[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 30.11.2006

COM(2006)734 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE

az Azori-szigetekről, Madeiráról, a Kanári-szigetekről, valamint Franciaország tengerentúli megyéiből, Guyanából és Réunionból származó egyes halászati termékek forgalomba hozatalakor e régiók távoli fekvése miatt felmerülő többletköltségek ellentételezésére vonatkozó program bevezetéséről szóló, 2003. december 22-i 2328/2003/EK tanácsi rendeletben előírt intézkedések végrehajtásáról

{SEC(2006)1528}

Bevezetés

E jelentés az Azori-szigetekről, Madeiráról, a Kanári-szigetekről, valamint Franciaország tengerentúli megyéiből, Guyanából és Réunionból származó egyes halászati termékek forgalomba hozatalakor e régiók távoli fekvése miatt felmerülő többletköltségek ellentételezésére vonatkozó program bevezetéséről szóló, 2003. december 22-i 2328/2003/EK tanácsi rendelet [1] 12. cikke értelmében készült. E cikk előírja, hogy legkésőbb 2006. június 1-jéig a Bizottságnak jelentést kell benyújtania az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak az e rendeletben előírt intézkedések végrehajtásáról, és e jelentés mellé szükség esetén csatolnia kell az e rendeletben megállapított célok eléréséhez szükséges megfelelő kiigazításokra vonatkozó javaslatait.

A jelentés alapját a Bizottság rendelkezésére álló információk és a „A közös halászati politika strukturális vonatkozása a legkülső régiókban ” című, az Ernst & Young and Associates által készített és 2006. szeptember közepén rendelkezésre bocsátott tanulmány (a továbbiakban: „tanulmány”) megállapításai képezik. A tanulmány fő célkitűzése a legkülső régiók halászati ágazata sajátos gondjainak és szükségleteinek elemzése, illetve az volt, hogy ajánlásokat adjon arra vonatkozóan, miként lehet a közösségi támogatás hatékonyságát maximalizálni.

A jelentés bemutatja a támogatási rendszer jellegét és működését, információkkal szolgál annak alkalmazásáról, értékeli a rendszer által az érintett legkülső régiók halászati ágazatában kifejtett hatásokat, és végül felvázolja e területen a további közösségi intézkedések kilátásait. A jelentést egy bizottsági személyzeti munkadokumentum kíséri (a továbbiakban: „munkadokumentum”), amely tartalmazza e jelentés mellékleteit.

1. BIZONYOS HALÁSZATI TERMÉKEK FORGALOMBA HOZATALÁRA VONATKOZÓ ELLENTÉTELEZÉSI RENDSZER – JELLEGE ÉS MűKÖDÉSI MÓDJA

1.1. Az ellentételezési rendszer célja

A Közösség legkülső régiói[2] távoli és elszigetelt elhelyezkedésük, kis méretük és kedvezőtlen domborzati és éghajlati viszonyaik miatt társadalmi–gazdasági szempontból hátrányosabb helyzetben vannak. A kisszámú terméktől való függőségük, a korlátozott piacok, kettős jellegük – közösségi régióként és a fejlődő országok környezetében elhelyezkedő területként – érinti e régiók gazdasági és szociális szerkezetét. Vonatkozik ez a halászati ágazatra is, amit a helyi piacok korlátozott felvevőkapacitása jellemez és az európai kontinensre történő szállítás pótlólagos költségei állandó korlátozást jelentenek az alapvető beruházások megtérülése és a halászati erőforrások fenntartható hasznosítása vonatkozásában.

A Közösség emiatt határozott úgy, hogy segíti a legkülső régiókban halászati termékeket termelőket a megfelelőbb belső piaci integrációban. Bevezetésre került egy rendszer 1992-től a legkülső régiók javára a halászati termékek távoli európai piacokra való szállításának többletköltségei ellentételezésére, amit fokozatosan kiterjesztettek az Azori-szigetekről, Madeiráról és a Kanári-szigetekről Francia Guyana (1994-től) és Réunion (1998-tól) francia területekre. Ennek a forgalomba hozatali tevékenység tekintetében a szárazföldi Európa gazdasági szereplőire érvényesülő feltételekkel összehasonlítható feltételeket kell biztosítania. A támogatási rendszer legutolsó megújítása 2003-ban, a 2328/2003/EK rendelettel történt. A rendszer 2006. december 31-én jár le.

1.2. A jelenlegi (2003–2006-os) rendszer főbb jellemzői a 2328/2003/EK tanácsi rendeletben megállapítottak szerint [3]

1.2.1. Kedvezményezettek:

A rendszer a hét legkülső régió közül ötre vonatkozik, azaz az Azori-szigetekre, Madeirára, a Kanári-szigetekre és Franciaország Francia Guyana és Réunion megyéjére. Az ellentételezés kedvezményezettjei a termelők, az e régiók kikötőiben lajstromozott és ott tevékenykedő hajók tulajdonosai vagy üzemeltetői vagy az ilyen üzemeltetők társulásai, valamint a feldolgozó- és az értékesítési ágazat szereplői vagy e szereplők társulásai, akiknél többletköltségek merülnek fel az érintett termékek forgalomba hozatalakor az említett régiók távoli fekvése miatt.

1.2.2. Az ellentételezés:

A rendelet régiónként meghatározza a támogatható fajok és halászati termékek listáját. A rendszer mind az öt legkülső régióban 17 szegmensre vonatkozik. Minden egyes régió tekintetében rögzíti a halászati termék egyedi, tonnánkénti ellentételezésének összegét és azon támogatható fajok vagy halászati termékek legnagyobb éves összmennyiségét, amelyek vonatkozásában az ellentételezés kifizethető. A munkadokumentum I. mellékletének táblázata régiónkénti áttekintést nyújt az ellentételezés összegéről és a mennyiségekről.

Összességében – a rögzített ellentételezési összegek és mennyiségek eredményeként – a teljes évenkénti támogatás régiónként a következő összegeket érheti el:

Összes támogatás €/év | A támogatási rendszer teljes pénzügyi keretének %-ában | Legkülső régió |

2 909 992 | 19,4 | Azori-szigetek |

1 374 000 | 9,1 | Madeira |

5 884 076 | 39,2 | Kanári-szigetek |

4 003 500 | 26,7 | Francia Guyana |

865 200 | 5,6 | Réunion |

14 996 768 | 100,0 | Összesen |

1.2.3. Összegek és mennyiségek kiigazítása – moduláció

A rendelet két kiigazítási lehetőséget vetít előre a változó fogási szintek és a tagállamok tényleges forgalomba hozatali feltételei számításba vétele érdekében.

- A tagállam kiigazíthatja valamely régión belül vagy régiói között a különböző fajokra meghatározott mennyiségeket , amennyiben a Bizottság nem emel kifogást az ilyen kérelemről szóló bejelentés kézhezvételétől számított négy héten belül. Az ilyen módosítás nem növelheti sem a tagállamonkénti éves teljes támogatási összeget, sem pedig a fajok vagy halászati termékek tonnánkénti támogatásának összegét.

- A Bizottság kiigazíthatja a különböző fajokra vagy halászati termékekre meghatározott mennyiségeket és összegeket . Ilyen kiigazítással egy adott régión belül, egy bizonyos tagállam régiói között vagy különböző tagállamok között, a rendszerre rendelkezésre álló teljes támogatás keretein belül lehet élni.

Mindkét típusú kiigazításnak megfelelően indokoltnak kell lennie és figyelembe kell vennie valamennyi lényeges tényezőt, különösen a fajok biológiai jellemzőit, a többletköltségek változásait, valamint a termelés és a forgalomba hozatal minőségi és mennyiségi szempontjait.

A modulációs szabályok vonatkoznak az 1587/98/EK rendelet szerinti, előző ellentételezési rendszerrel kapcsolatos azon kérelmekre is, amelyekről 2003. január 1. előtt nem született határozat[4].

1.2.4. Az ellentételezési rendszer pénzügyi irányítása

Az ellentételezési rendszer a közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló 1258/1999/EK tanácsi rendelet[5] 2. cikke értelmében piacstabilizálást célzó intervenciónak minősül. Következésképpen a közösségi finanszírozás forrása az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) Garanciarészlege. Az alap keretében 60 millió € körüli összeg került elkülönítésre az ellentételezési rendszerre a 2003–2006-os időszak vonatkozásában, azaz pontosabban évente 14,997 millió € előirányzat.

A rendszer pénzügyi végrehajtása az EMOGA Garanciarészlegére alkalmazott megosztott irányítási modellt követi, amelynek keretében egyes feladatokat a tagállamok látnak el. A Bizottság a tagállamoknál felmerülő (megelőlegezett) kiadásokat a tagállami nyilatkozatok alapján megtéríti.

2. BIZONYOS HALÁSZATI TERMÉKEK FORGALOMBA HOZATALÁRA VONATKOZÓ ELLENTÉTELEZÉSI RENDSZER – ALKALMAZÁSA 2003 ÓTA[6]

2.1. A moduláció alkalmazása

A tagállamok mostanáig változó mértékben éltek a támogatható mennyiségek kiigazításának (= moduláció) jelenlegi támogatási rendszerben biztosított lehetőségével. Míg Spanyolország eddig nem vette igénybe ezt a lehetőséget, Franciaország több alkalommal is élt azzal Francia Guyana és Réunion vonatkozásában. Portugália is több alkalommal élt e lehetőséggel mindegyik legkülső régiója, az Azori-szigetek és Madeira vonatkozásában is. A Bizottság az e jelentés kiadásáig érkezett összes kérelmet elfogadta. Az alábbi táblázat összefoglalja a 2003–2005. évre benyújtott kérelmeket. Mindeddig nem érkezett modulációs kérelem a 2006. évre.

1. táblázat: A 2003–2005. évre benyújtott és elfogadott modulációs kérelmek

Francia Guyana | Réunion | Azori-szigetek | Madeira |

2003. év | Ipari halászatból származó garnéla: növelés 3300 tonnáról 3424 tonnára Frissen forgalomba hozott maréna: csökkentés 100 tonnáról 3 tonnára Fagyasztva forgalomba hozott maréna: csökkentés 500 tonnáról 38 tonnára | Tonhal, kardhal, nyársorrúhalfélék, vitorláshal, aranymakrahal és cápa: növelés 618 tonnáról 770 tonnára | Frissen forgalomba hozott fajok: növelés 2000 tonnáról 2489 tonnára Fagyasztásra vagy feldolgozásra szánt, apró nyílt tengeri fajok és mélytengeri fajok: csökkentés 1554 tonnáról 48 tonnára |

2004. év | Ipari halászatból származó garnéla: csökkentés 3300 tonnáról 3215 tonnára Frissen forgalomba hozott maréna: csökkentés 100 tonnáról 2 tonnára Fagyasztva forgalomba hozott maréna: csökkentés 500 tonnáról 56,5 tonnára | Tonhal, kardhal, nyársorrúhalfélék, vitorláshal, aranymakrahal és cápa: növelés 618 tonnáról 928,5 tonnára | Frissen forgalomba hozott fajok: növelés 2000 tonnáról 2501 tonnára Fagyasztásra vagy feldolgozásra szánt, apró nyílt tengeri fajok és mélytengeri fajok: csökkentés 1554 tonnáról 12 tonnára | Fekete abroncshal: növelés 1600 tonnáról 1817 tonnára Tonhal: csökkentés 4000 tonnáról 3998 tonnára Akvakultúra-termékek: csökkentés 50 tonnáról 0 tonnára |

2005. év | Ipari halászatból származó garnéla: csökkentés 3300 tonnáról 2854 tonnára Frissen forgalomba hozott maréna: csökkentés 100 tonnáról 6 tonnára Fagyasztva forgalomba hozott maréna: csökkentés 500 tonnáról 55 tonnára | Tonhal, kardhal, nyársorrúhalfélék, vitorláshal, aranymakrahal és cápa: növelés 618 tonnáról 1209 tonnára | Frissen forgalomba hozott fajok: növelés 2000 tonnáról 2401 tonnára Fagyasztásra vagy feldolgozásra szánt, apró nyílt tengeri fajok és mélytengeri fajok: csökkentés 1554 tonnáról 322 tonnára | Fekete abroncshal: növelés 1600 tonnáról 1686 tonnára Tonhal: növelés 4000 tonnáról 4072 tonnára Akvakultúra-termékek: csökkentés 50 tonnáról 11,73 tonnára |

Míg Franciaország kérelmei Francia Guyana és Réunion két legkülső régió közötti mennyiségek modulációjára vonatkoztak, Portugália modulációs kérelmei az Azori-szigetek és Madeira előirányzatán belül mindegyik régióra külön kerültek benyújtásra.

A második modulációs lehetőséget, azaz a mennyiségek és ellentételezési összegek Bizottság általi, a tagállamoktól érkező információk alapján történő kiigazítását azonban soha nem kellett alkalmazni a jelenlegi rendszer hatálybalépése óta (lásd a 4. lábjegyzetet).

2.2. Pénzügyi és fizikai végrehajtás

A következő táblázatban szerepelnek a Bizottság által a tagállamoktól kapott bevallások alapján a 2003., 2004. és 2005. naptári évre teljesített kifizetések €-ban, beleértve a 2006. májusi kiadást is.

2. táblázat: Pénzügyi végrehajtás 2003–2005

2003 | a rendelkezésre álló pénzeszközök %-ában* | 2004 | a rendelkezésre álló pénzeszközök %-ában* | 2005 | a rendelkezésre álló pénzeszközök %-ában* |

Spanyolország – Kanári- szigetek | 5 449 043 | 93,2 | 5 453 490 | 93,3 | - | 0,0 |

Francia Guyana Réunion | 3 651 301 865 200 | 96,3 80,3 | 3 568 709 1 299 991 | 100,0 100,0 | 3 139 615 865 200 | 86,5 100,0 |

Franciaország összesen: | 4 516 501 | 92,8 | 4 868 700 | 100,0 | 4 004 815 | 82,3 |

Portugália összesen: | 2 980 959 | 69,6 | 2 455 808 | 57,3 | 93 911 | 2,2 |

Összesen: | 12 946 139 | 86,3 | 12 777 999 | 85,2 | 4 098 726 | 27,3 |

* a modulációt követően

Mivel a tagállamok még mindig nyújtanak be kiadási bevallásokat az elmúlt évekre, beleértve 2003-at is, a táblázat nem az ellentételezési rendszer végrehajtásának végső állapotát mutatja. Figyelembe véve a tagállami kiadási bevallások korábbi ütemét, a kifizetések várhatóan a 2005. és 2006. naptári évre is többé-kevésbé a 2003. és 2004. évivel azonos szintet fognak elérni, azaz meg fogják haladni a rendelkezésre álló teljes pénzeszközök 85%-át. A 2006. évre csak Portugália vallott be 2 019 442 € kiadást, azaz Portugália éves előirányzatának csaknem felét.

A munkadokumentum II. mellékletében szereplő táblázat valamivel részletesebb képet nyújt. Feltünteti a támogatott mennyiségeket és azok részesedését a teljes támogatható mennyiségen belül, valamint adott esetben a finanszírozást a modulációt követően. Azonban ez a kép nem teljes, mivel a tagállami bevallások nem mindig tartalmazzák a haltermékek és fajok szükséges lebontását. Ez a helyzet áll fenn különösen Portugália vonatkozásában, amelynél csak a 2006-ra vonatkozó bevallások nyújtanak ilyen lebontást. Más régiók vonatkozásában a 2005-re és 2006-ra vonatkozó bevallások csak részben állnak rendelkezésre.

3. AZ EGYES HALÁSZATI TERMÉKEK FORGALOMBA HOZATALÁRA VONATKOZÓ ELLENTÉTELEZÉSI RENDSZER – ALKALMAZÁSÁNAK ÉS A LEGKÜLSő RÉGIÓK HALÁSZATI ÁGAZATÁRA GYAKOROLT HATÁSÁNAK ÉRTÉKELÉSE

3.1. Pénzügyi és fizikai végrehajtás – a támogatható mennyiségek és az ellentételezési összegek helytállósága

3.1.1. A támogatható fajok és halászati termékek, illetve a legmagasabb támogatható mennyiségek helytállósága

A támogatható fajok és halászati termékek listája történelmi fejlemények eredménye az ellentételezési rendszer 1992-ben történt elindítása óta. Következésképpen a támogatható fajok és halászati termékek 2328/2003/EK rendelettel létrehozott listája nem mindig tükrözi a legkülső régiók valós értékesítését, ami függ a fogás és az állományok, valamint a piaci kereslet ingadozásától. Néhány termék, mint például a Kanári-szigeteken a nyers állapotban, tengeri úton forgalomba hozott bonitó vagy Francia Guyanában a maréna mostanáig egyáltalán nem vagy alig került az európai kontinensen forgalomba hozatalra e rendszer keretében. Más termékek vonatkozásában alábecsülték a forgalomba hozatali tevékenységet.

A mennyiségek kiigazításának lehetősége azonban bizonyosan elősegítette az ellentételezési rendszer alkalmazását és fellendülését. Különösen ez a helyzet Franciaország esetében, amely a legnagyobb mértékben tudta a rendszert hasznosítani nem csak a támogatható mennyiségek modulációjával, hanem Franciaország teljes éves támogatásán belül a pénzeszközök Réunion és Francia Guyana közötti átcsoportosításával. Portugália esetében valamivel nehezebb ilyen kijelentést tenni, mivel a szükséges termékenkénti adatok nem állnak rendelkezésre. A tanulmány szerint a moduláció Portugália esetében is elősegítette az ellentételezési rendszer jobb hasznosítását. Azonban a Kanári-szigetek, illetve Spanyolország is 90% feletti teljesítést mutat anélkül, hogy valaha is kiigazított volna mennyiségeket.

Ennek következtében a korábbi rendszerek mennyiségi felhasználásának és a pénzeszközök évek és régiók közötti felhasználásának erős hullámzása melletti végrehajtásával összevetve a jelenlegi rendszer alkalmazása megszilárdult és rendszeresebb lett a támogatható mennyiségek és a rendelkezésre álló pénzeszközök felhasználása szempontjából, ami a fennmaradó időszakban is várhatóan folytatódó irányzat. Azonban a moduláció lehetősége ellenére bizonyos mennyiségek és pénzeszközök még mindig felhasználatlanul maradnak.

A támogatható halászati termékek helytállóságát két másik vonatkozásban is meg kell vizsgálni:

A jelenlegi szabályozás alapján a Bizottságnak nincs biztosítéka arra, hogy a támogatott halászati termékeket a közös halászati politika szabályaival összhangban fogták ki, vitték szárazföldre és hozták forgalomba . Nincs olyan követelmény, hogy megőrzési vagy kezelési szabályokat, vagy besorolási előírásokat és nyomon követési rendelkezéseket kellene betartani a rendszer alkalmazásában, és a jogellenes vagy be nem jelentett halászoktól származó termékek sem kizártak a támogatásból. Nincs rendelkezés annak biztosítására sem, hogy az ellentételezés ne eredményezzen növekvő nyomást a biológiai szempontból érzékeny állományokra. Egy ilyen helyzet nehezen védhető.

A jelenlegi rendszer nem korlátozza a támogatást a helyben fogott halászati termékekre, hanem lehetővé teszi az ellentételezést importált halból készült halászati termékekre is. Ez utóbbi esetben az ellentételezést teljes egészében a feldolgozó vállalkozás kapja, míg az első esetben az ellentételezés rendszerint megoszlik a feldolgozó (20%) és a halász, illetve hajótulajdonos (80%) között. Egyértelmű, hogy néhány iparág számára a behozatal elengedhetetlen a méretgazdaságosság és a vállalkozás teljes kapacitásának kihasználása szempontjából. Azonban ilyen esetekben a helyi halászati ágazat számára hozzáadott érték korlátozottabbnak tűnik, mint a helyben fogott termékek esetében.

3.1.2. Az ellentételezési összegek helytállósága

Emlékeztetni kell arra, hogy a támogatási rendszer fő célkitűzése azon többletköltségek ellentételezése, amelyek a termékek legkülső régiókból az európai kontinensre való szállításának szükségességéből erednek.

Az egymást követő különböző rendeletekben megállapított ellentételezési összegek alakulása 1992 óta azt jelzi, hogy az összegek viszonylag változatlanok maradtak, kisebb felfelé vagy lefelé történő igazításokkal (pl. csökkenés az 1992–1993-as 185 €/tonnáról 177 €/tonnára 2003–2006-ra a helyi konzerviparnak szállított tonhal vonatkozásában az Azori-szigeteken, növekedés az 1994-es 898 €/tonnáról 1.100 €/tonnára 2003–2006-ra a garnéla vonatkozásában Francia Guyanában) a legtöbb termék és régió tekintetében. Más azonban a helyzet a Kanári-szigetek esetében, amelynél a jelenlegi rendszer alapján járó ellentételezési összegek akár kilencszer magasabbak, mint az előző rendszerek keretében járó összegek. Az összegek meghatározása a marokkói megállapodás lejártát követően a csökkentett támogatható mennyiségekre figyelemmel a rendelkezésre álló pénzeszközök felhasználásának logikáját látszik követni.

Az ellentételezési összegek között jelentős különbségek vannak termékenként és régiónként. A legalacsonyabb ellentételezés – 148 €/tonna az apró nyílt tengeri fajok esetén – az Azori-szigeteken fordul elő, míg Réunionban a nagy nyílt tengeri fajok esetében egészen 1400 €/tonnáig terjed. Még a hasonló szegmensek között is változik az ellentételezés: a helyi konzerviparnak szállított tonhal vonatkozásában az Azori-szigeteken 177 €/tonna, Madeirán 230 €/tonna, a Kanári-szigeteken pedig 950 €/tonna a légi úton forgalomba hozott, és 500 €/tonna a tengeri úton forgalomba hozott nyers tonhal esetében.

A közösségi szinten rendelkezésre álló adatok nem teszik lehetővé annak ellenőrzését, hogy az ellentételezés szintje megfelelő-e, és hogy az milyen típusú többletköltségeket fedez. Míg az európai kontinensre való szállításból eredő többletköltségek (légi vagy tengeri szállítás, szállításhoz kapcsolódó tárolási és tranzitköltségek) képezik elsősorban a támogatási rendszer célját, és ezek a legegyszerűbben igazolható költségek is, vannak a legkülső régiók távoli helyzetéből adódó, egyéb típusú költségek is, mint például a magasabb beruházási költségek vagy a gyártás és feldolgozás magasabb működési költségei. Ezek értékelése is nehezebb. Másrészről egyes költségek lehetnek alacsonyabbak is, mint az európai kontinensen.

A tanulmány nem végzi el minden termék és terméklánc többletköltségeinek új értékelését, de összefog olyan különféle forrásokból származó információkat, mint például egy inflációs rátával frissített, 2000. évi tanulmány (Megapesca), a közigazgatás és a magánvállalkozások. Ez az összeállítás is mutatja, hogy a többletköltségek – és ezáltal az ellentételezés szükségességének – értékelése erősen függ az információforrástól és attól, hogy milyen fajtájú többletköltségeket veszünk figyelembe. A tanulmány által felhasznált valamennyi információforrás szerint az ellentételezés összege átlagosan a többletköltségek 60%-a. Az ellentételezés azonban széles sávban változik, 40% (apró nyílt tengeri fajok és mélytengeri fajok tekintetében az Azori-szigeteken) és 169% (tengeri úton forgalomba hozott bonitó vonatkozásában a Kanári-szigeteken) között. A változatosság még kifejezettebb, ha a szegmenseken belül elvégezzük a fajonkénti lebontást. A piaci értékhez (= eladási ár) viszonyítva az ellentételezési szint 3% (a tonhal tekintetében az Azori-szigeteken) és 30% (egyes akvakultúra-termékek tekintetében a Kanári-szigeteken) között változik.

E különbségek ellenére levonható néhány általános következtetés. Először, az ellentételezés magasabb a fagyasztva, illetve tengeri úton forgalomba hozott termékekre, mint a frissen, illetve légi úton forgalomba hozott termékekre. Másodszor, az ellentételezési szint változik a nyersanyag, illetve a fogott hal eredete szerint is. Ekként Madeirán és az Azori-szigeteken magasabb az ellentételezés a regionális flották által fogott tonhal tekintetében, mint az importált tonhal vonatkozásában.

A tanulmány rámutat arra a néhány esetre is, amelyben a támogatási rendszert nem a távoli fekvéshez kapcsolódó hátrányok ellentételezése céljára használják, hanem globális támogatásként a vállalkozások felszínen tartására. Így az rendellenes hatással lehet a vállalkozás dinamizmusára és versenyképességére. Különösen igaz lehet ez abban az esetben, ha az ellentételezési szint meghaladja a termék piaci értékének 20%-át.

Emellett úgy tűnik, hogy egyes legkülső régiókban vannak olyan közbeavatkozási formák – például adókedvezmények vagy nemzeti, illetve közösségi segélyprogramok (HOPE) –, amelyek közvetlenül vagy közvetve avatkoznak be a többletköltségek ellentételezésébe. Így fennáll az olyan túlkompenzálás veszélye, amely a kompenzációnak az egyéb fajtájú közbeavatkozással való halmozásából ered.

3.2. Az ellentételezés társadalmi-gazdasági hatásai a legkülső régiók halászati ágazatában

Míg valamennyi érintett legkülső régióra kiterjedő mennyiségi hatásmutatók nem állnak rendelkezésre – például a tevékenységek és foglalkoztatás fenntartása és megteremtése vonatkozásában –, indokoltnak tűnik az az állítás, hogy a rendszer azokat a feltételeket támogatja, amelyek között az ágazat gazdasági szereplői folytathatják működésüket, társadalmi–gazdasági hasznot hajtva a helyi közösségek számára. A halászati ágazat továbbélése munkahelyeket biztosít olyan régiókban, ahol korlátozottak az alternatív munkalehetőségek. A rendszer hatálya alá tartozó halászati termékek a legkülső régiók exportjának jelentős hányadát teszik ki. Ez ösztönzi a helyi termelő, feldolgozó és forgalmazási tevékenységet.

A tanulmány eredményei azt mutatják, hogy az ellentételezési rendszer általánosságban lehetővé tette a halászati ágazat számára a harmadik országok, és különösen az AKCS-országok felé egyre nyitottabb közös piacon az éleződő versennyel való szembenézést. Az ellentételezési politika méretgazdaságosságot és a kedvezményezetteknek jelentős pénzügyi bevételt eredményez és lehetővé teszi számukra az európai kontinens cégeivel, azonos költségek mellett való versenyt. A rendszer lehetővé tette a kedvezményezettek számára piaci részesedésük fenntartását, amit egyébként a verseny elragadott volna.

Az ellentételezési rendszer lehetővé tette továbbá egyes tevékenységek fejlődését és megszilárdulását. A Kanári-szigeteken például az akvakultúra-ágazat főként a szárazföldi piacra termel és nagy mértékben részesült a rendszer előnyeiből. Ugyanez a helyzet az Azori-szigeteken a tonhalkonzerv-ipar tekintetében, Madeirán a tonhalfilé és fekete abroncshal vonatkozásában, illetve a francia guyanai garnélaiparban. A rendszer következtében a foglalkoztatás stabilizálódott vagy még növekedett is.

Nem szabad azonban eltagadni, hogy az ellentételezési intézkedések ismétlődő felhasználása magában hordozza a gazdasági függőség létrehozásának kockázatát, ami hátráltatja az irányítási és újítási képességeket. Úgy tűnik, hogy ez a helyzet a Francia Guyanából származó garnéla esetében, amit jobb feltételek mellett is forgalomba lehetne hozni és ezáltal magasabb árak is elérhetőek lennének. Még az is előfordulhat, hogy egyes exporttevékenységeket mesterségesen tartanak fenn vagy akár fejlesztenek, ugyanakkor más jövedelmező külpiacok (például Japánban vagy az Egyesült Államokban) nem kerülnek megfelelően feltárásra, és a helyi piacokat elhanyagolják.

4. KÖVETKEZTETÉSEK ÉS KITEKINTÉS

Az ellentételezési rendszer működése során tartós stabilitást hozott, ami lehetővé tette az érintett gazdasági szereplőknek a hasonló európai szárazföldi társaságokéihoz hasonló feltételek melletti működést. A rendszer hozzájárult a foglalkoztatás fenntartásához olyan régiókban, amelyekben kevés más lehetőség van. A szereplők rendszerből származó előnyei képessé tették a különböző érintett ágazatokat a termelés és a fejlődés megfelelő szintjének fenntartására.

A többletköltségekért felelős feltételek aligha fognak rövid távon megváltozni, mivel azok a legkülső régiók alapvető jellegéből és halászati ágazatuk sajátos helyzetéből adódnak. Ezért meg kell fontolni a rendszer továbbfolytatását, ezáltal biztosítva a létrehozása alapjául szolgáló célkitűzések további megfelelő teljesülését. Ez összhangban állna a Bizottság 2004. május 26-i, a legkülső régiókkal való erősebb partnerségről szóló közleményében (COM(2004)343 végleges) tett kötelezettségvállalással is, ami a legkülső régiók többletköltségeinek csökkentését azonosítja az Unió azon tevékenységeinek fő prioritásaként, amelyek a legkülső régiók távoli fekvésből eredő problémái leküzdésében történő támogatását szolgálják.

Az ágazat stratégiai jövőképének szükségességére tekintettel a rendszert azonos finanszírozási szinten érdemes lenne a 2007-től 2013-ig terjedő időszakban is továbbvinni. Ez megfelelne az Európai Regionális Fejlesztési Alapról szóló rendelet[7] 11. cikkében előírt intézkedések időtartamának is. A rendszert egyebek mellett a halászati termékek közös piacszervezésének reformja fényében felül kell majd vizsgálni.

Azonban e jelentésben foglalt értékelés és a tanulmány megállapításai számos módosítás igényét vetik fel. Ezeknek a következőket kell lehetővé tenniük:

- a legkülső régiók sajátos forgalmazási igényeire és valóságára tekintettel nagyobb helytállóság, de rugalmasság is a következők révén:

- a tagállamok számára annak lehetővé tétele, hogy meghatározhassák régióik számára a támogatható halászati termékek körét és mennyiségét, és rögzíthessék a vonatkozó ellentételezési összegeket a tagállam érintett régiójának a jelenlegi rendszer előirányzatain alapuló éves előirányzatán belül;

- az ellentételezési összegeknek főként az európai kontinensre történő szállításból eredő többletköltségekre történő alapozása. Ez lehetővé tenné, hogy a rendszer ismét fő célkitűzésére összpontosíthasson;

- a támogatás megfelelőbb indokoltsága és összehangolása a következők révén:

- biztosítékok bevezetése az indokolatlan mértékű ellentételezés elkerülésére, különösen a támogatásnak a szállítási költségek és az egyéb költségek meghatározott hányadára történő korlátozásával és a többletköltségek szintjére ható, más típusú közbeavatkozás számításba vételével;

- a rendszer célkitűzéseinek a közös halászati politikával összhangban történő elérése a következők révén:

- egyértelműbb támogathatósági feltételek meghatározása a kedvezményezettek és termékek vonatkozásában, különösen azon termékek támogatásának kizárásával, amelyek nem felelnek meg a közös halászati politika szabályainak, vagy amelyek importált termékből származnak,

- annak biztosítása, hogy az ellentételezés ne eredményezzen növekvő nyomást a biológiai szempontból érzékeny állományokra;

- a támogatásnak a gazdasági szempontból életképes kedvezményezettekre történő összpontosítása;

- egyszerű ügyvitel, a szükséges eljárásokkal arányos követelményekkel;

- jobb elszámoltathatóság a rendszeres tagállami jelentéstétel bevezetésével.

E módosítások a rendszer végrehajtása során felmerült főbb hiányosságokat céloznák meg, és javítanák működésének hatékonyságát, átláthatóságát és eredményességét; egyben megfelelnének a tanulmány ajánlásai többségének is (amelyekre a munkadokumentum III. melléklete utal). A tanulmány ajánlotta továbbá a többletköltségek tényleges listájának elkészítését és azok szintjének értékelését a többletköltségek ellentételezési elvei alkalmazása teljes átláthatóságának biztosítására. Ez a megközelítés azonban egy konkrét javaslat megtétele előtt nem csak további elemzést és ekként időt igényelne, de a rendszert merevebbé és bonyolultabbá is tenné annak kockázatával, hogy a legkülső régiók nem valamennyi sajátossága tükröződne a kezdetektől fogva, vagy hogy azok az idők folyamán változnának. Ugyancsak nem tűnik indokoltnak a rendszer nemzeti vagy regionális társfinanszírozásának előirányzása. Ezt az ajánlást főként a teljes költségvetés növelése motiválja. A tervezett módosítások azonban – beleértve a gazdaságilag életképes kedvezményezettekre történő összpontosításra vonatkozó feltételt – várhatóan egyébként is lehetővé teszik a rendszer hatékonyabb és koncentráltabb alkalmazását és a tagállamok általi nagyobb elszámoltathatóságát.

A rendszer azonban kiigazításra szorul az Európai Mezőgazdasági Garanciaalap (EMGA) által a halászati ágazat piaci kiadásainak új pénzügyi irányítására, azaz a közvetlen központosított irányításra elfogadott rendszer megvalósítása érdekében.

Az e jelentést kísérő, a legkülső régiók ellentételezési rendszerének továbbfolytatásáról szóló rendeletre irányuló javaslat meghatározza a javasolt módosítások részleteit.

[1] HL L 345., 2003.12.31., 34. o.

[2] A Szerződés 299. cikkének (2) bekezdésében meghatározott régiók Franciaország tengerentúli megyéi, az Azori-szigetek, Madeira és a Kanári-szigetek.

[3] Bár a 2328/2003/EK rendelet 9. cikke előirányozza végrehajtási szabályok elfogadását, ilyen szabályok megállapítására egyáltalán nem került sor.

[4] Az Azori-szigetek által 2002 májusában a tengerfenéken élő fajok tekintetében a támogatás megkétszerezésére vonatkozó kérelemről a Bizottság nem határozott, mivel a kérelmet kizárólag a pénzeszközök felhasználása, nem pedig lényeges tényezők indokolták.

[5] HL L 160., 1999.6.26., 103. o.

[6] Amiatt, hogy a tagállamokat nem terheli jelentéstételi kötelezettség az ellentételezési rendszer alkalmazása vonatkozásában, a Bizottság rendelkezésére álló információk főként a pénzügyi végrehajtásból és a modulációs kérelmekből erednek. Az e fejezetben bemutatott többi információ a fent említett, „A legkülső régiókban a közös halászati politika strukturális vonatkozásairól” szóló tanulmányból került átvételre.

[7] Az Európai Parlament és a Tanács 1080/2006/EK rendelete az Európai Regionális Fejlesztési Alapról (HL L 210., 2006.7.31., 1. o.).