ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
A hatásvizsgálat alapján egy, az energiaunió irányításáról szóló egységes jogalkotási aktust érdemes előnyben részesíteni, amely felváltja az energiapolitikai vívmányok megfelelő részeit, valamint teljes egészében felváltja az üvegházhatást okozó gázok nyomon követési rendszeréről szóló rendeletet (MMR). A költségek és az elérhető haszon tekintetében is kiegyensúlyozott eredményt mutat az energiaunió irányításáról szóló egységes jogalkotási aktus, amely felváltja az energiapolitikai vívmányok és az MMR megfelelő részeit. Az előnyben részesített csomag magában foglalná azt is, hogy a tagállamok 2021 és 2030 között kétszer aktualizálják integrált nemzeti energia- és éghajlat-politikai terveiket, és átfogó eredményjelentéseikben kétévente beszámolnak ezek végrehajtásáról. A Bizottság az energiaunió helyzetéről készített jelentésében évente nyomon követné az együttesen elért eredményeket. A javaslat értelmében a Bizottságnak a nyomon követési tevékenysége részeként, valamint az energiaunió célkitűzései teljesítésének biztosítása érdekében a jogszabályban meghatározott eljárás alapján ajánlásokat is kellene tennie a nemzeti tervekre.
Az alábbiakban felvázoljuk az előnyben részesített alternatívák előnyeit: -A belső villamosenergia-piac fejlődésének elősegítése azáltal, hogy a kínálati/keresleti oldalon egyenlő versenyfeltételek jönnek létre a különféle energiaforrások között. Ennek következtében fokozódik a versenykényszer, ami a villamosenergia-számlákban is megnyilvánulhat, azaz végső soron előnnyel jár a fogyasztók és a gazdaság számára, ugyanakkor nem gyakorol hatást a környezetre. A jól működő villamosenergia-piac továbbá közvetett környezeti előnyökkel is jár, hiszen ösztönözni fogja az alacsony széndioxid-kibocsátású energiatermelés növelését. -Megbízhatóbb villamosenergia-rendszerek Európában, alacsonyabb költségek mellett. Ez előnyös a gazdaság számára és közvetlen előnyökkel kecsegteti a vállalkozásokat és a fogyasztókat. Megelőzhetők a villamosenergia-válságok, illetve ha mégis előfordulnak ilyenek, lehetőség volna a szűkös erőforrások optimalizálására és annak biztosítására, hogy a piacok minél tovább működjenek. -Az európai átviteli/szállítási és elosztórendszerek hatékonyabb működése. Ez olyan költségmegtakarítást eredményez, amely végső soron a fogyasztóknál – így az energiaszegénységben élőknél és a vállalkozásoknál – is megnyilvánul. Vagyis végső soron ez is előnyös a gazdaság és a polgárok számára. Mindez közvetett környezeti előnyökkel is jár, mivel a hatékonyabb rendszer jobban be tudja fogadni az egyre nagyobb részarányt képviselő megújuló energiaforrásokat. -Az energiaszegénységgel kapcsolatban javasolt intézkedések kedvező hatással lesznek az uniós háztartásokban élő emberek egészségére és jólétére, közvetlenül pedig a gazdaság egészében növelik majd a termelékenységet.
A határokon átnyúló elektronikus kereskedelmet érintő héarendszer szükséges reformjának három egyértelmű oka van. E problémák mögöttes okai a hatályos héairányelv rendelkezéseiből fakadnak, ezért a tagállamok nem kezelhetik ezeket uniós szintű fellépés nélkül. Először is, következetesen a héakötelezettségek összetettségét határozzák meg annak egyik fő okaként, hogy a vállalkozások miért nem folytatnak határokon átnyúló elektronikus kereskedelmet, és ezért ez azt jelenti, hogy számos vállalkozás nem juthat az egységes piacra. Becslések szerint a héakötelezettségek betartásának költsége évente átlagosan 8 000 EUR minden olyan tagállam számára, ahová a vállalkozások szolgáltatást nyújtanak. Ez jelentős költség a vállalkozások – különösen a kkv-k – számára. Másodszor, a jelenlegi rendszer nem semleges, mivel az uniós vállalkozások egyértelműen hátrányban vannak a nem uniós vállalkozásokhoz képest, amelyek törvényesen és egyébként is héamentesen nyújthatnak szolgáltatásokat az EU-ban. Mivel a héamértékek akár 27 %-osak is lehetnek, a héa alkalmazásának elmaradása esetén jelentős torzulás tapasztalható a nem uniós vállalkozások javára. Harmadszor, a meglévő rendszer összetettsége, valamint a kisebb csomagok behozatalára vonatkozó jelenlegi mentesség azt jelenti, hogy a tagállamok értékes adóbevételektől esnek el. Becslések szerint a határokon átnyúló elektronikus kereskedelem tekintetében a kiesett héa és a megfelelés hiánya között e bevételkiesés jelenleg évente 5 milliárd EUR.
Számos szolgáltatási ágazatban továbbra is a belső piaci integráció hiánya tapasztalható. Ez különösen igaz az építőipari szolgáltatások és számos üzleti szolgáltatás esetében. Először is, határon átnyúló tevékenység megkezdésekor a szolgáltatók összetett adminisztratív eljárásokkal találják magukat szemben. Másodszor, a szolgáltatási irányelv keretében nincsenek jól strukturált együttműködési mechanizmusok. Harmadszor, a kkv-k gyakran nehézségekbe ütköznek a tevékenységekhez szükséges biztosítási fedezet más tagállamokban való megszerzése során. Végezetül, a tagállamok szabályozási környezete továbbra is igen eltérő számos üzleti szolgáltatás esetében. E tényezők eredményeként csak kevés szolgáltató végez határon átnyúló szolgáltatásnyújtást, illetve hoz létre egy másodlagos telephelyet. E piacokon a verseny korlátozott marad, ami a források nem hatékony elosztásához, a fogyasztók korlátozott választási lehetőségéhez és magas árakhoz vezet. Az egymást erősítő hatások folytán az alulteljesítő üzleti szolgáltatások jelentős mértékben fékezik az Unió ipari gazdaságának versenyképességét. Az elmúlt években a szolgáltatási irányelv tagállamok általi végrehajtásának üteme lelassult – sőt, a tendencia bizonyos esetekben meg is fordult –, és nem mutatkoznak a fellendülés jelei.
Számos szolgáltatási ágazatban továbbra is a belső piaci integráció hiánya tapasztalható. Ez különösen igaz az építőipari szolgáltatások és számos üzleti szolgáltatás esetében. Először is, határon átnyúló tevékenységek megkezdésekor a szolgáltatók összetett adminisztratív eljárásokkal találják magukat szemben. Másodszor, a szolgáltatási irányelv keretében nincsenek jól strukturált együttműködési mechanizmusok. Harmadszor, a kkv-k gyakran nehézségekbe ütköznek a tevékenységekhez szükséges biztosítási fedezet más tagállamokban való megszerzése során. Végezetül, a tagállamok szabályozási környezete továbbra is igen eltérő számos üzleti szolgáltatás esetében. E tényezők eredményeként csak kevés szolgáltató végez határon átnyúló szolgáltatásnyújtást, illetve hoz létre egy másodlagos telephelyet. E piacokon a verseny korlátozott marad, ami a források nem hatékony elosztásához, a fogyasztók korlátozott választási lehetőségéhez és magas árakhoz vezet. Az egymást erősítő hatások folytán az alulteljesítő üzleti szolgáltatások jelentős mértékben fékezik az Unió ipari gazdaságának versenyképességét. Az elmúlt években a szolgáltatási irányelv tagállamok általi végrehajtásának üteme lelassult – sőt, a tendencia bizonyos esetekben meg is fordult –, és nem mutatkoznak a fellendülés jelei.
Az EU-n belüli vagyonvisszaszerzés jelenlegi jogi kerete nem ad hatékony válaszokat a vagyoni eszközeiket más tagállamban elrejtő bűnözők okozta kihívásra. Csak nagyon kevés biztosítási intézkedést és vagyonelkobzást elrendelő határozatot hajtanak végre más tagállamokban. Ennek eredményeként túl kevésszer kerül sor a bűncselekményekből származó vagyoni eszközök befagyasztására és elkobzására az Unió egész területén, ezáltal lehetővé válik a bűnözők számára, hogy hasznot húzzanak az illegálisan szerzett javakból. A két kerethatározat korlátozott mértékű használata több okra is visszavezethető. Fontos probléma, hogy a jelenlegi két kölcsönös elismerési eszköz nem terjed ki a biztosítási intézkedést és vagyonelkobzást elrendelő, nemzeti szintű határozatok számos típusára, amelyeket nemzeti szinten meghozhatnak (különös tekintettel az elítélés nélküli elkobzásra, a kiterjesztett elkobzásra és a harmadik féltől történő elkobzásra). Emellett a jelenlegi eljárások és tanúsítványok szükségtelenül bonyolultak és nem hatékonyak. A fent említett problémák mellett, a jelenlegi jogi eszközök nem tartalmaznak rendelkezést a sértettek kártérítésére és kártalanítására vonatkozóan.

Mivel a bűnözők vagyoni eszközeiket gyakran más tagállamokban rejtik el, a hatékony határokon átnyúló együttműködés elengedhetetlen a bűncselekményből származó jövedelem lefoglalása érdekében. Az uniós jog már előírja a vagyoni eszközökkel kapcsolatos biztosítási intézkedést és vagyonelkobzást elrendelő határozatok kölcsönös elismerését, de ez a szabályozás nem tartott lépést az egyes tagállamok nemzeti jogának közelmúltbeli változásaival és a közös minimumszabályokra vonatkozó közelmúltbeli uniós jogalkotással. Ez a javaslat kiterjeszti az együttműködés hatályát, ami azt jelenti, hogy a vagyonelkobzást elrendelő határozatok szélesebb köre lesz végrehajtható a tagállamokban. Ezen túlmenően egyszerűbb és gyorsabb eljárásokat és tanúsítványokat biztosít majd, továbbá konkrét szabályokat vezet be a sértettek számára kártérítési vagy kártalanítási lehetőségre nézve határokon átnyúló ügyekben.
EURÓPAI BIZOTTSÁG

Brüsszel,2018.1.30.

SWD(2017) 477 final/2

CORRIGENDUM :

Document SWD(2017) 477 final of 19.12.2017 is corrected in all language versions except EN.

The words "lawfully marketed in another Member State" were missing in the title.

The text shall read as follows:

BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM

KONZULTÁCIÓ AZ ÉRDEKELT FELEKKEL – ÖSSZEFOGLALÓ JELENTÉS

amely a következő dokumentumot kíséri

Javaslat

Az Európai Parlament és a Tanács rendelete



a valamely másik tagállamban jogszerűen forgalmazott áruk kölcsönös elismeréséről

{COM(2017) 796 final}



{SWD(2017) 471 final}



{SWD(2017) 472 final}



{SWD(2017) 475 final}



{SWD(2017) 476 final}
EURÓPAI BIZOTTSÁG

Brüsszel,2018.1.30.

SWD(2017) 472 final

CORRIGENDUM :

Document SWD(2017) 472 final of 19.12.2017 is corrected in all language versions except EN.

The words "lawfully marketed in another Member State" were missing in the title.

The text shall read as follows:

BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM



A HATÁSVIZSGÁLAT VEZETŐI ÖSSZEFOGLALÓJA



amely a következő dokumentumot kíséri

Javaslat

Az Európai Parlament és a Tanács rendelete



a valamely másik tagállamban jogszerűen forgalmazott áruk kölcsönös elismeréséről



{COM(2017) 796 final}



{SWD(2017) 471 final}



{SWD(2017) 475 final}



{SWD(2017) 476 final}



{SWD(2017) 477 final}
A hatástanulmány az elektronikus hírközlési adatvédelmi irányelvnek a célravezető és hatásos szabályozás program (REFIT) keretében zajló utólagos értékelésével párhuzamosan készült el. Összegezve megállapítható, hogy az elektronikus hírközlési adatvédelmi irányelv céljai továbbra is érvényesek. A REFIT-értékelés alapján három fő problématerületet sikerült beazonosítani: -a polgárok magánélete az online kommunikáció során nem részesül kellő és hatékony védelemben; -a polgárok nem részesülnek hatékony védelemben a nem kívánt, üzletszerzési célú tájékoztatással szemben; -a vállalkozások elé akadályt gördítenek a tagállamok egymástól elkülönülő jogszabályai és eltérő jogértelmezése, valamint a nem egyértelmű és elavult rendelkezések. A REFIT-értékelés azt is megállapította, hogy egyszerűsítésre van lehetőség, különösen néhány elavult vagy szükségtelen rendelkezés és a végrehajtási szabályok tekintetében. Ezt a REFIT-platform véleménye is alátámasztja, amelynek ajánlása szerint a polgárok magánéletének védelmét az elektronikus hírközlési adatvédelmi irányelv általános adatvédelmi rendelettel való összehangolásával kellene megerősíteni, kivételeket kellene rögzíteni a sütik tárolásához való hozzájárulásra vonatkozó szabály alól, és a Bizottságnak foglalkoznia kellene a végrehajtással kapcsolatosan a tagállamokban felmerülő problémákkal.
Az első lehetőség híve az EFP (EETS Facilitiation Platform) – ez egy olyan ágazati együttműködési platform, amely 12 ország elektromos útdíjszedési rendszerének fő szereplőit tömöríti. Az EFP legtöbb tagja (túlnyomórészt) a második lehetőséget is támogatja. A második lehetőség részét képező jogalkotási intézkedések nagy mértékben azokra a megállapításokra épülnek, amelyeket az ágazat és a közigazgatási szervek tettek a jelenlegi szabályozás hiányosságaival kapcsolatban. Csaknem az összes intézkedést az érdekelt felek (és különösen a tagállamok) határozott támogatása övezi, bár bizonyos kérdésekben ellenvélemények is elhangzottak. A harmadik lehetőséget leginkább a nem hivatásos úthasználók pártfogolják, de néhány politikus szerint is ez a követendő irány. Az útdíjszedési ágazat képviselői azonban nagyrészt elzárkóznak e lehetőség elől.
A szakpolitikai alternatívák áttekintése csoportosítva történt: Elsőként a puha jogi alternatívák az érintettek jó szándékának és önfegyelmének előmozdítására, valamint az illetékes hatóságok képességeinek javítására (A. CSOPORT). Másodsorban a rendeleti alternatívák két fontos elem vonatkozásában: – a kezdeményezés által érintett kulturális javak körének megfelelő meghatározása (B. CSOPORT), – az áru törvényes jellegének igazolásához szükséges dokumentumokra vonatkozó követelmények (C. CSOPORT) A C. CSOPORT még pontosabban az alábbi igazolási alternatívákat tartalmazza: a) A forrásország által kiadott kiviteli igazolás és közigazgatási együttműködés a szóban forgó országgal; b) Az importőr nyilatkozata (eskü alatt tett nyilatkozat) az árura vonatkozó alapvető információkat tartalmazó objektumazonosító űrlappal; c) Az EU kulturális hatóságai által az összes kulturális áru esetében kibocsátott behozatali engedély; d) A fosztogatás által különösen veszélyeztetett kulturális javakra (régészeti tárgyak) vonatkozó behozatali engedély, az összes egyéb kulturális áru esetében importőri nyilatkozat és objektumazonosító (a b) és c) elem kombinálása).
Az 1. alternatíva (az alapforgatókönyv) azt jelenti, hogy az EU továbbra is tárgyalna beruházási vitákkal foglalkozó bírósági rendszerekről a kétoldalú beruházási megállapodásaiban, míg a beruházó és állam közötti vitarendezés továbbra is létezne mindaddig, amíg az azt alkalmazó szerződések hatályukat nem vesztik. A 2. alternatíva szerint az EU és a tagállamok újratárgyalnák kétoldalú beruházási megállapodásaikat és az Energia Charta Egyezményt azzal a céllal, hogy hozzáigazítsák az ezekben foglalt vitarendezési rendelkezéseket a beruházási vitákkal foglalkozó bírósági rendszerhez. A 3. alternatíva szerint a beruházó és állam közötti vitarendezés választottbíráskodási szabályait reformálnák meg úgy, hogy összhangban álljanak a beruházási vitákkal foglalkozó bírósági rendszer elveivel. A 4. alternatíva állandó multilaterális fellebbviteli bíróság létrehozását irányozza elő. Az 5. alternatíva állandó multilaterális beruházási bíróság létrehozását tervezi. Az előnyben részesített jellemzőknek megfelelően ez a bíróság elsőfokú bíróságból és fellebbviteli bíróságból állna, és a részt vevő bírákat a munkaterhelés függvényében jelölnék ki. A bírákat meghatározott időtartamra neveznék ki, és magas szintű képzettségi és etikai követelményeknek kellene megfelelniük. Független testület nevezné ki őket, és véletlenszerűen elosztott ügyeken dolgoznának. A fellebbviteli bírósághoz a tények értékelése során elkövetett nyilvánvaló hibák, valamint eljárási hibák és jelentős téves jogalkalmazás esetén lehetne fordulni. A bíróság titkársággal rendelkezne, és az államok későbbi csatlakozás útján is szerződő felekké válhatnának. Mérlegelni kell a kkv-knak és a fejlődő országoknak nyújtandó esetleges támogatást. A költségeket a szerződő felek fejlettségi szintjét figyelembe véve kellene felosztani, és nem kellene kizárni a felhasználókra kivetett díjak lehetőségét sem. A 6. alternatíva szerint a beruházásvédelem multilaterális anyagi szabályairól lehetne tárgyalni, ami szélesebb keretet adna a multilaterális vitarendezési rendelkezésekről szóló tárgyalásnak. A 7. alternatíva szerint javítani kellene a beruházó és állam közötti vitarendezést a kétoldalú uniós beruházási megállapodásokban és az Energia Charta Egyezményben. A 8. alternatíva szerint a beruházó és állam közötti vitarendezés fokozatosan hatályát vesztené, és a külföldi befektetők és a fogadó állam közötti vitákban a fogadó állam hazai bíróságai határoznának.
Az uniós szintű fellépés megkönnyíti a harmadik országokkal folytatott együttműködést is, tekintve, hogy a készpénz-helyettesítő fizetési eszközökkel elkövetett csalások nemzetközi dimenziója gyakran túlmutat az EU határain.

A készpénz-helyettesítő fizetési eszközökkel elkövetett csalásoknak nagyon jelentős határokon átnyúló dimenziója is van. Ezért a tagállamok csak más országokkal együtt, összehangolt módon képesek fellépni ellene.

Az előnyben részesített alternatíva a C. alternatíva, figyelembe véve mind a minőségi, mind pedig a költségekkel és a hasznokkal összefüggő szempontokat.

D. alternatíva: ugyanaz, mint a C. alternatíva, további olyan joghatósági intézkedésekkel, amelyek kiegészítik az európai nyomozási határozatot és az intézkedésekre vonatkozó szabályokat.

C. alternatíva: ugyanaz, mint a B. alternatíva, azzal az eltéréssel, hogy a köz- és magánszektor közötti együttműködésre vonatkozóan az önszabályozás helyett a jelentéstételt kellene ösztönözni, valamint a tudatosság növelésére vonatkozó új rendelkezések kidolgozásával.
A héacsalás állandó problémát jelent uniós szinten, hiszen az ebből származó bevételkiesést 160 milliárd EUR-ra becsülik, amely összegből 40–60 milliárd EUR a határokon átnyúló héacsalásnak tudható be. Ez a helyzet a héairányelvben előírt „átmeneti héaszabályozás” jól körülhatárolható gyenge pontjaiban gyökerezik, amely megengedi, hogy az árukat és szolgáltatásokat héamentesen értékesítsék az Unión belüli kereskedelemben. A javaslat három fő problémával foglalkozik: ·a Közösségen belül „eltűnő kereskedő” útján elkövetett csalás („körhintacsalásként” is ismert), amikor is egy határokon átnyúló termékértékesítés vagy szolgáltatásnyújtás vevője héamentesen vásárol árukat vagy szolgáltatásokat, majd úgy számítja fel a héát, hogy nem fizeti be azt az adóhatóságoknak, miközben az ő vevője levonhatja az adót; ·a használt gépjárművek értékesítésekor elkövetett csalás, amikor is csak a különbözet adóköteles, és nem az értékesítés teljes összege; és ·a 42-es és 63-as eljáráskóddal végzett vámeljárásokat érintő csalás, amelyek esetében az általános héaszabályozással ellentétben nem kell megfizetni a héát a behozatal szerinti országban, mivel az árukat egy másik tagállamban lévő vállalkozásnak szállítják.
Az értékelés arra a következtetésre jutott, hogy a kölcsönös elismerés nem annak rendje és módja szerint működik a tudatosság hiánya, a jogi szabályozás bizonytalansága, valamint az érdekeltek közötti hatékony kommunikáció és együttműködés hiánya miatt. A gazdasági szereplők nem élvezik teljes mértékben a meglévő jogaikat. A nemzeti hatóságok időt és erőforrásokat veszítenek. A fogyasztók magasabb árakkal és kevesebb választási lehetőséggel szembesülnek. Uniós szintű fellépés híján a probléma várhatóan továbbra is fennmarad.

Miközben a várható előnyök pontossággal nem becsülhetők meg, a nemrégiben készült „The Costs of Non-Europe in the Single Market” [Az egységes európai fellépés hiányának költségei az egységes piacon] című tanulmány szerint a kereskedelmi korlátok csökkentése éves szinten az EU-n belüli kereskedelem 100 milliárd EUR-t meghaladó növekedéséhez vezethet. A tanulmányban a kereskedelmi korlátok fogalma szélesebb, mint csupán a kölcsönös elismerés, de becslést nyújt a várható előnyökről.
Három szakpolitikai alternatíva hatásainak elemzésére és összehasonlítására került sor: 1.Nincs szakpolitikai változás (alapforgatókönyv). Ez a kétoldalú kereskedelmi kapcsolatok viszonylagos romlásához vezethet, a célkitűzések pedig nem valósulnának meg. 2.A szabadkereskedelmi megállapodás részleges módosítása a meglévő szabadkereskedelmi megállapodásban a mezőgazdaságra és a szolgáltatásokra vonatkozó ágazati felülvizsgálati záradékok alkalmazásával. A Chilével 2006 és 2010 között folytatott megbeszélések azt támasztották alá, hogy ez a megközelítés nem megvalósítható, továbbá nem lenne alkalmas a szélesebb uniós kereskedelempolitikai célkitűzések megvalósításához. A hatásvizsgálati elemzésben ezért ezt nem fejlesztették tovább. 3.A szabadkereskedelmi megállapodás átfogó korszerűsítése, ami olyan kérdések széles körének megtárgyalását vonja maga után, amelyekkel mindkét fél foglalkozni szeretne (amint azt a Chilével kapcsolatos, 2017 januárjában lezárult hatályfelmérés eredménye is tükrözi): piacrajutás a mezőgazdaság terén, szolgáltatások kereskedelme, a kereskedelem technikai akadályai, szellemitulajdon-jogok, közbeszerzés, a kereskedelmi eljárások egyszerűsítése, verseny, kkv-specifikus rendelkezések, valamint kereskedelem és fenntartható fejlődés. Ezen alternatíva keretében két lehetséges alforgatókönyvet is mérlegeltek: egy konzervatívat és egy ambiciózusabbat. Az EU számára az előnyben részesített alternatíva az EU–Chile szabadkereskedelmi megállapodás átfogó korszerűsítése lenne, amint azt a hatásvizsgálatban foglalt elemzés is alátámasztja.
A közös héarendszer 1967-es felállításakor a rendszer megalkotói kötelezettséget vállaltak a származási hely szerinti tagállamban történő adóztatás elvén alapuló végleges héarendszer létrehozására. Az egységes piac 1993-as életre hívásakor a származási helyen alapuló héarendszer bevezetésének célja továbbra is napirenden maradt, és hatályba lépett egy, a héamértékekre vonatkozó jelenlegi szabályokat is magában foglaló átmeneti héaszabályozás. A végleges rendszerre vonatkozó javaslat az említett cél elérése helyett immár a rendeltetési hely szerinti tagállamban történő adóztatáson alapuló végleges héarendszer bevezetésére irányul. A héamértékekre vonatkozó jelenlegi szabályok azonban továbbra is a származási helyen alapuló rendszerhez igazodnak, és túlzottan korlátozóak a rendeltetési hely szerinti héarendszer tekintetében. Ezen túlmenően a végleges héarendszer hatálybalépésével érvényüket vesztik azok a különleges rendelkezések, amelyek lehetővé teszik egyes tagállamok számára a korlátozásoktól való eltérést.
A globalizáció, a technológiai változás, a munkaerőpiaci intézmények változásai és a demográfiai változások felgyorsították a változást az európai munkaerőpiacokon, és egyre sokszínűbbé tették a foglalkoztatási lehetőségeket. A szakmai életpályák is egyre kevésbé lineárisak. A szociális védelmi rendszereket elsősorban a „hagyományos munkaviszonyban”, azaz hosszú távú, teljes munkaidős munkaviszonyban foglalkoztatott munkavállalók számára fejlesztették ki, és a rendszerek továbbra is őket célozzák meg; sok országban az önálló vállalkozókat soha nem is vonták be teljes mértékben a szociális védelmi rendszerekbe. Egyre többen vannak azok, akik atipikus munkaviszony vagy önfoglalkoztatás keretében végeznek munkát, és akik munkaerőpiaci jogállásuk miatt nem férnek hozzá kellő mértékben a szociális védelemhez. Ezek a hiányosságok növelik az érintett magánszemélyek és családjaik jólétét veszélyeztető kockázatokat, akik emiatt nagyobb gazdasági bizonytalanságban élnek, továbbá új egyenlőtlenségek kialakulásához vezetnek a generációk között és a generációkon belül. A negatív következmények összességében is érezhetők, mivel veszélyeztetik a rendszerek pénzügyi fenntarthatóságát, és gátolják a szociális védelmi rendszereket abban, hogy az automatikus stabilizátor szerepét betöltve enyhítsék a jólétet csökkentő dekonjunktúrát.