BETŰSZAVAK ÉS RÖVIDÍTÉSEK

CP : állítólagos ügy ("cas présumé"; panasz vagy hivatalból indított vizsgálat)

EKSZ : az Európai Közösséget létrehozó szerződés

EUMSZ : az Európai Unió működéséről szóló szerződés

GDP : bruttó hazai termék (Gross Domestic Product)

K+F (+I) : kutatás, fejlesztés (és innováció)

kkv : kis- és középvállalkozások

PETRA : Munkaidő-nyilvántartási kísérleti alkalmazás (Pilot Experiment Time Reporting Application)

PN : előbejelentés, prenotifikáció

SANI : State Aid Notification Interactive (az állami támogatások bejelentésére használt szoftver)

ÖSSZEFOGLALÁS

I. Az uniós tagállamoknak valamennyi tervezett állami támogatási intézkedést be kell jelenteniük a Bizottságnak, és ezen intézkedések végrehajtása előtt meg kell szerezniük a Bizottság jóváhagyását. Az állami támogatások ellenőrzése a mezőgazdaság és a halászat kivételével valamennyi ágazatban az Európai Bizottság Versenypolitikai Főigazgatóságának a felelősségi körébe tartozik.

II. A Számvevőszék megvizsgálta, hogy a Bizottság eljárásai biztosítják-e az állami támogatások ellenőrzésének eredményes irányítását, és különösen a következőket értékelte:

i) a bejelentések, a panaszok és a hivatalból indított vizsgálatok rendszere biztosítja-e, hogy a Bizottság minden lényeges állami támogatási üggyel foglalkozzon;

ii) a Bizottságnak megfelelő igazgatási struktúrái és eljárásai vannak-e érvényben az állami támogatási ügyek határidőn belüli eredményes kezeléséhez;

iii) a Bizottság monitorozza-e az állami támogatások ellenőrzésének hatását.

III. A Számvevőszék megállapításai a Bizottságnál végzett ellenőrzéshez, valamint nyolc kiválasztott tagállamban végzett ellenőrzéshez kapcsolódnak. A Számvevőszék a következőket állapította meg:

- A Bizottság törekedett arra, hogy valamennyi lényeges állami támogatási üggyel foglalkozzon, rendszerei azonban nem garantálják minden támogatás feltárását;

- A bejelentett állami támogatásokhoz kapcsolódó eljárások hosszú időt vesznek igénybe;

- A panaszok megoldása továbbra is elhúzódik, és az eljárás nem átlátható;

- A Bizottság azonnal reagált a pénzügyi válságra;

- A Bizottság nem végez átfogó értékelést az állami támogatások ellenőrzésének utólagos hatásáról.

IV. Ezen észrevételek alapján a Számvevőszék az alábbiakat javasolja a Bizottságnak:

- vizsgálja felül az állami támogatások ellenőrzésére szánt erőforrások elosztását és ennek révén proaktívabban tudatosítsa a tagállamok körében az állami támogatási szabályokat, sokszorozza meg monitoring-tevékenységeit, a jogellenes támogatások feltárása érdekében hivatalból indított vizsgálatait pedig szisztematikusabban és célirányosabban szervezze meg;

- fokozza ügykezelési eljárásainak átláthatóságát, rendszeresebben tájékoztatva az érdekelt feleket az ügyek előrehaladásáról, és gyorsabban indítsa meg a formális vizsgálati eljárásokat;

- rövidítse le az eljárások időtartamát, például a tagállamokhoz intézett információnyújtási kérelmek számának korlátozásával és az alaptalan panaszok gyorsabb kezelésével;

- vezessen be jobb időrögzítési és vezetői beszámolási rendszert a forráselosztás optimalizálása érdekében;

- rendszeresen értékelje az állami támogatások ellenőrzésének a vállalkozásokra, a piacokra és a gazdaság egészére gyakorolt utólagos hatását.

BEVEZETÉS

1. Az állami támogatások eredményes ellenőrzésének biztosításáért az Európai Bizottság viseli az általános felelősséget. Az Európai Unió versenypolitikájának irányítása elsősorban a Versenypolitikai Főigazgatóság feladata. A mezőgazdaság és a halászat területén nyújtott állami támogatások ellenőrzéséért a Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Főigazgatóság, valamint a Tengerügyi és Halászati Főigazgatóság felelős. Minden egyéb gazdasági ágazatban nyújtott állami támogatás ellenőrzése a Versenypolitikai Főigazgatóság feladata.

2. Az állami támogatások Bizottság általi ellenőrzéséhez jogszabályi háttérül az EUMSZ 107–108. cikke szolgál (lásd: 3. és 8. bekezdés, valamint Melléklet). Egy tanácsi rendelet (az eljárási rendelet [1]) és egy bizottsági rendelet (a végrehajtási rendelet [2]) részletesen kifejti, hogy a Bizottság hogyan teljesíti a kötelezettségeit. A Bizottság közleményeket és iránymutatásokat ad ki, amelyek célja, hogy további magyarázattal szolgáljanak a szabályok gyakorlati alkalmazásának módjáról.

3. Az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdése az állami támogatást a következőképpen határozza meg: "a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet". Ahhoz, hogy valamely támogatási intézkedés állami támogatásnak minősüljön, négy feltételnek kell együttesen teljesülnie:

állami források kiutalásával kell járnia;

gazdasági előnnyel kell járnia a vállalkozások számára;

bizonyos kedvezményezettek szelektív módon történő előnyben részesítése révén torzítania kell a versenyt, illetve versenytorzulással kell fenyegetnie, továbbá

potenciálisan hatással kell lennie az Unión belüli kereskedelemre.

A magánszemélyek számára nyújtott támogatások, illetve az összes vállalkozás által igénybe vehető általános intézkedések ebből adódóan általában nem minősülnek állami támogatásnak. A Bizottság szabályai annak biztosítását célozzák, hogy a tagállamok által nyújtott állami támogatások összeegyeztethetőek legyenek a belső piaccal.

4. Állami támogatást különbözőképpen nyújtanak. A leggyakoribb formáját a támogatások és az adómentességek jelentik. Egyéb eszközök: "puha" kölcsönök, kezességvállalás, adóhalasztás és tőkerészesedés. Állami támogatást nyújthat nemzeti, illetve szövetségi kormány, regionális vagy helyi önkormányzat, és nyújthatnak kormányzati ellenőrzés alatt álló jogi személyek.

5. Az Európai Tanács 2000 márciusában Lisszabonban tartott ülése a "kevesebb és célzottabb állami támogatást" tűzte ki célul. Az iparnak és a szolgáltatási szektornak (a vasúti, a közlekedési, a mezőgazdasági és a halászati ágazat kivételével) nyújtott állami támogatás [3] a 2008 második felében kezdődő pénzügyi válságig az EU-27 GDP-jének 0,5%-a körül mozgott, de 2009-ben a GDP 3,5%-ára, azaz 410 milliárd euróra emelkedett, amely 1990 óta (a Bizottság ettől az évtől kezdve vizsgálja az állami támogatásokat) a legmagasabb szint (lásd: 1. ábra). A pénzügyi válsággal összefüggésben a pénzügyi szektornak nyújtott állami támogatás 2009-ben 351,7 milliárd eurót tett ki (az EU-27 GDP-jének 2,98%-a), az állami támogatások 2008–2009-ben bekövetkezett növekedésének oka tehát döntő részben itt keresendő [4].

1. ÁBRA

AZ IPARI ÉS A SZOLGÁLTATÁSI SZEKTORNAK NYÚJTOTT ÁLLAMI TÁMOGATÁSOK AZ EURÓPAI UNIÓBAN (AZ EU-27 GDP-JÉNEK %-OS ARÁNYÁBAN)

+++++ TIFF +++++

Forrás: Európai Bizottság.

6. 2005-ben a Bizottság állami támogatási cselekvési tervet [5] terjesztett elő annak érdekében, hogy az állami támogatási szabályok jobban hozzájáruljanak a fenntartható növekedéshez, a versenyképességhez, a társadalmi és a regionális kohézióhoz és a környezetvédelemhez. Az állami támogatási cselekvési terv a következő elveken alapult: kevesebb és célzottabb támogatás; finomított gazdasági módszer; eredményesebb eljárások, jobb végrehajtás, nagyobb kiszámíthatóság és fokozott átláthatóság; továbbá felelősségmegosztás a Bizottság és a tagállamok között. Az állami támogatási cselekvési terv végrehajtása 2005 és 2009 között fokozatosan történt.

7. Az állami támogatási cselekvési terv a tagállamok által nyújtott állami támogatás tekintetében különösen a célzottabb végrehajtás, illetve a monitoring szükségességét emelte ki, és hangsúlyozta, hogy a nemzeti bíróságok előtt folytatott magánjogi jogviták azzal járulhatnának hozzá ehhez a célhoz, hogy fokozottabb fegyelmet biztosítanának az állami támogatások terén. 2009 áprilisában a Bizottság új közleményt adott ki az állami támogatásra vonatkozó jogszabályok nemzeti bíróságok általi végrehajtásáról, melyben részletes útmutatást adott, és fokozottabban tudatosította annak lehetséges igénybevételét az Európai Bizottság közreműködésével foganatosított végrehajtás alternatívájaként és kiegészítőjeként. A bírósági eljárás igénybevétele azonban nemzeti szinten még mindig nem terjedt el széles körben [6].

8. Az EUMSZ 108. cikke (lásd: Melléklet) előírja, hogy az uniós tagállamoknak valamennyi tervezett állami támogatási intézkedést be kell jelenteniük a Bizottságnak, és ezen intézkedések végrehajtása előtt meg kell szerezniük a Bizottság jóváhagyását (azon intézkedések kivételével, amelyeket a Bizottság mentesített a bejelentési kötelezettség alól) (lásd: 19–25. bekezdés). A Bizottság az egyetlen hatóság, amely az állami támogatási intézkedéseket a Szerződéssel összeegyeztethetőnek nyilváníthatja, és e tekintetben kiterjedt mérlegelési jogkörrel rendelkezik.

9. A Bizottság hozhat olyan határozatot, hogy az intézkedés nem minősül támogatásnak, hogy jóváhagyja a támogatást, illetve hogy formális vizsgálatot indít. A teljes bejelentés kézhezvételétől számított két hónapon belül valamennyi határozatot el kell fogadni [7]. Azok a versenytársak vagy más érdekelt felek, akik úgy vélik, hogy egy bizonyos intézkedés állami támogatásnak minősül, panaszt emelhetnek a Bizottságnál. A Bizottság bizonyos – állítólagos – állami támogatási intézkedések (hivatalból történő) vizsgálatának megindítását is kezdeményezheti.

10. A bejelentések és a panaszok vizsgálata két szakaszban történik (lásd: 2. és 3. ábra). Az első szakasz egy előzetes vizsgálatból áll, amely annak meghatározására irányul, hogy a bejelentett intézkedés állami támogatásnak minősül-e, és ha igen, a belső piaccal összeegyeztethető támogatás-e [8]. Amennyiben a Bizottság az előzetes vizsgálatot követően megállapítja, hogy kétségek merülnek fel a belső piaccal való összeegyeztethetőséget illetően, formális vizsgálati eljárás megindításáról határoz. Az eljárás során a bejelentő tagállamnak mindvégig lehetősége van arra, hogy a bejelentett intézkedés(ek)et módosítsa, és az(oka)t a belső piaccal összeegyeztethetővé tegye.

11. Míg az első szakaszbeli eljárás alapvetően a Bizottság és a tagállam között folyik, a második szakasz átláthatóbb, mivel az eljárás megindításáról szóló határozat közzétételre kerül, és valamennyi érdekelt félnek (köztük a támogatás kedvezményezettjeinek és a versenytársaknak is) joga van észrevételek benyújtására.

2. ÁBRA

A BEJELENTETT TÁMOGATÁSRA VONATKOZÓ ELJÁRÁS EGYSZERŰSÍTETT FOLYAMATÁBRÁJA

+++++ TIFF +++++

3. ÁBRA

A PANASZTÉTELI ELJÁRÁS EGYSZERŰSÍTETT FOLYAMATÁBRÁJA

+++++ TIFF +++++

AZ ELLENŐRZÉS HATÓKÖRE ÉS MÓDSZERE

12. Az általános célkitűzés annak értékelése volt, hogy a Bizottság eljárásai biztosítják-e az állami támogatások ellenőrzésének eredményes lebonyolítását. A számvevőszéki ellenőrzés legfontosabb kérdése a következő három részkérdésre tagolódott:

a) A bejelentések, a panaszok és a hivatalból indított vizsgálatok rendszere biztosítja-e, hogy a Bizottság minden lényeges állami támogatási üggyel foglalkozzon?

b) A Bizottságnak megfelelő irányítási eljárásai és struktúrái vannak-e érvényben az állami támogatási ügyek határidőn belüli eredményes kezeléséhez?

c) A Bizottság figyelemmel kíséri-e az állami támogatások ellenőrzésének hatását?

13. Az ellenőrzés elsősorban a Bizottság szervezeti felépítésére, valamint a 2008–2010 közötti időszak alatti döntéshozatali és monitoringeljárásaira irányult, azonban nem értékelte a Bizottság által hozott határozatok érvényességét. Az ellenőrzés hatóköre a Versenypolitikai Főigazgatóság felelősségi körébe tartozó állami támogatások területeire terjedt ki. 2009-ben – a pénzügyi szektornak nyújtott nagy volumenű külön támogatásból adódóan – ezek a területek tették ki az összes állami támogatás 96%-át (a vasúti ágazatot kivéve) [9].

14. A Bizottság szintjén az ellenőrzési munka a következőkre terjedt ki:

50 előbejelentésből, illetve bejelentésből, 30 panaszból, 40 monitoringgal kapcsolatos ügyből és 10 visszafizettetési ügyből álló minta vizsgálata;

a Versenypolitikai Főigazgatóság 10 különböző egységének ügykezelőivel, illetve felelős ügykezelőivel, és a Versenypolitikai Főigazgatóság horizontális egységeinek, valamint a Bizottság Jogi Szolgálatának és Főtitkárságának fő munkatársaival folytatott beszélgetések;

a legfontosabb vezetőségi dokumentumok áttekintése;

elemző vizsgálatok.

15. Bár a Számvevőszék a tagállami szintű rendszereket nem ellenőrizte, tájékozódó látogatásokat tett 44 állami és magánszektorbeli érdekelt félnél, összesen nyolc tagállamban [10]. Ezen érdekelt felek véleményét a Számvevőszék csak kiegészítő információforrásként használta, és csak abban az esetben, ha az sokuk közös véleménye volt.

ÉSZREVÉTELEK

A LEGFONTOSABB ÁLLAMI TÁMOGATÁSI ÜGYEK FELTÁRÁSA

16. A Szerződés arra kötelezi a tagállamokat, hogy valamennyi tervezett állami támogatási intézkedést jelentsenek be a Bizottságnak. A Számvevőszék megvizsgálta, hogy a bejelentések, a panaszok és a hivatalból indított vizsgálatok jelenlegi rendszere elegendő garanciát biztosít-e ahhoz, hogy a Bizottság minden fontos állami támogatási üggyel foglalkozzon. A 17–33. bekezdés azt vizsgálja, hogy a Bizottság megfelelően ellenőrzi-e azt, hogy a tagállamok teljesítik-e az állami támogatási szabályok szerinti kötelezettségeiket, valamint kellően tudatosítja-e a tagállamokban állami támogatások bejelentésére vonatkozó kötelezettségüket.

A BIZOTTSÁG NEM ELLENŐRZI KELLŐ MÉRTÉKBEN, HOGY A TAGÁLLAMOK ELEGET TESZNEK-E AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁSOK BEJELENTÉSÉRE VONATKOZÓ KÖTELEZETTSÉGÜKNEK

A BIZOTTSÁG NEM HASZNÁLTA FEL TELJES MÉRTÉKBEN A NYILVÁNOSAN ELÉRHETŐ INFORMÁCIÓKAT

17. A Bizottság nem rendelkezik külön jogi alappal ahhoz, hogy felkérje a tagállamokat információ szolgáltatására a főbb támogatásnyújtó hatóságokról, a tagállami szintű belső szerveződésről, valamint arról, hogy melyek az alkalmazandó tagállami bejelentési és kontrolleljárások. A Bizottságnak arra sincs külön jogalapja, hogy ágazati, illetve tagállami vizsgálatot végezzen az esetlegesen jogellenes állami támogatások feltárására. Ennek ellenére a Bizottság nem használta fel teljes mértékben a nyilvánosan elérhető információkat annak értékeléséhez, hogy mekkora a be nem jelentett támogatások kockázata. Ebből adódóan nem azonosította a támogatási intézkedések azon kategóriáit sem, amelyek esetében a bejelentés elmulasztásának kockázata – az intézkedésekben rejlő kockázatok, illetve a tagállamok által bevezetett kontrollrendszerekben felmerülő hiányosságok miatt – különösen magas.

18. A bejelentés elmulasztásának kockázata különösen magas a megmentési célú és szerkezetátalakítási támogatások, az adóügyi intézkedések és a piaci ár alatti földterület-értékesítés esetében, amelyek miatt számos panasztételre került sor. Ugyancsak magasabb a kockázat a regionális vagy helyi önkormányzati testületek által nyújtott támogatások esetében; e testületek csak alkalmanként nyújtanak állami támogatást, és ezért csak korlátozott ismereteik vannak az állami támogatás szabályairól.

A CSOPORTMENTESSÉG HATÁLYA ALÁ TARTOZÓ INTÉZKEDÉSEKET KORLÁTOZOTT MÉRTÉKBEN MONITOROZZÁK

19. A Tanács 1998-ban feljogosította a Bizottságot az állami támogatásokra vonatkozó, úgynevezett csoportmentességi rendeletek elfogadására [11]. E rendeletek révén a Bizottság a Szerződéssel összeegyeztethetőnek nyilváníthat konkrét állami támogatási kategóriákat, ha azok eleget tesznek bizonyos feltételeknek, ily módon mentesítve azokat az előbejelentés és a bizottsági jóváhagyás követelménye alól.

20. A Bizottság több területen is bevezette a csoportmentességet: többek között a képzésre, a foglalkoztatásra, a K+F-re és a környezetvédelemre nyújtott állami támogatások területén. 2008-ban ezeket a csoportmentességeket a Bizottság egyetlen általános csoportmentességi rendeletbe [12] vonta össze. Az általános csoportmentességi rendelet az állami támogatási cselekvési tervben meghatározott elvekkel összhangban (lásd: 6. bekezdés) mind a támogatástípusok, mind az érintett legnagyobb támogatásösszegek tekintetében jelentősen kiterjesztette a csoportmentességi rendeletek hatályát. 2007 óta a csoportmentesség hatálya alá tartozó intézkedések száma meghaladja a bejelentésekét (lásd: 4. ábra).

4. ÁBRA

A BEJELENTÉSEK ÉS A CSOPORTMENTESSÉG HATÁLYA ALÁ TARTOZÓ INTÉZKEDÉSEK SZÁMÁNAK ALAKULÁSA

+++++ TIFF +++++

Forrás: Európai Bizottság.

21. A Bizottság elismerte az utólagos monitoring egyre nagyobb jelentőségét, mivel egyre több intézkedés mentesül az előbejelentés alól [13]. A monitoring azonban – saját szakmai megítélés alapján kiválasztott – 15 jóváhagyott támogatási program és 15 a csoportmentesség hatálya alá tartozó intézkedés éves adminisztratív ellenőrzésére korlátozódik. Ez csupán általános benyomást kelthet arról, hogy mennyiben teljesülnek az általános csoportmentességi rendeletben, illetve a támogatási programokat jóváhagyó bizottsági határozatokban megállapított feltételek [14].

22. A Bizottság 2008-ban végzett monitoring-tevékenysége 30 vizsgált ügyből háromban jelentős problémákat tárt fel. E tevékenység azonban csak kis mértékben volt hasznos, mert a kiválasztott programok közül néhány esetében a Bizottság nem tudta ellenőrizni az egyedi támogatásokat, mivel még nem került sor támogatásnyújtásra. A kért információk tagállamoktól való beszerzése szintén nehézségekbe ütközött.

A BIZOTTSÁG NEM MONITOROZZA, HOGY A DE MINIMIS TÁMOGATÁS FELSŐ HATÁRÉRTÉKÉT BETARTJÁK-E

23. A de minimis rendelet [15] értelmében 200000 EUR alatt úgy tekintendő, hogy a támogatás nem érinti a tagállamok közötti kereskedelmet, illetve nem torzítja a versenyt, és ennélfogva nem minősül állami támogatásnak. A tagállamok üdvözölték és fokozatosan egyre nagyobb mértékben igénybe vették a támogatásokra vonatkozó de minimis szabályokat, amelyek lehetővé teszik a támogatási intézkedések gyorsabb végrehajtását.

24. A tagállamoknak de minimis támogatás nyújtásakor tájékoztatniuk kell az érintett vállalkozást a támogatás de minimis jellegéről, teljes körű tájékoztatást kell kérniük a vállalkozástól az elmúlt három év során kapott más de minimis támogatásról, és gondosan ellenőrizniük kell, hogy ne lépjék túl a felső határt. A felső határ betartása központi nyilvántartás segítségével is biztosítható, azonban nagyon kevés tagállam rendelkezik ilyen nyilvántartással.

25. Bár a tagállamoknak rögzíteniük kell és össze kell gyűjteniük a de minimis rendelet alkalmazására vonatkozó valamennyi információt, és ezeket az információkat – írásbeli kérésre – át kell adniuk a Bizottságnak, a gyakorlatban a Bizottság nem követi nyomon a de minimis támogatás nyújtására vonatkozó feltételek betartását. Számos támogatásnyújtó kijelentette, hogy a de minimis támogatás felső határának betartása nagyon nehezen ellenőrizhető, és hogy nincs egyértelmű elképzelése arról, hogy a felső határt általában betartják-e vagy sem.

A BIZOTTSÁG NEM PRÓBÁLJA MEG MÓDSZERESEN FELTÁRNI A BE NEM JELENTETT TÁMOGATÁSI INTÉZKEDÉSEKET

26. Azoknak az állami támogatási intézkedéseknek a feltárása, amelyeket a tagállamok – noha kötelező lett volna – nem jelentettek be, elsősorban panaszok és hivatalból indított vizsgálatok révén teljesül (lásd: 9. bekezdés). A Bizottságnál a hivatalból indított eseteknek a panaszoktól elkülönített nyilvántartása csak mostanában kezdődött meg. A hivatalból indított esetek száma (2009-ben 35, 2010-ben 18) jóval alacsonyabb a panaszok számánál (2009-ben mintegy 400).

27. Sajtószemle alapján néhány potenciálisan új állami támogatási ügyre fény derült ugyan, s ennek következtében hivatalból indított eljárások indultak meg, ez azonban nem vált bevett gyakorlattá. Az állami támogatások területén jelenleg az egyetlen, módszeres hivatalból végzett tevékenység a támogatási programok és a csoportmentességi intézkedések Bizottság általi – korlátozott mértékű – nyomon követése (lásd: 19–22. bekezdés). A Bizottság maga is elismerte, hogy nem elég a panaszokra és a nemzeti szinten folyó jogvitákra hagyatkozni annak biztosításához, hogy a tagállamok maradéktalanul betartsák az állami támogatások bejelentésére vonatkozó kötelezettségüket, elismerte továbbá azt, hogy a bejelentések számának csökkentését célzó bármely lépést más ellenőrzési mechanizmusoknak kell ellensúlyozniuk.

28. Az állami támogatás fogalmának összetettsége megnehezíti a tagállamok számára annak eldöntését, hogy valamely intézkedés állami támogatásnak számít-e és azt be kell-e jelenteni a Bizottságnak. Különösen nehéz annak meghatározása, hogy bizonyos adóügyi intézkedések állami támogatásnak minősülnek-e vagy sem. Ez magyarázatot ad arra, hogy a bejelentések kb. 5%-a miért jelent kizárólag jogbiztonsági okok miatti bejelentést [16]. Mivel az Európai Unió Bírósága az állami támogatás fogalmát széleskörűen értelmezi, a Bizottság úgy véli, csupán kis mozgástérrel rendelkezik annak meghatározásában, hogy valamely intézkedés nem minősül állami támogatásnak.

29. Ha a Bizottság egy panasztételt vagy hivatalból indított vizsgálatot követően úgy határoz, hogy az intézkedés a belső piaccal összeegyeztethető támogatásnak minősül, a bejelentés hiányának (vagy a késői bejelentésnek) nincsenek következményei a tagállamokra vagy a kedvezményezettekre nézve. Ha azonban a Bizottság úgy határoz, hogy a belső piaccal összeegyeztethetetlen támogatást nyújtottak, a kedvezményezetteknek kamatokkal együtt kell visszatéríteniük a támogatást, mintha kölcsönt kaptak volna (lásd: 68. bekezdés).

30. A Bizottság nem ellenőrzi, hogy megszüntették-e vagy a Bizottság jóváhagyása nélkül végrehajtották-e azokat a támogatási intézkedéseket, amelyek első látásra úgy tűnt, hogy állami támogatásnak minősülnek, de amelyekre vonatkozóan a bejelentést visszavonták. Amennyiben az intézkedést jóváhagyás nélkül végrehajtották, az jogellenes állami támogatásnak minősülne, amelyre vonatkozóan a Bizottság hivatalból eljárást indíthatna. Ugyanez érvényes azokra a bejelentett támogatási intézkedésekre, amelyekre vonatkozóan a Bizottság elutasító határozatot adott ki.

A BIZOTTSÁG NEM ELÉGGÉ PROAKTÍVAN TUDATOSÍTJA A TAGÁLLAMOKBAN AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁSOKKAL KAPCSOLATOS BEJELENTÉSI KÖTELEZETTSÉGET

A BIZOTTSÁG ÁLTAL LÉTREHOZOTT TAGÁLLAMI KAPCSOLATTARTÓK SZERÉNY SIKERT ÉRTEK EL

31. 2006-ban a Versenypolitikai Főigazgatóság úgy döntött, hogy tagállami kapcsolattartókat hoz létre a Bizottságon belül. Ezek a tisztviselők (országonként egy-egy) a Versenypolitikai Főigazgatósággal való kapcsolatfelvételkor az első ügyintézők. Feladatuk arra korlátozódik, hogy informális, nem kötelező erejű gyakorlati útmutatást adjanak a tagállamoknak a folyamatban lévő ügyek összefüggésén kívül. A legtöbb tagállami támogatásnyújtó hatóság azonban soha nem vette fel a kapcsolatot országa kapcsolattartójával, vagy azért mert nem tudtak a létezéséről, vagy azért, mert azt nem érezték szükségesnek.

AZ ÉRDEKELT FELEK TÖBBSÉGE ÖRÖMMEL VENNÉ, HA A BIZOTTSÁG PROAKTÍVABB SZEREPET JÁTSZANA

32. A felkeresett nyolc ország közül hétnek az érdekelt felei azt állították, hogy örvendetesnek tartanák a Bizottság proaktívabb szerepét az alábbi egy vagy több területen, ami a Bizottság további vizsgálatát indokolja:

a bejelentési kötelezettség fokozottabb tudatosítása a potenciális támogatásnyújtók körében;

a bevált gyakorlatok terjesztése az uniós versenyszabályoknak megfelelő, eredményes támogatási intézkedések kialakításával kapcsolatban;

több útmutatás nyújtása arra vonatkozóan, hogy pontosan milyen információkat kell megadni a különböző típusú bejelentések esetén ahhoz, hogy a Bizottság megállapíthassa a bejelentés teljességét. Az elektronikus SANI-rendszerben található bejelentési formanyomtatvány szabványosítása csak részben oldotta meg ezt a problémát;

gyakran ismételt kérdésekről (GYIK) szóló különálló, rendszeresen frissített rovat közzététele az Európai Bizottság versenypolitikai honlapján;

információs szolgálat létrehozása az iránymutatások értelmezésével kapcsolatos tájékoztatáshoz.

EGYES ÉRDEKELT FELEK SZERINT A BIZOTTSÁG IRÁNYMUTATÁSAI TÚLSÁGOSAN BONYOLULTAK

33. Az érdekelt felek általában kedvezően fogadják a Bizottság iránymutatásait. Noha ezek az iránymutatások kiszámíthatóbbá tették a Bizottság állami támogatásokkal kapcsolatos határozatait, egyes érdekelt felek szerint azok túlságosan bonyolultak, nem elég egyértelműek, és túlságosan tág értelmezési lehetőséget hagynak, ami jogbizonytalanságot okoz.

ÜGYKEZELÉS

34. Az eljárási rendelet, a bevált gyakorlatok kódexe (lásd: 1. háttérmagyarázat) és a Versenypolitikai Főigazgatóság belső eljárási kézikönyve meghatározza a bejelentések, a panaszok és a visszafizettetési ügyek kezelésére irányadó szabályokat. A Számvevőszék megvizsgálta, hogy a Bizottság megfelelő irányítási struktúrákkal és eljárásokkal rendelkezik-e az állami támogatási ügyek határidőn belüli eredményes kezeléséhez.

1. HÁTTÉRMAGYARÁZAT

A BEVÁLT GYAKORLATOK 2009-BEN ELFOGADOTT KÓDEXÉNEK FŐBB JELLEMZŐI

Különösen újszerű, szakmai szempontból összetett, kényes, illetve sürgős esetekben a Bizottság a bejelentő tagállamnak felajánlja a kölcsönösen elfogadott tervezést.

A Bizottság az előzetes vizsgálati szakaszban törekszik az információnyújtási kérelmek öszszesítésére. Így alapvetően csak egy átfogó információnyújtási kérelemre kerül sor, amelyet a bejelentés dátumától számított 4–6 héten belül kell megküldeni.

A formális vizsgálati eljárást megindító határozatot két hónapon belül közzéteszik.

A tagállamok és az érdekelt felek számára észrevételek benyújtására biztosított határidőket szigorúbban betartatják.

A Bizottság mindent megtesz annak érdekében, hogy a panasz beérkezésétől számított tizenkét hónapos várható időtartamon belül kivizsgálja azt.

A tagállamokat és a panasztevőket rendszeresen tájékoztatják a panasz feldolgozásáról vagy lezárásáról.

A BIZOTTSÁG MUNKÁJÁT EGYRÉSZT A SZERVEZETI PROBLÉMÁK AKADÁLYOZZÁK, MÁSRÉSZT AZ, HOGY NEM RENDELKEZIK MEGBÍZHATÓ VEZETŐI INFORMÁCIÓKKAL

A VERSENYPOLITIKAI FŐIGAZGATÓSÁG ÁLLAMI TÁMOGATÁSOKKAL KAPCSOLATOS ELJÁRÁSAI ÁLTALÁBAN EGYÉRTELMŰEK, ÉS AZOKAT MEGFELELŐEN BETARTJÁK

35. Az eljárási kézikönyv az ügykezelési eljárásokra vonatkozó legfontosabb referenciadokumentum, és a Versenypolitikai Főigazgatóság intranethálózatán elérhető. A kézikönyvet rendszeresen frissítik, és a munkatársakat e-mailben tájékoztatják a frissítésekről. A kézikönyv kitér a főbb tevékenységek többségére, egyértelmű útmutatást és szabványos sablonokat is tartalmaz. Az eljárási határidők betartását (lásd: 48. bekezdés) és a dokumentumoknak az ISIS-rendszerbe való feltöltését (lásd: 41. bekezdés) érintő néhány kivételtől eltekintve az ügykezelők általában megfelelően betartják a kézikönyvet.

AZ ÜGYEK SZÁMA, ÖSSZETETTSÉGE ÉS RANGSOROLÁSA PROBLÉMÁKAT VET FEL

36. Az állami támogatási ügyek során az esetlegesen összetett és rendkívüli gazdasági jelentőséggel bíró támogatási javaslatok alapos és részletes elemzésére van szükség. Ezek az ügyek egyes esetekben olyan összetett kérdéseket is érinthetnek, mint a nagyszabású repüléstechnikai projektek vagy a bankok szerkezetátalakítása. Mindegyik tisztviselő átlagosan 7 ügyben jár el ügykezelőként, 7 másik ügyben pedig ügyintézőként. Ebből adódóan az egyéb tevékenységekre – például hivatalból indított vizsgálatokra, monitoringra, a bevált gyakorlatok tagállamok közötti fokozottabb megosztására irányuló kezdeményezésekre stb. – rendelkezésre álló erőforrások korlátozottak.

37. A Versenypolitikai Főigazgatóság 2007-es átszervezésének egyik célja az volt, hogy képessé tegye a főigazgatóságot erőforrásainak hatékonyabb felhasználására a csoportok és az igazgatóságok közötti rugalmasabb humánerőforrás-elosztás révén, lehetővé téve, hogy más csoporthoz tartozó ügykezelő vagy ügyintéző is részt vehessen az ügyön dolgozó munkacsoportban. A pénzügyi válság kezdeti szakaszait leszámítva azonban az ügykezelők továbbra is teljes munkaidejüknek csupán néhány százalékát fordítják a más csoportok által kezelt ügyekre.

38. 2009. december óta az új állami támogatási ügyek két fő kritérium – a precedensérték és a végrehajtási prioritás – alapján két prioritási kategóriára oszlanak:

az 1. prioritás alá tartozó ügyek az állami támogatások eredményes ellenőrzésének biztosításához elengedhetetlennek minősülő ügyek;

a 2. prioritás alá tartozik minden olyan ügy, amely nem tartozik az 1. prioritás alá.

39. Bár az 1. prioritás alá tartozó ügyek több erőforrást és több figyelmet kapnak a vezetőség részéről, megoldásuk nem feltétlenül gyors, mivel valószínűleg a legösszetettebb ügyekről van szó. Mivel az ügykezelők egyszerre több ügyön dolgoznak, és valamennyi bejelentés esetében be kell tartaniuk a jogszabályban meghatározott határidőket, időnként félre kell tenniük az 1. prioritás alá tartozó ügyeket, hogy azok helyett alacsonyabb prioritású bejelentésen dolgozzanak. Az ügykezelők szerint további útmutatásra van szükségük arra vonatkozóan, hogy hogyan osszák fel munkaidejüket a munkaterhük többségét jelentő, 2. prioritás alá tartozó ügyek között [17].

40. Az optimális erőforrás-elosztás biztosítása érdekében a vezetőségnek pontos információra van szüksége a szervezet egészében rendelkezésre álló erőforrásokról, illetve a munkateherről. 2009-ben a Versenypolitikai Főigazgatóság ennek megfelelően bevezette a PETRA elnevezésű munkaidő-nyilvántartási kísérleti projektet. Ez az eszköz lehetővé teszi az ügykezelők számára, hogy előjegyezzék munkaidejüket azokra a különböző ügyekre, amelyeken dolgoznak. A részvétel önkéntes és részleges, ami azt jelenti, hogy jelenleg a PETRA-alkalmazáson alapuló bejelentések csak indikatív jellegűek, és a Versenypolitikai Főigazgatóság még mindig nem rendelkezik olyan eszközzel, amely tükrözné a teljes képet.

AZ ÜGYKEZELŐ IT-RENDSZEREK ÁLTALÁBAN MEGFELELNEK A FELHASZNÁLÓI KÖVETELMÉNYEKNEK

41. Valamennyi állami támogatási ügy kezelésére és monitorozására az ISIS-t használják. A rendszer hasznos eszköz a döntéshozatalhoz szükséges információk tárolásához, valamint a határidők nyomon követéséhez és a munka megtervezéséhez. A rendszer adatai alapján számos jelentés előállítható, például a lezáratlan ügyekről, az ügyek időtartamára vonatkozó statisztikákról stb. Van azonban néhány hiányossága:

2010 novemberéig egy-egy bejelentés vagy panasz vizsgálata gyakran több eljárásra oszlott (lásd: 2. és 3. ábra), mindegyiknek más-más azonosítószáma volt, és ez lehetetlenné tette egy-egy bejelentés vagy panasz kezeléséhez szükséges teljes időtartam mérését.

A kapcsolódó eljárásokat nem mindig jelezték egyértelműen az ISIS-ben, ami időigényessé tette és megnehezítette a teljes ügy világos áttekintését.

A Számvevőszék által megvizsgált ügyek 30%-a esetében egyes dokumentumokat – például ülések jegyzőkönyveit, e-maileket, telefonhívások vagy konferenciahívások rögzített felvételeit – egyáltalán nem vagy nem időben rögzítettek az ISIS-ben.

A BEJELENTÉSEK KEZELÉSÉRE IRÁNYULÓ ÚJ ELJÁRÁSOK NEM OLDOTTÁK MEG AZ IDŐSZERŰSÉG ÉS A NEHÉZKESSÉG PROBLÉMÁJÁT

42. 2009-ben a Bizottság az állami támogatásokra irányuló kontrolleljárások lebonyolításához – egy egyszerűsített eljárásból [18] (lásd: 59–60. bekezdés) és a bevált gyakorlatok kódexéből álló (lásd: 34. bekezdés és 1. háttérmagyarázat) – "egyszerűsítési csomagot" adott ki. A bevált gyakorlatok kódexének az volt a legfontosabb célkitűzése, hogy "útmutatást nyújtson az állami támogatási eljárások mindennapos lefolytatásához, valamint elősegítse a Bizottság, a tagállami hatóságok, illetve a jog és a gazdaság képviselői közötti hatékonyabb együttműködést és kölcsönös megértést".

43. A bevált gyakorlatok kódexe értelmében a Bizottság arra is ösztönözte a tagállamokat, hogy a lehető legkorábban alakítsanak ki bejelentést megelőző kapcsolatfelvételt az egyszerűsített eljárás keretein kívül. A prenotifikációs kapcsolatfelvételek célja, hogy – a fennmaradó kérdések vagy a Bizottság határozathozatalához szükséges információk tisztázása révén – javítsa a bejelentések minőségét. Még ha néhány támogatásnyújtó megkérdőjelezi is ennek hasznosságát, az előbejelentéssel járó ügyek száma 2009–2010-ben jelentősen megnőtt (lásd: 5. ábra).

SZÁMOS BEJELENTÉS ELŐZETES VIZSGÁLATA HOSSZÚ IDŐT VESZ IGÉNYBE

44. A tagállam által a bejelentésben szolgáltatott információknak kellően részletesnek kell lenniük ahhoz, hogy a Bizottság további információk kérése nélkül hozhasson határozatot. A bejelentés hiányossága esetén a Versenypolitikai Főigazgatóság kiegészítő információk iránti kérelmet küld, amelyben 20 munkanapon belüli válaszadásra kéri a tagállamot. A tagállamnak jogában áll e határidő meghosszabbítását kérni.

5. ÁBRA

AZ ELŐBEJELENTÉSEK ÉS A BEJELENTÉSEK SZÁMÁNAK ALAKULÁSA

+++++ TIFF +++++

Forrás: Európai Bizottság.

45. 2005 és 2008 között az átlagos határozathozatali idő megnőtt [19]. A 2007–2008-as időszakban a bejelentések 40%-a esetében a határozathozatal legalább hat hónapot vett igénybe. Ez az arány 2009-ben jelentősen visszaesett, ez azonban részben a pénzügyi válsággal kapcsolatos ügyeknek tudható be, melyeknek kezelése – sürgősségük miatt – különösen gyors volt.

46. Az előzetes vizsgálat időtartamát elsősorban a következő három tényező határozza meg:

a Bizottság által a tagállamnak megküldött információnyújtási kérelmek (REQ) száma;

a tagállam által az információnyújtási kérelemre való válaszadáshoz igénybe vett idő;

a Bizottság által a határozathozatalhoz vagy újabb információnyújtási kérelem megküldéséhez felhasznált idő (legfeljebb két hónap).

A mintában szereplő bejelentések egyharmada esetében a Bizottság legalább két információnyújtási kérelmet küld

47. Az eljárási kézikönyvben foglaltaknak megfelelően az ügyön dolgozó munkacsoportnak törekednie kell arra, hogy az előzetes vizsgálati szakaszban együttesen küldje meg az információnyújtási kérelmeket. Az előzetes vizsgálati szakaszban elvileg csak egy átfogó információnyújtási kérelmet küldenek ki, rendszerint a bejelentés napját követő 4–6 héten belül. Kivételes, kellően indokolt esetekben egy további kérelem küldhető ki. Ennek ellenére azoknak a mintában szereplő ügyeknek a 28%-ában, amelyekben a Bizottság hivatalos úton további információt kért, legalább három információnyújtási kérelem kiküldésére került sor.

Az információnyújtási kérelmeket gyakran kevéssel a jogszabályban meghatározott határidő előtt küldik meg

48. A Bizottság az információnyújtási kérelmeket a tagállami bejelentés vagy a legkésőbbi információnyújtás után átlagosan 50 nappal küldte meg. Mivel sok információnyújtási kérelem fordítást is igényel, és az ügykezelők egyszerre több ügy határidőihez is tartják magukat, egyes információnyújtási kérelmek elküldésére csak közvetlenül a két hónapos határidő lejárta előtt kerül sor. A vizsgált 43 ügyből négyben a Bizottság túllépte az információnyújtási kérelem kiküldésére vagy (a támogatás jóváhagyására, illetve formális vizsgálat indítására irányuló) határozathozatalra vonatkozó, jogszabályban meghatározott két hónapos határidőt.

A tagállamok gyakran nem válaszolnak a Bizottság által meghatározott határidőn belül

49. A Bizottság által kiküldött kérdések tekintélyes mennyisége, valamint azok összetettsége és részletessége miatt a tagállamok számára kihívást jelent a válaszadás 20 munkanapon belüli teljesítése. A tagállamok közigazgatási felépítése szintén késedelmeket okozhat a Bizottságnak történő válaszadásban. A decentralizált közigazgatási rendszerű tagállamok beszámolási struktúrája például több hatósági szintet foglal magában, és a válaszoknak ezek mindegyikén át kell jutniuk.

50. A Számvevőszék által megvizsgált bejelentések mintája alapján a tagállamok átlagos információnyújtási ideje 33 munkanap volt. A mintában szereplő bejelentett ügyek 40%-a esetében a tagállamok nem adták meg időben a kért tájékoztatást, sem a 20 munkanapon belül, sem a Bizottsággal egyeztetett, módosított ütemezésen belül.

A FORMÁLIS VIZSGÁLATI ELJÁRÁS IS HOSSZADALMAS

51. A Bizottság minden olyan esetben köteles formális vizsgálati eljárást indítani, amikor komoly nehézségei vagy kétségei merülnek fel a támogatás belső piaccal való összeegyeztethetőségét illetően, és/vagy eljárási jellegű nehézségei merülnek fel a szükséges információk megszerzésében. A 2005 és 2008 között bejelentett ügyek több mint fele esetében a formális vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozat meghozatala hat hónapnál több időt vett igénybe [20].

52. A Bizottságnak, amennyire lehetséges, törekednie kell arra, hogy a formális vizsgálati eljárás megindításától számított 18 hónapon belül a bejelentett esetekre vonatkozóan határozathozatalra kerüljön sor [21]. Az ajánlott 18 hónapos időtartamot meghaladó ügyek száma a 2005-ben indított formális vizsgálati eljárások esetében 38% (24-ből 9), 2006-ban 13% (31-ből 4), 2007-ben 33% (27-ből 9), 2008-ban pedig 18% (17-ből 3) volt. Amennyiben az előzetes vizsgálatot is figyelembe vesszük, ezekben az ügyekben a bejelentés és a bizottsági határozat meghozatala között eltelt idő meghaladta a két évet.

53. Valamennyi felkeresett tagállam érdekelt felei az ügykezelési eljárások túlzott hosszúságáról számoltak be. A legtöbb problémát az egyedi támogatási projektek jelentik, különösen azok, amelyeket a Bizottság mélyreható gazdasági értékelésnek vet alá (lásd: 55–56. bekezdés). Ennek negatív hatásai lehetnek a tagállamokra: késedelmet szenvedhet a nemzeti jogalkotás vagy felmerülhet a potenciális befektetők elvesztésének kockázata. Az ügyön dolgozó bizottsági munkacsoportok összetétele gyakran megváltozik, ami tovább késleltetheti az eljárások menetét.

A KÖLCSÖNÖSEN ELFOGADOTT TERVEZÉS ALKALMAZÁSA EDDIG KORLÁTOZOTT VOLT

54. 2009 szeptemberében a bevált gyakorlatok kódexe bevezette a kölcsönösen elfogadott tervezést. A tagállam és a Bizottság kölcsönösen megállapodhat az ügy prioritásként történő kezeléséről, a tagállam által benyújtandó információkról, a bizottsági értékelés valószínűsíthető formájáról és időtartamáról. A tagállam erőfeszítést tesz az összes szükséges információ időben történő átadására, és ezt viszonzandó a Bizottság az ügy vizsgálata során szintén törekszik a kölcsönösen elfogadott időtartam betartására. A Számvevőszék az ellenőrzés során megvizsgált ügyek egyikében sem talált a kölcsönösen elfogadott tervezésre utaló jelet.

AZ ÚJ, RÉSZLETESEBBÉ TETT GAZDASÁGI MEGKÖZELÍTÉS NEM ELÉG EGYÉRTELMŰ AZ ÉRDEKELT FELEK SZÁMÁRA

55. A 2005. évi állami támogatási cselekvési tervben meghatározott új struktúra (lásd: 6. bekezdés) egy "három alkotóelemű rendszeren" alapul: a három alkotóelem a csoportmentesség, a standard értékelés és a részletes értékelés. A Bizottságnak bejelentett állami támogatási intézkedéseket elvben standard értékelés alkalmazásával kell ellenőrizni. Részletes értékelésre csak kisszámú konkrét ügy (pl. egyes nagyberuházási projektek) esetében kerül sor.

56. Ez a részletes értékelés tartalmazhat olyan összetett gazdasági elemzést [22], amelynek célja, hogy megbízható elemzést szolgáltasson a Bizottságnak egy-egy állami támogatás valószínűsíthető gazdasági hatásáról. Ennek az elemzésnek az alapja a "mérlegelési teszt". "A támogatás összeegyeztethetőségének értékelése lényegében […] negatív hatásainak, valamint a pontosan meghatározott, közös érdeket szolgáló célkitűzésekhez való hozzájárulása tekintetében kifejtett pozitív hatásainak a mérlegelését jelenti" [23].

57. Ezek az új rendelkezések azonban aggodalmat keltettek az érdekelt felek körében, akiknek eltérő álláspontjuk volt a Bizottság részletesebb gazdasági megközelítésének eredményességéről. Egyesek úgy vélték, hogy csak meghosszabbítja a jóváhagyási eljárást és fokozza a bizonytalanságot, míg mások szerint ez a megfelelő módszer a javasolt intézkedés tényleges hatásának vizsgálatára, és csalódottak voltak amiatt, hogy a Bizottság nem vette fokozottabban igénybe.

58. A Bizottság 2009-ben nyilvános konzultációt folytatott erről a kérdésről, és a konzultáció eredményeit 2011 elején közzé is tette. A részletesebb gazdasági megközelítéssel kapcsolatos, e konzultációban felvetett aggodalmakra azonban még nem válaszolt. Az állami támogatási rendszer sikeres működése magas fokú kölcsönös megértést igényel a Bizottság és a tagállami érdekelt felek között.

A 2009-BEN BEVEZETETT EGYSZERŰSÍTETT ELJÁRÁST EDDIG ALIG VETTÉK IGÉNYBE

59. Az egyszerűsített eljárás létrehozására azért került sor, hogy a Bizottság "rövidebb időn belül" vizsgálja meg "az állami támogatási intézkedések bizonyos olyan típusait, amelyeknél […] – mérlegelési jogkörének gyakorlása nélkül – csak azt kell igazolnia, hogy az intézkedés összhangban áll a meglévő jogszabályokkal és gyakorlatokkal". Ez hasznos kezdeményezésnek bizonyulhat, eredményessége azonban nehezen ítélhető meg, mivel eddig alig alkalmazták.

60. 2010-ben az egyszerűsített eljárást 21 ügyhöz vették igénybe. Ez az összes beérkezett bejelentés kevesebb mint 4%-a. Az eljárás korlátozott igénybevétele a következő tényezőknek tulajdonítható:

A Bizottság fenntartja a jogot a rendes eljáráshoz való viszszatérésre, ha az egyszerűsített eljárásról szóló közleményben előírt biztosítékok/kivételek egyike alkalmazandó.

A tagállamok idegenkednek az egyszerűsített eljárás igénybevételétől, mert – a rendes értesítésektől eltérően – az értesítés összefoglalóját közzéteszik a Bizottság honlapján, ami lehetőséget biztosít az érdekelt felek számára észrevételek benyújtására.

Az egyszerűsített eljárás feltételei szigorúak.

Az egyszerűsített eljárás csak azokra az egyszerű bejelentett ügyekre alkalmazandó, amelyeknek egyébként a rendes eljárás keretében is általában hat hónapon belül megtörténik a jóváhagyása.

Az egyszerűsített eljárás előtt kötelező a prenotifikációs kapcsolatfelvétel.

A PANASZOK MEGOLDÁSA TOVÁBBRA IS HOSSZADALMAS, ÉS AZ ELJÁRÁS NEM ÁTLÁTHATÓ

61. Azok a versenytársak vagy más érdekelt felek, akik úgy vélik, hogy egy bizonyos intézkedés állami támogatásnak minősül, panaszt emelhetnek a Bizottságnál. A panasztételi formanyomtatvány hozzáférhető az Európai Bizottság honlapján, és kitölthető online vagy elküldhető postai úton, ami viszonylag egyszerűvé teszi a panaszok benyújtását. Számos panasz a Versenypolitikai Főigazgatóság hatáskörén kívül esik, és vagy lezárul a panasz korlátozott vizsgálatát követően, vagy másik főigazgatósághoz, például az Adóügyi és Vámuniós Főigazgatósághoz kerül. A Versenypolitikai Főigazgatósághoz beérkező és az általa kezelt panaszok némelyikét nem a lehetséges versenytorzulással kapcsolatos aggodalmak, hanem például környezetvédelmi aggodalmak motiválják.

62. A 2006–2010 közötti időszakban a beérkezett panaszok száma és a folyamatban lévő panaszok állománya is egyenletesen emelkedett (lásd: 6. ábra). Az ügyek fele több mint egy évig [24], csaknem egynegyedük több mint két évig, sőt néhányuk több mint öt évig volt folyamatban. A lezáratlan ügyek száma különösen magas a közlekedés területén. Ezeket az ügyeket a Versenypolitikai Főigazgatóság 2010 elején – a biztosok portfólióinak átszervezését követően – átvette az Energiaügyi és Közlekedési Főigazgatóságtól.

63. Noha a bejelentésekre szigorú határidők vonatkoznak, a panaszok kezelésére vonatkozóan nincsenek jogilag kötelező erejű határidők. Az eljárási rendelet 10. cikke ennek ellenére arra kötelezi a Bizottságot, hogy a panaszokat "késedelem nélkül" vizsgálja meg.

64. A prioritást nem jelentő panaszokkal gyakran akkor foglalkoznak, amikor a felelős ügykezelőnek nincs sürgősebb munkája. Emiatt az előzetes és a formális vizsgálat is hosszú időt vehet igénybe. A Számvevőszék által megvizsgált 30 panasz közül tízről [25] két éven belül nem született határozat, illetve azokat nem zárták le. Számos ügyben több mint egy évig nem került sor intézkedésre. Az összes állítólagos támogatási ügy felében egy éven belül nem születik határozat [26], és a formális vizsgálati eljárások többsége is több mint egy évig tart. A panasztevőknek lehetőségük van arra, hogy jogi aktus meghozatalának elmulasztása miatt az üggyel az Európai Unió Bíróságához forduljanak (az EUMSZ 265. cikke), de ezt csak kevés esetben tették meg.

6. ÁBRA

A PANASZOK NÖVEKVŐ SZÁMA

+++++ TIFF +++++

Forrás: Európai Bizottság.

65. A Számvevőszék 30 panaszból álló mintájából hat esetben a Bizottság nem továbbította a panaszt a tagállamnak, illetve ahhoz kapcsolódóan nem küldött ki információnyújtási kérelmet két hónapon belül. Tizenegy esetben a tagállam és/vagy a panasztevő több mint egy évig nem kapott tájékoztatást az ügy előrehaladásáról. Hat esetben a tagállam és/vagy a panasztevő nem kapott tájékoztatást az ügy lezárásáról, ami jogbizonytalanságot okoz, mivel a tagállamok nem tudják, hogy folytathatják-e a támogatásnyújtást vagy sem.

66. A formális vizsgálati eljárás késői megindítása vagy annak hiánya szintén csökkenti az eljárás átláthatóságát, mivel harmadik felek csak a formális vizsgálati eljárás megindításáról szóló határozatnak a Hivatalos Lapban való közzétételét követően (a határozat meghozatala után 2–6 hónappal) kapnak tájékoztatást az ügyről, és csak ekkor kapnak lehetőséget észrevételek tételére. A közzétételt gyakran késlelteti az a követelmény, hogy a határozatot az Unió valamennyi hivatalos nyelvére le kell fordítani, továbbá az, hogy a határozatról nem bizalmas változatot kell készíteni.

67. A Bizottság az alaptalan panaszügyeket a biztosi testület által hozott hivatalos bizottsági határozat nélkül próbálja lezárni. Ha a Bizottság véleménye szerint nem elegendő tényező támasztja alá a jogellenes támogatás fennállását, levelet küld a panasztevőnek. A panasztevő ennek alapján dönthet úgy, hogy nem tartja fenn panaszát, ebben az esetben azt visszavontnak kell tekinteni. Csak kevés panasz esetében történt meg, hogy ilyen levelet küldtek ki a panasz benyújtását követő 12 hónapon belül.

A VISSZAFIZETTETÉSI HATÁROZATOK VÉGREHAJTÁSA

68. "A jogellenes állami támogatás visszafizettetése nem szankciónak, hanem az illegális és jogellenes támogatás nyújtását megelőző helyzet helyreállítására szolgáló eszköznek minősül" [27]. Ez a célkitűzés akkor valósul meg, ha az a kedvezményezett, aki a versenytársaival szemben előnyt élvezett a piacon, a támogatást (kamatokkal együtt) visszafizeti. A tagállamnak minden szükséges intézkedést meg kell tennie annak érdekében, hogy – nemzeti eljárásaival összhangban – a támogatást visszafizettesse a kedvezményezettel.

69. Az állami támogatások visszafizettetésére vonatkozó határozatok eredményes végrehajtása elengedhetetlen a Bizottság állami támogatási politikájának hitelessége szempontjából, és ez az állami támogatási cselekvési terv értelmében prioritásnak minősül (lásd: 6. bekezdés).

A BIZOTTSÁG 2005 ÓTA FELÉRE CSÖKKENTETTE A FOLYAMATBAN LÉVŐ, AKTÍV ÜGYEK SZÁMÁT

70. 2003 óta a visszafizettetési határozatokat egy erre szakosodott munkacsoport kísérte figyelemmel. A Bizottságnak sikerült a folyamatban lévő, aktív visszafizettetési ügyek számát a 2005 végi magas szintről, 94-ről 2010 végére 41-re csökkentenie (lásd: 7. ábra).

71. A folyamatban lévő visszafizettetési ügyek száma 2008 és 2010 között tovább csökkent, bár lassabb ütemben. Ez tizenhárom visszafizettetési ügy "ideiglenes lezárásának" tulajdonítható [28].

7. ÁBRA

A FOLYAMATBAN LÉVŐ VISSZAFIZETTETÉSI ÜGYEK SZÁMÁNAK ALAKULÁSA

+++++ TIFF +++++

Forrás: Európai Bizottság.

SZÁMOS VISSZAFIZETTETÉSI HATÁROZAT VÉGREHAJTÁSA TÚL HOSSZÚ IDŐT VESZ IGÉNYBE

72. A Bizottság kevés visszafizettetési határozatát hajtják végre az általa meghatározott négy hónapos határidőn belül. A tagállam, illetve a kedvezményezett vagy a Bizottság a visszafizettetési határozatok többségével a Bírósághoz fordul; a kedvezményezettek megsemmisítés iránti keresetet indítanak, a Bizottság pedig bizottsági határozat betartásának elmulasztása tárgyában indít keresetet. 2005 óta a Bizottság több olyan tagállam ellen indított bírósági keresetet, amelyek elmulasztották valamely visszafizettetési határozat végrehajtását. Emellett 2009 óta a Bizottság hat jogsértési eljárást [29] is indított – bírság vagy szankció kiszabását kérve – olyan tagállamok ellen, amelyek elmulasztották a Bíróság által hozott ítéletnek megfelelő szükséges intézkedések megtételét.

73. A nemzeti bíróságok előtt (tagállam kontra kedvezményezett) és az Európai Unió Bírósága előtt (Bizottság kontra tagállam) folyó hosszadalmas eljárások miatt néhány régi visszafizettetési ügy 10–20 éve folyamatban van. A 2010 júliusában folyamatban lévő 41 ügy átlagos időtartama csaknem öt év volt. Közülük tizennégy legalább tíz éve van folyamatban. Több másik ideiglenesen lezárt ügy szintén több mint tíz éve tart. A Bizottság végrehajtási célkitűzése, azaz a visszafizettetési ügyek két éven belüli lezárása vagy bíróság elé utalása, a 2008–2010 közötti időszakban az ügyeknek csak mintegy felében teljesült. A tendencia ebben az időszakban javult (2008 első felében 28%, 2010 második felében 57% volt ez az arány).

74. A hosszadalmas visszafizettetési eljárások másik oka az, hogy nehezen határozható meg a támogatási programok valamennyi kedvezményezettje és a visszafizettetendő támogatás pontos összege. A Bizottság jogilag nem köteles meghatározni a visszafizettetendő pontos összeget, de általában pontosan meghatározza a tagállamok által a visszafizettetendő összegek kiszámítására alkalmazandó módszert. Egyes tagállamok örömmel vennék, ha a Bizottság több segítséget nyújtana a visszafizettetendő összeg megállapításában.

A BIZOTTSÁG AZONNALI REAKCIÓJA A PÉNZÜGYI VÁLSÁGRA

A JÓVÁHAGYÁSI ELJÁRÁS GYORS VOLT

75. A válsággal kapcsolatos sürgős ügyek kezelése sokkal gyorsabb volt, mint a válsághoz nem kapcsolódó ügyeké; ennek során a tagállamokkal kevesebb hivatalos levelezésre és több – telefonhívás vagy e-mail útján bonyolított – informális információcserére került sor. Sok tagállam beleegyezett abba, hogy a levelezést és a határozatokat angolul kapja meg (nyelvi mentesség), hogy felgyorsítsa az eljárást, és a kedvezményezettek is fokozottabban vettek részt. Több ügy néhány napon belül rendeződött.

76. Bár a többletmunkaterhet kezdetben túlórával oldották meg, a Versenypolitikai Főigazgatóságnak – a pénzügyi válsággal foglalkozó munkacsoport létrehozása révén – sikerült több mint kétszeresére növelnie azoknak az ügykezelőknek a számát, akik a pénzügyi szektornak 2009-ben nyújtott támogatásokkal foglalkoztak.

A BIZOTTSÁG KÜLÖN ÚTMUTATÓKAT ADOTT KI A VÁLSÁGGAL ÖSSZEFÜGGŐ TÁMOGATÁSI INTÉZKEDÉSEKRE VONATKOZÓAN

77. A helyzet sürgősségére reagálva a Bizottság rövid időn belül a pénzügyi szektornak nyújtott állami támogatásokra vonatkozó külön útmutató dokumentumokat [30] fogadott el, amelyekkel kiegészítette a meglévő megmentési és szerkezetátalakítási iránymutatást [31]. Ezeket az útmutató dokumentumokat a tagállamok kedvezően fogadták, de bírálattal is illettek bizonyos feltételek alkalmazásakor felmerülő tág értelmezési lehetőségeket.

78. A Bizottság gyors reagálása és pragmatikus hozzáállása hozzájárult az Unióban székhellyel rendelkező nagyobb pénzintézetek csődjének elkerüléséhez. A támogatások hat hónapig terjedő ideiglenes jóváhagyási rendszere lehetővé tette a gyors és jogszerű támogatásnyújtást, az ügyek későbbi részletesebb vizsgálata lehetőségének megőrzése mellett.

A BIZOTTSÁG TÖREKEDETT AZ EGYENLŐ VERSENYFELTÉTELEK MEGŐRZÉSÉRE

79. Annak megakadályozása érdekében, hogy a pénzintézetek a támogatást – a versenytársak rovására – piaci helyzetük megerősítésére használják fel, a Bizottságnak meg kellett vizsgálnia a bankoknak nyújtott támogatás feltételrendszerét. Egyes esetekben ez bizonyos tevékenységekből való tőkekivonást és/vagy bizonyos gyakorlatok (például árvezető szerepre vonatkozó tilalom) megszüntetését eredményezte. A tagállamoknak és a támogatások kedvezményezettjeinek időszakos (leginkább negyedéves vagy féléves) végrehajtási jelentéseket kell benyújtaniuk.

80. A pénzintézetek megmentésére és szerkezetátalakítására vonatkozó legfontosabb ügyekben a Versenypolitikai Főigazgatóság pénzügyi válsággal foglalkozó munkacsoportja a határozatokat szorosan figyelemmel kíséri. Néhány ilyen ügyben a feltételek, illetve az adott kötelezettségvállalások lassú vagy nem megfelelő végrehajtását állapították meg, de a Versenypolitikai Főigazgatóság felhívta a tagállamok figyelmét ezekre a rendellenességekre és utóellenőrzéseket végzett.

A REÁLGAZDASÁG TÁMOGATÁSÁNAK MEGKÖNNYÍTÉSÉRE SZÁNT IDEIGLENES KERETRENDSZER ALKALMAZÁSA KORLÁTOZOTT VOLT

81. Az európai gazdaságélénkítési terv részeként a Bizottság 2009. január 19-én ideiglenes keretrendszert [32] hagyott jóvá (lásd: 2. háttérmagyarázat) amelynek célja, hogy további lehetőségekkel segítse a tagállamokat a hitelmegszorítások reálgazdaságra gyakorolt hatásainak kezelésében és a vállalkozások további folyamatos hitelhez jutásában. A korlátozott összegű, legfeljebb 500000 euróig terjedő, a tagállamok többsége által kedvezően fogadott összeegyeztethető támogatás [33] és a kezességvállalás formájában nyújtott támogatás kivételével az ideiglenes keretrendszer alkalmazása korlátozott volt.

82. Az ideiglenes keretrendszer biztosította lehetőségek többségét csak kevés tagállam vette igénybe, ráadásul a tagállamok 2009-ben az ideiglenes keretrendszer programjaira vonatkozó, jóváhagyott keretösszegnek csak a 2,7%-át folyósították. Ennek egyik oka az volt, hogy az ideiglenes keretrendszer időtartama túlságosan rövid volt (2010. december végéig kevesebb mint két év) ahhoz, hogy a tagállamok ideiglenes keretrendszer szerinti támogatási intézkedéseket dolgozhassanak ki, hagyhassanak jóvá és hajthassanak végre.

83. 2010. december 1-jén a Bizottság 2011. december 31-ig meghosszabbította az ideiglenes keretrendszert, de szigorúbb feltételekhez és fokozatos kivonáshoz kötötte. 2011. január 1-je óta minden (a tőkével, illetve értékvesztett eszközökkel kapcsolatos intézkedések formájában) állami támogatást igénylő banknak szerkezetátalakítási tervet kell benyújtania a Bizottságnak.

2. HÁTTÉRMAGYARÁZAT

AZ IDEIGLENES KERETRENDSZER

Az európai gazdaságélénkítési tervnek megfelelően a Bizottság számos ideiglenes intézkedést vezetett be, hogy a tagállamok kezelhessék a vállalkozásoknak a finanszírozáshoz jutás során felmerülő rendkívüli nehézségeit. Az ideiglenes keretrendszer lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy – bizonyos feltételek mellett – 2010 végéig a következőket biztosítsák:

a) korlátozott összegű támogatás, melynek mértéke vállalkozásonként három éven keresztül legfeljebb 500000 EUR lehet;

b) hitelekre nyújtott állami kezességvállalás, csökkentett díj mellett;

c) támogatott kölcsönök, főként környezetbarát termékek előállításához;

d) kkv-nként évi 2,5 millió EUR kockázatitőke-támogatás.

A BIZOTTSÁGI MONITORING

84. A Bizottság minden évben állami támogatási értesítőt tesz közzé, melyben értékeli a kevesebb és célzottabb állami támogatásra irányuló lisszaboni célkitűzések megvalósítása érdekében tett előrehaladást, és eseti alapon értékeli az állami támogatások általa végzett ellenőrzésének hatását is. A 85–95. bekezdés azt értékeli, hogy a Bizottság által gyűjtött adatok megbízhatóak és teljes körűek-e, valamint azt, hogy az általa végzett hatásvizsgálat kielégítő-e.

AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁSOKRA VONATKOZÓ TAGÁLLAMI ADATOK HIÁNYOSAK, ÉS MEGBÍZHATÓSÁGUK SEM MEGFELELŐ

PROBLÉMÁK MERÜLNEK FEL AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁSOKRA VONATKOZÓ ADATOK TAGÁLLAMOKTÓL TÖRTÉNŐ BESZERZÉSE SORÁN

85. Az év első negyedévében a Bizottság táblázatot juttat el a tagállamoknak, amelyben mindegyik felsorolt intézkedés esetében ki kell tölteniük az előző év során ténylegesen biztosított állami támogatási kiadásokra vonatkozó számadatokat. A tagállamoktól beérkezett adatok minősége változó, és az értesítővel foglalkozó munkacsoport (lásd: 90. bekezdés) sok időt fordít az adatok ellenőrzésére és a hiányzó adatok pótlására. Az érdekelt felek többsége az értesítővel kapcsolatos jelenlegi eljárást kifejezetten erőforrás-intenzívnek tartja.

86. Számos érdekelt fél a regionális és a helyi hatóságoktól való adatszerzés problémáiról számolt be, ugyanis a legtöbb tagállamban a nemzeti vagy szövetségi minisztériumon belül az állami támogatásokat koordináló szerv nem rendelkezik a regionális, illetve a helyi önkormányzatok feletti ellenőrzési vagy felügyeleti hatáskörrel. Ennek következtében a tagállamok által az állami támogatásokra vonatkozóan szolgáltatott és a Bizottság által felhasznált adatok valószínűleg hiányosak, a Bizottság állami támogatási értesítője ennek ellenére nem tartalmaz fenntartásokat.

87. Sok tagállam késik az adatszolgáltatással, de a határidő [34] betartásának elmulasztása miatt mindeddig csupán egy jogsértési eljárásra került sor. Az egyik legfőbb probléma az, hogy az állami támogatásokat koordináló központi egység (ha létezik) nem rendelkezik olyan hatékony, központosított rendszerrel, amely lehetővé tenné a Bizottság által kért adatok közvetlen előállítását, hanem azokat számos támogatásnyújtó hatóságtól kell beszereznie.

TÖBB TÁMOGATÁSTÍPUS NEM SZEREPEL AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁSI STATISZTIKÁKBAN

88. Az értesítő a tagállamok által a jelentéstételi év során az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdésében meghatározott állami támogatásra vonatkozik (lásd: 3. és 4. bekezdés). Ez a meghatározás szűkebb, mint a legtöbb tagállam által a saját nemzeti beszámolóikban használt meghatározás.

89. A vasúti ágazatnak nyújtott támogatást annak ellenére kizárják a statisztikákból, hogy egyre több nemzeti vasúti piac nyílt meg a verseny előtt. Mivel a támogatásban részesülő legjelentősebb ágazatok egyike ki van zárva a statisztikákból, a Bizottságnak átadott és az általa közzétett állami támogatási adatok nem tekinthetők teljes körűnek. Az állami támogatási értesítő első alkalommal 2010 őszén említi, hogy a tagállamok által a vasúti ágazatnak nyújtott támogatás összege 33,1 milliárd EUR, azaz az EU-27 2009. évi GDP-jének 0,3%-a, összesítései azonban – összehasonlítható adatok hiányában – nem tartalmazzák a vasúti ágazatnak nyújtott támogatásokat [35].

EGYES TÁMOGATÁSTÍPUSOK ESETÉBEN A SZÁMÍTÁSI MÓDSZER MEGKÉRDŐJELEZHETŐ

90. A tagállamok által kitöltött táblázatok beérkezését követően a Versenypolitikai Főigazgatóság állami támogatási értesítővel foglalkozó munkacsoportja egy sor ellenőrzést végez a potenciális rendellenességek feltárása érdekében, többek között összeveti a tagállamok által szolgáltatott adatokat a jóváhagyott költségvetéssel és a korábbi évek összegeivel.

91. A tagállamok számára nehézségeket okoz a megbízható költségvetési becslések bejelentése a SANI-rendszeren keresztül a Bizottság felé. Sok esetben nem ismert az intézkedés sikerességének mértéke. Néhány támogatásnyújtó – ahelyett, hogy a Bizottság kérésének megfelelően a teljes időszakra vonatkozó költségvetést adná meg – rendszeresen csak az első évre vonatkozóan adja meg a várható kiadást.

92. A Bizottság által egyes támogatástípusok – különösen a pénzügyi szektornak nyújtott támogatások – értékének kiszámításához használt módszer némileg önkényes. Az adóügyi intézkedések esetében a tagállamok gyakran költségvetési becsléseket szolgáltatnak, mivel a jogi keretrendszer összetettsége és a kedvezményezettek magas száma miatt nem számítható ki a tényleges összeg.

AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁS FOGALMÁNAK BIZONYOS VÁLTOZÁSAI AKADÁLYOZZÁK A STATISZTIKÁK IDŐBELI ALAKULÁSÁNAK ÖSSZEHASONLÍTHATÓSÁGÁT

93. Az adatok különböző évek közötti összehasonlítását megnehezítik a jogszabályokban és a számadatok bemutatásában bevezetett változások. A de minimis támogatás esetében a felső határ [36] fontosságának növekedése, illetve a felső határ emelkedése miatt például a tagállamok által bejelentett állami támogatási számadatok egyre csökkenő tendenciát mutatnak, és ez megnehezíti az egymást követő évek statisztikáinak összevetését.

AZ ELŐZETES ÉRTÉKELÉSEK SZÁMA KORLÁTOZOTT, ÉS A BIZOTTSÁG UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSI TEVÉKENYSÉGET NEM VÉGEZ

94. A bizottsági iránymutatások előzetes hatásvizsgálatot írnak elő "a legfontosabb, illetve a legtávolabbra mutató hatásokkal járó bizottsági kezdeményezések esetében". 2010 végéig számos kezdeményezés volt folyamatban, és ezekből kettő került véglegesítésre [37].

95. A Versenypolitikai Főigazgatóság 2007-es átszervezése keretében létrejött egy értékelő egység, de egy évvel később feloszlott anélkül, hogy jelentős munkát végzett volna az állami támogatások területén. 2010-ben a Versenypolitikai Főigazgatóság projektet indított egy olyan "utólagos értékelési" feladatkör kialakítására, amelynek célja a főigazgatóság meglévő szakpolitikáinak az érintett piacokra gyakorolt tényleges hatásának értékelése, valamint a korábbi tapasztalatok tanulságainak levonása. 2010 végén az utólagos értékelési feladatkör még nem működött.

KÖVETKEZTETÉS ÉS AJÁNLÁSOK

A BIZOTTSÁGNAK NINCS ELÉG BIZONYOSSÁGA ARRÓL, HOGY VALAMENNYI LÉNYEGES ÁLLAMI TÁMOGATÁSI ÜGGYEL FOGLALKOZIK-E

96. A tagállami rendszerek többsége nem ad kellő bizonyosságot arról, hogy az állami támogatások bejelentésére vonatkozó kötelezettséget valóban betartják. Noha a Bizottság tett néhány lépést a tagállamokkal való együttműködés javítására a bejelentési kötelezettségüket illetően, ezek nem voltak kielégítőek. Vannak alkalmi jellegű, hivatalból indított vizsgálatok, a Bizottság azonban nem tesz eleget a bejelentésköteles ügyek feltárása érdekében, és leginkább harmadik felek által emelt panaszokra hagyatkozik. Jogilag nem vizsgálhatja felül rendszeresen a tagállami eljárásokat a megbízhatóságuk biztosítása érdekében, monitoringgal kapcsolatos tevékenységei pedig korlátozottak. Ebből adódóan felmerül annak kockázata, hogy bizonyos állami támogatások feltáratlanul maradnak.

1. AJÁNLÁS

A Bizottságnak a következők érdekében felül kell vizsgálnia az állami támogatások kezelésére szánt erőforrásainak elosztását és felhasználását:

a) Proaktív álláspontra kell helyezkednie a tagállamokkal való kapcsolatát illetően, és – a bevált gyakorlatok terjesztésével és több gyakorlati útmutatással – fokozottabban kell törekednie az állami támogatásokra vonatkozó szabályok tudatosítására.

b) Fokoznia kell monitoringgal kapcsolatos tevékenységeit, a minták mérete és a hatókör tekintetében egyaránt.

c) A jogellenes támogatások feltárása érdekében hivatalból indított vizsgálatait módszeresebben és célirányosabban kell megszerveznie.

AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁSI ELJÁRÁSOK, KÜLÖNÖSEN AMI A PANASZOKAT ILLETI, MÉG MINDIG ELHÚZÓDNAK ÉS NEM ÁTLÁTHATÓAK

97. Bár az ügykezelés számos operatív elemét megfelelőképpen bonyolítják, és a pénzügyi válsággal összefüggő ügyeket is gyorsan kezelték, a jóváhagyási eljárás számos bejelentett állami támogatási intézkedés esetében továbbra is hosszadalmas. A panaszok kezelése különösen problémás. A panaszok növekvő száma, az eljárások elhúzódása, valamint az, hogy sok panaszt alacsony prioritásúként kezelnek, egyre több lezáratlan ügyet eredményez.

98. Jogbizonytalansághoz vezet az, hogy a Bizottság vizsgálati eljárásai hosszú időt vesznek igénybe, valamint hogy az érdekelt felek az eljárás előrehaladásáról nem kapnak tájékoztatást.

2. AJÁNLÁS

a) Az átláthatóság fokozása és a határozathozatali folyamat felgyorsítása érdekében a Bizottság tegyen kötelező érvényű kötelezettségvállalást arra, hogy az előzetes vizsgálatot – vagy határozathozatal vagy formális vizsgálati eljárás indítása révén – a kezdeti bejelentés beérkezését követő egy éven belül lezárja.

b) A Bizottságnak minimálisra kell csökkentenie a tagállamoknak kiküldött információnyújtási kérelmeket, és azokat a határozathozatalához szigorúan szükségesekre kell korlátoznia.

c) A Bizottságnak – annak érdekében, hogy valamennyi érdekelt fél számára nagyobb jogbiztonságot biztosítson – gyorsan kell kezelnie az alaptalan panaszokat.

d) A Bizottságnak rendszeres időközönként tájékoztatnia kell a panasztevőt, a tagállamot és a kedvezményezettet valamennyi ügy előrehaladásáról (vagy annak hiányáról) és a vizsgálat kimeneteléről.

e) A Bizottságnak rendes munkamódszerei javítása érdekében mérlegelnie kell, hogy levonhatók-e tanulságok a pénzügyi válság kezelésére irányuló tevékenységéből.

f) A Bizottságnak az erőforrás-felhasználás optimalizálása érdekében tökéletesített időrögzítési és vezetői jelentéstételi rendszert kell bevezetnie az egyes ügyekre fordított idő és az egyes ügykezelők munkaterhének eredményes nyomon követésére.

A BIZOTTSÁG NEM VÉGEZ ÁTFOGÓ ÉRTÉKELÉST AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁSOK ELLENŐRZÉSÉNEK UTÓLAGOS HATÁSÁRÓL

99. A Bizottság által az állami támogatások ellenőrzésének nyomon követésére tett kísérleteket gátolják a megbízhatatlan adatok. Legfontosabb jelentéstételi eszközének, a félévenkénti állami támogatási értesítőnek több hiányossága van: a teljesség, illetve a kellő megbízhatóság és összehasonlíthatóság hiánya, valamint az adatok késői rendelkezésre állása.

100 . Ezen túlmenően – néhány esettanulmány kivételével – a Bizottság még nem értékelte az állami támogatások ellenőrzésére irányuló tevékenységének az európai gazdaságra gyakorolt utólagos hatását.

3. AJÁNLÁS

a) A Bizottságnak javítania kell adatgyűjtési folyamatának hatékonyságát és megbízhatóságát.

b) A Bizottságnak rendszeresen értékelnie kell az állami támogatásoknak és az állami támogatások ellenőrzésének a vállalkozásokra, a piacokra és a gazdaság egészére gyakorolt utólagos hatását.

Ezt a jelentést a IV. kamara Igors LUDBORŽS számvevőszéki tag elnökletével a 2011. október 25-i ülésén, Luxembourgban fogadta el.

a Számvevőszék nevében

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

elnök

[1] A Tanács 1999. március 22-i 659/1999/EK rendelete az EK-Szerződés 93. cikkének (az EUMSZ jelenlegi 108. cikkének) alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról (HL L 83., 1999.3.27., 1. o.).

[2] A Bizottság 2004. április 21-i 794/2004/EK rendelete az EK-Szerződés 93. cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 659/1999/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról (HL L 140., 2004.4.30., 1. o.).

[3] Az EUMSZ 107. cikke (1) bekezdésének meghatározása szerint; a Bizottság statisztikáiból kizárt támogatástípusokról lásd még: 88–89. bekezdés.

[4] Forrás: COM(2010) 701 végleges, 2010. december 1.– Állami támogatási értesítő, Jelentés az uniós tagállamok által nyújtott állami támogatásokról, 2010. őszi kiadás.

[5] COM(2005) 107 végleges, 2005. június 7., Állami támogatási cselekvési terv – Kevesebb és célzottabb állami támogatás: ütemterv az állami támogatás 2005–2009 közötti reformjához (tárgyalási okirat).

[6] Több érdekelt fél kifejezésre juttatta az állami támogatási szabályok magánjogi végrehajtási rendszerének igénybevételével kapcsolatos nehézségeit, mivel a versenytársak számára nehéz az állítólagosan összeegyeztethetetlen támogatásokra vonatkozó információk összegyűjtése, és ez költségesebb, mint a Bizottsághoz intézett panasz.

[7] Lásd: az eljárási rendelet 4. cikkének (5) bekezdése. A bejelentés akkor tekinthető teljesnek, ha annak kézhezvételétől számított két hónapon belül, vagy a kért kiegészítő információk átvételétől számított két hónapon belül a Bizottság nem kér további információt. Ha a Bizottság további információt kér (információnyújtási kérelem kiküldése útján), a kért információk tagállam általi benyújtásakor újabb két hónapos időszak kezdődik.

[8] Az eljárási rendelet 4. cikkének (2)–(4) bekezdése.

[9] COM(2010) 701 végleges.

[10] Dánia, Németország, Franciaország, Olaszország, Ciprus, Magyarország, Szlovénia és az Egyesült Királyság.

[11] A Tanács 1998. május 7-i 994/98/EK rendelete az Európai Közösséget létrehozó szerződés 92. és 93. cikkének a horizontális állami támogatások bizonyos fajtáira történő alkalmazásáról (HL L 142., 1998.5.14., 1. o.).

[12] A Bizottság 2008. augusztus 6-i 800/2008/EK rendelete a Szerződés 87. és 88. cikke alkalmazásában a támogatások bizonyos fajtáinak a közös piaccal összeegyeztethetőnek nyilvánításáról (általános csoportmentességi rendelet) (HL L 214., 2008.8.9., 3. o.).

[13] Lásd: Európai Bizottság, Éves jelentés a versenypolitikáról, 2009 (http://ec.europa.eu/competition/publications/annual_report/2009/hu.pdf).

[14] Összehasonlításképpen: 2009-ben a Bizottságnak csaknem 1000 csoportmentességi intézkedést jelentettek be utólagosan, több mint 200 programot pedig előzetesen.

[15] A Bizottság 2006. december 15-i 1998/2006/EK rendelete a Szerződés 87. és 88. cikkének a de minimis támogatásokra való alkalmazásáról (HL L 379., 2006.12.28., 5. o.).

[16] Ha a tagállam úgy véli, hogy valamely tervezett intézkedés nem képez állami támogatást, de nem teljesen biztos ebben, és azt szeretné, ha a Bizottság határozna erről.

[17] A Versenypolitikai Főigazgatóság állami támogatásra vonatkozó mutatói szerint 2010 második negyedévében az új állami támogatási ügyeknek kevesebb mint 6%-a az 1. prioritás alá, 82%-uk pedig a 2. prioritás alá tartozott.

[18] A Bizottság közleménye az állami támogatások bizonyos típusainak kezelésére vonatkozó egyszerűsített eljárásról (HL C 136., 2009.6.16., 3. o.).

[19] Forrás: Versenypolitikai Főigazgatóság, Állami támogatásra vonatkozó mutatók (State aid indicators), IV. szakasz, 10.b. pont. A Versenypolitikai Főigazgatóság időszerűségre vonatkozó mutatói az eldöntött ügyekhez kapcsolódó eljárás megindítása és lezárása között eltelt időről számolnak be az eljárás megindításának éve szerint, és ezért túlságosan pozitívan állítják be az elmúlt éveket, mivel a jellegükből adódóan hosszú, továbbra is eldöntetlen ügyekre nem terjednek ki.

[20] 2008 és 2009 vonatkozásában ezek a számok nem meggyőzőek, mivel még mindig van több eldöntetlen ügy.

[21] Az eljárási rendelet 7. cikkének (6) bekezdése.

[22] "Az állami támogatás 87. cikk (3) bekezdése szerinti összeegyeztethetőségének vizsgálatára vonatkozó közös elvek" című, 2009. május 6-i bizottsági szolgálati munkadokumentum kifejti a Bizottság által az összetett gazdasági elemzésre benyújtott ügyek vizsgálata során használt módszereket (http://ec.europa.eu/competition/state_aid/reform/reform.html).

[23] "Az állami támogatás 87. cikk (3) bekezdése szerinti összeegyeztethetőségének vizsgálatára vonatkozó közös elvek" című dokumentum 9. bekezdése.

[24] Ezzel szemben ez a szám 2008. január 1-jén 192, 2009. január 1-jén 233, és 2010. október 30-án 270 volt, folyamatos emelkedést mutatva.

[25] Ez a szám még mindig növekszik, mivel néhány ügy még mindig folyamatban van.

[26] Forrás: állami támogatásokra vonatkozó bizottsági mutatók. Ezek a statisztikák tulajdonképpen alulbecsülik a panaszok vizsgálatához szükséges időt, ugyanis néhány állítólagos ügy úgy zárul le, hogy azt másik főigazgatósághoz továbbítják, vagy pedig úgy, hogy formális vizsgálati eljárás indul. Az állítólagos ügy lezárása a panasztevő szempontjából egyik forgatókönyv szerint sem jelenti az eljárás befejeződését.

[27] COM(2010) 282 végleges, 2010. június 3. – A Bizottság jelentése – 2009. évi jelentés a versenypolitikáról, SEC(2010) 666.

[28] 2008 júliusa óta a Bizottság ideiglenesen lezárja azokat a "visszafizettetési ügyeket, amelyek esetében a tagállam a nemzeti rendszerében rendelkezésre álló valamennyi szükséges intézkedést elfogadta, de a visszafizettetés nem tekinthető teljesen végrehajtottnak". Az ideiglenesen lezárt visszafizettetési ügyek újra megindíthatók, különösen akkor, ha az ideiglenes lezárás alapját képező ítéletet érvénytelenítették.

[29] Ezen eljárások némelyike több bírósági ügyből áll.

[30] A következő tárgyú bizottsági közlemények:

- Az állami támogatásokról szóló szabályoknak a pénzintézetek vonatkozásában a jelenlegi pénzügyi világválsággal összefüggésben tett intézkedésekre történő alkalmazása (HL C 270., 2008.10.25., 8. o.);

- A pénzintézetek feltőkésítése a jelenlegi pénzügyi válságban: a támogatás szükséges minimális szintre történő korlátozása és az indokolatlan versenytorzulás kiküszöbölését célzó biztosítékok (HL C 10., 2009.1.15., 2. o.);

- Az értékvesztett eszközök közösségi bankszektorban történő kezelése (HL C 72., 2009.3.26., 1. o.);

- A pénzügyi szektor életképességének helyreállítása és a jelenlegi válságban hozott szerkezetátalakítási intézkedések értékelése az állami támogatási szabályok alapján (HL C 195., 2009.8.19., 9. o.).

[31] A Bizottság közleménye – A Közösség iránymutatása a nehéz helyzetben lévő vállalkozások megmentéséhez és szerkezetátalakításához nyújtott állami támogatásokról (HL C 244., 2004.10.1., 2. o.).

[32] Ideiglenes közösségi keretrendszer a finanszírozási lehetőségek elérésének támogatására irányuló állami támogatási intézkedésekhez a jelenlegi pénzügyi és gazdasági válságban (HL C 83., 2009.4.7., 1. o.); és annak későbbi módosításai (HL C 261., 2009.10.31., 2. o. és HL C 303., 2009.12.15., 6. o.).

[33] Ez nem szerepel a statisztikákban, mivel a de minimis támogatás az EUMSZ 107. cikkének (1) bekezdésében foglalt meghatározás szerint nem minősül támogatásnak.

[34] A 794/2004/EK végrehajtási rendeletben meghatározott határidő.

[35] COM(2010) 701 végleges.

[36] Értékét az EK-Szerződés 87. és 88. cikkének a csekély összegű (de minimis) támogatásokra való alkalmazásáról szóló, 2001. január 12-i 69/2001/EK bizottsági rendelet (HL L 10., 2001.1.13., 30. o.) eredetileg 100000 euróban állapította meg, amely 2007-től 200000 euróra emelkedett (az 1998/2006/EK bizottsági rendelet révén, lásd fent). A de minimis támogatás nem minősül állami támogatásnak, és a tagállamok többsége nem gyűjt róla adatot.

[37] Bizottsági szolgálati munkadokumentum – A következő dokumentumot kísérő hatásvizsgálat: "Az állami támogatás szabályainak a közszolgálati műsorszolgáltatásra történő alkalmazásáról szóló bizottsági közlemény", SEC(2009) 893 és annak összefoglalása: SEC(2009) 892.

--------------------------------------------------

MELLÉKLET

AZ ÁLLAMI TÁMOGATÁSOK BIZOTTSÁG ÁLTALI ELLENŐRZÉSÉRE VONATKOZÓ FŐBB SZABÁLYOK

AZ EUMSZ 107. CIKKE (AZ EKSZ KORÁBBI 87. CIKKE)

1. Ha a Szerződések másként nem rendelkeznek, a belső piaccal összeegyeztethetetlen a tagállamok által vagy állami forrásból bármilyen formában nyújtott olyan támogatás, amely bizonyos vállalkozásoknak vagy bizonyos áruk termelésének előnyben részesítése által torzítja a versenyt, vagy azzal fenyeget, amennyiben ez érinti a tagállamok közötti kereskedelmet.

2. A belső piaccal összeegyeztethető:

a) a magánszemély fogyasztóknak nyújtott szociális jellegű támogatás, feltéve hogy azt a termék származásán alapuló megkülönböztetés nélkül nyújtják;

b) a természeti csapások vagy más rendkívüli események által okozott károk helyreállítására nyújtott támogatás;

c) a Németországi Szövetségi Köztársaság Németország felosztása által érintett egyes területei gazdaságának nyújtott támogatás, amennyiben a támogatásra a felosztásból eredő gazdasági hátrányok ellensúlyozásához szükség van. Öt évvel a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően e pontot a Tanács a Bizottság javaslata alapján elfogadott határozattal hatályon kívül helyezheti.

3. A belső piaccal összeegyeztethetőnek tekinthető:

a) az olyan térségek gazdasági fejlődésének előmozdítására nyújtott támogatás, ahol rendkívül alacsony az életszínvonal vagy jelentős az alulfoglalkoztatottság, valamint a 349. cikkben említett térségek gazdasági fejlődésének előmozdítására nyújtott támogatás, ezek strukturális, gazdasági és társadalmi helyzetére tekintettel;

b) valamely közös európai érdeket szolgáló fontos projekt megvalósításának előmozdítására vagy egy tagállam gazdaságában bekövetkezett komoly zavar megszüntetésére nyújtott támogatás;

c) az egyes gazdasági tevékenységek vagy gazdasági területek fejlődését előmozdító támogatás, amennyiben az ilyen támogatás nem befolyásolja hátrányosan a kereskedelmi feltételeket a közös érdekkel ellentétes mértékben;

d) a kultúrát és a kulturális örökség megőrzését előmozdító támogatás, ha az az Unión belüli kereskedelmi és versenyfeltételeket nem befolyásolja a közös érdekkel ellentétes mértékben;

e) a támogatás olyan egyéb fajtái, amelyeket a Tanács a Bizottság javaslata alapján hozott határozatával határoz meg.

AZ EUMSZ 108. CIKKE (AZ EKSZ KORÁBBI 88. CIKKE)

1. A Bizottság a tagállamokkal együttműködve folyamatosan vizsgálja a tagállamokban létező támogatási programokat. A Bizottság javaslatot tesz a tagállamoknak a belső piac fokozatos fejlődése vagy működése által megkövetelt megfelelő intézkedések meghozatalára.

2. Ha a Bizottság – azt követően, hogy felhívta az érintett feleket észrevételeik megtételére – megállapítja, hogy egy állam által vagy állami forrásból nyújtott támogatás a 107. cikk értelmében nem egyeztethető össze a belső piaccal, vagy hogy az ilyen támogatást visszaélésszerűen használják fel, úgy határoz, hogy az érintett állam köteles a Bizottság által kitűzött határidőn belül a támogatást megszüntetni vagy módosítani.

Ha az érintett állam a kitűzött határidőn belül nem tesz eleget ennek a határozatnak, a Bizottság vagy bármely érdekelt állam – a 258. és 259. cikk rendelkezéseitől eltérve – közvetlenül az Európai Unió Bíróságához fordulhat.

Valamely tagállam kérelmére a Tanács egyhangúlag úgy határozhat, hogy a tagállam által nyújtott vagy nyújtani kívánt támogatást – a 107. cikk rendelkezéseitől vagy a 109. cikk alapján elfogadott rendeletektől eltérve – a belső piaccal összeegyeztethetőnek kell tekinteni, ha az ilyen határozatot rendkívüli körülmények indokolják. Ha a Bizottság e támogatást illetően már megindította az e bekezdés első albekezdésében említett eljárást, a kérelem tagállam általi benyújtása a Tanácshoz a Tanács álláspontjának kinyilvánításáig az eljárás felfüggesztését eredményezi.

Ha azonban a Tanács a kérelem benyújtásától számított három hónapon belül nem nyilatkozik, az ügyben a Bizottság határoz.

3. A Bizottságot az észrevételei megtételéhez szükséges időben tájékoztatni kell minden támogatás nyújtására és módosítására irányuló szándékról. Ha a Bizottság úgy ítéli meg, hogy ez a szándék a 107. cikk értelmében nem egyeztethető össze a belső piaccal, haladéktalanul megindítja a (2) bekezdés szerinti eljárást. Amíg ebben az eljárásban végső határozat nem születik, az érintett tagállam a tervezett intézkedéseket nem hajthatja végre.

4. A Bizottság rendeleteket fogadhat el az állami támogatások azon csoportjaira vonatkozóan, amelyeket a Tanács a 109. cikknek megfelelően az e cikk (3) bekezdésében említett eljárás alól mentesíthetőnek ítélt.

--------------------------------------------------