[pic] | EURÓPAI BIZOTTSÁG |

Brüsszel, 2010.9.28.

COM(2010) 512 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

Az Európai Bizottság 2009. évi jelentésea Stabilitási Eszközről{SEC(2010) 1114}

1. Bevezetés

Ezt a harmadik éves jelentést a Stabilitási Eszköz létrehozásáról szóló, 2006. november 15-i 1717/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (a továbbiakban: a Stabilitási Eszközről szóló rendelet) 23. cikkében előírt jelentéstételi kötelezettségnek megfelelően terjeszti az Európai Bizottság az Európai Parlament, a Tanács, a Gazdasági és Szociális Bizottság és a Régiók Bizottsága elé.

A jelentés a Stabilitási Eszközről szóló rendelet 6. cikkének (6) bekezdésében előírt jelentéstételi kötelezettség értelmében már korábban szolgáltatott információk kiegészítésére szolgál. A Bizottság 2007 óta kialakított gyakorlata értelmében tájékoztatást nyújt a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek azokról a rendkívüli támogatási intézkedésekről, amelyekhez – a válsághelyzetekre adott uniós válaszlépések részeként – a Stabilitási Eszköz keretében hozzájárulást biztosít. Az elfogadott intézkedések eredményeinek bemutatása érdekében az éves jelentést bizottsági szolgálati munkadokumentum egészíti ki, amely átfogó áttekintést ad a jelenleg alkalmazott intézkedések végrehajtásának állásáról.

2. A Stabilitási Eszköz háttere

2007. évi létrehozása és a 2007–2013 közötti időszakra szóló mintegy 2 milliárd EUR-s költségvetésének rendelkezésre bocsátása óta a Stabilitási Eszköz a biztonsági fenyegetések nemzeti és regionális szinten történő kezelése, illetve a kapacitásépítés révén számos konfliktusra és válságra reagált a világ minden részén, lehetővé téve ezáltal, hogy az EU idejében történő, hatékony és kiegészítő beavatkozásokat hajtson végre a konfliktusciklus bármely szakaszában.

Válságreagálás

A Stabilitási Eszköz költségvetésének nagyobbik részét az eszköz válságreagálási komponense teszi ki, amelyről a Stabilitási Eszközről szóló rendelet 3. cikke rendelkezik. Ez a komponens a 2007–2013-as időszakra vonatkozóan 1,4 milliárd EUR-t tesz ki. A Stabilitási Eszköz politikai válságok, erőszakos konfliktusok vagy természeti csapások elhárítására és az ezekre való reagálásra használható, és arra hivatott, hogy idejében rugalmas, integrált és politikailag érzékeny támogatást biztosítson harmadik országok számára.

A 2007 óta eltelt időben jelentős számban került sor ezen a területen – gyakran a humanitárius segítségnyújtással párhuzamosan – az átfogó uniós vagy szélesebb nemzetközi reagálást kiegészítő, a Stabilitási Eszközből finanszírozott intézkedésre. Az intézkedések során fontos szempont volt a segélyezés, a helyreállítás és a fejlesztés fokozottabb összekapcsolása, illetve a közös biztonság- és védelempolitikai missziók politikai céljai megvalósításának elősegítése. A Stabilitási Eszköz válságreagálási programjait – természetükből adódóan – nem lehet előre megtervezni. Meglévő vagy kialakulóban lévő válsághelyzetekre adott válaszként alakítják ki őket olyan esetekben, amikor az EU horizontális és földrajzi célkitűzéseit és stratégiai prioritásait figyelembe véve más uniós pénzügyi eszközökből nem lehet a segítségnyújtást elég gyorsan megoldani. A fellépések kiegészítő jellegűek, szinergiát teremtenek az uniós földrajzi szintű szakpolitikákkal és eszközökkel, illetve összhangban vannak az ország- és regionális stratégiák célkitűzéseivel.

A Stabilitási Eszköz esetében a jóváhagyási eljárásokat úgy alakították ki, hogy biztosítsák a legfeljebb 20 millió EUR összegű válságreagálási programok gyors elfogadását. Mivel a fellépések politikai természetűek, a döntéshozatali folyamat fontos részét képezik az EU-n belül és a megfelelő nemzeti hatóságokkal, nemzetközi és nem állami szereplőkkel folytatott konzultációk.

Hosszú távú kihívások

A Stabilitási Eszköz hosszabb távú dimenzióval is bír, amely három, „az együttműködés stabil feltételeinek keretein belül” támogatást nyújtó – programozható – komponenst fed le. Ezek a komponensek a következők: a biztonsági fenyegetésekkel kapcsolatos intézkedések a 4. cikk (1) bekezdése értelmében; a vegyi, biológiai, radiológiai és nukleáris anyagokhoz kapcsolódó kockázatok enyhítése a 4. cikk (2) bekezdése értelmében; és a válsághelyzetekre való felkészültség növelését célzó intézkedések a 4. cikk (3) bekezdése értelmében.

A Bizottság a Stabilitási Eszközről szóló, a 2007–2011 közötti időszakra vonatkozó stratégiai dokumentumban meghatározta a 4. cikk szerinti hosszú távú fellépések elsőbbséget élvező területeit. Ezek körébe a következők tartoznak: (i) a tömegpusztító fegyverek elterjedésének megakadályozására tett nemzetközi erőfeszítések támogatása a vegyi, biológiai, radiológiai és nukleáris anyagok és szerek ellenőrzése hatékonyságának javítása, a kettős felhasználású áruk ellenőrzése és a hadiipari szakemberek szakértelmének békés célokra történő felhasználása révén; (ii) a tiltott kereskedelem, a terrorizmus és a szervezett bűnözés által okozott fenyegetések kezelésére tett világszintű és több régiót átfogó erőfeszítések támogatása; (iii) hosszabb távú intézkedések a válságmegelőzéssel vagy válságreagálással foglalkozó nemzetközi szervezetek és nem állami szereplők kapacitásainak fejlesztésére.

3. Válságreagálás a Stabilitási Eszköz keretében (a Stabilitási Eszközről szóló rendelet 3. cikke szerinti rendkívüli támogatási intézkedések)

A lehetséges válságreagálási intézkedések korai és gyors felismerésének feltétele a brüsszeli uniós szolgálatok és a helyben működő EU-küldöttségek közötti jó együttműködés és kommunikáció. Ebben a szakaszban három tényezőt kell figyelembe venni: (i) az intézkedés létjogosultsága (valóban válsághelyzetről van szó, az intézkedés kiegészítő jellegű, szinergiák lehetősége más uniós válságreagálási intézkedésekkel); (ii) az intézkedés megvalósíthatósága (elegendő idő áll rendelkezésre a fellépés megfelelő előkészítésére, a végrehajtásban részt vevő, megbízható partner jelenléte); (iii) a tervezett fellépés politikai helyénvalósága. Hozzáadott értéket jelenthet, és növeli az EU-fellépés összhangját, ha az uniós tagállamokat idejekorán bevonják a tevékenységekbe, például úgy, hogy lehetővé teszik tagállami szakértők csatlakozását a Stabilitási Eszköz tényfeltáró misszióihoz.

3.1. Az eddigi intézkedések földrajzi megoszlása

2007 óta a világ 48 országában eszközölt 100 egyedi fellépés során összesen 350 millió EUR felhasználására került sor. Az elmúlt három év során végrehajtott válságreagálási fellépések földrajzi megoszlása meglehetősen kiegyensúlyozott képet mutat: a támogatások jelentős részét (kb. 25 %) továbbra is az afrikai régió kapja (elsősorban a Közép-afrikai Köztársaság, Csád, a Kongói Demokratikus Köztársaság, Szomália és Zimbabwe). Afrikát követi Ázsia (elsősorban Banglades, Kelet-Timor, Nepál, Pakisztán, a Fülöp-szigetek, Thaiföld déli része, Srí Lanka – kb. 20 %), a Közel-Kelet (Libanon, a megszállt palesztin területek, menekültek Szíriában – kb. 18 %), a Nyugat-Balkán és Kelet-Európa (Bosznia-Hercegovina, Koszovó[1], Moldovai Köztársaság – kb. 15 %), Latin-Amerika és a karibi térség (Bolívia, Kolumbia, Kuba, Haiti, Honduras, Nicaragua és Peru – kb. 11 %), valamint Közép-Ázsia és a Dél-Kaukázus (Örményország / Hegyi Karabah, Grúzia és Kirgizisztán – kb. 11 %).

3.2. Az intézkedések tárgya

Témájukat tekintve az elfogadott intézkedések igen változatosak, mivel az egyes kialakulóban lévő konfliktushelyzetek vagy a konfliktushelyzetek utáni állapotok konkrét szükségleteire irányulnak:

- rövid távú tanácsadás a biztonsági ágazat konfliktushelyzetet követő reformjának kialakításához és beindításához (Közép-afrikai Köztársaság, Kongói Demokratikus Köztársaság, Bissau-Guinea, Libanon, megszállt palesztin területek, Pakisztán, Kelet-Timor);

- felkészítő és támogató intézkedések azokon a területeken, ahol közös biztonság- és védelempolitikai misszió működik (Afganisztán, Csád, Kongói Demokratikus Köztársaság, Grúzia, Afrika szarva/kalózkodás, Koszovó[2], megszállt palesztin területek);

- az ENSZ és/vagy regionális szervezetek által irányított békefenntartó missziók és békeépítő tevékenységek támogatása (a MINURCAT Csádban, az Afrikai Unió és az ENSZ dárfúri közvetítő missziója, az Afrikai Unió Szomáliában);

- jogállamiság és átmeneti igazságszolgáltatás (Afganisztán, Kolumbia, Kirgizisztán, Libanon, Sierra Leone, Salamon-szigetek, Kelet-Timor, Nyugat-Balkán);

- ideiglenes kormányzatok és rendkívüli törvényszékek támogatása (Nemzetközi Polgári Hivatal (ICO) Koszovóban, Libanoni Különleges Bíróság, Sierra Leone-i Különleges Bíróság, Demokratikus Intézmények és Emberi Jogok Hivatala (ODIHR)/a volt Jugoszláviával foglalkozó nemzetközi büntetőtörvényszék (ICTY) program a Balkánon);

- konfliktusmegoldás és megbékélés (Kolumbia, Grúzia, Moldovai Köztársaság, Burma/Mianmar, Nepál, megszállt palesztin területek, Peru, Srí Lanka, Thaiföld déli része, Uganda, Zimbabwe);

- sérülékeny választási folyamatok támogatása (Afrika több országa, Bolívia, Comore-szigetek, Haiti, Moldovai Köztársaság, Pakisztán);

- konfliktushelyzetek és katasztrófák utáni helyreállítási programok (Banglades, Kuba, Kongói Demokratikus Köztársaság keleti része, Gázai övezet, Haiti, Libanon, Burma/Mianmar, Nicaragua, Peru) és közös ENSZ/Világbank/EU-szükségletfelmérések támogatása (8 esetben történt válságot követő közös szükségletfelmérés);

- a lakóhelyét elhagyni kényszerült lakosság támogatása (Grúzia, Libanon, Szíria).

3.3. Kivel működik együtt az Unió?

A Stabilitási Eszköz támogatásainak hozzávetőlegesen 48 %-a ENSZ-ügynökségeken keresztül kerül felhasználásra. Ezek az ügynökségek sok esetben gyors reagálásra képes, kiépített hálózatokkal rendelkeznek a válság vagy konfliktus által sújtott országokban. Az ENSZ kulcsszerepe mellett a Stabilitási Eszköz válságreagálási tevékenységéért felelős bizottsági szolgálatok kitüntetett figyelmet szentelnek a konfliktusmegelőzés és békeépítés terén speciális tapasztalatokkal rendelkező nemzetközi és helyi nem kormányzati szervezetek egyre bővülő hálózata által felhalmozott szakértelem kihasználásának. Ennek eredményeképpen a pénzeszközök 22 %-át nem kormányzati szervezeteken keresztül folyósítják. Az alapok 17 %-a egyéb, ENSZ-en kívüli nemzetközi szervezetekkel, például az Afrikai Unióval, az Európai Biztonsági és Együttműködési Szervezettel vagy a Világbankkal partnerségben kerül felhasználásra. A fennmaradó összeg folyósítását magáncégek (6 %), tagállami ügynökségek (4 %) és egyes esetekben helyi kormányzati szereplők (3 %) végzik.

[pic]

3.4. 2009-ben elfogadott válságreagálási programok ( rendkívüli támogatási intézkedések )

A Stabilitási Eszköz működésének harmadik évében ismét jelentős számú válságreagálási fellépést finanszírozott a Stabilitási Eszközről szóló rendelet alapján elfogadott rendkívüli támogatási intézkedések révén. 2009-ben összesen 20 finanszírozási határozat született és 26 fellépés vette kezdetét ilyen módon. A 19 06 01. jogcímcsoport keretében 2009-ben elfogadott valamennyi finanszírozási határozat teljes listáját a jelentést mellékleteit tartalmazó, a jelentést kísérő bizottsági szolgálati munkadokumentum tartalmazza.

Példának okáért megemlíthetjük a 2009 eleji, izraeli behatolás által okozott gázai pusztítást követő gyors reagálást, amelyre a Humanitárius Segélyek és Polgári Védelem Főigazgatósága (DG ECHO) által vezetett humanitárius művelettel párhuzamosan került sor. A további fontos új programok sorában említést érdemel a Pakisztánnak nyújtott civil terrorellenes támogatás (15 millió EUR), a Grúziában felhasznált, konfliktust követő támogatási csomag (14 millió EUR), és a zimbabwei átmenet rövid távú uniós stratégiájának támogatására folyósított hozzájárulás (10,5 millió EUR).

Több olyan projekt gyors elindítására is sor került, amely rövid idő alatt megszervezett, sérülékeny választási folyamatok számára biztosított sürgős támogatást, például Bolíviában, Zambiában és a Comore-szigeteken. A késedelem nélkül meghozott konfliktuscsillapítási intézkedések hozzájárultak a moldovai és a libanoni helyzet stabilizálásához. Az Afrika szarva körül kialakult instabil helyzet megoldására hivatott az Ádeni-öblön keresztül történő illegális kereskedelem felszámolását célzó jemeni program és a Kenyában és a Seychelles-szigeteken az EUNAVFOR-ATALANTA uniós katonai misszió által elfogott, kalózkodással gyanúsított személyek pereinek lebonyolításához biztosított támogatás.

3.5. Az EU-küldöttségek válságreagálásban játszott szerepe

Az uniós küldöttségek gyakran tesznek projektjavaslatokat a brüsszeli Bizottság számára, és közvetlen felelősséggel tartoznak az elfogadott rendkívüli támogatási intézkedések menedzseléséért. 2009-ben az intézkedések többségének irányítását – a 20 finanszírozási határozatból 19-et, valamint a Stabilitási Eszköz mechanizmusai keretében 15 fellépést – továbbadták végrehajtásra az érintett országban működő küldöttségnek. Ez lehetővé teszi a helyi partnerekkel kötendő szerződések időben történő megtárgyalását, és a projektek végrehajtásának szoros nyomon követését. Ennek eredményeként a Stabilitási Eszköz 2009. évi tevékenysége során a kötelezettségvállalások 80 %-a és a kifizetések 90 %-a az uniós küldöttségek vonatkozásában jelentkezett.

[pic][pic]

A Stabilitási Eszközt kezelő, küldöttségeknél dolgozó személyi állomány létszáma 22 főre nőtt; közülük nyolcan regionális válságreagálás-tervezési tisztviselőként dolgoznak, 14-en pedig projektmenedzseri feladatokat látnak el olyan küldöttségeknél, amelyek jelentős mértékű portfóliót kezelnek a Stabilitási Eszköz keretében.

3.6. Nemzetközi koordináció és kapcsolatok

Az Európai Bizottság 2009. június 3–4-én Making the difference: Strengthening capacities to respond to crises and security threats címmel konferenciát rendezett Brüsszelben a válságokra és a biztonsági fenyegetésekre való reagálást szolgáló kapacitások megerősítéséről. A találkozó résztvevői azt igyekeztek feltárni, melyek a válságreagálási kapacitások megerősítésének legeredményesebb módszerei. A konferencián uniós intézmények, civil szervezetek, a tudományos élet, valamint olyan nemzetközi szervezetek képviselői vettek részt, mint az ENSZ, a Világbank, az Arab Államok Ligája és az Afrikai Unió.

Emellett az uniós konfliktusmegelőzés, válságkezelés és békeépítés témakörében számos könyv is napvilágot látott. Ezek célja, hogy a célcsoportok folyamatosan tájékoztatást kapjanak az uniós válságreagálási kapacitásokkal és fellépésekkel kapcsolatos fejleményekről. A kiadványok az interneten is elérhetők, a következő címen: http://ec.europa.eu/external_relations/ifs/publications/index_en.htm.

3.7. A Stabilitási Eszköz válságreagálási intézkedései és a közös biztonság- és védelempolitika közötti kiegészítő jelleg – a biztonság és fejlesztés összefüggésrendszere

Biztosítandó, hogy az EU átfogóan reagáljon a válsághelyzetekre, a Stabilitási Eszközből támogatott fellépések kidolgozása során 2009-ben is fontos hangsúlyt kapott a közös biztonság- és védelempolitikával való komplementaritás, amint azt a Kenyában és a Seychelles-szigeteken az EUNAVFOR-ATALANTA uniós katonai misszió által elfogott, kalózkodással gyanúsított személyek pereinek lebonyolítására biztosított támogatás is bizonyítja.

A kiegészítő jelleg további példái lehetnek azok az esetek, amikor a Stabilitási Eszközből folyósított támogatásokat egyrészt a közös biztonság- és védelempolitika kontextusában, másrészt már létező uniós segélyprogramok keretében nyújtják. A megszállt palesztin területek, Koszovó[3] és Afganisztán jelentette, kiemelten kezelt, tartós válsággócok közös jellemzője, hogy esetükben az uniós fejlesztési támogatás már megkezdte a legfontosabb uniós stabilizációs prioritások megoldását, mivel e prioritások beépíthetők voltak a 2007–2013-as programozási ciklusba. E három esetben a EU-nak a biztonság és a fejlesztés terén játszott központi szerepét a fenti válságövezetekbe telepített négy közös biztonság- és védelempolitikai misszió is megerősíti (EUPOL COPPS és EUBAM Rafah, EUPOL Afghanistan és EULEX Kosovo).

Mivel az említett területek már más uniós forrásokból is jelentős támogatáshoz jutnak, a Stabilitási Eszköz által esetükben biztosított támogatás fokozottan célirányos és kiegészítő jellegű, azaz a más módon nem kezelt igények kielégítésére irányul. Koszovóban ez például az Egyesült Nemzetek Ideiglenes Koszovói Missziója (UNMIK) IV. pillérének záró szakaszával kapcsolatos tevékenységeket, a bírók és ügyészek átvilágítását és a Nemzetközi Polgári Hivatal kezdeti folyó költségeinek fedezését jelentette. A Közel-Keleten a Stabilitási Eszköz a palesztin biztonsági szolgálatok reformját célzó uniós erőfeszítések támogatásaként és az EUPOL COPPS munkájának kiegészítéseként a Stabilitási Eszköz felszereléseket biztosított a polgári rendőrség számára, illetve 20 millió EUR-s konfliktust követő támogatást nyújtott a Gázai övezetben. Afganisztánban a Stabilitási Eszköz egy magas szintű szakértői csoport kiküldésével újraindította az afgán igazságügyi reform-erőfeszítéseket; ezt a fellépést ma a fejlesztési együttműködési finanszírozási eszköz (DCI) programja folytatja. Grúziában pedig, ahol a 2008. évi orosz-grúz háborút követően ugyancsak elhúzódó válsághelyzettel kell szembenéznünk, a Stabilitási Eszköz az Európai Szomszédsági és Partnerségi Támogatási Eszközzel (ENPI) és a közös biztonság- és védelempolitika eszközeivel együtt fejti ki hatását.

Más területeken, így Acehben, Bolíviában, Kolumbiában, Haitin, Mindanaón, Pakisztánban, Srí Lankán, Thaiföld déli részén, Kelet-Timorban és Jemenben olyan esetekben kellett politikai válság vagy instabilitás miatt késedelem nélkül mozgósítani a Stabilitási Eszközt, amikor más uniós eszközök igénybevételére nem nyílt mód. Ezekben az országokban az uniós fejlesztési segélyek jórészt a szegénység hosszú távú felszámolására tett erőfeszítéseket és a millenniumi fejlesztési célok megvalósítását szolgálják, a közös biztonság- és védelempolitika eszközrendszerének mozgósítására pedig nincs lehetőség. Ez igazolja, hogy a Stabilitási Eszköz a válságreagálás terén bővítette az EU földrajzi és politikai lehetőségeit.

4. A Stabilitási Eszköz hosszú távú komponense (a Stabilitási Eszközről szóló rendelet 4. cikke)

A Bizottság 2009 áprilisában fogadta el a Stabilitási Eszköz hosszú távú fellépései számára irányadó, a 2009–2011 közötti időszakra szóló többéves indikatív programot. A program 225 millió EUR-ban rögzíti a 4. cikkben felsorolt három kiemelt területen nyújtható támogatás felső határát. Új, a kalózkodás elleni fellépést szolgáló kapacitásépítési programokat tartalmaz parti államok számára, része továbbá az egyik első bizottsági terrorizmusellenes program, melynek fókuszában az afgán-pakisztáni régió és a Száhel-övezet áll, valamint egy, a nyugat-afrikai és latin-amerikai kokaincsempészettel összefüggő szervezett bűnözés felszámolását célzó program. A Stabilitási Eszköz „válsághelyzetekre való felkészültség” komponensében intenzív párbeszéd folyik civil szervezetekkel, EU-tagállamokkal, valamint nemzetközi és regionális szervezetekkel a „békeépítő partnerség” keretében. 2009-ben kerültek elfogadásra ennek eredményeképpen a transzregionális biztonsági fenyegetések és a nonproliferáció, valamint a békeépítési partnerség témájában kidolgozott 2009. évi cselekvési programok.

Visszatekintve megállapítható, hogy a 2007 és 2009 közötti három évben összesen 139 millió EUR felhasználására került sor a Stabilitási Eszköz hosszú távú céljainak szolgálatában. Ezen belül 36 millió EUR szolgálta a transzregionális biztonsági fenyegetések elleni fellépéseket (4. cikk (1) bekezdés), 83 millió EUR jutott a vegyi, nukleáris és biológiai anyagokkal és szerekkel kapcsolatos kockázatcsökkentés és készültség terén hozott intézkedésekre (4. cikk (2) bekezdés), és 20 millió EUR-t fordítottak a válsághelyzetekre való felkészültség növelésére (4. cikk (3) bekezdés, békeépítési partnerség).

4.1. Transzregionális intézkedések a szervezett bűnözés, csempészet, a létfontosságú infrastruktúrák védelme, a közegészségügyet érintő fenyegetések és a terrorizmus elleni küzdelem terén

A 2009–2011-es új indikatív programozás alapján 2009. szeptember 25-én fogadták el a kokaincsempész-útvonalakkal és a kritikus tengeri útvonalakkal foglalkozó, 14 millió EUR összegű 2009. évi cselekvési tervet. A tervet egy 1 millió EUR összegű, a tengeri helyzetfelméréssel és kockázatokkal foglalkozó kísérleti projekt egészíti ki. Az új cselekvési program homlokterében az illegális transzregionális áramlások elleni küzdelem és az integrált megközelítés kialakítása áll. Ez utóbbi segítségével egyszerre kezelhetők a szervezett bűnözés és a terrorizmus közötti kapcsolatok az Unió számára kiemelt fontossággal bíró válságövezetekben. Az egyik legfontosabb megoldandó probléma a kábítószer-prekurzorok és kézi lőfegyverek illegális kereskedelme.

Az e téren megvalósítandó uniós fellépés kiegészíti majd a tagállamok folyamatban lévő és tervezett erőfeszítéseit. Következésképpen a szoros koordináció és a tagállami szakértők bevonása a programok végrehajtásába fontos eleme a nemzeti közigazgatási rendszerekben felhalmozott szakértelem által lehetővé tett szinergiák maximális kihasználásának. E szinergiák kihasználása érdekében a Bizottság a Stabilitási Eszköz keretében szakértői támogatási eszközt hozott létre, amely lehetővé teszi a nemzeti szakértők mobilizálását és részvételének finanszírozását a helyi missziókban, valamint a fellépések kidolgozása, végrehajtása és nyomon követése során. A szakértői támogatási eszközben történő részvételi szándék kifejezésére való 2009. évi felhívás rendkívül sikeres volt: állami és félállami szervek mintegy 180 jelentkezést nyújtottak be a tagállamokból. 2009 végéig 30 országban több mint 40 szakértői küldetés került végrehajtásra.

2009-ben az EU minden többoldalú fórumon és a harmadik országokkal folytatott politikai párbeszéd keretei között továbbra is szorgalmazta a kézi lőfegyverek és könnyű fegyverek ügyét. Az Unió transzregionális dimenzióval rendelkező konkrét projekteken keresztül igyekezett felhívni a figyelmet a kézi lőfegyverek, könnyű fegyverek és robbanóanyagok elterjedése és csempészete jelentette destabilizáló hatásokra. Közép-Amerikában az EU támogatja a kézi- és könnyűfegyverek ellenőrzésének közép-amerikai programja (CASAC) keretében a lőfegyverek és robbanóanyagok közép-amerikai és környező országokbeli illegális kereskedelme elleni küzdelemre irányuló erőfeszítéseket (1 millió EUR). Afrikában az EU az Afrika–EU stratégiai partnerség céljaival összhangban, a Nairobiban működő Kézi Lőfegyverek Regionális Központján (RECSA) keresztül támogatja a lőfegyverek és robbanóanyagok illegális felhalmozása és kereskedelme elleni harcot (3,3 millió EUR).

4.2. Intézkedések a vegyi, nukleáris és biológiai anyagokkal kapcsolatos kockázatcsökkentés és készültség terén

E komponens tekintetében 2009. november 30-án fogadták el az új, 2009–2011-es indikatív program alapján kidolgozott harmadik éves cselekvési programot, amely 32 millió EUR-t irányoz elő az intézkedésekre.

A program támogatást nyújt vegyi, biológiai, radiológiai és nukleáris kiválósági központok létrehozásához, civil kapacitások bővítéséhez, a vegyi, biológiai, radiológiai és nukleáris anyagok illegális kereskedelme elleni küzdelmet szolgáló civil képességek erősítéséhez és információcseréhez, a biológiai fenyegetések elleni képességek javításához. A moszkvai Nemzetközi Tudományos és Technológiai Központnak (ISTC) és az Ukrajnai Tudományos és Technológiai Központnak (STCU) nyújtott támogatás révén hozzájárul a korábban a hadiiparban dolgozó tudósok és mérnökök alternatív foglalkoztatásához, valamint támogatja a nukleáris létesítmények leszerelését és a korábban tömegpusztító fegyverek kifejlesztésén dolgozó iraki tudósok más területeken történő alkalmazását szolgáló kapacitásépítést.

A két korábbi (2007-es és 2008-as) éves cselekvési programban meghatározott valamennyi tevékenység vonatkozásában megtörtént a szerződések megkötése, és megkezdődtek a konkrét tevékenységek. A program eredményeinek első értékelése 2010 januárjában vette kezdetét. Az értékelés során három területet vizsgál a Bizottság: a kettős felhasználású termékek exportellenőrzése, a vegyi, biológiai, radiológiai és nukleáris anyagok illegális kereskedelme elleni harc, és a korábban tömegpusztító fegyverek kifejlesztésén dolgozó tudósok és mérnökök szakértelmének polgári területen történő alkalmazása. Az értékelés eredményeit a Bizottság figyelembe veszi majd az erre a komponensre vonatkozó 2012–2013. évi stratégia és indikatív program kidolgozása során.

4.3. A Stabilitási Eszköz „válsághelyzetekre való felkészültség” komponense

2009. június 30-án a Bizottság elfogadta a Stabilitási Eszköz – békeépítő partnerségként is ismert – felkészültségi komponensére vonatkozó, 5 millió EUR költségvetésű éves cselekvési programot, amelynek homlokterében a következő tevékenységek álltak: i) fokozott együttműködés és kapacitásépítés a nemzetközi, regionális és szubregionális szervezetekkel; ezen belül a program támogatja az ENSZ közvetítői támogató egységét (MSU), az ENSZ Béketeremtő Támogató Hivatalát (PSO), a törékeny helyzetű államok és a fejlesztési partnerek között a béke- és államépítésről folyó nemzetközi párbeszédet, a bizonytalan államokban és helyzetekben történő megfelelő nemzetközi fellépésre vonatkozó alapelvek végrehajtását nyomon követő, az OECD Fejlesztési Támogatási Bizottságának (DAC) titkársága által irányított programot és a releváns nemzetközi, regionális és szubregionális szervezetek közötti korai jelzőrendszer-hálózatok közös eszközökkel és munkamódszerekkel történő felvértezését; ii) polgári stabilizációs missziókban részt vevő legfeljebb 600 további rendőrségi szakértő képzése.

A békeépítési partnerség keretében 2009-ben megrendezett négy konzultációs találkozó révén tovább erősödött a civil szervezetekkel folytatott párbeszéd is. Két találkozó témája maga a partnerség helyzete volt, míg a másik két találkozó résztvevői azt vitatták meg, milyen módon lehetne európai és helyszínen dolgozó civil szervezeti szakértők számára lehetővé tenni, hogy eszmecserét folytassanak uniós döntéshozókkal konkrét válságövezetek, például Bosznia-Hercegovina, valamint Hegyi Karabah vonatkozásában.

2009 első felében megkezdődött a békeépítési partnerség eddigi eredményeinek felmérése. A tanulmány célja az volt, hogy a releváns szereplőkkel (bizottsági szolgálatok, civil társadalom, Európai Parlament stb.) folytatott konzultációk nyomán megfogalmazza a partnerség első évének tapasztalatait, és javaslatokat tegyen a további teendőkre. Jórészt e javaslatok alkotják majd a Stabilitási Eszköz felkészültségi komponensére vonatkozó 2010. évi cselekvési terv alapját. A tanulmány főbb ajánlásai a békeépítés lehető legtágabb fogalmának alkalmazását szorgalmazzák. Emellett előtérbe kell helyezni azokat a tematikus és transzverzális kezdeményezéseket is, amelyek több területi kontextusban is működőképesek, és amelyeknek az Unió által támogatott más tevékenységeket és szakpolitikai prioritásokat kiegészítő jellege egyértelműen bizonyítható.

Említést érdemel végül, hogy a civil társadalommal való kommunikáció újabb csatornájaként megkezdte működését a békeépítési partnerség internetes portálja. A weboldalon (https://webgate.ec.europa.eu/tariqa/PeaceBuilding/) a civil szervezetek regisztrálhatják magukat, és elektronikus értesítések formájában tájékoztatást kaphatnak a partnerséget érintő legfrissebb fejleményekről.

5. A Stabilitási Eszköz költségvetési folyamatai

5.1. 2009

A 2009. évi költségvetésben a Stabilitási Eszköz rövid és hosszú távú komponensének elszámolására szolgáló három költségvetési sorba (19.0601, 19.0602 és 19.0603) összesen 182 442 000 EUR kötelezettségvállalás és 132 822 913 EUR kifizetés került beállításra.

A válsághelyzetekre való reagálás és felkészültség tekintetében (a Stabilitási Eszközről szóló rendelet 3. cikke és 4. cikkének (3) bekezdése, illetve a 19.0601 sz. költségvetési sor) a kötelezettségvállalások 100 %-os teljesítési arányt mutattak az év végén. A teljes összegből 5 millió EUR-t kötöttek le a békeépítési partnerség 2009. évi cselekvési programja keretében válsághelyzetekre való felkészültség növelésére. A fennmaradó 130 millió EUR-t válságreagálásra kötötték le. A válsághelyzetekre való reagálást és felkészültséget szolgáló kifizetések 113 millió EUR-t tettek ki. A kifizetési előirányzatok teljesítési aránya az év végén meghaladta a 90 %-ot. Ez magasabb a 2008. évi 86 %-nál és a 2007. évi 68 %-nál.

A válságreagálás sebességének javulását jelzi továbbá az a tény is, hogy a 2009-es kötelezettségvállalások 92 %-ára megszülettek a szerződések, és még ugyanebben az évben kifizették a szerződött összegek kétharmadát.

Ugyancsak teljes mértékben (100%) lekötésre került a Stabilitási Eszköz fennmaradó hosszú távú komponensére a 2009. évi költségvetésben előirányzott 47 millió EUR (4. cikk (1) és (2) bekezdés, illetve a 19.0603 és 19.0602 sz. költségvetési sorok), és az összeg csaknem felét még ugyanebben az évben le is fedték szerződésekkel.

5.2. A 2007-ben és 2008-ban elfogadott válságreagálási programok vonatkozásában elért előrehaladás

A 2007. és 2008. évi válságreagálási intézkedések és eszközök mindegyikére létrejöttek a szerződések, éspedig a rendelkezésre álló költségvetési előirányzatok 100 %-os felhasználása mellett (215 millió EUR, nem számítva a békeépítési partnerségre átcsoportosított 20 millió EUR-t). A 2007 során elfogadott válságreagálási intézkedések többsége és a 2008-ban elfogadott fellépések mintegy fele befejeződött 2009-ben. A 2007 óta elfogadott 100 intézkedés közül összesen 40 fejeződött be, és a szerződött összegek hozzávetőlegesen 80 %-a került kifizetésre. A kötelezettségvállalások, szerződések és kifizetések részletes statisztikáit az e jelentést kísérő és a jelentés mellékleteit magában foglaló szolgálati munkadokumentum tartalmazza.

6. Következtetés

A fentiek fényében megállapítható, hogy a Stabilitási Eszköz a létrehozása óta eltelt három év során mind politikai jelentősége, mind stratégiai irányultsága és általános koherenciája tekintetében, de operatív és költségvetési teljesítménye vonatkozásában is jóval kiforrottabbá vált.

Alátámasztja ezt a megállapítást az az új összehasonlító elemzés is, amely a Stabilitási Eszköz, az ENSZ Béketeremtési Alapja és a Világbank Államépítési és Béketeremtési Alapja működését vizsgálta. Az Egyesült Királyság Nemzetközi Fejlesztési Minisztériuma megbízásából készült és a Kanada, Japán, Hollandia, Norvégia és Svédország alkotta donorcsoport által támogatott elemzés a következőket állapította meg:

A Stabilitási Eszköz lehetővé teszi az EU számára, hogy „hozzájáruljon a konfliktusokat követő bizonytalan, átmeneti helyzetek stabilizálásához, és ezekben a kontextusokban kiegészíti az Unió tágabb intézményi kapacitásait és fellépését. A [Stabilitási Eszköz] azon tulajdonsága, hogy képes jelentős technikai és pénzügyi erőforrásokat mozgósítani az állam- és békeépítési folyamatok és az újjáépítési erőfeszítések szolgálatában – ideértve a kulcsfontosságú intézmények és rendszerek megerősítését is –, valamint az a tény, hogy képes ezeket összekapcsolni a hosszabb távú fejlesztési programokkal, egyértelmű komparatív előnyt jelent. Kormányzása és döntéshozatali rendszere a jelek szerint hatékony és szorosan kapcsolódik a magas szintű döntéshozatali folyamatokhoz. […] A Stabilitási Eszköz központi irányítási struktúrája emellett lehetővé teszi a stratégiai döntéshozatalt, ezen belül a fokozottan érzékeny politikai kérdések kezelését és a bizonytalan környezetben végzett munkával összefüggő kockázatok menedzselését. Az EU Politikai és Biztonsági Bizottságával tartott havi megbeszélések biztosítják a tagállamok folyamatos tájékoztatását, és erősítik az uniós partnerek közötti koordinációt” [4] .

Ezek az eredmények szilárd alapot jelentenek, amelyre támaszkodva a Stabilitási Eszköz tovább erősítheti a főképviselő/bizottsági alelnök vezette Európai Külügyi Szolgálat által végrehajtott, és a vonatkozó közösségi eszközök, a közös biztonság- és védelempolitika és más uniós válságkezelési eljárások által támogatott átfogó uniós válság- és konfliktuskezelés eredményességét.

[1] Az ENSZ Biztonsági Tanácsa 1244 (1999) határozata alapján.

[2] Az ENSZ Biztonsági Tanácsának 1244 (1999) határozata alapján.

[3] Az ENSZ Biztonsági Tanácsa 1244 (1999) határozata alapján.

[4] Donata Garrasi: Funding Peacebuilding and Recovery: A Comparative Review of System-Wide Multi-Donor Trust Funds and other Funding Instruments for Peacebuilding and Post-Conflict Recovery (A békeépítés és a helyreállítás támogatása: A békeépítést és a konfliktushelyzetet követő helyreállítást szolgáló, rendszert képező, többdonoros vagyonkezelői alapok és más finanszírozási eszközök összehasonlító vizsgálata). Az Egyesült Királyság Nemzetközi Fejlesztési Minisztériuma (DFID) megbízásából készült jelentés, 2010.