A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK AZ EURÓPAI UNIÓ ANTIKORRUPCIÓS JELENTÉSE /* COM/2014/038 final */





I. Bevezetés A jelentés szakpolitikai háttere és célkitűzései A korrupció súlyos károkat okoz a gazdaság és a társadalom egészének. A világ számos országa szenved a mélyen meggyökerezett korrupciótól, amely akadályozza a gazdasági fejlődést, gyengíti a demokráciát és károsítja a társadalmi igazságosságot és a jogállamiságot. Ezzel a helyzettel szemben az EU tagállamai sem védettek. A korrupció – bár jellege és terjedelme országonként változó – valamennyi tagállamot érinti. Káros hatással van a jó kormányzásra, a közpénzek gondos kezelésére és a versenypiacokra. Szélsőséges esetekben aláássa a polgárok demokratikus intézményekbe és eljárásokba vetett bizalmát. Ez a jelentés az EU tagállamain belüli korrupciót, valamint a korrupció megelőzése és leküzdése érdekében tett lépéseket elemzi. Célja a Bizottság, a tagállamok, az Európai Parlament és egyéb érdekeltek részvételével zajló vita indítása, a korrupcióellenes munka segítése, valamint az európai szintű segítségnyújtás lehetséges módjainak meghatározása. A korrupció megelőzéséhez és leküzdéséhez szükséges jogi és intézményi megoldások legtöbbje ugyan létezik az uniós tagállamokban, az elért eredmények azonban uniós szinten nem kielégítőek. A korrupcióellenes szabályok végrehajtása nem mindig következetes, a rendszerszintű problémák kezelése nem elég hatékony, az érintett intézményeknek pedig nincs mindig elegendő kapacitása e szabályok érvényre juttatására. A konkrét eredmények még mindig jelentősen elmaradnak a kinyilvánított szándékoktól, és gyakran tűnik úgy, hogy nincs meg a valódi politikai akarat a korrupció felszámolására. Az e téren megvalósuló uniós szerepvállalás biztosítása érdekében a Bizottság 2011 júniusában elfogadta a korrupció elleni uniós küzdelemről szóló közleményt,[1] amelyben létrehozta az uniós antikorrupciós jelentés intézményét. Ennek célja az e területen tett tagállami erőfeszítések nyomonkövetése és értékelése, annak elősegítése érdekében, hogy erőteljesebb politikai szándék alakuljon ki a korrupcióval szembeni eredményes fellépést illetően. Ez az első ilyen jelentés; a további jelentések kétévente fognak megjelenni. Ez a jelentés a korrupció tág fogalommeghatározását alkalmazza – „hatáskörrel való visszaélés személyes haszon érdekében” –, a nemzetközi jog forrásaival összhangban.[2] Ezért konkrét korrupciós cselekmények mellett azon intézkedéseket is tárgyalja, amelyeket a tagállamok kifejezetten a jogszabályban meghatározott korrupciós cselekmények megelőzése vagy szankcionálása érdekében hoznak meg; megemlít továbbá olyan különböző területeket és intézkedéseket is, amelyek hatással vannak a felmerülő korrupció kockázatára és e kockázat csökkentésének lehetőségeire. A jelentés az egyes tagállamok szempontjából különös jelentőséggel bíró, kiválasztott kulcskérdésekre összpontosít. A jelentés bemutatja a bevált módszereket és a hiányosságokat, és megjelöli azokat a lépéseket, amelyek segítségével a tagállamok hatékonyabban fognak tudni fellépni a korrupció ellen. A Bizottság tudatában van annak, hogy e kérdések némelyike a tagállamok kizárólagos hatáskörébe tartozik. Annak biztosítása azonban közös uniós érdek, hogy valamennyi tagállam hatékony korrupcióellenes politikát folytasson, és hogy az EU e munka során támogassa a tagállamokat. A jelentés ezért az egész EU-ban elő kívánja mozdítani a magas szintű korrupcióellenes normák érvényesülését. Az EU-ban észlelt problémák – és bevált módszerek – kiemelése révén a jelentés egyúttal biztosítja a korrupcióellenes normák EU-n kívüli terjesztésére irányuló uniós erőfeszítések hitelességét. A korrupció gazdasági, társadalmi, politikai és kulturális dimenzióval is bíró, összetett jelenség, amelynek felszámolása nem egyszerű. A hatékony szakpolitikai válasz nem korlátozódhat egy egységes intézkedéscsomagra; univerzális megoldás nem létezik. A jelentés ezért az egyes tagállamok nemzeti összefüggéseiben vizsgálja a korrupciót, és javaslatot tesz az egyes tagállamokat leginkább érintő kérdések nemzeti szintű kezelése tekintetében. A jelentés módszertanára vonatkozó további magyarázat a mellékletben található. A szélesebb szakpolitikai háttér A pénzügyi válság tovább növelte az európai polgárokra és kormányaikra nehezedő nyomást. Az Európán belül és világszerte felmerülő, jelenlegi gazdasági nehézségekre tekintettel erősebb garanciákra van szükség a közkiadások sértetlenségét és átláthatóságát illetően. A polgárok elvárják – gazdasági válság és költségvetési megszorítások idején pedig különösen igénylik –, hogy az EU fontos szereplőként segítse a tagállamokat a törvényes gazdaság szervezett bűnözéssel, pénzügyi és adócsalással, pénzmosással és korrupcióval szembeni védelme terén. A becslések szerint önmagában a korrupció évi 120 milliárd eurójába kerül az EU gazdaságának, ami majdnem eléri az Európai Unió éves költségvetését.[3] Az Európa 2020 stratégia az EU jelen évtizedre vonatkozó növekedési stratégiája az intelligens, fenntartható és inkluzív gazdaság előmozdítása, valamint annak elősegítése érdekében, hogy az EU-ban és annak tagállamaiban magas foglalkoztatási arány és termelékenység valósuljon meg, és erősödjön a társadalmi kohézió. A kutatások szerint az Európa 2020 stratégia sikere olyan intézményi tényezőktől is függ, mint a jó kormányzás, a jogállamiság és a korrupció megfékezése.[4] A korrupció elleni küzdelem hozzájárul az EU globális versenyképességéhez. Ezzel összefüggésben a korrupcióellenes intézkedések számos tagállam tekintetében kaptak kiemelt figyelmet az európai szemeszter keretében – ez a gazdaságpolitikai koordináció éves ciklusa, melynek során a tagállamok gazdasági és strukturális reformprogramjainak részletes elemzésére, valamint országspecifikus ajánlások elfogadására kerül sor. Általánosságban a közigazgatás hatékonyságának javítása segítheti a korrupcióhoz kapcsolódó kockázatok enyhítését – különösen, ha nagyobb átláthatósággal párosul. Az európai ipar „reneszánszáért” 2014 januárjában elfogadott bizottsági közlemény ezért kiemeli, hogy a magas színvonalú közigazgatás nagy jelentőséggel bír az EU növekedési stratégiája szempontjából.[5] A jelentés felépítése Az uniós antikorrupciós jelentés mind a 28 tagállamra kiterjed. A jelentés az alábbiak szerint épül fel: Bevezetés, amely bemutatja a szakpolitikai hátteret és célkitűzéseket. A korrupció érzékeléséről és a korrupcióval kapcsolatos tapasztalatokról 2013-ban készített Eurobarométer felmérések eredményei. Horizontális fejezet, amely bemutatja a korrupcióval kapcsolatos uniós tendenciákat, emellett összefoglalja a legfontosabb megállapításokat. Az egyes tagállamok jövőbeli lépéseire vonatkozó következtetések és javaslatok (csak) az adott országra vonatkozó fejezetben szerepelnek. Tematikus fejezet, amely egy uniós szinten különös jelentőséggel bíró, átfogó kérdésre összpontosít. A mostani, első jelentés középpontjában a közbeszerzések témaköre áll, amely kulcsfontosságú a belső piac szempontjából, emellett széles körű uniós szabályozás vonatkozik rá, és jelentős korrupciós kockázatokkal jellemezhető. A fejezet a nemzeti közbeszerzési rendszereken belüli korrupcióval és korrupcióellenes intézkedésekkel foglalkozik. Módszertani melléklet, amely bemutatja a jelentés előkészítését, valamint a kiválasztott módszereket és azok korlátait. Országfejezetek mind a 28 tagállamra vonatkozóan. E fejezetek nem mutatják be kimerítő jelleggel a korrupcióval kapcsolatos kérdéseket és a korrupcióellenes intézkedéseket, hanem olyan kiválasztott kulcsproblémákat emelnek ki, amelyek beazonosítása az adott országra vonatkozó egyedi értékelés alapján, a nemzeti háttér kellő figyelembevételével történt. a) Bevezetés, amely aktuális adatok alapján vázolja a korrupcióval kapcsolatos általános helyzetet, és kiválasztott – például az észlelésre vonatkozó – mutatószámokat, valamint tényeket, trendeket, nehézségeket és fejleményeket mutat be a korrupcióval és a korrupcióellenes intézkedésekkel kapcsolatban. b) Hangsúlyos kérdések. Minden ország vonatkozásában több probléma azonosítására és elemzésére került sor. Bár a középpontban a sérülékeny és a javítandó területek állnak, az elemzés előre tekint, és kiemeli a helyes irányba mutató terveket és intézkedéseket, valamint a további figyelmet igénylő kérdéseket. Kiemeli továbbá azokat a bevált módszereket, amelyekből a többi tagállam ösztönzést meríthet. A hangsúlyos kérdések nem korlátozódnak a tematikus fejezetben vizsgált témakörökre (közbeszerzés). Egyes országfejezetek azonban külön elemzik a közbeszerzést is; mégpedig azon országok esetében, ahol a közbeszerzéseket illetően jelentős problémákat állapítottak meg. Az egyes országfejezetek hangsúlyos kérdéseinek kiválasztása a következő megfontolásokon alapul: · a probléma súlyossága és hatása az adott ország korrupcióhoz kapcsolódó egyéb nehézségeihez viszonyítva; · a szakpolitikák tágabb körére tovagyűrűző lehetséges hatás mértéke (például a közbeszerzések ellenőrzése terén felmerülő jelentős hiányosságok, amelyek a közpénzek jogellenes felhasználásának jelentős kockázatával járnak), valamint · építő jellegű, konkrét jövőbeli lépések lehetséges előirányzása. Következő lépések és nyomon követés Az egyes országfejezetekben meghatározott, további figyelmet igénylő kérdések a Bizottság azon intézkedések azonosítására irányuló szándékát tükrözik, amelyek valószínűleg többletértékkel szolgálnak a korrupció megelőzésével és leküzdésével kapcsolatos, megoldatlan kulcskérdések rendezése terén. Ezek az intézkedések az egyes országok helyzetéhez és szükségleteihez igazodnak. Konkrétak és célzottak – anélkül azonban, hogy túlságosan részletekbe mennének –, és céljuk, hogy kézzelfogható gyakorlati változásokhoz vezessenek. A jelentés szükség esetén támaszkodik a más korrupcióellenes jelentéstételi mechanizmusok – nevezetesen az Európa Tanács Korrupció Elleni Államok Csoportja (GRECO) és az OECD – által már megfogalmazott, a tagállamok által maradéktalanul még nem követett ajánlásokra, és maga is alátámasztja ezeket. A jelentés nyomon követése érdekében a Bizottság építő és előremutató jellegű vitát kíván indítani a korrupció elleni fellépés leghatékonyabb módjairól, különös tekintettel a további figyelmet igénylőként meghatározott szempontokra. A Bizottság reméli, hogy a tagállamok, az Európai Parlament, a nemzeti parlamentek, a magánszektor és a civil társadalom aktív részvételével zajló, széles körű vita fog kialakulni a korrupcióellenes intézkedésekről, és maga is tevékenyen részt kíván venni az egyeztetésekben, uniós és tagállami szinten egyaránt. Emellett a Bizottság kölcsönös tapasztalatcsere-programot kíván bevezetni a tagállamok, a helyi nem kormányzati szervezetek és egyéb érdekeltek között a bevált módszerek meghatározása, a korrupcióellenes szakpolitikák hiányosságainak orvoslása, az ismeretek bővítése vagy képzések nyújtása érdekében. Ezeket az erőfeszítéseket össze kell kapcsolni a jelentésben szereplő, figyelmet igénylő kérdésekkel, és meg kell könnyíteni a nyomon követést. A kölcsönös tapasztalatcsere-program a jelentés elfogadása után fog elindulni, a beérkezett visszajelzések és az érdekeltekkel – az e program által orvosolható konkrét szükségletek tárgyában – folytatott egyeztetések alapján. Szándéka szerint a Bizottság gondosan elemezni fogja az első jelentéssel kapcsolatos visszajelzéseket, rá fog világítani a lehetséges hiányosságokra és hibákra, és le fogja vonni a második jelentéshez szükséges tanulságokat. Ehhez majd a módszertant is felül kell vizsgálni, és új korrupciós mutatók kialakításának lehetőségét is fontolóra kell venni. A jövőbeli munka egyebek mellett ki fog terjedni az ezen első jelentésben javasolt intézkedések végrehajtásának vizsgálatára és a tapasztalatcsere-program értékelésére. II. A korrupció érzékeléséről és a korrupcióval kapcsolatos tapasztalatokról készített Eurobarométer felmérés eredményei Az Európai Unió antikorrupciós jelentésének előkészítése során, 2013 elején két Eurobarométer felmérést végeztek: 1) az Eurobarométer tematikus felmérést,[6] valamint 2) egy, az üzleti szférára fókuszáló „gyorsfelmérést”.[7] A Transparency International által közzétett korrupcióérzékelési index (CPI index)[8] a legtöbb ország esetében többnyire megfelel az Eurobarométer felmérés során megkérdezettek által adott válaszoknak. Összevetve az Eurobarométer tematikus felmérés adatait – elsősorban a korrupció elterjedtségére vonatkozó általános benyomások, másodsorban pedig a csúszópénz fizetésével kapcsolatos tényleges elvárások (a vesztegetéssel kapcsolatos személyes tapasztalatok) adatait –, egyértelművé válik, hogy a tagállamok eltérő módon jellemezhetők. Dánia, Finnország, Luxemburg és Svédország esetében a válaszok pozitív benyomásokról és kevés vesztegetéssel kapcsolatos tapasztalatról árulkodnak. Az ezen országokból származó válaszadók ritkán tettek említést arról, hogy csúszópénz fizetését várták tőlük (az esetek kevesebb mint 1 %-ában), és az uniós átlagnál lényegesen kevesebben gondolják azt, hogy a korrupció széles körben elterjedt (20 %, 29 %, 42 %, illetve 44 %). Az Egyesült Királyság esetében az 1115 válaszadó közül mindössze 5 személytől várták el csúszópénz fizetését (kevesebb mint 1 %), ami a legjobb eredmény egész Európában; ugyanakkor a korrupcióérzékelési adatok azt mutatják, hogy az egyesült királyságbeli válaszadók 64 %-a szerint a korrupció elterjedt az országban (az uniós átlag 74 %). Az olyan országokban, mint Németország, Hollandia, Belgium, Észtország és Franciaország, bár a válaszadók több mint fele szerint általánosan elterjedt jelenség a korrupció, kevés embernek kellett ténylegesen csúszópénzt fizetnie (körülbelül 2 %). Ezek az országok a Transparency International indexén is a jól teljesítők között szerepelnek. Ausztria e csoporthoz hasonló jellemzőkkel rendelkezik, azzal az eltéréssel, hogy valamivel több válaszadó (5 %) számolt be arról, hogy csúszópénz fizetését várták tőle. Egyes országokban – így Magyarországon (13 %), Szlovákiában (14 %) és Lengyelországban (15 %) – viszonylag sokan tettek említést megvesztegetéssel kapcsolatos személyes tapasztalataikról, de ezek egyértelműen néhány ágazatra koncentrálódtak. Ezekben az országokban a vesztegetési esetek zöme egyetlen ágazatban – konkrétan az egészségügyben – jelentkezik. Nyilvánvaló, hogy az egészségügy szerkezeti problémái ösztönzést adnak arra, hogy a betegek csúszópénzt fizessenek az orvosi személyzet számára. Ugyanis mindegyik említett országban az derül ki a részletes válaszokból, hogy a legtöbben az egészségügyre hivatkoztak, míg az összes többi intézményt vagy ágazatot (pl. a rendőrséget, a vámhivatalt, a politikusokat, az ügyészségeket stb.) a válaszadók kevesebb mint 1 %-a nevezte meg. A szélesebb értelemben vett korrupciót általánosan elterjedtnek tartják ezekben az országokban (Lengyelországban 82 %, Magyarországon 89 %, Szlovákiában pedig 90 %). Bizonyos országokban – így Portugáliában, Szlovéniában, Spanyolországban és Olaszországban – a megvesztegetés ritkának tűnik, a szélesebb értelemben vett korrupció viszont komoly aggodalomra ad okot: viszonylag kevés válaszadó állította, hogy csúszópénz fizetését kérték vagy várták tőle az elmúlt 12 hónapban. Bár a vesztegetéssel kapcsolatos személyes tapasztalatok látszólag ritkák (1–3 %), a közelmúltbeli politikai botrányok, valamint a pénzügyi és gazdasági válság olyan erőteljesen rányomják a bélyegüket a korrupció érzékelésére, hogy ez a válaszadók általános korrupciós helyzettel kapcsolatos negatív benyomásaiban is tükröződik (90, 91, 95, illetve 97 %). A következő országok eredményei a korrupció érzékelésével és az arra vonatkozó tényleges tapasztalatokkal kapcsolatos pontszámok tekintetében is lemaradást mutatnak: Horvátország, a Cseh Köztársaság, Litvánia, Bulgária, Románia és Görögország. Ezekben az országokban 6 % és 29 % között van azoknak a válaszadóknak az aránya, akik arról számoltak be, hogy csúszópénz fizetését kérték vagy várták tőlük az elmúlt 12 hónapban, míg 84 %-tól 99 %-ig terjed azok aránya, akik szerint a korrupció általánosan elterjedt a hazájukban. Horvátország és a Cseh Köztársaság a jelek szerint valamivel kedvezőbb képet nyújt, ugyanis kissé jobb pontszámot ért el a csoport többi országához képest. A fentiekben nem említett országok (vagyis Lettország, Málta, Írország, Ciprus) semelyik tényező tekintetében sem mutatnak az uniós átlagtól jelentősen eltérő eredményeket. Uniós szinten a válaszadók háromnegyede (76 %) gondolja úgy, hogy a korrupció széles körben elterjedt a hazájában. A következő országok válaszadói gondolják a legnagyobb valószínűséggel, hogy a korrupció elterjedt jelenség: Görögország (99 %), Olaszország (97 %), Litvánia, Spanyolország és a Cseh Köztársaság (mindegyik 95 %). Az európaiak negyede (26 %) – szemben a 2011-es Eurobarométer felmérésben kimutatott 29 %-kal – gondolja úgy, hogy személyesen érinti a mindennapi életében megjelenő korrupció. Azt, hogy a korrupció személyesen érinti őket, a legnagyobb valószínűséggel Spanyolországban és Görögországban (egyaránt 63 %), Cipruson és Romániában (egyaránt 57 %), valamint Horvátországban (55%); a legkisebb valószínűséggel pedig Dániában (3 %), Franciaországban és Németországban (egyaránt 6 %) nyilatkozták az emberek. Nagyjából minden tizenkettedik európai (8 %) állítja, hogy az előző 12 hónapban korrupciós esetet tapasztalt vagy lett annak tanúja. A válaszadók leginkább Litvániában (25 %), Szlovákiában (21 %) és Lengyelországban (16 %), legkevésbé pedig Finnországban és Dániában (egyaránt 3 %), Máltán és az Egyesült Királyságban (egyaránt 4 %) számolnak be a korrupcióval kapcsolatos tapasztalatról, vagy arról, hogy ilyen esetnek voltak tanúi. Az európaiak mintegy háromnegyede (73 %) szerint gyakran a megvesztegetés és a kapcsolatok mozgósítása a legkönnyebb módja annak, hogy hozzájussanak országuk bizonyos közszolgáltatásaihoz. Ez a meggyőződés Görögországban (93 %), Cipruson (92 %), Szlovákiában és Horvátországban (egyaránt 89 %) a legelterjedtebb. 2011-hez hasonlóan az európaiak mintegy kétharmada 67 %) vélekedik úgy, hogy a politikai pártok finanszírozása nem kellően átlátható és ellenőrzött. Leginkább a spanyolországi (87 %), görögországi (86 %) és a cseh köztársaságbeli (81 %), legkevésbé pedig a dániai (47 %), az egyesült királyságbeli (54 %), a svédországi (55 %) és a finnországi (56 %) válaszadók fogadják el ezt az álláspontot. Az európaiak közel negyede (23 %) egyetért azzal, hogy kormányuk hatékony erőfeszítéseket tesz a korrupció leküzdésére; körülbelül negyedük (26 %) szerint hazájukban elégendő sikeres büntetőeljárás van ahhoz, hogy visszatartsák az embereket a korrupt gyakorlatoktól. Az üzleti szektorra fókuszáló gyorsfelmérés esetében az országonkénti eredmények megdöbbentő különbségeket mutatnak: 89 százalékpont az eltérés a korrupció legmagasabb (Görögország: 99 %) és legalacsonyabb (Dánia: 10 %) érzékelt mértéke között. (Ugyanez az eredmény – 20 % szemben a 99 %-kal – tükröződik a fent bemutatott Eurobarométer tematikus felmérésben.) Egy kivételével az összes görögországi válaszadó meg van győződve arról, hogy a korrupció széles körben elterjedt Görögországban. Európai szinten a vállalatok több mint négytizede szerint jelent problémát a korrupció üzleti tevékenységük során, ami a politikai zsákmányrendszerre és a nepotizmusra is igaz. Amikor kifejezetten azt a kérdést tették fel számukra, hogy a korrupció problémát jelent-e üzleti tevékenységük során, az építőipari ágazat 50 %-a, és a távközlési/IT vállalatok 33 %-a válaszolt úgy, hogy a problémát komoly mértékűnek érzékeli. Minél kisebb az adott vállalat, annál gyakrabban jelent problémát a korrupció és a nepotizmus üzleti tevékenysége során. A korrupciót leginkább az alábbi országokban tevékenykedő vállalatok tekintették problémának üzleti tevékenységük során: Cseh Köztársaság (71 %), Portugália (68 %), Görögország és Szlovákia (egyaránt 66 %). III. E jelentés legfontosabb megállapításai Az egyedi országelemzések a korrupcióval kapcsolatos problémák és a korrupció megfékezésére szolgáló mechanizmusok székes körét tárták fel. Utóbbiak közül voltak olyanok, amelyek hatékonynak bizonyultak, mások pedig nem hoztak eredményeket. Mindazonáltal megállapíthatóak bizonyos közös jellemzők akár az Unió egészén, akár a tagállamok egyes csoportjain belül is. Az országelemzések azt mutatják, hogy a hiányos ellenőrzési mechanizmusok és kockázatkezelés miatt a tagállamokban különösen jellemző a közbeszerzések korrupciós befolyásolhatósága. A következő szakaszban bemutatjuk a korrupciós kockázatok értékelését, a helyes és a helytelen közbeszerzési gyakorlatokat is ideértve. Ez az összefoglaló áttekinti azokat a legfontosabb kérdéseket, amelyeket az országokkal foglalkozó fejezetek részletesebben tárgyalnak. E kérdéseket négy témakörbe csoportosítottuk (A. Politikai dimenzió, B. Kontrollmechanizmusok és megelőzés C: Szankcionálás, D. Kockázati területek), bár a vizsgált kérdések sokrétűsége miatt lehetnek bizonyos átfedések ezek között. Részletesebb háttér-információk és elemzések találhatók az egyes országokkal foglalkozó fejezetekben. A. A politikai dimenzió A korrupcióellenes politikák kiemelt kezelése A legtöbb tagállam politikai ütemtervében jobban láthatóvá váltak az antikorrupciós politikák. A pénzügyi válság felhívta a figyelmet az integritási kérdésekre és a döntéshozók elszámoltathatóságának kérdésére. A legtöbb, súlyos gazdasági nehézségekkel küzdő tagállam elismerte a korrupcióhoz kapcsolódó problémák súlyosságát, és antikorrupciós programokat dolgozott ki (vagy dolgoz ki) az e bűncselekménnyel, és a közpénzek jogellenesen felhasználásával kapcsolatos kockázatok kezelésére. Egyes tagállamok gazdasági kiigazítási programjai a korrupció elleni politikákkal összefüggő kifejezett követelményeket is tartalmaznak. Az antikorrupciós politikák – ha formálisan nem is kapcsolódnak kiigazítási programhoz – kiegészítik a kiigazítási intézkedéseket, különösen azokban az országokban, amelyekben súlyos problémát jelent a korrupció. A gazdaságpolitikai koordináció európai szemesztere keretében a korrupció elleni hatékony küzdelemre vonatkozóan is születtek ajánlások. E jelentés nem abból a feltételezésből indul ki, hogy az átfogó korrupcióellenes stratégiák nélkülözhetetlenek a korrupció megelőzéséhez és az ellene folytatott küzdelemhez. Mindazonáltal aggodalomra okot adó problémának bizonyult, hogy egyes – rendszerszintű korrupciós problémákkal küzdő – tagállamok hosszú ideje nem rendelkeznek antikorrupciós stratégiákkal, ugyanis az ilyen típusú problémák kezelése központi szintű, átfogó és koordinált megközelítést igényel. Néhány szóban forgó tagállamban nemrégiben fogadták el a nemzeti antikorrupciós stratégiát, más országokban viszont továbbra sincs ilyen stratégia. Egyes tagállamokban a civil társadalom, valamint a végrehajtás és a felügyelet terén tevékenykedő számos állami és autonóm intézmény aktív részvételével lefolytatott nyilvános konzultációkat követően, a korábbi stratégiai programok hatásvizsgálataira épülő antikorrupciós stratégiákat fogadtak el, amit pozitív előrelépésként említettünk, azzal a fenntartással, hogy ezek eredményeinek majd a végrehajtási szakaszban kell megmutatkozniuk. A legtöbb, súlyos korrupciós kihívással küzdő tagállam bonyolult és kifinomult jogi és intézményi keretet, valamint több célzott stratégiát és programot hozott létre. Azonban ezek önmagukban véve nem feltétlenül hoznak kézzelfogható eredményeket. Viszont szemmel láthatóan csökkent a korrupció más olyan tagállamokban, amelyek nem rendelkeznek vonatkozó szabályozással vagy stratégiai programokkal. Ez a megelőzési rendszereknek, a közszolgáltatásokat nyújtókra és igénybevevőkre vonatkozó gyakorlatoknak, hagyományoknak, illetve egyes esetekben az átláthatóság magas szintű normáinak köszönhető. Politikai elszámoltathatóság A válság által kiváltott társadalmi tiltakozó mozgalmak nem pusztán a gazdasági és szociálpolitikák ellen, hanem a politikai elit integritására és elszámoltathatóságára irányultak. A nagy nyilvánosságot kapott korrupciós botrányok, a politikusok közpénzekkel való visszaélései vagy etikátlan magatartása táplálta a közvélemény elégedetlenségét és hozzájárult a politikai rendszerrel szembeni bizalomvesztéshez. A politikai integritás sok tagállamban súlyos problémát jelent. A politikai pártokon, illetve a központi vagy helyi szintű választott testületeken belüli magatartási kódexek inkább a szabály alóli kivételnek számítanak. Ahol létrehoztak ilyen kódexet, ott is gyakran hiányoznak a hatékony felügyeleti mechanizmusok vagy az egyértelmű szankcionálási szabályok, így ritkán kerül sor visszatartó erejű büntetések alkalmazásra. Egyes esetekben a nem kellő elszámoltathatóság azt az érzetet kelti, hogy a politikai elit szinte büntethetetlen. Bizonyos tagállamokban nem pusztán a közvélemény csökkenő bizalma kelt aggodalmat, hanem a nemzetközi viszonylatban megmutatkozó reputációs kockázat is. Ennek következtében a tagállamok jelenleg sokkal inkább kiemelt prioritásként kezelik a korrupció elleni küzdelmet; lényeges intézkedéseket tesznek vagy radikális reformokat jelentenek be. Egyes tagállamokban súlyos problémaként emeltük ki, hogy átpolitizálódott a központi vagy regionális/helyi szintű közigazgatás középvezetői és alacsonyabb beosztásainak betöltése. Az ilyen gyakorlatok növelik korrupcióra való hajlamot és az összeférhetetlenség kockázatát, gyengítik a kontrollmechanizmusokat és kihatnak a közigazgatás egészének hitelességére. A választott tisztviselők korrupcióért viselt felelőssége Alapvető kihívást jelent az antikorrupciós politikák tekintetében, hogy nem létezik a „tisztviselő” fogalmának olyan összehangolt, uniós szintű meghatározása, amely a választott tisztviselőket is magába foglalná. A Bizottság 2012-ben az Unió pénzügyi érdekeit érintő csalás ellen büntetőjogi eszközökkel folytatott küzdelemről szóló javaslatot[9] terjesztett elő, amely tartalmazza a tisztviselő – a jogalkotási tisztséget betöltő személyeket is felölelő – fogalmát. A javasolt irányelvre vonatkozóan a Tanácsban[10] és az Európai Parlamentben[11] folytatott tárgyalások azt mutatják, hogy a választott tisztviselők által elkövetett korrupció büntethetőségére irányuló javasolt meghatározás nem rendelkezik támogatással. A Bizottság véleménye szerint azonban az Unión belüli közös megközelítés érdekében szükség van a választott tisztviselők korrupciós bűncselekményekért viselt büntetőjogi felelősségének egyértelmű összehangolására. A politikai pártok finanszírozása A tapasztalatok szerint a korrupció hátterében meghúzódó tágabb problémák egyikét a politikai pártok finanszírozása jelenti. Az illegális pártfinanszírozással kapcsolatos, kiterjedt közelmúltbeli korrupciós ügyek során egyes tagállamokban politikusok is érintettek voltak Több tagállamban észleltek szavazatvásárlást és a választók jogtalan befolyásolásának egyéb formáit is. A GRECO pártfinanszírozásra vonatkozó értékelései érzékelhető hatást gyakorolnak e terület jogi és – bizonyos mértékben – intézményi keretének reformjára. Néhány kivételtől eltekintve a legtöbb tagállam nemrég módosította pártfinanszírozási jogszabályát és erősítette az átláthatósági – köztük az adományokra vonatkozó – normákat. Két tagállamban nem korlátozzák a névtelen adományokat. E tagállamok egyikében a politikai pártok pénzügyi kimutatásait nem kötelező közzétenni. Ugyanakkor a legfontosabb politikai pártok önkéntes megállapodást kötöttek a pénzügyi átláthatóság biztosítása céljából. Ezenfelül küszöbön áll a pártfinanszírozási jogszabály módosításainak elfogadása, amelyek arra irányulnak, hogy eleget tegyenek a GRECO ajánlásainak. A másik szóban forgó tagállam nem jelentett be terveket jogszabályának a GRECO-ajánlásokat követő további módosítására. Egy további tagállam nemrég felülvizsgálta pártfinanszírozási jogszabályát, azonban hiányosságok maradtak fenn az adományok felső határértékei, az állami vállalatok általi szponzorálására vonatkozó szabályozás, a felügyeleti mechanizmusok és a szankcionálási hatáskörök tekintetében. Megfelelően szabályozott és átlátható pártfinanszírozási rendszer – Finnország Finnország 2010-ben módosította a politikai pártokról szóló törvényt, figyelembe véve a GRECO által megfogalmazott valamennyi ajánlást. Finnország korábban csupán korlátozott mértékben szabályozta a politikai pártok finanszírozását. Az új jogi keret célja a választáson induló képviselőjelöltek, a politikai pártok, valamint a politikai pártokhoz kapcsolódó egyéb jogalanyok átlátható finanszírozásának biztosítása. A törvény – a jogalkotói szándéknak megfelelő alkalmazás esetén – lényegesen javítja majd a politikai finanszírozás átláthatóságát. A GRECO szerint Finnország példája más országoknak is ösztönzést adhat. Egyes esetekben a politikai pártok szigorították integritási normáikat, és szankciókkal sújtották vagy kizárták korrupciós botrányba keveredetett tagjaikat. Egy tagállamban komoly előrelépéseket állapítottak meg a parlamenti rendszer átláthatósága és elszámoltathatósága terén. Mindazonáltal az integritási válaszlépések még az ilyen példaszerű politikai elszámoltathatósággal rendelkező országokban sem váltak általános gyakorlattá. Komoly hiányosságok maradtak fenn a pártfinanszírozás felügyelete tekintetében. A közelmúltbeli jogalkotási reformok hatásának még a jövőben kell megmutatkoznia. Gyakran előfordul, hogy egy joghézag orvoslása (például az adományok átláthatóvá tétele és az adományokra vonatkozó felső határértékek bevezetése) után a jelek szerint más joghézagok keletkeznek (pl. kedvezményeskölcsön-programok, szakaszokban történő adományozási formák, a politikai pártokhoz kötődő alapítványok vagy egyéb jogalanyok nem kellő felügyelete stb.). A proaktív felügyelet és az illegális pártfinanszírozás visszatartó erejű szankcionálása még ma sem általános gyakorlat az Unióban, és fokozottabb erőfeszítésekre van szükség a következetes végrehajtás érdekében. B. Kontrollmechanizmusok és megelőzés A megelőzési politikák alkalmazása A megelőzési politikák számos különféle kérdésre kiterjednek, mint például az egyértelmű etikai szabályok, a figyelemfelhívó intézkedések, az integritási kultúra kiépítése a különböző szervezeteken belül, a legfelsőbb szintű szigorú állásfoglalás az integritással kapcsolatos kérdésekben, a hatékony belső kontrollmechanizmusok, az átláthatóság, a közérdekű adatokhoz való egyszerű hozzáférés, a közintézmények teljesítményének értékelésére szolgáló hatékony rendszerek stb. A korrupció megelőzését célzó intézkedések tekintetében jelentős különbségek vannak a tagországok között. Egyes országokban a mostanáig széttagolt megelőzési politikák nem hoztak meggyőző eredményeket. Más országokban a hatékony megelőzés elősegítette, hogy az ország hosszú ideje „tiszta ország” hírében álljon. Bár az utóbbi országokban a korrupciót nem tekintik alapvető problémának, aktív és dinamikus integritási és megelőzési programok működnek, amelyeket a legtöbb központi és helyi hatóság prioritásnak tekint. Más tagállamokban hosszú ideje kisebb problémának tartják a korrupciót, így nem vállalnak aktív szerepet az átfogó megelőzési intézkedések előmozdítása terén. A közszektor integritásának tevékeny előmozdítása – Hollandia A holland közigazgatás tevékenyen elősegíti az integritást, az átláthatóságot és az elszámoltathatóságot. A Belügyi és Királysági Kapcsolatok Minisztériuma által létrehozott, a Közszektor Integritását Elősegítő Hivatal (BIOS) független intézmény, amely ösztönzi és támogatja a közszektort az integritási politikák kialakítása és végrehajtása terén. Emellett sok holland város és település valósít meg olyan helyi integritási politikát, amely javította az integritási ügyek felderítését (ez az adat a 2003-as 135-ről 2010-ben 301-re nőtt). Az elmúlt 20 évben kifejlődött helyi integritási politikák a helyi kormányzás szerves részévé váltak. Külső és belső kontrollmechanizmusok (a bűnüldözésen kívül) A kontrollmechanizmusok fontos szerepet játszanak a köztestületeken belüli korrupció megelőzése és felderítése terén. Egyes tagállamokban komoly terhet jelent a bűnüldöző és ügyészségi szervek vagy a korrupció elleni hivatalok számára, hogy az országban kizárólag az ő feladatuknak tekintik a korrupcióelleni küzdelmet. Bár az említett intézmények tevékenysége kiemelkedően fontos, a mélyen meggyökeresedett korrupció nem küzdhető le olyan átfogó megközelítés nélkül, amelynek célja a központi és helyi szintű közigazgatás egészére kiterjedő megelőzési és kontrollmechanizmusok megerősítése. Egyes számvevőszékek kiemelkedő szerepet játszanak az antikorrupciós reformok keresztülvitelében. Néhány tagállamban a számvevőszék aktívan lép fel, értesítve más érintett hatóságokat a korrupciógyanús esetekről. Egyes országokban a számvevőszék felelős a pártok és a választási kampányok finanszírozásának ellenőrzéséért is. Ugyanakkor ezen intézmény aktív tevékenységéhez nem járul regionális és helyi szintű, hatékony belső és külső kontroll. A belső kontroll több tagállamban gyenge és koordinálatlan (különösen helyi szinten). A kézzelfogható és tartós korrupcióellenes eredmények érdekében ezeket meg kell erősíteni, és hathatós megelőző politikákkal kell kiegészíteni. Vagyonnyilatkozat Az érzékeny beosztást betöltő tisztviselők vagyonnyilatkozata olyan gyakorlatot jelent, amely hozzájárul a köztisztviselők elszámoltathatóságának megszilárdításához, fokozott átláthatóságot biztosít és elősegíti az esetleges jogalap nélküli gazdagodási, összeférhetetlenségi és összeegyeztethetetlenségi esetek felderítését, valamint a lehetséges korrupt gyakorlatok feltárását és kivizsgálását. A választott tisztviselők vagyonnyilatkozatával kapcsolatos megközelítések a jelentős mennyiségű információ nyilvánosságra hozásának előírásától,[12] a korlátozott nyilvánosságra hozatalra vagy a vagyonnyilatkozat mellőzésére vonatkozó politikákig terjednek. Egyes ágazatok hivatásos köztisztviselői esetében a vagyonnyilatkozat lehet az egyik módja az összeférhetetlenségi problémák elkerülésének. Az említett eltérő megközelítések ellenére az az általános tendencia figyelhető meg, hogy egyre szigorúbb vagyonnyilatkozati követelmények vonatkoznak a köztisztviselőkre. Néhány olyan tagállam, amely hagyományosan nem rendelkezett vagyonnyilatkozatra vonatkozó szabályozással, a közelmúltban vezetett be ilyen rendszereket vagy jelentette be azok bevezetését. Fontos kérdést jelent a nyilatkozatok ellenőrzése. Egyes tagállamokban a vagyonnyilatkozatok felügyeletével megbízott szervek korlátozott hatáskörrel és eszközökkel rendelkeznek. Más országokban kevés jel utal a szóban forgó szabályok aktív végrehajtására vagy érvényesítésére. Néhány országban terhet jelent a bonyolult ellenőrzési rendszer, ami kihat annak hatékonyságára. A tagállamok közül néhányban találunk példát alapos ellenőrzésre: ezekben az országokban olyan szakosított, független antikorrupciós/integritási hivatalok végeznek érdemi ellenőrzéseket, amelyek rendelkeznek az ahhoz szükséges hatáskörrel és eszközökkel, hogy adatbázisok széles körében (adóigazgatás, cégjegyzék stb.) ellenőrizzék az érintett köztisztviselők vagyonának eredetét, hogy kiszűrjék az esetleges pontatlan nyilatkozatokat. Összeférhetetlenségi szabályok Az összeférhetetlenség olyan helyzetet tükröz, amikor a köztisztviselő magánérdekből jár el vagy kíván eljárni, illetve ennek látszatát kelti.[13] Ezért az összeférhetetlenség kérdését az antikorrupciós okmányok és felülvizsgálati mechanizmusok – így az Egyesült Nemzetek korrupció elleni egyezménye (UNCAC), a GRECO és az OECD – széles körének alkalmazási területébe belefoglalták. Az összeférhetetlenségre vonatkozó szabályok és szankciók eltérőek az EU-n belül. Egyes tagállamok a választott és kinevezett köztisztviselők széles körét lefedő, kifejezetten e kérdést szabályozó jogszabállyal, valamint az ellenőrzések elvégzésével megbízott szakosított hivatalokkal rendelkeznek. Az ellenőrzés szintje tagállamonként változik: egyes országokban független hivatalok felügyelik az összeférhetetlenséget, de korlátozott kapacitással rendelkeznek ahhoz, hogy az egész országban eljárjanak ezekben a helyzetekben, és nem megfelelően ellenőrzik döntéseik végrehajtását; más országokban etikai bizottságot bíznak meg az ilyen ellenőrzésekkel, amely jelentést tesz a Parlamentnek; a parlamenti képviselők ellenőrzését egyes esetekben parlamenti bizottság, illetve bizonyos egyéb esetekben az összeférhetetlenség és a vagyonnyilatkozatok ellenőrzésének végrehajtásával megbízott – habár gyakran korlátozott kapacitással és szankcionálási hatáskörrel rendelkező – bizottság végzi. Az érdemi ellenőrzések gyakran formálisak és adminisztratív ellenőrzésekre korlátozódnak. Gyakran hiányoznak az érdemi ellenőrzésekhez szükséges kapacitások és eszközök. A legtöbb általánosan felmerülő konkrét nehézség abból ered, hogy ritkák és enyhék a választott tisztviselőkre alkalmazandó szankciók. A különböző választott testületek magatartási kódexeit – amennyiben azok kiterjednek az összeférhetetlenségre – általában nem kísérik visszatartó erejű szankciók. A pártfegyelem és az önkontroll nem feltétlenül elég hatékony ebben a vonatkozásban. Továbbá az összeférhetetlenségi helyzetekben megkötött vagy végrehajtott szerződések vagy eljárások megsemmisítése, illetve a becsült károk megtérítése gyakran megmarad az általános polgári jogi szabályozás keretében, és a gyakorlatban nem kerül sor ezek hatékony végrehajtására. Sok tagállamban – különösen helyi szinten – ismétlődő jelenség a döntéshozatal, a közpénzek elosztása és a közbeszerzés terén megnyilvánuló összeférhetetlenség. Ez a jelentés e tekintetben azon tagállamok a regionális és helyi szintű kihívásait elemzi, amelyekben az ilyen problémák súlyosabbnak látszanak. A regionális és a helyi közigazgatások között (esetenként jelentős) eltérés van, továbbá nem jön létre következetes megközelítés az erre vonatkozó minimumszabályok megállapítása és a tudatosság erősítése tekintetében. Az uniós tagállamokban főszabály szerint nem rendelik büntetni az összeférhetetlenséget. Egy tagállamban bűncselekménnyé nyilvánították az összeférhetetlenséget, bár a büntetőeljárások sikere még nem kimutatható. Egy másik tagállamban szintén bűncselekménnyé nyilvánították az összeférhetetlenség bizonyos formáit (vagyis a köztisztviselő által irányított vagy felügyelt tevékenységen belüli illegális érdekeltséget). A köz- és a magánszektor közötti munkaerő-mobilitás alapvetően fontos a korszerű társadalom működéséhez, és komoly előnyökkel járhat mindkét említett ágazat számára. Ugyanakkor magában hordozza annak kockázatát, hogy a korábbi köztisztviselő nyilvánosságra hoz olyan, korábbi beosztásában tudomására jutott információkat, amelyeket nem volna szabad nyilvánosságra hoznia, továbbá, hogy a magánszektor korábbi alkalmazottai olyan közfeladatokat látnak el, amelyek miatt összeférhetetlenség alakul ki a korábbi munkáltatóval szemben. Csupán néhány tagállamban kezelték kifejezetten ezt a helyzetet, és a végrehajtás gyakran hiányos. C. Szankcionálás Büntetőjog A tagállamok jórészt kialakították a korrupció elleni büntetőjogi keretüket, amely megfelel az Európa Tanács, az ENSZ és az Unió normáinak. Egy tagállam nem ratifikálta az Egyesült Nemzetek korrupció elleni egyezményét (UNCAC). A ratifikálás fő akadálya, hogy ebben a tagállamban a választott köztisztviselők a vesztegetésért nem viselnek büntetőjogi felelősséget. Egyes tagállamok lényeges büntetőjogi és büntető eljárásjogi reformokat vezettek be vagy terveznek. A közös célkitűzés az eljárások felgyorsítása és hatékonyságuk növelése, valamint a korrupció elleni eszközök megerősítése (ideértve a bűncselekmények megfelelőbb meghatározását, egyes esetekben szigorúbb szankciók és gyorsított eljárásra vonatkozó rendelkezések alkalmazását). A jogszerű és jogellenes magatartás közötti vékony határvonal kijelölése folyamán egyes tagállamok továbbra is szűken állapítják meg a büntethetőség határait. A magánszektorban tapasztalható korrupció elleni küzdelemről szóló 2003/568/IB kerethatározat átültetésének minősége nem azonos a tagállamokban.[14] Különösen az aktív és passzív vesztegetés valamennyi elemének büntethetőségéről, valamint a jogi személyek felelősségéről szóló rendelkezések átültetése terén mutatkoznak hiányosságok. Még azon tagállamok vonatkozásában is kevés végrehajtással kapcsolatos információ áll rendelkezésre, amelyek átültették a kerethatározatot. A korrupció elleni hivatalok hatékonysága A tagállamok kizárólagos hatáskörébe tartozik annak eldöntése, hogy nemzeti feltételrendszerük – az országon belüli korrupció mértékétől és jellegétől, az alkotmányos és jogi kerettől, a hagyományoktól, az ország más politikáival fennálló kapcsolattól, az átfogó intézményi kerettől stb. – függően milyen intézményi struktúrák alkalmazását követeli meg a korrupció leküzdése érdekében. Több tagállamban vannak olyan központi korrupcióellenes hivatalok, amelyek a megelőzés és a szankcionálás feladatkörét is ellátják, más országokban pedig kifejezetten a megelőzéssel foglalkozó korrupcióellenes hivatalok léteznek. Ezek között vannak olyanok, amelyek felhatalmazást kaptak a vagyon, az összeférhetetlenség, az összeegyeztethetetlenség és bizonyos esetekben a pártfinanszírozás ellenőrzésére is. Néhány további országban a korrupció elleni küzdelem szakosított bűnüldöző vagy ügyészségi szolgálatok feladata. Mostanra általánosan elismertté vált, hogy a szakosított korrupcióellenes hivatalok létrehozása – akár a megelőzésre, akár a szankcionálása összpontosítják tevékenységüket – nem jelent általános gyógyírt. Az elért eredmények különbözőek. Az e jelentésben szereplő országelemzések azonban azt mutatják, hogy e hivatalok némelyike az adott ország korrupcióellenes reformjainak húzóerejévé vált. Egyes korrupcióellenes hivatalok tartósabb eredményeket értek el, mint a többiek. A (rövid vagy hosszú távú) sikerüket befolyásoló tényezők közé tartoznak a következők: a függetlenség és a politikai beavatkozástól való mentesség garanciái, a munkatársak érdemeken alapuló kiválasztása és előmenetele, multidiszciplináris együttműködés az operatív csoportok között és más intézményekkel, az adatbázisokhoz és hírszerzési értesülésekhez való gyors hozzáférés, valamint a szükséges erőforrások és készségek biztosítása. Nem minden tagállamban biztosították következetesen mindezeket az elemeket. A korrupcióellenes hivatalokkal kapcsolatos bevált gyakorlatok A szlovén Korrupciómegelőzési Bizottság (CPC) megszilárdította szerepét, amely abban áll, hogy „antikorrupciós erőfeszítésekkel törekszik a jogállamiság fenntartása”, amint azt a szlovén Alkotmánybíróság is elismerte. A CPC – a korlátozott erőforrások ellenére is – komoly végrehajtási eredményeket tud felmutatni, évente ugyanis több mint 1000 felülvizsgálatot és nyomozást végez. Az összes fontos politikai párt vezetőinek vagyonát és érdekeltségeit ellenőrizte, és nemrég felfedte a vagyonnyilatkozat tételére vonatkozó jogszabályok megsértésének eseteit, és fontos politikai szereplők állítólag tisztázatlan vagyonszerzését. A romániai Országos Korrupcióellenes Igazgatóság (DNA). A DNA – amely a közepes és magas szintű korrupció elleni küzdelemre szakosodott ügyészségi hivatal – figyelemre méltó eredményeket tudott felmutatni a legmagasabb politikai szinten, a bíróságokon és más ágazatokban – például az adóigazgatásban, a vámhivatalnál, az energiaügyi, közlekedési, építőipari, egészségügyi stb. ágazatokban – jelentkező korrupcióval kapcsolatos vádak pártatlan kivizsgálása és a vádemelések terén. Az elmúlt hét évben a DNA több mint 4 700 gyanúsítottal szemben emelt vádat. A jogerős bírósági határozatok e vádak 90,25 %-át megerősítették. Közel 1 500 vádlottat ítéltek el jogerős bírósági határozattal, akiknek közel fele rendkívül magas beosztású volt. Az említett eredmények kulcsa a DNA szervezete, amely a nyomozásokat irányító és felügyelő ügyészeken kívül ügyészségi nyomozókat, gazdasági, pénzügyi és IT szakértőket is felölel. A korrupció megelőzéséért és leküzdéséért felelős lett iroda (KNAB) Lettországban és külföldön is jó hírnévre tett szert. Az iroda megelőzési, a nyomozati, oktatási – többek között párfinanszírozás-ellenőrzési – feladatokat is ellát. A KNAB a tárgyalási szakaszt előkészítő nyomozati szervként is eljár, továbbá felruházták a hagyományos rendőrségi jogkörökkel, valamint a banki és adózási adatbázisokba való betekintési joggal. A közelmúltban belső zavarok nehezítették az iroda tevékenységét. Az Állami Főügyészségi Hivatalhoz csatolt horvát Korrupció és Szervezett Bűnözés Elleni Hivatal (USKOK) eredményeket ért el a megelőző jellegű nyomozások és a sikeres vádemelések terén, például magas szintű választott és kinevezett tisztviselőket érintő jelentős ügyekben is. A központi spanyol szakosított antikorrupciós ügyészségi hivatal komoly eredményeket ért el a nyomozások és vádemelések tekintetében, ideértve a bonyolult illegális pártfinanszírozási hálózatokkal kapcsolatos vádakra is kiterjedő, magas szintű ügyeket. Katalónia Csalás Elleni Hivatala a korrupció és a csalás megelőzésére és kivizsgálására szakosodott regionális antikorrupciós hivatal, amely a maga nemében egyedülálló Spanyolországban. Célja a közpénzekkel való visszaélés megelőzése és kivizsgálása, feladata továbbá, hogy iránymutatást adjon más jogalanyok számára. Egyes tagállamokban a politikusok ügyében nyomozó antikorrupciós hivatalok később közvetlen vagy közvetett nyomás alá kerülnek. E nyomás például a hivatal irányításának vagy intézményi jog- és hatáskörének törvényességét kétségbe vonó nyilvános állításokban vagy annak másfajta megkérdőjelezésében nyilvánul meg. Fontos, hogy biztosítsák az említett antikorrupciós hivatalok feladatkörének folyamatos – indokolatlan nyomásgyakorlástól mentes – ellátásához szükséges garanciákat. A bűnüldözés, az ügyészség és a bíróság kapacitása A korrupció kivizsgálása tekintetében jelentősen eltérő az egyes tagállamokban a bűnüldözési és az vádhatósági tevékenység hatékonysága. A hatékonyság értékelése során többek között az alábbi tényezőket vettük figyelembe: a szervezetek által kezelni hivatott korrupció becsült mértéke és jellege, a megelőzési intézkedésekkel való egyensúly, a függetlenségük biztosítására irányuló politikai akarat, a rendelkezésükre álló kapacitás és erőforrások, a nyomozások potenciális akadályai, a bíróságok hatékonysága és különösen függetlensége stb. Az értékelést megnehezíti, hogy a legtöbb tagállamban nincsenek koherens statisztikai adatok a korrupciós bűncselekményekre vonatkozóan. Alig lelhető fel olyan pontos, naprakész és összesített statisztika, amely a korrupciós ügyekben folytatott eljárások valamennyi szakaszára kiterjed. A szankciós intézkedések önmagukban nem elegendőek a korrupció hatékony megfékezéséhez. Mindazonáltal az igazságszolgáltatás visszatartó erejű büntetőjogi szankciók kiszabására való képessége fontos elrettentő szerepet tölt be, és világos jelzést jelent arra nézve, hogy nem tűrik el a korrupciót. Egyes tagállamok különös hangsúlyt fektetnek a szankcionálásra, és a bűnüldözés válik a korrupció elleni erőfeszítések leginkább látható elemévé. Kimagasló eredményekről itt is azok a tagállamok számolhatnak be, ahol egészében (a korrupcióra szakosodott szolgálatokon kívül is) hatékonyan működik a vádhatóság. Egyes további tagállamokban ritka a sikeres vádeljárás, vagy vontatottan haladnak a nyomozások. A bíróságok függetlensége az antikorrupciós politikák döntő eleme egyrészt abból a szempontból, hogy az igazságszolgáltatás képes-e hatékonyan kezelni – az akár magas szintű – korrupciós ügyeket, másrészt az igazságszolgáltatáson belüli integritási normák tekintetében is. A bíróságok tényleges függetlenségének biztosítékai és a magas szintű etikai normák elengedhetetlenek a korrupciós ügyekben objektív és pártatlan módon, jogosulatlan befolyásolástól mentesen igazságot szolgáltató, hatékony bíráskodáshoz szükséges keret biztosításához. Bizonyos tagállamokban problémaként jelentkezik a bűnüldözés és a vádhatóság függetlensége. Anélkül, hogy általános ítéletet mondanánk az egyes tagállamok alkotmányos, jogi és kulturális szerkezetét tükröző intézményi struktúrákról, melyek tekintetében különálló uniós szintű mechanizmusok és eljárások is érvényesülnek (nevezetesen az EU éves igazságügyi eredménytáblája, valamint a Barroso elnöknek az Unió helyzetéről szóló 2012-es és 2013-as beszédében bejelentett jogállami keret) –, különös aggodalmakat kelt, hogy a vádhatóságok és a bíróságok egyes esetekben politikai befolyásolás alá kerülnek a korrupciós ügyekben. Ennek példája többek között a korrupciós ügyekben eljáró vezető ügyészek kinevezésére, előmenetelésre vagy felmentésére vonatkozó eljárások átláthatatlan vagy egyéni mérlegelésen alapuló alkalmazása, valamint a korrupció elleni intézmények vagy vezetőik hitelességének aláásására tett kísérletek, amelyeket semmilyen nyilvánvaló objektív ok sem indokol. Egyes esetekben a politikai szereplők beleavatkoznak a korrupció elleni bűnüldöző ügynökségek irányításába és működésébe. Az egyes antikorrupciós intézmények számára biztosított széles hatáskör nem mindig párosul elszámoltathatósággal, ami azt a benyomást kelti, hogy ezek az intézmények elrettenhetnek a nagy horderejű ügyektől, vagy csak vitatható nyomozati módszereket alkalmaznak. Nem létezik olyan egységes norma, amely mintának tekinthető a bűnüldöző és vádhatóságok vezetőinek kinevezési és felmentési eljárásai tekintetében. A legtöbb tagállamban a kormány kezében van a lehetőség, hogy meghozza ezeket a döntéseket, ami a politikai elszámoltathatóság mellett azt a helyzetet tükrözi, hogy a bűnüldözés és az ügyészség a végrehajtó hatalmi ághoz tartozik. Függetlenül attól, hogy milyen eljárást alkalmaznak, a folyamatnak hitelesnek és az érdemeken alapulónak kell lennie ahhoz, hogy elkerüljék a politikai részrehajlás látszatát, és lehetővé tegyék a rendőrség és az ügyészek számára a korrupció kivizsgálását, bárhol fedezik is fel azt. Bizonyos tagállamokban gyengeségként mutattunk rá a bűnüldözés és az antikorrupciós hivatalok közötti hatékony koordináció hiányára is. Az egyes országok elemzése kiemeli azokat az aggodalmakat, amelyek a korrupciós ügyeken dolgozó bíróságok integritására, valamint a bírói kar függetlenségére és integritására vonatkoznak, amit azoknak a korrupciós ügyeknek a mértéke és jellege is szemléltet, amelyekben a bírák és ügyészek is érintettek. Az egyik tagállamban létrehozott, korrupció elleni szakosított bíróság komoly kihívásokkal (sőt ideiglenes feloszlatással) szembesült, amelyek kihatottak stabilitására, valamint azon képességére, hogy meggyőző eredményeket mutasson fel. A jelek szerint több tagállamban az igazságszolgáltatásnak nincs elég elszántsága és kapacitása a bonyolult vagy érzékeny korrupciós ügyek elintézéséhez. Egyes tagállamokban fennáll a korrupciós ügyek elévülésének kockázata, amennyiben a bírósági eljárások túlságosan hosszúnak és nehézkesnek bizonyulnak. Előfordulnak olyan helyzetek, amikor az eljárási szabályok gyakorlati alkalmazásának módja komoly késedelmet idéz elő, egyes esetekben azzal a céllal, hogy elkerüljék a bírósági eljárás lezárását. Több tagállamban arra is rámutattak, hogy a bírósági ítéletek kevéssé visszatartó hatásúak, ugyanis a beszámolók szerint az a gyakorlat, hogy korrupció esetén gyakran felfüggesztett vagy enyhe szankciókat alkalmaznak. Más közelmúltbeli esetekben azonban a bíróságok visszatartó erejű szabadságvesztést szabtak ki korrupciós ügyekben. Az egyik tagállamban döntő fontosságúnak tekintik a vizsgálóbíróságok szerepét a korrupciós ügyekkel kapcsolatos jogalkotási és intézményi reformok előrevitele tekintetében, az elemzés azonban kérdéseket vetett fel az eljárásaik időtartamát és a büntetőeljárásokra gyakorolt tényleges hatásukat illetően. Meg kell jegyezni, hogy egyes tagállamokban gyakran eljárási hiányosságok akadályozhatják a korrupciós ügyek kivizsgálását. Ilyenek például a mentesség felfüggesztésére vonatkozó túlzott vagy homályos előírások, vagy azok hibás alkalmazása, továbbá olyan elévülési határidők, amelyek akadályozzák a bonyolult ügyek lezárását, különösen amikor ezek a banki adatokba való betekintésre vonatkozó hosszadalmas eljárásokkal vagy rugalmatlan szabályozással együtt jelennek meg, amelyek akadályozzák a pénzügyi nyomozásokat és a határokon átnyúló együttműködést. D. Konkrét kockázati területek Hétköznapi korrupció A hétköznapi korrupció csak néhány tagállamban jelent széles körű problémát. Ezekben az országokban számos antikorrupciós kezdeményezésnek sem sikerült megfékeznie a hétköznapi korrupciót. Több olyan tagállamban, ahol évtizedekkel ezelőtt visszatérő problémának tartották a hétköznapi korrupciót, sikerült előrehaladást elérni ezen a területen; ezt a korrupcióval kapcsolatos közvetlen tapasztalatokra vonatkozó felmérések is igazolják, amelyek pozitív tendenciákra világítanak rá, és ebben a tekintetben akár az uniós átlag fölé sorolják be ezeket az országokat. Annak ellenére, hogy általában véve ígéretes előrehaladás figyelhető meg a hétköznapi korrupció visszaszorítása terén, sok tagállam továbbra is küzd az egészségügyi ágazat kockázatot jelentő körülményeivel, ahol fennmaradtak a megkülönböztetett kezelés fejében adott nem hivatalos fizetések ösztönzői. A regionális és helyi szintű korrupciós kockázatok A korrupció kockázata regionális és helyi szinten magasabb, ahol a fékek és ellensúlyok, továbbá a belső ellenőrzés általában gyengébbek, mint központi szinten. A jó kormányzás és az antikorrupciós politikák hatékonysága tekintetében jelentős eltérések mutatkoznak egyes tagállamok között.[15] Sok tagállamban a regionális önkormányzatok vagy helyi közigazgatási szervek (amelyek szintén jelentős erőforrásokat kezelnek) széles mérlegelési jogköréhez nem párosul megfelelő szintű elszámoltathatóság és kontrollmechanizmusok. Az összeférhetetlenség különösen helyi szinten okoz problémákat. Több erőfeszítésre van szükség az egyes régiókban és helyi közigazgatási szervek által alkalmazott helyes gyakorlatok megismertetéséhez, valamint ahhoz, hogy egyenlő feltételeket teremtsenek a helyi szintű választott és kinevezett tisztviselők számára, különösen az átláthatósági normák, a vagyonnyilatkozat, az összeférhetetlenség megelőzése és szankcionálása, valamint a közkiadások ellenőrzése tekintetében. Pozitívum viszont, hogy helyi, illetve regionális szinten hatékony megelőzési gyakorlatok figyelhetők meg. Az egyik tagállamban több mint 200 regionális, helyi és megyei közigazgatási hivatalból álló hálózatot hoztak létre, amely együttműködik annak megelőzésében, hogy a korrupció és a maffia beszivárogjon az állami struktúrákba. Kiválasztott veszélyeztetett ágazatok Az elemzés több tagállamban rámutatott olyan ágazatokra, ahol különösen nagynak látszik a korrupció veszélye, és célzott válaszlépéseket sürgetett. A városfejlesztés és az építőipar olyan ágazatok, amelyek esetében általában Unió-szerte magas a korrupció veszélye. A jelentés különösen korrupció-érzékeny területként azonosította ezeket az ágazatokat néhány olyan tagállamban, ahol sok korrupciós ügyben folyt vizsgálat és büntetőeljárás az elmúlt évek során. Az e területen fennálló veszélyekre reagálva az egyik tagállam szakosított ügyészi hivatalt hozott létre a környezeti tervezés és a városfejlesztés terén elkövetett számos bűncselekmény (például korrupció) leküzdésére. A környezeti tervezést korrupció-érzékeny területként emeltük ki egy tagállamban, ahol a korrupcióval és illegális pártfinanszírozással kapcsolatos vádak – különösen nagy méretű projektek esetében – a településrendezési engedélyek kiadását is érintették. Az egészségügy ágazatát, ahol szintén általános korrupciós veszély tapasztalható – különösen a beszerzések terén és a gyógyszeriparban –, több tagállam esetében részletesebben elemeztük. Ezek az országok jelenleg stratégiákat és reformokat dolgoznak ki az egészségügyi korrupció leküzdésére. Mostanáig azonban kevés kézzelfogható eredmény született. Továbbra is aggodalomra adnak okot az informális fizetések, valamint a közbeszerzések terén és a gyógyszeriparban jelentkező korrupció. Az adóigazgatáson belüli korrupció, amit az egyik tagállamban súlyos problémaként emeltünk ki, célzott stratégiai válaszlépést igényel. Összességében véve az említett tagállamok túlnyomó többsége nem rendelkezik koherens kockázatelemzési mechanizmusokkal, illetve a veszélyeztetett ágazatokban meglévő korrupció leküzdésére szolgáló szektorspecifikus stratégiákkal. A pénzügyi szektor integritása és átláthatósága A pénzügyi válságot követően gyakran felmerült, hogy a pénzügyi szektorban szigorúbb integritási és átláthatósági normákra van szükség. E jelentés több tagállam tekintetében is felveti ezeket a kérdéseket. Az Európa Tanács Parlamenti Közgyűlésének egyik jelentése szerint a „nagy volumenű korrupciós ügyek” az offshore cégek és adóparadicsomok révén elkövetett adócsaláshoz kapcsolódnak.[16] A jelentés említést tesz a Világbank[17] és az ENSZ Kábítószer- és Bűnügyi Hivatala (UNODC) ellopott javak visszaszerzésével kapcsolatos kezdeményezésről, amely 150 nagy volumenű korrupciós ügyet vizsgált, és közvetlen összefüggést állapított meg, a magas rangú tisztviselők által elkövetett, nagyméretű korrupció, valamint az ellopott javak homályos fedőcégek, alapítványok és trösztök révén történő elrejtése között. Emellett említést tett az ellopott javak kinyomozásának és felkutatásának útjában álló akadályokról, amelyeket a tényleges tulajdonosra vonatkozó információk hiánya és a több országra kiterjedő, kifinomult vállalati struktúrák alkalmazása idéz elő. A Parlamenti Közgyűlés ugyanezen jelentése egy tagállamot említ az Európa Tanács azon tagjai között, amelyek „védelemben részesítik vagy eltűrik az offshore rendszer többé-kevésbé megkérdőjelezhető pénzügyi és jogi szabályozását”. A szóban forgó tagállam a közelmúltban bejelentette a banki adatokhoz való hozzáférésre vonatkozó jogi keretének felülvizsgálatára irányuló terveit. Egy másik tagállamban a pénzügyi szektort – köztük jelentős bankokat – érintő viták, amelyek olyan kérdésekre vonatkoztak, mint a kamatlábak rögzítése, a felelőtlen és spekulatív hitelezés, valamint a kellő gondosság elmulasztása, aggodalmat keltettek a szabályozással és a meglévő szabályok érvényesítésével kapcsolatosan. Széles körben tárgyalták azt is, hogy milyen szerepet töltenek be a bankok a pénzmosás elősegítésében vagy lehetőségének megteremtésében. A bejegyzett társaságok tulajdonosainak hozzáférhető nyilvántartására vonatkozó tervek hozzájárulhatnak az átláthatóság javításához. Egy másik tagállam kötelezettséget vállalt bankfelügyeletének és szabályozási keretének, valamint a pénzmosással szembeni biztosítékoknak az erősítésére. Külföldi vesztegetés Azok a tagállamok, amelyek határaikon belül hatékonyan fellépnek a korrupcióval szemben, gyakran kihívásokkal küzdenek vállalataik külföldi magatartása tekintetében, különösen olyan országok esetében, ahol a korrupciós gyakorlatok általánosan elterjedtek. Az OECD szigorú nyomon követést végez ezen a területen, és rendszeres értékeléseiben egyaránt kiemeli a bűnüldözés megfelelő és kevésbé kielégítő eredményeit. Több tagállamban helyes gyakorlatok alakultak ki a külföldi vesztegetési ügyeket kiemelten kezelő, jelentős számú sikeres büntetőeljárást és súlyos szankciót illetően, vagy a korrupció – különösen a külföldi vesztegetés – megelőzésére és büntetőeljárás alá vonására szolgáló jogi és eljárási eszközök erősítését szolgáló, átfogó vesztegetési törvény közelmúltbeli elfogadása tekintetében. A belföldi és külföldi vesztegetés leküzdésének szilárd jogszabályi kerete – az Egyesült Királyság vesztegetésről szóló törvénye A 2010-es vesztegetésről szóló törvény, amely 2011. július 1-jén lépett hatályba, a világ legszigorúbb vesztegetésellenes szabályozásával rendelkező országai közé emeli az Egyesült Királyságot. A törvény nem csupán a kenőpénz fizetését és elfogadását, és a külföldi tisztviselő megvesztegetését nyilvánítja bűncselekménnyé, hanem a büntetőjogi felelősséget azokra a kereskedelmi szervezetekre is kiterjeszti, amelyek nem előzik meg a nevükben elkövetett vesztegetést. A területen kívüli joghatóságra vonatkozó előírások lehetővé teszik a Serious Fraud Office (Súlyos Csalások Felderítésével és Kivizsgálásával Foglalkozó Hivatal) számára, hogy büntetőeljárást folytasson az Egyesült Államokban jelen lévő bármely vállalattal vagy ahhoz kapcsolódó személlyel szemben, még akkor is, ha a vállalat székhelye külföldön található. A kereskedelmi szervezetek mentesülnek a büntetőjogi felelősség alól, ha megfelelő eljárásokkal rendelkeznek a vesztegetés megelőzéséhez. A Hivatal által összeállított, a törvényt kísérő, kereskedelmi vállalatoknak szóló útmutató elősegíti az új jogalkotási keret megismertetését, valamint gyakorlatias útmutatást ad a vállalkozásoknak (esettanulmányokat is beleértve) a vesztegetés megelőzése, illetve felderítése tekintetében a törvény alapján rájuk háruló kötelezettségekről. Az útmutató – a korábbi OECD ajánlásnak megfelelően – világossá teszi, hogy a hálapénzeket illegális kenőpénznek kell tekinteni, és szempontokat nyújt a vállalkozásoknak a vendéglátás és a vesztegetés álcázott formáinak egymástól való elkülönítéséhez. A Hivatal tág hatáskörrel rendelkezik a súlyos és bonyolult csalási esetek, így a korrupció felderítésére és büntetőeljárása alá vonására. Bizonyos körülmények között a Hivatal a korábbi útmutatóknak megfelelően fontolóra veheti polgári jogi visszafizetési felszólítás és egyezség alkalmazását. Az OECD kritikát fogalmazott meg más tagállamokkal szemben, mivel azok nem kellő mértékben vagy egyáltalán nem vonják büntetőeljárás alá a külföldi vesztegetést, és nem foglalkoznak a vállalataikat külföldön érő korrupciós kockázatokkal. Állami vállalatok Egyes tagállamokban, ahol nem egyértelműek a jogszabályok, és az átpolitizáltság akadályozza az érdemen alapuló kinevezéseket és a közérdek érvényesülését, nem ritkák a hiányosságok az állami vállalatok felügyelete terén sem. Továbbá nincsenek kellő korrupcióellenes biztosítékok vagy mechanizmusok az összeférhetetlenség megelőzésére és szankcionálására. Kevéssé átlátható a pénzeszközök elosztása, valamint bizonyos esetekben az említett vállalatok szolgáltatásvásárlása. Az állami vállalatokhoz köthető állítólagos pénzeszközökkel való visszaélés, korrupt gyakorlatok és pénzmosás ügyében a közelmúltban folytatott nyomozások azt jelzik, hogy ezen a területen jelentős korrupcióval összefüggő kockázatok mutatkoznak, valamint gyenge az ellenőrzés és a megelőzés. Néhány tagállam esetében a jelentés kiemeli, hogy a korrupció kockázatait esetleg növelő gyorsított privatizációs eljárások tekintetében nagyobb átláthatóságra és hatékonyabb ellenőrzésre van szükség. A korrupció és a szervezett bűnözés közötti kapcsolat Azokban a tagállamokban, ahol a szervezett bűnözés komoly problémát jelent, gyakran a korrupcióval segítik azt. Az egyik tagállamban több állítólagos, központi vagy regionális szintű illegális pártfinanszírozási ügy szervezett bűnözői csoportokhoz is kapcsolódott. Ezekben a tagállamokban továbbra is aggodalomra adnak okot a szervezett bűnözői csoportok, a vállalkozások és a politikusok közötti összefonódások, különösen regionális és helyi szinten, valamint a közbeszerzés, az építőipar, a karbantartási szolgáltatások, a hulladékgazdálkodás és más ágazatok terén. A kutatás szerint egy másik tagállamban a szervezett bűnözés minden szinten, így a politikában is befolyást gyakorol. A politikai korrupciót gyakran a hatalomhoz való közvetlen vagy közvetett hozzájutás eszközének tekintik; a kutatás szerint a feketegazdaság aránya ebben az országban a legmagasabb az uniós tagállamok között. Amint a súlyos és szervezett bűnözés általi fenyegetettség Europol által elvégzett, 2013. évi értékelése is hangsúlyozta; összességében megállapítható, hogy a korrupció a szervezett bűnözői csoportok állami és magánszektorba történő beszivárgásának eszközeként továbbra is komoly veszélyforrást jelent. E. Háttér Több olyan háttérszempont is van, amelyek – bár önmagukban nem feltétlenül kapcsolódnak a korrupcióhoz – hatást gyakorolhatnak arra, hogy a környezet mennyire nyit utat a korrupció előtt. Az e területekre vonatkozó hatékony politikák hatásaként beszűkülhet a korrupció lehetősége. Átláthatósági politikák és információszabadság A nyitottság és az átláthatóság visszatartó hatást fejthet ki a korrupció tekintetében, és visszaélések bekövetkezése esetén hozzájárulhat azok feltárásához. Jóllehet a legtöbb tagállam megfelelő jogszabályokkal rendelkezik ezen a térén, néhány másik országban pedig folyamatban van a jogszabályok elfogadása, az átláthatósági normákat mégis eltérő mértékben hajtják végre. Az egyik tagállam olyan online alkalmazást fejlesztett ki, amely áttekintést nyújt a közszektor valamennyi árukkal és szolgáltatásokkal kapcsolatos kiadásáról (lásd még a közbeszerzésekről szóló szakaszt). Emellett részletes adatokat szolgáltat valamennyi állami tulajdonban lévő és állami irányítás alatt álló vállalat igazgatósági és felügyelő testületéről és éves beszámolójáról. Egyes tagállamokban a hatékony antikorrupciós politikák részint a hagyományos nyitottságból és átláthatóságból, valamint az iratok nyilvánosságra hozatalából erednek. Előrelépés az átlátható közigazgatási döntéshozatal felé – Görögország Egy 2010-ben elfogadott törvény[18] valamennyi közintézményt kötelez döntéseinek – köztük a közbeszerzésekkel kapcsolatos döntések – online közzétételére. 2010. október 1-jétől minden közintézmény, szabályozó hatóság és helyi önkormányzat köteles feltölteni határozatait az internetre a „Tisztánlátás” (diavgeia – διαύγεια) elnevezésű program segítségével.[19] A közigazgatási intézmények határozatai nem hajthatók végre, ha nem töltötték fel azokat a Tisztánlátás program weboldalaira. Kizárólag azokat a határozatokat mentesítik e kötelezettség alól, amelyek érzékeny személyes adatokat és/vagy nemzetbiztonsági információkat tartalmaznak. Minden iratot digitális aláírással, és automatikusan egyedi iktatási számmal látnak el. Ha eltérés van a Hivatalos Közlönyben és a Tisztánlátás weboldalain közzétett szöveg között, akkor az utóbbi érvényesül. A megkötött közbeszerzési szerződéseket szintén közzéteszik. A visszaélést bejelentő személyek védelme A megfelelő visszaélés-bejelentési mechanizmusok – amelyek törvényes keretet adnak az esetleg szabálytalanságnak vagy akár jogellenes cselekménynek minősülő tevékenységekre vonatkozó bejelentések hivatalos formába öntését lehetővé tévő, közigazgatáson belüli eljárásoknak – elősegíthetik a korrupcióhoz (és más területekhez is) szervesen hozzátartozó felderítési problémák leküzdését. A visszaélések bejelentése azonban nehézségekbe ütközik, mivel az érintettek saját szervezetük keretein belül általában vonakodnak bejelentést tenni, és megtorlástól tartanak. E tekintetben kulcsfontosságú az egyes szervezeteken belül az integritás kultúrájának kiépítése, a tudatosság fokozása, valamint olyan hatékony védelmi mechanizmusok létrehozása, amelyek bizalmat ébresztenek a potenciális bejelentőkben.[20] A lobbitevékenység átláthatósága Kívánatos, hogy a közszféra döntéshozatalának összetett világában a közigazgatási szervek folyamatos párbeszédet folytassanak a külső érdekeltekkel. Minden érdekelt félnek lehetőséget kell adni véleménye kifejtésére, ezt azonban átlátható módon kell megtenni. Mivel a lobbitevékenység magában hordozhatja a korrupció és a szabályozó foglyul ejtésének veszélyét, kívánatos, hogy jogszabályi formában vagy a lobbisták önkéntes nyilvántartása révén keretet szabjanak e tevékenységnek. Az ilyen mechanizmusok elősegíthetik a hatóságok és a külső érdekeltek közötti kapcsolat tisztaságát és átláthatóságát. Ennek révén pedig hozzájárulhatnak a korrupció veszélyének csökkentéséhez. Mostanáig viszonylag kevés tagállamban történt előrehaladás ezen a területen, bár néhány további tagállam megkezdte a jogszabály vagy szabályozás elfogadására irányuló eljárást, vagy új mechanizmusok bevezetésének lehetőségéről tárgyal. IV. Közbeszerzés A. Az uniós keretek általános áttekintése Az uniós közbeszerzési piac mérete A közbeszerzések jelentős elemét képezik az Unión belüli nemzeti gazdaságoknak. Az Unió GDP-jének körülbelül ötödét költik el minden évben a közigazgatási szervek és a közjogi intézmények termékek, építési beruházások vagy szolgáltatások beszerzésére.[21] Ezen összérték körülbelül 20 %-a olyan azon értékhatárokat meghaladó közbeszerzési eljárást jelent, amelyek felett az uniós közbeszerzési szabályok alkalmazandók. A Bizottság az uniós értékhatárt meghaladó ajánlati felhívások összértékét körülbelül 425 milliárd euróra becsülte 2011-ben.[22] Az antikorrupciós politikák jelentősége a közbeszerzési eljárásokban Tekintettel a közbeszerzési eljárásokból származó pénzáramlásra és egy sor más tényezőre, ezen a területen korrupciós gyakorlatok jelentkezhetnek. Egy, a körbeszerzésekről és korrupcióról végzett 2008-as kutatás szerint a korrupt gyakorlatok eredményeként egy adott szerződés esetében akár 20 % és 25 % közötti többletköltségek is jelentkezhetnek, amelyek egyes esetekben akár a szerződés összköltségének 50 %-t is elérhetik.[23] Ahogy arra az OECD Integritási alapelvek a közbeszerzések terén c. tanulmánya is rámutatott, „a közbeszerzési eljárások gyenge irányítása akadályozza a piaci versenyt és a közigazgatás által az árukért és szolgáltatásokért fizetett ár emelkedéséhez vezet, így közvetlen kihatással van a közkiadásokra és így az adófizetők pénzére. Az érintett pénzügyi érdekek, valamint a köz- és magánszektor közötti szoros együttműködés a közbeszerzéseket erősen kockázatos területté teszik. […]’[24] Az Unión belül a közbeszerzések területén jelentkező korrupció meghatározásáról és csökkentéséről szóló 2013-as felmérés arra a következtetésre jutott, hogy 2010-ben a korrupció közvetlen költségei nyolc tagállamban[25] 1,4–2,8 milliárd euróra rúgtak mindössze öt ágazat közbeszerzései (közúti és vasúti szállítás; víz- és hulladékgazdálkodás; városfejlesztés/közműépítés; képzés; K+F) vonatkozásában.[26] E jelentés egyedi országfelmérései rámutatnak arra, hogy a közbeszerzés a korrupciónak egyik leginkább kitett terület, amit az egy vagy több országra kiterjedő magas szintű korrupciós ügyek száma is szemléltet. Mivel a közbeszerzési eljárásban meglehetősen magas a korrupciós kockázat mértéke, az uniós tagállamok és az uniós intézmények számára egyaránt prioritást jelentenek a közbeszerzések terén tett antikorrupciós és csalás elleni biztosítékok.[27] A közbeszerzések területén jelentkező korrupció megelőzésének és visszaszorításának gyengesége káros hatással van a nemzeti és uniós pénzeszközök kezelésére. A jelenlegi uniós jogi keret A közbeszerzésekről szóló uniós jogszabályok (vagyis a „közbeszerzési” irányelv, a „közüzemi” irányelv, a honvédelem és a biztonság területén jelentkező közbeszerzésekre vonatkozó irányelv és a „jogorvoslati” irányelv)[28] fő célja az Európai Unió működéséről szóló szerződés alapelvei – különösen az áruk szabad mozgására, a letelepedés szabadságára és a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó elvek, valamint az ezekből származó elvek – tiszteletben tartásának biztosítása. A közbeszerzésekre vonatkozó jogszabályok célja annak biztosítása, hogy a közbeszerzési piacok Unió-szerte nyitottak maradnak, így hozzá tudnak járulni a közpénzek leghatékonyabb felhasználásához, ennek révén pedig elősegítik a közkiadások tisztességes, egységes és átlátható platformjának megvalósulását. Ez kedvezően befolyásolhatja az általános uniós antikorrupciós politikákat, amelyekben az átláthatóság és a tisztességes verseny fontos szerepet játszanak a korrupt gyakorlatok megakadályozásában. Azon rendelkezések is a közbeszerzésekre vonatkozó jogalkotás részét képezik, amelyek közvetlenebbül kapcsolódnak a korrupcióellenes politikákhoz, így például az olyan jogalany kizárása a tendereljárásból, amely ellen jogerős bírósági ítélet született korrupciós ügyben, a közbeszerzési eljárás különböző szakaszainak nyilvánosságára és átláthatóságára vonatkozó részletes rendelkezések, a jogorvoslatokra vonatkozó minimumszabályok, a szokatlanul alacsony ajánlati felhívásokra vonatkozó külön rendelkezések, valamint a szerződésmódosítások bizonyos feltételeit meghatározó rendelkezések. Jelenleg csak korlátozott számú másodlagos jogi rendelkezés szabályozza[29] az építési koncessziók odaítélését, míg a szolgáltatási koncessziókat kizárólag az Európai Unió működéséről szóló szerződés általános alapelvei fedik le. Egyes tagállamokban külön jogi rendelkezések foglalkoznak a közbeszerzések területén jelentkező korrupcióval vagy külön intézkedéseket alkalmaznak a korrupció kockázatának csökkentésére, ahogy az az alábbiakban részletesen bemutatásra kerül. A legtöbb tagállam azonban a korrupcióra vonatkozó általános szabályozás keretében kezeli a közbeszerzési eljárások területén jelentkező korrupció kérdését. A TED („Tenders Electronic Daily” – ajánlati felhívások elektronikus napilapja) adatbázist – az „Európai Unió Hivatalos Lapjának kiegészítése” online változatát – rendszeresen frissítik az egész Európából érkező ajánlati felhívásokkal. A HL/TED-ben közzétételre kerülnek a szerződési hirdetmények és a közbeszerzési irányelvekben meghatározott küszöbök feletti közbeszerzési szerződések odaítéléséről szóló hirdetmények. A 2012-es éves közbeszerzési végrehajtási áttekintő megállapította, hogy a szerződési hirdetmények és a közbeszerzési szerződések odaítéléséről szóló hirdetmények száma folyamatosan nőtt az elmúlt években,[30] Ez azt mutatja, hogy az irányelvek és a TED hozzájárultak ahhoz, hogy nagyobb nyilvánosságot kapott az ajánlati felhívások és a közbeszerzési szerződések odaítélése. Az uniós közbeszerzési szabályok megfelelő alkalmazásának ellenőrzése A Szerződések őreként a Bizottság bejelentésre vagy hivatalból eljár az európai közbeszerzési szabályok potenciális megsértése esetén. Ebben a tekintetben a Bizottság a közbeszerzési szabályoknak való megfelelést biztosítására törekszik, tekintet nélkül a megsértés okára, és arra, hogy a szabálysértést szándékosan követték el, vagy elégtelen ismeretek esetleg hibák eredményezték. A Bizottság főszabályként nem vizsgálja, hogy az európai közbeszerzési szabályok megsértése korrupció eredménye lehet-e. Ennek vizsgálata a tagállamok hatáskörébe tartozik. Ugyanakkor a kötelezettségszegési eljárások[31] gyakran olyan szabálytalanságokra utalnak, amelyek jelzik a közbeszerzési szabályok alkalmazásának gyenge pontjait; ezeket a korrupció-megelőzés és ellenőrzési mechanizmusok hatékonyságát vizsgálata során is jelentős mértékben figyelembe kell venni. A Bizottság 2012. évi éves közbeszerzési végrehajtási áttekintő (2012 Annual Public Procurement Implementation Review) elnevezésű munkadokumentuma 97 folyamatban lévő kötelezettségszegési eljárásra mutatott rá a közbeszerzési szabályok nem megfelelő alkalmazása miatt; ezek több mint fele mindössze három tagállammal szemben indult. Az említett ügyek többsége a következő vádak miatt indult: a tárgyalásos eljárás indokolatlan használata előzetes közzététel nélkül, hátrányos megkülönböztetés, közvetlen odaítélések, átláthatóság hiánya, a szerződés indokolatlan módosítása, a belső szabályok helytelen alkalmazása vagy a Szerződés általános alapelveinek megsértése.[32] Azon ügytípusok alapján, amelyekben a Bizottság kötelezettségszegési eljárást indít az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélésére vonatkozó eljárások koordinációjának uniós szabályai feltételezett megsértése miatt, a szabálytalanságok leginkább az előzetes versenyeztetés nélkül történő tárgyalásos eljárások során következtek be. A legtöbb hibás pályázattal kapcsolatos ügy az infrastruktúra ágazatra vonatkozott, ezt követte a szennyvízelvezetési/hulladékgazdálkodási szektor, az informatikai szolgáltatások beszerzése, a vasút, az egészségügy és az energiaszektor. Folyamatban lévő uniós jogalkotási reformok Egy átfogó értékelés bebizonyította, hogy a közbeszerzési irányelvek jelentős mértékben elérték a célkitűzéseiket.[33] Nagyobb fokú átláthatóságot és magasabb szintű versenyt eredményeztek, valamint az alacsonyabb árak révén mérhető megtakarításokat valósítottak meg. Ugyanakkor szükség van az eljárások további egyszerűsítésére, valamint a csalásellenes és korrupcióellenes garanciák megerősítésére. Ezért a Bizottság 2011 decemberében a közbeszerzési irányelvek módosítását javasolta. A javasolt új jogszabály a vízügyi-, energia-, közlekedési- és postai szolgáltatási szektorban,[34] az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásra irányuló közbeszerzési szerződések területére,[35] valamint a koncessziókra vonatkozó közbeszerzések területére nézve tartalmaz uniós szintű szabályokat. A Bizottság az alábbiakra vonatkozóan javasolt rendelkezéseket: az összeférhetetlenség (amelyet első alkalommal határoz meg uniós szintű jogszabály), a korrupciós, csalási és összeférhetetlenségi adatok központosítása, a szerződések módosításának szigorúbb szabályozása, szélesebb körű kizárási kritériumok és a megkötött szerződések ellenőrzése. A Bizottság javaslatát jelenleg az Európai Parlament és a Tanács tárgyalja. A javaslat része volt a közbeszerzési szabályok végrehajtásának ellenőrzése, a figyelmeztető jelzések és riasztások rendszere a csalások és a korrupció észlelésére. A tagállamok azonban alapvető kifogásokat emeltek ezen intézkedések ellen, amelyeket túlságosan terhesnek tartottak a közigazgatásuk számára. A koncessziós szerződések odaítélésére vonatkozó javaslat[36] célja az ilyen szerződések odaítélésével kapcsolatos bizonytalanságok csökkentése, és a legelőnyösebb ajánlatok biztosítása érdekében az infrastrukturális és stratégiai szolgáltatási köz- és magánbefektetések elősegítése. A koncessziókra vonatkozó tervezett irányelv tartalmaz olyan rendelkezéseket is, amelyek a tagállamoktól elvárják a favoritizmus vagy a korrupció elleni küzdelmet elősegítő és az összeférhetetlenséget megelőző szabályok meghozatalát, amelyek célja az odaítélési eljárás átláthatóságának és valamennyi ajánlattevő egyenlőségének biztosítása. Az új közbeszerzési csomagot várhatóan 2014 elején fogadják el. A korrupcióról szóló Eurobarometer felmérések eredményei Az üzleti korrupcióról szóló 2013-as Eurobarometer gyorsfelmérés szerint[37] a tagállamokbeli közbeszerzési eljárásokban részt vett cégek közel egyharmada (32 %) azt állítja, hogy a korrupció miatt nem nyertek szerződést. Ez az álláspont leginkább az építőiparban (35 %) és a mérnöki szektorban (33 %) tevékenykedő cégeknél jellemző. Bulgáriában (58 %), Szlovákiában (57 %), Cipruson (55 %) és a Cseh Köztársaságban (51 %) a cégképviselők több mint fele azt állítja, hogy esetükben ez történt. Ugyanezen felmérés szerint a bürokrácia (21 %) és a szemlátomást bizonyos pályázókra szabott feltételek (16 %) azon fő okok, amelyek miatt a cégek az elmúlt három évben nem vettek részt közbeszerzési eljárásokban. A vállalatok több mint négytizede állította, hogy egyes illegális gyakorlatok széles körben elterjedtek a közbeszerzési eljárások során, különösen az egyes cégeket érintő személyre szabott feltételek (57 %), összeférhetetlenség az ajánlatok értékelése során (54 %), ajánlattétel összejátszással (52 %), homályos értékelési vagy kiválasztási szempontok (51 %), az ajánlattevők bevonása a feltételek kialakításába (48 %), visszaélések a tárgyalásos eljárások során (47 %), visszaélés a versenyeztetés nélküli vagy gyorsított eljárások alkalmazását indokoló sürgősségi okokkal (46 %), a szerződéses feltételek módosítása a szerződés megkötése után (44 %). Általában mérnöki és építőipar cégek nyilatkozták a legnagyobb valószínűséggel, hogy ezen gyakorlatok mindegyike széles körben alkalmazott. Az összes cég több mint fele szerint a korrupció széles körben tapasztalható a nemzeti (56 %) vagy a regionális/helyi hatóságok (60 %) által lebonyolított közbeszerzési eljárások során. Az üzleti korrupcióról szóló 2013-as Eurobarometer gyorsfelmérés szerint a megkérdezett európaiak 45 %-a úgy véli, hogy a közbeszerzési pályázatok odaítélését végző hivatalnokok körében elterjedt a vesztegetés és a hatalmi pozícióval való visszaélés személyes haszon érdekében. A következő országok válaszadói gondolják úgy leginkább, hogy a közbeszerzési pályázatok odaítélését végző hivatalnokok körében széleskörű a korrupció: Cseh Köztársaság (69 %), Hollandia (64 %), Görögország (55 %), Szlovénia (60 %), Horvátország (58 %) és Olaszország (55 %). Ezen a területen a következő országokban mérték a hivatalnokokról a legkedvezőbb véleményeket: Dánia (22 %), Finnország (31 %), Írország (32 %), Luxemburg (32 %) és az Egyesült Királyság (33 %). B. A korrupciós kockázatok kezelésének helyes és helytelen gyakorlatai a közbeszerzési eljárások során Általános észrevételek Ez a fejezet a közbeszerzésekhez kapcsolódó korrupciós kockázatokat tekinti át az uniós antikorrupciós jelentés országspecifikus értékelésének eredményei, valamint más bizottsági tanulmányok és adatok alapján. A közbeszerzési eljárás minden szakaszát figyelembe vettük a jelen elemzéshez: az ajánlattételt megelőzőt (ideértve a szükségletfelmérést és feltételeket), az ajánlattételt (ideértve a szerződéskötési eljárást: kiválasztást, értékelést és a szerződés odaítélését), valamint az odaítélést követő szakaszt. A szerződés végrehajtásának szakaszát szintén figyelembe vettük. Ez megfelel az OECD 2009-es elemzésének, amely kiemelte annak szükségességét, hogy további lépéseket tegyenek a közbeszerzési eljárás egésze során jelentkező korrupciós kockázatok megelőzése érdekében, a szükséglet-felmérési szakasztól kezdve egészen a szerződéskezelésig és kifizetésig, ideértve a nemzetbiztonsági és sürgősségi közbeszerzés használatát.[38] Míg ez a szakasz általában véve tekinti át az Unión belüli helyes és helytelen gyakorlatokat, a közbeszerzési kérdések részletesebb elemzése az egyes országfejezetekben található. A probléma kiterjedtségének és/vagy az adott országokban tapasztalható nehézségek súlyának felmérése alapján választottuk ki azokat a tagállamokat, amelyek esetében alaposabb országspecifikus elemzést végeztünk a közbeszerzések területén található korrupciós kockázatok tekintetében. Ez nem jelenti azt, hogy a közbeszerzés kérdései a többi tagállamban nem kívánnak további figyelmet, hanem arról van szó, hogy a Bizottság döntése szerint más korrupcióval kapcsolatos kérdések fontosabbaknak tűnnek a közbeszerzésnél. Az uniós alapok kezelését érintő korrupció- és összeférhetetlenség-gyanús esetek – a hatályos uniós jogszabályok értelmében – a kifizetések megszakításához és/vagy felfüggesztéséhez vezethetnek, amíg az adott tagállam meg nem hozza a megfelelő korrekciós intézkedéseket, ideértve az irányítási és kontrollrendszerek megerősítését. Sem az általános, sem az országspecifikus elemzésnek nem célja általános referenciaértékek meghatározása ezen a területen, hanem inkább a gyenge pontokat és az azokra talált – a gyakorlatban sikeresnek bizonyult vagy kudarcot vallott – megoldásokat (mind a megelőzési, mind a szankcionálási oldalon) szándékozik bemutatni. Egyedi megállapítások Kockázati területek és korrupciós minták A közbeszerzési eljárásokban felmerült korrupció miatt lefolytatott tagállami büntető ügyek alapján a következő, leggyakrabban előforduló problémák azonosíthatóak: személyre szabott feltételek kidolgozása bizonyos ajánlattevők előnyben részesítése végett, a közbeszerzések kisebb ajánlatokra darabolása, hogy a versenyeztetéssel járó eljárásokat elkerüljék, az eljárás különböző szakaszaiban felmerülő összeférhetetlenség, ami nem csak közbeszerzési tisztviselőket, de a magasabb szintű ajánlatkérőket is érinti, aránytalan és indokolatlan kiválasztási kritériumok, ajánlattevők indokolatlan kizárása, sürgősségi eljárások indokolatlan használata, nem megfelelő helyzetelemzés, ahol az ajánlati árak túlságosan alacsonyak voltak, a legalacsonyabb ár, mint legfontosabb feltétel túlzott figyelembevétele a teljesítés minőségére és a teljesítési képességre vonatkozó szempontokkal szemben, az ajánlatok közzététele alóli indokolatlan kivételek. A közbeszerzési eljárást leszámítva az ellenőrzések sok esetben az odaítélés szakaszát követően – amikor szintén előfordulhat visszafolyatás –azonosítottak kockázatokat, amelyek például a teljesítések minőségét szándékosan veszélyeztetik. Más korrupciós ügyekben az odaítélés szakaszát követően jellemzően előfordul például a közbeszerzési szerződések módosításainak nem kellő indokolása, valamint a szerződéses feltételeket módosító és a költségvetést növelő utólagos szerződésmódosítás. Az Európai Unióbeli közbeszerzések területén tapasztalható korrupció azonosításáról és csökkentéséről szóló 2013-as tanulmány[39] négy fő szabálytalan gyakorlatot azonosított 96 olyan ügyben, amelyekben a jogerős bírósági ítélet már megerősítette a korrupciós vádakat, vagy ahol határozott jelek utalnak a korrupt gyakorlatokra. A szóban forgó gyakorlatok a következők: 1) összejátszás ajánlattételben (ajánlat-elfojtás, kiegészítő ajánlatok, körbenyerés és alvállalkozások formájában), amikor a szerződést „odaígérik” egy vállalkozónak, a tisztviselők beleegyezésével vagy anélkül; 2) visszafolyatás; amikor a tisztviselő csúszópénzt kér vagy fogad el, amelyet figyelembe vesz a közbeszerzési eljárás folyamán, ideértve az adminisztratív eljárásokat is; (3) összeférhetetlenség; 4) más szabálytalanságok, ideértve a szándékosan helytelen gazdálkodást/ismerethiányt, amikor a tisztviselők nem végzik el a megfelelő ellenőrzéseket vagy követik a szükséges előírásokat és/vagy eltűrnek vagy szemet hunynak a vállalkozók által elkövetett nyilvánvaló szándékos szabálytalanságok felett. Bár a tárgyalásos és közvetlen odaítélésű eljárások bizonyos körülmények között indokoltak, vannak esetek, amikor abból a célból kerül rájuk sor, hogy elkerüljék a versenyeztetéses eljárási kötelezettségeket. Egyes tagállamokban a versenyeztetés nélküli eljárások jelentősen meghaladják az uniós átlagot. A tárgyalásos eljárások indokolatlan használata a korrupt gyakorlatok kockázatát is fokozza. A tárgyalásos és közvetlen odaítélésű eljárások visszaélésszerű használatának kockázatát célozza kezelni egyes tagállamok azon előírása, amely jogilag kötelezővé teszi az előzetes értesítést azokról a tárgyalásos eljárásokról, amelyek esetében nem teszik közzé a közbeszerzési ellenőrző vagy felügyelő testületeknek szóló értesítést. A közbeszerzési eljárások során a következő szektorok tűnnek a korrupció által leginkább veszélyeztetetteknek: építőipar, energia, közlekedés, honvédelem és egészségügy. Több tagállamban, ahol felmerül az illegális párfinanszírozás gyanúja, előfordultak olyan helyzetek, amikor állítólag közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatos kedvező döntésért nyújtottak ilyen finanszírozást. Más esetekben a gyanú az üzleti szféra és a központi vagy helyi szintű politikusok közötti túl szoros kapcsolatok esetében merült fel, amely a közbeszerzési szerződések odaítélésével kapcsolatban állítólagos korrupt gyakorlatokat segített elő. A közbeszerzésekkel kapcsolatos regionális és helyi szintű kockázatok A regionális és helyi szintű közbeszerzések különösen ott vetnek fel kérdéseket, ahol a helyi hatóságok széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek, amelyekhez nem párosulnak megfelelő fékek és ellensúlyok. A közpénzek jelentős százalékarányának elosztása ezen a szinten történik, ugyanakkor gyengék a belső és külső ellenőrző mechanizmusok. Az olyan konvergenciaországokban, ahol az állami beruházások igen jelentős részét a strukturális alapokkal együtt társfinanszírozzák, az alapok irányítási és kontroll előírásai csökkentik ezeket a kockázatokat. Mindazonáltal az előírások hatékony végrehajtása komoly nehézséget jelent. Néhány tagállamban a kontrollmechanizmusok olyan ügyekre derítettek fényt, ahol a tisztviselők helyi önkormányzati vagyont használtak arra, hogy a hozzájuk kapcsolódó cégekkel tranzakciókat bonyolítsanak le. Egyes önkormányzatokban és régiókban kisebb érdekcsoportok körül erőteljesen megszilárdult klienshálózatok alakultak ki. A legtöbb esetben illegális pártfinanszírozással, jogellenes személyes meggazdagodással, nemzeti vagy uniós támogatás eltérítésével, favoritizmussal és összeférhetetlenséggel kapcsolatos vádak vagy gyanúk merültek fel. Egyes tagállamokban előfordultak olyan esetek, amikor néhány szervezett bűnözési csoport vezetője önkormányzati szinten kialakította a saját politikai pártját vagy behálózott önkormányzati képviselő testületeket annak érdekében, hogy befolyást gyakoroljon a helyi bűnüldöző vagy igazságügyi szervekre, és torzítsa a közbeszerzést. E kockázat kezelése érdekében egyes önkormányzatok antikorrupciós intézkedéseket hoztak, így például belső pénzügyi irányítási és kontrollrendszereket létesítettek. A helyi szintű korrupció által leginkább veszélyeztetett területek közé tartoznak a városfejlesztéshez kapcsolódó építkezések, valamint hulladékkezelés. Az egyes tagállamok magas szintű, regionális és helyi tisztviselőit érintő korrupciós ügyek napvilágra hozták, hogy az átminősítési döntéseket[40] időnként a helyi fejlesztőktől származó nyomás alatt hozták meg, a jövőbeli építési szerződésekhez kapcsolódóan. Egyes tagállamokban a helyi közigazgatás saját integritási vagy antikorrupciós cselekvési tervet dolgozott ki vagy ennek feldolgozására kérték fel. Bár ezek némelyikének végrehajtása csak formális vagy nem egyenletes, továbbá nehéz mérni a tényleges hatásukat, mások élen jártak a gyakorlatban bevált építési modellek kidolgozásában. Egyes tagállamokban az ajánlatkérők kötelesek kidolgozni saját integritási tervüket és felmérni a korrupciós kockázatokat. Néhány esetben a civil társadalmi kezdeményezések jótékony hatást gyakoroltak a helyi közigazgatások elszámoltathatóságára a közkiadások átláthatósága tekintetében. Nyitott helyi önkormányzat kezdeményezés – Szlovákia A közkiadások külső ellenőrzésének keretében Szlovákia nyitott helyi önkormányzat kezdeményezése 100 szlovák várost ölel fel egy sor kritérium alapján, amelyek a közbeszerzési eljárások átláthatóságán, az információhoz való hozzáférésen, a közérdekű adatok elérhetőségén, a nyilvános részvételen, a szakmai etikán és az összeférhetetlenségen alapulnak. A projektet a Transparency International menedzseli. További részletek erről a Szlovákiáról szóló országfejezetben találhatók. Korrupciómegelőzési irányelvek helyi szintű közbeszerzési eljárásokban – Németország A Német Városok és Települések Szövetségének, valamint az Építési Kis- és Középvállalkozások Szövetségi Egyesületének a közbeszerzési eljárások során létrejövő korrupció megelőzéséről szóló közös kiadványa a városok és települések szintjén nyújt áttekintést a közbeszerzési eljárások során felmerülő korrupció elleni megelőző intézkedésekről.[41] Ezek például az alábbiakat ölelik fel: figyelemfelkeltés és etikai kódexek; alkalmazottak rotációja; A„négy szem elvére” vonatkozó szabályok szigorú betartása; a szponzorálás egyértelmű szabályozása és az ajándékok elfogadásának tilalma; a pályázati kiírásokért/odaítélésekért felelős központi hatóságok létesítése; a pályázat pontos leírása és a becslések ellenőrzése; pályázati eljárások megszervezése, ideértve az ajánlatok titkosságát és az ajánlatok utólagos manipulációjának megelőzését; az elektronikus közbeszerzés fokozott használata; az elbírálás dokumentációja és a felügyeleti szervek általi alapos ellenőrzése; a korrupciós bűncselekmények miatt elítélt vállalkozások kizárása és fekete listák/korrupciós nyilvántartások létrehozása. Összeférhetetlenség és vagyonnyilatkozatok A tagállamokban a korrupció megelőzésére vonatkozó általános szabályok vagy a közbeszerzésről szóló rendelkezések szabályozzák az összeférhetetlenséget. Így a terület általános ellenőrzési mechanizmusainak hatékonyságától függ a megelőzés hatékonysága és az összeférhetetlenség észlelése a közbeszerzési eljárásban. Az összeférhetetlenség tekintetében különösen sérülékeny területek állapíthatók meg a helyi szintű közbeszerzési eljárásokban. Egyes tagállamok az antikorrupciós vagy integritás ügynökségeiken keresztül célzott ellenőrzéseket végeztek az összeférhetetlenségre nézve különösen sérülékenynek tartott területeken. Ez több összeférhetetlenségi ügy felderítését eredményezte és olyan közbeszerzési szerződésekre derített fényt, amelyeket személyes haszonszerzés céljával kötöttek a közérdek kárára. Amennyiben szabályozzák a köztisztviselőkre vonatkozó a vagyonnyilatkozat-tételt, e szabályok szinte kivétel nélkül kiterjednek a közbeszerzési eljárásokban eljáró tisztviselőkre is. Részletesebben lásd a „Legfontosabb megállapítások” részt, valamint az összeférhetetlenségre és vagyonnyilatkozatokra vonatkozó alfejezeteket. Korrupcióval kapcsolatos kockázatkezelési politikák[42] Több tagállamban a közelmúltban zajlott vagy jelenleg is zajlik a közbeszerzési eljárás reformja, amelynek célja az átláthatóság fokozása és a tisztességes verseny további támogatása. Egyes tagállamokban nemzeti antikorrupciós stratégiákat fogadtak el, amelyek magukban foglalják a közbeszerzési eljárások terén jelentkező korrupció megelőzését és szankcionálását is. Ugyanakkor a sűrű jogszabályi változások egyes tagállamokban jogbizonytalansághoz, valamint a végrehajtási eljárás és a megfelelő ellenőrző mechanizmusok gyengeségéhez vezettek. Egyes tagállamokban a jogszabályok bonyolultságát is a hatékony végrehajtás akadályának tekintik. Az ajánlatkérőket csak néhány tagállamban kérik integritási tervek készítésére és a korrupciós kockázatok felmérésére. A legtöbb esetben az ilyen kockázatértékeléseket a bűnüldöző szervek vagy a korrupcióellenes ügynökségek támogatásával végzik. Néhány tagállamban egy ideje figyelmeztető jelzési rendszer[43] kiépítése zajlik, amely mind a központi, mind a helyi szinten felhívja a figyelmet a problémára. Egyes tagállamok specifikus kockázatkezelő eszközöket fejlesztettek ki, amelyeket saját nemzeti vagy regionális szintű nehézségeik egyedi sajátosságaira szabtak. Kockázatkezelő eszközök és közbeszerzési platformok Olaszországban. A regionális és helyi közigazgatás több hálózata és szövetsége aktívan fellép a maffia állami struktúrákba történő beépülésének megelőzésére és regionális szinten a közbeszerzési eljárások átláthatóságának elősegítésére (pl. Avviso Pubblico, ITACA[44]). A helyi hatóságok több más intézkedést is elfogadtak, hogy megelőzzék a bűnözők részvételét a közbeszerzési szerződésekben (pl. a CAPACI – A közbeszerzési szerződésekben a bűnözők részvételét megelőző automatizált eljárások létesítése – projekt és a nagy építési beruházásra irányuló közbeszerzési szerződések magas szintű felügyeletét koordináló bizottság iránymutatása a nagy infrastrukturális projektek maffiaellenes ellenőrzéseihez). További részletek az Olaszországról szóló országfejezetben találhatók. A közbeszerzési eljárásokban országos és/vagy regionális/helyi szinten észlelt korrupciós vagy összeférhetetlenségi ügyekről az adatok ritkán központosítottak vagy szerepelnek országos nyilvántartásban. Az ilyen központi adatgyűjtést a tagállamok jórészt szükségtelen adminisztratív tehernek tartják. Ugyanakkor az ilyen adatokat fel lehetne használni a megbízható kockázatértékelések kialakításához, emellett jelentősen hozzá tudnának járulni az antikorrupciós politikák egységes végrehajtásához országos és regionális/helyi szinten. A közbeszerzések előtt készített, rendszeres és strukturált piaci tanulmányok nem elterjedtek a gyakorlatban, az összetett és nagy értékű közbeszerzések kivételével. Csak nagyon kevés tagállam fejleszt ki egységköltségekre vonatkozó adatbázisokat akár központi, akár helyi szinten, vagy csak szektorspecifikus módon. Az ilyen adatbázisok elősegíthetnék a hasonló típusú projektek (például árubeszerzések vagy építési beruházások) és az eredménycélok közötti összehasonlító elemzéseket. Komoly eltérés észlelése esetén elősegíthetik továbbá a korrupt magatartás kockázatainak vagy gyanújának azonosítását, az ilyen megközelítés azon korlátai ellenére, amelyek a termékek komplexitásából és a végső eredménycélokhoz vezető sokféle összetevőből erednek.[45] Átláthatóság Részben a közbeszerzési irányelvek átültetési és végrehajtási folyamatának köszönhetően jelentős előrelépések történtek a legtöbb tagállamban a közbeszerzési eljárások átláthatósági szintjét illetően. Egyes tagállamok jelentős intézkedéseket tettek annak biztosítása érdekében, hogy az állami intézmények éves pénzügyi kimutatása és mérlegei felhasználóbarát formában, valós időben közzétételre kerüljenek, az építési beruházásra és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések költségeire is kiterjedően. A közpénzek követése – a szlovén Korrupciómegelőzési Bizottság online alkalmazása A „Supervizor” nevű online alkalmazás tájékoztatást nyújt a törvényhozó, a bírói és a végrehajtó hatalmi ág, az autonóm állami szervek, helyi közösségek és jogi személyiséggel rendelkező egységeik stb. üzleti tranzakcióiról. Az alkalmazás feltünteti a szerződő feleket, a legnagyobb kedvezményezetteket, a kapcsolódó jogi személyeket, a tranzakciók dátumát, összegét és célját. Áttekintést nyújt a közszféra által árukra és szolgáltatásokra elköltött átlagos évi 4,7 milliárd euróról. Adatokat szolgáltat az összes állami tulajdonú és állami irányítású cég igazgatóságáról és felügyelőbizottságáról, valamint éves beszámolóikról. Ez az átláthatósági rendszer megkönnyíti a közbeszerzési szerződések és kiadások terén jelentkező szabálytalanságok felderítését. Nemzeti honlap a közbeszerzési szerződésekről szóló információk központosítására: BASE – Portugália 2008 – a közbeszerzési szerződésekről szóló törvénykönyv hatálybalépése – óta Portugália elindított egy nemzeti honlapot, a BASE-t (www.base.gov.pt), amely a közbeszerzési szerződésekről szóló információkat központosítja. Az Építés- és Ingatlanügyi Intézet (InCI) felelős a portál üzemeltetéséért. A BASE a portugál hivatalos közlöny elektronikus kiadásából, valamint a nyílt és a meghívásos odaítélés előtti eljárások hitelesített elektronikus platformjából kapja az adatokat. Minden állami ajánlatkérő az oldal erre fenntartott részét használja a szerződési adatok rögzítéséhez, magukat a szerződéseket is feltöltik, valamint rögzítik a teljesítményükre vonatkozó információkat. 2008 és 2011 között a BASE csak a közvetlen odaítéléssel kapcsolatos szerződéseket tette közzé. 2012 januárjától a BASE a közbeszerzési szerződésekről szóló törvénykönyv hatálya alá tartozó valamennyi eljárás alapján megkötött szerződést köteles közzétenni. A szerződések végrehajtásáról is közzétesz információkat. A szerződések közzététele immár mind a BASE oldalán, mind a hivatalos értesítőben kötelező a közvetlen kiigazítások, a már megkötött szerződések árának 15 %-os emelkedése és a potenciális szankciók tekintetében. Elektronikus közbeszerzési adatbázis – Horvátország 2013 márciusában egy uniós finanszírozású projekt keretében egy helyi civil szervezet honlapot és elektronikus közbeszerzési adatbázist indított. Az adatbázis összegyűjti a közbeszerzési eljárások végrehajtásával és az ezekben résztvevő cégekkel kapcsolatos információkat, és ingyenesen hozzáférhető a nyilvánosság számára. Az elektronikus adatbázis a köztisztviselők vagyonára és érdekeltségeire nézve is tartalmaz adatokat, a vagyonnyilatkozati szabályoknak megfelelően. Az ilyen összegyűjtött adatok lehetővé teszik az adatok egybevetését. Néhány tagállamban a közbeszerzési dokumentumokhoz és információkhoz való hozzáférést korlátozzák a túlságosan tág kivételek, valamint a közbeszerzési dokumentumokra vonatkozó titoktartás széles körű meghatározása. Más tagállamokban az állami tulajdonú vállalkozások által szervezett beszerzések nem ugyanazokat az előírásokat követik az átláthatóságra, a versenyre vagy a felügyeletre vonatkozóan, mint a hagyományos közbeszerzési eljárások. Egyes tagállamokban előfordultak olyan esetek, ahol az állami tulajdonú vállalkozások verseny nélkül, a piaci ár felett kötöttek vételi szerződéseket az előnyben részesített partnerekkel. A megkötött szerződése