[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 23.8.2005

COM(2005) 362 végleges

2005/0153 (CNS)

2005/0154 (CNS)

Javaslat

A TANÁCS IRÁNYELVE

a tenyésztett víziállatokra és az azokból származó termékekre vonatkozó állat-egészségügyi követelményekről, és a víziállatokban előforduló egyes betegségek megelőzéséről és az azok elleni védekezésről {SEC(2005) 1047}

Javaslat

A TANÁCS HATÁROZATA

az állat-egészségügyi kiadásokról szóló 90/424/EGK határozat módosításáról

(előterjesztő: a Bizottság)

INDOKLÁS

1. A JAVASLAT ÖSSZEFÜGGÉSE

( A javaslat alapja és célkitűzései

E javaslat célja az akvakultúratermékek kereskedelmére vonatkozó állat-egészségügyi szabályok – ideértve a betegségmegelőzést és a betegségek elleni védekezést – frissítése, átdolgozása és egységesítése az EU-beli víziállat-tenyésztők versenyképességének javítása érdekében.

Az akvakultúra rendkívül fontos iparág a Közösségben, különösen a vidéki és tengerparti területeken. Az EU 2004-ben több mint 2,5 milliárd euro értékben tenyésztett halat, kagyló- és rákféléket. A betegségek (elhullások, csökkent mértékú növekedés és romló minőség) okozta pénzügyi veszteségeket azonban a termelési költségek 20 %-ára becsülik. A javaslat célja korszerű és célirányos jogi szabályozás bevezetése, amely csökkenti e költségeket; éves szinten 100 millió euro hozzáadott értéket eredményezne, ha ezeket a költségeket akár csak 20 %-kal is sikerülne csökkenteni.

A meglévő jogszabályokat két évtizede dolgozták ki, amikor az EU-nak csak 12 tagállama volt. A jogszabályok az EU fő akvakultúráit, a lazacfélék (pisztráng és lazac) és a kagyló tenyésztését voltak hivatottak védeni. A jogszabályokat naprakésszé kell tenni, hogy tükrözzék a kibővült EU-ban fellelhető víziállat-tenyésztési gyakorlatok és fajok széles spektrumát, valamint hogy figyelembe vegyék az iparágban végbement jelentős változásokat, a meglévő jogszabályok 15 éves alkalmazásából szerzett tapasztalatokat csakúgy, mint az e területen történt tudományos előrelépéseket. A EU-szabályokat azért is naprakésszé kell tenni, hogy azokat összhangba hozzák a nemzetközi megállapodásokkal és szabványokkal (pl. WTO/SPS és OIE).

Ez a javaslat megfelel a 2004/SANCO/0025. sz. bizottsági jogalkotási munkaprogram projektnek.

( Általános összefüggés

Ez a javaslat hatályon kívül helyezi a meglévő alapjogszabályokat (a 91/67/EGK, a 93/53/EGK és a 95/70/EK tanácsi irányelv), és ezt a három irányelvet egy új irányelvvel váltja fel. Ez az igencsak időszerű felülvizsgálat és egységesítés frissíteni fogja a jogi szabályozást, hogy az tükrözze az EU 21. századi akvakultúraiparát, a nagyobb rugalmasság érdekében egyszerűsíteni és korszerűsíteni fogja a jelenlegi szabályokat, és nagyobb működési hatáskört fog biztosítani a tagállamok számára annak biztosítására, hogy például a betegségek megelőzésére és az azok elleni védekezésre hatékony helyi vagy regionális megközelítéseket lehessen alkalmazni.

( A javaslat hatálya alá tartozó területen meglévő rendelkezések

Ez a javaslat a következők helyébe fog lépni:

- a tenyésztett víziállatok és az akvakultúratermékek forgalomba hozatalára irányadó állat-egészségügyi feltételekről szóló, 1991. január 28-i 91/67/EGK tanácsi irányelv;

- az egyes halbetegségek elleni védekezés céljából közösségi minimumintézkedések bevezetéséről szóló, 1993. június 24-i 93/53/EGK tanácsi irányelv;

- a kéthéjú kagylókat érintő egyes betegségek elleni védekezés céljából közösségi minimumintézkedések bevezetéséről szóló, 1995. december 22-i 95/70/EK tanácsi irányelv.

Az e három irányelvben megállapított általános elveket továbbra is fenntartják.

Ezen túlmenően, az ezen irányelvek értelmében 13 végrehajtási határozatot fogadtak el. A végrehajtási határozatok mindaddig hatályban maradnak, amíg azokat egy egyedi határozat hatályon kívül nem helyezi, vagy helyükbe egy, az e javaslat értelmében elfogadott határozat nem lép.

( Más politikákkal meglévő konzisztencia

Az akvakultúraipar a közös halászati politika (KHP) alá tartozik. Az e javaslat és a KHP-vel kapcsolatos jogszabályok közötti legfőbb kölcsönhatás a pénzügyi támogatásra [lásd még a COM(2004) 497 – végleges] vonatkozik. Javasolják, hogy a szárazföldi állatbetegségekre alkalmazandó ugyanazon elvet – nevezetesen azt, hogy a közösségi pénzügyi hozzájárulásokat hozzáférhetővé kell tenni, ha a közösségi jog megköveteli a leölési/felszámolási politika végrehajtását – a víziállatok betegségeire is alkalmazni kell.

A javaslat fenntartja a meglévő jogszabályokban megállapított azon elvet, hogy az állat-egészségügyi rendelkezéseket a fajok megőrzésére vagy a nem őshonos fajok telepítésére vonatkozó nemzeti vagy nemzetközi rendelkezések sérelme nélkül kell alkalmazni. Ennélfogva – amennyiben ez környezeti vagy megőrzési szempontból a fajok védelméhez szükséges – szigorúbb szabályok is alkalmazhatók. A javaslat ezért nem ütközne a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló 92/43/EGK tanácsi irányelvbe. Ezen túlmenően a politikában bekövetkezett azon hatalmas – a tagállamok számára e célból több forrás elosztását lehetővé tevő – változásnak, amely szerint jobban kell összpontosítani a betegségek megelőzésére, a betegségkitörések csökkentésével csökkentenie kell az akvakultúraiparnak a környezetre gyakorolt hatását.

E javaslat nem foglalkozik közegészségügyi kérdésekkel, mivel azokat a „higiéniai csomag” szabályozza. Az e javaslat hatálya alá tartozó egyik betegségről vagy kórokozóról sem tudott, hogy zoonotikus potenciállal rendelkezne.

A tenyésztett halak jóléte a közösségi jogszabályoknak a tenyésztés céljából tartott állatok védelmére vonatkozó, meglévő általános rendelkezéseinek hatálya alá tartozik. A (tenyésztés céljából tartott állatok védelméről szóló európai egyezmény alkalmazási körén belül) az Európa Tanácsnak a halak jólétére vonatkozó ajánlásain túlmenően az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóságtól kapott tudományos tanács befolyással lesz az e területen a jövőben meghozandó politikai kezdeményezésekre.

A harmadik országokkal kapcsolatos jelenlegi állat-egészségügyi rendelkezések elviekben nem változnak.

2. AZ ÉRDEKELT FELEK KONZULTÁCIÓJA és HATÁSVIZSGÁLAT

( Az érdekelt felek konzultációja

Konzultációs módszerek, a célzott legfőbb ágazatok és a válaszadók általános profilja.

2000-ben és 2001-ben a halászati és akvakultúraágazati tanácsadó bizottságon (ACFA) keresztül írásbeli konzultációkra került sor. E bizottságban a következő szervezetek képviseltetik magukat: az Európai Víziállat-tenyésztők Szövetsége (FEAP), az Európai Puhatestű-tenyésztők Társulása (EMPA/AEPM), az EU Mezőgazdasági Szakmai Szervezeteinek Bizottsága (COPA/COGECA), a Dolgozók Szakszervezeteinek Szervezete (ETF), a fogyasztók nem kormányzati szervezetei és a környezettel foglalkozó nem kormányzati szervezetek. A bizottsági szolgálatok az ACFA 2. számú munkacsoportjában (Akvakultúra) rendszeresen készítettek jelentéseket a projektben elért fejlődésekről.

A FEAP-pal és az EMPA/AEPM-mel 2003, 2004 és 2005 során kétoldalú üléseket tartottak.

Az érdekeltek konzultációjára 2004 szeptemberében és decemberében került sor. Jónéhány technikai munkacsoport-ülést tartottak a tagállamok és az EFTA/EGT-tagországok képviselőivel.

A válaszok összefoglalása, és azok figyelembevételének mikéntje.

A tagállamoktól és az érdekeltektől érkező főbb megjegyzéseket a javaslat szerkesztése során figyelembe vették.

Az érdekeltek számára alapvető fontosságú, hogy az irányelv tartalmazzon egy olyan mechanizmust, amely lehetővé teszi a gazdaságok számára az egészségügyi állapotuk fenntartását – és amennyiben lehetséges – javítását, valamint amely arra ösztönzi a gazdaságokat, hogy a biztonságos kereskedelem megkönnyítésével ismertté tegyék egészségügyi állapotukat. Az egészségügyi állapot megfelelő osztályozása az egyetlen módja a víziállatok egészségügyi állapota romlása megelőzésének a Közösségben. A javaslat bevezeti az osztályozás fogalmát.

Az akvakultúraiparnak a betegségek felszámolására vonatkozó intézkedések és a járványvédelmi intézkedések tekintetében nyújtandó gazdasági kompenzációra irányuló szükségessége szintén fontos az érdekeltek számára, és e szükségességet a Bizottság és a tagállamok elismerik. Ennek elismerését egy tanácsi rendeletre irányuló javaslatban ezen túlmenően is megvitatják – Európai Halászati Alap [COM(2004) 497].

A Közösség nemzetközi kötelezettségvállalásai miatt vagy a más közösségi jogszabályoknak – különösen a WTO/SPS-megállapodásoknak és az európai élelmiszerjognak – való kereszt-megfelelés szükségessége volt az oka annak, hogy az érdekelt felektől érkező kéréseket nem vették figyelembe.

( A szakértelem megszerzése és alkalmazása

Az érintett tudományos/szakértői kérdések.

A víziállatok egészsége.

Az alkalmazott módszer.

A véleményeket mérlegelték a javaslattervezetben

A konzultációban részt vevő főbb szervezetek/szakértők.

A javaslat tudományos kiindulópontját az EU- és az EFTA/EGT-tagállamoknak a víziállatok egészségével foglalkozó szakértőiből álló munkacsoport dolgozta ki. Ezen túlmenően az ipar más szakértőivel is konzultáltak.

A tudományos biztonság szintje: magas.

Kapott és felhasznált tanácsok.

Igen

A szakértői tanácsoknak a nyilvánosan hozzáférhetővé tétele érdekében felhasznált eszközök.

A szakértői munkacsoport üléseiből, valamint az érdekeltekkel folytatott konzultációs ülésekből származó tanácsokat nem hozták nyilvánosságra. A tanácsokat azonban a hatáskörrel rendelkező hatóságokkal és az érdekeltekkel üléseken megvitatták.

( Hatásvizsgálat

Az importok forgalomba hozatalára vonatkozó főbb rendelkezések jórészt nem változnak. Ennek ellenére azonban néhány meglévő kereskedelmi akadályt – a tenyésztett víziállatok egészségügyi állapotának veszélyeztetése nélkül – felszámoltak. Az általános járványvédelmi rendelkezések – néhány kisebb kiigazítás kivételével – továbbra sem változnak. Minden, a Közösségben egzotikusnak tartott betegség – a Közösség betegségtől mentes állapotának fenntartása érdekében – a felszámolási rendelkezések hatálya alá fog tartozni. A jelenlegi jogszabályok értelmében az ilyen intézkedéseket a halbetegségekre igen, a puhatestűek betegségeire azonban nem kell alkalmazni. A behozatalra vonatkozó rendelkezéseket harmonizálták a 2002/99/EK tanácsi irányelv (az állat-egészségügyi importrendelkezéseket megállapító legfrissebb irányelv) vonatkozó rendelkezéseivel.

Pozitív hatások

A pozitív hatásokat fog előidézni az a naprakésszé tett közösségi jogszabályi keret, amely figyelembe veszi a jelenlegi tudományos ismereteket és a mai közösségi akvakultúraipar szerkezetét.

Pozitív szemléletbeli elmozdulás fog történni a betegségek elterjedésének megelőzésétől a betegségek előfordulása irányába. Jelenleg jelentős erőforrásokat használnak a betegségektől mentesnek nyilvánított gazdaságok és övezetek betegségtől mentes állapotának fenntartására. A javaslat lehetővé tenné a tagállam számára, hogy e források némelyikét átcsoportosíthassa a betegségmegelőző tevékenységekre.

A javaslat azt a filozófiát alkalmazza, amely szerint a legjobb megoldás gyakran a problémához legközelebb lelhető meg, és több működési felelősséget hárít a tagállamokra.

Az általános kockázat alapú állat-egészségügyi felügyelet bevezetésével a járványügyi helyzetre jobb rálátás nyílhat. Ugyanakkor csökken annak a kockázata, hogy a betegségek olyan gazdaságokba vagy területekre terjedjenek át, ahol korábban még nem állapították meg annak előfordulását.

A javaslat figyelembe veszi a betegség kórokozóinak a tenyésztett és a vadon élő víziállatok között történő cseréjének lehetőségét.

Az új jogszabály összhangban lesz a Nemzetközi Állatjárványügyi Hivatal (OIE) Nemzetközi Víziállat-egészségügyi Kódexével, és csökkenteni fogja a harmadik országokkal – beleértve a fejlődő országokat – és a Közösséggel szemben meglévő kereskedelmi akadályokat.

Negatív hatások

A negatív hatás korlátozott, mivel a javaslat nagymértékben a meglévő jogszabályokon alapul. Néhány új elem és követelmény igazgatási és gazdasági hatással lesz a tagállamokra és az iparra.

Az víziállat-tenyésztő vállalkozások engedélyezésére irányuló javaslat a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai számára többletmunkát fog jelenteni. Ennek ellenére azonban – mivel minden, puhatestűeket tartó gazdaságot és a legtöbb halgazdaságot már nyilvántartásba vettek – az engedélyezésre vonatkozó követelmény teljesíthető a tagállamok számára.

Az általános kockázat alapú állat-egészségügyi felügyeletnek az összes gazdaságban vagy gazdasági területeken történő bevezetése a puhatestűekre vonatkozó jelenlegi jogszabályokban szereplő követelmények kiterjesztése, amely jogszabályok értelmében minden tagállamnak rendelkeznie kell egy megfigyelési és egy mintavételi programmal.

3. A JAVASLAT JOGI ELEMEI

( A javasolt cselekvés összefoglalása

A javaslat az alábbiakat tartalmazza

- A víziállat-tenyésztő vállalkozásokra és a feldolgozó létesítményekre irányuló általános követelmények, mint például engedélyek, és a működtetésükkel kapcsolatos rendelkezések;

- A tenyésztett víziállatok és az azokból származó termékek forgalomba hozatalára vonatkozó állat-egészségügyi rendelkezések;

- A tenyésztett víziállatoknak harmadik országokból a Közösségbe történő behozatalára vonatkozó állat-egészségügyi rendelkezések;

- A víziállatokban előforduló betegségek bejelentésére és az azok elleni védekezésre vonatkozó rendelkezések;

- A betegségtől mentes állapotra vonatkozó nyilatkozattal kapcsolatos rendelkezések;

- A tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai és a laboratóriumok felé fennálló követelmények;

- A mellékletekben megállapított műszaki követelmények és iránymutatások.

( Jogalap

A Szerződés 37. cikke

( A szubszidiaritás elve

A javaslat a Közösség kizárólagos hatáskörébe tartozik. A szubszidiaritás elvét ennélfogva nem kell alkalmazni.

( Az arányosság elve

A javaslat a következő ok(ok) miatt felel meg az arányosság elvének.

A belső piac megteremtése érdekében a tenyésztett víziállatok forgalomba hozatalára alkalmazandó állat-egészségügyi rendelkezéseket harmonizálni kell..

A harmonizált kereskedelmi rendelkezések hatálya alá tartozó betegségek némelyike a Közösség egyes részeiben szélesen elterjedt. Megalapozatlan azonban az e betegségektől mentes tagállamokban ugyanolyan szintű védekezési intézkedéseket végrehajtani, mint azokban a tagállamokban, ahol e betegségek szélesen elterjedtek.

Az osztályozás elvének bevezetése nagyobb rugalmasságot tesz majd lehetővé.

A kirótt közigazgatási és gazdasági teher magasabb egészségügyi állapotot a betegségek miatti veszteségek csökkenését, és nyitottabb kereskedelmet fog eredményezni. A közösség költségvetést érintő megnövekedett pénzügyi teher a kötelező felszámolási intézkedések alá tartozó betegségek elleni védekezéssel és az azok felszámolásával kapcsolatos pénzügyi hozzájárulásra fog korlátozódni.

( Az eszközök megválasztása

Javasolt eszközök: irányelv.

Más eszközök az alábbi ok(ok) miatt nem volnának megfelelők.

1964. óta a harmonizált állat-egészségügyi jogszabályokkal, és különösen 1991. óta a víziállat-egészségügyi különös jogszabályokkal kapcsolatos közösségi tapasztalatok rámutattak arra, hogy egy irányelv megfelelő rugalmasságot biztosít a tagállamok számára a közösségi állat-egészségügyi jogszabályoknak a nemzeti jogszabályok és közigazgatás keretén belül történő alkalmazása során.

4. A KÖLTSÉGVETÉSRE GYAKOROLT HATÁSOK

A közösségi költségvetésre gyakorolt gazdasági hatás várhatóan korlátozott lesz, és az főként két területen fog megmutatkozni:

a) A járványvédelemmel kapcsolatos gazdasági kompenzáció.

A javaslatnak nem érintheti a közösségi állat-egészségügyi politika és az állat-egészségügyi alap jövőbeni fejlődését.

Az állat-egészségügyi kiadásokról szóló 90/424/EGK tanácsi határozat egyedül a 2792/1999/EK rendelet értelmében már lehetővé teszi a pisztrángfélék fertőző vérképzőszervi elhalása (IHN) és a lazacok fertőző vérszegénysége (ISA) kitöréseivel kapcsolatos pénzügyi támogatást.

Javasolják, hogy a víziállat-betegségek elleni védekezés tekintetében nyújtott közösségi pénzügyi hozzájárulást az Európai Halászati Alapon keresztül tegyék elérhetővé [a COM (2004) 497 32. cikke].

A javaslat értelmében a kényszervágás/kötelező felszámolás csak a Közösség tekintetében egzotikusnak tartott betegségek kitöréseivel kapcsolatos közösségi szabályok szerint lesz kötelező. A nem egzotikusnak tekintett betegségek vonatkozásában javasolják, hogy a tagállamok maguk határozhassák meg, hogy egy kitörést alávetnek-e felszámolás intézkedéseknek vagy elszigetelési intézkedéseknek. Az Európai Halászati Alapon keresztül történő közösségi finanszírozás az ilyen betegségek elleni védekezési intézkedések tekintetében állhat rendelkezésre, ha a tagállam így határoz.

Ha a Közösségben egy egzotikus betegség jelent meg, az a közösségi költségvetésre pénzügyi hatással lesz. Ugyanez történne a nem egzotikus betegségek felszámolására nyújtott kompenzáció esetében is, mivel a felszámolásra nyújtott pénzeszközök szétosztása a működési programok keretében történik, amelyek költségvetését a Tanács a programidőszak kezdetén rögzíti.

A tagállamok érdekében ésszerű volna értékelni a betegségek felszámolásának a tagállamok működési programjaira gyakorolt pénzügyi hatását. Ennek ellenére azonban az ilyen felszámolási intézkedésekkel kapcsolatos költségeket nehéz megbecsülni, mivel az akvakultúrában a gazdasági kompenzációt magában foglaló felszámolási politikával kapcsolatos közösségi tapasztalatok korlátozottak. Az Egyesült Királyságban és Írországban megtörtént ISA-kitöréseket követő bírósági ügyben egy olyan társaság, amelyik a tizenhárom fertőzött gazdaság közül ötnek volt a tulajdonosa, a régióban 20-25 millió eurós összveszteségről számolt be. Svédország a nemzeti jogszabályok értelmében összesen 1,5 millió SEK (165 000 EUR) kompenzációt fizetett ki három év alatt az 1998-ban előfordult négy VHS-eset kapcsán.

Nehéz ennélfogva a javaslatnak az Európai Halászati Alapra gyakorolt hatásait felbecsülni, mivel ez függ az érintett gazdaság(ok) méretétől, a gazdaság(ok)ban tartott állatok értékétől stb. Ennek ellenére azonban a fenti számadatok jelzésként szolgálhatnak.

b) Az elsődleges joganyag végrehajtása, és a másodlagos joganyag elfogadása és kezelése

Amint a Tanács elfogadja a javaslatot, el kell készíteni, el kell fogadni és fenn kell tartani a másodlagos jogszabályokat. Rendelkezni kell majd számos, a tagállamokkal és az érdekelt felekkel folytatandó munkacsoportülésről, az érdekeltek rendesen nem jelentenek további kiadást a közösségi költségvetés számára. A munkacsoportok számát nem lehet meghatározni, mivel az a kérdések összetettségétől és a tagállamok álláspontjaitól fog függeni.

E jogi aktus hatálybalépését követően, 2009 és 2009 során annak a tagállamok általi végrehajtása vonatkozásában ÉÁH-ellenőrzésekre lesz majd szükség (13 vagy 14 ellenőrzés évente). Az ilyen ellenőrzéseket – amennyire csak lehetséges – a 854/2004/EK rendelet 11. cikk szerinti, a „halászati termékek”-re és az „élő kéthéjú kagylók”-ra irányuló közegészségügyi ellenőrzésekkel együtt kell végezni. Az ezt követő években a küldetések számának csökkentése lehetséges.

5. KIEGÉSZÍTŐ INFORMÁCIÓ

( Egyszerűsítés

A javaslat a jogszabályok egyszerűsítését, és az (EU-s vagy nemzeti) közigazgatási szervek számára a közigazgatási eljárások egyszerűsítését írja elő.

A három irányelvet egyetlen irányelvbe olvasztják.

A halbetegségek elleni védekezésről szóló 93/53/EGK tanácsi irányelvben szereplő jelenlegi rendelkezések zömét a kagylókat érintő betegségek elleni védekezésről szóló 95/70/EK tanácsi irányelv megismétli.

A területi egységek és övezetek betegségtől való mentesnek nyilvánítására irányuló hatáskörnek a tagállamokra történő átruházása a tagállamok és a bizottsági szolgálatok közigazgatási eljárásainak egyszerűsítéséhez fog vezetni.

( A meglévő jogszabályok hatályon kívül helyezése

A javaslat elfogadása a három meglévő irányelv hatályon kívül helyezéséhez vezet.

( Európai Gazdasági Térség

A javasolt jogi aktus EGT vonatkozású, és ennélfogva azt az EGT-re is ki kell terjeszteni.

2005/0153 (CNS)

Javaslat

A TANÁCS IRÁNYELVE

a tenyésztett víziállatokra és az azokból származó termékekre vonatkozó állat-egészségügyi követelményekről, és a víziállatokban előforduló egyes betegségek megelőzéséről és az azok elleni védekezésről

(EGT vonatkozású szöveg)

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre, és különösen annak 37. cikkére,

tekintettel a Bizottság javaslatára[1],

tekintettel az Európai Parlament véleményére[2],

tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[3],

tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére[4],

Mivel:

1. Mivel a tenyésztett víziállatok és az azokból származó termékek a Szerződés I. mellékletében élőállatként, halként, puhatestűként és rákként szerepelnek. A tenyésztett víziállatok tenyésztése, tartása, valamint a tenyésztett víziállatok és az azokból származó termékek forgalomba hozatala az ebben az ágazatban dolgozó személyek számára fontos bevételi forrást képez.

2. A belső piaccal összefüggésben egyedi állat-egészségügyi szabályok kerültek megállapításra a tenyésztett víziállatok és az akvakultúratermékek forgalomba hozatalára irányadó állat-egészségügyi feltételekről szóló, 1991. január 28-i 91/67/EGK tanácsi irányelve[5] által érintett termékek forgalomba hozatalára és harmadik országokból történő behozatalára.

3. A tenyésztett víziállatok betegségeinek kitörései komoly veszteségeket okozhatnak az érintett iparnak. A halak és a puhatestűek legfontosabb betegségeinek kitörései esetén alkalmazandó minimumintézkedéseket az egyes halbetegségek elleni védekezés céljából közösségi minimumintézkedések bevezetéséről szóló, 1993. június 24-i 93/53/EGK tanácsi irányelv[6], és a kéthéjú kagylókat érintő egyes betegségek elleni védekezés céljából közösségi minimumintézkedések bevezetéséről szóló, 1995. december 22-i 95/70/EK tanácsi irányelv[7] állapította meg.

4. A meglévő közösségi jogszabályokat főként a lazac-, pisztráng- és osztrigatenyésztés figyelembe vétele érdekében hozták. E jogszabályok elfogadása óta a közösségi akvakultúraiparban jelentős fejlődés történt. Jelenleg számos további halfajt – különösen tengeri fajokat – használnak az akvakultúrában. A tenyésztési gyakorlatok más halfajokat is tartalmazó új típusai szintén egyre gyakoribbá váltak, különösen a Közösség legutóbbi bővülését követően. Ezen túlmenően a rák-, kékkagyló, Vénusz-puhatestű- és abalone-tenyésztés egyre fontosabbá válik.

5. Az akvakultúrára minden járványvédelmi intézkedés gazdasági hatást gyakorol. A nem megfelelő ellenőrzések a kórokozók elterjedéséhez vezethetnek, ami óriási veszteségeket okozhat, és veszélyeztetheti a közösségi akvakultúrában használt halak, puhatestűek és rákok állat-egészségügyi állapotát. Másrészről viszont a túlszabályozás szükségtelen korlátokat állíthat a szabad kereskedelem elé.

6. A Bizottság 2002. szeptember 19-én kelt, a Tanácshoz és az Európai Parlamenthez intézett közleménye (COM/2002/0511 végleges) meghatározza az európai akvakultúra fenntartható fejlődésére vonatkozó stratégiát. E közlemény megállapít egy sor, az akvakultúraágazatban a hosszú távú foglalkoztatás megteremtésére irányuló intézkedést, beleértve a magas állat-egészségügyi és az állatok jólétére vonatkozó standardok elősegítését, és a hatékony és eredményes ipar biztosítására irányuló környezeti fellépést. Ezen intézkedéseket figyelembe kell venni.

7. A 91/67/EGK irányelv elfogadása óta a Közösség ratifikálta a Kereskedelmi Világszervezetnek (WTO) az egészségügyi és növény-egészségügyi intézkedések alkalmazásáról szóló megállapodást (SPS-megállapodás). Az SPS-megállapodás hivatkozik a Nemzetközi Állatjárványügyi Hivatal (OIE) iránymutatásaira. Az élő tenyésztett víziállatoknak és az azokból származó termékeknek a Közösségen belüli forgalomba hozatalára vonatkozó, a 91/67/EGK irányelvben szereplő állat-egészségügyi követelmények ezen iránymutatásoknál szigorúbbak.

8. Ezen ágazat ésszerű fejlődésének biztosítása, valamint a termelékenység növelése érdekében a víziállatokra vonatkozó egészségügyi szabályokat közösségi szinten kell megállapítani. E szabályok – többek között – azért szükségesek, hogy hozzájáruljanak a belső piac megvalósításához, és a fertőző betegségek elterjedésének elkerüléséhez. A jogszabályoknak – az akvakultúraágazat folyamatos fejlődésének és sokszínűségének, valamint a Közösségben a víziállatok egészségügyi állapotának figyelembe vétele érdekében – rugalmasnak kell lenniük.

9. Ennek az irányelvnek ki kell terjednie a tenyésztett víziállatokra, és azokra a környezetekre, amelyek az ilyen állatok egészségügyi állapotát érinthetik. Általánosságban az ezen irányelv rendelkezéseit csak akkor kell a vadon élő víziállatokra alkalmazni, amennyiben a környezeti helyzet a tenyésztett víziállatok egészségügyi állapotára kihathat, vagy amennyiben az más közösségi jogszabályok – mint például a természetes élőhelyek, valamint a vadon élő állatok és növények védelméről szóló, 1992. május 21-i 92/43/EGK tanácsi irányelv[8] – céljainak elérése, vagy a veszélyeztetett vadon élő állat- és növényfajok nemzetközi kereskedelméről szóló egyezménnyel (CITES) létrehozott jegyzékben említett fajok védelme érdekében szükséges. Ez az irányelv nem érintheti a nem őshonos fajok behozatal vonatkozó szigorúbb szabályok elfogadását.

10. Az ezen irányelv céljából kijelölt, hatáskörrel rendelkező hatóságoknak feladataikat és kötelezettségeiket az emberi fogyasztásra szánt állati eredetű termékek hatósági ellenőrzésének megszervezésére vonatkozó különös szabályok megállapításáról szóló, 2004. április 29-i 854/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletben[9], valamint a takarmány- és élelmiszerjog, valamint az állat-egészségügyi és az állatok kíméletére vonatkozó szabályok követelményeinek történő megfelelés ellenőrzésének biztosítása céljából végrehajtott hatósági ellenőrzésekről szóló, 2004. április 29-i 882/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletben[10] megállapított általános elvekkel összhangban kell elvégezniük.

11. A közösségi akvakultúra fejlődése érdekében a víziállat-betegségek megelőzése, az azok elleni védekezés, és azok felszámolása tekintetében növelni kell a hatáskörrel rendelkező hatóságok és a tagállamok víziállat-tenyésztő vállalkozók tudatosságát és felkészültségét.

12. A tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságainak hozzá kell férniük és alkalmazniuk kell a kockázatelemzés és a járványtan területén meglévő csúcstechnológiát és ismereteket. Ez egyre növekvő fontossággal bír, mivel a Kereskedelmi Világszervezet keretén belüli nemzetközi kötelezettségek most az egészségügyi intézkedések elfogadásával kapcsolatos kockázatelemzésre összpontosítanak.

13. Célszerű ezért a víziállat-tenyésztő vállalkozások engedélyezésére vonatkozó rendszer közösségi szinten történő bevezetése. Az ilyen engedélyezés lehetővé tenné a hatáskörrel rendelkező hatóságok számára, hogy teljes áttekintéssel rendelkezzen az akvakultúraiparról, ami segíteni a víziállat-betegségek megelőzését, az azok elleni védekezést, valamint azok felszámolását. Ezen túlmenően az engedélyezés lehetővé teszi azon különös követelmények megállapítását, amelyeket az víziállat-tenyésztéssel foglalkozó üzleti vállalkozásoknak működésük érdekében teljesíteniük kell. Az ilyen engedélyezést – amennyiben lehetséges – együtt kell alkalmazni vagy fel kell venni abba az engedélyezési rendszerbe, amelyet a tagállamok esetleg már más célokra – például a környezeti jogszabályok értelmében – hoztak létre. Ezen túlmenően az ilyen engedélyezés nem jelentene többletterhet az akvakultúraipar számára, figyelembe véve a belső piac szolgáltatásairól szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló, 2004. január 13-i javaslatot[11] és különösen annak 6. cikkét.

14. A tagállamoknak meg kell tagadniuk az engedélyezést, ha a kérdéses tevékenység annak elfogadhatatlan kockázatával járna, hogy a betegségeket más tenyésztett víziállatokra vagy a víziállatok vadon élő állományaira viszik át. Az engedélyezés megtagadására vonatkozó határozat meghozatala előtt fontolóra veszik a kockázatcsökkentő intézkedéseket vagy a kérdéses tevékenység máshová történő áthelyezését.

15. A tenyésztett víziállatoknak az emberi fogyasztás céljából történő tartása mint elsődleges termelés, az élelmiszer-higiéniáról szóló, 2004. április 29-i 852/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[12] hatálya alá tartozik. Az egyéni víziállat-tenyésztő vállalkozásokra az ezen irányelv értelmében rótt kötelezettségeket – mint például a nyilvántartások vezetése, valamint a víziállat-tenyésztő vállalkozások számára a hatáskörrel rendelkező hatóság felé annak kimutatását lehetővé tevő belső rendszerek, hogy az ezen irányelv vonatkozó követelményeinek – amennyire csak lehetséges a 852/2004/EK rendeletben megállapított kötelezettségekkel együtt kell alkalmazni.

16. Nagyobb figyelmet kell fordítani a betegségkitörések megelőzésére, mint az azok kitörését követően a betegség elleni védekezésre. Célszerű ennélfogva megállapítani a betegségmegelőzési és a kockázatcsökkentő minimumintézkedéseket, amelyeket az akvakultúra teljes termelési láncában alkalmazni kell a trágyázástól és az ikrák keltetésétől a tenyésztett víziállatok emberi fogyasztásra történő feldolgozásáig, beleértve a szállítást is.

17. Az általános állat-egészségügy javítása, valamint – a javított nyomon követhetőségen keresztül – az állatbetegségek megelőzésének és az azok elleni védekezés segítése érdekében a tenyésztett víziállatok mozgásáról nyilvántartást kell vezetni egy, az állatok mozgására vonatkozó, a jelenleg az egyes élőállatok és állati termékek Közösségen belüli kereskedelmében a belső piac megvalósításának céljával alkalmazandó állat-egészségügyi és tenyésztéstechnikai ellenőrzésekről szóló, 1990. június 25-i 90/425/EGK tanácsi irányelvben[13] megállapítotthoz hasonló harmonizált elektronikus rendszer alkalmazásával. Adott esetben az ilyen mozgásokat állat-egészségügyi bizonyítványoknak kell alávetni.

18. Annak érdekében, hogy a betegségi helyzetre vonatkozóan átfogó képpel rendelkezzenek, a betegség gyanúja esetén a gyors reakció megkönnyítése érdekében, valamint a magas állat-egészségügyi szabványokkal rendelkező gazdaságok vagy puhatestű-tenyésztési területek védelme érdekében, kockázat alapú állat-egészségügyi felügyeletet kell alkalmazni minden ilyen gazdaságban és puhatestű-tenyésztési területen.

19. Biztosítani kell, hogy a legfőbb víziállat-betegségek nem terjednek el közösségi szinten. Ezért a forgalomba hozatal tekintetében harmonizált állat-egészségügyi rendelkezéseket kell megállapítani, az e betegségekre fogékony fajokra alkalmazandó különös rendelkezésekkel együtt. Ennélfogva meg kell állapítani e betegségek és a fogékony fajok jegyzékét.

20. Az ilyen víziállat-betegségek gyakorisága a Közösségen belül nem mindenütt ugyanolyan. Hivatkozni kell ezért a betegségtől mentesnek nyilvánított tagállamok valamint – amikor az érintett terület részeivel foglalkoznak – övezetek vagy területi egységek fogalmára. Meg kell állapítani az ilyen állapot megadására, fenntartására, felfüggesztésére, visszaállítására, és visszavonására vonatkozó általános kritériumokat és eljárásokat.

21. A Közösség általános víziállat-egészségügyi állapotának fenntartása és javítása érdekében, a jegyzékben szereplő egy vagy több betegségtől mentesnek nyilvánított tagállamokat, övezeteket vagy területi egységeket védeni kell az ilyen betegségek behurcolása ellen. Ennek ellenére azonban a szükségtelen kereskedelmi korlátozások létrehozásának elkerülése érdekében lehetővé kell tenni a tenyésztett víziállatok kereskedelmét azon tagállamok, övezetek vagy területi egységek között, ahol egy vagy több ilyen betegség jelen van, feltéve, hogy a szállítás során kockázatcsökkentő intézkedéseket tesznek.

22. A járványvédelmi intézkedéseknek alávetett tenyésztett víziállatok leölése és feldolgozása – többek között a kórokozókat tartalmazó szennyvíznek a feldolgozó üzemekből történő kibocsátása eredményeként – elterjesztheti a betegséget. Ennélfogva a tagállamoknak hozzá kell férniük a megfelelően engedélyezett feldolgozó létesítményekhez azért, hogy az ilyen leölést és feldolgozást, beleértve a szennyvíz kibocsátását is, a tenyésztett és vadon élő víziállatok egészségügyi állapotának veszélyeztetése nélkül végezzék el.

23. A közösségi és nemzeti referencialaboratóriumok kijelölésének hozzá kell járulnia a diagnosztikai eredmények jó minőségéhez és egységességéhez. Ez a célkitűzés olyan tevékenységekkel érhető el, mint például az érvényesített diagnosztikai vizsgálatok alkalmazása, és az összehasonlító vizsgálatok megszervezése, valamint a laboratóriumi személyzet képzése.

24. A hivatalos minták vizsgálatával foglalkozó laboratóriumoknak a nemzetközileg jóváhagyott eljárásokkal vagy a vizsgálatok elvégzésére vonatkozó szabványokon alapuló kritériumokkal összhangban kell végezniük munkájukat, és olyan diagnosztikai módszereket kell alkalmazniuk, amelyeket – amennyire ez lehetséges – érvényesítettek. Az ilyen vizsgálatokkal kapcsolatos számos tevékenység vonatkozásában az Európai Szabványügyi Szervezet (CEN), és a Nemzetközi Szabványügyi Szervezet (ISO) az ezen irányelv alkalmazásához megfelelő európai szabványokat (EN-szabványok) illetve ISO-szabványokat fejlesztett ki,. Az ilyen szabványok különösen a laboratóriumok működésével és értékelésével, valamint az ellenőrző testületek működésével és akkreditálásával kapcsolatosak.

25. A víziállat-betegségek esetleges kitörése korai kimutatásának biztosítása érdekében kötelezni kell a fogékony fajokba tartozó víziállatokkal érintkezőket, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóságnak jelentsenek be minden gyanús esetet. A tagállamokban rutinellenőrzéseket kell végezni annak biztosítása érdekében, hogy a víziállat-tenyésztő vállalkozás vállalkozói ismerik és alkalmazzák az ezen irányelvben a járványvédelem és a biológiai biztonság tekintetében megállapított általános szabályokat.

26. Kitörésük után – amint lehetséges – meg kell akadályozni a nem egzotikus, de súlyos tenyésztett víziállat-betegségek elterjedését az élő tenyésztett víziállatok és az azokból származó termékek mozgásainak, és az esetlegesen fertőzött felszerelés alkalmazásának gondos megfigyelésével. A hatáskörrel rendelkező hatóságok által alkalmazandó intézkedések megválasztásának az érintett tagállam járványügyi helyzetétől kell függenie.

27. A Közösség állat-egészségügyi állapotának előmozdítása érdekében helyénvaló, hogy a tagállamok az egyes betegségek elleni védekezésre, vagy azok felszámolására irányuló, epidemiológiailag megalapozott programokat nyújtsanak be közösségi szinten történő elismerésre.

28. A nem a közösségi védekezési intézkedések hatálya alá tartozó, de helyi szinten jelentősséggel bíró betegségek esetében az akvakultúraiparnak – a tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságainak segítségével – önszabályozással és a „gyakorlati kódexek” kifejlesztésével nagyobb felelősséget kell vállalniuk az ilyen betegségek elleni védekezésre. Mindazonáltal – e kódexek megállapításáig – szükséges lehet a tagállamoknak egyes védekezési intézkedéseket végrehajtani. Az ilyen nemzeti védekezési intézkedéseknek indokoltnak, szükségesnek és az elérendő célokhoz képest arányosnak kell lenniük, valamint azoknak nem szabad érinteniük a tagállamok közötti kereskedelmet.

29. A mindezidáig ismeretlen víziállat-betegségekre vonatkozó ismeretekben folyamatos a fejlődés. Ennélfogva a tagállamoknak az ilyen új betegségek esetén védekezési intézkedéseket kellhet alkalmazniuk. Az ilyen intézkedéseknek gyorsnak kell lenniük, és azoknak igazodniuk kell az egyes egyedi esetekhez, de azokat nem szabad a céljuk eléréséhez szükségesnél hosszabb ideig fenntartani. Mivel az ilyen új betegségek más tagállamokat is érinthetnek, minden tagállamot és a Bizottságot tájékoztatni kell egy ilyen új betegség jelenlétéről, valamint bármely meghozott védekezési intézkedésről.

30. A tagállamokban a betegségtől mentes állapot fenntartására, valamint – kitörés esetén – az ahhoz való gyors visszatérésre irányuló alapvető célkitűzés elérése érdekében szükséges és helyénvaló a betegségre való felkészültség növelésére irányuló intézkedésekre vonatkozó szabályok megállapítása. A kitörések ellen a lehető leggyorsabban – szükség esetén sürgősségi vakcinázással – kell védekezni az élő tenyésztett víziállatok és az azokból származó termékek termelésére valamint az azokkal történő kereskedelemre gyakorolt hátrányos hatások korlátozása érdekében.

31. Az állatgyógyászati készítmények közösségi kódexéről szóló, 2001. november 6-i 2001/82/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[14], valamint az emberi, illetve állatgyógyászati felhasználásra szánt gyógyszerek engedélyezésére és felügyeletére vonatkozó közösségi eljárások meghatározásáról és az Európai Gyógyszerügynökség létrehozásáról szóló, 2004. március 31-i 726/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[15] – csupán néhány kisebb kivételtől eltekintve –megköveteli, hogy minden, a Közösségben forgalomba hozott állatgyógyászati készítmény rendelkezzen forgalomba hozatali engedéllyel. Általánosságban a Közösségben használt minden vakcinának rendelkeznie kell forgalomba hozatali engedéllyel. Ennek ellenére azonban a tagállamok a 726/2004/EK rendelettel összhangban bizonyos feltételek mellett súlyos járvány esetén engedélyezhetik egy forgalomba hozatali engedély nélküli termék használatát. A tenyésztett víziállatok egzotikus és új betegségei elleni vakcinák jogosultak lehetnek az ilyen eltérésre

32. Ennek az irányelvnek meg kell állapítania a szükséges felkészültségi szintet biztosító rendelkezéseket az akvakultúrát érintő súlyos, egzotikus vagy új betegségek egy vagy több kitörésével kapcsolatos vészhelyzetek hatékony – különösen az ezek leküzdésére irányuló készenléti tervek összeállításával történő – leküzdése érdekében. Az ilyen készenléti terveket rendszeresen felülvizsgálják és naprakésszé teszik.

33. Amennyiben egy súlyos víziállat-betegség elleni védekezésre a harmonizált közösségi felszámolási intézkedések vonatkoznak, a tagállamok számára lehetővé kell tenni, hogy kihasználják az európai halászati alapról szóló xxxx/200Y/EK tanácsi rendelet[16] szerinti közösségi pénzügyi hozzájárulást. A közösségi támogatásra irányuló minden kérelmet az ezen irányelvben megállapított védekezési rendelkezések betartása tekintetében alapos vizsgálatnak kell alávetni.

34. A harmadik országokból behozott élő tenyésztett víziállatoknak és az azokból származó termékeknek nem szabad állat-egészségügyi veszélyt jelentenie a közösségi víziállatok számára. E célból ennek az irányelvnek meg kell határoznia a járványos állatbetegségek behurcolásának megelőzésére vonatkozó intézkedéseket.

35. A közösségi víziállat-egészségügyi helyzet megóvása érdekében szükséges továbbra is biztosítani, hogy az élő tenyésztett víziállatoknak a Közösségen áthaladó szállítmányai megfeleljenek az érintett fajokra alkalmazandó, vonatkozó állat-egészségügyi követelményeknek.

36. Behozatali feltételeknek összhangban kell lenniük az SPS-megállapodással. Ennek az irányelvnek ennélfogva figyelembe kell vennie a nemzetközi víziállat-egészségügyi kódexet és az OIE-nek a víziállatok diagnosztikai vizsgálatáról szóló kézikönyvét.

37. A vízi díszállatok forgalomba hozatala a kizárólag díszcélú fajok – gyakran trópusi fajok – széles választékát érinti. E vízi díszállatokat általában magánakváriumokban vagy -tavakban, kertészeti központokban, vagy kiállítási akváriumokban tartják, nem pedig a közösségi vizekkel közvetlen érintkezésben. Ebből következően az ilyen feltételek mellett tartott vízi díszállatok nem ugyanazt a veszélyt jelentik a közösségi akvakultúra más ágazataira vagy a vadon élő állományokra. Célszerű ennélfogva az ilyen feltételek mellett tartott vízi díszállatok forgalomba hozatalára, behozatalára és tranzitjára alkalmazandó különös rendelkezések megállapítása.

38. Amennyiben azonban vízi díszállatokat zárt rendszereken vagy akváriumokon kívül a Közösség természetes vizeivel való közvetlen érintkezésben tartanak, ezek a közösségi akvakultúrára vagy a vadon élő állományokra jelentős veszélyt jelenthetnek. Különösen ez a helyzet a pontypopulációk ( Cyprinidae ) esetében, mivel az olyan népszerű díszhalak, mint a koi ponty, a Közösségben tenyésztett vagy vadon élő pontyfajokat érintő néhány betegségre fogékonyak. Ilyen esetekben az ezen irányelv általános rendelkezéseit kell alkalmazni.

39. Az információcsere elektronikus eszközének kialakítása az egyszerűsítés, és az akvakultúraipar és a hatáskörrel rendelkező hatóságok érdekében létfontosságú. E követelménynek való megfelelés érdekében közös kritériumokat kell bevezetni.

40. A tagállamoknak meg kell állapítaniuk az ezen irányelv rendelkezéseinek megsértése esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó szabályokat, és biztosítaniuk kell azok végrehajtását. E szankcióknak hatékonynak, arányosnak és visszatartó erejűnek kell lenniük.

41. Az arányosság elvével összhangban az ezen irányelv alapvető célkitűzéseinek elérése érdekében szükséges és helyénvaló előírni a Közösségben a víziállat-egészségügyi jogszabályok alapjául szolgáló fogalmak, elvek és eljárások közelítését. Ez az irányelv – a Szerződés 5. cikkének harmadik bekezdésével összhangban – nem megy túl azon, ami a kitűzött célok elérése érdekében szükséges.

42. Az ezen irányelv végrehajtásához szükséges intézkedéseket a Bizottságra ruházott végrehajtási hatáskörök gyakorlására vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 1999. június 28-i 1999/468/EK tanácsi határozattal[17] összhangban kell elfogadni.

43. Helyénvaló a tenyésztett víziállatokra és az azokból származó termékekre vonatkozó közösségi állat-egészségügyi jogszabályok naprakésszé tétele. Ennek megfelelően a 91/67/EGK, a 93/53/EGK és a 95/70/EK irányelvet hatályon kívül kell helyezni, és annak helyébe ennek az irányelvnek kell lépnie,

ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:

I. fejezet Tárgy, hatály és fogalommeghatározások

1. cikk Tárgy

1. Az irányelv a következőket állapítja meg:

a) a tenyésztett víziállatok és az azokból származó termékek forgalomba hozatalára, behozatalára és tranzitjára alkalmazandó állat-egészségügyi követelmények;

b) a tenyésztett víziállatok betegségei tekintetében a hatáskörrel rendelkező hatóságok, a víziállat-tenyésztő vállalkozás vállalkozói és az ehhez az iparhoz kapcsolódó más személyek tudatosságának és felkészültségének növelését célzó megelőző minimumintézkedések;

c) a víziállatok egyes betegségeinek gyanúja vagy kitörése esetén alkalmazandó védekezési minimumintézkedések.

2. A tagállamok a II. fejezet 13. cikkének, valamint az V. fejezet hatálya alá tartozó területen szigorúbb intézkedéseket is hozhatnak, feltéve, hogy az ilyen intézkedések nem érintik a más tagállamokkal folytatott kereskedelmet.

2. cikk Hatály

1. Ezt az irányelvet nem kell alkalmazni az alábbiakra:

a) a nem kereskedelmi akváriumokban tartott vízi díszállatok;

b) az élelmiszerláncba történő közvetlen bekerülésre begyűjtött vagy fogott vadon élő víziállatok;

c) halliszt, halolaj és hasonló termékek előállítása céljából fogott víziállatok.

2. A II. fejezetet, a III. fejezet 1–4. szakaszát, valamint a IV. és VII. fejezetet nem kell alkalmazni azokra a vízi díszállatokra, amelyeket olyan kisállat-kereskedésben, kertészeti központokban vagy kereskedelmi akváriumokban tartanak, amelyek:

a) nem érintkeznek közvetlenül a Közösség természetes vizeivel; vagy

b) szennyvízkezelő rendszerekkel rendelkeznek.

3. Ezt az irányelvet a fajok védelmére vagy a nem őshonos fajok bevezetésére vonatkozó rendelkezések sérelme nélkül kell alkalmazni.

3. cikk Fogalommeghatározások

1. Ezen irányelv alkalmazásában a következő fogalommeghatározásokat kell alkalmazni:

1) „ akvakultúra” vízi szervezetek tartása vagy tenyésztése az e szervezetek termelésének a környezet természetes kapacitását meghaladó növelésére tervezett technológia alkalmazásával, és amennyiben e szervezetek a tartási vagy a tenyésztési szakaszokban – egészen a begyűjtésig és beleértve a begyűjtést is – egy vagy több természetes vagy jogi személy tulajdonában maradnak;

2) „tenyésztett víziállat” egy gazdaságban vagy a puhatestű-tenyésztési területen tartott bármely víziállat – beleértve egy gazdaság vagy a puhatestű-tenyésztési terület számára szánt vadon élő állatokat – minden életszakasza, beleértve az ikrát és spermát/ivarsejtet;

3) „víziállat-tenyésztő vállalkozás” bármely, a tenyésztett víziállatok tartásával kapcsolatos bármilyen tevékenységet végző – akár nyereségszerzésre irányuló akár nem – köz- vagy magánvállalkozás;

4) „víziállat-tenyésztő vállalkozás üzemeltetője” az irányításuk alatt álló víziállat-tenyésztő vállalkozásban az ezen irányelv követelményei betartásának biztosításáért felelős természetes vagy jogi személy;

5) „víziállat” :

a) az Agnatha , Chondrichytes és Osteichtyes osztályba tartozó halak;

b) a Mollusca csoportba tartozó puhatestűek;

c) a Crustacea osztályba tartozó rákok;

6) „engedélyezett feldolgozó létesítmény” bármely olyan élelmiszeripari vállalkozás, amelyet:

a) tenyésztett víziállatoknak élelmiszer-előállítás céljából történő feldolgozására a 853/2004/EK rendelet 4. cikkével összhangban jóváhagytak vagy engedélyeztek; és

b) az ezen irányelv 4. és 5. cikkével összhangban engedélyeztek;

7) „engedélyezett feldolgozó létesítmény üzemeltetője” az irányításuk alatt álló engedélyezett feldolgozó létesítményben az ezen irányelv követelményei betartásának biztosításáért felelős természetes vagy jogi személy;

8) „gazdaság” bármely olyan, víziállat-tenyésztő vállalkozás által működtetett telephely, zárt terület, vagy létesítmény, ahol tenyésztett víziállatokat forgalomba hozatal céljából tartanak, azok kivételével, ahol emberi fogyasztás céljából gyűjtött vagy fogott vadon élő víziállatokat átmenetileg, leölés céljából, és etetés nélkül tartanak;

9) „ tenyésztés ” tenyésztett víziállatoknak gazdaságban vagy puhatestű-tenyésztési területen történő tartása;

10) „ puhatestű-tenyésztési terület” tenyésztési terület vagy átmosó terület, ahol minden víziállat-tenyésztő vállalkozás közös biológiai biztonsági rendszerben működik;

11) „ vízi díszállatok” kizárólag díszítés céljából tartott vagy forgalomba hozott víziállatok;

12) „ forgalomba hozatal” a tenyésztett víziállatok értékesítése, beleértve az eladásra kínálást vagy az átruházás bármely más – akár ingyenes akár nem – formáját, és azok mozgásának bármilyen formáját;

13) „ tenyésztési terület” bármely, a puhatestűek természetes fekvőhelyét vagy a puhatestű tenyésztésre használt helyeket tartalmazó tengeri, torkolati vagy lagúnaterület, ahonnan a puhatestűeket kifogják;

14) „bérhorgászati területek” olyan medence, tó vagy nem zárt vizek, amelyeket víziállatoknak főként kedvtelési célú tevékenységekre – semmint a természetes populáció megőrzése vagy javítása céljából – történő bevezetésével tartanak fenn;

15) „átmosó terület” egyértelműen jelölt határvonalakkal rendelkező, és bójákkal, cölöpökkel, vagy más rögzített eszközzel jelzett, és kizárólag az élő puhatestűek természetes tisztítására használt tengeri, torkolati vagy lagúnaterület;

16) „vadon élő víziállatok” a nem tenyésztett víziállatok.

2. Ezen irányelv alkalmazásában az I. mellékletben megállapított technikai fogalommeghatározásokat is alkalmazni kell.

II. fejezet Víziállat-tenyésztő vállalkozások és engedélyezett feldolgozó létesítmények

4. cikk A víziállat-tenyésztő vállalkozások és feldolgozó létesítmények engedélyezése

1. A tagállamok biztosítják, hogy minden víziállat-tenyésztő vállalkozást a hatáskörrel rendelkező hatóság az 5. cikkel összhangban megfelelően engedélyezett.

Adott esetben az ilyen engedélyezés több, a puhatestű-tenyésztési területen elhelyezkedő, puhatestűekkel foglalkozó víziállat-tenyésztő vállalkozásra is kiterjedhet.

A puhatestű-tenyésztési területen belül elhelyezkedő feladó központoknak, tisztító központoknak vagy hasonló vállalkozásoknak egyedi engedéllyel kell rendelkezniük.

2. A tagállamok biztosítják, hogy területükön az V. fejezettel összhangban elegendő számú feldolgozó létesítményt engedélyeztek a járványvédelmi célokból gyűjtött és leölt tenyésztett víziállatok leölésére és feldolgozására.

Ezen engedélyezett feldolgozó létesítményeknek a hatáskörrel rendelkező hatóság által az 5. cikkel összhangban kiállított engedéllyel kell rendelkezniük.

3. A tagállamok biztosítják, hogy a víziállat-tenyésztő vállalkozások és az engedélyezett feldolgozó létesítmények egyedi engedélyszámmal rendelkeznek.

4. A tagállamok megkövetelhetik, hogy a víziállat-tenyésztő vállalkozásoktól eltérő létesítményeket, ahol anélkül tartanak víziállatokat, hogy azokat forgalomba szándékoznák hozni, valamint a bérhorgászati területeket a hatáskörrel rendelkező hatóság vegye nyilvántartásba.

Ebben az esetben ezen irányelv rendelkezéseit megfelelően alkalmazni kell figyelembe véve az érintett létesítmény vagy a bérhorgászati terület jellegét, jellemzőit, és helyzetét, valamint a víziállat-betegségeknek a víziállatok más populációira – a működtetése eredményeként – történő átterjedésének veszélyét.

5. Az ezen irányelv rendelkezéseinek be nem tartása esetén a hatáskörrel rendelkező hatóság a 882/2004/EK rendelet 54. cikkével összhangban jár el.

5. cikk Engedélyezési feltételek

1. A tagállamok biztosítják, hogy a 4. cikk (1) és (3) bekezdésében előírtak szerinti engedélyeket a hatáskörrel rendelkező hatóság csak akkor adja ki, ha a víziállat-tenyésztő vállalkozás üzemeltetője vagy az engedélyezett feldolgozó létesítmény üzemeltetője:

a) megfelel a 8., a 9. és a 10. cikk vonatkozó követelményeinek;

b) rendelkezik olyan rendszerrel, ami lehetővé teszi az üzemeltető számára, hogy bizonyítsa a hatáskörrel rendelkező hatóságnak, hogy a vonatkozó követelmények teljesülnek;

c) az 54. cikk (1) bekezdésében megállapított feladatokat végző hatáskörrel rendelkező hatóság felügyelet alatt marad.

2. Az engedélyt nem adják meg, ha a kérdéses tevékenység a betegségeknek a gazdaságokban, a puhatestű-tenyésztési területeken vagy a víziállatoknak a gazdaság vagy a puhatestű-tenyésztési terület köztelében lévő vadon élő állományaiban történő elterjedésének elfogadhatatlan kockázatához vezetne.

Ennek ellenére azonban az engedély megtagadására vonatkozó határozat meghozatala előtt fontolóra veszik a kockázatcsökkentő intézkedéseket, beleértve a kérdéses tevékenység máshová történő áthelyezését.

3. A tagállamok biztosítják, hogy a víziállat-tenyésztő vállalkozás üzemeltetője vagy az engedélyezett feldolgozó létesítmény üzemeltetője benyújt minden vonatkozó információt – beleértve a hatáskörrel rendelkező hatóság számára a II. melléklettel összhangban megkövetelt információk benyújtását is –, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóság számára lehetséges legyen annak értékelése, hogy az engedélyezési feltételeket betartották-e.

6. cikk Nyilvántartás

A tagállamok létrehozzák és folyamatosan naprakésszé teszik a víziállat-tenyésztő vállalkozásoknak és az engedélyezett feldolgozó létesítményeknek legalább a II. mellékletben meghatározott információkat tartalmazó nyilvántartását.

A 14. cikkben előírt nyomon követhetőségi követelmények céljából e nyilvántartás tartalmát a többi tagállam és a Bizottság számára hozzáférhetővé teszik.

7. cikk Felügyelet

A hatáskörrel rendelkező hatóság felügyeli a víziállat-tenyésztő vállalkozásokat és az engedélyezett feldolgozó létesítményeket.

Az ilyen felügyelet legalább rendszeres látogatásokból és ellenőrzésekből áll. Az ilyen látogatások és ellenőrzések gyakoriságát azon kockázat figyelembe vételével határozzák meg, amelyet a víziállat-tenyésztő vállalkozás és az engedélyezett feldolgozó létesítmény hordoz a betegségnek a víziállat-tenyésztő vállalkozás vagy az engedélyezett feldolgozó létesítmény közelében lévő víziállatokra történő átvitelével kapcsolatban.

8. cikk Nyilvántartási kötelezettség

1. A tagállamok biztosítják, hogy a víziállat-tenyésztő vállalkozások nyilvántartást vezetnek az alábbiakról:

a) a tenyésztett víziállatoknak és az azokból származó termékeknek minden, a gazdaságba vagy a puhatestű-tenyésztési területére, illetve onnan kifelé irányuló mozgása;

b) az egyes járványügyi egységekben történt elhullás, ha az a termeléstípus miatt lényeges;

c) a 10. cikkben előírt, kockázat alapú állat-egészségügyi felügyeleti rendszer eredményei.

2. A tagállamok biztosítják, hogy az engedélyezett feldolgozó létesítmények nyilvántartást vezetnek a tenyésztett víziállatoknak és az azokból származó termékeknek az ilyen létesítményekbe, valamint az ilyen létesítményekből történő mozgásáról.

3. A tagállamok biztosítják, hogy a tenyésztett víziállatok szállítása során a szállítók nyilvántartást vezetnek az alábbiakról:

a) a szállítás során történt elhullások, ahogyan az a szállítás típusa és a szállított fajok tekintetében kézenfekvő;

b) a szállítóeszközzel meglátogatott gazdaságok, puhatestű-tenyésztési területek és feldolgozó létesítmények;

c) a szállítás során végzett bármilyen vízcsere, különösen az új víz forrásai, valamint a víz kibocsátása.

9. cikk Helyes higiéniai gyakorlat

A tagállamok biztosítják, hogy a víziállat-tenyésztő vállalkozások és az engedélyezett feldolgozó létesítmények – a betegségek behurcolásának és elterjedésének megelőzése érdekében – végrehajtják az érintett tevékenység vonatkozásában releváns, helyes higiéniai gyakorlatot.

10. cikk Állat-egészségügyi felügyeleti rendszer

1. A tagállamok biztosítják, hogy minden gazdaságban és puhatestű-tenyésztési területen a tenyésztés típusának megfelelő, kockázat alapú állat-egészségügyi felügyeleti rendszert alkalmaznak.

2. A kockázat alapú állat-egészségügyi felügyeleti rendszer az alábbiak kimutatására irányul:

a) a tenyésztés típusának megfelelően, a gazdaságokban és a puhatestű-tenyésztési területeken bármilyen megnövekedett elhullás;

b) a III. melléklet II. részében felsorolt betegségek, azokban a gazdaságokban és puhatestű-tenyésztési területeken, ahol jelen vannak az e betegségekre fogékony fajok.

3. A III. melléklet II. részében felsorolt betegségek tekintetében a IV. mellékletben megállapított elvek alapján az állat-egészségügyi felügyeleti rendszerre vonatkozó minimumkövetelményeket fogadhatnak el, a 62. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban.

III. fejezet A tenyésztett víziállatok és az azokból származó termékek forgalomba hozatalára vonatkozó állat-egészségügyi követelmények

1. SZAKASZ ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

11. cikk Hatály

1. Ellenkező rendelkezés hiányában ezt a fejezetet csak a III. melléklet II. részében felsorolt betegségekre, valamint az azokra fogékony fajokra kell alkalmazni.

2. A tagállamok – a hatáskörrel rendelkező hatóság szigorú felügyelete alatt – engedélyezhetik az e fejezetnek nem megfelelő tenyésztett víziállatok és az azokból származó termékek tudományos célokból történő forgalomba hozatalát.

A hatáskörrel rendelkező hatóság biztosítja, hogy a III. melléklet II. részében felsorolt betegségek tekintetében az ilyen forgalomba hozatal nem veszélyezteti a rendeltetési helyen vagy a tranzithelyeken a víziállatok egészségügyi állapotát.

A tagállamok közötti bármilyen ilyen mozgás nem történhet meg az érintett tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságainak előzetes értesítése nélkül.

12. cikk A tenyésztett víziállatok forgalomba hozatalára vonatkozó általános követelmények

1. A tagállamok biztosítják, hogy a tenyésztett víziállatok és az azokból származó termékek forgalomba hozatala a III. melléklet II. részében felsorolt betegségek tekintetében nem veszélyezteti a rendeltetési helyen a víziállatok egészségügyi állapotát.

2. A tenyésztett víziállatok csak a származási gazdaságéval vagy a puhatestű-tenyésztésii származási területével egyenértékű, vagy annál alacsonyabb szintű egészségügyi állapottal elismert másik gazdaságba vagy a puhatestűek másik tenyésztési területére vihetők be.

13. cikk A szállítással kapcsolatos betegségmegelőzési követelmények

1. A tagállamok biztosítják, hogy:

a) a tenyésztett víziállatok szállítása során alkalmazzák a szükséges betegségmegelőzési intézkedéseket annak érdekében, hogy ezen állatok egészségügyi állapot a szállítás során ne változzon meg, valamint, hogy csökkentsék a betegség elterjedésének kockázatát;

b) a tenyésztett víziállatokat olyan feltételek mellett szállítják, amelyek nem változtatják meg azok egészségügyi állapotát, sem pedig nem veszélyeztetik a rendeltetési hely és – adott esetben – a tranzithelyek egészségügyi állapotát.

Ezt a bekezdést a III. melléklet II. részében fel nem sorolt betegségekre, valamint az azokra fogékony fajokra is alkalmazni kell.

2. A tagállamok biztosítják, hogy a szállítás során végzett minden vízcsere olyan helyeken és olyan feltételek mellett történik, amelyek nem veszélyeztetik az alábbiak egészségügyi állapotát:

a) a szállított tenyésztett víziállatok;

b) a vízcsere helyén lévő bármely víziállat;

c) a rendeltetési helyen lévő víziállatok.

14. cikk Nyomon követhetőség és bizonyítvány

1. A tagállamok biztosítják, hogy a tenyésztett víziállatoknak a tenyésztés és állománypótlás célokból történő forgalomba hozatalát, beleértve a puhatestűeknek a puhatestű-tenyésztési területek közötti mozgását is, a 90/425/EGK tanácsi irányelv 20. cikkének (1) bekezdésében előírt számítógépes rendszer alkalmazásával bejelentik.

2. E cikk (1) bekezdését a tenyésztett víziállatoknak – a 18. cikk (1) bekezdésének a) pontjával, a 18. cikk (2) bekezdésének a) pontjával, és a 19. cikk (2) bekezdésével összhangban – emberi fogyasztásra történő forgalomba hozatalára is alkalmazni kell.

3. E cikk (1) bekezdését nem kell alkalmazni, amikor a tenyésztett víziállatokat a puhatestű-tenyésztési területen belül vagy ugyanazon víziállat-tenyésztő vállalkozáshoz tartozó különböző gazdaságok között mozgatják, feltéve, hogy a puhatestű-tenyésztési területek vagy a gazdaságok ugyanazon tagállamon belül, és – adott esetben – ugyanazon betegségtől mentes övezetben vagy területi egységben találhatók.

Az ilyen mozgásokról a víziállat-tenyésztő vállalkozás üzemeltetője vezet nyilvántartást.

4. A tagállamok biztosítják, hogy a tenyésztett víziállatoknak a tenyésztési és állománypótlási célokból a 49. és 50. cikkel összhangban betegségtől mentesnek nyilvánított más tagállamokba, övezetekbe vagy területi egységekbe történő bevezetését állat-egészségügyi bizonyítványtól teszik függővé.

5. Ezt a cikket a III. melléklet II. részében fel nem sorolt betegségekre, valamint az azokra fogékony fajokra is alkalmazni kell.

2. SZAKASZ A TENYÉSZTÉSRE ÉS ÁLLOMÁNYPÓTLÁSRA SZÁNT TENYÉSZTETT VÍZIÁLLATOK

15. cikk A tenyésztett víziállatok tenyésztési és állománypótlási célú forgalomba hozatalára vonatkozó általános követelmények

1. A tagállamok biztosítják, hogy a tenyésztési célból forgalomba hozott tenyésztett víziállatok nem olyan gazdaságból vagy a puhatestűek nem olyan tenyésztési területéről származnak, ahol a forgalomba hozatal időpontját megelőző 31 napban megnövekedett számú elhullás történt vagy bármely betegség klinikai kitörése fordult elő volt, kivéve, ha az ilyen állatok a gazdaság vagy a puhatestű-tenyésztési területnek olyan részéből származnak, amely járványtanilag független attól a résztől, ahol a megnövekedett számú elhullás megtörtént vagy ahol a betegség klinikai tünetei felmerültek.

Ezt a bekezdést a III. melléklet II. részében fel nem sorolt betegségekre, valamint az azokra fogékony fajokra is alkalmazni kell.

2. A tagállamok biztosítják, hogy az V. fejezetben előírt járványvédelmi intézkedésekkel összhangban megsemmisítésre vagy leölésre szánt tenyésztett víziállatokat nem hozzák forgalomba tenyésztési és állománypótlási célokból.

3. A tenyésztett víziállatok állománypótlási célokból akkor engedhetők szabadon és akkor helyezhetők bérhorgászati területekbe, ha azok:

a) megfelelnek az (1) bekezdés követelményeinek;

b) olyan gazdaságból vagy a puhatestűek olyan tenyésztési területéről származnak, amelyek egészségügyi állapota legalább egyenértékű azon vizek egészségügyi állapotával, amelyekbe ezeket kiengedik.

Ennek ellenére a tagállamok dönthetnek úgy, hogy a tenyésztett víziállatoknak a 49. vagy az 50. cikkel összhangban betegségtől mentesnek nyilvánított övezetből vagy területi egységből kell származniuk.

16. cikk A fogékony fajokba tartozó tenyésztett víziállatoknak a betegségtől mentes területekre történő bevezetése

1. Annak érdekében, hogy a fogékony fajokba tartozó tenyésztett víziállatokat tenyésztési vagy állománypótlási célokból egy, a 49. vagy az 50. cikkel összhangban egy adott betegségtől mentesnek nyilvánított tagállamba, övezetbe, vagy területi egységbe lehessen vezetni, azoknak egy, a betegségtől mentesnek nyilvánított tagállamból, övezetből vagy területi egységből kell származniuk.

2. Az (1) bekezdést nem kell alkalmazni, amennyiben tudományosan igazolható, hogy a fogékony fajok bizonyos életszakaszokban nem közvetítik a kérdéses meghatározott betegséget.

Azon fajok és életszakaszok jegyzékét, amelyek vonatkozásában az első albekezdés alkalmazható, a 62. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban úgy fogadják el, és – szükség esetén – úgy módosítják, hogy az figyelembe vegye a tudományos és műszaki fejlődést.

17. cikk A nem fogékony fajokba tartozó tenyésztett víziállatoknak a betegségtől mentes területekre történő bevezetése

1. Amennyiben tudományos adatok vagy gyakorlati tapasztalatok alátámasztják, hogy a III. melléklet II. részében fogékony fajokként említettektől eltérő fajok egy adott betegség passzív átviteléért felelősek lehetnek, az ilyen hordozófajoknak, amennyiben azokat a 49. vagy az 50. cikkel összhangban egy adott betegségtől mentesnek nyilvánított tagállamba, övezetbe vagy területi egységbe vezetik be:

a) az adott betegségtől szintén mentesnek nyilvánított tagállamból, övezetből vagy területi egységből kell származniuk; vagy

b) azokat karantén-létesítményekben, a kérdéses kórokozótól mentes vízben kell tartani, ahhoz elegendő ideig, hogy az adott betegség passzív átvitelének kockázata elfogadható szintre csökkenjen.

2. Az (1) bekezdést nem kell alkalmazni, amennyiben tudományos adatok vagy gyakorlati tapasztalatok alátámasztják, hogy a hordozófajok bizonyos életszakaszokban nem közvetítik a kérdéses meghatározott betegséget.

3. Azon hordozófajok és életszakaszok jegyzékét, amelyek vonatkozásában ezt a cikket alkalmazni kell, a 62. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban úgy fogadják el, és – szükség esetén – úgy módosítják, hogy az figyelembe vegye a tudományos és műszaki fejlődést.

3. SZAKASZ EMBERI FOGYASZTÁSRA SZÁNT TENYÉSZTETT VÍZIÁLLATOK ÉS AZ AZOKBÓL SZÁRMAZÓ TERMÉKEK

18. cikk Az emberi fogyasztást megelőző további feldolgozás céljából forgalomba hozott tenyésztett víziállatok és az azokból származó termékek

1. A tagállamok biztosítják, hogy a III. melléklet II. részében felsorolt nem egzotikus betegségek közül egyre vagy többre fogékony fajokba tartozó tenyésztett víziállatok, és az azokból származó termékek, csak akkor hozhatók forgalomba további feldolgozás céljából egy, a 49. vagy az 50. cikkel összhangban e betegségektől mentesnek nyilvánított tagállamban, övezetben vagy területi egységben, ha azok megfelelnek a következő feltételek valamelyikének :

a) a kérdéses betegségtől mentesnek nyilvánított másik tagállamból, övezetből vagy területi egységből származnak;

b) engedélyezett feldolgozó létesítményben, a betegségek elterjedését megelőző feltételek mellett dolgozzák fel azokat;

c) a halak tekintetében: azokat a feladás előtt leölték és kizsigerelték;

d) a puhatestűek és a rákok tekintetében: azokat nem feldolgozottként vagy feldolgozott termékként adják fel.

2. A tagállamok biztosítják, hogy a III. melléklet II. részében felsorolt nem egzotikus betegségek közül egyre vagy többre fogékony fajokba tartozó tenyésztett víziállatok, amelyeket egy, a 49. vagy az 50. cikkel összhangban e betegségektől mentesnek nyilvánított tagállamban, övezetben vagy területi egységben további feldolgozás céljából forgalomba hoztak, csak átmenetileg tárolhatók a feldolgozás helyén akkor, ha:

a) a kérdéses betegségtől mentesnek nyilvánított másik tagállamból, övezetből vagy területi egységből származnak; vagy

b) azokat átmenetileg a kérdéses kórokozók ártalmatlanítására alkalmas szennyvízkezelő rendszerrel felszerelt feladó központokban, tisztító központokban vagy hasonló vállalkozásoknál tárolják, vagy olyan más helyen, ahol a szennyvizet másfajta, a betegségeknek a természetes vizekbe történő átvitelének kockázatát elfogadható szintre csökkentő kezelési típusoknak vetik alá.

19. cikk További feldolgozás nélkül, emberi fogyasztás céljából forgalomba hozott tenyésztett víziállatok és az azokból származó termékek

1. Ezt a szakaszt nem kell alkalmazni, amennyiben a III. melléklet II. részében felsorolt egy vagy több betegségre fogékony fajokba tartozó tenyésztett víziállatokat vagy az azokból származó termékeket további feldolgozás nélkül, emberi fogyasztás céljából hozzák forgalomba, feltéve, hogy azokat a 853/2004/EK rendeletben a csomagolásra és a címkézésre előírt rendelkezéseknek megfelelő kiskereskedelmi csomagokba csomagolták azokat.

2. Amennyiben a III. melléklet II. részében felsorolt egy vagy több betegségre fogékony fajokba tartozó élő puhatestűeket és rákokat ideiglenesen közösségi vizekbe helyezik, illetve feladó központokba, tisztító központokba vagy hasonló vállalkozásokba szállítják, azoknak meg kell felelniük a 18. cikk (2) bekezdésének.

4. SZAKASZ VADON ÉLő VÍZIÁLLATOK

20. cikk A vadon élő víziállatoknak a betegségtől mentesnek nyilvánított tagállamokban, övezetekben vagy területi egységekben történő szabadon engedése

1. A III. melléklet II. részében felsorolt egy vagy több betegségre fogékony fajokba tartozó, a 49. vagy az 50. cikkel összhangban a betegségtől mentesnek nem nyilvánított tagállamban vagy övezetben vagy területi egységben fogott vadon élő víziállatokat – az ahhoz elegendő ideig, hogy a betegség átvitelének kockázata elfogadható szintre csökkenjen – a hatáskörrel rendelkező hatóság felügyelete alatt megfelelő létesítményekben karanténba kell helyezni, mielőtt azok beengedhetők lennének egy, a 49. vagy az 50. cikkel összhangban a kérdéses betegségtől mentesnek nyilvánított tagállamban, övezetben vagy területi egységben elhelyezkedő gazdaságba.

2. A tagállamok az (1) bekezdésben előírt karantén nélkül is lehetővé tehetik a hagyományos külterjes lagúna-akvakultúra gyakorlatot, feltéve, hogy kockázatelemzést végeznek, és a kockázatot nem ítélik annál magasabbnak, mint ami az (1) bekezdés alkalmazása során elvárható.

5. SZAKASZ VÍZI DÍSZÁLLATOK

21. cikk A vízi díszállatok forgalomba hozatala

1. A tagállamok biztosítják, hogy a vízi díszállatok forgalomba hozatala a III. melléklet II. részében felsorolt betegségek tekintetében nem veszélyezteti a víziállatok egészségügyi állapotát.

2. Ezt a cikket a III. melléklet II. részében fel nem sorolt betegségekkel kapcsolatban is alkalmazni kell.

IV. fejezet A tenyésztett víziállatoknak és az azokból származó termékeknek harmadik országokból a Közösségbe történő behozatala

22. cikk A tenyésztett víziállatok és az azokból származó termékek harmadik országokból történő behozatalára vonatkozó általános követelmények

A tagállamok biztosítják, hogy tenyésztett víziállatokat és az azokból származó termékeket a Közösségbe csak olyan harmadik országok vagy harmadik országok olyan részeiből hoznak be, amelyek szerepelnek a 62. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban összeállított és naprakésszé tett jegyzéken.

23. cikk Azon harmadik országok és a harmadik országok azon részeinek jegyzékei, ahonnan a tenyésztett víziállatok és az azokból származó termékek behozatala engedélyezett

1. Egy harmadik ország, vagy egy harmadik ország része csak akkor szerepelhet a 2. cikkben előírt jegyzéken, ha az arra az országra vagy a harmadik ország azon részére vonatkozó közösségi értékelés kimutatta, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóság megfelelő biztosítékokat nyújt a közösségi jogszabályok vonatkozó állat-egészségügyi követelményeinek betartása tekintetében.

2. A Bizottság eldöntheti, hogy szükség van-e egy, az 58. cikk (2) bekezdésében említett vizsgálatra a harmadik országnak vagy a harmadik ország részének az (1) bekezdésben előírt értékelése elvégzéséhez.

3. A 22. cikkben előírt jegyzékek összeállításakor vagy naprakésszé tételekor különös figyelmet kell fordítani az alábbiakra:

a) a harmadik ország jogszabályai;

b) a harmadik országbeli hatáskörrel rendelkező hatóság és vizsgálati szolgálatainak szervezete, e szolgálatok hatáskörei, az a felügyelet, amely alá tartoznak, és a jogszabályaik hatékony alkalmazása érdekében rendelkezésükre álló eszközök, beleértve a személyzeti kapacitást;

c) a Közösségbe szánt élő tenyésztett víziállatok tenyésztésére, gyártására, kezelésére, tárolására és feladására alkalmazandó tényleges víziállat-egészségügyi követelmények;

d) azok a biztosítékok, amelyeket a harmadik ország hatáskörrel rendelkező hatósága tud nyújtani a vonatkozó víziállat-egészségügyi feltételek megtartása vagy az azokkal való egyenértékűség tekintetében;

e) a tenyésztett élő víziállatok harmadik országból történő forgalomba hozatalából származó bármiféle tapasztalat, és bármilyen elvégzett importellenőrzés eredményei;

f) a közösségi értékelés eredményei, különösen az érintett harmadik ország hatáskörrel rendelkező hatóságai értékelésének eredményei vagy – amennyiben a Bizottság ezt kéri – a harmadik ország hatáskörrel rendelkező hatóságai által, az elvégzett vizsgálatokra vonatkozóan benyújtott jelentés;

g) a harmadik országbeli tenyésztett és a vadon élő víziállatok egészségügyi állapota, különös tekintettel az egzotikus állatbetegségekre, és az ország általános víziállat-egészségügyi helyzetének bármely olyan aspektusára, amely a közösségi víziállat-egészségügyre kockázatot jelenthet;

h) a harmadik ország által a fertőző vagy ragályos víziállat-betegségeknek – különösen a Nemzetközi Állatjárványügyi Hivatal (OIE) által jegyzékbe vett bejelentési kötelezettség alá tartozó betegségeknek – a területén történő meglétére vonatkozó információ nyújtásának rendszeressége, gyorsasága, és pontossága;

i) a harmadik országban hatályban lévő, a víziállat-betegségek megelőzésére, és az azok elleni védekezésre vonatkozó szabályok, és azok végrehajtása, beleértve a másik országokból történő behozatalokra vonatkozó szabályokat s.

4. A Bizottság gondoskodik arról, hogy a 22. cikkel összhangban összeállított vagy naprakésszé tett jegyzékek naprakész változatai a nyilvánosság számára hozzáérhetők legyenek.

5. A 22. cikkel összhangban összeállított jegyzékek az állat- és közegészségügyi célokból összeállított más jegyzékekkel is egyesíthetők.

24. cikk Okmányok

1. A tenyésztett víziállatokat és az azokból származó termékeket a Közösségbe történő belépésükkor egy állat-egészségügyi bizonyítványt tartalmazó okmány kíséri.

2. Az állat-egészségügyi bizonyítvány azt tanúsítja, hogy a szállítmány megfelel a következőknek:

a) az ilyen áruk vonatkozásában az ezen irányelv értelmében megállapított követelmények; és

b) bármely, a 25. cikk a) pontjával összhangban megállapított különös behozatali feltétel.

3. Az okmány tartalmazhat a közösségi köz- és állat-egészségügyi jogszabályok más rendelkezései értelmében megkövetelt adatokat is.

25. cikk Részletes szabályok

Amennyiben szükséges, a 62. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban az e fejezet alkalmazására részletes szabályok állapíthatók meg. E szabályok különösen az alábbiakra vonatkoznak:

a) az egyes harmadik országokra, azok részeire vagy a harmadik országok csoportjára vonatkozó különös behozatali feltételek;

b) a harmadik országoknak és azok részeinek a víziállat-betegségekre tekintettel történő osztályozására vonatkozó kritériumok;

c) az elektronikus okmányok használata;

d) állat-egészségügyi bizonyítványminták és más okmányok;

e) tranziteljárások és -bizonyítvány.

V. fejezet A víziállat-betegségek bejelentése, és az azok elleni védekezésre vonatkozó minimumintézkedések

1. SZAKASZ A BETEGSÉGEK BEJELENTÉSE

26. cikk Nemzeti bejelentés

1. A tagállamok biztosítják, hogy:

a) amennyiben okkal gyanítható a III. melléklet II. részében felsorolt valamely betegség jelenléte, vagy az ilyen betegségnek a víziállatokban való megerősítése, a gyanút azonnal bejelentik a hatáskörrel rendelkező hatóságnak;

b) amennyiben a tenyésztett víziállatok között megnövekedett számú elhullás történik, az elhullást azonnal bejelentik a hatáskörrel rendelkező hatóságnak vagy – további vizsgálatok céljából – a magán állatorvosnak.

2. A tagállamok biztosítják, hogy az (1) bekezdésben említett ügyekre vonatkozó bejelentési kötelezettség terheli az alábbiakat:

a) a tulajdonos, és a víziállatokkal foglalkozó bármely más személy;

b) a tenyésztett víziállatokat a szállítás során kísérő bármely személy;

c) állat-egészségügyi szakemberek és más, a víziállat-egészségügyi szolgálatoknál tevékenykedő szakemberek;

d) hatósági állatorvosok, állat-egészségügyi, más hatósági vagy magánlaboratóriumok rangidő személyzete;

e) a fogékony fajokba tartozó víziállatok vagy ilyen állatokból származó termékekkel munkajogviszony keretben foglalkozó bármely más személy.

27. cikk A többi tagállamnak, a Bizottságnak és az EFTA-tagállamoknak történő bejelentés

A tagállamok 24 órán belül értesítik a többi tagállamot, a Bizottság és az Európai Szabadkereskedelmi Társulás (EFTA) tagjait az alábbiak:

a) a III. melléklet II. részében felsorolt valamely egzotikus betegség;

b) a III. melléklet II. részében felsorolt nem egzotikus betegség, amennyiben az érintett tagállamot, övezetet, vagy területi egységet e betegségtől mentesnek nyilvánították.

2. SZAKASZ EGY JEYZÉKBE VETT BETEGSÉG GYANÚJA

28. cikk Kezdeti védekezési intézkedések

A tagállamok biztosítják, hogy a III. melléklet II. részében felsorolt egzotikus betegség gyanúja esetén vagy, a III. melléklet II. részében felsorolt nem egzotikus betegség gyanúja esetén, az ilyen betegségtől mentesnek nyilvánított tagállamokban, övezetekben vagy területi egységekben:

a) megfelelő mintákat vesznek, és azokat az 57. cikkel összhangban kijelölt laboratóriumban megvizsgálják;

b) az a) pontban előírt vizsgálat eredményétől függően:

i) azt a gazdaságot, vagy a puhatestűek azon tenyésztési területét, ahol a betegséget gyanítják, hatósági felügyelet alá helyezik, és – a betegségnek a víziállatokra történő átterjedésének megelőzése érdekében – végrehajtják a vonatozó védekezési intézkedéseket; és

ii) A tenyésztett víziállatok nem hagyhatják el abba az érintett gazdaságot vagy puhatestűek azon tenyésztési területét, illetve nem léphetnek be oda, ahol a betegséget gyanítják, kivéve, ha azt a hatáskörrel rendelkező hatóság engedélyezi.

29. cikk Járványügyi vizsgálatok

1. A tagállamok biztosítják, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóság járványügyi vizsgálatot végez, ha a 28. cikk a) pontjában előírt vizsgálat az alábbiak jelenlétét mutatja ki:

a) a III. melléklet II. részében felsorolt valamely egzotikus betegség bármely tagállamban; vagy

b) a III. melléklet II. részében felsorolt a nem egzotikus betegség az ilyen betegségtől mentesnek nyilvánított tagállamban, övezetekben vagy területi egységekben.

2. Az (1) bekezdésben előírt járványügyi vizsgálat az alábbiakra irányul:

a) a fertőzés lehetséges eszközeinek meghatározása; és

b) annak vizsgálata, hogy a gyanúnak a 26. cikk (1) bekezdésével összhangban történő bejelentést megelőző releváns időszak során hagyták-e el tenyésztett víziállatok a gazdaságot vagy a puhatestű-tenyésztési területet.

3. Amennyiben az (1) bekezdésben előírt járványügyi vizsgálat kimutatja, hogy a betegséget egy vagy több gazdaságba vagy puhatestű-tenyésztési egy vagy több területre vagy nem zárt vizekbe behurcolhatták, az érintett tagállam biztosítja, hogy a 28. cikkben előírt intézkedések alkalmazzák az ilyen gazdaságokban, puhatestű-tenyésztési területeken vagy nem zárt vizekben.

Külterjes vízi fogási területek vagy part menti területek esetében, a hatáskörrel rendelkező hatóság határozhat úgy, hogy a 28. cikk alkalmazását a fertőzésre gyanús gazdaság, vagy a puhatestű-tenyésztési terület közelében elhelyezkedő kisebb külterjes területre korlátozza, amennyiben úgy véli, hogy az ilyen kisebb külterjes terület elég nagy annak biztosításához, hogy a betegség nem terjed el.

4. Amennyiben szükséges, a szomszédos tagállamok vagy harmadik országok hatáskörrel rendelkező hatóságát tájékoztatják a betegség gyanús esetéről.

Ebben az esetben az érintett tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai megteszik a megfelelő intézkedést az e cikkben előírt intézkedéseknek a területükön történő alkalmazásáról.

30. cikk A korlátozások feloldása

A hatáskörrel rendelkező hatóság feloldja a 28. cikk b) pontjában előírt korlátozásokat, amennyiben az azon cikk a) pontjában előírt vizsgálat nem mutatja ki a betegség jelenlétét.

3. SZAKASZ VÉDEKEZÉSI MINIMUMINTÉZKEDÉSEK EGZOTIKUS BETEGSÉGEKNEK A TENYÉSZTETT VÍZIÁLLATOKBAN VALÓ MEGERőSÍTÉSE ESETÉN

31. cikk Bevezető rendelkezés

Ezt a szakaszt a tenyésztett víziállatokban a III. melléklet II. részében felsorolt egzotikus betegség megerősítése esetén kell alkalmazni.

32. cikk Általános intézkedések

A tagállamok biztosítják, hogy:

a) a gazdaságot vagy puhatestű-tenyésztési területet hatóságilag fertőzöttnek nyilvánítják;

b) a kérdéses betegségnek megfelelő elszigetelő területet hoznak létre, beleértve a fertőzöttnek nyilvánított gazdaság vagy puhatestű-tenyésztési terület körötti ellenőrzési körzetet és megfigyelési körzetet;

c) nem végeznek állománypótlást és nem mozgatják a tenyésztett víziállatokat az elszigetelő területbe, azon belül, és onnan kifelé, kivéve, ha ezt a hatáskörrel rendelkező hatóság engedélyezi.

33. cikk Begyűjtés és további feldolgozás

1. Azok a tenyésztett víziállatok, amelyek már elérték a kereskedelmi méretet és nem mutatják a betegség klinikai tüneteit, emberi fogyasztás, vagy további feldolgozás céljából a hatáskörrel rendelkező hatóság felügyelet mellett begyűjthetők.

2. A begyűjtést, a feladó központokba vagy a tisztító központokba történő bevezetést, a további feldolgozást és bármely más, a tenyésztett víziállatoknak az élelmiszerláncba történő belépésének előkészítésével kapcsolatos műveletet olyan feltételek mellett végeznek, amelyek megelőzik a betegség okozásáért felelős kórokozó elterjedését.

3. A feladó központok, tisztító központok vagy hasonló vállalkozások a (2) bekezdésben említett kórokozó ártalmatlanításra alkalmas szennyvízkezelő rendszerrel rendelkeznek, vagy a szennyvizet a betegségeknek a természetes vizekre történő átvitelének kockázatát elfogadható szintre csökkentő, más kezelési típusoknak vetik alá.

4. A további feldolgozást engedélyezett feldolgozó létesítményekben végzik.

34. cikk Eltávolítás és ártalmatlanítás

1. A tagállamok biztosítják, hogy a betegség klinikai tüneteit mutató elhullott halak és rákok, valamint élő halak és rákok eltávolítják és a hatáskörrel rendelkező hatóság felügyelete mellett, az 1774/2002/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel[18] összhangban ártalmatlanítják, amint az ezen irányelv 47. cikkében előírt készenléti tervvel összhangban lehetségessé válik.

2. Azokat a tenyésztett víziállatokat, amelyek nem érték el a kereskedelmi méretet, és nem mutatják a betegség klinikai tüneteit a tenyésztés típusát, valamint azt a kockázatot figyelembe vevő időkereten belül, amelyet az ilyen állatok jelentenek a betegség továbbterjesztésére, az 1774/2002/EK rendelettel, és az ezen irányelv 47. cikkében előírt készenléti tervvel összhangban a hatáskörrel rendelkező hatóság felügyelete mellett eltávolítják, és ártalmatlanítják.

35. cikk Pihentetés

Amennyiben lehetséges kiürítésüket, valamint – adott esetben – tisztításukat és fertőtlenítésüket követően a fertőzött gazdaságot vagy puhatestű-tenyésztési területet megfelelő pihentetési időszaknak vetik alá.

A kérdéses betegségre nem fogékony tenyésztett víziállatokat tartó gazdaságok vagy puhatestű-tenyésztési területek esetében a pihentetésre vonatkozó határozatok kockázatértékelésen alapulnak.

36. cikk A víziállatok védelme

A tagállamok megteszik a betegségeknek más víziállatokra történő áthurcolását megelőző intézkedéseket.

37. cikk Feloldó intézkedések

Az e szakaszban előírt intézkedéseket addig tartják fenn, amíg:

a) az e szakaszban előírt felszámolás intézkedéseket el nem végzik; és

b) a kérdéses betegség és az érintett víziállat-tenyésztő vállalkozástípusok vonatkozásában megfelelő mintavételezést és felügyelet az elszigetelő területen negatív eredménnyel el nem végzik.

4. SZAKASZ VÉDEKEZÉSI MINIMUMINTÉZKEDÉSEK NEM EGZOTIKUS BETEGSÉGEKNEK A TENYÉSZTETT VÍZIÁLLATOKBAN VALÓ MEGERőSÍTÉSE ESETÉN

38. cikk Általános rendelkezések

1. A III. melléklet II. részében felsorolt nem egzotikus betegségnek egy az e betegségtől mentesnek nyilvánított tagállamban, övezetben vagy területi egységben történő megerősítése esetén az érintett tagállam az ilyen betegségtől mentes állapot újbóli megszerzése érdekében alkalmazza a 3. szakaszban előírt intézkedéseket.

2. Amennyiben az érintett tagállam nem kívánja újból megszerezni a betegségtől mentes állapott, a 39. cikket kell alkalmazni.

39. cikk Elszigetelési intézkedések

A III. melléklet II. részében felsorolt nem egzotikus betegségnek egy az e betegségtől mentes tagállamban, övezetben vagy területi egységben történő megerősítése esetén az érintett tagállam a betegség megfékezésére intézkedéseket tesz.

Ezek az intézkedések legalább az alábbiakból állnak:

a) a gazdaság vagy puhatestű-tenyésztési terület fertőzöttnek nyilvánítása;

b) a kérdéses betegségnek megfelelő elszigetelő terület létrehozása, beleértve a fertőzöttnek nyilvánított gazdaság vagy puhatestű-tenyésztési terület körötti ellenőrzési körzetet és megfigyelési körzetet

c) a tenyésztett víziállatoknak az elszigetelő területről történő elmozgatásának korlátozása abból a célból, hogy az ilyen állatokat csak:

i) csak a 12. cikkének (2) bekezdésével összhangban lévő gazdaságokba vagy puhatestű-tenyésztési területekre lehessen bevinni; vagy

ii) a 33. cikk (1) bekezdésével összhangban gyűjtötték és ölték le emberi fogyasztásra;

d) az elhullott halaknak és rákoknak az 1774/2002/EK rendelettel összhangban a hatáskörrel rendelkező hatóság felügyelete melletti eltávolítása és ártalmatlanítása, a tenyésztés típusát, valamint azt a kockázatot figyelembe vevő időkereten belül, amelyet az ilyen elhullott állatok jelentenek a betegség továbbterjesztésére.

5. SZAKASZ VÉDEKEZÉSI MINIMUMINTÉZKEDÉSEK A III. MELLÉKLET II. RÉSZÉBEN FELSOROLT BETEGSÉGEKNEK A VADON ÉLő VÍZIÁLLATOKBAN AVLÓ MEGERőSÍTÉSE ESETÉN

40. cikk A vadon élő víziállatokban jelenlévő, a III. melléklet II. részében felsorolt betegségek elleni védekezés

1. Amennyiben a vadon élő víziállatok a III. melléklet II. részében felsorolt egzotikus betegségekkel megfertőződtek, vagy a fertőzésre gyanúsak, az érintett tagállam nyomon követi a helyzetet, és a betegség továbbterjedésének megelőzésére megteszi a szükséges intézkedéseket.

2. Amennyiben a vadon élő víziállatok egy, az ettől a betegségtől mentesnek nyilvánított tagállamban, övezetben vagy területi egységben a III. melléklet II. részében felsorolt nem egzotikus betegségekkel megfertőződtek, vagy a fertőzésre gyanúsak, az érintett tagállam figyelemmel kíséri a helyzetet, és a betegség továbbterjedésének megelőzésére megteszi a szükséges intézkedéseket.

3. A tagállamok a 62. cikk (1) bekezdésében említett bizottságon belül tájékoztatják a Bizottságot és a többi tagállamot az (1) és (2) bekezdéssel összhangban megtett intézkedésekről.

6. SZAKASZ VÉDEKEZÉSI INTÉZKEDÉSEK ÚJ BETEGSÉGEK ESETÉN

41. cikk Új betegségek

1. A tagállamok megteszik a megfelelő intézkedések egy új betegséggel kapcsolatos helyzet elleni védekezésre, és megelőzik, hogy a betegség elterjedjen, amennyiben a kérdéses új betegség valószínűleg veszélyeztet a víziállatok egészségügyi helyzetét.

2. Egy új betegséggel kapcsolatos helyzet esetén az érintett tagállam haladéktalanul tájékoztatja a tagállamokat, a Bizottságot és az Európai Szabadkereskedelmi Társulás (EFTA) tagjait, amennyiben a ténymegállapítások egy másik tagállam számára járványügyi jelentőségűek.

3. Az ügyre négy héten belül felhívják a 62. cikk (1) bekezdésében említett bizottság figyelmét. Az érintett tagállam által az e cikk (1) bekezdése értelmében megtett intézkedések a 62. cikk (3) bekezdésében említett eljárással összhangban kiterjeszthetők, módosíthatók vagy visszavonhatók.

7. SZAKASZ ALTERNATÍV INTÉZKEDÉSEK ÉS NEMZETI RENDELKEZÉSEK

42. cikk A III. melléklet II. részében felsorolt betegségekkel kapcsolatos ad hoc járványügyi intézkedések elfogadására vonatkozó eljárás tekintetében

A 62. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban – a járványügyi helyzetnek megfelelő feltételek mellett – határozat fogadható el az ad hoc intézkedések korlátozott időtartamra történő végrehajtásának engedélyezése érdekében, amennyiben:

a) az e fejezetben előírt intézkedések nem bizonyulnak megfelelőnek a járványügyi helyzet vonatkozásában; vagy

b) a betegség az e fejezettel összhangban megtett intézkedések ellenére is terjedni látszik.

43. cikk A III. melléklet II. részében fel nem sorolt betegségek hatását korlátozó nemzeti rendelkezések

1. Amennyiben a III. melléklet II. részében fel nem sorolt betegség nem hordoz jelentős kockázatot a víziállatok egészségügyi helyzetére vagy egy tagállam környezetére, az érintett tagállam a betegség elleni védekezés érdekében intézkedéseke tehet.

2. A tagállamok biztosítják, hogy az (1) bekezdésben említett nemzeti védekezési intézkedések nem lépik túl a betegség elleni, az (1) bekezdésben említettek szerinti védekezéshez megfelelő és szükséges korlátokat.

3. A tagállamok biztosítják, hogy az (1) bekezdésben említett olyan nemzeti intézkedést, amely érintheti a tagállamok közötti kereskedelmet, nem alkalmazzák, mielőtt azt a 62. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban jóvá nem hagyják.

Az ilyen jóváhagyás csak akkor adható meg, ha:

a) a Közösségen belüli kereskedelmi korlátozások létrehozása – a betegség elleni védekezés érdekében – elkerülhetetlen;

b) e Közösségen belüli kereskedelmi korlátozások összhangban vannak a Nemzetközi Állatjárványügyi Hivatal (OIE) által kiadott szabványokkal.

VI. fejezet Védekezési programok és vakcinázás

1. SZAKASZ VÉDEKEZÉSI ÉS FELSZÁMOLÁSI PROGRAMOK

44. cikk Védekezési és felszámolási programok létrehozása és jóváhagyása

1. Amennyiben egy, a III. melléklet II. részében felsorolt egy vagy több nem egzotikus betegségtől nem mentesnek nyilvánított tagállam egy vagy több ilyen betegség tekintetében védekezési és felszámolási programot hoz létre („a program”) a betegségtől mentes állapot elérése érdekében, a programot a 62. cikk (3) bekezdésében említett eljárással összhangban jóváhagyásra nyújtja be.

Az ilyen programok ezzel az eljárással összhangban módosíthatók vagy befejezhetők.

Ennek ellenére azonban, amennyiben egy, az (1) bekezdésben előírt program olyan egyedi területi egységekre vagy övezetekre fog vonatkozni, amely a tagállam területének kevesebb mint 75%-ára terjed ki, és az övezet vagy területi egység más tagállammal vagy harmadik országgal nem közös vízi fogási területből áll, az ilyen program jóváhagyására, módosítására, vagy befejezésére az 50. cikk (1) bekezdésében említett eljárást kell alkalmazni.

2. Az e cikk (1) bekezdésével összhangban jóváhagyott programok áttekintését közösségi szinten az 51. cikkben előírt eljárással összhangban teszik hozzáférhetővé.

3. A programnak az e cikkel összhangban történő jóváhagyásától kezdve a program hatálya alá tartozó területekre a 14. cikkben, a III. fejezet 2., 3., 4. és 5. szakaszában, az V. fejezet 2. szakaszában, valamint a 38. cikk (1) bekezdésében a betegségtől mentes területekkel kapcsolatban előírt követelményeket és intézkedéseket kell alkalmazni.

45. cikk A programok tartalma

A programok nem hagyhatók jóvá, ha nem tartalmazzák legalább a következőket:

a) a betegség járványügyi helyzetének leírása a program kezdeti időpontja előtt;

b) a becsült költségek elemzése és a program remélt előnyei;

c) a program valószínű időtartama, és a program befejezési időpontjáig elérendő célkitűzés;

d) azon földrajzi és közigazgatási terület leírása és körülhatárolása, ahol a programot alkalmazni kell.

46. cikk A programok alkalmazási ideje

1. A programokat addig kell alkalmazni, míg:

a) az V. mellékletben megállapított követelmények nem teljesültek, és a tagállamot, övezetet vagy területi egységet a betegségtől mentesnek nem nyilvánították; vagy

b) a programot az érintett tagállam hatáskörrel rendelkező hatósága vagy a Bizottság vissza nem vonja, különösen akkor, ha az már nem felel meg a céljának.

2. Ha a programot az (1) bekezdés b) pontjában előírt módon visszavonják, az érintett tagállam a program visszavonásának időpontjától a 39. cikkben szereplő elszigetelési intézkedéseket alkalmazza.

2. SZAKASZ AZ ÚJ ÉS AZ EGZOTIKUS BETEGSÉGEKRE VONATKOZÓ KÉSZENLÉTI TERV

47. cikk Az új és az egzotikus betegségekre vonatkozó készenléti terv

1. Minden tagállam a betegséggel kapcsolatos tudatosság és felkészültség magas szintjének fenntartására, és a környezet védelmének biztosítására megkövetelt nemzeti intézkedéseket meghatározó készenléti tervet dolgoz ki.

2. A készenléti terv:

a) felruházza a hatáskörrel rendelkező hatóságot azzal a hatáskörrel és azokkal az eszközökkel, hogy minden berendezéshez, felszereléshez, személyzethez, valamint a kitörés gyors és hatékony felszámolásához szükséges más megfelelő anyagokhoz hozzáférjen;

b) biztosítja a szomszédos tagállamokkal való koordinációt és megfelelősséget, valamint ösztönzi a szomszédos harmadik országokkal való együttműködést;

c) a sürgősségi vakcinázás esetén a szükségesnek tartott vakcinázási követelményeket és a vakcinázás feltételeit pontosan megjelöli, amennyiben ez fontos.

3. A tagállamok a készenléti tervek elkészítése során betartják a VII. mellékletben megállapított kritériumokat és követelményeket.

4. A tagállamok a készenléti terveket a 62. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban nyújtják be jóváhagyásra.

Ötévenként minden tagállam naprakésszé teszi készenléti tervét, és a naprakésszé tett tervet azzal az eljárással összhangban jóváhagyásra nyújtja be.

5. A készenléti tervet új betegségek és a III. melléklet II. részében felsorolt egzotikus betegségek kitörése esetén hajtják végre.

3. SZAKASZ VAKCINÁZÁS

48. cikk Vakcinázás

1. A tagállamok biztosítják, hogy tilos a III. melléklet II. részében felsorolt egzotikus betegségek elleni vakcinázás, kivéve, ha az ilyen vakcinázást a 41., 42., 44., vagy 47. cikkel összhangban jóváhagyják.

2. A tagállamok biztosítják, hogy tilos a III. melléklet II. részében felsorolt nem egzotikus betegségek elleni vakcinázás területüknek a kérdéses betegségektől mentesnek nyilvánított vagy jóváhagyott védekezési és felszámolás programok hatálya alá tartozó bármely részén.

A tagállamok megengedhetik az ilyen vakcinázást területüknek a kérdéses betegségektől mentesnek nem nyilvánított részeiben, vagy ott, ahol a vakcinázás a jóváhagyott védekezési és felszámolás programok része

3. A tagállamok biztosítják, hogy a felhasznált vakcinákat a 2001/82/EK irányelvvel és a 726/2004/EK rendelettel összhangban engedélyezték.

4. Az (1) és (2) bekezdést nem kell alkalmazni a vakcináknak ellenőrzött feltételek mellett történő kifejlesztése és tesztelése céljából végzett tudományos tanulmányokra.

Az ilyen tanulmányok során a tagállamok biztosítják, hogy megfelelő intézkedéseket tesznek a víziállatoknak a tanulmányok keretében elvégzett vakcinázás bármely hátrányos hatástól történő védelme érdekében

VII. fejezet A betegségtől mentes állapot

49. cikk A betegségtől mentes tagállam

1. A tagállamot a 62. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban a III. melléklet II. részében felsorolt egy vagy több nem egzotikus betegségtől mentesnek nyilvánítják, ha betartják az e cikk (2) bekezdését, és:

a) egy fogékony faj sincs jelen a területén;

b) ismert, hogy a kórokozó nem tud életben maradni a tagállamban, és vízforrásában; vagy

c) a tagállam megfelel az V. melléklet I. részében megállapított feltételeknek.

2. Amennyiben a szomszédos tagállamokat, vagy a szomszédos tagállamokkal közös vízi fogási területeket nem nyilvánították a betegségtől mentesnek, a tagállam megfelelő pufferzónákat hoz létre területén. A pufferzónák kijelölésének olyannak kell lennie, hogy védjék a betegségtől mentes tagállamot a betegség passzív behurcolása ellen.

3. A felügyeletre, mintavételre és a diagnosztikai módszerekre vonatkozó azon különös követelményeket, amelyeket a tagállamok használnak a betegségtől mentes állapotnak az e cikkel összhangban történő kinyilvánítására a 62. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban fogadják el.

50. cikk Betegségtől mentes övezet vagy területi egység

1. A tagállam hatáskörrel rendelkező központi hatósága – a Bizottság és a többi tagállam erre vonatkozó tájékoztatása után, valamint azt követően, hogy kérésre az azt alátámasztó bizonyítékot benyújtotta – a területén elhelyezkedő övezetet vagy területi egységet a III. melléklet II. részében felsorolt egy vagy több nem egzotikus betegségtől mentes állapotúnak nyilváníthatja, amennyiben:

a) egy fogékony faj sincs jelen az övezetben vagy területi egységben, és vízforrásban;

b) ismert, hogy a kórokozó nem tud életben maradni az övezetben vagy területi egységben, és – adott esetben – a vízforrásában; vagy

c) az övezet vagy területi egység megfelel az V. melléklet II. részében megállapított feltételeknek.

2. Amennyiben az (1) bekezdésben említett övezet(ek) vagy területi egység(ek) a tagállam több mint 75%-át teszik ki, vagy ha az övezet vagy területi egység egy másik tagállammal vagy harmadik országgal közös vízi fogási területből áll, az (1) bekezdésben említett eljárás helyébe a 62. cikk (2) bekezdésében említett eljárás lép.

3. A felügyeletre, mintavételre és a diagnosztikai módszerekre vonatkozó azon különös követelményeket, amelyeket a tagállamok használnak a betegségtől mentes állapotnak az e cikkel összhangban történő kinyilvánítására a 62. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban fogadják el.

51. cikk A betegségtől mentes tagállamok, övezetek vagy területi egységek jegyzékei

1. Minden tagállam létrehozza és fenntartja az 50. cikk (1) bekezdésével összhangban a betegségtől mentesnek nyilvánított övezetek és területi egységek naprakész jegyzékét. Az ilyen jegyzékeket a többi tagállam és a Bizottság számára hozzáférhetővé teszik.

2. A Bizottság létrehozza és naprakésszé teszi a 49. cikkel vagy az 50. cikk (2) bekezdésével összhangban a betegségtől mentesnek nyilvánított tagállamok, övezetek vagy területi egységek jegyzékét, és a jegyzéket nyilvánosságra hozza.

52. cikk A betegségtől mentes állapot fenntartása

A III. melléklet II. részében felsorolt egy vagy több nem egzotikus betegségtől a 49. cikkel összhangban mentesnek nyilvánított tagállam abbahagyhatja a célzott felügyeletet és fenntarthatja betegségtől mentes állapotát, feltéve, hogy a kérdéses betegség klinikai kifejeződéséhez vezető feltételek megvannak, és végrehajtották az ezen irányelv vonatkozó rendelkezéseit.

Ennek ellenére azonban a betegségtől mentesnek nem nyilvánított tagállamokban lévő, a betegségtől mentes övezetek vagy területi egységek esetében, és minden olyan esetben, amikor a feltételek nem vezetnek a kérdéses betegség klinikai kifejeződéséhez, a célzott felügyeletet a 49. cikk (3) bekezdésében illetve – adott esetben – az 50. cikk (3) bekezdésében előírt módszerekkel összhangban továbbra is folytatják, de csak a kockázat fokával arányos mértékben.

53. cikk A betegségtől mentes állapot felfüggesztése és helyreállítása

1. Amennyiben egy tagállamokkal véli úgy, hogy betegségtől mentes tagállam, övezet vagy területi egység állapotának fenntartására vonatkozó bármely feltételt megszegték, e tagállam haladéktalanul felfüggeszti a fogékony fajokkal és a hordozó fajokkal történő a kérdéses betegségtől mentesnek nyilvánított, más tagállamokba, övezetekbe vagy területi egységekbe irányuló kereskedelmet, és alkalmazza az V. fejezet 2. és 4. szakaszában szereplő rendelkezéseket.

2. Amennyiben a 29. cikk (1) bekezdésében előírt járványügyi vizsgálat azt erősíti meg, hogy a feltételek gyanított megsértése nem történt meg, a tagállam, övezet vagy területi egység betegségtől mentes állapotát helyreállítják.

3. Amennyiben a járványügyi vizsgálat a fertőzés bekövetkezésének jelentős valószínűségét erősíti meg, a tagállam, övezet vagy területi egység betegségtől mentes státuszát azzal az eljárással összhangban visszavonják, amely eljárással a státuszt megadták. Az V. mellékletben megállapított követelményeket kell teljesíteni mielőtt a betegségtől mentes státuszt újra megadják.

VIII. fejezet Hatáskörrel rendelkező hatóságok és laboratóriumok

54. cikk Általános kötelezettségek

1. Ezen irányelv céljából minden tagállam kijelöli a hatáskörrel rendelkező hatóságokat, és erről értesíti a Bizottságot.

A hatáskörrel rendelkező hatóságok a 882/2004/EK rendelettel összhangban működnek és végzik feladataikat.

2. Minden tagállam biztosítja, hogy az ezen irányelv végrehajtásával kapcsolatos információk szabad cseréjén alapuló hatékony és folyamatos együttműködés jön létre az ezen irányelv céljából általa kijelölt hatáskörrel rendelkező hatóságok, továbbá az akvakultúra, víziállatok, valamint az akvakultúrás eredetű élelmiszerek és takarmányok szabályozásában részt vevő bármely más hatóság között.

A szükséges mértékben a különböző tagállamok hatáskörrel rendelkező hatóságai között is információt cserélnek.

3. Minden tagállam biztosítja, hogy a hatáskörrel rendelkező hatóságok hozzáférnek a megfelelő laboratóriumi szolgáltatásokhoz és a kockázatelemzéssel és a járványtannal kapcsolatos legújabb ismeretekhez, valamint, hogy az ezen irányelv végrehajtásával kapcsolatos bármely információ szabad cseréje a hatáskörrel rendelkező hatóságok és laboratóriumok között megtörténik.

55. cikk közösségi referencialaboratórium ok

1. Az ezen irányelvvel kapcsolatos víziállat-betegségekkel foglalkozó közösségi referencialaboratóriumokat a 62. cikk (2) bekezdésében említett eljárással összhangban egy azzal az eljárással összhangban meghatározott időszakra jelölik ki.

2. A víziállat-betegségekkel foglalkozó közösségi referencialaboratóriumok betartják a VI. melléklet I. részében megállapított funkciókat és feladatokat.

3. A Bizottság legkésőbb az (1) bekezdésben említett időszak végéig vagy korábban a felülvizsgálja közösségi referencialaboratóriumok kijelölését a (2) bekezdésében említett funkciók és feladatok betartása tükrében.

56. cikk Nemzeti referencialaboratóriumok

1. A tagállamok intézkednek az 55. cikkben említett közösségi referencialaboratóriumok tekintetében a nemzeti referencialaboratórium kijelöléséről.

A tagállamok egy másik tagállamban vagy az Európai Szabadkereskedelmi Társulás (EFTA) egy tagállamában elhelyezkedő laboratóriumot is kijelölhetnek, és egyetlen laboratórium is lehet egynél több tagállam nemzeti referencialaboratóriuma.

2. A tagállamok közlik a Bizottsággal, a vonatkozó közösségi referencialaboratóriummal és más tagállamokkal a kijelölt nemzeti referencialaboratórium nevét és címét, beleértve azok naprakésszé tételét.

3. A nemzeti referencialaboratórium kapcsolatot tart az 55. cikkben előírt közösségi referencialaboratóriummal.

4. A tagállam területén az ezen irányelv követelményeivel összhangban történő hatékony diagnosztikai szolgáltatás biztosítása érdekében, a nemzeti referencialaboratórium együttműködik bármely, az 57. cikkel összhangban az ugyanazon tagállam területén kijelölt laboratóriummal.

5. A tagállamok biztosítják, hogy a területükön lévő bármely nemzeti referencialaboratórium megfelelő felszereléssel és megfelelő számú szakképzett személ