Mivel a PIF-irányelv előírja a tagállamok számára az uniós költségvetés bevételeihez és kiadásaihoz kapcsolódó bűncselekmények büntethetővé tételét, átültetése az EU saját forrásai (vámok és héa) mellett azokat a konkrét szakpolitikákat is érinti, amelyek esetében az uniós kiadásokat e szakpolitikai célok elérésére fordítják. Az irányelv megfelelő átültetése ezért nemcsak az uniós költségvetés védelme szempontjából kulcsfontosságú, hanem minden olyan uniós szakpolitika szempontjából is, amelyre uniós forrásokat fordítanak, és különösen nagy jelentőséggel bír a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz (RRF) összefüggésében.

A PIF-irányelv 7. cikke továbbá minimumszabályokat határoz meg a természetes személyekkel szemben kiszabható büntetőjogi szankciókra vonatkozóan, többek között kimondja, hogy a jelentős kárral vagy előnnyel járó bűncselekmények legalább négy év szabadságvesztéssel járó minimális-maximális büntetéssel legyenek büntetendők.

A PIF-irányelv 11. cikke arra kötelez minden tagállamot, hogy

I.a PIF-bűncselekményekre vonatkozóan megállapítsa joghatóságát, ha a bűncselekményt egészben vagy részben a területén követték el, vagy ha az elkövető saját állampolgára, vagy az elkövetőre a bűncselekmény elkövetésének időpontjában a személyzeti szabályzat vonatkozik ; valamint

II.elkerülje, hogy az állampolgárai által külföldön elkövetett PIF-bűncselekményekkel kapcsolatos joghatóság gyakorlását bizonyos feltételekhez kössék.

Emellett a PIF-irányelv 12. cikke a kötelezi a tagállamokat, hogy

I.írjanak elő a PIF-bűncselekmények elkövetését követő elegendő időtartamú elévülési időt annak érdekében, hogy az említett bűncselekményekkel szemben hatékonyan lehessen fellépni, és a legalább 4 év szabadságvesztéssel járó maximális szankcióval büntetendő bűncselekményekre vonatkozóan határozzanak meg minimális elévülési időket; valamint

II.tegyék meg a büntetések végrehajtásához szükséges intézkedéseket.

Végezetül, a PIF-irányelv célja az uniós pénzeszközök büntetőjogi eszközökkel történő visszafizettetésének megkönnyítése .

b.A nemzeti jogba való átültetés, ideértve a kötelezettségszegési eljárásokat

Az irányelv nemzeti jogba való átültetésének határideje 2019. július 6-án járt le. A PIF-irányelv 18. cikkének (1) bekezdése értelmében a Bizottságnak az átültetési határidő lejárta után két évvel be kellett nyújtania a végrehajtásról szóló első jelentést az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak. A vonatkozó jelentést 2021 szeptemberében fogadták el. Ez a jelentés arra a következtésre jutott, hogy valamennyi tagállam átültette a PIF-irányelv főbb rendelkezéseit. Ugyanakkor felhívta a figyelmet arra is, hogy javítani szükséges az irányelv átültetését, különösen annak érdekében, hogy következetesen történjen a bűncselekményi tényállások meghatározására, valamint a jogi és természetes személyek felelősségére – és velük szemben alkalmazott szankciókra – vonatkozó rendelkezések átültetése. Végezetül a jelentés kiemelte azt is, hogy a joghatóság gyakorlására és az elévülési időkre vonatkozó rendelkezéseket is megfelelően át kell ültetni.

Ami a bűncselekményeket illeti, a csalással kapcsolatban azonosított megfelelőségi problémák között szerepelt a nemzeti jogszabályok szűkebb hatálya. Emellett számos tagállamban szükség van egy további tényállási elemre – a „hivatali kötelezettség megsértésére” – mind az aktív, mind a passzív vesztegetés esetében. Ez a további elem jelentősen leszűkíti a PIF-irányelv vesztegetésre vonatkozó fogalommeghatározásait, és az elkövetők büntetőeljárás alá vonását a hivatali kötelezettség megsértésének bizonyításától teszi függővé. Ezen felül a hűtlen kezeléssel összefüggésben olyan megfelelőségi problémákat tártak fel, amelyek az említett bűncselekmény szűkebb átültetésével vagy az átültetés teljes hiányával voltak kapcsolatosak

A jogi személyek felelőssége és a velük szemben kiszabható szankciók tekintetében a következőkkel kapcsolatban tártak fel megfelelőségi problémákat:

·a jogi személyen belül vezető tisztséget betöltő személy által elkövetett bűncselekményekkel kapcsolatos 6. cikk (1) bekezdése átültetésének hiánya;

·az átültetés csak a személyek által a jogi személy tevékenységi körén belül elkövetett bűncselekményeket fedi le; valamint

·a vállalatok büntetőjogi felelősségének kizárása bizonyos alapbűncselekmények esetében.

A 9. cikkel kapcsolatban a Bizottság hangsúlyozta, hogy a vállalati felelősséget nem szabad egy természetes személy jogerős elítélésétől függővé tenni, mint az egyik tagállam esetében, mivel ez aláássa a jogi személyekkel szembeni „hatékony, arányos és visszatartó erejű” szankciók alkalmazásának lehetőségét.

A természetes személyekkel szembeni büntetőjogi szankciókkal összefüggésben a Bizottság a tagállamok egynegyedében azonosított megfelelőségi problémát. Több tagállam jogszabályai tartalmaznak olyan rendelkezéseket, amelyek lehetővé teszik az egyének számára, hogy kivonják magukat a büntetőjogi felelősség vagy a szankciók alól, ha a büntetőeljárást megelőzően vagy annak különböző szakaszaiban bejelentik a bűncselekményt vagy visszafizetik az Unió pénzügyi érdekeit ért kárt. Ezek a rendelkezések a szankciókat hatástalanná tehetik és alááshatják azok visszatartó erejét. További megfelelőségi problémákat azonosítottak a szankciókra vonatkozóan négy évben meghatározott küszöbérték be nem tartásához kapcsolódóan is.

Ami a joghatóság területiség alapján történő megállapítását illeti, egy konkrét megfelelőségi probléma arra vonatkozott, hogy egyes tagállamokban a PIF-bűncselekmények miatt csak a sértett által a bűncselekmény elkövetésének helyén tett bejelentés vagy (amennyiben a bűncselekmény helye szerinti ország joga értelmében ilyen panasz szükséges a vádemeléshez) a sértett panasza nyomán indítható büntetőeljárás. Egy, az elévülési időkkel kapcsolatos konkrét átültetési probléma azzal függ össze, hogy egyes tagállamok joga az ítélet végrehajtása tekintetében a 12. cikkben előírt öt évnél rövidebb elévülési időről rendelkezik.

A többi tagállammal szemben hozható további intézkedések sérelme nélkül a Bizottság az első végrehajtási jelentés elfogadását követően eddig tizenhét tagállamnak küldött felszólító levelet: nyolc tagállamnak 2021 decemberében ; további öt tagállamnak 2022 februárjában ; majd újabb négy tagállamnak 2022 májusában. A Bizottság jelenleg értékeli a felszólító levelekre eddig beérkezett válaszokat az esetleges további intézkedések mérlegelése céljából.