A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK

a cetfélék halászat során történő véletlenszerű kifogásával kapcsolatos intézkedések megállapításáról és a 88/98/EK rendelet módosításáról szóló 812/2004/EK tanácsi rendelet egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról

BEVEZETÉS

A 812/2004/EK tanácsi rendelet[1] megállapítja a cetfélék bizonyos halászatok során történő véletlenszerű kifogásairól szóló jelentéstételre, valamint az ilyen fogások csökkentésére szolgáló intézkedéseket. A rendelet meghatározza azokat a halászatokat, amelyeknél kötelező az akusztikus riasztóberendezések használata, megállapítja a szóban forgó berendezésekre vonatkozó műszaki előírásokat és e berendezések használatának feltételeit, és rendelkezik arról, hogy mely halászatok esetében van szükség a reprezentatív adatok biztosítása érdekében megfigyelői rendszerekre abból a célból, hogy fel lehessen mérni a cetfélék járulékos fogásainak mértékét. A tagállamok felelősek az akusztikus riasztóberendezések használatának kikényszerítéséért, valamint idővel változó hatékonyságuk megfigyeléséért, továbbá a megfigyelési rendszerek rendelet előírásai szerinti végrehajtásáért.

A rendelet 6. cikke szerint a tagállamok éves jelentést küldenek a Bizottságnak a rendelet egyes rendelkezéseinek végrehajtásáról. A 7. cikkel összhangban a Bizottság a második jelentések tagállamoktól való kézhezvételét követően közleményt küld az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a rendelet alkalmazásáról[2]. A negyedik éves jelentések tagállamok általi benyújtását követően a Bizottság naprakész közleményt terjeszt az Európai Parlament és a Tanács elé. E közleményeknek a tagállami jelentéseken kell alapulniuk, és figyelembe kell venniük a Nemzetközi Tengerkutatási Tanács (ICES) és a Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottság (HTMGB) felméréseit. A Bizottság ezzel a dokumentummal teljesíti a második jelentés megtételére vonatkozó kötelezettségét.

E közlemény összefoglalja a 2007 és 2009 között gyűjtött adatokat, amelyeket a rendelet 6. cikkének megfelelően a tagállamok küldtek meg a Bizottságnak. Az ICES-t és a HTMGB-t felkérték a nemzeti jelentések tudományos tartalmának, a rendelet végrehajtásának és a tagállamok által átadott további tudományos jelentéseknek az elemzésére is. A közleményben kitérünk továbbá az ICES és a HTMGB következtetéseire is.

A TAGÁLLAMI JELENTÉSEK ELEMZÉSEI

A 812/2004/EK rendelet szerinti tagállami jelentéstétel javult az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak címzett 2009. évi, első bizottsági közlemény óta. A tagállamok szolgáltatta információk tartalma és formátuma ugyanakkor még mindig nagyon különböző. Mind az ICES, mind a HTMGB rámutat arra, hogy a tagállamok által rendelkezésre bocsátott információk tekintetében tapasztalható következetlenségek miatt a rendelet végrehajtásának szintjét csak korlátozott mértékben lehet felmérni. Mindössze néhány tagállam (az Egyesült Királyság, Hollandia, Írország, Spanyolország és Svédország) vette át önkéntesen az ICES és a HTMGB által javasolt jelentéstételi űrlapot. Ezt a szabványos űrlapot a tagállamok 2010 májusában hivatalosan is elfogadták, ami mindenképpen növelni fogja a jövőbeni jelentések egységességét.

Egy kivétellel mind a huszonkét uniós parti tagállam benyújtott legalább egy éves jelentést. Hat tagállam (Belgium, Bulgária, Ciprus, Görögország, Málta és Románia) arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy nekik a rendelet értelmében nincs jelentéstételi kötelezettségük. Ez vagy abból adódik, hogy halászflottáik nem végeznek a rendelet I. mellékletének (az akusztikus riasztóberendezések használata) vagy III. mellékletének (fedélzeti megfigyelők) alkalmazási körébe tartozó halászati műveletet, vagy – Bulgária és Románia esetében – abból, hogy a halászati műveletek kizárólag a Fekete-tengeren zajlanak, amelynek területére a rendelet hatálya nem terjed ki. Dánia, az Egyesült Királyság, Észtország, Finnország, Franciaország, Hollandia, Írország, Lengyelország, Lettország, Olaszország, Spanyolország és Svédország fedélzeti megfigyelőktől származó adatokat tartalmazó jelentést nyújtott be. Egy kivételével valamennyien készítettek becsléseket a véletlenszerű fogásokra vonatkozóan.

A javulásra utaló bizonyítékok ellenére azonban egyértelmű a Bizottság számára, hogy még mindig számos tagállamnak okoz nehézséget a rendelet végrehajtása és különösen az alább ismertetett követelmények teljesítése:

Az akusztikus riasztóberendezések használatával kapcsolatos kötelezettség

Jelenleg nyolc tagállam (Dánia, az Egyesült Királyság, Észtország, Franciaország, Írország, Lengyelország, Németország és Spanyolország) folytat olyan halászatot, amely során kötelező az akusztikus riasztóberendezések használata. Ezek a tagállamok az ellenőrző és végrehajtó hatóságok által végzett közvetlen megfigyelések, a halászok közlései és kísérleti tanulmányok alapján készítették el a berendezések használatára vonatkozó jelentésüket. A rendelet 2. és 3. cikkében foglalt rendelkezések végrehajtási szintje általában nem állapítható meg egyértelműen; a nemzeti jelentések arra utalnak, hogy a halászhajókon továbbra sem kielégítő a berendezés tényleges használata, valamint a tagállamok által végzett megfigyelés.

Az akusztikus riasztóberendezést alkalmazó tagállamok mindegyike arra a következtetésre jutott, hogy tovább kell dolgozni a jelenlegi eszközök megbízhatóságának, hatékonyságának és kezelhetőségének javításán. A szóban forgó problémák gyakorlatilag az összes érintett tagállamot tanulmányok megrendelésére indították az akusztikus riasztóberendezések használatának megfigyelése és értékelése, valamint gyakorlati kezelésük és műszaki jellemzőik több gyártóval együttműködésben történő javítása érdekében. Figyelembe vették az akusztikus riasztóberendezések használatával együtt járó biztonsági kockázatokat is, de a tagállami jelentések rámutatnak arra, hogy e kockázatokat jobb tervezéssel, jobb beszállítói szintű minőségellenőrzéssel, valamint az üzemeltetési gyakorlat megváltoztatásával nagymértékben ki lehet küszöbölni. Néhány tagállam tesztelt már kereskedelmi forgalomba hozott, új típusú akusztikus riasztóberendezéseket, és e berendezések legalább egyike tekintetében biztató eredmények születtek. A kísérletek nagyarányú ágazati ráfordítással zajlottak. A vonatkozó kutatási együttműködést folytatni kell.

Továbbra is probléma az akusztikus riasztóberendezések telepítésének éves költsége. Ez a költség ugyanis jelentősen eltérő lehet attól függően, hogy milyen a berendezésekben alkalmazott technológia és mekkora az adott halászatban alkalmazott akusztikus riasztóberendezések elvesztésének aránya. A költségek jelentősnek tekinthetők a rögzített hálós halászatok[3] esetében, ezért – csekély megbízhatósággal és a halászati műveletekre gyakorolt kedvezőtlen hatással párosulva – eltántorítanak az akusztikus riasztóberendezések használatától és a rendelet előírásainak betartásától. Ugyanakkor több tagállam ösztönözte a támogatási rendszereket a költségek fedezésére vagy bocsátott a halászok rendelkezésére ingyenes akusztikus riasztóberendezéseket gyakorlati kipróbálás és gyakoribb használat céljából. Mindez esetenként segítséget jelentett, de nem bizonyult tartós és tagállami szinten egységes megoldásnak.

Egyes tagállamok tanulmányozták, hogy milyen hatással jár, ha növelik a rögzített hálókra szerelt akusztikus riasztóberendezések közötti távolságot, és azt állapították meg, hogy kétszeres távolság alkalmazása sem ront a hatékonyságon. A berendezések közti távolság duplájára növelésével viszont csökkenthetők a halászok költségei. A rendelet 3. cikke lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy ideiglenesen engedélyezzék a rendelet műszaki mellékletében megállapított előírásoktól eltérő berendezések használatát, és ez magában foglalja a berendezések közötti távolság megnövelését is. Legalább két tagállam élt az eltérés adta lehetőséggel.

A nem kormányzati szervek továbbra sem állnak ki egyértelműen az akusztikus riasztóberendezések mellett, mivel azt feltételezik, hogy a berendezés használata, valamint a környezeti zajhatások miatt egyes fajok kiszorulnak természetes élőhelyükről.Ezek a hatások azonban tudományosan nem igazolhatók. A nem kormányzati szervezetek a hozzászokást is az akusztikus riasztóberendezések kudarcának okaként jelölik meg, de erre vonatkozóan sem áll rendelkezésünkre elegendő tudományos bizonyíték. Az ICES megállapította, hogy ezek a hatások nem bizonyítottak, és ésszerűen feltételezhető, hogy az akusztikus riasztóberendezések hatékonyan csökkentik a barnadelfin véletlenszerű kifogásait, ez pedig ellensúlyoz bármely esetleges járulékos hatást.

Egy további fontos kérdés az akusztikus riasztóberendezésekkel kapcsolatban azoknak a rendszereknek a kifejlesztése, amelyek e berendezések megfelelő működését derítik fel. Számos tagállam ellenőrző és végrehajtó hatósága jelezte, hogy a rendelet rendelkezései nem hajthatók végre a gyakorlatban, mivel nehéz vizsgálni, hogy az eszközök üzemelnek-e, illetve hogy a halászok ténylegesen telepítették-e azokat a halászeszközre. A német és a dán hatóságok kialakítottak egy olyan megfigyelőberendezést, amely lehetővé teszi az akusztikus riasztóberendezések tengeri vizsgálatát. A berendezés elfogadhatóságával kapcsolatos további értékelések elvégzésére a tagállamok ellenőrző hatóságai hivatottak.

A megfigyelői rendszerek kidolgozásával és megvalósításával kapcsolatos kötelezettség

Ezt a kötelezettséget a legtöbb tagállam teljesítette erre szánt megfigyelési programok, kísérleti projektek, az adatgyűjtési keret szerint végzett megfigyelések, valamint különböző egyéb tudományos és műszaki kísérletek kombinációjával. Ami a rendelet 5. cikkében foglalt követelményeket illeti, nyilvánvaló, hogy minden esetben megfelelően képzett megfigyelőket alkalmaztak.

Dánia, az Egyesült Királyság, Franciaország, Lengyelország, Lettország, Spanyolország és Svédország a rendeletben meghatározott szintet meghaladó halászati erőkifejtés megfigyeléséről tett jelentést. Dánia, az Egyesült Királyság, Finnország, Franciaország, Hollandia, Írország és Szlovénia mind a 15 méter vagy annál kisebb, mind pedig a 15 méter vagy annál nagyobb teljes hosszúsággal rendelkező hajók csoportja tekintetében elérte az előírt lefedettségi szintet. Észtország, Németország és Portugália különböző okokból, köztük a költségek, illetve a megfigyelők rendelkezésre állásának hiánya miatt halászatuknak csak kis részét vonták megfigyelés alá.

Több tagállam mellett és az ICES is beszámolt a megfigyeléseket korlátozó, illetve hasznosságukat mérséklő kényszerítő körülményről. E nehézségek többek között a) a megfigyelők kiküldésével, b) a halászati erőkifejtések rendelet által előírt mértékű megfigyelésével, valamint c) adminisztratív és gazdasági korlátokkal kapcsolatosak.

1. Néhány tagállam nehézségekről számolt be a hajók vizsgálatát illetően: a termelői szervezetek vagy a halászok nem értesítik a megfigyelőket a hajók mozgásairól; a halászok félreértik a megfigyelők szerepét, ezért nem működnek velük együtt; kevés a hely, ezért a megfigyelők nem hajózhatnak ki a tengerre, különösen kisméretű hajók esetében; kevés a munkaerő (egyedül dolgozó megfigyelők), ezért nehézkes a mintavétel, ha a megfigyelőknek a visszadobások mintavételezése mellett a cetfélék járulékos fogásait is figyelemmel kell kísérniük.

2. A rendelet szerinti jelentések felületes átfutásából is egyértelműen kiderül, hogy a véletlenszerű fogások becslései tekintetében nagyon kevés tagállamnak sikerült elérnie a rendelet által előírt 0,3-hez közeli relatív szórási együtthatót[4] . Ez elsődlegesen a megfigyelt járulékos fogások alacsony számának tudható be, emiatt statisztikai szempontból nehéz a számított eredmények hitelesítése. A 0,3-es relatív szórási együttható eléréséhez a mintavételezést széles körre ki kell terjeszteni, ami drága, és az ICES szerint nem is reális olyan helyzetben, amikor a véletlenszerű fogások csak szórványosan fordulnak elő (azaz a járulékos fogások ritkák, ezért a fogások nagy számát kell figyelemmel kísérni a halászaton belül ejtett összes fogáshoz viszonyítva ahhoz, hogy ésszerű esély legyen ilyen események észlelésére). Azok a tagállamok, amelyek azt választották, hogy a figyelemmel kísérendő halászatokat a halászati erőkifejtések 5%-os szintjén figyelik meg kísérleti megfigyelési rendszerek keretében, amint azt a rendelet is megengedi, szintén nehézségekről számoltak be e rendelkezés teljes körű betartását illetően. Egyes esetekben a tagállamoknak nagyon sok hajót meg kellett figyelniük, hogy teljesítsék az 5 %-os célértéket, vagy több olyan halászatot meg kellett figyelniük, amelyekben hajóik részt vettek. Ez általában azt eredményezte, hogy egyes halászati tevékenységeket legalább 5 %-os szinten, míg másokat jóval e szint alatt, vagy egyáltalán nem figyeltek meg.

3. Néhány tagállam rámutatott arra, hogy az eddigi megfigyelési szint a jövőben finanszírozhatatlan lesz, elsősorban az jelenlegi gazdasági feltételek miatt. Számos tagállam megállapította, hogy nem költséghatékony a kizárólag e rendelet céljait szolgáló megfigyelői programok végrehajtása, ezért más megfigyelői programokat alkalmaztak.

VÉLETLENSZERŰ FOGÁSOK

A benyújtott jelentések alapján megállapítható, hogy a véletlenszerű fogások mennyiségét csekélynek becsülik a legtöbb megfigyelt halászatban, jóllehet a legtöbb esetben nehéz a megfigyelt fogásokból a flottaszintű összes fogás becsült mennyiségére következtetni. Ezért nem állnak rendelkezésünkre pontos becslések a véletlenszerű fogások szintjeire vonatkozóan. Az ICES és a HTMGB ugyanakkor kiemeli, hogy a jelentések több halászat tekintetében folyamatosan jelentős mennyiségű véletlenszerű fogásról számoltak be. Franciaország, Hollandia és Spanyolország az ICES IV, VII és VIII alterületen folytatott, rögzített hálós halászat vonatkozásában jelentette cetfélék véletlenszerű kifogásait. A véletlenszerű fogásokat főként barnadelfin, közönséges delfin és csíkos delfin alkotta.

A Franciaország és Spanyolország által üzemeltetett nyílt tengeri vonóhálóval kapcsolatos megfigyelések közönséges delfin véletlenszerű kifogásairól számoltak be az ICES VII és VIII alterületen. Ugyanezen területek tekintetében Franciaország jelentést tett négy hosszúszárnyú gömbfejű delfin véletlenszerű kifogásáról is. A jelentések szerint a földközi-tengeri francia halászatok során három csíkos delfin és egy palackorrú delfin véletlenszerű kifogását figyelték meg.

A többi tagállam nem jelentett be járulékos fogást egyetlen, a rendelet értelmében kötelezően megfigyelt halászflotta tekintetében sem. Ez alapvetően azzal magyarázható, hogy a szóban forgó halászatok csekély mértékben érintik a cetféléket, hogy a tényleges halászati erőkifejtéshez viszonyítva kevés a megfigyelt halászat, illetve hogy nem végeznek megfigyelést az olyan halászat tekintetében, amelynél jelentős lehet a véletlenszerű fogás, azaz nem a megfelelő halászatot kísérik figyelemmel. Ez utóbbi eset azért fordulhat elő, mert az ismert járulékos fogással járó halászatot a rendelet szerint nem kell megfigyelni, a járulékos fogások mérséklése érdekében ugyanis e halászatok esetében kötelező az akusztikus riasztóberendezések használata.

Több tagállam a rendelet szerinti jelentéstételi követelmények teljesítésén túl beszámolt a rendelet szerinti megfigyelési kötelezettség hatálya alá nem tartozó halászatokkal kapcsolatban nyilvántartásba vett véletlenszerű fogások megfigyelésének eredményeiről is. Ezek az eredmények cetfélék járulékos fogásainak előfordulását mutatták az Északi-tengeren és a Kelta-tengeren a rögzített hálós halászatokban (barnadelfin, közönséges és csíkos delfin), valamint a Földközi-tengeren a felszíni horogsoros műveletekben (hosszúszárnyú gömbfejű delfin).

A tagállamok partra vetett tengeri emlősök előfordulásáról is beszámoltak, ezen állatok pusztulása is a halászeszközökhöz köthető a jelentések szerint. Az ICES felhívja a figyelmet arra, hogy óvatosan kell bánnunk a partra vetett állatokról szóló adatokkal, és nem szabad azoknak túlzott jelentőséget tulajdonítani, hanem eljárásokat kell kidolgozni a pusztulás valódi okának megállapítására. A megállapíthatóan halászhálóban elpusztult, partra vetett állatok figyelmeztethetik a gazdálkodókat egy lehetséges probléma meglétére, ám ezeket az adatokat nem szabad arra felhasználni, hogy felnagyítsák az ilyen véletlenszerű fogások előfordulásának mértékét.

AZ ICES ÉS A HTMGB JAVASLATAI

A cetfélék uniós vizekben, köztük a Földközi-tengeren tapasztalható abszolút állománybőségére vonatkozó információk amellett, hogy nélkülöznek minden egységességet, gazdálkodási szempontból sem kielégítőek. 2010-ben[5] az ICES a rendelkezésre álló legmegbízhatóbb információk alapján felmérte a rendeletben érintett cetfélék populációinak helyzetét. Az alábbi 1. táblázat összefoglalja e felmérés megállapításait.

1. táblázat: A 812/2004/EK rendelettel érintett főbb cetfélék populációinak helyzete

Faj | Terület | Populáció helyzete |

Barnadelfin | Balti-tenger | Nagyon alacsony – kritikusan veszélyeztetett |

Kattegat, Belt-tenger | Ismeretlen – aggasztó |

Atlanti-óceán (északi rész) | Stabil vagy növekvő – más területekről származó migrációra utaló bizonyíték |

Atlanti-óceán (déli rész) – Ibéria | Alacsony állománybőség– kiemelten aggasztó |

Északi-tenger | Stabil – déli irányú migrációra utaló bizonyíték |

Közönséges delfin | Földközi-tenger | Ismeretlen – az elmúlt 30–40 évben erőteljes csökkenésről számoltak be |

Atlanti-óceán | Viszonylag stabil |

Északi-tenger | Stabil – kis populáció |

Csíkos delfin | Földközi-tenger | Ismeretlen – sérülékeny |

Egyéb területek | Ismeretlen – feltételezhetően viszonylag stabil |

Palackorrú delfin | Földközi-tenger | Ismeretlen – a parti területek több alpopulációja veszélyeztetettnek minősül |

Egyéb területek | Ismeretlen – feltételezhetően viszonylag stabil |

A táblázatból kitűnik, hogy az ICES szerint egy populáció, azaz a balti-tengeri barnadelfin kritikusan veszélyeztetett, míg négy másik helyzete aggodalomra ad okot vagy azért, mert az állomány csökkenésére utaló jelek mutatkoznak, vagy azért, mert nem áll rendelkezésre információ. A fekete-tengeri barnadelfin-populáció, amelyre a rendelet hatálya nem terjed ki, szintén veszélyeztetettnek tekinthető. A többi populáció viszonylag stabil helyzetű, ami nem jelenti azt, hogy e fajok példányainak véletlenszerű kifogásai ne lennének hatással az adott populációra, és nem tudható, mi lett volna a tendencia a rendelet hiányában.

E felmérést követően az ICES[6] megpróbálta elemezni a cetfélék összes véletlenszerű kifogásait gazdálkodási régiónként, valamint azt, hogy e fogások a jelenlegi szinteken hatással vannak-e a populációkra. A rendelkezésre álló adatok hiányossága és pontatlansága miatt azonban az ICES csak néhány halászat esetében tartotta lehetségesnek a járulékos fogási szint felmérését. A cetfélék elterjedésére és állománybőségére vonatkozó rendelkezésre álló információk nem alkalmasak a rendelet hatásainak értékelésére. Az ICES mindazonáltal megállapította, hogy a véletlenszerű fogások az alábbiakban felsorolt halászatok esetében adnak okot aggodalomra, ezért a megfigyelési és a káros hatásokat enyhítő intézkedéseket fenn kell tartani, illetve a Fekete-tenger esetében fel kell venni a rendeletbe:

- barnadelfin a Balti-tenger, a Kattegat, az Északi-tenger és a Skagerrak, az Atlanti-óceán és a Fekete-tenger területén zajló rögzített hálós halászatok tekintetében;

- közönséges és csíkos delfin az Atlanti-óceán és a Fekete-tenger területén zajló rögzített hálós halászatok tekintetében;

- közönséges delfin az Atlanti-óceán területén a sügér- és tonhalhalászatban alkalmazott nyílt tengeri vonóhálós halászatok tekintetében; és

- palackorrú delfin a Földközi-tenger területén.

A ICES a rendelet szerinti jelentéstétellel kapcsolatos értékelésében azt javasolja, hogy alkalmazzunk rugalmasabb megfigyelési eljárást, és azokra a területekre összpontosítsunk, ahol a cetfélék véletlenszerű kifogása tapasztalhatóan igen gyakori, ne pedig azokra a halászatokra, amelyekben csak nagyon kevés véletlenszerű fogás figyelhető meg és/vagy alacsony a halászati erőkifejtés.

Mind az ICES, mind a HTMGB több hiányosságot is megállapított a rendeletben, amelyekkel foglalkoznunk kell. A rendelet jelenleg nem kötelezi a tagállamokat arra, hogy a Fekete-tenger tekintetében jelentést tegyenek, noha ott is egyértelműen felmerülnek a járulékos fogásokkal kapcsolatos problémák. A tapasztalatok szerint a véletlenszerű fogásokért szintén felelős, 15 m-nél kisebb teljes hosszúságú hajók tevékenysége nem kellően szabályozott. A rendelet 4. cikke szerint a tagállamoknak tudományos kutatások vagy kísérleti projektek elvégzésével tudományos adatokat kell gyűjteniük a 15 m-nél kisebb teljes hosszúságú hajók vonatkozásában. Noha néhány tagállam folytatott ilyen kutatásokat és projekteket, a megfigyelés továbbra sem kielégítő. Ebben a tekintetben a tagállamok az élőhelyvédelmi irányelv[7] értelmében kötelesek figyelemmel kísérni a védett fajok, köztük a cetfélék véletlen megölését, így a rendeletnek valamennyi érintett halászatra ki kellene terjednie.

Az élőhelyvédelmi irányelv 12. cikkének (4) bekezdése szerint a tagállamok folyamatos figyelőrendszert hoznak létre az irányelv IV. mellékletében felsorolt, szigorúan védett állatfajok, köztük a cetfélék véletlen befogásának és leölésének ellenőrzése céljából. A vonatkozó tájékoztatás az élőhelyvédelmi irányelv 17. cikke szerinti jelentéstételi kötelezettség része; ezeket az információkat jelenleg uniós adatbázis tartalmazza[8]. Az ICES értékelte ezen adatbázis adatait, és kapcsolatot keresett az élőhelyvédelmi irányelv és a rendelet szerint gyűjtött adatok között. Az ICES azt állapította meg, hogy a két adatgyűjtés között nagyarányú párhuzamosság figyelhető meg, és hogy nagyon kevés bizonyíték van arra nézve, hogy a tagállamok összehangolnák az élőhelyvédelmi irányelvvel kapcsolatos kötelezettségeik (területalapú gazdálkodás, a fajok védelme többek között a járulékos fogások megfigyelése révén) teljesítésére szolgáló tevékenységeiket a rendeletnek való megfelelés érdekében végzett tevékenységeikkel. Ezen felül az élőhelyvédelmi irányelv középpontjába a területalapú gazdálkodást helyezik a védett területek meghatározásával, noha a legtöbb esetben ez valószínűleg nem hatékony eszköz a cetfélékkel kapcsolatos védelmi problémák kezelésében, mivel a cetfélék többsége óriási területeket jár be, és a példányokat különböző halászatok során fogják be. Az ICES javaslata értelmében ezért hasznos lenne az élőhelyvédelmi irányelv szerinti, a véletlenszerű fogások megfigyelésére szolgáló nemzeti rendelkezések felülvizsgálata és rendelettel való összehangolása.

Az ICES és a HTMGB felhívta a figyelmet a rendeletnek az úszólábúak, a tengeri madarak és a tengeri teknősök járulékos fogásainak megfigyelésére való kiterjesztésének szükségességére. Az ICES kiemelten felhívta a figyelmet a számos földközi-tengeri halászati tevékenység tekintetében bejelentett véletlenszerű cserepesteknős-fogásokra és a horogsoros halászat tekintetében bejelentett véletlenszerű tengerimadár-fogásokra. Az élőhelyvédelmi irányelv szerint a tagállamok kötelesek figyelemmel kísérni e fajok véletlenszerű kifogásait.

Az ICES javaslata szerint egyértelmű fogalommeghatározásokat kell kidolgozni azon halászeszközök vonatkozásában, amelyekre a rendelet alkalmazandó, és e meghatározásokat bele kell foglalni a rendeletbe, mivel jelenleg nem világos, hogy egyes, a cetfélékre az ismeretek szerint hatással lévő halászeszköztípusok (pl. tükörhálók) a rendelet hatálya alá tartoznak-e vagy sem.

AZ ELVÉGZETT KUTATÁS

A 2007 és 2010 közötti időszakban számos tagállam folytatott kutatásokat abból a célból, hogy új enyhítő intézkedéseket dolgozzon ki, vagy tökéletesítse a jelenlegi akusztikus riasztóberendezéseket és – az új megfigyelőkészülékeket (CCTV) is alkalmazó – monitoringprogramokat, továbbá bővítse a cetfélék előfordulásával és a halászati műveletek által e cetfélékre gyakorolt hatásokkal kapcsolatos ismereteket. Ezek a kutatások nemzeti szinten vagy más tagállamokkal együttműködésben folytak. Az EU is finanszírozott egy nagyléptékű kutatási projektet, a NECESSITY-t, amely kifejezetten a nyílt tengeri vonóhálós halászatban előforduló véletlenszerű fogások számának csökkentésével foglalkozott.

Az említet kutatások mellett, felismerve a cetfélék véletlenszerű kifogásaival kapcsolatos kérdés jelentőségét, kiterjedt kutatómunka folyt világszerte. Nyilvánvaló ugyanakkor, hogy az akusztikus riasztóberendezéseken kívül jelenleg nincs más olyan műszaki berendezés, amely hatékonynak bizonyult volna a cetfélék halászeszközökkel történő véletlenszerű kifogásainak csökkentésében. Alternatív enyhítő eszközöket, például zárórácsokat és hálókordonokat elsődlegesen a nyílt tengeri vonóhálók esetében teszteltek, de ezek nagymértékű halveszteséghez vezettek, és a halászok számára nem elfogadhatók. Más intézkedések, például a halászati tilalmak elrendelése vagy a tiltott területek kijelölése, bizonyítottan csökkentetik a véletlenszerű fogások számát, de csak abban az esetben, ha a fogási esemény előre jelezhető, illetve térben és időben viszonylag korlátozott. Ilyen körülmény ritkán áll fenn az európai halászatban. A Dániában, Kanadában és Dél-Amerikában tesztelt hangvisszaverő kopoltyúhálókkal végzett vizsgálatok eredményei biztatóak, de további kísérletekre van szükség, mielőtt ezeket az akusztikus riasztóberendezések életképes alternatívájának lehetne tekinteni.

KÖVETKEZTETÉSEK

4. A mintavétel elégtelen volt a megfelelő halászatokat vagy területeket illetően, ezért nem lehet megfontolt gazdálkodási döntéseket hozni a cetfélék járulékos fogásai tekintetében. Azok a tagállamok, amelyek ténylegesen jelentést tettek a Bizottságnak, többnyire csekély mértékű járulékos fogásról, illetve e fogások elmaradásáról számoltak be az uniós vizeket érintően. A tengeri megfigyelői rendszerekből, illetve a partra vetett állatok tetemének vizsgálatából származó tudományos bizonyítékok azonban továbbra is arra utalnak, hogy e halászatok jelentős hatást gyakorolnak a cetfélékre. A cetfélék populációival kapcsolatos információink hiányosak, a populációk helyzete pedig továbbra sem egyértelmű, ezért a halászat populációkra gyakorolt tényleges hatását nem ismerjük igazán. Olyan abszolút becslések, amelyek hasznosak lehetnének a gazdálkodási intézkedések megalapozottságának szempontjából, csak néhány, északi-tengeri, balti-tengeri és az Atlanti-óceán északkeleti részén élő faj tekintetében állnak rendelkezésünkre.

5. Jelenleg úgy tűnik, túlságosan nagy hangsúlyt kapnak az enyhítő intézkedések (azaz az akusztikus riasztóberendezések), jóllehet ezek az intézkedések bizonyítottan csak a barnadelfin rögzített hálós halászatban előforduló járulékos kifogásainak csökkentésére alkalmasak, más cetfélék (pl. a közönséges delfinek és a csíkos delfinek) vagy más halászati módszerek (pl. nyílt tengeri vonóhálók) esetében nem működnek. Ezért kijelenthető, hogy a rendelet 2. cikke nem éri el célját. A halászok megfelelően dokumentált gyakorlati és gazdasági okokból általában vonakodnak a jelenleg rendelkezésre álló eszközök használatától.

6. Számos tagállam jelentős erőfeszítéseket tett a rendelet szerinti jelentéstételi követelmények teljesítése érdekében. A jelentéstételi űrlap ICES és HTMGB által javasolt és tagállamok által elfogadott módosításai további javulást fognak hozni e téren. Ugyanakkor a tagállami jelentések egy részének minősége és tartalma továbbra sem egységes, ami megnehezíti az elemzést. A tagállami jelentéseket a flottaszegmensek szintjén kellene elkészíteni, az adatgyűjtési keretrendszer besorolását követve, és inkább havi, mint negyedéves bontásban.

7. A rendeletben meghatározott megfigyelési célértékek túlságosan nagyratörőnek tűnnek, ezért azokat újra kell gondolni. A rendelet által kötelezővé tett megfigyelési rendszerhez való csatlakozás azon halászatok esetében, amelyeknél a járulékos fogások szintje ismerten alacsony, nem a leghatékonyabb módja az erőforrás-felhasználásnak, különösen ha a járulékos fogások a tapasztalatok szerint gyakrabban fordulnak elő olyan halászatokban vagy területeken, amelyeket a rendelet szerint jelenleg nem kell megfigyelni. Az ICES szerint megfelelőbb lenne, emellett nem terhelné a tagállamokat túlzott mértékű megfigyelési kötelezettséggel egy olyan általánosabb megközelítés, amely szerint a tagállamoknak igazolniuk kellene, hogy halászatuk nem lép túl egy, a cetfélék járulékos fogásai tekintetében kölcsönösen elfogadott szintet. A megfigyelési erőfeszítések elosztásánál nagyobb rugalmasságra és koordinációra van szükség.

8. A cetfélék elterjedése és halászattal való kapcsolata időben változik. Az enyhítő intézkedésekkel kapcsolatos célzott kutatás fejlődése és a halászatok cetfélékre gyakorolt hatása megfigyelésének javítása, emellett a rendelet teljes körű végrehajtása révén a változások érthetőbbek lesznek, és javíthatók a megfelelő gazdálkodást szolgáló eszközök. Az élőhelyvédelmi irányelv szerinti adatgyűjtést és annak e rendelethez fűződő kapcsolatát egyértelművé kell tenni, így az adatgyűjtés haszna maximalizálható, és elkerülhetők a párhuzamosságok.

9. A tagállamok az élőhelyvédelmi irányelv szerint kötelesek valamennyi cetféle véletlenszerű kifogásának és leölésének megfigyelésére, és annak biztosítására, hogy e véletlenszerű fogások és leölések ne gyakoroljanak jelentős hatást a populációkra. Ebben a tekintetben, azon további halászati tevékenységeket és területeket érintően, ahol problémát jelentenek a véletlenszerű fogások, de ahol e fogásokra nem terjed ki a rendelet hatálya, a tagállamok felelősek a megfelelő intézkedések meghozataláért a cetfélék populációinak védelmében. Különösen a cetfélék Fekete-tengeren ejtett véletlenszerű járulékos fogásai, illetve az úszólábúak, tengeri madarak és tengeri teknősök valamennyi területen ejtett véletlenszerű fogásai olyan konkrét esetek, amelyek jelenleg nem tartoznak a rendelet hatálya alá, ugyanakkor megfigyelésük szükséges.

TOVÁBBI LÉPÉSEK

Jóllehet a megfigyelési célértékek, az adatformátumok és más kérdések most is vita tárgyát képezik, a rendelet az ICES szerint „ sikeresen adott sokkal átfogóbb képet a cetfélék európai halásztokban ejtett járulékos fogásairól ”. Egyes tagállamok gyarapították ismereteiket halászatuk cetfélékre gyakorolt hatásairól, ezáltal ésszerűsíthették a cetfélék kutatásával és védelmével kapcsolatos igényeket, és hatékonyabbá tették a rendelet végrehajtását.

A rendelet, mely immár hat éve hatályban van, a pozitív változások ellenére sem éri el maradéktalanul a célját, vagyis a cetfélék halászeszközökkel történő véletlenszerű kifogásának megelőzését. Járulékos fogásokra továbbra is bizonyítottan sor kerül az Atlanti-óceán északi részén, az Északi-tengeren és a Balti-tengeren zajló számos halászatban, és az ICES szerint a barnadelfin és a közönséges delfin több alpopulációja veszélyeztetettnek tekinthető e területeken. A Földközi-tenger és a Fekete-tenger vonatkozásában nyilvánvaló, hogy a cetfélék állománybőségére vonatkozó becslések nem megfelelőek, ezért lehetetlen felmérni a populációt vagy a járulékos fogásokat e régiókban, azonban elegendő bizonyíték áll rendelkezésre annak megállapításához, hogy e tengeri medencékben továbbra is sok a járulékos fogás.

Szükség van ezért annak biztosítására, hogy a megfigyeléssel és a káros hatások enyhítésével kapcsolatos tevékenységet a leginkább veszélyeztetett területekre és fajokra összpontosítsák. A jobb enyhítő intézkedéseket bele lehetne foglalni az új technikai intézkedések kereteibe, amelyek a közös halászati politika reformjának részeként kerülnek kidolgozásra. Ez a keretrendszer meghatározná az alkalmazási kört, a cetfélék járulékos fogásaival kapcsolatban teljesítendő célkitűzéseket és célértékeket, és lehetőséget biztosítana a tagállamok számára, hogy egyedi enyhítő intézkedéseket hozzanak konkrét területek és halászatok tekintetében. A megfigyelési követelményeket be lehetne építeni az adatgyűjtési keretrendszerbe, a halászatok megfigyelésére alkalmazott tágabb, ökoszisztéma-alapú megközelítésre való átállással párhuzamosan, amely megközelítés kiterjedne a nem célfajok, azaz cetfélék, tengeri madarak és bentikus szervezetek járulékos fogásaira. E célok megvalósulásával a 812/2004/EK rendeletet hatályon kívül helyezhető.

[1] A Tanács 812/2004/EK rendelete (2004. április 26.) a cetfélék halászat során történő véletlenszerű kifogásával kapcsolatos intézkedések megállapításáról és a 88/98/EK rendelet módosításáról.

[2] COM(2009) 368 végleges .

[3] Rögzített háló a kopoltyúháló, az állítóháló és a tükörháló.

[4] A relatív szórási együttható a szórás és az átlag hányadosa.

[5] ICES, 2010. Uniós kérelem a cetfélék járulékos fogásairól szóló 812/2004/EK rendelet alapján. 4. tétel: Különleges kérelmen alapuló tanács, 2010. május.

[6] ICES, 2010. Uniós kérelem a cetfélék járulékos fogásairól szóló 812/2004/EK rendelet alapján. 3. tétel: Különleges kérelmen alapuló tanács, 2010. október.

[7] A Tanács 92/43/EGK irányelve a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről.

[8] http://eionet.europa.eu/article17