programoknak a megvalósítása során, amelyeket az EU a partnerországokkal kialakít, beleértve a nemzeti végrehajtási tervek kidolgozását, azok alkalmazását és az elért eredmények utókövetését.

1.10. Annak érdekében, hogy a civil társadalom sikeresen megvalósíthassa feladatait, az EGSZB amellett száll síkra, hogy az Európai Bizottság az európai szomszédsági és partnerségi eszköz (ESZPE) megfelelő fejezetének finanszírozása keretében a civil társadalmat bevonja az intézmények megerősítésének általános programjába, valamint a partnerségi programokba.

1.11. Az EGSZB kész arra, hogy a partner országok civil szervezeteivel részt vegyen mind a négy tematikus fórum munkájában. Ezek ugyanis szorosan összefüggenek az EGSZB tevékenységével, amely velük kapcsolatban már eddig is számos véleményt és észrevételt bocsátott ki.

2. A keleti partnerség bevezetésére vonatkozó javaslat ismertetése és tartalma

2.1. Az EGSZB pozitív választ adott a cseh elnökség felkérésére, hogy az Európai Bizottság 2008. december 3-i közleményében előterjesztett javaslat alapján dolgozzon ki feltáró véleményt, amelyben megvizsgálja a civil társadalom keleti partnerségbe való bevonásának lehetőségeit és formáit (1).

2.2. Az európai partnerségi politika, amelyet az EU 2004. évi bővítésének forgatagában indítottak el, lehetővé tette az EU bilaterális kapcsolatainak erősítését a keleti határai mentén elhelyezkedő szomszéd országokkal (2), és számos sikert aratott a kölcsönös kapcsolatok megszilárdításában. Nem felelt meg azonban teljes mértékben az elvárásoknak, főleg azon országokéinak, amelyeknek nagyobb céljaik vannak az EU-val kapcsolatban.

2.3. A kezdeményezést az Általános Ügyek és Külkapcsolatok Tanácsán 2008. május 26-án Lengyelország és Svédország indította el a „keleti partnerség” létrehozására irányuló javaslatával, amely az európai szomszédsági politika jobb minőségű változata. A javaslat elnyerte a cseh elnökség támogatását, amely ezt a kérdést prioritásai közé emelte.

2.4. 2008. december 3-án az Európai Bizottság nyilatkozatot adott ki a keleti partnerségről. Miután a Tanács a márciusi csúcstalálkozón (3) jóváhagyja, a keleti partnerséget 2009. május 7-én indítják majd útjára Prágában, a keleti partnerség országaival tartandó csúcstalálkozó során.

2.5. A keleti partnerségnek az a célja, hogy a múlthoz képest határozottabban támogassa a partnerség országait az Unióhoz való közeledésre tett erőfeszítéseikben, és minden szükséges segítséget megadjon nekik ahhoz, hogy reformokat hajtsanak végre a demokrácia és a piacgazdaság, a jogállamiság elveinek alkalmazása, a jó kormányzás, az emberi jogok tiszteletben tartása, a kisebbségek tiszteletben tartása és védelme, illetve a piacgazdaságot és a fenntartható fejlődést irányító elvek megvalósítása felé vezető úton.

2.6. A keleti partnerség különösen bilaterális szinten, társulási megállapodások (4) megkötésében konkretizálódik, feltéve, hogy a partnerek haladást érnek el a demokrácia, a jogállamiság tiszteletben tartása és az emberi jogok (5) terén. Minden megállapodásnak egyebek között egy mindenre kiterjedő és teljes szabadkereskedelmi övezet is részét képezi.

2.7. Multilaterális szinten az alábbi négy témában irányozzák elő platformok létrehozását: 1) demokrácia, jó kormányzás és stabilitás; 2) gazdasági integráció és közeledés az EU politikáihoz; 3) energiabiztonság; 4) személyes kapcsolatok. A többoldalú keret egy jövőbeli szomszédsági gazdasági közösség perspektívájában megerősíti a partnerországokhoz fűződő kapcsolatokat. A többoldalú együttműködés keretében emblematikus kezdeményezések (6) segítségével lehetne elérni konkrét haladást. Ezeket a tevékenységeket nemzetközi pénzügyi szervezetek, a magánszektor és különböző befektetők finanszíroznák.

2.8. Az EU, valamint a keleti partnerség országainak állam- és kormányfői kétévente találkoznának, évente külügyminiszteri találkozót szerveznének, az egyes platformokban félévente tartanának értekezleteket a magas rangú tisztviselők számára, a munkacsoportokban pedig szakértői találkozókat.

2.9. Az Európai Bizottság és a Tanács számít a civil társadalom részvételére a keleti partnerség céljainak megvalósításában, és fórum létrehozását javasolja a civil társadalom számára, amelynek feladata a hatóságokkal folytatott párbeszéd lenne. Az Európai Bizottság felkérte a Régiók Bizottságát és az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságot, hogy vegyenek részt a demokráciának, a helyes kormányzásnak és a stabilitásnak, valamint a személyes kapcsolatoknak szentelt tematikus fórumok munkájában.

2.10. A keleti partnerség számára biztosított finanszírozási források, amelyek a 2008-as pénzügyi évben 450 millió eurót tettek ki, 2013-ra 600 millió euróra emelkednek, ami további alapokat igényel, amelyeket az európai szomszédsági és partnerségi eszköz költségvetési tartalékaiból kell biztosítani.

3. Hogyan tehető a keleti partnerség az európai szomszédsági politika megvalósítását erősítő eszközzé?

3.1. Az EGSZB a keleti partnerséget a szomszédsági politika keleti dimenziója új stratégiai keretének, és a Kelet-Európa lakosságával vállalt szolidaritás egyik megnyilvánulási formájának tekinti. Az értékek közösségén, az emberi jogok és alapvető szabadságjogok támogatásán, a jó kormányzáson és egy olyan demokratikus társadalom felépítésén kell alapulnia, amelynek szerves része a civil társadalom. A partnerországok kormányainak a civil társadalommal való párbeszéd kialakítására és a szociális partnerek közötti párbeszéd fenntartására irányuló politikai akaratát a keleti partnerség keretében rendelkezésre álló együttműködési eszközök és programok felhasználása egyik mutatójaként kell felfogni.

3.2. A súlyosbodó pénzügyi és gazdasági világválság veszélyezteti az EU keleti szomszédainak gazdasági fejlődését és stabilitását. Az EGSZB véleménye szerint fontos, hogy a keleti partnerség együttműködési programja és a NIF keretében rendelkezésre bocsátott finanszírozási eszközök a hosszú távú strukturális reformok támogatására irányuljanak, és céljuk az legyen, hogy segítsék a partnerországok kormányait a gazdasági és szociális helyzet stabilizálásában, és csökkentsék a válságnak a lakosság legsebezhetőbb részeire gyakorolt negatív hatásait.

3.3. A keleti partnerség célja az, hogy a kelet-európai országokat az EU normáinak megfelelően segítse a modernizálódásban, anélkül hogy a közvetlen csatlakozás perspektívájával bíztatná őket, aminek nem kellene az egyes országok ambícióit fékeznie az EU-val fenntartott kapcsolataik jövőbeni alakulásának tekintetében. Az EGSZB, a partnerországok abbéli motivációjának növelése végett, hogy aktívabban alkalmazzák az EU által ösztönzött reformokat és normákat, annak érdekében foglal állást, hogy különleges státusz lehetőségét kínálják fel azoknak, amint átültették a közösségi jogszabályokat bizonyos előre megállapított ágazatokban. Ily módon az Európai Gazdasági Térség (7) mintájára integrálni lehetne őket a belső piacba, részt vehetnének a közösségi intézmények és ügynökségek programjaiban, illetve szakértői szinten szavazati jog nélkül részt vehetnének az újabb közösségi jogszabályok kidolgozásában.

3.4. A keleti partnerséget olyan eszköznek kell tekinteni, amelynek segítségével az EU lehetővé teszi Azerbajdzsán, illetve hosszabb távon Fehéroroszország számára, hogy teljesítse a WTO-hoz való csatlakozás feltételeit. Az a tény, hogy a keleti partnerség többi országa már tagja a WTO-nak, megfelelő keretet biztosít egy új, többoldalú párbeszéd kialakításához, amely nemcsak az EU és az egyes partnerországok közötti kétoldalú cserék liberalizációjára vonatkozik, hanem a keleti partnerség országai közötti kereskedelem regionális liberalizációjára is. A partnerség elindításától kezdve az EU-nak elsősorban egy szomszédsági gazdasági közösség kialakítására kellene törekednie, az Európai Gazdasági Térség mintájára (8).

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság javasolja, hogy a keleti partnerség politikájának megvalósításához használják fel az ENP 2004 és 2008 közötti bevezetése során szerzett tapasztalatokat (9). Ezeket a tanulságokat az alábbiakban lehet összefoglalni:

3.5.1. A civil társadalommal konzultálni kell a jövőbeni tárgyalások során, amelyek az EU és a partnerországok társulási megállapodásairól szólnak, és főként a civil társadalom szerepéről, valamint arról, hogy ugyanezen megállapodások keretében van-e lehetőség konzultatív vegyes bizottságok létrehozására a partnerországok és az uniós tagállamok civil társadalmának képviselőiből.

3.5.2. Elengedhetetlen, hogy a partnerországok kormányai az Európai Bizottsággal és a többi érdekelttel (politikai erők, szociális partnerek, civil társadalom, helyi és regionális önkormányzatok) együttműködve dolgozzák ki és valósítsák meg a nemzeti cselekvési tervek prioritásait, oly módon, hogy ezeknek a terveknek a megvalósítása a lehető legnagyobb támogatásban részesüljön. A cselekvési terveknek olyan rendelkezéseket kellene tartalmazniuk, amelyek lehetővé teszik a civil társadalom számára, hogy hatékonyabban vegyen részt a konzultációs folyamatban, főként azáltal, hogy az európai dokumentumokat lefordítják a nemzeti nyelvekre.

3.5.3. Az ágazati kérdésekben való együttműködéssel megbízott albizottságok, amelyeket a partnerségi és együttműködési szerződésekkel hoztak létre, azt a feladatot kapták, hogy terjesszék az információkat és tegyék lehetővé, hogy az információk visszajussanak a szomszédsági politika keretei közé. Ezt a funkciójukat csak részben töltik be, mivel ritkán és rendszertelenül találkoznak. Elengedhetetlen, hogy az albizottságok ülései és azok ellenőrzése kötelező jellegűvé váljon. A keleti partnerség keretében létrehozandó intézményi fórumok (EuroNest parlamenti együttműködés, a civil társadalom fóruma, helyi és regionális közgyűlés) képviselőit fel kell kérni az albizottságok munkájának és a nemzeti szervek tevékenységének ellenőrzésére a nemzeti cselekvési tervekben meghatározott prioritások megvalósítását illetően. Az elért előrehaladás értékelését világos, közösen kidolgozott, átlátható és mérhető egyértelmű referencia szempontokra kell alapozni, a civil társadalomnak pedig lehetőséget kell adni, hogy részt vegyen a kritériumok meghatározásában és alkalmazásuk utókövetésében.

3.5.4. A keleti partnerségre irányuló kezdeményezésnek egyértelműbben kell meghatározni az ágazati eszközöket. Pontosan meg kell határozni azokat a szempontokat, amelyek lehetővé teszik a partnerországok számára az ágazati programokban vagy egy konkrét ügynökség munkájában való részvételt, annak érdekében, hogy mindegyik ország tisztában legyen vele, milyen feltételeknek kell eleget tennie ahhoz, hogy csatlakozhasson a Közösség programjaihoz és ügynökségeihez.

3.5.5. A tematikus fórumoknak lehetővé kell tenniük a legjobb gyakorlatnak az EU, a tagállamok és a partnerországok közötti rendszeres kicserélését és emellett ki kell jelölniük a vonatkozó területeken belüli közös multilaterális projekteket. A platformokon belüli tárgyalások során olyan kérdésekkel lehetne foglalkozni, mint például a következők:

— a jogállamiság elve,

— a szociális piacgazdaság elvei és szabályozási kerete,

— a jó kormányzás,

— a korrupció és az informális gazdaság elleni küzdelem,

— a szociális problémák, beleértve a férfiak és nők közötti egyenlőséget,

— a migráció és s személyes kapcsolatok,

— a társadalmi és a civil párbeszéd ösztönzése,

— a kereskedelmi cserék akadályainak megszüntetése,

— a szellemi tulajdonjog védelme,

— a szegénység megszüntetése,

— az energiabiztonság és az energiahatékonyság,

— a szabályok betartása az élelmiszerbiztonság területén,

— védelem a harmadik országokból származó veszélyes áruk behozatala ellen,

— a környezetvédelem és a közegészség védelme,

— a határokon átnyúló együttműködés stb.

Arra is szükség van, hogy a civil társadalom fórumában képviselt civil szervezetek képviselőit bevonják a témák kiválasztásába, illetve megvitatásába. Annak érdekében, hogy betölthessék ezt a szerepet, a civil szervezeteknek megfelelő finanszírozást kell biztosítani.

3.6. Az EGSZB úgy véli, hogy a partnerországoknak csak akkor kellene lehetővé tenni, hogy részt vegyenek az együttműködési programban a keleti partnerség keretein belül, ha elfogadják és teljes mértékben biztosítják a közös értékek tiszteletét, így az emberi jogokét, vagy az alapvető szabadságjogokét, a jó kormányzásét, vagy a független civil szervezetekkel és szociális partnerekkel folytatott párbeszédét. Az EGSZB emlékeztet arra, hogy ez főként Fehéroroszországot és annak a keleti partnerségben való részvételét érinti.

3.7. Az EGSZB álláspontja szerint lényeges, hogy a keleti partnerség ne hozzon létre újabb törésvonalakat Kelet-Európában, és nyitott legyen a harmadik országok képviselőinek részvétele iránt a közös érdekeiket érintő témákban. A keleti partnerség számos prioritása jelenik meg az EU és Oroszország közötti stratégiai partnerségben. Példaként említhetnénk a párbeszédet az energiabiztonságról, a migrációs problémákról, a környezetvédelemről vagy az egyéb regionális és globális problémákról, amelyekben csak akkor van remény konkrét eredmények elérésére, ha Oroszország, Törökország, sőt a közép-ázsiai országok képviselőit is bevonják. Az EGSZB azt javasolja, hogy az említett harmadik országok civil társadalmának képviselőit vonják be azokba a tárgyalásokba, amelyek a civil társadalmi fórum, sőt más platformok keretében az előbbi kérdésekben folynak majd.

3.8. A keleti partnerség kiegészítésként kellene, hogy szolgáljon a fekete-tengeri szinergiához. A két kezdeményezés céljai különbözőek és más eszközöket használnak, de van néhány közös fellépési területük. Elengedhetetlen tehát a két kezdeményezés keretében elfogadott megközelítések összehangolása bizonyos tevékenységek redundanciájának elkerülésére.

3.9. Annak érdekében, hogy a keleti partnerség céljai megvalósuljanak, alapvetően fontos a személyes kapcsolatok elősegítése. A mobilitás alapvető fontosságú elem mind a bilaterális kapcsolatokban, mind multilaterális összefüggésben. Az ezekkel az országokkal kialakítandó vízummentesség mint végső cél felé való haladás céljából folyamatosan munkálkodni kell a vízumrendszerek egyszerűsítése érdekében a diákok, az üzletemberek, az EU-tagállamokba rendszeresen utazó személyek és családtagjaik esetében, illetve csökkenteni kell a vízumilletékeket. Ehhez előbb meg kell kötni a szükséges megállapodásokat a partnerországokkal.

3.10. Az EGSZB párbeszéd elindítását javasolja a partnerországokkal, a tagállamokkal, a szociális partnerekkel és a civil szervezetekkel a munkaerőpiac kérdéseiről, többek között a munkaerőpiac fejlődéséről és a munkaerő-piaci mobilitásról, valamint közös intézkedések elfogadásáról az illegális munka leküzdésére és az ILO fontos egyezményeinek megsértése ellen.

4. A civil társadalom szervezeteinek jellemzői a keleti partnerség országaiban

4.1. Bár a keleti partnerség hat országának történelmi, politikai és társadalmi-gazdasági háttere eltérő, civil társadalmaik fejlődése számos hasonlóságot mutat annak az átalakulásnak a következtében, amely ezekben az országokban a Szovjetunió idejében végbement; a civil társadalom szervezetei akkoriban még csupán a hatalmon lévő kommunista párt „hajtókarjai” voltak.

4.2. A Szovjetunió felbomlása lehetővé tette ezen országok számára a függetlenség megszerzését, ami azonban együtt járt gazdaságuk jelentős mértékű összeomlásával. A tervutasításos modellről a piacgazdaságra való áttérést célzó reformokat akadozva és átfogó elképzelések nélkül hajtották végre. A helyzetet tovább nehezítette a politikai instabilitás és a hatalomért folytatott harc. Legalább négy országban (Moldovában, Örményországban, Azerbajdzsánban, Grúziában) a szomszédos országokkal vagy a szakadár területekkel kialakult fegyveres konfliktusok miatt romlott a helyzet.

4.3. Az 1990-es évek végén és 2000 után mutatott gazdasági növekedés ellenére ezeket az országokat rendkívüli instabilitás jellemzi, amely tovább súlyosbítja a jelenlegi gazdasági válság rendkívül súlyos következményeit. Mélyek a szociális különbségek: a lakosság nagy része a második gazdaságból él vagy kivándorlóként külföldön próbál munkához jutni. A modernizáció és a fejlődés alapvető akadályai továbbra is a bürokrácia, a túlszabályozottság és az ezeket kísérő korrupció.

4.4. A civil társadalom cselekvési lehetőségei valamennyi partnerországban fokozatosan kiszélesedtek; az EU és a nemzetközi közvélemény nyomása következtében még Fehéroroszországban is érezhető némi javulás. Az európai szomszédsági politika és eszközei, valamint a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) is hozzájárulnak a szociális párbeszéd fokozatos kibontakozásához és intézményesüléséhez a partnerországokban. A közösségi normákat még távolról sem tartják tiszteletben az igazságszolgáltatás függetlenségét, a hatásköröknek és a felelősségnek a központi hatalom és a területi önkormányzatok közötti megosztását, az állampolgári jogok és kötelességek helyes értelmezését és alkalmazását, a média függetlenségét tekintve. A kormányok nem sietnek elfogadni sem a társadalom pluralitását, sem a szociális partnerek és a civil társadalom szervezeteinek függetlenségét, sem pedig a szociális és civil párbeszédhez való jogukat, amelynek rendeltetése a társadalom egészének megerősítése lenne.

4.5. Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság öt év óta foglalkozik az összes partnerország civil társadalmának állapotával, különösen az egyesülési szabadság, a cégalapítás, az adójogi szabályok és eljárások, a szólásszabadság és a háromoldalú egyeztetések működése vonatkozásában (ezen a téren állásfoglalásokat dolgozott ki, amelyek számos ajánlást tartalmaznak) (10).

4.6. A szociális és civil párbeszédnek a fekete-tengeri és a keleti partnerségi szinergiában betöltött szerepéről folytatott konferencián, amely 2009. március 2. és 3. között zajlott az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság és az ILO rendezésében, a résztvevők megerősítették, hogy az összes partnerországban hivatalosan is létezik a háromoldalú párbeszéd, ám annak tartalma távolról sem teszi lehetővé feladata eredményes megvalósítását. Ezenkívül mindeddig sikertelennek bizonyult mind a regionális szintű szociális párbeszéd, mind az ágazati párbeszéd beindítása. Valamennyi résztvevő hangoztatta, hogy a civil társadalmat hatékonyan be kell kapcsolni ebbe a két regionális kezdeményezésbe.

4.7. A civil társadalom különböző csoportjainak helyzete

4.7.1. A munkavállalók szervezetei

Valamennyi partner országban vannak olyan hagyományos főszereplők, amelyek ellátják a vállalkozók képviseletét és biztosítják számukra a szükséges szolgáltatásokat, mint a kereskedelmi kamarák vagy a vállalkozók szervezetei. A folyamatban lévő reformok és annak igénye, hogy munkaadói oldalról kijelöljék a szociális párbeszédben részt vevő partnereket, nagyvállalkozásokat és szakmai egyesüléseket tömörítő munkaadói szervezetek létrehozásához vezetett. Ezek a szervezetek még mindig számos nehézséggel küzdenek, sokan közülük nem eléggé reprezentatív jellegűek, széttöredezettek és versengenek egymással. Egyes országokban – különösen azokban, ahol közszférának domináns szerepe van a gazdaságban, mint Fehéroroszországban, Moldovában vagy Azerbajdzsánban – ezek az egyesülések szorosan kapcsolódnak a hatalomhoz, ami korlátozza annak a lehetőségét, hogy teljes függetlenséggel bírálják a kormány politikáját vagy szembeszálljanak vele. Ez a körülmény jelentős mértékben szűkíti érdekeltségüket és készségüket a szociális párbeszédben való részvételre.

4.7.2. Szakszervezetek

4.7.2.1. A partnerországok többségében a hagyományos, szovjet típusú szakszervezetek reformfolyamaton mentek keresztül, és kisebb-nagyobb sikerrel elfogadták a demokrácia, a függetlenség és a szabadság elveit, amelyeket a nemzetközi és európai szakszervezeti mozgalmak védelmeznek. Fehéroroszországban és Ukrajnában új szakszervezeti szerveződések jelentek meg. Mindazonáltal a munkavállalói szervezetek függetlenségének elvét még korántsem tartják be mindenhol, ahogyan azt a különböző kormányszintű beavatkozások is mutatják, amelyek nyomán panaszok érkeznek az ILO-hoz a szakszervezeti szabadság megsértése miatt.

4.7.2.2. Bár a partnerországok valamennyien ratifikálták az ILO legfontosabb egyezményeit, a szervezkedési szabadságról és a kollektív tárgyalási jog szabadságáról szóló egyezményt különösen sok esetben – a bejelentésre és a sztrájkjogra vonatkozó megszorítások formájában – megsértik. A vállalatoknál lábbal tiporják az alapvető jogokat, egyes szakszervezeti felelősöket pedig elbocsátanak.

4.7.2.3. Egészében véve azonban látható sikerek is vannak, amelyek lehetővé teszik a szakszervezetek számára, hogy pozitív szerepet töltsenek be a partnerországokban a demokratizálódási folyamatok megszilárdításában.

4.7.3. NEM KORMÁNYZATI SZERVEZETEK

4.7.3.1. Valamennyi partnerországban észrevehetően megnőtt a civil szervezetek száma. Ezeknek a szervezeteknek a tevékenysége főként az európai integrációra, valamint olyan szociális kérdésekre irányul, mint a migráció, az oktatás, az egészség, a szociális gazdaság, a szegénység elleni küzdelem, a környezetvédelem, az emberi és állampolgári jogok, a korrupció elleni küzdelem, a fogyasztók jogainak védelme vagy a mezőgazdasági termelők és a kisiparosok érdekeinek képviselete. Ezek a szervezetek európai és nemzetközi hálózatokhoz tartoznak és az ukrajnai és a grúziai forradalom idején aktív szerepük volt a demokratikus értékek megvédelmezésében.

4.7.3.2. Az összes partnerországban a nem kormányzati szervezetek számos olyan problémába ütköznek, amelynek okozója a kormányok bizalmatlansága a civil társadalommal szemben. Különösen igaz ez akkor, amikor a kormány nem képes ellenőrizni az NGO-kat és ezért jogi eszközökkel kívánja korlátozni független fellépési lehetőségeiket. A független nem kormányzati szervezetek egyebek között pénzügyi nehézségekkel küzdenek, mégpedig oly mértékben, hogy külföldi pénzügyi támogatásért kell folyamodniuk. Emiatt azonban annak a kritikának teszik ki magukat, hogy a nemzeti érdekekkel szemben külföldi érdekeket próbálnak érvényesíteni. Több partnerországban is léteznek a kormányhoz közel álló nem kormányzati szervezetek, amelyeknek elrendelik a civil párbeszéd különböző fórumaiban való részvételt.

4.7.3.3. Ugyanakkor folyamatosan javul a civil párbeszéd folytatása szükségességének tudatosulása, különösen az információ- és tapasztalatcseréknek, illetve a civil társadalom különböző hálózatai kialakulásának köszönhetően. Jelentős előrelépések történtek Ukrajnában a kormány és az európai integrációt határozottan támogató nem kormányzati szervezetek közötti párbeszéd terén.

5. Az EGSZB szerepe a keleti partnerségben

5.1. Az EGSZB a civil társadalom regionális és tagállami hálózatai emberi erőforrásainak helyzete, lehetőségei és fejlődése erősítésében szeretne továbbra is szerepet játszani a partnerországokban, hogy ezzel lehetővé váljon lehető legeredményesebb részvételük a két- és többoldalú programokban, ezzel hozzájárulva a keleti partnerség céljainak megvalósításához.

5.2. Az elmúlt néhány év során az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság igen értékes tapasztalatokat szerzett a civil társadalom hálózatainak regionális és nemzeti szinten történő létrehozásában, például az Euromed szintjén, az AKCS-országokban, a Karibi-térségben, Közép-Amerikában, a Mercosur államaiban, Kínában, Indiában és Brazíliában. Az EGSZB emellett a Törökországgal és Horvátországgal, a jövőben pedig Macedónia Volt Jugoszláv Köztársasággal megkötött társulási szerződésekkel létrehozott konzultatív vegyes bizottságok európai partnere is. Az EGSZB tevékenysége a térségek és az érintett országok egészében hozzájárult a civil társadalom megerősítéséhez.

5.3. Az EGSZB hasonló szerep betöltését vállalta el a kelet-európai és az észak-kaukázusi országok tekintetében is. 2004-ben megalapította a „Keleti szomszédok” csoportot, alapvető elemzéseket végzett a civil szervezetek alapszabálya és tevékenységi területe tekintetében a partnerországokban, és közvetlen kapcsolatokat hozott létre velük. Az EGSZB több eseményt szervezett, köztük a társadalmi és civil párbeszédről szóló konferenciát a fekete-tengeri szinergia és az imént említett keleti partnerség keretében.

5.4. Az EGSZB ezért felhívja az Európai Bizottságot és a Tanácsot, hogy bízzon rá központi szerepet, hogy szavatolhassa a civil társadalom aktív részvételét a keleti partnerség intézményi struktúrájában. A partnerség civil társadalmi fóruma megteremtése érdekében lehetőség van az EGSZB erre a területre vonatkozó tapasztalatának és ismereteinek igénybe vételére, valamint a civil társadalommal, a szociális partnerekkel fenntartott kapcsolatainak felhasználására a tagállamok és az EU nemzeti és regionális hálózataiban. A keleti partnerség civil társadalmi fórumát a kezdeményezés hivatalos ismertetése után rögtön létre kell hozni, a 2009. év második félévében.

5.5. A keleti partnerség civil társadalmának fórumát operatív és rugalmas jelleggel kell felruházni. A fórumnak tömörítenie kell az EU civil társadalmának és a partnerországoknak a reprezentatív, demokratikus és független, munkaadókat, munkavállalókat és egyéb nem kormányzati szervezeteket képviselő szervezeteit, amelyek konkrét hozzáadott értéket jelentenének a kezdeményezés megvalósításához. A civil társadalom fórumának évente legalább egyszer, felváltva az EU-ban, illetve a partnerországok valamelyikében kellene összeülnie. A fórum a keleti partnerség negyedik operatív szintjén, specifikus fórumokat kialakítva munkacsoportokat és teameket hozhatna létre, amelyek bonyolult problémákat vethetnének fel (lásd a 3.5.5. pontot), javaslatokat és ajánlásokat adhatnának az EU képviselőinek és a partnerországok kormányainak. A szervezeti és ügyviteli feladatok intézéséről az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság titkársága gondoskodna, az ESZPE megfelelő fejezetének pénzügyi támogatásával.

5.6. Az EGSZB továbbra is folytatja olyan struktúrák létrehozását, amelyek a partnerországok civil szervezeteit, köztük a szociális partnereket tömörítik, annak érdekében, hogy azokat aktívan be lehessen vonni a konzultatív folyamatba az európai szomszédsági és partnerségi eszköz (ENPI) cselekvési tervei közös prioritásainak kidolgozása, a nemzeti szinten elengedhetetlen cselekvések meghatározása, valamint az elért eredmények utólagos értékelése során. A civil társadalmi fórum lehet a megfelelő platform a civil társadalom szerepével kapcsolatos legjobb gyakorlatok cseréjére a nemzeti döntési folyamatokban és a társadalmi párbeszéd kialakítása során.

5.7. Az EU és egy adott partnerország civil társadalmát összekapcsoló vegyes konzultatív bizottságok ugyancsak bekapcsolódhatnának ebbe a folyamatba, amennyiben létrehozataluk a társulási megállapodások alapján történt.

5.8. Annak érdekében, hogy a civil szervezetek sikeresen megvalósíthassák az említett nehéz feladatokat, a szükséges támogatást és segítséget meg kell kapniuk. Így az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság arra is felkéri az Európai Bizottságot, hogy az intézmények megerősítésének általános programjába az államigazgatás mellett vonja be a civil szervezeteket is, amelyek a partnerségi programok keretében meríthetnének az EU-tagállamokban működő, velük rokon szervezetek tapasztalataiból.

5.9. Az Európai Bizottság felkérte az EGSZB-t, hogy vegyen részt a „Demokrácia, helyes kormányzás és stabilitás” és a „Személyes kapcsolatok” tematikus műhelyek munkájában. Az EGSZB-nek meggyőződése, hogy rendelkezik azokkal a képességekkel és tapasztalatokkal, amelyek ahhoz szükségesek, hogy a „gazdasági integrációval” és az „energiabiztonsággal” foglalkozó másik két platformra is meghívják. Amellett is síkra száll, hogy a partnerországok civil társadalmait és a civil társadalmi fórumot is vonják be ezekbe a platformokba.

Brüsszel, 2009. május 13. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Mario SEPI

(1) A Bizottság közleménye a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek a keleti partnerségről COM(2008)823 végleges, 2008.12.3.

(2) A keleti partnerek (avagy „partnerek”), amelyeket a jelen vélemény említ, Kelet-Európa és a Kaukázus déli vidékének az európai szomszédsági politikában érintett országai: Örményország, Azerbajdzsán, Fehéroroszország, Grúzia, Moldova és Ukrajna.

(3) A 2009. március 19–20-i, brüsszeli Európai Tanács elnökségi következtetései – 7880/09 sz. tanácsi dokumentum.

(4) Ukrajnával már folynak a tárgyalások társulási szerződés megkötése céljából, s ez adott esetben mintául szolgálhat majd a többi partnerország számára.

(5) Ez különösen Fehéroroszországot érinti, ahol az ebbe az irányba mutató fejlődés jelenleg nem elégséges.

(6) Ezek vonatkozhatnának például az integrált határrendészeti igazgatást célzó program előmozdítására, a kis- és középvállalkozásokat segítő eszközre, a regionális villamosenergia-piacokra, az energiahatékonyságra és a megújuló energiaforrások támogatására, a déli energetikai folyosó kialakítására és a természeti katasztrófák megelőzését célzó együttműködésre.

(7) Norvégia, Liechtenstein és Izland.

(8) COM(2008) 823 végleges, 10. o.

(9) Lásd a szlovák külpolitikai egyesülés kutatóközpontja által a Friedrich-Ebert-Stiftung támogatásával lebonyolított projekt következtetéseit, amelyet a következő kiadványban jelentettek meg 2009-ben: The reform of the European Neighbourhood Politic Tools, Institutions and a Regional Dimension (La réforme des instruments de la politique européenne de voisinage: instruments, institutions et dimension régionale), szerzők: Duleba, Najšlová, Benč és Bilčík.

(10) EGSZB-vélemények: Szélesebb Európa – Szomszédság: A keleti és déli szomszédainkhoz fűződő viszony új keretrendszere (magyar nyelvre nem lett lefordítva), HL C 80., 2004.3.30., 148–155. o.; A civil társadalom Fehéroroszországban, HL C 318., 2006.12.23., 123–127. o.; Az EU és Moldova közötti kapcsolatok: a szervezett civil társadalom szerepe, HL C 120., 2008.5.16., 89–95. o.; EU–Ukrajna: új, dinamikus szerep a civil társadalom számára, HL C 77., 2009.3.31., 157–163 o.; A civil szervezetek hálózatainak létrehozása a fekete-tengeri régióban, HL C 27., 2009.2.3., 144–151. o.; valamint REX/241 – A civil társadalom részvétele az európai szomszédsági politika keretében a dél-kaukázusi térség országai számára kidolgozott cselekvési tervek végrehajtásában, előadó: Andrzej ADAMCZYK, 2009. május – a Hivatalos Lapban még nem jelent meg.