Megjegyzendő, hogy a kívánt átfogó megállapodás az összes politikai szinten, nemzeti, (szub)regionális szinten, illetve a partnerség szintjén is keretet ad a partnerországokkal fennálló viszonynak, és hogy – a szubszidiaritás elvre is tekintettel – a nemzeti szint jelenti továbbra is a legnagyobb hajtóerőt. Más megállapodásokhoz hasonlóan a kívánt megállapodásnak sem lesz időkorlátja, hanem a felek egyikének kérésére történő megszüntetés lehetőségéről fog rendelkezni.

A partnerségben az azonos értékeket valló és a célkitűzések eléréséhez hozzájáruló más országok is részt vehetnek különböző mértékben, és ahhoz különböző mértékben csatlakozhatnak. Ez különösen lényeges például abból a szempontból, hogy az észak-afrikai országokkal fennálló kétoldalú társulási megállapodások tiszteletben tartása mellett az „Afrika mint egység” megközelítés megerősödhessen. A civil társadalomnak, valamint a magánszektornak nemcsak a partnerség keretében, hanem a megfelelő országokban és régiókban az inkluzív és fenntartható fejlődés megvalósításában kulcsfontosságú szereplőként betöltött szerepe is meg fog erősödni. Az intézményi felépítés tükrözni fogja ezt a fejlődést, továbbá egyszerűbbé és áttekinthetőbbé válik majd.

Az EUSZ rendelkezéseivel teljes mértékben összhangban a javasolt partnerség egyik célkitűzése az emberi jogok és alapvető szabadságok (valamint a demokrácia, a jogállamiság és a jó kormányzás) előmozdítása. Amennyiben a partnerség nem lenne jogilag kötelező erejű, ezek a kötelezettségvállalások elvesznének, és ez – az említett értékeket és elveket nem feltétlenül osztó, felemelkedőben lévő hatalmakat is magában foglaló nemzetközi színtérre tekintettel – nem lenne kívánatos. A jelenlegi javaslat az alapvető jogok és a politikai párbeszéd regionális keretekbe és rendszerekbe történő eredményesebb beillesztését is lehetővé teszi.

A jelenlegi javaslat elkészítésébe külső szakértőket is bevontak. A szakértőkkel tartott kerekasztal-beszélgetések sorozata mellett a meglévő tudományos irodalmat is átnézték, amely a Cotonoui Partnerségi Megállapodás átfogó értékeléséhez, a hatásvizsgálathoz, a közleményhez és az ajánláshoz is hozzájárult.

Az értékelés kiemelte azt is, hogy a Cotonoui Partnerségi Megállapodásban rögzített célkitűzések teljes körű eléréséhez mennyire van szükség még erőfeszítésekre. Ezenfelül, jóllehet e célkitűzések relevánsak maradnak, az elmúlt években világszinten bekövetkezett fő változások által eredményezett kihívásoknak kizárólag egy részét fedik le. Az értékelés azt a következtetést vonta el, hogy az EU és a partnerek előtt álló új kihívásokra és lehetőségekre tekintettel felül kell vizsgálni az általános célkitűzéseket. Az intézményi felépítés felülvizsgálatát is javasolta annak érdekében, hogy növekedjen a különböző szakpolitikai keretek közötti koherencia, és hogy egyszerűsödjenek a döntések.

A 3. rész (Nemzetközi együttműködés) bemutatja azokat az elveket és mechanizmusokat, amelyek megalapozzák az EU és a partnerség tagjainak fellépését, amikor azok a nemzetközi színtéren kívánnak együttműködni. Az eredmények elérése érdekében miniszteri találkozókat, valamint a kulcsfontosságú nemzetközi szervezeteknél és helyszíneken konkrét koordinációs mechanizmusokat is létre kell hozni, illetve meg kell majd erősíteni. Más érdekelt szereplők bevonására is lehetőség van.

A 2. rész (Közös prioritások) hat prioritási területet fed le. Az „Emberi jogok, alapvető szabadságok, demokrácia, jogállamiság és jó kormányzás” (I. cím), a „Béke, biztonság és igazságosság” (IV. cím), a „Migráció és mobilitás” (V. cím) című szakaszok a Cotonoui Partnerségi Megállapodásra épülnek, és összhangban vannak az EU külkapcsolataira vonatkozó meglévő rendelkezésekkel. Konkrétan a jogalapú megközelítést követő és a megfelelően kezelt migráció előnyös aspektusait kiemelő migrációról szóló szakasz felhívást tartalmaz a partnerországok részére arra vonatkozóan, hogy a visszatérési és visszafogadási politikákkal kapcsolatban hozzanak létre hatékonyabb mechanizmusokat. Az „Inkluzív és fenntartható gazdasági fejlődés” (II. cím), a „Környezetvédelem és éghajlatváltozás” (III. cím), a „Humán fejlődés és méltóság” (VI. cím) című szakaszok – nem utolsósorban a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó menetrend elfogadása miatt – néhány jelentős változást vezetnek be a Cotonoui Partnerségi Megállapodáshoz képest. Ebben az értelemben a felek szilárdan elkötelezettek aziránt, hogy a fenntartható fejlesztési célok elérése érdekében konkrét intézkedéseket tegyenek, és lehetőség szerint meg is haladják e célokat. Új gazdasági lehetőségek és mindenki számára jobb munkahelyek létrehozása céljából nagyobb hangsúly tevődik a közvetlen külföldi befektetésre és a magánszektor fejlesztésére.

A 2. szakasz (Stratégiai prioritások) meghatároz egy sor, az EU és az afrikai országok által a hat prioritási területen a jövőben megtenni kívánt konkrét intézkedést. Az „Inkluzív és fenntartható gazdasági fejlődés” (III. cím) és a „Mobilitás és migráció (V. cím) című szakaszokat illetően néhány jelentős változásra kerül sor. Ami a gazdasági fejlődést illeti, a jelenlegi javaslat ajánlást tartalmaz a kulcsfontosságú irányok mentén meghozandó intézkedések sorozatára, amelyektől nagyobb mértékű befektetéseket és a magánszektor fejlesztésének elősegítését várják. A migrációt illetően a jelenlegi javaslat kiemeli azt a pozitív hozzájárulást, amelyet a jogi mobilitás a küldő és a fogadó országok részére egyaránt nyújthat, ugyanakkor szigorúbb mechanizmusokról is rendelkezik annak biztosítása céljából, hogy az országok gyorsabban reagáljanak a visszafogadási kérelmekre, valamint olyan rendelkezéseket is tartalmaz, amelyek célja a határigazgatással kapcsolatos együttműködés és az emberkereskedelem elleni küzdelem fokozása. Emellett az EU–Afrika paktum számos konkrét intézkedést is felsorol a béke és biztonság, különösen a terrorizmus elleni küzdelem (I. cím), az „Emberi jogok és demokratikus kormányzás” (II. cím), a „Humán fejlődés és méltóság” (IV. cím) és az „Éghajlatváltozás és környezeti fenntarthatóság” (VI. cím) terén. Ezen intézkedések természetesen a fenntartható fejlesztési célok elérését szolgálják, azonban az EU és az Afrikai Unió által a legújabb stratégiai dokumentumaikban (Afrika saját 2063-ig tartó időszakra vonatkozó menetrendje; az EU kül- és biztonságpolitikára vonatkozó globális stratégiájában és a fejlesztési politikáról szóló európai konszenzusban) vázolt jövőképeket is tükrözik.

Az EU–Afrika paktum intézményi felépítését olyan felülvizsgált keret támasztja alá, amely főként a párbeszéd meglévő platformjaira épül, és kiemelkedő szerepet szán az Afrikai Uniónak.

EU–karibi paktum

Az 1. szakasz (Az együttműködés alapja) bemutatja az EU–karibi paktummal kapcsolatos célkitűzéseket és elveket; a paktum az EU–karibi közös partnerségi stratégiára épül, és annak helyébe lép. Fontos, hogy elismeri a karibi országoknak a legkülső régiókkal és a tengerentúli országokkal és területekkel (TOT-ok) fennálló szoros kapcsolatát.

A 2. szakasz (Stratégiai prioritások) meghatároz egy sor, az EU és a karibi országok által a négy prioritási területen a jövőben megtenni kívánt konkrét intézkedést. A regionális együttműködés kiemelt jelentőségét hangsúlyozva a középpontban négy kérdés áll majd: az éghajlatváltozásnak a természeti erőforrásokra gyakorolt hatása azzal, hogy a környezeti fenntarthatóság és a katasztrófavédelem kiemelt figyelmet kap (I. cím); az erőfeszítéseknek a kék növekedéshez, az energiához és a turizmushoz kapcsolódó kulcsfontosságú stratégiai ágazatokra történő összpontosításának szükségessége (II. cím); a humánbiztonság előmozdítása, különös tekintettel a szervezett bűnözésre és a (nemi alapú és csoportos) erőszakra, valamint a globális előírásokkal összhangban mechanizmusok létrehozása az adópolitika terén (III. cím); egyenlőtlenség és nemek közötti egyenlőség, valamint Haiti abban álló különleges helyzete, hogy a térségben ez az egyetlen legkevésbé fejlett ország (IV. cím).

Az EU–karibi paktum intézményi felépítését olyan felülvizsgált (az általános rész III. részében tárgyalt) intézményi keret támasztja alá, amely főként a párbeszéd meglévő platformjaira épül.

EU–csendes-óceáni paktum

Az 1. szakasz (Az együttműködés alapja) bemutatja az új EU–csendes-óceáni paktummal kapcsolatos célkitűzéseket és elveket. Fontos, hogy elismeri az EU tengerentúli országokkal és területekkel (TOT-ok) fennálló különleges kapcsolatát.

A 2. szakasz (Stratégiai prioritások) meghatároz egy sor, az EU és a csendes-óceáni országok által a négy prioritási területen a jövőben megtenni kívánt konkrét intézkedést. A régió sajátosságait tükrözve és a regionális együttműködés kiemelt jelentőségét figyelembe véve a középpontban négy kérdés áll majd: éghajlatváltozás és a természeti erőforrásokkal való fenntartható gazdálkodás, ezen belül az óceángazdálkodás és a katasztrófavédelem (I. cím); a stratégiai ágazatok egy célzott száma, ideértve különösen a halászatot, a fenntartható energiát, a kék növekedés által jellemzett gazdaságot és a turizmust (II. cím); az emberi jogok előmozdítása és konfliktusmegelőzési tevékenységek, valamint az adópolitikákkal, köztük az adóparadicsomok kérdésével kapcsolatos mechanizmusok létrehozása (III. cím); humán fejlődés és társadalmi kohézió, a különböző típusú sebezhetőségek kezelése (IV. cím).

Az EU–csendes-óceáni paktum intézményi felépítését olyan felülvizsgált (az általános rész III. részében tárgyalt) intézményi keret támasztja alá, amely főként a párbeszéd meglévő platformjaira épül.

Sokszínű együttműködés

Ez a rész az együttműködés pénzügyi és nem pénzügyi eszközeivel foglalkozik, amelyek az alapvetésben és a három paktumban rögzített általános és konkrét célkitűzéseknek megvalósítását szolgálják. Rögzíti, hogy az együttműködést diverzifikálni kell annak érdekében, hogy tükrözze az országokban és régiókban fennálló körülmények sokszínűségét. Megismétli azt az uniós kötelezettségvállalást, amely szerint az EU megfelelő mértékű fejlesztési támogatást nyújt az arra leginkább rászorulók számára, és a nemzetközileg elfogadott elvekkel összhangban fokozza annak hatékonyságát. Ugyanígy hangsúlyozza, hogy az AKCS-országoknak mozgósítaniuk kell a belföldi állami és magánszektorbeli erőforrásaikat, valamint meg kell kezdeniük az adópolitikáik reformját, ennek keretében pedig a jogellenes pénzmozgások ellen is küzdelmet kell folytatniuk. Emellett az EU törekedni fog arra, hogy hatékonyabb együttműködést folytasson a közepes jövedelmű országokkal annak érdekében, hogy kezelje a sebezhetőséget és az országokon belüli egyenlőtlenségeket, ugyanakkor további lehetőségeket hozzon létre az uniós vállalkozások és polgárok számára, és támogassa a fenntartható fejlesztési célok elérését szolgáló együttműködést a régióikban, valamint globális szinten is.

Intézményi keret

Ez a rész mind a partnerség, mind pedig a három paktum szintjén foglalkozik a partnerség résztvevőivel és az intézményi felépítéssel. A résztvevőket illetően újból megerősíti, hogy az EU elsődleges partnerei az államok, noha a nemzeti kormányzatoknak további erőfeszítéseket kell tenniük a nemzeti parlamentek és a helyi állami hatóságok eredményesebb bevonása érdekében. Javaslatot tesz ugyanakkor a regionális és kontinentális szervezetek szerepének megerősítésére a három regionális paktum irányításában és végrehajtásában. Emellett javaslatot tesz a civil társadalom, valamint a magánszektor szerepének megerősítésére is nemcsak a partnerség keretében, hanem a vonatkozó országokban és régiókban az inkluzív és fenntartható fejlődés megvalósításának kulcsfontosságú szereplőiként is. Az új intézményi felépítés a partnerség megerősödött politikai természetét, valamint a súlypontnak a három régió felé történő elmozdulását is tükrözi. Egyszerűsíti a meglévő struktúrákat, és csökkenti az azok működéséhez szükséges erőforrásokat, valamint főként a regionális politikai párbeszéd meglévő platformjaira építkezik.

Eljárási szempontok