Ajánlás

A TANÁCS AJÁNLÁSA

az euróövezet gazdaságpolitikájáról

AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 136. cikkére, összefüggésben annak 121. cikke (2) bekezdésével,

tekintettel a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendeletre és különösen annak 5. cikke (2) bekezdésére,

tekintettel a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló, 2011. november 16-i 1176/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletre és különösen annak 6. cikke (1) bekezdésére,

tekintettel az Európai Bizottság ajánlására,

tekintettel az Európai Tanács következtetéseire,

tekintettel a Gazdasági és Pénzügyi Bizottság véleményére,

tekintettel a Gazdaságpolitikai Bizottság véleményére,

mivel:

(1)Az euróövezet gazdasága tovább bővül, növekedési kilátásait azonban egymással összefüggő kockázatok és távlati bizonytalanságok övezik. Emellett fennáll a veszélye annak, hogy a termelékenység pangása és a népesség elöregedése miatt tartósan alacsony marad a növekedés és az infláció. Miközben a kibocsátási rés 2017 óta pozitívvá vált, és 2018-ban a potenciális GDP 0,7 %-át tette ki, a potenciális növekedés várhatóan a válság előtti szint alatt marad. A maginfláció 2018-ban az 1–1,5 %-os tartományban maradt, és az előrejelzések szerint 2019-ben, 2020-ban és 2021-ben is mintegy 1,5 %-on marad. A munkaerőpiaci mutatók – bár lassabb ütemben – tovább javulnak, jóllehet a foglalkoztatás növekedése az előrejelzések szerint tovább lassul, és a munkahelyek minősége továbbra is kihívást jelent. A nominális bérnövekedés stabilizálódott: 2018-ban mintegy 2,25 %-ot ért el, miután több éven keresztül 2,0 % alatt maradt; az előrejelzések szerint 2019-ben kb. 2,5 %-os lesz, majd 2020–2021-ben ismét visszaesik a 2,25 %-os szintre. A kedvező munkaerőpiaci feltételek ellenére a reálbérek csak lassú ütemben növekedtek és továbbra is alacsonyak – 2018-ban és 2019-ben a reálbér-növekedés 1 % alatt volt, míg 2020-ra 0,7 %-ot, 2021-re pedig 0,8 %-ot jeleznek előre. Az euróövezet folyófizetésimérleg-többlete az előrejelzések szerint csökkenni fog. A hiánnyal rendelkező tagállamok csökkentették vagy megfordították folyófizetésimérleg-hiányukat, bár még mindig jelentős negatív nettó nemzetközi befektetési pozíciót könyvelnek el. Ugyanakkor egyes tagállamok továbbra is tartósan magas folyófizetésimérleg-többlettel rendelkeznek, és így továbbra is növelik nettó nemzetközi befektetési pozíciójukat (NIIP). Az euróövezet folyó fizetési mérlegének dinamikáját befolyásolja a gyengülő külső kereslet, különösen az exportorientált, magas folyófizetésimérleg-többlettel rendelkező tagállamok esetében, amelyek nagymértékben függnek a külföldi exportkereslettől.

(2)A növekedési potenciál növelése és ezzel egyidejűleg a környezeti és társadalmi fenntarthatóság biztosítása, valamint az euróövezeti tagállamok közötti reálkonvergencia előmozdítása érdekében a fenntartható növekedést ösztönző strukturális reformokra, valamint a termelékenység növelését célzó tárgyi és immateriális tőkébe való beruházásokra van szükség. Ez különösen azokat a tagállamokat segítené, amelyek növekedési potenciálja egyértelműen elmarad az euróövezeti átlagtól. Azt is segítene megelőzni, hogy az euróövezet gazdaságát huzamosabb ideig jellemezze az alacsony potenciális növekedés és termelékenység, az alacsony árinfláció és bérnövekedés, valamint a növekvő egyenlőtlenség. A reformok és a beruházások továbbra is kulcsfontosságúak annak biztosításához, hogy az euróövezet újra növekedésbe lendüljön, megbirkózzon a közép- és hosszú távon jelentkező – többek között a romló demográfiai helyzetből is fakadó – erősebb nyomással, könnyebb legyen a gazdaság fenntarthatóvá alakítása, és ezáltal az euróövezet és tagállamai elérhessék az ENSZ fenntartható fejlődési céljait.

(3)Az éghajlatváltozás – amely a világgazdaságot, a pénzügyi rendszereket és a társadalmakat jelenleg fenyegető egyik legnagyobb rendszerszintű kockázat – egyre jobban érezteti gazdasági hatását. Az éghajlatváltozás és tágabb értelemben a környezetkárosodás egyre nagyobb kockázatokat teremt a világgazdaság számára, és ezek hatással lesznek társadalmaink legsérülékenyebb rétegeire. Megfelelő kísérő intézkedések hiányában mindez negatív következményekkel járhat gazdaságaink ellenálló képességére, az inkluzivitásra és a hosszú távú növekedési potenciálra nézve. Ezzel összefüggésben alapvetően beruházásokra, illetve a fenntartható gazdaságra való rendezett átállás szabályozási és pénzügyi feltételeinek megteremtésére lenne szükség. A környezeti és éghajlati kihívások, amennyiben megfelelő módon kezelik őket, egyben lehetőséget kínálnak arra, hogy az európai gazdaságnak új lendületet adjunk a fenntartható fejlődés irányába. Ennek jegyében a Bizottság előterjesztette Európa növekedési stratégiáját, az európai zöld megállapodást, amelynek keretében az első európai éghajlat-politikai jogszabály jogi kötelezettségként fogja előírni a 2050-ig elérendő klímasemlegességi célt. Ugyanakkor a zöld átalakulásnak figyelembe kell vennie a társadalom különböző részeire gyakorolt hatást. A fenntartható gazdaságra való átállást elősegítő beruházásoknak a készségekbe való beruházással és a pályamódosítás támogatásával kell párosulnia annak biztosítása érdekében, hogy minden polgár élvezhesse a technológiai változás előnyeit, különös tekintettel a digitális és zöld átalakulás terén lemaradt ágazatokra és régiókra.

(4)A köz- és magánforrásoknak a zöld és digitális átalakulásba való beruházás céljából történő mozgósítása rövid távon segítheti a növekedés fenntartását, és hozzájárulhat a gazdaságaink előtt álló hosszú távú kihívások kezeléséhez. Jóllehet a digitális forradalom lehetőségeket teremthet a termelékenység, a növekedés és a munkahelyteremtés terén, ugyanakkor kihívásokhoz is vezethet, különösen a kevésbé képzett munkavállalókat illetően, akik nem rendelkeznek az új technológiákkal való munkavégzéshez szükséges készségekkel. A konvergenciára és a makrogazdasági stabilitásra nézve jelentős kockázatot jelenthet, hogy az euróövezeti tagállamok eltérő gyorsasággal hajtják végre a digitális gazdaságra való átállást. Ezt erősíthetik az erős agglomerációs hatások, amelyek gyakran kedveznek a nagyvárosoknak, valamint az, hogy a digitális technológiák területén gyakran érvényesül „a győztes mindent visz” elve, ami növelheti az egyenlőtlenséget és negatív hatással lehet a konvergenciára. A beruházásoknak a kutatás és az innováció ösztönzésére, valamint az innovációnak a teljes gazdaságon belüli szélesebb körű terjesztésére kell irányulniuk.

(5)A növekedés támogatásához és az olyan hosszú távú kihívásokra való reagáláshoz, mint az éghajlatváltozás és a technológiai átalakulás, euróövezeti szinten a beruházási stratégia jobb összehangolására és ambiciózusabb reformokra lenne szükség. Az euróövezeti tagállamok reform- és beruházási csomagjainak végrehajtásához a konvergenciát és versenyképességet szolgáló költségvetési eszköz nyújthatna pénzügyi támogatást, amelyet bele kell foglalni a reformtámogató programba. Az InvestEU-nak, amely a fenntartható beruházási tervhez is hozzá fog járulni, az is célja, hogy legalább 650 milliárd EUR összegű új beruházást mozgósítson az innováció és a munkahelyteremtés további előmozdítása érdekében az EU-ban, többek között a fenntartható infrastruktúra finanszírozása révén. A kohéziós politikai alapok, amelyek kulcsfontosságú szerepet játszanak régióink és vidéki térségeink támogatásában, a fenntartható fejlődés előmozdítása révén szintén szerepet játszanak az éghajlatvédelmi és technológiai átállásban. Az Európai Beruházási Bank, amely teljes finanszírozásának 25 %-át már most is az éghajlatváltozással kapcsolatos beruházásokra fordítja, bejelentette szándékát ennek az aránynak a megduplázására. Az Unió fenntarthatósági célkitűzéseinek eléréséhez lényeges lenne olyan nemzeti és szubnacionális szintű beruházási projektek végrehajtása, amelyek kiterjednek az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásra és az éghajlatváltozás mérséklésére, az energetikai átalakulásra, a dekarbonizációra, illetve a körforgásos gazdaságra. A hálózatos iparágakba és infrastruktúrába történő beruházások javíthatják az euróövezet versenyképességét, és elősegíthetik a fenntarthatóbb közlekedésre való átállást. Emellett az olyan immateriális javakba való beruházások, mint a kutatás-fejlesztés és a készségek, kulcsfontosságúak lennének ahhoz, hogy felkészítsük az euróövezet munkaerőpiacát az előttünk álló kihívásokra.

(6)Az elmúlt években a gazdasági fellendülés nem egyformán éreztette hatását a tagállamokban, illetve az egyes régiók és országok között. Míg a rendelkezésre álló jövedelem szintje a közelmúltban emelkedett, több euróövezeti tagállamban továbbra sem éri el a válság előtti szintet. A szegénység vagy a társadalmi kirekesztődés kockázatának kitettek száma a legtöbb tagállamban csökken, és jelenleg 5 millióval kevesebb a 2012. évi csúcsnál, de az euróövezetben továbbra is meghaladja a 2008. évi szintet. A fokozott eltérések időszakát követően egyes tagállamok az elmúlt néhány évben közeledtek az egy főre jutó GDP tekintetében legjobban teljesítő országok felé. Mindazonáltal az elmúlt évtizedben, ha lassan is, de a legmagasabb jövedelműek jövedelemaránya nőtt, és továbbra is jelentős eltérések mutatkoznak a tagállamok között. A tagállamokon belüli és a tagállamok közötti felzárkózás előmozdítása érdekében fontos lenne az olyan szakpolitikák előmozdítása, amelyek mind a hatékonyság, mind a méltányosság növelését célozzák, a fenntartható fejlődési célokkal összhangban. Ezeknek köszönhetően jobb makrogazdasági eredmények érhetők el, amelyek a társadalom egészében igazságosabban megoszló előnyökkel járnak, és hozzájárulnak az euróövezet kohéziójának fokozásához is.

(7)A stabil, inkluzív és fenntartható gazdasági növekedés biztosításához, valamint a tartósan alacsony infláció, a romló kilátások és a hosszú távú növekedéssel kapcsolatos kockázatok hatékony kezeléséhez elengedhetetlen az euróövezet makrogazdasági politikai kombinációjának következetessége és egyensúlya, beleértve a monetáris, költségvetési és strukturális politikákat is. Az Európai Központi Bank a középtávú inflációs cél közelítése érdekében laza monetáris politikát folytat, a növekedés és a munkahelyteremtés egyidejű támogatásával. A költségvetési politikának ki kell egészítenie a monetáris politikai irányvonalat, ahogyan a különböző ágazatokat érintő strukturális reformoknak is, beleértve azokat is, amelyek a gazdasági és monetáris unió (GMU) kiteljesítéséhez szükségesek.