A 66 jegyzékbe vett idegenhonos inváziós faj közül 12 még nincs jelen az Unió területén, míg sok már széles körben elterjedt, és valószínűleg nem lesz felszámolható. Az EU-ban még nem jelen lévő fajok jegyzékbe vétele erőteljes megelőző hatással jár, mivel így azok nem hozhatók be az Unió területére. A tapasztalatok azonban azt mutatják, hogy az ilyen fajokra vonatkozó kockázatértékelés elvégzéséhez szükséges bizonyítékok gyakran hiányoznak. Ez az életközösségek dinamikájával és az éghajlatváltozás hatásaival kapcsolatos bizonytalansággal párosulva nagy kihívást jelent annak előrejelzése szempontjából, hogy milyen esetleges hatásokkal járna, ha egy fajt betelepítenének. Ennek eredményeképpen az EU-ban még nem jelen lévő fajok jegyzékbe vétele nehéznek bizonyult. Az uniós jegyzéknek azonban még mindig van megelőző hatása. A jegyzékben szereplő, az EU-ban már megtelepedett fajok (köztük a legtöbb tagállamban már jelen lévő fajok, mint például a közönséges ékszerteknős Trachemys scripta és a kaukázusi medvetalp Heracleum mantegazzianum) potenciálisan jelentősen továbbterjedhetnek (lásd az 1–4. ábrát). E további terjedés megakadályozása volt az egyik fő érv az uniós jegyzékbe való felvételük mellett.

A legújabb kutatások szerint az újonnan behurcolt idegenhonos fajok számának növekedése nem mutatja a telítődés jeleit, sőt a legtöbb taxon esetében az idő múlásával még az első feljegyzések aránya is növekszik. Előbb vagy utóbb sok ilyen idegenhonos faj valószínűleg invazívvá válik. Ezért nagyon valószínű, hogy a jövőben több fajt kell majd felvenni az uniós jegyzékbe. Egyes publikációk szerint az idegenhonos inváziós fajokról szóló rendelet célkitűzéseinek elérése érdekében néhány száz faj fokozatos jegyzékbe vételére lenne szükség . Egyes érdekelt felek (például az idegenhonos fajokkal kereskedők) nem értenek ezzel egyet, mivel szerintük az uniós jegyzék már most is túl sok fajt tartalmaz, és a végrehajtás túl nagy terhet jelent.

Ez a jelentés az idegenhonos inváziós fajokról szóló rendelet 24. cikke (3) bekezdésében előírtaknak megfelelően felülvizsgálja a rendelet alkalmazását. Elsősorban a tagállamok által benyújtott, a 2015. január 1. és 2018. december 31. közötti időszakra vonatkozó jelentéseken alapul. De túlmutat ezen az időszakon azokon a területeken, amelyekről frissebb információk állnak rendelkezésre. A jelentésben ezenkívül egy 2021-ben lefolytatott nyilvános konzultációból származó információk is szerepelnek.

Az idegenhonos inváziós fajok olyan állatok és növények, amelyeket – emberi beavatkozás eredményeként – véletlenszerűen hurcolnak be vagy szándékosan telepítenek be egy olyan természeti környezetbe, amelyben természetes úton nem fordulnak elő, és megtelepedésük súlyos negatív következményekkel jár új környezetükre nézve.

1. ábra: A 2019. évi jelentésekben szereplő, az Unió számára veszélyt jelentő 48 idegenhonos inváziós faj közül azok száma, amelyekről az egyes tagállamok jelenlévőként számoltak be. Portugália nem nyújtott be jelentést.



2. ábra: A 2019. évi jelentésekben szereplő, az Unió számára veszélyt jelentő 48 idegenhonos inváziós faj tagállamonkénti jelenlétének helyzete. Portugália nem nyújtott be jelentést.

A szimbólumok a következőket jelzik: i. a faj egy adott tagállamban jelen van; ii. nem ismert, hogy egy adott tagállamban jelen van-e; és iii. úgy tekintik, hogy az adott tagállamban nincs jelen.





Ha egy faj felkerül az uniós jegyzékbe, az további kihívást jelent. Ha ugyanis az uniós jegyzékbe felvett idegenhonos inváziós faj népszerű kereskedelmi forgalomban lévő faj, azt a piacon gyakran más, potenciálisan szintén invazív fajokkal helyettesítik. Így ezeket az újonnan behozott fajokat is kockázatértékelésnek kell alávetni, és mérlegelni kell, hogy felkerüljenek-e az uniós jegyzékbe. Ez a probléma leginkább a kedvtelésből tartott állatok kereskedelmében (pl. a közönséges ékszerteknős Trachemys scripta más idegen teknősökkel való helyettesítése) és a kertészeti kereskedelemben (pl. a közönséges vízijácint Eichhornia crassipes úszó kagylótutajjal Pistia stratiotesszel való helyettesítése) jelentkezik. E probléma megoldása érdekében egyes érdekelt felek azt javasolták, hogy a korlátozás alá eső fajok jegyzéke helyett az engedélyezett fajokat foglalják jegyzékbe. A jelenlegi jogi keret uniós szinten nem rendelkezik erről a megközelítésről, de néhány tagállam – főként a kedvtelésből tartott állatok kereskedelmére vonatkozóan – nemzeti jogszabályaiban alkalmazta ezt.

A költségeknek és a társadalmi-gazdasági szempontoknak a 4. cikk (6) bekezdésében előírt figyelembevétele befolyásolta a jegyzékbe vételi eljárást. A legjellemzőbb példa az amerikai nyérc (Neovison vison), amely a biológiai sokféleségre jelentős káros hatással bíró idegenhonos inváziós faj. Az amerikai nyércet az EU-ban több ezer nyércfarmon tenyésztik prémelőállítás céljából. Ez a faj nem szerepel a jegyzékben. Az amerikai nyérc uniós jegyzékbe való felvétele az idegenhonos inváziós fajokról szóló rendelet 9. cikke szerinti engedélyezési eljárás alá vonná a prémelőállítást. Több tagállam aránytalannak tartotta az eljárás végrehajtásának költségeit, és ellenezte e faj jegyzékbe vételét. Fontos megjegyezni, hogy az idegenhonos inváziós fajokról szóló rendelet a fajok jegyzékbe vétele mellett alternatív megoldásokat is kínál. Először is, az érintett tagállamok nemzeti intézkedésekkel kezelhetik az ilyen fajokat. Másodszor, a fajokkal szélesebb körű regionális együttműködés keretében is lehet foglalkozni (lásd az alábbi 2.3. és 2.4. szakaszt).

A tengeri idegenhonos inváziós fajok jegyzékbe vétele különleges kihívást jelent. Mint fentebb látható, az uniós jegyzékben szereplő 66 idegenhonos inváziós faj közül csak egy, a Plotosus lineatus, a csíkos angolnafarkú harcsa tengeri faj. Az első uniós jegyzékben azonban több tengeri faj is szerepelt. A tengeri fajok felvételének fő akadálya az az aggály, hogy a fajok tengeri környezetben való nagyfokú környezeti összekapcsoltsága és szétszóródási kapacitása megnehezíti és költségesebbé teszi a biológiai inváziók felmérését és ellenőrzését. Ez különösen azon fajok esetében fontos, amelyek a Szuezi-csatornán keresztül jutnak be a Földközi-tengerbe. E kihívások ellenére azonban a tengeri fajok célzott területeken történő felügyelete, korai észlelése és gyors felszámolása enyhítheti káros hatásaikat. A behurcolási és elterjedési útvonalak esetében az idegenhonos inváziós fajok tengeri környezetben való terjedését és hatásait jelentősen csökkenteni lehetne az alábbiakkal: i. A Nemzetközi Tengerészeti Szervezet (IMO) ballasztvíz-gazdálkodásról szóló egyezményének teljes körű végrehajtása; és ii. az IMO biológiai lerakódásokra vonatkozó iránymutatásainak fokozott végrehajtása. Ezért az uniós jegyzék következő frissítése céljából több tengeri idegenhonos inváziós fajra vonatkozó kockázatértékelést is elkészítettek.

2.2.Korlátozások és eltérések (7., 8., 9., 31. és 32. cikk)

Az idegenhonos inváziós fajokról szóló rendelet legközvetlenebb hatása az, hogy a jegyzékbe foglalt fajokra korlátozások, többek között kereskedelmi tilalom vonatkozik (7. cikk). A legtöbb korlátozás tekintetében kivételes esetekben kivételt lehet tenni: vagy i. a tagállamok által kezelt engedélyezési rendszerben (a 8. cikk szerinti kutatási vagy ex situ megőrzési tevékenységek lehetővé tétele) vagy ii. a Bizottság engedélyével (kivételes esetekben a 9. cikk szerinti nyomós közérdek okán). További átmeneti eltérések lehetségesek a kedvtelésből tartott állatok tulajdonosai (31. cikk) és a kereskedelmi állományok (32. cikk) esetében.

Tizenkét tagállam számolt be arról, hogy az első uniós jegyzék 2016. augusztusi hatálybalépése és 2018 decembere között összesen 100 engedélyt adott ki. Ezek az engedélyek 32, az Unió számára veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajra vonatkoztak. Az engedélyek közül 87 kutatási célú volt, 13 pedig ex situ megőrzésre szólt. Az ex situ engedélyeket olyan létesítményeknek adták ki, amelyek nem kívánt példányokat tartanak a gazdálkodási intézkedések részeként, ami valójában nem engedélyköteles tevékenység.

A Bizottság eddig két engedélyezési határozatot fogadott el a 9. cikk alapján. Ez a két határozat két tagállam számára engedélyezte a nyestkutyák (Nyctereutes procyonoides) prémelőállítás céljából történő tenyésztését.

2.3.11. cikk – A regionális szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok és az Unióban őshonos fajok

A 11. cikk lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy a tagállami szinten veszélyt jelentő idegenhonos inváziós fajok jegyzékéből (lásd a 2.4. szakaszt) azonosítsák azokat az Unióban honos vagy nem honos fajokat, amelyek megerősített regionális együttműködést igényelnek. Ez az együttműködés ahhoz vezethet, hogy az említett fajokra – és kizárólag az érintett tagállamokban – alkalmazni kell az uniós jegyzékben szereplő fajokra vonatkozó korlátozások többségét. A regionális együttműködést a tagállamoknak kell kezdeményezniük, ám erre még nem került sor.