[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 2008.5.22

COM (2008) 312 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

Válasz a nukleáris biztonsággal és üzembiztonsággal kapcsolatos nemzetközi szintű kihívásra

(előterjesztő: a Bizottság)

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

Válasz a nukleáris biztonsággal és üzembiztonsággal kapcsolatos nemzetközi szintű kihívásra

1. BEVEZETÉS

Az 1986. évi csernobili szerencsétlenség rámutatott a nem kellő biztonsággal kialakított olyan atomerőművek üzemeltetésének katasztrofális következményeire, amelyek alacsony biztonsági és üzembiztonsági kultúrájú, valamint nem megfelelő szabályozási kerettel rendelkező országokban találhatók.

Valószínű, hogy a világon az atomerőművek száma emelkedni fog, mivel a nemzetközi szereplők az energiaellátásban használatos energiatípusok körének bővítésével igyekeznek fokozni az energiaellátás biztonságát annak érdekében, hogy fenntartsák gazdasági versenyképességüket a történelmi csúcsokat elérő olajárak ellenére, valamint hogy módot találjanak az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentésére, illetve elkerülésére.

E közlemény célja áttekinteni azokat a biztonsággal és üzembiztonsággal kapcsolatos kihívásokat, amelyeket a nukleáris energia egyre fokozódó földrajzi elterjedése okoz, valamint ajánlásokat javasolni

1. azon kulcsfontosságú problémákra, amelyek terén az EU többletértéket teremt;

2. földrajzi és műszaki prioritásokon alapuló munkaprogramra;

3. harmadik országok támogatására szolgáló, nukleáris biztonsággal és üzembiztonsággal kapcsolatos csomagok lehetséges elemeire.

2. AZ ATOMENERGIA FELHASZNÁLÁSÁNAK ELTERJEDÉSE

AZ ATOMENERGIA ELőÁLLÍTÁSA SZÁMOS FEJLETT ORSZÁGBAN RÉGÓTA BELETARTOZIK AZ ENERGIAELLÁTÁSBAN HASZNÁLATOS ENERGIATÍPUSOK KÖRÉBE, ÉS NÉHÁNY ILYEN ORSZÁG TERVEZI IS AZ ATOMENERGIA FELHASZNÁLÁSÁNAK KITERJESZTÉSÉT. OROSZORSZÁG ÉS KÍNA PÉLDÁUL EGYARÁNT KINYILVÁNÍTOTTA AZON SZÁNDÉKÁT, HOGY 2020-ig fejenként több mint 20 GW-tal kívánja növelni nukleáris kapacitását. Oroszország fokozza továbbá a nukleáris technológiák értékesítését is: atomerőműveket adott el Kínának és Indiának (építés alatt), valamint nemrégiben írt alá szerződést arról, hogy Bulgáriában épít atomerőművet.

Számos olyan ország, amely jelenleg nem állít elő atomenergiát, fejezte ki érdeklődését egy esetleges atomerőmű megépítése tekintetében. Némelyikük az EU szomszédságában található (Jordánia, Egyiptom, Tunézia, Algéria, Marokkó, Belarusz), míg mások, például Szaúd-Arábia, az Egyesült Arab Emírségek, Vietnam, Thaiföld, Chile és Venezuela, az EU-tól távol helyezkednek el. Az Arab Liga és az Öbölmenti Együttműködési Tanács is támogatja, hogy tagjai mozdítsák elő a nukleáris energia felhasználását. E csoportok néhány tagországa olyan régiókban található, amelyek geopolitikailag kihívást jelentenek. Az Irán nukleáris fejlesztését övező problémák mindenki előtt ismeretesek.

Az EU atomenergia-ipara magas színvonalú, és az Unió e téren az évtizedek során szerzett tapasztalatai alapján arra is képes figyelmet fordítani, hogy atomerőművet építő vagy építeni szándékozó partnereivel együttműködjön annak érdekében, hogy az atomenergiával kapcsolatos valamennyi tevékenységre a legmagasabb nukleáris biztonsági és üzembiztonsági előírásoknak megfelelően kerüljön sor. A nukleáris biztonsággal és a nukleáris fegyverek elterjedésének megakadályozásával kapcsolatos kérdésekre úgy kell tekinteni, mint az EU által e területen folytatott politika egymáshoz kapcsolódó két oszlopára.

3. NUKLEÁRIS BIZTONSÁG

3.1. A TACIS nukleáris biztonsági program öröksége

A Szovjetunió 1991-es széthullásakor néhány új független állam már rendelkezett különböző korú és kialakítású atomerőművel, nem voltak meg azonban a gazdasági forrásaik és független erőforrás- és biztonságkezelési politikáik, amelyek révén ezeket a nyugati előírásokhoz tudták volna igazítani. A Nemzetközi Atomenergia Ügynökség kapta a feladatot, hogy feltárja a nukleáris biztonság terén fennálló hiányosságokat Közép-Európában és az új független államokban. A TACIS nukleáris biztonsági programot azért hozták létre, hogy válaszolni lehessen ezekre a kihívásokra, valamint hogy figyelembe lehessen venni a G7-ek által Münchenben 1992-ben elfogadott stratégiát[1].

A TACIS nukleáris biztonsági program keretében 1991 óta a különösen Oroszországnak, Ukrajnának és kisebb mértékben Kazahsztánnak és Örményországnak nyújtott segítséget továbbra is fenn kellene tartani. Konszolidációra van szükség, valamint néhány hagyományos feladatot, mint például a szabályozó hatóságoknak nyújtandó támogatást, belátható időn belül teljesíteni kell. Az atomerőműveknél megvalósuló helyszíni segítségnyújtás a műveletek biztonságának fokozása irányába mutat, és szintén folytatásra érdemes.

Oroszországban fontos továbbra is nyomon követni az olyan első generációs reaktorok fejlődését, amelyek nem felelnek meg a jelenleg nemzetközileg elfogadott nukleáris biztonsági előírásoknak, és amelyek felújítását az EU-ban már nem tartják gazdaságosnak. Erre ki kell majd térni az UCTE és az IPS/UPS-rendszerek közötti villamosenergia-kereskedelem kapcsán azzal a céllal, hogy meggyőzzük Oroszországot, kötelezze el magát e reaktorok minél hamarabbi bezárása mellett.

Oroszország folytatja északnyugaton az Északi Flotta örökségének felszámolását. Az atom-tengeralattjárók, jégtörők, tengeri bázisok és szárazföldi bázisok területén keletkező radioaktív hulladék eltávolítása és tárolása komoly műszaki és pénzügyi problémát jelent. A TACIS nukleáris biztonsági program keretében az EK 40 millió euróval járult hozzá az északi dimenzióra vonatkozó környezeti partnerség (Northern Dimension Environmental Partnership) alapjának atomenergiával kapcsolatos tételéhez, valamint számos projektet és tanulmányt támogatott a térségben. További finanszírozásra is vannak tervek.

Ukrajnában az EU az ez idáig juttatott 240 millió euróval a Csernobili Szarkofág Alap egyik fő támogatója, hasonlóképpen járul hozzá a nukleáris biztonsági számlához, amely az erőmű leszerelésével kapcsolatos projekteket finanszírozza. Mindkét alapot az Európai Újjáépítési és Fejlesztési Bank (EBRD) kezeli. Ezenfelül a Bizottság egyéb projekteket is kezel, köztük a TACIS által összesen 50 millió euróval finanszírozott, a szilárd radioaktív hulladékok kezelésére szolgáló ipari komplexumét is. További kötelezettségvállalásokra is szükség lesz a nukleáris biztonsági számla és a Csernobili Szarkofág Alap keretén belüli projektek finanszírozásához. Az Euratom hitelkeretéből származó, 83 millió USD összegű kölcsönnel finanszírozták a Rovno 4 és a Khmelnitsky (Hmelnickij) 2 egység felújítási programját (K2R4-projekt). Ahogyan Oroszországban is, az atomenergiával foglalkozó ukrán szabályozó hatóságok is részesülnek további támogatásban a belátható jövőben. Az atomerőműveknél megvalósuló helyszíni segítségnyújtás a műveletek biztonságának fokozása irányába mutat, és szintén folytatásra érdemes.

A 2005-ben Ukrajnával aláírt energetikai együttműködésről szóló szándéknyilatkozat[2] előrevetíti az ukrán atomerőművek biztonságának értékelését. Nemrégiben indult el a Bizottság, a Nemzetközi Atomenergia Ügynökség és Ukrajna erre irányuló közös projektje, amelyet legnagyobb mértékben a nukleáris biztonsági együttműködési eszközből finanszíroznak. Az EU biztosította Ukrajnát, hogy támogatja teljes mértékű felvételét az Energiaközösségbe, amennyiben a nukleáris biztonságot Ukrajna valamennyi működő atomerőművében kielégítő szintűnek lehet értékelni. Ezen atomerőművek biztonsági korszerűsítését az ukrán villamosenergia-szolgáltatónak szintén el kell végeznie a K2R4 számára nyújtott Euratom-kölcsönről szóló szerződésben foglaltaknak megfelelően.

Az Örményországban található medzamori atomerőművet, amely szovjet gyártmányú első generációs reaktor, 1988-ban erős földrengés érte, amelyet követően az erőművet le is állították. Energiahiány miatt azonban a kormány úgy döntött, hogy 1995-ben újraindítja az atomerőmű 2. egységét. Az EU – mindamellett, hogy az atomerőmű bezárása végső határidejének meghatározása érdekében nyomást gyakorolt az örmény kormányra – egyéb adományozókkal együttműködésben a Nemzetközi Atomenergia Ügynökség égisze alatt mintegy 25 millió euróval járult hozzá a legsürgősebb nukleáris biztonsági módosítások kivitelezéséhez. Eközben az örmény kormány jelezte, hogy 2016-ban szándékozik az erőművet bezárni. Ez a dátum elfogadhatatlan a nemzetközi közösség számára, és az EU továbbra is igyekszik rábírni az örmény kormányt, hogy hamarabb zárja be az erőművet. Mindazonáltal az erőmű továbbműködése miatt fennálló kockázatok csökkentése érdekében, különösen Dél-Kaukázus térségében, továbbra is támogatást kell nyújtani a legsürgősebb rövid távú biztonságfejlesztési intézkedések végrehajtásához.

Kazahsztánban a kormánytól a nemzetközi közösséghez érkezett segítségkérést követően a Nemzetközi Atomenergia Ügynökség irányítása alatti, nemzetközi adományozókból álló csoport értékelési tervet dolgozott ki a Szemipalatyinszk melletti nukleáris kísérleti telep állapotának felmérésére. A Bizottság szolgálatai jelentős részt vállaltak ebben a munkában, amelynek eredményeképpen létrejött egy projekt a kísérleti telep vizsgálatára. Ezenfelül a Bizottság továbbra is finanszíroz az aktaui atomerőmű leállítására irányuló projekteket.

A Bizottság szolgálatai továbbra is aktívan részt vesznek a G8-ak nukleáris biztonsági és védelmi csoportjában, amely a G7-ek 1992-ben létrehozott nukleáris biztonsági munkacsoportjának feladatait vette át. A csoport határozta meg az új független államok / közép- és kelet-európai országok nukleáris biztonsági fejlesztéseinek programját, amelyet a nemzetközi közösség finanszíroz majd. 1995-ben a G7-ek nukleáris biztonsági munkacsoportja tárgyalta az Ukrajna, a G7-ek és a Bizottság közötti szándéknyilatkozatot, amely tárgyalás eredményeképpen 2000 decemberében bezárták az utolsó működő csernobili egységet is. A csoport közvetítő szerepet töltött be a téren, hogy további kötelezettségvállalásokra kerüljön sor a csernobili projekt folyamatosan növekvő költségeinek fedezésére.

3.2. Új projektek a nukleáris biztonság terén

Tény, hogy számos partnerünk szerint mind a nukleáris program elindítása, mind pedig jelenlegi tevékenységeik kiterjesztése egyaránt új kihívások elé állítja az EU-t.

Az atomenergia-termelésre irányuló programot indítani kívánó „fejlődő országok” zöménél jelenleg nincs meg az a jogszabályi és szabályozási infrastruktúra, amely annak eléréséhez szükséges, hogy a biztonság kérdése legyen a tervezésre, kivitelezésre és működésre vonatkozó döntések vezérfonala. Ráadásul ezekben az országokban gyakran nincs meg a szükséges szaktudás és a megfelelő ipari infrastruktúra sem. E tények kihívást teremtenek a nukleáris biztonság és üzembiztonság terén, amely kihívásra az EU-nak felelnie kell. Ezenfelül szintén jelentős külső segítségre szorulhat néhány, már meglévő atomenergia-programmal rendelkező ország – különösen azok, amelyeknél gyors expanzió várható.

Mivel a TACIS nukleáris biztonsági program 2006-ban véget ért, a Bizottság nukleáris biztonságot és üzembiztonságot érintő tevékenységeinek folytatására és kiterjesztésére elfogadták a tevékenységét az egész világra kiterjesztő új nukleáris biztonsági együttműködési eszközt . E finanszírozási eszköz pénzügyi forrásai a 2007–2013 közötti időszak tekintetében mintegy 524 millió euróra rúgnak[3]. Ezenfelül az Euratom hitelkeret továbbra is nyitva marad Oroszország, Ukrajna és Örményország számára.

Mivel Oroszország és Ukrajna egyre kevéssé szorul támogatásra, és az új független államokon kívüli országokban új szükségletek keletkeznek, a Bizottságnak újra kell értékelnie annak módját, ahogyan a harmadik országokkal kapcsolatos tevékenységeit[4] prioritási sorrendbe sorolja a nukleáris biztonság és üzembiztonság terén. A harmadik országokkal kapcsolatos jövőbeli támogatás/együttműködés célkitűzéseit a következők szerint lehetne összefoglalni:

- a nukleáris biztonság kultúrájának fejlesztése (már a tervezés és a működés szintjeit is ideértve),

- az ionizáló sugárzás elleni védelem fejlesztése,

- a radioaktív hulladékkal és fűtőelemekkel kapcsolatos problémák kezelése,

- segítségnyújtás a nukleáris biztonsági intézkedések végrehajtásában.

Az e célkitűzések elérését szolgáló programok és projektek meghatározása során figyelembe veszik továbbá a hozzáférhető pénzügyi eszközök és humán erőforrás korlátozott voltát is.

3.3. Egyéb eszközök

Az EU-nak számos egyéb eszköz is a rendelkezésére áll az együttműködés fejlesztése során. A nukleáris biztonsággal és üzembiztonsággal kapcsolatos kérdések az Euratom-Szerződés hatálya alá tartoznak, amely lehetővé teszi, hogy a Bizottság – a Tanács jóváhagyásával – e területen nemzetközi megállapodásokat kössön[5]. Az atomenergia békés felhasználása és a nukleáris kutatások terén folytatott együttműködés elősegítése érdekében megállapodásokat kötött számos országgal, többek között Ausztráliával, Kanadával, az Egyesült Államokkal, Japánnal, Argentínával, Ukrajnával és Üzbegisztánnal.

Az EU a nukleáris biztonság terén megállapodásokat írt alá továbbá olyan országokkal is, mint például Ukrajna vagy Kazahsztán. A Közösség egyre több, harmadik országokkal kötött nemzetközi megállapodás szerződő fele, és folyamatosan erősíti a nemzetközi szervezetekkel, különösen a Nemzetközi Atomenergia Ügynökséggel folytatott együttműködést a nukleáris fegyverek elterjedésének visszaszorítása és a nukleáris biztonság és üzembiztonság fokozása érdekében.

Emellett a Közösség nukleáris kutatási és oktatási/képzési politikája, amely felöleli az Euratom hetedik keretprogram égisze alatt zajló maghasadási programot is, forrásokkal rendelkezik a Közös Kutatóközpont közvetett és közvetlen fellépései számára. Ezáltal jelentős szinergiák alakulhatnak ki a nukleáris biztonság és üzembiztonság terén.

4. NUKLEÁRIS BIZTONSÁG ÉS ATOMSOROMPÓ

4.1. A jelenlegi helyzet

A nukleáris üzembiztonságot (azaz a nukleáris létesítmények biztonságos kialakítását, működtetését és leszerelését, valamint a hulladékok ártalmatlanításának szabályozását) nem lehet elválasztani a nukleáris biztonság kérdésétől (azaz a nukleáris létesítmények fizikai biztonságától, a nukleáris anyagok szállításától, a gazdátlan sugárforrások ellenőrzésétől, az észlelési kapacitástól és a vészhelyzeti műveletektől).

Tekintve néhány anyag, felszerelés és nukleáris létesítmény esetleges kettős (békés és hadi) felhasználását[6], az atomenergia felhasználásának növekedése fokozhatja az illegális elterjedés kockázatát is[7]. Emellett komoly gondot okoz, hogy esetleg nem állami szereplők is felhasználhatnak békés célú nukleáris technológiákat terrorizmus vagy egyéb bűncselekmények céljából. A hasadóanyagok csempészete elleni küzdelem új kapacitások kiépítését igényli nemzeti, regionális és nemzetközi szinten.

Az üzembiztonsággal kapcsolatos kockázatok kezelése érdekében a közelmúltban számos kezdeményezésre került sor annak érdekében, hogy megerősítsék a Nemzetközi Atomenergia Ügynökség ellenőrző mechanizmusait, a nukleáris anyagok kiviteli ellenőrzésének szabályait, a határellenőrzést és a nukleárisüzemanyag-ciklus „multilateralizálását”[8]. A megerősített együttműködésről szóló együttes nyilatkozat, amelyet most készít elő a Bizottság és a Nemzetközi Atomenergia Ügynökség, szintén az atomenergiával kapcsolatos biztonsági kockázatok általános csökkentését célozza.

Az EU a fenti intézkedéseket a tömegpusztító fegyverek elterjedése elleni 2003. évi EU-stratégia, valamint az ENSZ Biztonsági Tanácsának 1540. számú 2004. áprilisi határozatának teljes mértékű támogatása révén segíti. Az Általános Ügyek és Külkapcsolatok Tanácsának (GAERC) 2003. november 17-i következtetéseivel összhangban az EU is belefoglalja a harmadik országokkal kötött megállapodásaiba a nukleáris fegyverek elterjedésének megakadályozásáról szóló záradékot. Ezenfelül a Bizottság támogatni fogja, hogy valamennyi olyan állam megerősítse és végrehajtsa a nukleáris anyagok és a nukleáris létesítmények fizikai védelméről szóló, 2005. július 8-án Bécsben módosított egyezményt, amelynek atomenergia-programja van, vagy ilyen program indítását tervezi.

A létfontosságú infrastruktúrák védelmére vonatkozó európai programnak van továbbá egy olyan külső vonatkozása is, amely különleges szándéknyilatkozatok tételét és a legjobb gyakorlatok harmadik országokkal folytatandó cseréjét vetíti előre a létfontosságú infrastruktúrák biztonságának fokozása tekintetében.

Közösségi programok és tanácsi együttes fellépések révén az EU az 1990-es évek eleje óta aktív szerepet vállal a nukleáris fegyverek elterjedése kockázatának csökkentésében, külön figyelmet szentelve a FÁK országaira, továbbá világszerte igyekszik kezelni a kockázatokat és fenyegetéseket az újonnan elfogadott stabilitási eszköz révén is. Az említett eszköz számos kérdéssel foglalkozik annak érdekében, hogy megelőzze a tömegpusztító fegyverek elterjedését[9]. Végezetül a tömegpusztító fegyverek elterjedésének kockázatával az európai biztonsági stratégia jelenleg folyó felülvizsgálata is foglalkozik.

A nukleáris fűtőanyaggal való ellátás biztosítása szintén jelentős tényező az atomerőműveket üzemeltető, valamint atomenergia-programot indítani kívánó országok számára. A hosszú távú beszállítói kapcsolatok fontosak a nukleáris anyagokat beszállítók és felhasználók számára, hiszen fontos fenntartani a piac kiegyensúlyozott és kiszámítható működését. Az Euratom olyan együttműködési megállapodásokat kötött a fő beszállító országokkal (pl. Ausztráliával, Kanadával, az USA-val, Kazahsztánnal), amelyek rendelkeznek a felek közötti rendszeres konzultációk tartásáról. A megállapodások tartalmaznak egy záradékot a nukleáris anyagok „békés felhasználásáról”, valamint biztonsági intézkedések alkalmazását írják elő, amelyek vonatkoznak a nukleáris anyagok harmadik országokba történő exportjára is.

4.2. Jövőbeli tevékenységek

A Közösség továbbra is erőfeszítéseket tesz annak biztosítására, hogy nemzetközi szinten is vegyék figyelembe a tömegpusztító fegyverek elterjedésének megakadályozására, valamint a védelemre és biztonságra irányuló intézkedések legmagasabb szintű előírásait, amelyeket a Közösség folyamatosan továbbfejleszt[10]. A Közösségnek nyitottnak kell lennie a harmadik országokkal való fokozott együttműködés feltárására, hogy előmozdíthassa a tömegpusztító fegyverek elterjedésének megakadályozására irányuló tevékenységeket, valamint a védelem és biztonság kérdését. A nemzetközi Euratom-megállapodások tárgyalása és aláírása során a Közösségnek törekednie kell arra, hogy partnerei valamennyi jelentős nemzetközi egyezményhez csatlakozzanak. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a Bizottság különleges közleményt szándékozik intézni a Tanácshoz és a Parlamenthez az Euratom-Szerződés által a nukleáris fegyverek elterjedésének megakadályozása terén a Közösségre ruházott hatáskörökről.

5. AZ EU ÁLTAL TEREMTETT HOZZÁADOTT ÉRTÉK

Valamennyi ország, amely atomenergiát kíván polgári célokra felhasználni és szándéka szigorúan tiszteletben tartani a nemzetközileg elismert biztonsági és üzembiztonsági követelményeket, szembesülni fog azzal a kihívással, amelyet az egyre növekvő lehetőségek (humánerő- és pénzügyi források és infrastruktúra) és a nemzetközi kötelezettségek tiszteletben tartásához szükséges jogszabályi keret és intézmények kialakítása jelent. Az EU a közösségi intézmények és a tagállamok révén jelentős hozzájárulást nyújthat, amely az atomenergiával és a TACIS nukleáris biztonsági program végrehajtásával (lásd fent) kapcsolatos kiterjedt tapasztalatain és a rendelkezésére álló eszközökön alapul.

A Bizottság oly módon avatkozik majd be, hogy kizárólag a nukleáris biztonság és üzembiztonság fejlesztésére kidolgozott tevékenységekre összpontosít majd, ideértve tanulmányok készítését, a jogszabályok továbbfejlesztését, az intézményfejlesztést és a már meglévő atomerőműveknél néhány kivételes esetben a berendezést. Különleges figyelmet szentel a biztonsággal, üzembiztonsággal és a tömegpusztító fegyverek elterjedésének megakadályozásával foglalkozó képzéseknek, hogy ezáltal mérsékelje az érintett országokban fennálló, a teljes mértékben képzett humán erőforrást érintő hiányosságokat. Támogatási csomagokat kell kidolgozni annak érdekében, hogy e folyamatok fenntarthatók maradjanak az EU-tól érkező támogatás megszűnését követően is.

6. PROGRAMOZÁSI KRITÉRIUMOK A 2007–2013-AS IDőSZAKRA

A TACIS keretében támogatott országokkal való együttműködés a belátható jövőben is folytatódni fog. Más országok tekintetében a finanszírozási prioritások stratégiai, földrajzi és műszaki feltételekre alapulnak majd.

6.1. Stratégiai és földrajzi feltételek

Amikor a nukleáris biztonságot és üzembiztonságot érintő támogatások kiosztása terén a prioritások meghatározására kerül majd sor, a következő stratégiai és földrajzi megfontolásokat kell a megfelelő időben figyelembe venni:

- az ország földrajzi, stratégiai és geopolitikai fontossága az EU számára, ideértve a földrajzi közelséget, valamint a nukleáris biztonsági együttműködési eszközhöz és a stabilitási eszközhöz való hozzájárulást az európai szomszédságpolitika célkitűzéseinek elérése érdekében[11],

- az ország hajlandóságát az együttműködésre és a tömegpusztító fegyverek elterjedése elleni küzdelemben való megbízható részvételre,

- az ország politikai stabilitását, valamint képességét különösen arra, hogy hosszú távon pénzügyi hozzájárulást biztosítson.

6.2. Műszaki feltételek

Műszaki szempontból a következő vonatkozásokat kell figyelembe venni, amikor az EK harmadik országokkal való együttműködésének prioritásai kerülnek meghatározásra:

- a polgárok és létesítmények biztonságával, valamint az üzembiztonsággal kapcsolatos problémák sürgős jellege[12],

- azon tény, hogy az érintett országban küszöbön áll-e, hogy hiteles atomenergia-programot dolgoznak ki.

A különféle harmadik országokat kategorizálni lehet a jelenlegi helyzet alapján, tekintettel az atomenergia területén szerzett tapasztalataikra és kinyilatkoztatott törekvéseikre a következők szerint:

- működő atomerőművel rendelkező országok,

- kutatóreaktorokat működtető országok, amelyek esetleg atomenergia-programot kívánnak/nem kívánnak indítani,

- kutatóreaktorral nem rendelkező országok, amelyek atomenergia-programot kívánnak indítani.

A nukleáris biztonsággal kapcsolatos kérdéseken túl néhány országban fejlesztésre van szükség az ionizáló sugárzás elleni védelem terén, valamint segítséget kell kapniuk a nukleáris biztonsági intézkedések végrehajtásában is.

7. KÖVETKEZTETÉSEK

Mivel az atomenergia felhasználása földrajzilag egyre inkább terjed, az EU-nak hosszú múltra visszatekintő politikájára és szakértelmére támaszkodva kell folytatnia a partnereivel folytatott munkát, hogy ösztönözze a nukleáris biztonsággal és üzembiztonsággal kapcsolatos legszigorúbb előírásoknak való megfelelést.

A Bizottság partnereinek bevonásával azonosítani fogja, hogyan támogathatja a meglévő polgári célú atomenergia-programok legjobb gyakorlatainak elterjedését; valamint ahol új programok indítását tervezik, annak biztosítását, hogy a nukleáris biztonság és üzembiztonság szempontjait teljes mértékben tiszteletben tartsák a döntéshozatali eljárásokban, a tervek elkészítésénél és végrehajtásánál, valamint az erőművek későbbi működtetésénél.

[1] Párhuzamos programot fogadtak el a PHARE keretében annak érdekében, hogy fejlesszék az EU tagjelölt országainak nukleáris biztonságát.

[2] Szándéknyilatkozat az Európai Unió és Ukrajna közötti energetikai együttműködésről, amelyet 2005. december 1-jén írt alá Tony Blair, az Európai Tanács elnöke, José Manuel Barroso, az Európai Bizottság elnöke és Viktor Juscsenko, Ukrajna elnöke.

[3] Ezeket főként a 19.060401. költségvetési sorban használják majd fel.

[4] Az előcsatlakozási támogatási eszköz alá tartozó országok kivételével. Az iparosodott / magas jövedelmű országok elviekben szintén ki vannak zárva e körből.

[5] Az Euratom-Szerződés 10. fejezete (101. cikk).

[6] Lásd a nukleáris anyagok és a nukleáris létesítmények fizikai védelméről szóló, 2005. július 8-án Bécsben módosított egyezményt.

[7] A kettős felhasználású termékek és technológia kivitelére vonatkozó közösségi ellenőrzési rendszer kialakításáról szóló, 2000. június 22-i 1334/2000/EK tanácsi rendeletben foglaltak szerint.

[8] Erre például szolgál az USA által vezetett Globális Atomenergia Partnerség (Global Nuclear Energy Partnership), amelyben fejlett nukleáris technológiával rendelkező országok konzorciuma látja el fűtőanyaggal és reaktorokkal azokat az országokat, amelyek „beleegyeznek, hogy tartózkodnak a fűtőanyag-ciklussal kapcsolatos tevékenységektől”, mint például a dúsítástól és az újrafelhasználástól. Ez alapjában véve fűtőanyaglízing, ahol is a szállító felelősséget vállal a kiégett fűtőelemek végleges ártalmatlanítására.

[9] Az erre a célra fordítandó fő költségvetési sor a 19.060201 lesz.

[10] Lásd az európai energiapolitikáról szóló, 2007. január 10-i bizottsági közleményt, COM(2007)1 végleges, 18. és 19. o.

[11] A nukleáris programot indítani kívánó szomszédos országok közül különösen a Maghreb és a Mashrek régió fontos az Unióhoz való közelsége miatt. A közel-keleti régió másodlagos jelentőségű.

[12] Kiemelten kell foglalkozni a már atomenergia-programmal rendelkező, és különösen az e programot gyorsan végrehajtó olyan országokkal, amelyekkel ez idáig nem számoltak.