Ez a terv nem terjed ki a tengeri sügérre, amelynek állománya jelen van az Északi-tengeren, mivel a szóban forgó állomány kiaknázása elsősorban az Északi-tengeren kívül történik. Azonban a Bizottság felismeri, hogy a tengeri sügérre vonatkozó gazdálkodási tervre szükség van. Ezt alkalmazni kell a nevezett állományt kiaknázó halászatokra a IVb és c, VIIa és VIId–h ICES zónákban, valamint a tengeri sügér szabadidős halászatára.

Az alaprendelet 18. cikke szerint, amennyiben a Bizottságot hatáskörrel ruházták fel arra, hogy végrehajtási jogi aktusokat vagy felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el, a közvetlen gazdálkodási érdekkel bíró tagállamok – a többéves terv célkitűzéseinek elérése érdekében – többek között bizonyos intézkedések elfogadására irányuló közös ajánlásokat nyújthatnak be. A terv ennek érdekében a kirakodási kötelezettségre vonatkozó rendelkezések és bizonyos állományokat érintő konkrét védelmi intézkedések elfogadása tekintetében a tagállamok közötti regionális együttműködést alakít ki.

Az alaprendelet 10. cikke felsorolja a többéves tervek tartalmát. Eszerint a maximális fenntartható hozamnak megfelelő mennyiségi célértékek, amennyiben rendelkezésre állnak, az ICES által javasolt értéktartományként kerültek feltüntetésre. Ezek a tartományok az érintett állományok tekintetében lehetővé teszik a maximális fenntartható hozamon alapuló gazdálkodást, és úgy tűnik, hogy a tudományos szakvélemények változása esetén a módosításokat is lehetővé teszik mindamellett, hogy a nagyfokú kiszámíthatóság megmarad. Ezeket a célértékeket egy védelmi referenciaponthoz kapcsolódó védintézkedések egészítik ki. Olyan halállományok esetében, amelyekhez elérhetők, ezek a referenciapontok a szaporodóképes állomány biomasszájaként kerültek meghatározásra, amelyet az ICES biztosít, rendszerint az összehasonlító értékelési gyakorlata révén. Hasonlóképpen, a norvég homár bizonyos funkcionális egységeire vonatkozóan, az ilyen referenciapontokat az abundancia formájában fejezik ki, ahol ezek rendelkezésre állnak. A szaporodóképes biomassza vagy abundancia szintjére vonatkozó szakvélemény hiányában a referenciapont az a szint, amelynek elérésekor a tudományos szakvélemények szerint az állomány fenyegetve van. Meg kell jegyezni, hogy míg a terv rendeltetése, hogy az Északi-tenger tengerfenéken élő állományai és halászatuk egyedi jellemzőinek feleljen meg, az alaprendelet 10. cikkéből következik, hogy a jövőbeni többéves tervek szerkezete és bizonyos elemei hasonlóak lesznek. Ennek megfelelően a terv és a kirakodási kötelezettség végrehajtása célkitűzéseinek, célértékeinek és biztosítékainak meghatározásakor ugyanaz a megközelítés érvényesült, mint a nemrégiben elfogadott, a közönséges tőkehal, a hering és a spratt balti-tengeri állományaira és a halászatukra vonatkozó többéves terv létrehozásáról, a 2187/2005/EK rendelet módosításáról és az 1098/2007/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, xxx -i 2016/… /EU európai parlamenti és tanácsi rendeletben;

Tekintetbe véve a vegyes halászati kölcsönhatásokat az északi-tengeri tengerfenéki halászatokban, kívánatos, hogy a halászati lehetőségeket vegyes halászati modellezési szempontból szervezzék, amely módszer a közelmúltbeli tudományos fejlődésnek köszönhetően már elérhető. Egy ilyen megközelítés összhangban lenne a halászati gazdálkodás ökoszisztéma-alapú szemléletével. Az adaptív gazdálkodás irányába tett első lépés az lenne, hogy minden kulcsfontosságú állomány egyetlen gazdálkodási terv hatálya alá kerüljön. Ennek keretében, rendelkezésre állás esetén minden egyes állomány tekintetében meghatározásra kerülne a halászati mortalitás célértékének tartománya, amely az adott állományokra vonatkozó éves teljes kifogható mennyiségek megállapításának alapja lenne. Ez lehetővé tenné a rugalmasságot a TAC-értékek meghatározása terén, amely segíthet a vegyes halászat terén jelentkező nehézségek megoldásában. Továbbá a terv olyan védőintézkedéseket is magában foglalna, amelyek célja, hogy megfelelő kereteket biztosítsanak az állományok visszaállítására, ha ezek a biztonságos biológiai határértékek alá csökkennek.

A teljes kifogható mennyiség (TAC) korlátozása alá eső hajók esetében ez azt jelenti, hogy abba kell hagyniuk a halászatot, amint az adott állományra vonatkozó kvótát kimerítették. Az Európai Parlament és a Tanács 2013. december 11-i, a közös halászati politikáról szóló 1380/2013/EU rendeletének (alaprendelet) elfogadása előtt az adott hajóknak nem kellett felhagyniuk a halászattal, amint kimerítették e fajok egyikére vonatkozó kvótájukat. Ehelyett folytathatták a halászatot egyéb célfajokra vonatkozóan, és ennek eredményeként továbbra is kifogtak olyan fajokat is, amelyekre vonatkozóan a kvótákat már kimerítették, annak ellenére, hogy e fogások partra való kirakodására nem voltak jogosultak. Ezeket a kvótán túlmenő fogásokat vissza kellett dobni.

A halászati erőforrásoknak a fiatal tengeri élőlények védelmét biztosító technikai intézkedések révén történő megóvásáról szóló 1998. március 30-i 850/98/EK tanácsi rendelet körvonalazza a megfelelő technikai védelmi intézkedéseket, azaz a fogás összetételére vonatkozó szabályokat, a legkisebb szembőséget, a legkisebb kifogható méretet, a lezárt területeket és bizonyos halászatokra vonatkozó zárt évszakokat. Emellett korlátozást állapít meg az eresztőhálós halászatra vonatkozóan is. Ez jelenleg felülvizsgálat alatt áll, és felváltásra kerül, ha a halászati erőforrások és a tengeri ökoszisztémák technikai intézkedések révén történő védelméről, az 1967/2006/EK, az 1098/2007/EK és az 1224/2009/EK tanácsi rendelet, továbbá az 1343/2011/EU és az 1380/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 894/97/EK, a 850/98/EK, a 2549/2000/EK, a 254/2002/EK, a 812/2004/EK és a 2187/2005/EK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre vonatkozó bizottsági javaslat elfogadásra kerül.

A tőkehaltervet2 szintén erősen kritizálták, mert további korlátozásokat irányzott elő annak ellenére, hogy a tőkehal állománya az Északi-tengeren az elmúlt években kezdett helyreállni. A tőkehalterv hatása nem csak az volt, hogy korlátozta a tőkehal halászatát az Északi-tengeren, amely a kirakodott halállomány körülbelül 5%-át teszi ki, hanem hogy megakadályozta a halászhajók kifutását még akkor is, ha a többi hal 95%-ára vonatkozó halászati kvóta a tulajdonukat képezte. E helyzetet az egész halászati ágazatra nézve nagymértékben tisztességtelennek és aránytalannak tartották.

A HTMGB, az ICES és az MRAG számos értékelést végzett a tőkehal-állományokra vonatkozó aktuális gazdálkodási terv 2 (a továbbiakban: „a tőkehalterv”), valamint az északi-tenger közönséges nyelvhalra és sima lepényhalra vonatkozó gazdálkodási terv vonatkozásában 3 (a továbbiakban: „a lepényhalterv”) a KHP reformja előtt. A lepényhalterv esetében az MRAG 2009-ben elvégezte a különböző lehetőségek hatáselemzését az első „kinyerési fázistól” a második „kezelési fázisig”, mivel egy ilyen felülvizsgálat magában a tervben is szerepel, amint mindkét állomány a megfigyelések szerint biztonságos biológiai határértékeken belül szerepel két egymást követő évben. A 2010 októberében Vigóban ülésező HTMGB szakértői csoport úgyszintén kiértékelte a lepényhaltervet.

A kirakodási kötelezettség komoly kihívást jelent, nem csak a halászati ágazatban, hanem a tagállamokban is a kvótáknak a flották közötti felosztása terén.

Ezt követően a másik hatályfelmérő workshopra is Brüsszelben került sor, 2014. szeptember 29. és 30. között. A résztvevők közé tartoztak a meghívott tudományos szakértők, az északi tengeri tagállamok, valamint az északi-tengeri tanácsadó testületek képviselői. Fő célkitűzése az volt, hogy elérje a többéves tervekre vonatkozó új jogi és politikai keretek közös megértését, megvitassa a megfelelő vázlattervezetet az Északi-tengerre vonatkozó jövőbeni MAP kinézetére vonatkozóan, és szekciócsoportok alkalmazásával előremozdítsa a jövő terv „építőköveire” vonatkozó kollektív gondolkodást.

Az északi-tengeri tengerfenéki halászati és halfeldolgozó ágazatban tevékenykedő vállalkozások túlnyomó többsége (98%) kkv vagy mikrovállalkozás. A jelenlegi rendszer fontos gazdasági költségeket ró az üzleti vállalkozásokra, különösen a kkv-kra; ezeket a veszteségeket a bonyolult szabályozás okozza, és a jövőben elkerüljük őket (az egyszerűsítés közvetlen előnyei). A fenntartható kiaknázás magasabb jövedelmezőséget eredményez, amely jobb gazdasági teljesítményhez vezet. A halászok több szabadságot élveznek majd annak eldöntésében, hogy hol és mikor halásszanak. A halászati erőfeszítésre vonatkozó rendszer kiküszöbölésével nem csupán az ágazati adminisztratív terhek csökkennek, beleértve a nagymértékű adatszolgáltatási kötelezettségeket, hanem a nemzeti hatóságoknak az ilyen jelentések feldolgozására és ellenőrzésére vonatkozó terhei is.

A terv rendszeres értékelése a tudományos tanácsadás alapján: a tervet ötévente ki kell értékelni. Ez az időszak kezdetben lehetővé teszi a kirakodási kötelezettség teljes körű alkalmazását, valamint regionális intézkedések elfogadását, végrehajtását, illetve az állományokra és a halászatra gyakorolt hatások szemléltetését. Ez a tudományos testületek által is megkövetelt minimálisan szükséges időszak. Az utóbbi időben a tudományos szakvélemények nem születhettek meg az értékelendő adatok vagy trendek nem kielégítő volta miatt, amikor az értékelés hároméves időszakra vonatkozott.

Célok és célértékek (a maximális fenntartható hozam elvével összhangban álló halászati mortalitás elérése). Az alaprendelet 10. cikkével összhangban a célértékeknek számszerűsíthetőknek kell lenniük. A javasolt célértékeket az ICES szakvéleménye szerinti FMSY körüli halászati mortalitási tartományokként fejezik ki. Ezek az FMSY tartományok az érintett állományok tekintetében lehetővé teszik a maximális fenntartható hozamon alapuló gazdálkodást, és úgy tűnik, hogy a tudományos szakvélemények változása esetén a módosításokat is lehetővé teszik mindamellett, hogy a nagyfokú kiszámíthatóság megmarad.

A Tanács 1224/2009 rendelete10 írja elő a megfelelő ellenőrzési, vizsgálati és végrehajtási jogszabályi kereteket, hogy biztosítsa a KHP szabályainak való megfelelést. Az e rendelet 43. cikkével összhangban többéves terveknek kell meghatározniuk azon küszöböket, amelyen felül a többéves tervek szerinti kifogott állományokat a kijelölt kikötőkben kell kirakni. Ezen túlmenően a terv terület- valamint halászatspecifikus szabályokat is bevezet az 1224/2009 tanácsi rendelet 17. cikkében meghatározott előzetes bejelentési követelmények vonatkozásában.

(9)Bizonyos tengerfenéken élő állományok kiaknázása egyaránt történik az Északi-tengeren és a szomszédos vizeken (kizárólagos gazdasági övezeteken túlnyúló halállományok). Ennélfogva a főleg az Északi-tengeren halászott állományokra vonatkozó célokkal és biztosítékokkal kapcsolatos terv rendelkezéseinek hatályát az Északi-tengeren kívüli területekre is ki kell terjeszteni. Továbbá az olyan, a kizárólagos gazdasági övezeteken túlnyúló halállományok esetén, amelyek halászata főleg az Északi-tengeren kívül történik, megfelelő célok és biztosítékok meghatározása szükséges a többéves tervekben az Északi-tengeren kívüli területekre, ahol halászatuk főleg történik, hatókörüket kiterjesztve az Északi-tengerre.

(2)A fenntartható fejlődéssel foglalkozó 2015. évi New York-i csúcstalálkozón az Európai Unió és tagállamai kötelezettséget vállaltak, hogy 2020-ig hatékonyan szabályozzák a halászatot, valamint véget vetnek a túlhalászásnak, az illegális, nem bejelentett és szabályozatlan halászatnak, valamint a destruktív halászati gyakorlatoknak, és a tudományon alapuló gazdálkodási terveket léptetnek életbe, hogy a lehető legrövidebb idő alatt helyreállítsák a halállományokat legalább arra a szintre, amely képes az MFH előállításra a biológiai jellemzőik által meghatározott módon.

(1)Az Egyesült Nemzetek Szervezetének 1982. december 10-i Tengerjogi Egyezménye – amelynek az Unió részes fele – rendelkezik állományvédelmi kötelezettségekről, beleértve azt a kötelezettséget is, hogy a halászott fajok állományméretét a maximális fenntartható hozamot (a továbbiakban: MFH) eredményező szinten kell fenntartani vagy arra a szintre kell helyreállítani.

(26)Az 1380/2013/EU rendelet 10. cikkének (3) bekezdésében foglaltak szerint rendelkezni kell arról, hogy a Bizottság időszakosan értékelje a rendelet alkalmazásának megfelelőségét és hatékonyságát. Ezeket az értékeléseket a terv tudományos tanácsadás alapján való rendszeres értékelését követve, és azok alapján kell végezni: a tervet ötévente kell értékelni. Ez az időszak lehetővé teszi a kirakodási kötelezettség teljes körű végrehajtását, valamint regionális intézkedések elfogadását, végrehajtását, illetve az állományokra és a halászatra gyakorolt hatások szemléltetését. Ez a tudományos testületek által is megkövetelt minimálisan szükséges időszak.

(22)Az ebben a rendeletben foglalt intézkedéseknek való megfelelés biztosítása érdekében az 1224/2009/EK tanácsi rendeletben foglaltakon túl egyedi ellenőrzési intézkedéseket is el kell fogadni.

(20)Az 1380/2013/EU rendelet 15. cikkének (1) bekezdésében foglalt kirakodási kötelezettség teljesítése érdekében a tervnek egyéb gazdálkodási intézkedéseket is elő kell írnia.

-Nephrops a Firth of Forth területén (FU 8);

b)foltos tőkehal (Melanogrammus aeglefinus) a IV. alterületen, valamint a VIa és a IIIa nyugati körzetben (Északi-tenger, Skóciától nyugatra, Skagerrak) a továbbiakban foltos tőkehal;

(1)A tervnek hozzá kell járulnia közös halászati politika 1380/2013/EU rendelet 2. cikkében felsorolt célkitűzéseinek eléréséhez, különösen a halászati gazdálkodás elővigyázatossági megközelítésének alkalmazásával, és annak biztosítására törekedve, hogy az élő tengeri biológiai erőforrások kiaknázása során a halászott fajok állományait visszaállítsák a maximális fenntartható hozamot biztosítani képes szint fölé, és tartsák is fenn ezt a szintet.

(4)A (2) és (3) bekezdéstől eltérve egy állományra vonatkozóan a halászati lehetőségek meghatározhatók az I. melléklet B. oszlopában megállapított halászati mortalitási tartományokkal összhangban is, feltéve, hogy az érintett állomány a szaporodóképes állomány biomasszájának legalacsonyabb szintjére vonatkozó, a II. melléklet A. oszlopában megállapított referenciapontnál nagyobb:

c) a norvég homár minimális abundanciája (Abundancebuffer);

11. cikk

Az 1–7. csoport kirakodási kötelezettségeivel kapcsolatos rendelkezések

Az 1–7. csoportba eső tengerfenéken élő állományokra vonatkozóan a Bizottság felhatalmazást kap felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására a jelen rendelet 18. cikke valamint az 1380/2013/EU rendelet 18. cikke értelmében, a következőkre vonatkozóan:

a)mentesítés a kirakodási kötelezettség alkalmazása alól azon fajokra vonatkozóan, amelyek esetében a tudományos bizonyítékok szerint magas a túlélési arány, figyelembe véve a halászeszközök, a halászati gyakorlatok és az ökoszisztéma jellemzőit, a kirakodási kötelezettség teljesítésének megkönnyítése érdekében; és

b)de minimis kivételek a kirakodási kötelezettség teljesítésének megkönnyítése érdekében; az ilyen de minimis kivételeket az 1380/2013/EU irányelv 15. cikke (5) bekezdésének (c) pontjában említett esetekben és az ott meghatározott feltételekkel összhangban kell megállapítani;

c)a fogások dokumentálására vonatkozó konkrét rendelkezések, mindenekelőtt a kirakodási kötelezettség teljesítésének nyomon követése céljából; és

d)minimális védelmi referenciaméretek meghatározása a tengeri élőlények növendékei védelmének biztosítása céljából.

VI.

REGIONALIZÁCIÓ

12. cikk

Regionális együttműködés

(1)Az e rendelet 8. és 10. cikke szerinti intézkedésekre az 1380/2013/EU rendelet 18. cikkének (1)–(6). bekezdését kell alkalmazni.

(2)E cikk 1. bekezdésének alkalmazásában azok a tagállamok, amelyek közvetlen gazdálkodási érdekeltséggel rendelkeznek, közös ajánlásokat nyújthatnak be az 1380/2013/EU rendelet 18. cikk (1) bekezdése szerint, első alkalommal legkésőbb e rendelet hatálybalépésétől számított tizenkét hónapon belül, azt követően pedig a terv értékelésének a 17. cikkel összhangban történő minden egyes benyújtását követő tizenkét hónapon belül. Akkor is benyújthatnak ilyen ajánlásokat, ha azt szükségesnek vélik, különösen abban az esetben, ha hirtelen változás áll be az e rendelet hatálya alá tartozó valamely állomány helyzetében. Az adott naptári évre vonatkozó intézkedésekre irányuló közös ajánlásokat legkésőbb a megelőző év július 1-jéig kell benyújtani.

(3)Az e rendelet 9. és 11. cikkében adott felhatalmazás nem sértheti az uniós jogszabályok, köztük az 1380/2013/EU rendelet egyéb rendelkezései alapján a Bizottságra ruházott hatásköröket.

VII. FEJEZET

ELLENŐRZŐ INTÉZKEDÉSEK

13. cikk

Kapcsolat az 1224/2009/EK rendelettel

E fejezet eltérő rendelkezéseinek hiányában az e fejezetben előírt ellenőrzési intézkedéseket az 1224/2009/EK rendeletben az 1–7. csoportba tartozó tengerfenéken élő állományokra előírtakon felül kell alkalmazni.

14. cikk

Előzetes értesítések

(1)Az 1224/2009/EK rendelet 17. cikkének (1) bekezdésétől eltérve az említett cikkben foglalt előzetes értesítést a kikötőbe érkezés becsült idejét megelőzően legalább egy órával kell elküldeni. A parti tagállamok illetékes hatóságai eseti elbírálás alapján engedélyt adhatnak a kikötőbe történő korábbi belépésre.