A 2019. évi stabilitási programban szereplő többéves pálya szerint a hiány 2019-ben 0,8 %-on stabilizálódik, 2020-ban pedig 0,2 %-ra csökken. 2018. december 18-án Belgium miniszterelnöke benyújtotta lemondását. Ettől kezdve az ügyvivő kormány változatlan politikát feltételezve készített költségvetéseket fogadott el. Ennek eredményeként a stabilitási program benyújtásakor a kormány nem rendelkezett teljes körű költségvetési hatáskörrel a nemzeti alkotmányos szabályok és/vagy egyezmények alapján. Ennek hiányában a stabilitási program olyan költségvetési pályát mutat be, amelyet nem támasztanak alá elfogadott vagy kellően részletezett intézkedések ahhoz, hogy egy strukturális értelemben kiegyensúlyozott költségvetés középtávú költségvetési célja teljesüljön 2021-ben. 2019-re vonatkozóan a bizottsági előrejelzés és a stabilitási program közötti különbség számos olyan intézkedésből származik, amelyek nem kerültek be a bizottsági előrejelzésbe, mivel azokat nem fogadták el vagy nem kellően részletezték, illetve mert ideiglenesnek tekintendők (2018-ban befejeződtek és 2019-ben már nincsenek jelen). 2020-ra vonatkozóan a különbség főleg az alacsonyabbra tervezett kiadásoknak (a GDP –0,6 százalékpontja), valamint a magasabbra tervezett bevételeknek (a GDP +0,2 százalékpontja) tudható be, amelyeket nem támogatnak meghatározott kiegészítő intézkedések.

·Végül, a 2017-ben és 2018-ban beszedett társaságiadó-befizetések jelentős növekedésének (2017-ben a GDP körülbelül 0,5 %-a, 2018-ban a GDP 0,7 %-a) kezelésével kapcsolatos fennmaradó bizonytalanságok. 2017-ben magasabb pótdíjakat vezettek be a nem teljesített adóelőleg-befizetésekre. Tartós változás került bevezetésre a rendszeres bevételek ütemezésében azáltal, hogy – legalább részben – utólagos adóbeszedés helyett adóelőleg-beszedést vezettek be, így rendkívüli és ideiglenes adócsúcs jött létre az adóbevételben. E vonatkozásban a Bizottság fenntartását fejezte ki a 126. cikk (3) bekezdése szerinti, 2018. májusi, a társasági nyereségadók megfigyelt emelkedésének jellegéről szóló jelentésében. A 2019. tavaszi előrejelzésében Bizottság úgy ítélte meg, hogy 2017-ben és 2018-ban a bevételek egyszeri, a GDP 0,5 %-ának megfelelő növekedésére került sor, amit végül a következő években ellensúlyoznak az alacsonyabb adóbevételek. 2018-tól kezdve a GDP 0,2 %-ának megfelelő mértékű további strukturális adóemelésre került sor.

Ugyanakkor – bár csökkenő mértékben – továbbra is bizonytalanságok állnak fenn a 2017-ben és 2018-ban beszedett társaságiadóelőleg-befizetések jelentős növekedésének kezelése tekintetében (évenként a GDP mintegy 0,5 %-a). Ez a bevételnövekedés mindenekelőtt a két lépésben – 2017-ben és 2018-ban – bevezetett, a nem teljesített adófizetésekre kiszabott jelentősen megnövelt pótdíjakból származik. Ez az intézkedés tartós változást eredményez a rendszeres bevételek ütemezésében azáltal, hogy – legalább részben – utólagos adóbeszedés helyett adóelőlegek befizetését vezeti be, és ezért 2017-ben és 2018-ban rendkívüli és ideiglenes adócsúcsot hoz létre az adóbevételben. A Bizottság a 2019. tavaszi előrejelzés alapforgatókönyvében, a tavaly alkalmazott módszert követve úgy ítélte meg, hogy a trendet túllépő bármely adóbeszedést egyszeri, átmeneti bevételnek kell tekinteni, amelyet végül 2019-től kezdve ellensúlyoznak az alacsonyabb adóbevételek. Más elemzések, mint például a Belga Nemzeti Bank elemzése szerint a társaságiadó-bevétel növekedésének nagyobb része 2017-ben és 2018-ban átmeneti, míg a kormány magasabb arányt értékel strukturális tényezőként. 2017-et és 2018-at együttvéve azonban még akkor is jelentős eltérés mutatkozik, ha figyelembe vesszük az említett bizonytalanságokat, és a teljes növekedést strukturálisnak tekintjük 2017-ben és 2018-ban. A bizonytalanságok figyelembevétele mellett ugyanakkor a GDP 0,25 %-ában meghatározott, jelentős eltérésre vonatkozó küszöbérték túllépése nagyon csekély mértékűnek tűnik. Tekintettel az e számokat övező bizonytalanságra, a Bizottság elismeri, hogy sem a felfelé, sem a lefelé mutató kockázatok nem zárhatók ki, és hogy a tartós hatás mértéke csak némi idő elteltével lesz megbízhatóan megbecsülhető. A hatás nagyságrendjét a 2019. évi társaságiadó-adatok eredményei fogják majd először egyértelműen jelezni.

Az SFA-tételek miatti jelentős adósságnövekedés elsősorban 2008-ban és 2011-ben következett be, amikor a belga államnak be kellett avatkoznia a pénzügyi rendszerbe. 2008-ban a hatóságok támogatást nyújtottak a Fortis, a KBC, a Dexia és az Ethias számára. 2011-ben a belga állam megvásárolta a Dexia Belgiumot, a jelenlegi Belfius bankot. A pénzügyi szektor közpénzből való megmentésére fordított összeg egy részének visszanyerése a 2012–2017-es időszakban a GDP 3,9 %-ának megfelelő, lefelé mutató SFA-tételeket eredményezett. A fennmaradó számottevő tulajdoni részesedések közé tartoznak a következők: 7,8 %-os részesedés a BNP Paribas-ban, 100 %-os a Belfius-ban, 100 %-os az Ethias biztosítóban (ideértve a regionális és helyi hatóságok részesedését) és 51,4 %-os a Dexia bankban. A pénzintézetek által fizetett osztalékok 2018-ban a GDP mintegy 0,2 %-át tették ki.

Végezetül, az államadósság fenntarthatóságát a gazdaság növekedési potenciálja is meghatározza. A fent leírtak szerint az 1990-es évek eleje óta a teljes tényezőtermelékenység növekedésének fokozatos csökkenése gyengítette a potenciális növekedést. Ez még inkább hangsúlyossá teszi a strukturális reformok végrehajtásának fontosságát a potenciális növekedés fellendítése érdekében. A reformok terén elért haladást a 4.3. szakasz tárgyalja.

4.3. A középtávú gazdasági helyzet

A növekedés közelmúltbeli lelassulása ellenére a makrogazdasági környezet továbbra is kedvező, és nem tekinthető olyan lényeges mérséklő tényezőnek, ami magyarázatot jelentene Belgiumnak az adósságcsökkentési referenciaértéktől való elmaradására. Valójában a nominális gazdasági növekedés várhatóan változatlan marad az előrejelzési időszakban. Belgium korlátozott haladást ért el a 2018. évi országspecifikus ajánlások végrehajtásában, azonban – többéves távlatot tekintve – az elmúlt években fontos strukturális reformokat hajtott végre a nyugdíjrendszer fenntarthatóságának növelése, valamint az adózás és a munkaerőpiac reformja érdekében, beleértve a bérindexálást is a versenyképesség támogatása érdekében.

Ciklikus feltételek, potenciális növekedés és infláció

A belga gazdaság meglehetősen ellenállónak bizonyult a 2009. évi globális gazdasági recessziót követően. A GDP gyorsan elérte a válság előtti szintet. A 2010. és 2011. évi fellendülést azonban stagnálás követte, 2012-ben és 2013-ban a GDP növekedése igen csekély volt. A 2014-ben és 2015-ben megfigyelt erőteljes fellendülést – 1,4 %-ot, illetve 1,7 %-ot elérő növekedéssel –, 2016-ban a gyengébb külső környezet és a 2016. márciusi terrortámadásokkal kapcsolatos biztonsági helyzet negatív, bár átmeneti hatása miatt 1,5 %-ra történő enyhe visszaesés követte. Ennek eredményeként a növekedés újraindult és 2017-ben 1,7 %-ot ért el. Ugyanakkor 2018-ban 1,4 %-ra esett vissza, és 2019-ben és 2020-ban várhatóan tovább fog csökkenni 1,2 %-ra az erős belső keresletnek, valamint a 2019ben a nettó export visszaesésének, 2020-ban pedig a negatív hozzájárulásának köszönhetően.

A potenciális növekedésre vonatkozó becslések Belgium esetében átlagosan 1,3 %-ot jeleznek a 2016–2019 közötti időszakra. A 2009 előtti helyzethez viszonyított lassulás széles alapokon nyugszik, mivel a teljes tényezőtermelékenység növekedésének (amely az elmúlt években a becslések szerint alacsony szinten stabilizálódott) hosszú távon a folyamatos csökkenését, a munkaerő potenciális növekedéshez való hozzájárulásának csökkenését (a munkaképes korú népesség lassabb növekedése miatt) és a némileg alacsonyabb tőkefelhalmozást tükrözi. A 2013. évi –1,6 %-os mélyponttal összehasonlítva a negatív kibocsátási rés a becslések szerint 2017-ben megszűnt. 2019 és 2020 között várhatóan a GDP 0,2 %-án marad, pozitív és stabil szinten.

A viszonylag alacsony nominális GDP-növekedés 2015-ig jelentős hatást gyakorolt a GDP-arányos államadósság alakulására azokban az években, növelve azt a szükséges strukturális kiigazítást, amely annak biztosításához szükséges, hogy az adósságráta az adósságcsökkentési referenciaértéknek megfelelően stabil csökkenő pályán maradjon. Ezen túlmenően az elsődleges egyenlegre hatást gyakoroltak azok a konjunkturális körülmények is, amelyek az államadósságba kerültek.

3. táblázat: Makrogazdasági és költségvetési fejleményeka

A makrogazdasági környezet javulása azonban – amelyre 2016 óta került sor – azt jelenti, hogy ezek már nem tekinthetők jelentős enyhítő tényezőknek az adósságcsökkentési referenciaérték tekintetében fennálló különbség magyarázatában (2018-ban a GDP 1,1 %-a a visszatekintő konfiguráció alapján). A belföldi árak 2015-ig tartó tartósan alacsony növekedéssel jellemezhető időszakát követően Belgiumban az infláció 2017-ben 2,2 %-ra, 2018-ban pedig 2,3 %-ra gyorsult. A GDP-deflátor a várakozások szerint a 2018. évi 1,2 %-ról 2019-ben 1,5 %-ra, 2020-ban pedig 1,6 %-ra gyorsul, ami a 2016-ban és 2017-ben megfigyelt szint (1,8 %, illetve 1,7 %) alatt marad. A nominális GDP-növekedés a 2018. évi 2,6 %-ról 2019-ben és 2020-ban várhatóan 2,8 %-ra nő, ezáltal a 2016-ban és 2017-ben megfigyelt arányok (3,1 % és 3,4 %) alatt maradva.

A csökkenő kamatlábak támogató környezetet teremtettek a költségvetési konszolidációhoz. A belga államadósság implicit névleges kamatlába folyamatosan csökkent az elmúlt két évtizedben, és ez a tendencia az elmúlt években felgyorsult. Ennek következtében az államháztartás GDP-re vetített teljes kamatkiadása az elmúlt időszakban tovább csökkent. 2008 és 2018 között a kamatkiadások GDP-arányosan megközelítőleg 1,6 százalékponttal csökkentek, ami 2017-ben a kamatkiadások GDP-arányosan 0,4 százalékponttal, 2018-ban pedig a GDP-arányosan 0,1 százalékponttal történő csökkenését jelentette. A csökkenő kamatkiadásokkal összefüggésben a 2018–2019 közötti stabil strukturális egyenleget a strukturális elsődleges egyenleg romlása kíséri (2018-ban –0,1 százalékpont, 2019-ben –0,2 százalékpont). Az érzékenységi elemzés a 2019. évi stabilitási programban kiemeli, hogy a hozamgörbe 100 bázisponttal történő lineáris növekedése a GDP 0,03 %-ával magasabb költségeket vonna maga után 2019-ben, ami 2022-ben a GDP 0,25 %-ára emelkedne , noha csökkenő kamatfizetési alapforgatókönyvvel összevetve. Ez rámutat azokra a kockázatokra, amelyek egy olyan konszolidációs stratégia velejárói, amely nagy mértékben az alacsonyabb kamatkiadásokból származó rendkívüli bevételeken alapul.

Strukturális reformok

2015. január 13-i közleményében a Bizottság megerősítette a strukturális reformok hatékony végrehajtása, a beruházások, valamint a munkahelyteremtést és a növekedést támogató felelősségteljes költségvetési gazdálkodás közötti kapcsolatot a Stabilitási és Növekedési Paktum hatályos szabályainak megfelelően.

A Belgiumra vonatkozó 2019. évi országjelentés megállapította, hogy az ország korlátozott haladást ért el a 2018. évi országspecifikus ajánlások végrehajtásában. Korlátozott haladás történt a költségvetési célok különböző kormányzati szintek közötti, kikényszeríthető módon történő elosztásában és a közkiadások összetételének javítása terén. 2018-cal ellentétben, amikor a kormányzat valamennyi szintje között megállapodás jött létre a középtávú költségvetési cél 2020-ig történő elérésére vonatkozóan, az idei évben az összehangolásért felelős bizottság csupán tudomásul vette a stabilitási programnak a középtávú költségvetési cél 2021-ig történő elérésére vonatkozó átfogó pályáját (azaz hivatalosan nem hagyta jóvá azt). Ezen túlmenően, akár csak a múltban, az egyes gazdálkodó egységeken belül a különböző alegységek között sem volt formális kötelezettségvállalás az éves költségvetési célokra vonatkozóan. Továbbá, mivel a belga kormány nem rendelkezik teljes körű költségvetési hatáskörrel a nemzeti alkotmányos szabályok és/vagy egyezmények alapján 2018 decembere óta, a bizottság úgy határozott, hogy a stabilitási programban szereplő költségvetési célokat „indikatív” jelzővel tünteti fel. A flamand régió kísérleti programot folytat, amelynek célja, hogy a kiadások felülvizsgálatát a költségvetési keretrendszerének strukturális elemeként vezesse be. A szövetségi kormány egy olyan stratégiai terven dolgozik, amelynek célja a kiadások felülvizsgálatának integrálása a költségvetési eljárásba. Azonban eddig szövetségi szinten nem végeztek kiadási felülvizsgálatot, annak ellenére, hogy nagy szükség van a kiadásokkal kapcsolatos prioritások újbóli meghatározására. Eközben a stratégiai beruházásokról szóló nemzeti paktum 2030-ig 150 milliárd EUR összegű infrastrukturális beruházásnövekedést irányoz elő, amelyből 82,5 milliárd EUR-t a magánszektor költene el. Bár a Közösségekben jelentős oktatási reformok bevezetése zajlik jelenleg (például a Flamand Közösség és a Francia Közösség kiválósági paktumában [„Pacte d’Excellence”] több ágazatra kiterjedően), korlátozott előrelépés történt a szakképzés és a méltányosság támogatása terén. Korlátozott haladás történt a tudásalapú tőkébe való beruházás előmozdítása terén, még akkor is, ha az intézkedések sokfélék a regionális, közösségi és szövetségi szinten. Az ágazati szabályozás terén elért haladás – többek között a kiskereskedelmi ágazat működésének javítása terén is – összességében korlátozott. Bizonyos szellemi szabadfoglalkozások esetén a szabályozási korlátozások továbbra is akadályozzák a versenyt.

Az országjelentés kiemeli a közelmúltbeli munkahelyteremtő gazdasági növekedést támogató intézkedéseket is, a versenyképesség javítása révén, beleértve az „adóátcsoportosítást” is; a kapcsolódó munkaerőpiaci reformot, amely – többek között – támogatja a bérmérséklő szakpolitikát; valamint a társasági adó reformját. Törvénybe iktatták a személyi jövedelemadó és a munkáltatók társadalombiztosítási járulékainak fokozatos csökkentését, az alacsonyabb fizetések esetén az arányosnál nagyobb mértékű csökkentés mellett. Az alacsony bérek megcélzása a fiataloknak és az alacsonyan képzetteknek kedvez, akik általában alacsonyabb bérekkel, de a legalacsonyabb foglalkoztatási rátával is rendelkeznek; így az a legveszélyeztetettebb csoportok némelyikében támogatja az aktivizálást. Belgiumban azonban a munkaerőt, mint termelési tényezőt, továbbra is magas adók terhelik. Bár az adóátcsoportosítás csökkentette a munkát terhelő adóéket (jövedelemadó plusz munkáltatói és munkavállalói járulékok) a nagyon alacsony keresetűeknél (az átlagbér ötven százalékát keresők), annak szintje az átlagos keresetű munkavállalók esetén továbbra is a legmagasabb az EU-ban. Ami a munkát terhelő magas jövedelemadó-terhet illeti, ez a szűk személyi jövedelemadó adósávoknak köszönhető, még akkor is, ha az „adóátcsoportosítás” a 40 %-os adósáv adóalapját kiszélesítette, mivel még az átlagkeresetek esetén is a legmagasabb jövedelemadó-kulcsot alkalmazzák. Az adóalapnak az adókiadások csökkentésével történő szélesítése megteremtheti a szükséges bevételeket az adósávok kiszélesítésére, mivel az adókiadások széles körű alkalmazása csökkenti a belga adórendszer hatékonyságát. E tekintetben a társasági adó közelmúltbeli reformja, amely jogszabályban megállapított alacsonyabb adókulcsok és kevesebb adómentesség jellemezte rendszer felé mozdul el, hozzájárul az adórendszer egyszerűsítéséhez és a belga gazdaság vonzerejének növeléséhez.

Belgium az elmúlt években korszerűsítette állami nyugdíjrendszerét. Az első nyugdíjreform-csomagot 2015-ben fogadták el. Csökkentették a korai kilépési lehetőségeket azáltal, hogy mind korengedményes nyugdíjazásra, mind az előnyugdíjra vonatkozó általános jogosultsági követelményeket szigorították, és a törvényes nyugdíjkorhatárt 2025-ben 65 évről 66-ra, 2030-ra pedig 67-re növelik. E reformok eredményeképpen és a népesség elöregedésével foglalkozó munkacsoport Belgiumra vonatkozó 2018. évi új demográfiai előrejelzéseit figyelembe véve, a nyugdíjakra fordított közkiadások a jelenlegi várakozások szerint 2070-ig GDP-arányosan 2,9 százalékponttal nőnek, főként a következő két évtizedben, szemben az elfogadásukat megelőzően várt 3,3 százalékponttal (a 2013–2060-as időszakra vetítve). Az előrejelzések szerint azonban a várható élettartam gyorsabban emelkedik, mint a tényleges nyugdíjbavonulási életkor. Különösen az egyrészt a korhatár előtti és a törvényben előírt nyugdíjkorhatár, másrészt a várható élettartam növekedése közötti kapcsolat megteremtése segítene az elöregedéssel kapcsolatos költségek visszafogásában 2030 után. Több nagy létszámú köztisztviselői csoport korengedményes nyugdíjba vonulási feltételei továbbá még mindig kedvezőbbek, mint a szokásos feltételek. A tartós ápolás-gondozásra fordított közkiadások az előrejelzések szerint a GDP 1,7 százalékpontjával nőnek 2070-re, ami a már jelenleg is az Unión belül az egyik legmagasabb szintről kiindulva átlag feletti növekedést jelent.

Mindazonáltal a 2019. évi országjelentés közzétételét követően a parlament számos kiegészítő intézkedést fogadott el. Ezek közé tartozik a „munkaügyi megállapodás”, ami egy 28 munkaerőpiaci intézkedésből álló csomag, két –költségvetési és szociális – pillérre bontva. Ez új ösztönzőket tartalmaz a munkahelyteremtés és a foglalkoztatás támogatására, a munkahelyi képzés és a készségek fejlesztésének előmozdítására, az idősebb munkavállalók részvételének növelésére, valamint további választási lehetőségeket kínál a munkavállalók számára a már meglévő „autóért készpénz” elnevezésű lehetőségen túl a mobilitásra. Végezetül, folyamatban van a közigazgatás reformja, de a program nem nyújt mennyiségi részleteket annak hatásáról.

4.4. A Bizottság által érdemlegesnek tartott egyéb tényezők

A Bizottság által érdemlegesnek tartott egyéb tényezők között különös figyelmet kell fordítani a nemzetközi szolidaritás előmozdítását és az uniós szakpolitikai célok elérését szolgáló pénzügyi hozzájárulásokra, a pénzügyi stabilitás megőrzése érdekében a tagállamok által egymásnak nyújtott két- és többoldalú támogatásból keletkező adósságra és a súlyos pénzügyi zavarok ideje alatti pénzügyi stabilizációs műveletekkel kapcsolatos adósságra (az 1467/97/EK rendelet 2. cikkének (3) bekezdése).