[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 10.1.2006

COM(2005) 714 végleges

2006/0002 (CNS)

Javaslat

A TANÁCS RENDELETE

az Északi-tengerben lévő sima lepényhal és közönséges nyelvhal halászatára vonatkozó gazdálkodási terv megállapításáról

(előterjesztő: a Bizottság)

INDOKOLÁS

A JAVASLAT HÁTTERE |

110 | A javaslat alapja és célja A javaslat célja a sima lepényhal és a közönséges nyelvhal állományának kiaknázására irányuló halászat igazgatása oly módon, hogy újra kialakuljon az Északi-tengerben lévő közönséges nyelvhal és sima lepényhal biztonságos biológiai határértékeken belüli állománya, és hogy a későbbiekben lehetővé váljon a közönséges nyelvhal és sima lepényhal állományának fenntartható kiaknázása. |

120 | Általános háttér A sima lepényhalat és a közönséges nyelvhalat évtizedek óta rudas fenékvonó zsákhálót használva, együtt halásszák az Északi-tengeren. Az 1950-es évek közepe óta a sima lepényhalnál tapasztalt halászati állománypusztulási arány több mint kétszeresére nőtt, de a lepényhalállomány csökkent, és a fogások száma az 1980-as évek közepén tapasztalt rövid távú növekedés után az 1960-as évek végének szintjére esett vissza. Ugyanebben az időszakban a közönséges nyelvhal halászata hasonló tendenciákat mutatott. |

130 | A javaslat által érintett területet szabályozó hatályos rendelkezések A sima lepényhal és a közönséges nyelvhal északi-tengeri halászata az évenként elfogadott, a halászati lehetőségeket meghatározó rendelet rendelkezéseinek hatálya alá tartozik (teljes kifogható mennyiség és a halászati erőkifejtések korlátozása). A legutóbbi ilyen rendelet, a bizonyos halállományokra és halállomány-csoportokra vonatkozó, halfogási korlátozások alá tartozó vizeken tartózkodó közösségi hajókon és a közösségi vizeken alkalmazandó halászati lehetőségeknek és kapcsolódó feltételeknek a 2005. évre történő meghatározásáról szóló, 2004. december 22-i 27/2005/EK tanácsi rendelet. A halászatra a halászati erőforrásoknak a fiatal tengeri élőlények védelmét biztosító technikai intézkedések révén történő megóvásáról szóló, 1998 március 30-i 850/98/EK tanácsi rendelet, valamint az Északi-tengerben található és a Skóciától nyugatra található tőkehalállomány helyreállítására vonatkozó kiegészítő technikai intézkedések megállapításáról szóló, 2001. október 19-i 2056/2001/EK bizottsági rendelet is vonatkozik. Mindazonáltal nincsen az ebben a térségben élő sima lepényhal és közönséges nyelvhal vonatkozásában hosszú távú gazdálkodást szabályozó rendelet. A TAC-ok meghatározására vonatkozó feltételek és a halászati állománypusztulás felülvizsgálata tekintetében ez a javaslat nagymértékben hasonlít a Bizottságnak a Biscay-öbölben és a Nyugati-csatornában lévő közönséges nyelvhalállományára vonatkozó javaslatához (COM (2003) 819), szerkezetét tekintve pedig a tőkehalállomány helyreállítására vonatkozó intézkedések megállapításáról szóló 423/2004/EK tanácsi rendelethez hasonló. |

140 | Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival és célkitűzéseivel Ezt a javaslatot a közös halászati politikával, a biodiverzitási cselekvési tervvel és a fenntartható fejlődésről szóló 2002-es világ-csúcstalálkozón elfogadott megvalósítási tervvel összhangban alakították ki. |

KONZULTÁCIÓ AZ ÉRDEKELT FELEKKEL ÉS HATÁSVIZSGÁLAT |

Konzultáció az érdekelt felekkel |

211 | A konzultáció módszerei, a megcélzottt főbb ágazatok és a válaszadók általános bemutatása Az északi-tengeri regionális tanácsadó bizottság szolgál a halászati ágazat bizottsági konzultációjának elsődleges fórumaként. Tagjai között találhatók a kereskedelmi halászati ágazat, a tengeri környezettel foglalkozó nem kormányzati szervek, valamint a halfeldolgozó ágazat képviselői. |

212 | A válaszok összefoglalása és figyelembevételük módja Az érdekelt felek hozzájárulásainak és a Bizottság válaszának leírása az előző szakaszban található. |

A szakvélemények összegyűjtése és felhasználása |

221 | Az érintett tudományterületek vagy szakterületek A tagállamok halászati kutatólaboratóriumaiban dolgozó halászati szakértők. |

222 | Alkalmazott módszer A nemzeti szakértőkből álló bizottság nemzeti halászati adatokon alapuló konszenzus kialakítására törekszik. |

223 | A legfontosabb szervezetek/szakértők, akikkel konzultáció történt A Nemzetközi Tengerkutatási Tanács és a halászati tudományos, műszaki és gazdasági bizottság. |

2241 | A beérkezett és felhasznált vélemények összefoglalása A visszafordíthatatlan következményekkel járó lehetséges súlyos kockázatok is megemlítésre kerültek. Nem jött létre konszenzus e kockázatok fennállására vonatkozóan. |

225 | A Közösség a Nemzetközi Tengerkutatási Tanácstól (ICES) és a halászati tudományos, műszaki és gazdasági bizottságtól (HTMGB) minden évben tudományos szakvéleményt kér a jelentős halállományok alakulásáról. Az említett a bizottságok rámutattak arra, hogy a sima lepényhalat és a közönséges nyelvhalat általában vegyes halászat keretében egyszerre fogják ki, és hogy fennáll a sima lepényhal szaporodási képessége csökkenésének veszélye, halászata nem fenntartható módon folyik, valamint túlhalásszák az állományból kiaknázható legmagasabb hozamhoz képest. A kifogott sima lepényhal jelentős részét visszaengedik. 2003-ban a bizottságok rámutattak arra, hogy a sima lepényhal vonatkozásában helyreállítási tervre van szükség. 2004-ben előirányozták, hogy az állomány mérete 2006-ra elérje a több mint 230 000 tonnát (24 %-os növekedés). 2005-ben hasonló véleményt bocsátottak ki. Ugyanezek a bizottságok rámutattak arra, hogy az északi-tengeri közönséges nyelvhal jelenleg a szaporodási képességének csúcsán áll, azonban fennáll a fenn nem tartható kiaknázás veszélye. Az állományt az állományból hosszú távon kiaknázható legnagyobb hozamhoz képest túlhalásszák. Az ICES előirányozta továbbá a fogások 36 %-kal való csökkentését annak érdekében, hogy a közönséges nyelvhalállomány 2007-ben a biztonságos biológiai határértékeken belül maradjon. Ha fennmarad a halászati állománypusztulás jelenlegi aránya, az északi-tengeri közönséges nyelvhal állománya 2007-ben a biztonságos biológiai határértéken kívülre kerül. A hosszú távú gazdálkodásra vonatkozó ICES-vélemény rámutat arra, hogy a halászati állománypusztulás alacsony szintjének célkitűzésével (jelentősen alacsonyabb a jelenlegi szintnél), egyszerre érhető el a szaporodás vonatkozásában a kockázat csökkentése, valamint a hozam hosszú távú növelése. A két célkitűzés között nem áll fenn ellentmondás. Az alacsony halászati állománypusztulás magas hozamhoz és a reprodukció vonatkozásában alacsony kockázathoz vezet, amely 5–10 %-nál is alacsonyabb, és amelyet a gazdálkodók általában elfogadhatónak találnak. A 0,3 és 0,4 értékek közötti halászati állománypusztulás megfelelőnek tekinthető. Mindazonáltal a rögzített TAC gazdálkodási módszer adott esetben alacsonyabb hozamhoz és magasabb kockázathoz vezetne. |

226 | A szakértői vélemények nyilvános hozzáférhetőségének biztosítása Interneten, valamint az Europa-szerveren való közzététel. |

230 | Hatásvizsgálat Az északi-tengeri sima lepényhal és a közönséges nyelvhal halászati ágazatban évente körülbelül 18 000 tonna közönséges nyelvhalat és 72 000 tonna sima lepényhalat fognak ki, körülbelül 300 millió eurós első értékesítéskori értékkel, amelyből körülbelül 140 millió euro a sima lepényhal értékesítéséből származik. A halfohási ágazat körülbelül 114 belga, 390 holland hajóból, 11 dán, 290 német és 110 egyesült királysági rudas fenékvonóhálót használó halászhajóból áll. A sima lepényhal fontos fajt jelent a 375 dán, 24 méter alatt halászó fenékvonóhálós halászhajó és 95 kerítőhálós halászhajó halászzsákmánya tekintetében is. A dán lobogó alatt közlekedő kerítőhálós halászhajók ágazatában a sima lepényhal a halászzsákmány több mint felét teszi ki. Hajónként átlagosan öt fős személyzetet alapul véve ez 4500 olyan tengeri munkahelyet jelent, amely közvetlenül függ a közönséges nyelvhal és a lepényhal állományától, valamint további 2400 személy jövedelmének egy része a sima lepényhal-fogástól függ. További, a feldolgozó, a kezelési, a értékesítési és a vendéglátó ágazatban lévő szárazföldi munkahelyek függnek a halfogási ágazat általi közönséges nyelvhal és a sima lepényhal ellátástól, azonban ez jelenleg nem számszerűsíthető. A HTMGB által elvégzett gazdasági vizsgálat kimutatja, hogy a nemrég a sima lepényhalat kiaknázó dán flotta 5–23 %-os veszteséggel működött. 2002-ben és 2003-ban a rudas fenékvonóhálót használó belga halászhajók veszteségesek voltak. Hollandiában a rudas fenékvonóhálót használó nagy halászhajók (a 24 métert meghaladóak) 2002-ben és 2003-ban nem termeltek nyereséget. A rudas fenékvonóhálót használó kisebb halászhajók 2001 és 2004 között 2,9–3,3 %-os haszonkulcsot értek el. A halászat jelenlegi szinten történő folytatása jelentős veszélyt jelent a sima lepényhal állományának fenntarthatóságára, így e halászat általi képviselt érték körülbelül felére. A zsákmányban a sima lepényhal hiánya így jelentősen érintené az egész ágazat életképességét. Némely ágazat, nevezetesen a dán ágazat, nagyobb mértékben függ a sima lepényhaltól, mint a közönséges nyelvhaltól. A halászat jelenlegi mértékű folytatása – a közönséges nyelvhal halászatakor – szükségtelen költségeket is okoz, mivel alacsonyabb halászati erőkifejtésekkel is ugyanaz a hozam érhető el. A halászati nyomás csökkentésével magasabb halászati hozam érhető el, így a halászati állománypusztulás csökkentésének gazdasági és fajmegőrzési előnyei is vannak. Mivel a sima lepényhal és a közönséges nyelvhal állományát kiaknázó flották veszteséggel vagy nagyon alacsony haszonkulccsal működnek, sürgősen szükség van nyereségességet visszaállító intézkedésekre, nem is beszélve ezeknek a fajmegőrzést elősegítő előnyeiről. |

A JAVASLAT JOGI ELEMEI |

305 | A javasolt intézkedés összefoglalása Javaslat: az Északi-tengerben lévő sima lepényhal és közönséges nyelvhal állományának fenntartható kiaknázására vonatkozó gazdálkodási tervre. |

310 | Jogalap A javaslat jogalapja a 2371/2002/EK rendelet 6. cikke, amely az állományok keverékének halászati kiaknázására vonatkozó gazdálkodási terv felállítását írja elő, az állományokkal a biztonságos biológiai határértékek között folytatott gazdálkodás biztosítása céljából. A közös halászati politika szélesebb értelemben vett céljait a közös halászati politika 2. cikke határozza meg, és tartalmazza az élő vízi erőforrások fenntartható gazdasági, környezeti és szociális feltételeken alapuló kiaknázását. |

329 | A szubszidiaritás elve A javaslat a Közösség kizárólagos hatáskörébe tartozik. Ennélfogva nem alkalmazható a szubszidiaritás elve. |

Az arányosság elve A javaslat megfelel az arányosság elvének a következő ok(ok) miatt. |

331 | A javasolt fellépés a hatékony fellépéshez és a 2371/2002/EK rendelettel való összhanghoz szükséges mértékben egyszerű. |

332 | A javaslatnak nincs közvetlen kihatása a közösségi költségvetésre; a javaslat a létező gazdálkodási eszközök megfelelő alkalmazását dolgozza ki a megkövetelt fajmegőrzési célok elérése érdekében. |

Az eszközök megválasztása |

341 | Javasolt eszközök: rendelet. |

342 | Egyéb eszközök az alábbi ok(ok) miatt nem lennének megfelelőek: A rendelet az a jogi eszköz, amely összeegyeztethető a 2371/2002/EK rendelet 6. cikke szerinti gazdálkodási terv követelményeivel. |

KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK |

409 | A javaslatnak nincsenek a közösségi költségvetést illető vonatkozásai. |

TOVÁBBI INFORMÁCIÓK |

Felülvizsgálati/módosító/megszüntetési záradék |

531 | A javaslat felülvizsgálati záradékot tartalmaz. |

1. 2006/0002 (CNS)

Javaslat

A TANÁCS RENDELETE

az Északi-tengerben lévő sima lepényhal és közönséges nyelvhal halászatára vonatkozó gazdálkodási terv megállapításáról

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 37. cikkére,

tekintettel a Bizottság javaslatára[1],

tekintettel az Európai Parlament véleményére[2],

mivel:

2. A Nemzetközi Tengerkutatási Tanács (ICES) legújabb tudományos szakvéleménye rámutat arra, hogy az északi-tengeri sima lepényhal állományának halászata olyan mértékű pusztulást okozott, amely meghaladta az ICES által – a halászat szervezésének elővigyázatos megközelítésével összhangban lévő – meghatározott szintet, és az állomány a fenn nem tartható kiaknázás kockázatának van kitéve.

3. A többéves gazdálkodási stratégiákat vizsgáló szakértői csoport véleménye[3] rámutat arra, hogy a közönséges nyelvhal legnagyobb hozama 0,2-es halászati állománypusztulás esetén érhető el.

4. A a halászati erőforrások közös halászati politika alapján történő védelméről és fenntartható kiaknázásáról szóló, 2002. december 20-i 2371/2002/EK rendelet[4] 6. cikke az állományok keverékének halászati kiaknázására vonatkozó gazdálkodási terv felállítását írja elő.

5. Az északi-tengeri sima lepényhal-zsákmányt együtt fogják ki a közönséges nyelvhal-zsákmánnyal. A sima lepényhallal való gazdálkodás nem valósítható meg a közönséges nyelvhalra irányuló halászattól függetlenül.

6. A 2002. december 20-i 2371/2002/EK tanácsi rendelet 6. cikkével összhangban intézkedéseket kell hozni az Északi-tengerben lévő közönséges nyelvhal-állományra és az Északi-tengerben lévő sima lepényhal-állományra vonatkozó többéves gazdálkodási terv felálltásához.

7. A gazdálkodási terv célja az északi-tengeri sima lepényhal és az északi-tengeri közönséges nyelvhal fenntartható gazdasági, környezeti és szociális feltételeken alapuló kiaknázásának a biztosítása.

8. A 2371/2002/EK rendelet többek között előírja, hogy a Közös Halászati Politika céljainek elérésére a Közösség az elővigyázatosság elvét alkalmazza azon intézkedések meghozatalakor, amelyek az állomány védelmére és megőrzésére vonatkoznak azért, hogy biztosítsák annak fenntartható kiaknázását, és hogy a lehető legkisebbre csökkentsék a halászati tevékenységnek a tengeri ökoszisztémára gyakorolt hatását. A Közösségnek törekednie kell a halászati gazdálkodás esetében az ökoszisztéma alapú szemlélet progresszív alkalmazására, valamint a gazdaságilag életképes és versenyképes halászati ágazaton belül hozzá kell járulnia a hatékony halászati tevékenységekhez. Ezen rendelet célja, hogy megfelelő életszínvonalat biztosítson azok számára, akiknek megélhetése az északi-tengeri sima lepényhal és az északi-tengeri közönséges nyelvhal halászatától függ, figyelembe véve a fogyasztók érdekeit is.

9. A halászati állománypusztulás arányának ellenőrzését olyan alkalmas módszer kialakításával lehet elérni, amely az érintett állományok tekintetében meghatározza a teljes kifogható mennyiséget (TAC), illetve olyan rendszert hoz létre, amely a tengeren töltött engedélyezett napokra korlátozásokat ír elő, amelyek az ezen állományokra vonatkozó halászati erőkifejtéseket olyan szinten korlátozzák, hogy a TAC-ot és a tervezett halászati állománypusztulási arányokat valószínűleg nem lépik túl.

10. A közös halászati politika ellenőrző rendszerének létrehozataláról szóló, 1993. október 12-i 2847/93/EGK tanácsi rendeletben[5] és a tagállami halfogásokra vonatkozó információk feljegyzésére vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1983. szeptember 22-i 2807/83/EK bizottsági rendeletben[6] meghatározottakon túl, illetve azoktól való mentességként, az e rendeletben előírt intézkedések betartásának biztosítása érdekében további ellenőrző intézkedéseket kell bevezetni.

11. A halászati tudományos, műszaki és gazdasági bizottság (HTMGB) javaslata szerint az északi-tengeri sima lepényhal állományának elővigyázatossági biomasszája 230 000 tonna; az Északi-tengerben lévő közönséges nyelvhalállományból hosszú távon kiaknázható legmagasabb hozam eléréséhez szükséges halászati állománypusztulási érték 0,3, és az Északi-tengerben lévő közönséges nyelvhal állományának elővigyázatossági biomasszája 35 000 tonna,

ELFOGADTA EZT A RENDELETET:

I. FEJEZET Tárgy és hatály

1. cikk

Tárgy

1. Ez a rendelet gazdálkodási tervet állapít meg az Északi-tengerben élő sima lepényhal és közönséges nyelvhal állományának kiaknázására irányuló halászatra vonatkozóan ("gazdálkodási terv").

2. E rendelet alkalmazásában az „Északi-tenger”: a Nemzetközi Tengerkutatási Tanács által IV. alterületként elkülönített tengeri terület.

2. cikk

A gazdálkodási terv célja

1. A gazdálkodási terv az Északi-tengerben lévő sima lepényhal és közönséges nyelvhal állományának fenntartható kiaknázását biztosítja.

2. Az (1) bekezdésben megjelölt célt az északi-tengeri sima lepényhal legalább 0,3-as halászati állománypusztulási aránya mellett kell elérni.

3. Az (1) bekezdésben megjelölt célt az északi-tengeri közönséges nyelvhal legalább 0,2-es halászati állománypusztulási aránya mellett kell elérni.

II. FEJEZET Teljes kifogható mennyiség

3. cikk

A teljes kifogható mennyiségek (TAC-ok) megállapítása

1. A Bizottság javaslata alapján a Tanács évente minősített többséggel dönt a következő évi teljes kifogható mennyiségről (TAC) az északi-tengeri sima lepényhal és közönséges nyelvhal állományára vonatkozóan.

2. A sima lepényhalra vonatkozó TAC-ot a 4. cikkel összhangban kell megállapítani.

3. A közönséges nyelvhalra vonatkozó TAC-t az 5. cikkel összhangban kell megállapítani.

4. cikk

A sima lepényhalra vonatkozó TAC megállapítására irányuló eljárás

1. A Tanács a sima lepényhalra vonatkozó TAC-ot olyan fogásszinten állapítja meg, amely a Halászati Műszaki, Tudományos és Gazdasági Bizottság (HTMGB) által készített tudományos becslés szerint a legmagasabb olyan TAC,

a) amelynek alkalmazása az alkalmazás évében, a megelőző évre becsült halászati állománypusztulási arányhoz képest a halászati állománypusztulási arány 10 %-os csökkenését eredményezi;

b) amelynek alkalmazása a 2–4 éves halak esetében 0,3-as halászati állománypusztulási arányt eredményez az alkalmazása évében.

2. Ha a (1) bekezdésben előírt szabályok olyan TAC-hoz vezetnek, amely több mint 15 %-kal haladná meg az előző évi TAC-ot, a Tanács olyan TAC-ot fogad el, amely 15 %-kal nagyobb a tárgyévi TAC-nál;

3. Ha a (1) bekezdésben előírt szabályok olyan TAC-hoz vezetnek, amely több mint 15 %-kal kevesebb az előző évi TAC-nál, a Tanács olyan TAC-ot fogad el, amely 15 %-kal kevesebb a tárgyévi TAC-nál.

5. cikk

A közönséges nyelvhalra vonatkozó TAC megállapítására irányuló eljárás

1. A Tanács a közönséges nyelvhalra vonatkozó TAC-ot olyan fogásszinten állapítja meg, amely a HTMGB által készített tudományos becslés szerint a legmagasabb olyan TAC,

a) amelynek alkalmazása arányaiban ugyanakkora változást okoz a közönséges nyelvhal halászati állománypusztulásában, mint a 4. cikk (1) bekezdésének alkalmazása a sima lepényhal tekintetében;

b) amelynek alkalmazása 0,2-es halászati állománypusztulási arányt eredményez az alkalmazása évében;

c) amelynek alkalmazása az alkalmazás évében, a megelőző évre becsült halászati állománypusztulási arányhoz képest a halászati állománypusztulási arány 10 %-os csökkenését eredményezi.

2. Ha a (1) bekezdésben előírt szabályok olyan TAC-hoz vezetnek, amely több mint 15 %-kal haladná meg az előző évi TAC-ot, a Tanács olyan TAC-ot fogad el, amely 15 %-kal nagyobb a tárgyévi TAC-nál.

3. Ha a (1) bekezdésben előírt szabályok olyan TAC-hoz vezetnek, amely több mint 15 %-kal kevesebb az előző évi TAC-nál, a Tanács olyan TAC-ot fogad el, amely 15 %-kal kevesebb a tárgyévi TAC-nál.

III. FEJEZET A halászati erőkifejtések korlátozása

6. cikk

A halászati erőkifejtések korlátozása

1. Az ezen rendelet II. fejezetében meghatározott TAC-ot ki kell egészíteni olyan halászati erőkifejtéseket korlátozó szabályozással, amely a 27/2005/EK tanácsi rendelet[7] IV. mellékletében meghatározott földrajzi területeken és a halászfelszerelések csoportosításán, illetve e halászati lehetőségek hasznosításának a kiegészítő feltételein alapul.

2. A Bizottság javaslata alapján a Tanács évente minősített többséggel határoz a legalább 80 mm hálószembőségű rudas fenékvonóháló halászfelszerelést használó és az (1) bekezdésben említett halászati erőkifejtéseket korlátozó szabályozás hatálya alá tartozó közösségi halászhajók számára előírt tengeren töltött napoknak a maximális számáról.

3. Az (2) bekezdésben említett napok maximális számának az éves kiigazítása ugyanolyan arányban történik, mint a halászati állománypusztulási aránynak az 5. cikk (1) bekezdésével összhangban történő éves kiigazítása.

4. Amennyiben a sima lepényhaltól és a közönséges nyelvhaltól eltérő más élő vízi erőforrások helyreállításához vagy kezeléséhez szükséges, a Bizottság javaslata alapján a Tanács minősített többséggel határoz a tengeren töltött napok alacsonyabb számáról, mint amelyet a (3) bekezdés előír.

IV. FEJEZET Ellenőrzés, vizsgálat és felügyelet

7. cikk

Tevékenységi jelentések

Az e rendelet 6. cikkének hatálya alá tartozó halászhajókra a 2847/93/EGK rendelet 19b., 19c., 19d., 19e. és 19j. cikkét kell alkalmazni.

8. cikk

Hibahatár

1. A 2807/83/EGK rendelet 5. cikkének (2) bekezdésétől eltérően, az Északi-tengeren tartózkodott közösségi halászhajón tartott, élősúly-kilogrammban meghatározott mennyiségek becslésében az engedélyezett hibahatár a hajónaplóba bevezetett mennyiség 8 %-a. Amennyiben a közösségi szabályozásban nem fektettek le átváltási arányt, a hajó lobogója szerinti tagállamban elfogadott átváltási arány alkalmazandó.

2. Az (1) bekezdés nem alkalmazható a vízi szervezetekre, ha az adott fajból a hajón tartott mennyiség kevesebb mint 50 kg.

9. cikk

A halzsákmány lemérése

A tagállam illetékes hatóságai biztosítják, hogy az északi-tengeren tartózkodott bármely közösségi halászhajó által kirakodott:

a) a 300 kg-ot meghaladó mennyiségű közönséges nyelvhalat és az 500 kg-ot meghaladó mennyiségű sima lepényhalat fedélzetén szállító bármely hajó által kirakodott minden mennyiségű közönséges nyelvhalat és sima lepényhalat lemérik;

b) a sima lepényhalat és a közönséges nyelvhalat ellenőrök jelenlétében, a kirakodási ponttól való továbbszállítás és az első értékesítés előtt mérik le;

c) a mérést a tagállam illetékes hatóságai által igazolt pontosságú, ésszerű hibahatárral rendelkező mérleggel végzik.

10. cikk

Előzetes értesítés

1. A fedélzetén 300 kg-ot meghaladó mennyiségű közönséges nyelvhalat és az 500 kg-ot meghaladó mennyiségű sima lepényhalat szállító, az Északi-tengeren tartózkodott közösségi halászhajó parancsnoka hajójának valamely tagállam kikötőjébe vagy kirakodási helyére történő befutása előtt legalább négy órával a következőkről köteles tájékoztatni az érintett tagállam illetékes hatóságát:

(a) a kikötő vagy a kirakodás helyének neve;

(b) a kikötőbe vagy a kirakodás helyére való megérkezés becsült időpontja;

(c) azon fajok élősúly-kilogrammban megadott mennyisége, amelyekből 50 kg-nál nagyobb mennyiséget tartanak a fedélzeten.

2. Az (1) bekezdésben említett tájékoztatást a közösségi halászhajó parancsnokának képviselője is megadhatja.

3. Az Északi-tengeren tartózkodó közösségi hajó parancsnoka, és aki a fedélzeten tartott tetszőleges mennyiségű sima lepényhalat vagy közönséges nyelvhalat kíván átrakodni, illetve tetszőleges mennyiségű sima lepényhalat és közönséges nyelvhalat kíván harmadik ország kikötőjében vagy kirakodási helyén kirakodni, legalább huszonnégy órával a tengeren való átrakodás vagy a harmadik országban történő kirakodás előtt az (1) bekezdésben említett tájékoztatást köteles a lobogó szerinti tagállam illetékes hatóságának megadni.

11. cikk

A sima lepényhal és a közönséges nyelvhal elkülönített tárolása

1. Amennyiben 50 kg-ot meghaladó mennyiségű sima lepényhalat vagy közönséges nyelvhalat Északi-tengeren tartózkodott közösségi halászhajón tárolnak, tilos a hajón bármiféle tartályban bármilyen mennyiségű sima lepényhalat vagy közönséges nyelvhalat egyéb tengeri élőlénnyel vegyesen tárolni.

2. A sima lepényhalat vagy közönséges nyelvhalat tartalmazó szállítótartályokat az egyéb konténerektől elkülönítetten kell tárolni.

3. Az Északi-tengeren tartózkodott közösségi halászhajó parancsnoka a hajónaplóban szereplő mennyiségek, valamint a fedélzeten tartott sima lepényhal- és közönséges nyelvhalfogások összevetéséhez szükséges mértékben közreműködik a tagállam ellenőreivel.

12. cikk

A sima lepényhal és a közönséges nyelvhal szállítása

A 2847/93/EGK rendelet 13. cikkétől eltérően minden, a kirakodási vagy behozatali helytől eltérő helyre szállított, 100 kilogrammnál nagyobb tömegű sima lepényhal és közönséges nyelvhal bármilyen keverékéből álló szállítmányt az említett rendelet 8. cikkének (1) bekezdésében előírt, a sima lepényhal és a közönséges nyelvhal-szállítmány mennyiségére vonatkozó nyilatkozatok másolatának kell kísérnie. A 2847/93/EGK rendelet 13. cikke (4) bekezdésének b) pontjában előírt mentesség nem alkalmazható.

13. cikk

Különleges megfigyelési program

A 2847/93/EGK rendelet 34c. cikkének (1) bekezdésétől eltérően, az északi-tengeri sima lepényhal és a közönséges nyelvhal állományára vonatkozó különleges megfigyelési program a hatálybalépésüktől számított két éven túl is folytatódhatnak.

V. fejezet Nyomonkövetés

14. cikk

A kezelési intézkedések értékelése

1. E rendelet alkalmazásának második évében, majd minden ezt követő évben a Bizottság, a halászati tudományos, műszaki és gazdasági bizottság (HTMGB) ajánlása alapján, értékeli az északi-tengeri sima lepényhal és a közönséges nyelvhal állományára és ezen állományok halászatára vonatkozó gazdálkodási intézkedések hatását.

2. A Bizottság az e rendelet alkalmazásának harmadik évében, valamint az e rendelet alkalmazásának minden további harmadik évében tudományos szakvéleményt kér a HTMGB-től a gazdálkodási terv célkitűzései megvalósulásának arányáról. A 2. cikkben megállapított célkitűzések elérése érdekében, a Bizottság, adott esetben, megfelelő intézkedéseket javasol, és a Tanács minősített többséggel alternatív intézkedésekről határoz.

15. cikk

Különleges körülmények

Amennyiben a HTMGB azt állapítja meg, hogy az ívásra képes sima lepényhal- illetve közönséges nyelvhalállomány csökkent szaporodási képességgel rendelkezik, a Tanács a Bizottság javaslata alapján minősített többséggel határoz a sima lepényhalra vonatkozó, az 4. cikkben meghatározott TAC-hoz képest alacsonyabb szintű TAC-ról, valamint a közönséges nyelvhalra vonatkozó, a 5. cikkben meghatározott TAC-hoz képest alacsonyabb szintű TAC-ról, és a tengeren töltött napok alacsonyabb számáról a 6. cikkben megállapított számhoz képest.

VI. fejezet Záró rendelkezések

16. cikk

Hatálybalépés

Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.

Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban.

Kelt Brüsszelben, […]-án/-én

a Tanács részéről

az elnök

[1] HL C […], […], […]. o.

[2] HL C […], […], […]. o.

[3] SEC(2004) 1209., 2004.10.1.

[4] HL L 358, 2002.12.31., 59.o.

[5] HL L 261., 1993.10.20., 1. o. A legutóbb az 768/2005/EK rendelettel (HL L 128, 2005.5.21.,1. o.) módosított rendelet.

[6] HL L 276, 1983.10.10., 1.o. Legutóbb az 1804/2005/EK rendelettel módosított rendelet (HL L 290, 2005.11.4., 10.o.)

[7] HL L 12., 2005.14.1., 1. o.