Az (EU) 2016/2284 irányelv 10. cikkének (2) bekezdése arra kötelezi a tagállamokat, hogy tegyenek jelentést a légszennyező-kibocsátások 2020-ra, 2025-re és 2030-ra előrejelzett mennyiségéről, hogy értékelni lehessen, hogy a tagállamok milyen mértékben követik a 2020–2029-re és a 2030-tól kezdődő időszakra vonatkozó kibocsátáscsökkentési kötelezettségeiket. Ezek szolgálnak alapul annak értékeléséhez, hogy a kibocsátások lineáris ütemtervet követnek-e 2020 és 2030 között (ha nem, azt indokolni kell). Az előrejelzéseknek egy (kizárólag az elfogadott) „intézkedéseket figyelembe vevő” és adott esetben egy „további intézkedéseket figyelembe vevő” (az elfogadott és a tervezett további intézkedéseket figyelembe vevő) forgatókönyvet kell tartalmazniuk. Ha egy tagállam az előrejelzése szerint valamennyi kibocsátáscsökkentési követelménynek meg fog felelni az elfogadott intézkedésekkel, akkor elegendő az „intézkedéseket figyelembe vevő” forgatókönyv.

Az „intézkedéseket figyelembe vevő” forgatókönyvek elemzése azt mutatja, hogy tíz tagállam jelzi előre, hogy a 2020-ra vonatkozó valamennyi kibocsátáscsökkentési kötelezettséget teljesíti, míg a 2030-ra vonatkozó kötelezettségek esetén ez a szám négyre csökken (lásd e jelentés 1. mellékletét). Az elfogadott intézkedésekkel a kibocsátáscsökkentési kötelezettségeiket nem teljesítő tagállamoknak további intézkedéseket kell bevezetniük. Mindazonáltal kilenc tagállam, amely az „intézkedéseket figyelembe vevő” forgatókönyvében egy vagy több kibocsátáscsökkentési kötelezettségnek való megfelelés elmaradását jelzi előre, nem nyújtott be „további intézkedéseket figyelembe vevő” forgatókönyvet. Ezzel párhuzamosan abból a tizenhét tagállamból, amely „további intézkedéseket figyelembe vevő” forgatókönyvet nyújtott be, csupán hét jelzi előre, hogy valamennyi kibocsátáscsökkentési kötelezettségnek meg fog felelni (minden évben és minden légszennyező tekintetében). A többi tagállamnak további intézkedéseket kell bevezetnie annak érdekében, hogy eleget tegyen kibocsátáscsökkentési kötelezettségeinek.

A megfelelés az előrejelzések szerint mind az „intézkedéseket figyelembe vevő”, mind pedig a „további intézkedéseket figyelembe vevő” forgatókönyvek esetében leggyakrabban az NH3-kibocsátáscsökkentési kötelezettségek tekintetében marad el (mind a 2020–2029 közötti, mind pedig a 2030-tól kezdődő időszak esetén), ezt követi az NMVOC, a NOx és a PM2,5. Néhány konkrét esetet leszámítva az SO2-kibocsátáscsökkentési kötelezettségek jelenleg EU-szerte nem tűnnek problematikusnak.

3.A nemzeti levegőszennyezés-csökkentési programok elemzése

3.1.A jogi előírások teljesítése

Az (EU) 2016/2284 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése arra kötelezi a tagállamokat, hogy fogadjanak el nemzeti levegőszennyezés-csökkentési programot annak érdekében, hogy ismertessék, miként kívánják csökkenteni az éves, emberi eredetű kibocsátást a kibocsátáscsökkentési kötelezettségeik fényében. A nemzeti levegőszennyezés-csökkentési program központi irányítási eszköz, amely lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy összehangolják és elfogadják a szakpolitikáikat és intézkedéseiket, hogy biztosítsák a nemzeti kibocsátáscsökkentési kötelezettségeknek való megfelelést. Az elkészítéséhez konzultálni kell a különböző szintű és a különböző ágazatokat, például a környezetvédelmi, mezőgazdasági, energiaügyi, éghajlatügyi, közlekedési, ipari vagy pénzügyi ágazatot képviselő illetékes hatóságokkal, és be kell őket vonni. Külön hangsúlyt kell fektetni az összes érintett szakpolitikai terület terveivel és programjaival való koherenciára. Ezenkívül a nemzeti levegőszennyezés-csökkentési program eszközként szolgál a tagállam szennyezéscsökkentési szakpolitikáinak közlésére és a nyilvánosság szakpolitikai döntéshozatalba való bevonására is.

Az irányelv 6. cikkének (10) bekezdésével összhangban a Bizottság az (EU) 2018/1522 bizottsági végrehajtási határozatban előírta a nemzeti levegőszennyezés-csökkentési program formátumát, meghatározva a kötelező és opcionális tartalmakat az irányelv 6. cikke és III. mellékletének 1. része alapján. A tagállamok által a kibocsátás csökkentése érdekében elfogadásra kiválasztott további szakpolitikák és intézkedések a kötelező tartalom elengedhetetlen részét képezik. Ezeket a további szakpolitikákat és intézkedéseket az „EEA-PaM Tool” online eszközön keresztül kell bejelenteni, amelyet az Európai Környezetvédelmi Ügynökség (EEA) dolgozott ki. A Bizottság ezenkívül az irányelv 6. cikkének (9) bekezdésével összhangban iránymutatást készített a nemzeti levegőszennyezés-csökkentési program kialakításáról. Az iránymutatás segít a tagállamoknak abban, hogy olyan nemzeti levegőszennyezés-csökkentési programot készítsenek, amely megfelel a formátumnak, és összhangban van az irányelv előírásaival. Az első nemzeti levegőszennyezés-csökkentési program benyújtása 2019. április 1-jén volt esedékes. A nemzeti levegőszennyezés-csökkentési programokat legalább négyévente frissíteni kell, vagy korábban, ha az új adatok miatt szükséges.

Nyolc tagállam nyújtotta be időben a végleges nemzeti levegőszennyezés-csökkentési programját a Bizottsághoz. További tizenhat tagállam nyújtotta be a végleges nemzeti levegőszennyezés-csökkentési programját 2020 májusáig, míg két tagállam csupán a nemzeti levegőszennyezés-csökkentési programja tervezetét nyújtotta be eddig a dátumig. Két tagállam még nem nyújtotta be a nemzeti levegőszennyezés-csökkentési programjának végleges verzióját vagy tervezetét. Ez év februárjában a Bizottság kötelezettségszegési eljárást kezdeményezett három tagállam ellen, amelyek még nem nyújtottak be semmilyen nemzeti levegőszennyezés-csökkentési programot akkor, és ezek közül egy márciusban benyújtotta azt. A tagállamok a jelentéstétellel kapcsolatos késedelmet gyakran a hosszadalmas konzultációs eljárásoknak és annak tulajdonították, hogy az energiaunió és az éghajlat-politika irányításáról szóló (EU) 2018/1999 rendelettel összhangban a nemzeti levegőszennyezés-csökkentési programjukat 2019. december 31-ig össze kellett hangolniuk a nemzeti energia- és klímatervvel.

A Bizottsághoz 2020 májusáig beérkezett végleges nemzeti levegőszennyezés-csökkentési programokkal kapcsolatban elmondható, hogy tizenhárom tagállam használta a nemzeti levegőszennyezés-csökkentési programra vonatkozó közös formátumot, kilenc tagállam részlegesen, míg kettő egyáltalán nem.

Az (EU) 2016/2284 irányelv 6. cikkének (5) bekezdése szerint a tagállamoknak konzultálniuk kellett a nyilvánossággal a nemzeti levegőszennyezés-csökkentési program tervezetéről a 2003/35/EK irányelvvel összhangban. Tizenkilenc tagállam feltüntette a nyilvános konzultációra mutató hivatkozást végleges nemzeti levegőszennyezés-csökkentési programjában, míg öt tagállam nem.

A nemzeti levegőszennyezés-csökkentési program kötelező tartalmával kapcsolatos jelentéstétel tekintetében az elemzett dokumentumok többsége teljes mértékben vagy csupán viszonylag kisebb hiányosságokkal tartalmazta a kötelező tartalmat, azonban a további szakpolitikákra és intézkedésekre vonatkozó részletek általános hiánya tapasztalható, ami megnehezíti az alapos elemzést. A hiányosságok és a részletek hiánya gyakoribbak voltak azokban az esetekben, ahol a tagállamok nem a közös formátumot alkalmazták, vagy nem az e jelentésben korábban ismertetett EEA-PaM Toolon keresztül nyújtották be a jelentést. A legtöbb tagállam csupán kevés információt nyújtott be az opcionális tartalommal kapcsolatban (további részletekért lásd a 4. szakaszt).

3.2.A bejelentett további szakpolitikák és intézkedések elemzése

Azok a tagállamok, amelyek nem jelezték előre, hogy a jelenlegi szakpolitikák mellett teljesítik a kibocsátáscsökkentési kötelezettségeket, kötelesek jelenteni a nemzeti levegőszennyezés-csökkentési programjukban azokat a további szakpolitikákat és intézkedéseket, amelyek elfogadását fontolóra vették, és amelyeket ténylegesen kiválasztottak a kötelezettségeik teljesítése érdekében. Ezt a jelentéstételt az EEA PaM Toolon keresztül kellett elvégezni.

A tagállamok e szemponttal kapcsolatos jelentéstételének mértéke és részletességi foka tagállamonként, valamint szakpolitikánként és intézkedésenként eltérő. Mindazonáltal az alábbi széles körű tendenciák azonosíthatók:

-Az elfogadásra kiválasztott, a nemzeti levegőszennyezés-csökkentési programokban ismertetett szakpolitikák és intézkedések az egyes érintett ágazatok fő szennyező anyagait célozzák. Számos szakpolitikát és intézkedést jelentettek a mezőgazdaságban (amelyek az NH3-t célozzák), a közúti közlekedésben, a kereskedelmi, az intézményi és a háztartási ágazatban (PM2,5 és NOx), valamint az energiatermelés és -forgalmazás terén (PM2,5, SO2 és NOx). Az NOx és a PM2,5 azok a szennyező anyagok, amelyeket a legtöbb szakpolitika és intézkedés célba vesz. Mindazonáltal fontos megjegyezni, hogy a szakpolitikák és intézkedések száma nem feltétlenül egyenesen arányos a kibocsátáscsökkentés hatékonyságával.

-A szakpolitikák és intézkedések a rendkívül konkrétaktól (pl. egy adott erőmű működésének korlátozása) a rendkívül általánosokig terjednek (pl. az energiahatékonyság vagy a közlekedési stratégiák előmozdítása), és az utóbbiak szükségszerűen nagyobb bizonytalansághoz vezetnek az előrejelzett kibocsátáscsökkentések terén.

-A szakpolitikák és intézkedések csupán kis hányadában vannak meghatározva számszerűsített kibocsátáscsökkentések (ágazatfüggő, den mindig kevesebb, mint a szakpolitikák és intézkedések felénél), ami bizonytalansághoz vezet az intézkedések hitelessége terén és azzal kapcsolatban, hogy milyen mértékben járulnak hozzá a nemzeti kibocsátáscsökkentési kötelezettségek teljesítéséhez. A nemzeti levegőszennyezés-csökkentési programok továbbá nem biztosítanak elegendő információt a tagállamok várható csökkentéseinek összehasonlításához (ami segítené a becslések hitelességének ellenőrzését). Ahol számszerűsített kibocsátáscsökkentések állnak rendelkezésre, azok gyakran növekednek idővel, ami valószínűleg az intézkedések fokozatos alkalmazását tükrözi.