A Régiók Európai Bizottsága véleménye – A víz-keretirányelv, a felszín alatti vizekről szóló irányelv, a környezetminőségi előírásokról szóló irányelv és az árvízvédelmi irányelv célravezetőségi vizsgálata

(2020/C 324/05)

Előadó: Piotr CAŁBECKI (PL/EPP), Kujávia-Pomeránia vajdaság elnöke Referenciaszövegek: SEC(2019) 438 SWD(2019) 439 SWD(2019) 440

POLITIKAI AJÁNLÁSOK

A RÉGIÓK EURÓPAI BIZOTTSÁGA

A. Bevezető megjegyzések

1. üdvözli, hogy időben elvégezték a víz-keretirányelv és az árvízvédelmi irányelv célravezetőségi vizsgálatát, összhangban a víz-keretirányelv 19. cikkének (2) bekezdésével, amely kimondja, hogy „a Bizottság legkésőbb 19 évvel hatálybalépését követően felülvizsgálja ezt az irányelvet, és javaslatot tesz annak minden szükséges módosítására”;

2. kijelenti, hogy a víz a közjavak legfontosabbika, olyan, korlátozottan rendelkezésre álló erőforrás, amelyet védeni kell, és mind minőségi, mind mennyiségi szempontból fenntartható módon kell felhasználni. A vízvédelem és a vízgazdálkodás túlmutat a regionális és nemzeti határokon, mivel az EU vízgyűjtő területeinek 60 %-a több tagállam területén található;

3. rámutat, hogy az EU vízfüggő ágazatai évente 3,4 billió eurót termelnek (az EU éves bruttó hozzáadott értékének 26 %-a), és mintegy 44 millió embert foglalkoztatnak. Ezzel együtt riasztónak tartja, hogy a becslések szerint Európa felszíni vizeinek csupán 40 %-a van jó ökológiai állapotban, és csak 38 %-uk van jó kémiai állapotban ( 1 )

4. a Covid19-világjárványra való tekintettel és annak érdekében, hogy a víz minőségét veszélyeztető mindenféle epidemiológiai kockázatot elhárítsanak, az RB kéri a szennyvíz jobb sterilizálását, a szennyvíz (fekete- és szürkevíz) pazarlásának csökkentésére irányuló kutatások fokozását és a természetalapú megoldások szélesebb körű alkalmazását;

5. hangsúlyozza, hogy a víz a környezet és az emberi lét nélkülözhetetlen eleme. A tagállamok helyi és regionális önkormányzatai kulcsszerepet játszanak a nyomon követésben, valamint a megelőző és helyreállítási intézkedések révén abban, hogy garantáltan jó minőségű víz álljon rendelkezésre. A városok és régiók élen járnak a vízhez és a higiéniához való általános hozzáférés alapvető jogként való biztosítása terén. Fontos fellépni a szakértelemhiány, a túlzott bürokrácia és a többszintű megközelítés figyelmen kívül hagyása ellen, ami mind negatívan befolyásolja a hatékonyságot és adott esetben ellehetetleníti a bevált gyakorlatok helyi és regionális szintű alkalmazását;

6. rámutat, hogy a víz mennyire fontos az európai polgárok számára, akik az egyik első európai polgári kezdeményezésben azt kérték, hogy foglalkozzanak az uniós vízpolitikával kapcsolatos aggodalmaikkal. Ez a célravezetőségi vizsgálat is a vízhez és a megfelelő higiénés körülményekhez való hozzáférés előmozdítására vonatkozó, „Right2Water” európai polgári kezdeményezésre ( 2 ) válaszul tett európai bizottsági kötelezettségvállalások eredménye;

B. A célravezetőségi vizsgálat következtetései

7. megállapítja, hogy a célravezetőségi vizsgálat arra a következtetésre jutott, hogy az irányelvek nagyrészt megfelelnek a célnak, bár van mit rajtuk javítani. Az irányelveknek köszönhetően a víztestek védelme és az árvízkockázat-kezelés is javult. Az, hogy a víz-keretirányelv célkitűzéseit még nem sikerült teljes mértékben megvalósítani, nagyrészt inkább az elégtelen finanszírozásnak, a lassú végrehajtásnak és a környezetvédelmi célkitűzések ágazati politikákba való elégtelen beépítésének tudható be, mintsem a jogszabályok valamilyen hiányosságának;

8. a célravezetőségi vizsgálat a vegyi anyagok területét nevezi meg olyanként, ahol még lehetne javítani és jobb eredményeket elérni. Vannak arra utaló bizonyítékok, hogy a víz-keretirányelv, a környezetminőségi előírásokról szóló irányelv és a felszín alatti vizekről szóló irányelv révén csökkent az uniós vizek vegyi szennyezettsége. Az elemzés ugyanakkor kiemel három olyan területet, ahol a hatályos jogszabályi keret nem optimális: a tagállamok közti különbségek (eltérő a helyi szennyező anyagok jegyzéke és azok a határértékek, amelyeket nem szabad túllépni), az elsőbbségi anyagok jegyzéke (hosszadalmas folyamat), valamint az, hogy a környezetminőségi előírásokról szóló és a felszín alatti vizekről szóló irányelv az emberekre és a környezetre jelentett kockázatot főként egyes anyagok alapján értékeli, figyelmen kívül hagyva a keverékek kombinált hatásait, és így elkerülhetetlenül a környezetben jelen lévő anyagoknak csak elenyésző részét fedi le;

9. rámutat, hogy az ivóvízforrások minőségét továbbra is veszélyek fenyegetik. Sajnálatát fejezi ki ezért amiatt, hogy a célravezetőségi vizsgálat nem összpontosít a víz-keretirányelv 7., az ivóvízkivételre használt víztestek minőségromlásának megakadályozásáról és az ivóvíz előállításához szükséges tisztítási kezelés mértékének csökkentéséről szóló cikkének teljesülésére és végrehajtására; az ivóvíz-szolgáltatóknak kiváló minőségű vízforrásokra kell tudniuk támaszkodni annak érdekében, hogy csökkenthessék a víztisztítás költségeit; az RB felkéri az Európai Bizottságot és a társjogalkotókat, hogy garantáljanak magas szintű minőségi és biztonsági normákat, illetve biztosítsák a szakpolitikai koherenciát az ivóvíz-irányelv átdolgozására ( 3 ) tekintettel, ideértve annak a vízhez való hozzáféréssel kapcsolatos rendelkezéseit is;

10. csalódottságának ad hangot amiatt, hogy a célravezetőségi vizsgálat nem elemzi alaposabban az Európai Bíróság Weser-ügyben ( 4 ) hozott ítéletének hatásait. A víz-keretirányelv 4. cikkének (1) bekezdésében foglalt, állapotromlással és -javítással kapcsolatos előírások, valamint 4. cikkének (4)–(7) bekezdésében foglalt, kivételes esetekre vonatkozó előírások alkalmazása mind az üzemeltetők, mind a hatóságok számára jogbizonytalansághoz vezet. Közelebbről meg kell vizsgálni mindenekelőtt azt, hogy ez milyen hatást gyakorol a környezet védelmére irányuló (pl. szennyvíztisztító telepek), illetve az éghajlatvédelmi átálláshoz, valamint az energia- és erőforrás-gazdálkodáshoz hozzájáruló intézkedésekre;

11. hangsúlyozza, hogy mivel jelenleg az európai víztestek több mint fele mentességeket élvez, enyhén szólva jelentős kihívást jelent, hogy 2027-ig sikeres eredményeket lehessen elérni, illetve a határidő vélhetőleg nem tartható. Kiemeli ezért, hogy számottevően fokozni kell az erőfeszítéseket, bővíteni kell az erőforrásokat és javítani kell a víz-keretirányelv végrehajtását és érvényesítését, valamint hangsúlyozza, hogy a víztestek víz-keretirányelv szerinti védelmének 2027 után is folytatódnia kell;

12. arra kéri az Európai Bizottságot, hogy az értékelést egészítse ki a víz-keretirányelvet a Weser folyó ügyében hozott ítélet elvei szerint alkalmazó tagállamok tapasztalataival. Sajnálatos, hogy több ország nem megfelelően ülteti át az irányelvet, de ez nem ok arra, hogy figyelmen kívül hagyjuk az olyan tagállamokban fellépő jogi problémákat, ahol az irányelvet megfelelően végrehajtják;

C. Szakpolitikai koherencia: a víz-keretirányelv és más uniós jogszabályok

13. a vízzel kapcsolatban nyitottabb szemléletmódot, az egymással összefüggő uniós jogszabályok között pedig nagyobb koherenciát és koordinációt sürget, különös tekintettel az éghajlatváltozással, a körforgásos gazdasággal és az újonnan megjelenő szennyező anyagokkal kapcsolatos aggodalmakra. Az éghajlatváltozás hatásaival szemben reziliens vízgazdálkodást valamennyi uniós szakpolitikába be kell építeni, és a víz-keretirányelvben egyértelmű és ambiciózus célt kell kitűzni mind az éghajlatváltozás mérséklése, mind az ahhoz való alkalmazkodás tekintetében;

14. hangsúlyozza, hogy szoros összefüggés van a víz-keretirányelv és az árvízvédelmi irányelv, illetve az olyan egyéb politikák között, melyek esetében a helyi és regionális önkormányzatoknak döntő szerepük van – ilyen például a területrendezés, a mezőgazdaság, az energiatermelés, különösen a vízenergia (és az energiaellátás), a vizek hőnyerés, illetve hűtés céljából történő hőtechnikai felhasználása, a vízi közlekedés, az emberi egészség, az idegenforgalom, a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv és a nitrátirányelv végrehajtása stb.;

15. ennek kapcsán üdvözli, hogy ezzel párhuzamosan felülvizsgálták a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelvet, az európai szennyvízkezelés központi pillérét, méghozzá a célravezetőségi vizsgálatéhoz hasonló eredményekkel: itt is szükség van a rendelkezésre álló jogi eszközök eredményes és hatékony végrehajtására, ami jelentős társadalmi és környezeti előnyöket hoz. Sajnálja azonban, hogy az értékelés nem elemezte, hogy a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv mennyire hatékony az ipari szennyvíz gyűjtőrendszerekbe és települési szennyvíztisztító telepekbe történő bevezetése kapcsán. Sajnálja továbbá, hogy nem készült jogi elemzés a víz-keretirányelv 4. cikke és a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv 10. és 7. cikke, valamint 2. cikkének (9) bekezdése közötti koherencia hiányának a leghatékonyabb európai szennyvíztisztító telepekre gyakorolt hatásáról;

16. hangsúlyozza továbbá, hogy a tagállamok eltérő megközelítéseket alkalmaznak a foszforra és az eutrofizációra vonatkozóan, és nagyobb koherenciát szorgalmaz a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelv és a víz-keretirányelv között;

17. elengedhetetlennek tartja, hogy az Európai Bizottság igyekezzen fokozottan érvényt szerezni a vízi környezetre nehezedő nyomás legfontosabb forrásaira vonatkozó jogi kötelezettségeknek, például a nitrátirányelvből és a települési szennyvíz kezeléséről szóló irányelvből eredő kötelezettségeknek. Kiemelt figyelmet kell fordítani az újonnan megjelenő káros mikroszennyező anyagokra, köztük a mikroműanyagokra és a gyógyszerekre, mivel a szennyvíztisztító telepeken jelenleg alkalmazott technológiák nem képesek teljes mértékben eltávolítani a mikroszennyező anyagokat;

18. hangsúlyozza, hogy az intenzív mezőgazdaság a felszíni és felszín alatti vizek egyik fő terhelési forrása, éspedig többek között a peszticidek és műtrágyák által okozott vízkivétel és szennyezés, valamint az állatállományból származó antibiotikum-maradványok okán. A következő közös agrárpolitikának teljes mértékben figyelembe kell vennie a mezőgazdasági tevékenység által a vízre kifejtett hatást, és ösztönöznie kell a vízkímélőbb gyakorlatok felé történő elmozdulást. Megoldást jelenthetnek olyan javaslatok, amelyek a kifizetésekhez való hozzáférés környezetvédelmi feltételességét kiterjesztenék a víz-keretirányelv valamennyi rendelkezésére, „ökorendszereken” keresztül előmozdítanák az ökológiai gazdálkodást, valamint ösztönöznék a vízszolgáltatók, az érintett nem kormányzati szervezetek és a mezőgazdasági termelők aktív részvételével zajló párbeszédet és a bevált gyakorlatok cseréjét;

19. emlékeztet arra, hogy a víz a jól működő bioszféra, a biotermelékenység és az abszorpciós kapacitás meghatározó tényezője, és hogy számos különböző gazdasági ágazat – különösen a mezőgazdaság, az energia és az ipar – tevékenységével áll kölcsönhatásban. A jelenlegi jogalkotási ciklusban folyó vagy napirenden lévő megbeszélések nagyszerű lehetőséget kínálnak annak biztosítására, hogy a víz kérdésköre, valamint a víz-keretirányelv átfogó célkitűzései bekerüljenek a többi ágazatra vonatkozó szakpolitikákba. Az RB kiemeli, hogy az európai zöld megállapodás ambiciózus célkitűzéseket fogalmaz meg az erőforrások felhasználásának, a szennyezésnek és a toxicitásnak a csökkentése érdekében; emiatt a teljes szakpolitikai koherencia érdekében az új stratégiákba, például „a körforgásos gazdaságra vonatkozó új cselekvési tervbe”, a „szennyezőanyag-mentességi cselekvési tervbe”, a „biológiai sokféleséget” vagy „a termelőtől a fogyasztóig elvet” célzó új stratégiákba egyértelműen be kell építeni a víz-keretirányelv célkitűzéseit;

20. kiemeli, hogy a visszanyert víz mezőgazdasági öntözésre való felhasználásával csökkenthető a vízhiány, támogatható az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás és elő lehet mozdítani a körforgásos gazdaságot is. E tekintetben üdvözli, hogy a Tanács és az Európai Parlament elfogadta a víz újrafelhasználására vonatkozó minimumkövetelményekről szóló rendeletet, és megismétli a víz újrafelhasználásával kapcsolatos álláspontját, amelyet a témában készült véleményében ( 5 ) fejtett ki;

21. kéri az Európai Bizottságot, hogy hozzon létre egy teljes mértékben működőképes ellenőrzési rendszert a környezetben (különösen a talajban és a vízben) található növényvédőszer-maradékokra vonatkozó naprakész mérési adatok rendszeres gyűjtéséhez, adott esetben a LUCAS talajmegfigyelési rendszer (földhasználati és földfelszín-borítottsági összeírás) sikeres tapasztalataira építve;

22. üdvözli, hogy az Európai Bizottság 2020. január 13-án úgy határozott, hogy betiltja a tiakloprid, egy neonikotinoid alapú növényvédő szer alkalmazását, amely környezeti aggályokat vet fel, különösen a felszín alatti vizekre gyakorolt hatását illetően, és amelyet az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság veszélyesnek tart az emberi egészségre nézve; kiáll továbbá a glifozát betiltása és egy a növényvédő szerek használatának kivezetését támogató KAP mellett;

D. A következő lépések az uniós víztestek jó állapotának elérésére

23. nyomatékosan hangsúlyozza, hogy a víz-keretirányelv mérföldkővé vált az európai vízkészletek javításában, és hivatkozási alap lett a többi kontinens számára. Tekintettel azonban az elmúlt 20 év során felmerült kihívásokra (pl. éghajlatváltozás, mikroműanyagok, gyógyszerek, vegyi anyagok, antibiotikumok stb.) és új megoldásokra (új technológiák és módszerek), valamint a fenntartható fejlődési célok és az európai zöld megállapodás fényében a keretirányelvet sürgősen korszerűsíteni kell;

24. ennek kapcsán paradigmaváltást szorgalmaz annak érdekében, hogy a bioszférát fejlődésközpontú (annak tudatosítása az emberekben, hogy a bioszféra mindig is változott) és jobban az ökoszisztémára alapuló (a vízgyűjtő területek fenntarthatóságát és a dekarbonizációt is tartalmazó) szemléletet követve közelítsük meg; kéri továbbá, hogy mozdítsák elő az ökológiai folyamatok – többek között a víz-, szén-dioxid-, nitrogén- és foszforciklusok – jobb megértését;

25. rámutat arra, hogy az új paradigma keretében minden vízgyűjtőt egyedi „platóni szuperorganizmusnak” kell tekinteni, ahol a geomorfológia, az éghajlat, az ökoszisztémák (ember által módosított és természetes területek) és az emberi tevékenység különböző formái együttesen befolyásolják a vízkörforgást és az ökológiai állapotot. Ezt nem csupán a biztonság és az erőforrások szempontjából kell figyelembe venni, hanem elsősorban azért, mert ez biztosíthatja a fenntartható jövőt, az egészséget és jó életminőséget mindenki számára;

26. szeretné, ha a célravezetőségi vizsgálat következtetései nyomán az európai zöld megállapodás keretében felgyorsulna egy tudományterületeken átívelő, integratív paradigma és a hozzá kapcsolódó, a levegő, a víz és a talaj szennyezésmentességét célzó innovatív megoldások kialakítása; létfontosságúnak tartja a folyók, a tavak, a vizes élőhelyek és a torkolatvidékek biológiai sokféleségének megőrzését és helyreállítását, valamint az árvizek okozta károk megelőzését és minimalizálását;

27. kéri, hogy dolgozzák ki a víz-keretirányelv új, holisztikus dimenzióját, mely egyesítené az árvízvédelmet az aszálymegelőzés kezelésével és a vízgyűjtők fenntarthatósági potenciálját javító intézkedésekkel (ez ökohidrológiai szempontból öt elemből állna: víz, biológiai sokféleség, az éghajlatváltozással szembeni ellenálló képesség, ökoszisztéma-szolgáltatások a társadalom számára, valamint egyéb hatások, konkrétan kultúra és oktatás);

28. hangsúlyozza, hogy ki kell dolgozni és alkalmazni kell a mikroszennyező anyagokból, köztük peszticidekből, antibiotikumokból, mikroműanyagokból és más veszélyes anyagokból származó szennyezés csökkentését célzó bevált irányítási gyakorlatokat és innovatív technológiákat. Hangsúlyozza, hogy a szennyezést a forrásnál kell kezelni olyan, a polgárok tájékozott részvételén alapuló átfogó megközelítéssel, amelyben minden szereplőnek megvan a feladata, és a legméltányosabb és legköltséghatékonyabb megoldásokat részesítik előnyben. Amint azt az Európai Bizottság célravezetőségi vizsgálata is kiemelte, a megoldásokat a helyi körülményekhez kell igazítani, kezelve a végrehajtás elmaradásából eredő következményeket, és a megoldásoknak pontosan meghatározott igényekre és hosszú távú megfontolásokra kell reagálniuk, ahelyett hogy egyszerű technológiai eszközökkel próbálnák kijavítgatni a hibákat;

29. kéri a vízforrások diverzifikációjával kapcsolatos kutatás és innováció fokozását, garantálandó a vízellátás biztonságát, különösen az egyre nagyobb népességet vonzó európai városokban, valamint a hosszú aszályos időszakok által mindinkább sújtott régiókban;

30. az európai vízgyűjtő területeken a jó ökológiai állapot elérése érdekében olyan innovatív eszközök sürgős bevezetését javasolja, mint a természetalapú ökohidrológiai megoldások (lásd az UNESCO WWAP vízgazdálkodási világjelentését: „Nature-based Solutions for Water”); rámutat, hogy a természetalapú ökohidrológiai megoldások javítják a hidrotechnikai infrastruktúra hatékonyságát a folyamatban lévő éghajlatváltozás mérséklése és az ahhoz való alkalmazkodás terén, különösen a mezőgazdasági és városi területeken, és fokozzák a vízgyűjtő területek fenntarthatóságának többdimenziós potenciálját (víz, biológiai sokféleség, ökoszisztéma-szolgáltatások a társadalom számára, az éghajlatváltozással szembeni ellenálló képesség, kultúra és oktatás) ( 6 ) . Mindemellett holisztikus megközelítést támogat, ösztönözve a fenntarthatóságról szóló, tudományágakon átívelő tudományos munkát és oktatást;

31. felhívja a figyelmet azokra a kis- és közepes méretű szennyvíztisztító telepekre, amelyeknél állandó problémát jelent a hatékonyság időszakos csökkenése, és az édesvízi ökoszisztémák jó ökológiai állapotának elérése érdekében javasolja természetalapú ökohidrológiai megoldások – szekvenciális ülepítő-bioszűrő rendszerek – használatát a kimenő szennyezőanyag-mennyiség csökkentésére;

32. hangsúlyozza, hogy a legutóbbi vízgazdálkodási világjelentés szerint természetalapú ökohidrológiai megoldásokat csak a vízgazdálkodáshoz kapcsolódó beruházások 5 %-ában alkalmaznak, holott sokkal nagyobb arányban kellene. A diffúz szennyezések és a városi csapadékvíz a vízgyűjtő terület teljes szennyezésének közel 50 %-át teszik ki (a mezőgazdasági, vidéki és városi területekről, valamint a közlekedési infrastruktúra területeiről érkező csapadékvízből származó diffúz szennyezés, valamint a diffúz szennyezésből származó foszfor- és nitrogénterhelés, pl. a Balti-tengeren). Ezek leghatékonyabban természetalapú ökohidrológiai megoldásokkal mérsékelhetők. Ez azt jelenti, hogy a természetalapú ökohidrológiai megoldásokat a jelenleginél 10-szer gyakrabban kell alkalmazni a szennyezés hatásainak enyhítése érdekében, főként az ökohidrológiai elvek keretében végrehajtott természetalapú megoldások révén;

33. hangsúlyozza, hogy az éghajlatváltozás erősödő hatásai miatt az árvízvédelmi irányelvet össze kellene vonni a víz-keretirányelvvel, hogy javítani lehessen a talajvíz visszatáplálását, a folyóvölgyek vízmegtartó képességét az árterületeken és belvizes területeken való visszatartás, valamint a környező tavak és vizes élőhelyek vízszintjének helyreállítása révén. Hangsúlyozza, hogy a vízgyűjtők vízmegtartó képességének fokozása kulcsfontosságú, mivel a víz – a biológiai termelékenység ösztönzése révén – növeli a szén felhalmozódását és fokozza a tápanyagok keringését, ezáltal megelőzi a tápanyagok vízbe és légkörbe jutását, tehát elébe megy az eutrofizációnak és a toxikus algavirágzásnak;

34. hangsúlyozza, hogy a közös agrárpolitikát, a nitrátirányelvet és a növényvédő szerekről szóló rendeletet össze kell hangolni a víz-keretirányelvvel a diffúz forrásból származó szennyezés (nitrogén és foszfor) csökkentése érdekében, amely a közelmúltban a tavak, tározók és part menti övezetek tápanyagterhelésének 20–50 %-át adta. Azokban a régiókban, ahol az ipari állattenyésztés koncentrálódik, nehéznek tűnik ezt a célkitűzést elérni, amennyiben a KAP és a nemzeti politikák – a zöld megállapodás célkitűzéseivel, valamint a „biodiverzitási” és „a termelőtől a fogyasztóig” stratégiákkal összhangban – nem köteleződnek el az állattartás ezen formájának csökkentése mellett. A denitrifikációt okozó és geokémiai akadályokat képező, a szárazföldi és vízi élőhelyek közti rendkívül hatékony ökoton zónák megépítése is hozzájárulna ehhez. Hangsúlyozza, hogy a mezőgazdasági táj összetettségének növelése (szárazföld–víz ökotonok, fasorok és védősávok) csökkenti a talaj erős szél okozta vízveszteségét, ugyanakkor a szerves anyagok és a szén talajból való távozását is megelőzi. Ezért az említett módszereket (ökotonok, fasorok és védősávok) és a táj vízmegtartó képességének növelését célzó egyéb intézkedéseket be kell építeni a biogazdasági stratégiába. Ez jelentősen növelheti a szén-dioxid-leválasztást és -tárolást, ami a zöld megállapodás egyik prioritása;

35. hangsúlyozza, hogy a városi területek csapadékvize a vízgyűjtő területen a tápanyag-szennyezőanyag-terhelés 10–20 %-át okozhatja. Ez a hatás – mindenekelőtt az újonnan beépülő területeken – hatékonyan enyhíthető alacsony költségű fejlett természetalapú ökohidrológiai megoldásokkal, például szekvenciális ülepítő-bioszűrő rendszerekkel és a hagyományos hidrotechnikai infrastruktúrát természetalapú ökohidrológiai megoldásokkal ötvöző hibrid rendszerekkel. Ezt össze kell hangolni olyan intézkedésekkel, amelyek az épített környezetnek a változó éghajlathoz való hozzáigazítását célozzák. Ahol lehet, e megoldásokat a már meglévő épületeknél is alkalmazni kell;

36. emlékeztet arra, hogy a KAP reformjáról szóló véleményében az RB öt számszerűsíthető (2027-ig teljesítendő) környezetvédelmi célkitűzés beillesztését javasolja a következő KAP-ba, többek között annak garantálását, hogy a felszíni és felszín alatti vizek 100 %-a kivétel nélkül megfeleljen a nitrátokról szóló irányelvnek;

37. rámutat, hogy a vonatkozó vízgyűjtő-gazdálkodási tervekben szereplő intézkedések végrehajtására rendelkezésre álló időkeret túl rövid, mivel a környezeti válasz sokkal hosszabb időt vehet igénybe, mint a hatéves ciklus. Ezért azt ajánlja, hogy a tervezési időszakokat még legalább két további periódussal, 2039-ig hosszabbítsák meg, a helyi és regionális önkormányzatokat pedig innovatív, hosszú távú projektek ( 7 ) kidolgozására ösztönzi;

38. úgy véli, hogy egyes tagállamokban a vízgyűjtő-gazdálkodási tervek és a nemzeti tervek gyakran nem nyújtanak megoldást az alacsony árvízkockázatú települések számára, ahol lehetetlenné vált mindenféle építkezés, ideértve az árvízvédelmet elősegítő felújításokat is. Ennek kapcsán az Európai Bizottságnak és ügynökségeinek nagyobb mértékben kell támogatniuk a tagállami hatóságokat abban, hogy kivitelezhető megoldásokat találjanak;

39. hangsúlyozza, hogy nagyobb koherenciára van szükség a vízügyi keretirányelv, a peszticidek fenntartható, az uniós környezetvédelmi célokkal összhangban levő használatának elérését célzó közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról szóló 2009/128/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv ( 8 ) és a vegyi anyagok regisztrálásáról, értékeléséről, engedélyezéséről és korlátozásáról (REACH) szóló 1907/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet ( 9 ) között a nyomon követés fokozása, majd a legjobb intézkedések azonosítása érdekében. A veszélyes vegyi anyagok kijutását már a forrásnál meg kell állítani, és a forgalomba hozott vegyi anyagok gyártóinak nagyobb felelősséget kell viselniük;

40. kéri, hogy vizsgálják meg, hogy a víztestek miként használhatóak fel a zöld megállapodás végrehajtásában – különös tekintettel az algagazdaságokban mint a szén-dioxid-leválasztás természetes eszközeiben, valamint szén-dioxid-semleges energiaforrásban és állattakarmányban rejlő lehetőségekre;

41. úgy véli, hogy a 2030-ig tartó időszakra szóló menetrend és az ENSZ 17 fenntartható fejlődési célja végrehajtásának a felülvizsgált víz-keretirányelv szerves részét kell képeznie;

42. arra kéri az Európai Bizottságot, hogy a víz-keretirányelvet jobban kapcsolja össze a helyi és regionális területi sajátosságokkal. Tekintettel arra, hogy a helyi és regionális önkormányzatokhoz tartozó dombos és hegyvidéki területek viszonylag sérülékenyek az éghajlati viszonyok és amiatt, hogy a víztestek – különösen az Appenninek folyói – egyre inkább időszakos jellegűek, a víztestek ilyen típusúvá való besorolásához meghatározott feltételek (és valószínűleg az előírt ellenőrzési módszerek) nem tükrözik megfelelően a célkitűzéseket. Ez még az emberi eredetű nyomást figyelmen kívül hagyva is olyan osztályozáshoz vezet, amely alulbecsüli a víztestek minőségét, az éghajlatváltozás pedig tovább súlyosbítja az összes bolygatást;

43. arra kéri az Európai Bizottságot, hogy segítsen fokozni a végrehajtási potenciált az Unió városaiban és régióiban, kiterjesztve a bevált gyakorlatok és a know-how megosztására szolgáló, már létező platformokat, valamint pénzügyi eszközöket biztosítva az innovatív módszerek és rendszerszintű megoldások régiók közötti átadásának támogatására;

44. úgy véli, hogy a víztestek kulturális, történelmi és társadalmi dimenzióit figyelembe véve a víz-keretirányelvet – annak átfogó hatályával – fel kellene használni a tudományágakon átívelő együttműködés és az átláthatóság előmozdítására, valamint arra, hogy polgárokat mint „érdekelt feleket” felhatalmazza arra, hogy a döntéshozatali folyamat során véleményt nyilváníthassanak akár a gazdasági szempontokról is, mégpedig valamennyi környezeti szolgáltatásra, nem pedig kizárólag a vízellátással és -kezeléssel kapcsolatos szolgáltatásokra kiterjedően;

45. ezzel összefüggésben – a jó kormányzással összhangban – kéri az összes érdekelt fél, a döntéshozók, a társadalmi szervezetek és a tudósok („civil tudomány”) közötti rendszeres párbeszéd módszertanának kidolgozását annak érdekében, hogy fokozzák az innovatív megoldások kidolgozásában és végrehajtásában való részvételüket;

46. arra ösztönzi a köztulajdonban lévő víziközmű-szolgáltatókkal rendelkező nemzeti, regionális és helyi kormányzatokat, hogy vegyenek részt a Vízügyi Erasmus kezdeményezésben , amely lehetővé teszi a műszaki személyzet számára, hogy látogatást tegyenek más tagállamokbeli kollégáiknál és tanuljanak vízgazdálkodási gyakorlataikból. Fokozni kellene az ilyen típusú cseréket, valamint a műszaki munkaértekezletekhez hasonló egyéb kezdeményezéseket, mivel azok lehetőséget kínálnak a figyelemfelkeltésre, a párbeszéd előmozdítására, a megoldások megismerésére és a kapacitásépítésre;

47. arra kéri az Európai Bizottságot, hogy minden eszközt vessen be a vízkészletpazarlás valamennyi módjának elkerülése és a vízáramlást biztosító létesítmények megfelelő karbantartása érdekében;

48. arra kéri az Európai Bizottságot, hogy emlékeztessen minden nemzeti és helyi intézményt arra, hogy a víz alapvető közjó, és ebben a szellemben a víz-keretirányelv 9. cikkében foglalt költségmegtérülési elvvel összhangban jobban érvényesítse a vízárképzési politikákat, és a háztartásokra, a mezőgazdaságra és az iparra „vízfelhasználókként” hivatkozzon, továbbá javasolja a takarékos vízfelhasználást ösztönző olyan díjszabási intézkedések alkalmazását, mint a nyári díjszabások vagy a fogyasztással sávosan emelkedő díjak. Ezenkívül a „szennyező fizet” elvet maradéktalanul alkalmazni kellene olyan fenntartható finanszírozási eszközök révén, mint a kiterjesztett gyártói felelősség;

49. hangsúlyozza, hogy a globális vízkészletek apadásának következtében a víz világszerte csak szórványosan lesz elérhető, ami regionális és globális konfliktusokhoz vezethet. Ennek megelőzése érdekében nagyon fontos, hogy az új paradigmákat, új módszereket és rendszerszintű megoldásokat világszerte megosszuk egymással és különösen a korlátozott vízkészletekkel rendelkező területekkel, például Afrikával és a Közel-Kelettel; javasolja, hogy az Európai Bizottság vizsgálja meg az UNESCO kormányközi hidrológiai programjával való együttműködés lehetőségét annak érdekében, hogy megerősítse Európa vezető szerepét a globális fenntartható vízgazdálkodás elérésében;

50. kéri, hogy a vízforrások védelmét juttassák érvényre az EU tagjelölt és csatlakozásra váró országaiban is.

Kelt Brüsszelben, 2020. július 2-án. a Régiók Európai Bizottsága elnöke Apostolos TZITZIKOSTAS

(1) Az EEA 7/2018. sz. jelentése, 6. o.

(2) https://europa.eu/citizens-initiative/water-and-sanitation-are-human-right-water-public-good-not-commodity_hu.

(3) Javaslata európai parlamenti és tanácsi irányelvre az emberi fogyasztásra szánt víz minőségéről (átdolgozás) (COM/2017/0753 final – 2017/0332(COD)).

(4) Az Európai Unió Bíróságának sajtóközleménye: https://curia.europa.eu/jcms/upload/docs/application/pdf/2015-07/cp150074hu.pdf;

az Európai Unió Bírósága ítéletének teljes szövege: http://curia.europa.eu/juris/document/document.jsf?text=&docid=165446&pageIndex=0&doclang=HU&mode=lst&dir=&occ=first&part=1&cid=1784620

(5) A Régiók Európai Bizottsága véleménye – Javaslat európai parlamenti és tanácsi rendeletre a víz újrafelhasználására vonatkozó minimumkövetelményekről (HL C 86., 2019.3.7., 353. o.).

(6) Ecohydrology as an integrative science from molecular to basin scale: historical evolution, advancements and implementation activities.

Prof. M. Zalewski Ecohydrology and Hydrologic Engineering: Regulation of Hydrology-Biota Interactions for Sustainability.

(7) Erre példa a lazac újratelepítése, amely az 50-es években fokozatosan eltűnt a Rajnából. A Rajna-bizottság már 1991-ben megkezdte a gyakorlati intézkedések végrehajtását, de a sikeres eredmények csak 20 évvel később voltak láthatók.

(8) Az Európai Parlament és a Tanács 2009/128/EK irányelve (2009. október 21.) a peszticidek fenntartható használatának elérését célzó közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról (HL L 309., 2009.11.24., 71. o.).

(9) Az Európai Parlament és a Tanács 1907/2006/EK rendelete (2006. december 18.) a vegyi anyagok regisztrálásáról, értékeléséről, engedélyezéséről és korlátozásáról (REACH), az Európai Vegyianyag-ügynökség létrehozásáról, az 1999/45/EK irányelv módosításáról, valamint a 793/93/EGK tanácsi rendelet, az 1488/94/EK bizottsági rendelet, a 76/769/EGK tanácsi irányelv, a 91/155/EGK, a 93/67/EGK, a 93/105/EK és a 2000/21/EK bizottsági irányelv hatályon kívül helyezéséről (HL L 396., 2006.12.30., 1. o.).