Ennek fényében az irányelv a védelmi vonatkozású termékeknek az uniós piacon belüli mozgását egyszerűsítő eszközöket vezetett be. A védelmi vonatkozású termékek tagállamok közötti mozgása előzetes jóváhagyást tesz szükségessé a szállító országban, és csak egyetlen engedély szükséges a teljes EU-n belüli transzferhez, azaz nincs szükség további jóváhagyásra a más tagállamon keresztül való áthaladáshoz vagy a más tagállam területére történő bevitelhez. Ugyanakkor az irányelv azt is lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy bizonyos helyzetekben mentesítsék a transzfereket az előzetes jóváhagyási kötelezettség alól, így például a következő esetekben:

A második típusú általános transzferengedélyt csak akkor használhatja a szállító, ha a védelmi vonatkozású termékek címzettje az irányelv 9. cikke szerinti tanúsítvánnyal rendelkezik. A további követelményeket A tanúsításra vonatkozó ajánlás című rész állapítja meg. A tanúsítás biztosítja a címzett megbízhatóságát az exportellenőrzési hatóság felé az utólag ellenőrzött általános transzferengedély kibocsátásáért felelős tagállamban. Azt bizonyítja, hogy a vállalkozás rendelkezik az exportellenőrzési előírásoknak való megfeleléshez szükséges belső rendszerrel és munkatársakkal. A Bizottság létrehozta a tagállami tanúsítással rendelkező címzettek központi nyilvántartását (CERTIDER), amely a nyilvánosság számára is hozzáférhető.

Az irányelv 10. cikke alapján ha a védelmi vonatkozású termékek transzfereinek címzettjei kiviteli engedélyt kérelmeznek, nyilatkozniuk kell az illetékes hatóságoknak minden olyan kiviteli korlátozásról, amelyet az eredeti transzferengedély állapított meg, valamint arról, hogy eleget tettek ezeknek a korlátozásoknak (például hogy – szükség esetén megszerezték a származási ország hozzájárulását). A 11. cikk alapján az exportőröknek minden szükséges kiviteli engedélyt be kell mutatniuk a vámhivatalban. A cikk lehetővé teszi a tagállamok számára azt is, hogy – bizonyos körülmények esetén – felfüggesszék a területükről történő kivitel folyamatát, vagy szükség esetén más módon is megakadályozhatják, hogy a transzferengedéllyel valamely más tagállamból kapott védelmi vonatkozású termékek, melyeket később más védelmi vonatkozású termékbe építettek be, területükről elhagyják az Európai Uniót. A 12. cikk az illetékes nemzeti hatóságok közötti együttműködésre és információcserére vonatkozik. A 15. cikk azokkal a védintézkedésekkel foglalkozik, amelyek révén – aggály felmerülése esetén – kérni lehet más tagállamoktól a címzett megfelelésének igazolását.

Az irányelv tárgyi hatályát a védelmi vonatkozású termékek felsorolása határozza meg, amelyet az irányelv melléklete állapít meg.

3.Átültetés a nemzeti jogba és végrehajtás

Az irányelv 2009-ben lépett hatályba, és 2011. június 30-ig kellett átültetni a nemzeti jogba. Az irányelvet 2012. június 30. óta alkalmazzák. Mostanra valamennyi tagállam átültette a nemzeti jogba, noha néhányuk csak némi késéssel. 2012-ig csak 20 tagállam értesítette a Bizottságot nemzeti átültető intézkedésekről.

Az új engedélyezési lehetőségek és a tanúsítás elfogadása a vártnál lassabban halad. A rendelkezésre álló információk alapján csupán 19 tagállam tette közzé az irányelv által előírt általános transzferengedélyeket, legalább két tagállam egyáltalán nem kínál általános transzferengedélyt, legalább négy pedig nem rendelkezik mind a négy fajta általános transzferengedéllyel. Ezenkívül a tagállamoknak körülbelül a fele nem rendelkezik még tapasztalattal a tanúsítási folyamatot illetően (azaz nincs tanúsítással rendelkező társasága), és legalább egy még adós a védelmi vállalkozások tanúsítására szolgáló, teljes mértékben működőképes rendszer bevezetésével. Szintén jelentős mértékben változik a tagállamok között az, hogy hányszor éltek az előzetes engedélyezés alóli mentesség lehetőségével, noha az irányelv alapján nem kötelező a mentességek átültetése.

Az irányelv átültetésében megmutatkozó különbségek jelentős akadályt képeznek az irányelv hatékony alkalmazása előtt – ennek elemzése az alábbiakban található. Mindezek a következőkben mutatkoznak meg:

lassú vagy hiányos alkalmazás az egyes tagállamokban;

a követelmények és eljárások tagállamok közötti harmonizálásának általános hiánya;

a tagállamokban közzétett általános transzferengedélyek jelentős mértékben eltérő feltételei és korlátozásai.

4.Az értékelés fő eredményei

a)Az irányelv hatékony érvényesülése – Az alkalmazás általában, a fő rendelkezések alkalmazása, valamint a hatékony alkalmazás akadályai

Az átfogó transzferengedélyek és az általános transzferengedélyek – az irányelv fő új eszközeinek – használata gyakoribbá vált az irányelv alkalmazása óta. A használat azonban elmarad a hatásvizsgálatban meghatározott kezdeti elvárásoktól, és jelentős eltéréseket mutat a tagállamok között.

2012 és 2014 között például 500 és 600 közötti számú átfogó transzferengedélyt adtak ki évente 21 tagállamban (amelyekre vonatkozóan hiánytalan adatok állnak rendelkezésre). Ugyanakkor öt tagállamban egyetlen átfogó transzferengedélyt sem adtak ki az értékelési időszakban, négy tagállam viszont közel vagy több mint 200 átfogó transzferengedélyt adott ki.

Ami az általános transzferengedélyeket illeti, a hiánytalan adatokkal rendelkező 24 tagállamban összesen 1475 esetben jelentették be az első alkalommal történő felhasználást az értékelési időszak során, noha számottevő mértékű eltérésekkel: 11 tagállamban egyáltalán nem vettek nyilvántartásba bejelentést, háromban pedig több mint 100 bejelentés volt. Az általános transzferengedélyek alapján végrehajtott ügyletek száma idővel jelentős mértékben nőtt (noha csupán nyolc tagállam tudott adatokat szolgáltatni erre vonatkozóan). Németországban például az általános transzferengedély alapján végrehajtott, bejelentett ügyletek száma 71-ről (2012) 1769-re (2013), majd 4884-re (2014) nőtt.

Az irányelv által előírt négy általános transzferengedély tekintetében különféle tendenciák is érvényesülnek. A bemutatókhoz és javításhoz szükséges általános transzferengedélyek első használatáról szóló értesítések száma jelentős mértékben növekedett, a fegyveres erőkre vonatkozó általános transzferengedélyek növekedésének üteme ugyanakkor pedig lassult. Egyedül a tanúsított címzettekre vonatkozó általános transzferengedélyek száma csökkent 2013 és 2014 viszonylatában. Az utóbbi általános transzferengedély esetében egyúttal a legalacsonyabb is a felhasználás a másik három általános transzferengedélyhez képest.

A transzferek túlnyomó többségét (~89 %-ot) még mindig egyedi transzferengedélyek segítségével végzik, és csupán kis hányaduk történik átfogó transzferengedély (<5 %) és általános transzferengedély (<10 %) alapján. Az egyedi transzferengedélyek helyébe az új eszközöknek kellett volna lépniük, ám továbbra is ezek jelentik a transzferengedélyezés fő formáját Európában.

Az előzetes engedély alóli mentesség használata jelentős mértékben változik: néhány tagállam az irányelv által felkínált valamennyi mentességi lehetőséget igénybe veszi, mások csak néhány lehetőséget használnak, megint mások pedig semennyit nem vesznek igénybe.

Az (alkatrészszállítókkal szemben) főként a beépítőket célzó tanúsítás elfogadása a vártnál lassabb és alacsonyabb mértékű volt. Noha a tanúsított vállalatok száma folyamatosan nő 2012 óta, egész Európában csupán 55 vállalat tanúsítása történt meg. Ezek fele két tagállamban található: Németországban (14) és Franciaországban (12), míg a tagállamok felében egyáltalán nincs tanúsított vállalat. Az iparág a tanúsítási folyamatot költségesnek és lassúnak tartja. A tanúsított vállalkozások által érzékelt költség-haszon arányt elkerülhetetlenül csökkenti az általános transzferengedélyek alacsony mértékű felhasználása a tanúsított vállalkozások kereskedelmi partnereinek körében. Bizonyos esetekben a szállító olyan tagállamban található, ahol a tanúsított címzetteknek szóló, meghatározott típusú általános transzferengedély nem, vagy csak súlyos korlátozások mellett állna rendelkezésre az engedélyezési feltételek alapján (például az újrakivitellel kapcsolatban).

A tanúsítási rendszer végrehajtásában megmutatkozó különbségek is gátat szabhatnak az alkalmazásnak, mivel ez zavart és bizonytalanságot kelt az iparágban. A vállalatok esetleg előnyben részesíthetik azokat az ismerős eljárásokat, amelyek már az irányelv előtt is rendelkezésükre álltak, szemben a tanúsítás meglehetősen szigorú folyamatával.