Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a közös európai adásvételi jogról /* COM/2011/0635 végleges - 2011/0284 (COD) */





INDOKOLÁS 1. A JAVASLAT HÁTTERE · A javaslat okai és céljai A tagállamok szerződési jogai közötti különbségek akadályokat állítanak a belső piacon határon átnyúlva kereskedni kívánó kereskedők és fogyasztók elé. Az e különbségekből fakadó nehézségek eltántorítják a kereskedőket – különösen a kis- és középvállalkozásokat (a továbbiakban: kkv-k) – attól, hogy határon átnyúló kereskedelembe fogjanak vagy új tagállami piacokra terjesszék ki a működésüket. A fogyasztók így nem férhetnek hozzá a más tagállamok kereskedői által kínált termékekhez. Jelenleg csak minden tizedik áruk adásvételével foglalkozó uniós kereskedő exportál árukat az Unión belül, és az exportálók többsége is csak néhány tagállamba. Az e helyzethez vezető fő tényezők közé tartoznak a szerződési joggal kapcsolatos akadályok. A felmérések[1] azt mutatják, hogy a határon átnyúló kereskedelem akadályai közül – beleértve többek között az adójogszabályokat, a közigazgatási előírásokat, a szállítási nehézségeket, valamint a nyelvi és a kulturális különbségeket – a kereskedők szerint a szerződési joggal kapcsolatos akadályok a határon átnyúló kereskedelem legjelentősebb korlátai közé tartoznak. Amiatt, hogy a kereskedőknek a határon átnyúló ügyleteikben különböző alkalmazandó nemzeti szerződési jogokhoz kell alkalmazkodniuk, a határon átnyúló kereskedelem a belföldi kereskedelemhez képest bonyolultabb és költségesebb mind a vállalkozók és a fogyasztók, mind pedig a vállalkozók közötti kapcsolatokban. A kereskedőknél a belföldi kereskedelemhez képest felmerülő ügyleti többletköltségek általában a határon átnyúló helyzetekben jelentkeznek. Ezek közé tartoznak az alkalmazandó külföldi szerződési jogi rendelkezések megismeréséhez kapcsolódó nehézségek, a jogi tanácsadás beszerzése, az alkalmazandó jogra vonatkozó tárgyalások a vállalkozások egymás közötti ügyleteiben, valamint a szerződéseknek a fogyasztó jogában foglalt követelményekhez történő hozzáigazítása a vállalkozások és a fogyasztók közötti ügyletekben. Egy vállalkozás és fogyasztó közötti, határon átnyúló ügyletben a szerződési joghoz kapcsolódó ügyleti költségek, valamint a kötelező nemzeti fogyasztóvédelmi szabályok eltéréseiből származó jogi akadályok jelentős hatással bírnak. A szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 2008. június 17-i 593/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (Róma I.)[2] 6. cikke szerint amennyiben a kereskedő a tevékenységét egy másik tagállamban található fogyasztók tekintetében fejti ki, az adott tagállam szerződési joga az irányadó. Azokban az esetekben, amikor a felek egy másik alkalmazandó jogot választottak, illetve amikor a fogyasztó tagállamának kötelező fogyasztóvédelmi rendelkezései magasabb szintű védelmet nyújtanak, a fogyasztói jog e kötelező szabályait tiszteletben kell tartani. A kereskedőknek ezért előzetesen meg kell állapítaniuk azt, hogy a fogyasztó szokásos tartózkodási helye szerinti tagállam joga magasabb szintű védelmet nyújt-e, és biztosítaniuk kell, hogy a szerződés összhangban legyen e követelményekkel. A fogyasztói jogok uniós szintű eddigi harmonizációja már bizonyos közeledést eredményezett egyes területeken, de a tagállamok jogai közötti különbségek továbbra is jelentősek. Az e-kereskedelmi ügyletekben a szerződési joghoz kapcsolódó további költségek merülnek fel a kereskedőknél annak következtében, hogy a vállalkozás weblapját hozzá kell igazítani minden egyes olyan tagállam jogi előírásaihoz, amelyre tevékenységük irányul. A kereskedők közötti, határon átnyúló ügyletekben a felekre nem vonatkoznak az alkalmazandó joggal kapcsolatos ugyanilyen korlátozások. Ugyanakkor a külföldi jogra vonatkozó tárgyalások és e jog alkalmazása is jelentős gazdasági hatással bírnak. Az abból eredő költségek, hogy különböző nemzeti jogokat kell figyelembe venni, különösen a kkv-k számára jelentenek terhet. A nagyobb vállalatokkal fennálló kapcsolataikban a kkv-k általában bele kell, hogy egyezzenek üzleti partnerük jogának alkalmazásába, és viselniük kell azokat a költségeket, amelyek a szerződésre alkalmazandó külföldi jog tartalmának megismerésével és betartásával kapcsolatosak. A kkv-k közötti szerződések esetén a határon átnyúló kereskedelem jelentős akadályát képezi az, hogy meg kell állapodni az alkalmazandó jogról. Mindkét szerződéstípus esetén (vállalkozások között, illetve vállalkozás és fogyasztó között) előfordulhat, hogy a kkv-k említett ügyleti többletköltségei még az ügylet értékéhez képest is aránytalanok. Ezek a további ügyleti költségek azzal arányosan nőnek, ahány tagállamba exportál az adott kereskedő. Valójában minél több országba exportál egy kereskedő, annál nagyobb jelentőséget tulajdonít a szerződési jogi különbségek kereskedelmet akadályozó voltának. A kkv-k különösen hátrányos helyzetben vannak: minél alacsonyabb a cég forgalma, annál nagyobb részt tesznek ki ebből az ügyleti költségek. A kereskedők számára problémát jelent továbbá, hogy a határon átnyúló kereskedelem jogi szabályozása összetettebb, mint a belföldi kereskedelemé, mivel gyakran több, eltérő jellegű nemzeti szerződési jogot is figyelembe kell venniük. A külföldi jog kezelése tovább bonyolítja a határon átnyúló ügyleteket. A kereskedők szerint a külföldi szerződési jog megismerésének nehézsége áll az első helyen a vállalkozások és a fogyasztók közötti ügyletek akadályai közül, míg a vállalkozások egymás közötti ügyletei tekintetében ez a harmadik legsúlyosabb gátló tényező[3]. A jogi szabályozás összetettebb az alapvetően eltérő jogrendszerű országokkal történő kereskedelem során, azt pedig empírikus úton igazolták, hogy a kétoldalú kereskedelem sokkal nagyobb volumenű két közös eredetű jogrendszerrel rendelkező ország között, mint két olyan ország között, amelyek nem rendelkeznek ilyen hasonlósággal[4]. Így a szerződési jog különbségei, valamint a határon átnyúló ügyletek vonatkozásában az ezekkel járó ügyleti többletköltségek és bonyolultság számos kereskedőt, különösen kkv-kat tántorítanak el attól, hogy belépjenek más tagállamok piacaira. E különbségek a belső piacon zajló versenyt is korlátozzák. A nemzeti szerződési jogok különbségei miatt a tagállamok között elmaradt kereskedelem értéke önmagában több tízmilliárd eurót tesz ki évente. A határon átnyúló kereskedelmet érintően valóra nem váltott lehetőségek az európai fogyasztókat is hátrányosan érintik. A kisebb volumenű határon átnyúló kereskedelem kevesebb importtal jár és csökkenti a kereskedők közötti versenyt. Ennek következtében csökkenhet a termékválaszték és nőhetnek az árak a fogyasztói piacon. Bár a határon átnyúló vásárlás jelentős gazdasági előnyökkel járhat a több és jobb árukínálat révén, az európai fogyasztók többsége csak belföldön vásárol. Ennek az az egyik fontos oka, hogy a nemzeti jogok eltérései miatt a fogyasztók gyakran bizonytalanok abban, milyen jogaik vannak határon átnyúló ügyletek esetén. Az egyik fő kérdésük például az, milyen jogorvoslat áll a rendelkezésükre, ha egy másik tagállamban vásárolt termék nem felel meg a szerződésnek. Ez sok fogyasztót eltántorít attól, hogy a saját belföldi piacán kívül vásároljon. Ezek a fogyasztók elesnek a belső piacon kínált lehetőségektől, mivel a minőség és ár tekintetében kedvezőbb ajánlatok gyakran egy másik tagállamban lelhetők fel. Az e-kereskedelem megkönnyíti az ajánlatok keresését és az árak, valamint más feltételek összehasonlítását, függetlenül attól, hogy hol található a kereskedő székhelye. Amikor azonban a fogyasztók rendelni próbálnak egy másik tagállamban működő vállalkozástól, gyakran szembesülnek azzal az üzleti gyakorlattal, hogy a vállalkozás megtagadja az értékesítést, ami sokszor a szerződési jog eltéréseinek a következménye. A javaslat átfogó célja a belső piac létrehozásának és működésének javítása a vállalkozások határon átnyúló kereskedelme és a határon átnyúló fogyasztói vásárlások bővítésének előmozdításával. Ez a célkitűzés úgy érhető el, ha rendelkezésre áll egy önálló, egységes szerződési jogi szabályrendszer, beleértve a fogyasztóvédelmi rendelkezéseket és a közös európai adásvételi jogot, amelyet a tagállamok nemzeti jogrendszereinek keretén belül második szerződési jogi rendszernek kell tekinteni. A kereskedőknek a másik szerződő fél beleegyezése esetén képesnek kell lenniük arra, hogy az Európai Unión belüli valamennyi határon átnyúló ügyletükben a közös európai adásvételi jogot alkalmazzák, ahelyett, hogy az eltérő nemzeti szerződési jogokhoz kellene igazodniuk. E jognak le kell fednie a szerződések teljes életciklusát, és ki kell terjednie a határon átnyúló ügyletek megkötése szempontjából fontos szabályozási területek túlnyomó részére. Ennek következtében a kereskedőknek csak néhány kisebb jelentőségű, a közös európai adásvételi jog hatályán kívül eső ügyben kellene megismerniük a többi tagállam nemzeti jogrendszereit. A vállalkozások és a fogyasztók közötti ügyletekben nem lenne többé szükség a fogyasztóvédelmi jog kötelező fogyasztóvédelmi rendelkezéseinek megállapítására, mivel a közös európai adásvételi jog teljes körűen összehangolt fogyasztóvédelmi szabályokat tartalmazna, amelyek magas szintű védelmet biztosítanak az egész Európai Unióban. A kereskedők közötti határon átnyúló ügyletek esetében gördülékenyebben folynának az alkalmazandó jogra vonatkozó tárgyalások, mivel a szerződő feleknek lehetőségük lenne megállapodni arról, hogy a – a mindannyiuk számára egyaránt hozzáférhető – közös európai adásvételi jogot alkalmazzák szerződéses jogviszonyuk szabályozására. Ennek közvetlen következményeként a kereskedők megtakaríthatnák a szerződési joghoz kapcsolódó ügyleti többletköltségeket, és a határon átnyúló kereskedelem tekintetében egyszerűbb jogi környezetében működhetnének az egész Európai Unióra érvényes egységes szabályrendszer alapján. Így a kereskedők – a határokon túlra kiterjesztve kereskedelmüket - jobban kiaknázhatnák a belső piac előnyeit, és ennek eredményeként a belső piacon fokozódna a verseny. A fogyasztók számára hasznot hozna, hogy jobban hozzáférnének az egész Európai Unióból érkező olcsóbb ajánlatokhoz, és ritkábban szembesülnének az értékesítés visszautasításával. További előnyt jelentene számukra a fokozottabb jogbiztonság a határon átnyúló vásárlásaik során, amely a magas szintű fogyasztóvédelmet nyújtó kötelező szabályok egységes rendszerén alapulna. Háttér-információk A 2001. évi közleményével[5] a Bizottság széles körű nyilvános konzultációt indított el a széttagolt szerződési jogi keretrendszerről és arról, hogy ez hogyan akadályozza a határon átnyúló kereskedelmet. A fogyasztók és a vállalkozások javára szolgáló európai szerződési jog felé történő előrehaladás szakpolitikai választási lehetőségeiről szóló zöld könyv[6] (a továbbiakban: zöld könyv) 2010. júliusi közzétételével a Bizottság nyilvános konzultációt indított, amelyben különböző szakpolitikai lehetőségeket vázolt fel azzal kapcsolatban, hogy hogyan erősíthető a belső piac az európai szerződési jog terén történő előrehaladás révén. A zöld könyvre válaszul az Európai Parlament a 2011. június 8-i állásfoglalásában kifejezte, hogy határozottan támogatja egy olyan jogi eszköz létrehozását, amely elősegítené a belső piac létrehozását és működését, és a kereskedők, a fogyasztók, valamint a tagállamok igazságszolgáltatási rendszerei javát szolgálná. A Bizottság az „Európa 2020” című közleményében[7] elismeri annak szükségességét, hogy a kereskedők és a fogyasztók számára – különösen egy választható európai szerződési jog kialakítása terén tett előrelépés révén – könnyebbé és kevésbé költségessé kell tenni azt, hogy a más tagállamokban működő partnereikkel szerződéseket köthessenek. Az európai digitális menetrend[8] felvázol egy választható európai szerződési jogi eszközt a szerződési jog széttagoltságának leküzdése és az e-kereskedelembe vetett fogyasztói bizalom fellendítése érdekében. · Meglévő rendelkezések a javaslat által érintett területen A tagállamok szerződési jogai között jelentős különbségek vannak. Az Unió eleinte a fogyasztóvédelmi jog minimális harmonizációját előíró irányelvekkel kezdte meg a szerződési jog területének szabályozását. A minimális harmonizációs megközelítés azt jelentette, hogy a tagállamoknak lehetőségük volt a vívmányokban szabályozottaknál szigorúbb kötelező előírásokat fenntartani vagy bevezetni. A gyakorlatban ez a megközelítés eltérő megoldásokhoz vezetett a tagállamokban, még az uniós szinten harmonizált területeken is. Ezzel szemben a fogyasztók jogairól szóló, nemrég elfogadott irányelv teljes körűen összehangolja az alábbi területeket: a fogyasztók részére a szerződéskötést megelőzően nyújtandó tájékoztatás, a fogyasztó elállási joga távollevők között kötött szerződés és üzlethelyiségen kívül kötött szerződés esetén, továbbá az áruk átadásának és a kárveszély átszállásának bizonyos vonatkozásai. A vállalkozások közötti kapcsolatok tekintetében az Unió a minimális kamatlábakra vonatkozó előírások meghatározásával szabályozta a fizetési késedelmek területét. Nemzetközi szinten az áruk nemzetközi adásvételi szerződéseiről szóló bécsi egyezményt (a továbbiakban: a bécsi egyezmény) kell főszabályként alkalmazni minden olyan esetben, amikor a felek nem választottak más alkalmazandó jogot. A bécsi egyezmény szabályozza az áruk adásvételéről szóló szerződések bizonyos vonatkozásait, de fontos kérdésekre nem terjed ki a hatálya, így az akarathibákra, a tisztességtelen szerződési feltételekre és az elévülésre. Alkalmazásának további korlátja az, hogy nem minden tagállam írta alá a bécsi egyezményt[9] és nincs olyan mechanizmus, amely biztosítaná az egységes értelmezését. Bizonyos uniós jogszabályok mind a vállalkozások közötti, mind pedig a vállalkozások és a fogyasztók közötti kapcsolatokra vonatkoznak. Az e-kereskedelemről szóló irányelv[10] szabályozza az elektronikus úton kötött szerződések érvényességét, továbbá tartalmaz bizonyos szabályokat a szerződéskötést megelőző követelmények tekintetében is. A nemzetközi magánjog terén az Unió a jogválasztásról szóló jogi aktusokat fogadott el, elsősorban a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 2008. június 17-i 593/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet (Róma I.)[11], illetve – a szerződéskötést megelőző tájékoztatási kötelezettségek körében – a szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó jogról szóló, 2007. július 11-i 864/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet (Róma II.)[12]. Az elsőként említett jogi aktus a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jog meghatározására vonatkozó szabályokat fekteti el, a második pedig a szerződésen kívüli – köztük a szerződést megelőző jognyilatkozatokból származó – kötelezettségekre vonatkozóakat szabályozza. A Róma I. és a Róma II. rendeletet változatlanul alkalmazni kell, azokat nem érinti a javaslat. A határon átnyúló szerződésekre alkalmazandó jogot továbbra is meg kell állapítani. Erre a Róma I. rendelet szokásos alkalmazása révén kerül majd sor. Maguk a felek is meghatározhatják e jogot (Róma I. rendelet 3. cikke), ha pedig ezt nem teszik meg, akkor a Róma I. rendelet 4. cikkének alaphelyzetre vonatkozó szabályai alapján kerül megállapításra. Ami a fogyasztói szerződéseket illeti, a Róma I. rendelet 6. cikke (1) bekezdésének értelmében, ha a felek nem választották meg az alkalmazandó jogot, e jog a fogyasztó szokásos tartózkodási helyének joga. A közös európai adásvételi jog második szerződési jogi rendszer lesz az egyes tagállamok nemzeti jogrendszerén belül. Amennyiben a felek megállapodnak a közös európai adásvételi jog alkalmazásáról, annak szabályai lesznek az egyedüli alkalmazandó nemzeti szabályok a hatálya alá tartozó ügyekben. Tehát amennyiben egy adott ügy a közös európai adásvételi jog hatálya tartozik, nincs helye bármely egyéb nemzeti szabály alkalmazásának. A közös európai adásvételi jog alkalmazására vonatkozó, említett megállapodás azt jelenti, hogy ugyanazon nemzet jogrendszeren belüli két adásvételi jog között választanak, és ennélfogva nem minősül az alkalmazandó jog előzetes választásának a nemzetközi magánjog értelmében, és nem szabad azzal összetéveszteni. Mivel a közös európai adásvételi jog nem terjed ki a szerződés összes vonatkozására (pl.: a szerződés jogellenessége, képviselet), a tagállami polgári jognak a szerződésre alkalmazandó hatályos szabályai továbbra is szabályozni fogják ezeket a fennmaradó kérdéseket. Azonban a Róma I. rendelet szokásos alkalmazása alapján a vállalkozások és a fogyasztók közötti ügyletekben korlátozások alá esik a jog megválasztása. Ha a felek a vállalkozások és a fogyasztók közötti ügyletekben a fogyasztó jogától eltérő tagállam jogát választják, e választás – a Róma I. rendelet 6. cikkének (1) bekezdésébe foglalt feltételek alapján – nem foszthatja meg a fogyasztót a szokásos tartózkodási helye szerinti jog kötelező rendelkezései által biztosított védelemtől (a Róma I. rendelet 6. cikkének (2) bekezdése). Az utóbbi rendelkezés ugyanakkor nem bírhat gyakorlati jelentőséggel, ha a felek az alkalmazandó nemzeti jog keretén belül a közös európai adásvételi jogot választották. Ennek oka az, hogy a választott ország jogának közös európai adásvételi jogába foglalt rendelkezések azonosak a fogyasztó országa szerinti közös európai adásvételi jog rendelkezéseivel. Ezért a fogyasztó országának jogszabályai szerinti kötelező fogyasztóvédelem szintje nem magasabb, és a fogyasztót nem fosztják meg a szokásos tartózkodási helyes szerinti jogvédelemtől. · Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival és célkitűzéseivel Ez a javaslat összhangban áll a magas szintű fogyasztóvédelem elérésének céljával, mivel olyan kötelező erejű fogyasztóvédelmi szabályokat tartalmaz, amelyektől a felek a fogyasztó kárára nem térhetnek el. Ráadásul e kötelező erejű rendelkezések a jelenlegi vívmányokkal azonos vagy azoknál magasabb védelmi szintet biztosítanak. A javaslat összhangban áll azzal az uniós szakpolitikával is, amelynek célja, hogy a kkv-k jobban ki tudják használni a belső piac kínálta lehetőségeket. A közös európai adásvételi jogot a vállalkozások közötti olyan szerződésekben lehet választani, ahol legalább a felek egyike – a mikro-, kis- és középvállalkozások meghatározásáról szóló 2003/361/EK bizottsági ajánlás[13] értelmében – kkv, ugyanakkor figyelembe kell venni a jövőbeni fejleményeket. Végül, a javaslat összhangban áll az Unió nemzetközi kereskedelempolitikájával is abban a tekintetben, hogy nem részesíti hátrányos megkülönböztetésben a harmadik országbeli feleket, akik szintén választhatják a közös európai adásvételi jog alkalmazását, amennyiben a szerződés egyik fele valamely tagállamban telepedett le. E javaslat nem érinti az Európai Unió működéséről szóló szerződés megsértése miatti felelősségre vonatkozó – például a versenyjogi szabályokkal kapcsolatos – jövőbeni bizottsági kezdeményezéseket. 2. AZ ÉRDEKELTEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK EREDMÉNYEI ÉS HATÁSVIZSGÁLATOK · Konzultáció az érdekeltekkel A zöld könyv közzétételével a Bizottság széles körű nyilvános konzultációt indított, amely 2011. január 31-én zárult. A zöld könyvvel indult konzultáció keretében a Bizottsághoz 320 észrevétel érkezett az érdekeltek valamennyi csoportjától szerte az Unióból. Számos válaszadó az 1. lehetőséget (a szakértői csoport eredményeinek közzététele) és a 2. lehetőséget („eszköztár” az uniós jogalkotó számára) tartotta hasznosnak. A 4. lehetőség (az európai szerződési jog választható eszköze) önmagában és az „eszköztár” lehetőséggel összekapcsolva is kapott támogatást számos tagállamból és más érdekeltektől is; ez a támogatás azonban bizonyos feltételekhez kötődött, így a fogyasztóvédelem magas szintjéhez, az egyértelműséghez és a rendelkezések felhasználóbarát jellegéhez. Az érintetteknek a zöld könyvre adott válaszaiban megfogalmazott egyik fő aggodalom az volt, hogy nem látták át világosan egy lehetséges európai szerződési jogi eszköz lényegi tartalmát. A Bizottság erre az aggodalomra válaszul lehetőséget adott az érintetteknek arra, hogy észrevételeket fűzzenek az európai szerződési jog szakértői csoportja által készített megvalósíthatósági tanulmányhoz. A zöld könyvre adott válaszok preferenciákat is tartalmaztak a jogi eszköz tárgyi hatályát illetően. Ennek eredményeként a javaslat az áruk adásvételi szerződéseire összpontosít. 2010. április 26-i határozatával[14] a Bizottság létrehozta az európai szerződési jog szakértői csoportját. E csoport feladata az volt, hogy készítsen megvalósíthatósági tanulmányt egy lehetséges jövőbeli európai szerződési jogi eszközről, amely lefedi a határon átnyúló ügyletek során a gyakorlatban felmerülő legfontosabb kérdéseket. 2010 szeptemberében létrehozták a legfontosabb érdekeltek csoportját (vállalkozók és fogyasztói szövetségek, a bank- és a biztosítási ágazat, valamint gyakorló ügyvédek és közjegyzők képviselői) abból a célból, hogy az gyakorlati oldalról segítse a szakértői csoportot a megvalósíthatósági tanulmányhoz kialakítandó szabályok felhasználóbarát jellege tekintetében. A megvalósíthatósági tanulmányt 2011. május 3-án tették közzé, és arról informális konzultáció folyt 2011. július 1-ig. · Hatásvizsgálat A hatásvizsgálat elemezte a zöld könyvben felvetett hét szakpolitikai lehetőséget; a hatásvizsgálati jelentés tartalmazza e lehetőségek teljes leírását és elemzését. Ezek a lehetőségek a következők: az alapforgatókönyv (szakpolitikai változtatás nélkül), a jogalkotói „eszköztár”, a közös európai adásvételi jogra vonatkozó ajánlás, a választható közös európai adásvételi jogot létrehozó rendelet, a kötelező közös európai adásvételi jogról (teljes vagy minimális harmonizáció) szóló irányelv, az európai szerződési jogot létrehozó rendelet, és az európai polgári törvénykönyvet létrehozó rendelet. E lehetőségek összehasonlító elemzése alapján a hatásvizsgálati jelentés arra a következtetésre jutott, hogy a választható egységes szerződési jogi rendszer, a teljes harmonizációt biztosító irányelv és a kötelező, egységes szerződési jogi rendszert létrehozó rendelet felelnének meg a szakpolitikai célkitűzéseknek. Noha az utóbbi két lehetőség jelentősen csökkentené a kereskedők ügyleti költségeit és egyszerűbb jogi környezetet biztosítana a határon átnyúló kereskedelmet folytatni szándékozóknak, azonban jelentős terhet is jelentenének a kereskedőknek, mivel azoknak is alkalmazkodniuk kellene az új jogi keretekhez, akik csak belföldi kereskedelmet folytatnak. Az új kötelező jog megismerésével kapcsolatos költségek különösen akkor jelentősek, ha a választható egységes szerződési jogi rendszerrel hasonlítjuk össze a helyzetet, mivel e költségek minden kereskedőnél jelentkeznének. Másrészt a választható egységes szerződési jogi rendszer csak egyszeri költségekkel járna azon kereskedők számára, akik a határon átnyúló kereskedelemben kívánják azt alkalmazni. Ezért a választható egységes szerződési jogi rendszer lenne a legarányosabb intézkedés, mivel ez csökkentené a több tagállamba exportáló kereskedők ügyleti költségeit, a fogyasztók pedig több áru közül választhatnának alacsonyabb áron. Ezzel egyidejűleg a határon átnyúló vásárlásokat folytató fogyasztók számára biztosított fogyasztóvédelem szintjét is javítaná, és így növekedne a fogyasztói bizalom, mivel a fogyasztóknak szerte az Unióban ugyanolyan jogaik lennének. 3. A JAVASLAT JOGI ELEMEI · A javaslat összefoglalása A javaslat létre kívánja hozni a közös európai adásvételi jogot. A javaslat a nemzeti szerződési jogok közelítését nem a már meglévő nemzeti szerződési jog módosításának előírásával valósítja meg, hanem az egyes tagállamok nemzeti jogán belüli második szerződési jogi rendszer létrehozásával, amely az e jog hatálya alá tartozó szerződések tekintetében a már meglévő nemzeti szerződési joggal párhuzamosan lesz hatályban. A közös európai adásvételi jognak a határon átnyúló szerződésre való alkalmazása önkéntes lenne, a felek kifejezett megállapodása alapján. · Jogalap A javaslat az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 114. cikkén alapul. A javaslat teljes körűen összehangolt szerződési jogi szabályokból álló egységes rendszert hoz létre, amely kiterjed a közös európai adásvételi jog formáját öltő fogyasztóvédelmi szabályokra. A közös adásvédelmi jogot olyan második szerződési jogi rendszernek kell tekinteni, amely a felek érvényes megállapodása alapján a határon átnyúló ügyletek során áll rendelkezésre. Ez a megállapodás nem minősülne az alkalmazandó jog választásának a nemzetközi magánjogi rendelkezések értelmében, és azzal nem szabad összetéveszteni. Ellenkezőleg, erre a választásra a nemzetközi magánjogi szabályok szerint alkalmazandó nemzeti jogon belül kerülne sor. Ez a megoldás a belső piac létrehozását és működtetését célozza. Kiküszöbölné az alapvető szabadságok gyakorlása előtt álló olyan akadályokat, amelyek a nemzeti jogok eltéréseiből erednek, különös tekintettel az ügyleti többletköltségekre, a kereskedők által a határon átnyúló ügyletek során tapasztalt jogi bonyolultságra, és a fogyasztóknak a jogaikkal kapcsolatos bizalom hiányára a más uniós országban történő vásárlásaik során – amelyek mindegyike közvetlen hatással bír a belső piac létrehozására és működésére, és korlátozza a versenyt. Az EUMSZ 114. cikkének (3) bekezdésével összhangban a közös európai adásvételi jog magas szintű fogyasztóvédelmet biztosítana saját kötelező szabályainak megalkotása révén, amelyek fenntartják vagy növelik a meglévő uniós fogyasztóvédelmi jog által a fogyasztók számára biztosított védelmi szintet. · A szubszidiaritás elve A javaslat megfelel az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 5. cikkében meghatározott szubszidiaritás elvének. A javaslat célja – vagyis az, hogy az egységes szerződési jogi szabályok elérhetővé tételével hozzájáruljon a belső piac megfelelő működéséhez – egyértelműen határon átnyúló dimenzióval rendelkezik, és azt a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani a saját nemzeti rendszereik keretében. Amíg a nemzeti szerződési jogok eltérései továbbra is jelentős ügyleti többletköltségeket eredményeznek a határon átnyúló ügyletek során, nem érhető el teljes mértékben a belső piac teljessé tételének célkitűzése a kereskedők számára a határon átnyúló kereskedelem, a fogyasztók számára pedig a határon átnyúló vásárlások bővítésének megkönnyítése útján. Nemzeti szinten elfogadott, nem összehangolt intézkedésekkel a tagállamok nem lesznek képesek felszámolni a nemzeti szerződési jogok különbségeiből fakadó és a kereskedők által az Európai Unión belüli határokon átnyúló kereskedelem során tapasztalt ügyleti többletköltségeket és jogi összetettséget. A fogyasztók továbbra is kisebb választékkal és a más tagállamok termékeihez való korlátozott hozzáféréssel szembesülnek. A jogaik ismeretéből eredő bizalom pedig szintén hiányozni fog. Ezért a javaslat célkitűzése uniós szintű fellépés útján jobban elérhető, összhangban a szubszidiaritás elvével. Az Európai Unió van a legmegfelelőbb helyzetben ahhoz, hogy orvosolja a jogi széttagoltság problémáját a szerződési jog terén tett olyan intézkedés révén, amely közelíti a határon átnyúló ügyletekre alkalmazandó szabályokat. Továbbá, mivel a piaci tendenciák fejlődése arra indítja a tagállamokat, hogy önálló lépéseket tegyenek, például a digitális tartalom kialakuló piacának szabályozása terén, a szabályozási eltérések növekvő ügyleti költségekhez vezetnek, és fennáll a fogyasztóvédelmi hiányosságok növekedésének a veszélye is. · Az arányosság elve A javaslat megfelel az EUSZ 5.cikkében meghatározott arányosság elvének. A javaslat hatálya azokra a kérdésekre korlátozódik, amelyek valódi problémákat jelentenek a határon átnyúló ügyletekben, és nem terjed ki azokra a tényezőkre, amelyek a nemzeti jogok útján kezelhetők a legjobban. Ami a tárgyi hatályt illeti, a javaslat olyan rendelkezéseket tartalmaz, amelyek szabályozzák a felek jogait és kötelezettségeit a szerződés élettartama alatt, de nem érinti például a képviselettel kapcsolatos szabályokat, amelyek kisebb valószínűséggel vezetnek jogvitákhoz. A területi hatály tekintetében a javaslat az olyan határon átnyúló helyzetekre terjed ki, ahol felmerül az ügyleti többletköltségek és a jogi bonyolultság problémája. Végül, a javaslat személyi hatálya azon ügyletekre korlátozott, amelyekben a leggyakrabban fordulnak elő a belső piaci problémák, azaz a vállalkozások közötti kapcsolatokra, ahol legalább az egyik fél kkv, valamint a vállalkozások és a fogyasztók közötti kapcsolatokra. Nem tartoznak a javaslat hatálya alá sem a magánszemélyek közötti szerződések, sem az olyan kereskedők közötti szerződések, amelyek egyike sem kkv, mivel az ilyen jellegű, határon átnyúló szerződések esetében nem igazolható a fellépés szükségszerűsége. A rendelet két választási lehetőséget hagy a tagállamok számára: úgy dönthetnek, hogy a közös európai adásvételi jog alkalmazását lehetővé teszik a felek számára azok kizárólagosan belföldi ügyletei során is, és az olyan kereskedők között megkötött szerződésekben, amelyek egyike sem kkv. A javaslat a közös európai adásvételi jog választható és önkéntes jellege következtében – az elemzett többi megoldási lehetőséghez képest – arányos fellépésnek minősül. Ez azt jelenti, hogy alkalmazása a szerződő felek megállapodásától függ, amennyiben ezt mindkét fél közösen előnyösnek ítéli meg az adott határon átnyúló ügylet tekintetében. A közös európai adásvételi jog kizárólag határon átnyúló esetekben választható szabályrendszer, vagyis anélkül csökkentheti a határon átnyúló kereskedelem előtti akadályokat, hogy összeütközésbe kerülne a mélyen beágyazódott nemzeti jogrendszerekkel és hagyományokkal. A közös európai adásvételi jog olyan szabadon választott rendszer, amely kiegészíti a már meglévő szerződési jogi szabályokat, és nem lép azok helyébe. Tehát a jogalkotási intézkedés csupán az ahhoz szükséges mértékig terjed ki, hogy további lehetőségeket teremtsen a kereskedők és a fogyasztók számára az egységes piacon. · A jogi aktus típusának megválasztása A kezdeményezéshez választott jogi aktus a választható közös európai adásvételi jogáról szóló rendelet. Egy kötelező erővel nem bíró eszköz, mint például egy eszköztár az uniós jogalkotó számára, vagy a tagállamokhoz címzett ajánlás nem érné el azt a célt, hogy javítsa a belső piac létrehozatalát és működését. Túl messzire menne viszont egy olyan irányelv vagy rendelet, amely egy kötelező európai szerződési joggal váltaná fel a nemzeti jogokat, mert a határon átnyúló kereskedelmet folytatni nem kívánó belföldi kereskedőktől megkövetelné, hogy olyan költségeket viseljenek, amelyeket nem ellentételeznek a csak a határon átnyúló ügyletek során jelentkező költségmegtakarítások. Ezen túlmenően nem lenne megfelelő egy kötelező európai szerződési jog minimumkövetelményeit előíró irányelv sem, mivel ezzel nem lenne elérhető az ügyleti költségek csökkentéséhez szükséges szintű jogbiztonság és egységesség. 4. KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK A javaslat elfogadása után a Bizottság létrehoz egy adatbázist a közös európai adásvételi jogra vagy a rendelet bármely más rendelkezésére hivatkozó jogerős ítéletekkel, illetve az Európai Unió Bíróságának vonatkozó ítéleteivel kapcsolatos információk cseréjére. Az ehhez az adatbázishoz kapcsolódó költségek feltehetően nőni fognak a rendelkezésre álló jogerős ítéletek számának növekedésével. Ezzel párhuzamosan a Bizottság képzést fog szervezni a közös európai adásvételi jogot alkalmazó gyakorló jogászok részére[15]. Ezek a költségek idővel feltehetően csökkenni fognak, ahogyan terjednek a jog működésével kapcsolatos ismeretek. 5. KIEGÉSZÍTŐ INFORMÁCIÓK · Egyszerűsítés A választható második szerződési jogi rendszerre vonatkozó javaslat azzal az előnnyel jár, hogy a tagállamok szerződési jogainak hatályon kívül helyezése nélkül lehetővé teszi, hogy a felek egyetlen egységes szerződési jogi szabályrendszert használjanak szerte az Európai Unióban. Ez az önálló, egységes szabályrendszer képes arra, hogy a felek számára megoldást kínáljon a legégetőbb problémáikra, amelyek a határon átnyúló ügyletekben a szerződési jog terén felmerülhetnek. Ezért a kereskedők számára ez a lehetőség megszüntetné a különféle nemzeti jogok közötti keresés szükségességét. Annak érdekében, hogy a fogyasztók segítséghez jussanak a közös európai adásvételi jog szerinti jogaik megértésében, megkapnák a „szabványos tájékoztatót”, amely tájékoztatná őket a jogaikról. Végül pedig a javaslat képes az uniós jogszabályok jövőbeli koherenciájának biztosítására más olyan szakpolitikai területeken is, ahol a szerződési jog relevánssá válik. · Felülvizsgálati záradék A javaslat úgy rendelkezik, hogy a közös európai adásvételi jogot vagy a rendelet bármely más rendelkezését az annak alkalmazását követő 5 év elteltével felül kell vizsgálni, tekintettel többek között a vállalkozások közötti szerződések tekintetében a hatály további kiterjesztésének szükségességére, a digitális tartalom területén megvalósuló piaci és technológiai fejleményekre, valamint az uniós vívmányok jövőbeni fejlődésére. E célból a Bizottság jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak, szükség esetén a rendelet módosítására irányuló javaslatokkal együtt. · Európai Gazdasági Térség A javasolt rendelet EGT-vonatkozású kérdést érint, és ezért a hatályát ki kell terjeszteni az EGT-re. · A javaslat magyarázata A javaslat három fő részből áll: egy rendeletből és a rendelet I. mellékletéből, amely a szerződési jogi szabályokat (a közös európai adásvételi jog) tartalmazza, valamint a szabványos tájékoztatót tartalmazó II. mellékletből. A. A rendelet Az 1. cikk tartalmazza a rendelet célját és tárgyát. A 2. cikk a rendeletben használt kifejezések meghatározását tartalmazza. Míg néhány fogalommeghatározás már létezik a vonatkozó közösségi vívmányokban, mások olyan fogalmak, amelyeket itt határoznak meg első ízben. A 3. cikk magyarázza meg a szerződési jog szabályainak választható jellegét az áru adásvételére, a digitális tartalom szolgáltatására és a kapcsolódó szolgáltatás nyújtására irányuló, határon átnyúló szerződések esetén. A 4. cikk tartalmazza a rendelet területi hatályát, amely a határon átnyúló szerződésekre korlátozódik. Az 5. cikk megállapítja, hogy a tárgyi hatály kiterjed az áruk adásvételére, a digitális tartalom szolgáltatására és a kapcsolódó szolgáltatásokra (pl.: az üzembehelyezésre és a javításra) vonatkozó szerződésekre. A 6. cikk kizárja az alkalmazási körből a vegyes szerződéseket és részletfizetéssel történő értékesítést. A 7. cikk határozza meg a személyi hatályt, amely kiterjed a vállalkozók és fogyasztók közötti szerződésekre és azokra a vállalkozók közötti szerződésekre, ahol legalább a felek egyike kkv. A 8. cikk fejti ki azt, hogy a közös európai adásvételi jog választásához szükség van a felek erről szóló megállapodására. A vállalkozás és a fogyasztó közötti szerződésekben a közös európai adásvételi jog választása csak akkor érvényes, ha a fogyasztó ebbe történő beleegyezését egy olyan kifejezett nyilatkozat tartalmazza, amely elkülönül a szerződéskötésre irányuló megállapodásra vonatkozó jognyilatkozattól. A 9. cikk a közös európai adásvételi jogra vonatkozó több tájékoztatási követelményt tartalmaz a kereskedő és a fogyasztó közötti szerződések vonatkozásában. A fogyasztónak különösen a II. mellékletben meghatározott tájékoztatót kell megkapnia. A 10. cikk előírja a tagállamok számára, hogy gondoskodjanak szankciók bevezetéséről arra az esetre, ha a kereskedők megsértik a 8. és 9. cikkbe foglalt különös követelményeknek való megfelelési kötelezettséget. A 11. cikk magyarázza meg azt, hogy a közös európai adásvételi jog választásának érvényessége esetén ez lesz az egyetlen alkalmazható jog a rendelkezéseinek hatálya alá tartozó kérdésekben, és ennek megfelelően más nemzeti szabályok nem alkalmazandók az e jog hatálya alá tartozó ügyekben. A közös európai adásvételi jog választása visszamenőleges hatállyal bír a szerződéskötést megelőző tájékoztatási kötelezettségeknek való megfelelés és az azok elmulasztásával kapcsolatos jogorvoslatok tekintetében. A 12. cikk tisztázza, hogy a rendelet nem sérti a belső piaci szolgáltatásokról szóló 2006/123/EK irányelvbe[16] foglalt tájékoztatási kötelezettségeket. A 13. cikk lehetőséget biztosít a tagállamoknak olyan jogszabályok elfogadására, amelyek lehetővé teszik a közös európai adásvételi jog alkalmazását a felek számára azok kizárólagosan belföldi ügyletei során is, és az olyan kereskedők között megkötött szerződésekben, amelyek egyike sem kkv. A 14. cikk előírja a tagállamok számára, hogy küldjenek értesítést a bíróságaik által hozott azon jogerős ítéletekről, amelyek a közös európai adásvételi jog rendelkezéseit vagy a rendelet bármely más rendelkezését értelmezik. A Bizottság ezeket az ítéleteket egy adatbázisban gyűjti össze. A 15. cikk felülvizsgálati rendelkezést tartalmaz. A 16. cikk szerint a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba. B. I. melléklet Az I. melléklet tartalmazza a közös európai adásvételi jog szövegét. I. rész „Bevezető rendelkezések”: a szerződési jog azon általános elvei, amelyeket minden félnek tiszteletben kell tartania a tevékenysége során, mint például a jóhiszeműség és a tisztesség elve. A szerződési szabadság alapelve szintén biztosítja a feleket arról, hogy – a kifejezetten kötelezőként megjelölt szabályok, például a fogyasztóvédelmi rendelkezések kivételével – eltérhetnek a közös európai adásvételi jog szabályaitól. II. rész „Kötelező erejű szerződés kötése”: a felek arra vonatkozó joga, hogy a szerződéskötést megelőzően tájékoztatást kapjanak a legfontosabb tudnivalókról; és a két fél közötti megállapodás megkötésének szabályai. Ez a rész külön rendelkezéseket tartalmaz arról is, hogy a fogyasztó jogosult elállni a távollevők között kötött és üzlethelyiségen kívül kötött szerződéstől. Végezetül a szerződések tévedés, csalás, fenyegetés vagy tisztességtelen kihasználás miatti megtámadására vonatkozó rendelkezéseket tartalmaz. III. rész „A szerződés tartalmának értékelése”: általános rendelkezések arra nézve, hogy kétség esetén miként kell értelmezni a szerződési feltételeket. E rész olyan szabályokat is tartalmaz, amelyek a szerződések tartalmára és joghatására, valamint az esetleg tisztességtelen és ezért érvénytelen szerződési feltételekre vonatkoznak. IV. rész „Az adásvételi szerződés feleinek kötelezettségei és a rendelkezésükre álló jogorvoslatok”: az adásvételi szerződések és a digitális tartalom szolgáltatására irányuló szerződések sajátos szabályai; az eladó és a vevő kötelezettségei. Ez a rész tartalmazza a vevő és az eladó részéről történő szerződésszegéshez kapcsolódó jogorvoslatokra vonatkozó szabályokat is. V. rész „Kapcsolódó szolgáltatási szerződés feleinek kötelezettségei és a rendelkezésükre álló jogorvoslatok”: azokra az esetekre terjed ki, amikor az eladó az áruk adásvételére vagy digitális tartalom szolgáltatására vonatkozó szerződéssel szoros összefüggésben bizonyos szolgáltatásokat, mint például üzembehelyezést, javítást, vagy karbantartást teljesít. Ez a rész azt fejti ki, hogy ilyen helyzetben milyen egyedi szabályokat kell alkalmazni, különös tekintettel a felek ilyen szerződések alapján fennálló jogaira és kötelezettségeire. VI. rész „Kártérítés és kamat”: kiegészítő közös szabályokat tartalmaz a károk megtérítése és a késedelmes fizetés esetén fizetendő kamat tekintetében. VII. rész „Az eredeti állapot helyreállítása”: bemutatja továbbá azokat a szabályokat, amelyek a szerződés megtámadása vagy felmondása esetén visszaszolgáltatandó dolgokra vonatkoznak. VIII. rész „Elévülés”: az időmúlásnak a szerződés szerinti jogok gyakorlására kifejtett hatását szabályozza. 1. függelék: tartalmazza az elállásra vonatkozó tájékoztatási mintát, amelyet a kereskedőnek a át kell adnia a fogyasztó számára a távollevők közötti vagy üzlethelyiségen kívüli szerződés megkötése előtt, a 2. függelék pedig az elállási formanyomtatványt határozza meg. C. II. melléklet A II. melléklet a közös európai adásvételi jogra vonatkozó szabványos tájékoztatót tartalmazza, amelyet a kereskedőnek át kell adnia a fogyasztónak a közös európai adásvételi jog alkalmazására vonatkozó megállapodás megkötése előtt. 2011/0284 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE a közös európai adásvételi jogról AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 114. cikkére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamentek számára való megküldését követően, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[17], tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére[18], rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1) A határon átnyúló gazdasági tevékenységnek még mindig vannak olyan jelentős szűk keresztmetszetei, amelyek megakadályozzák, hogy a belső piac kiaknázza az összes növekedési és munkahely-teremtési lehetőségét. Jelenleg csak minden tizedik uniós kereskedő exportál árukat az Unión belül, és az exportálók többsége is csak néhány tagállamba. A határon átnyúló kereskedelem akadályai közül – ideértve többek között az adójogszabályokat, a közigazgatási előírásokat, a szállítási nehézségeket, valamint a nyelvi és a kulturális különbségeket – a kereskedők szerint a külföldi szerződési jog megismerésének nehézsége a vállalkozók és a fogyasztók, valamint a vállalkozók egymás közötti ügyleteinek legjelentősebb akadályai közé tartozik. Mindez amiatt is hátrányt okoz a fogyasztóknak, mert korlátozottan férnek hozzá az árukhoz. Ezért a különböző nemzeti szerződési jogok nehezítik az olyan alapszabadságok gyakorlását, mint az áruk és szolgáltatások nyújtásának szabadsága, és akadályt képeznek a belső piac működése és folyamatos kiépítése előtt. Versenykorlátozó hatásuk is van, különösen a kisebb tagállamok piacain. (2) A szerződés minden gazdasági ügylethez elengedhetetlen jogi eszköz. Ugyanakkor, mivel a kereskedőknek azonosítaniuk kell az alkalmazandó jogot, vagy tárgyalniuk kell róla, meg kell ismerniük a külföldi alkalmazandó jog rendelkezéseit, ami gyakran fordítást tesz szükségessé, jogi tanácsot kell kérniük a követelmények között való eligazodás érdekében, és határon átnyúló ügyleteikben különböző alkalmazandó nemzeti jogokhoz kell hozzáigazítaniuk a szerződéseiket, a határon átnyúló kereskedelem a belföldi kereskedelemhez képest bonyolultabb és költségesebb. Ezért a szerződési joggal kapcsolatos akadályok komolyan hozzájárulnak ahhoz, hogy számos exportorientált kereskedő nem mer határon átnyúló kereskedelembe fogni, vagy tevékenységét több tagállamra kiterjeszteni. E tényezők visszatartó hatása különösen erős a kis- és középvállalkozások (kkv-k) esetén, amelyek tekintetében a több külföldi piacra való belépés költségei gyakran különösen magasak a forgalmukhoz viszonyítva. Ennek következtében a kereskedők elmulasztják azokat a költségmegtakarítási lehetőségeket, amelyekkel élhetnének, ha egy egységes szerződési jog alapján forgalmazhatnák a termékeiket és szolgáltatásaikat minden határon átnyúló ügyletük során, az online környezetben pedig egyetlen egységes weblapot használhatnának. (3) A szerződési joggal kapcsolatos, jelentősnek bizonyuló ügyleti költségeknek, valamint a kötelező nemzeti fogyasztóvédelmi szabályok eltéréseiből származó jogi akadályoknak közvetlen hatásuk van a belső piac működésére a vállalkozások és a fogyasztók közötti ügyletek terén. A szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 2008. június 17-i 593/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (a továbbiakban: 593/2008/EK rendelet)[19] 6. cikke értelmében, amennyiben a kereskedő a tevékenységét egy másik tagállamban található fogyasztók tekintetében fejti ki, a fogyasztó szokásos tartózkodási helye szerinti tagállam azon fogyasztóvédelmi rendelkezéseit, amelyek magasabb szintű védelmet nyújtanak, és amelyektől nem lehet megállapodással eltérni e tagállam joga értelmében, még akkor is alkalmazni kell, ha a felek más alkalmazandó jogot választottak. Ezért a kereskedőknek előzetesen kell megállapítaniuk azt, hogy a fogyasztó joga magasabb szintű védelmet nyújt-e, és gondoskodniuk kell arról, hogy a szerződésük összhangban legyen ezekkel a követelményekkel. Ezen túlmenően, az e-kereskedelemben további költségekkel jár a honlapok adaptálása, amelyeknek tükrözniük kell az alkalmazandó külföldi fogyasztói szerződési jog kötelező előírásait. A fogyasztóvédelmi jog jelenlegi uniós szintű harmonizációja bizonyos közelítést eredményezett egyes területeken. A tagállami jogrendszerek közötti különbségek azonban továbbra is jelentősek; a jelenlegi harmonizáció a tagállamok számára a lehetőségek széles körét hagyja meg arra nézve, hogy hogyan feleljenek meg az uniós jogszabályok követelményeinek, és hogy milyen legyen a fogyasztóvédelem szintje. (4) A szerződési joggal kapcsolatos akadályok, amelyek megakadályozzák, hogy a kereskedők teljes mértékben kihasználják a belső piac adta lehetőségeket, a fogyasztók kárára is jelentkeznek. A mérsékeltebb határokon átnyúló kereskedelem kevesebb importot és kisebb versenyt eredményez. A fogyasztókat hátrány érheti abból fakadóan, hogy magasabb áron szűkebb áruválaszték áll a rendelkezésükre, egyrészt azért, mert közvetlenül kevesebb külföldi kereskedő kínálja számukra az áruit és szolgáltatásait, másrészt közvetetten a vállalkozók közötti határokon átnyúló nagykereskedelem korlátozott volta miatt. Bár a határon átnyúló vásárlás jelentős gazdasági előnyökkel járhat a több és jobb árukínálat tekintetében, sok fogyasztó nehezen szánja rá magát, mert bizonytalan a jogait illetően. A fogyasztók fő aggodalmai közül néhány a szerződési joghoz kapcsolódik, például ahhoz, hogy hibás termék vásárlása esetén megfelelő védelmet élveznének-e. Ennek következtében számos fogyasztó még akkor is előnyben részesíti a belföldi vásárlást, ha emiatt kisebb választék áll a rendelkezésére vagy magasabb árat kell megfizetnie. (5) Ezen túlmenően, azok a fogyasztók, akik egy másik tagállam kereskedőjétől történő vásárlással ki akarják használni a tagállamok közötti árkülönbségekből adódó előnyt, gyakran akadályba ütköznek amiatt, hogy az adott kereskedő megtagadja az eladást. Bár az e-kereskedelem nagymértékben könnyítette az ajánlatok keresését, valamint az árak és egyéb feltételek összehasonlítását, függetlenül attól, hogy az adott kereskedőnek hol a székhelye, a külföldi vásárlók megrendeléseit gyakran visszautasítják azok a kereskedők, akik nem akarnak határon átnyúló ügyleteket folytatni. (6) Tehát a nemzeti szerződési jogok különbözőségei olyan gátat képeznek, amely megakadályozza, hogy a fogyasztók és a kereskedők kihasználják a belső piac adta előnyöket. Az említett, szerződési joggal összefüggő akadályok lényegesen csökkenthetők volnának, ha a szerződéseket egyetlen egységes szabályrendszerre lehetne alapozni, függetlenül attól, hogy a felek székhelye hol található. Az ilyen egységes szerződési jogi szabályrendszernek le kellene fednie a szerződések teljes életciklusát, tehát ki kellene terjednie a szerződések megkötése szempontjából fontos szabályozási területekre, továbbá teljes körűen összehangolt fogyasztóvédelmi rendelkezéseket kellene tartalmaznia. (7) A nemzeti szerződési jogok közötti különbségek és ezeknek a határon átnyúló kereskedelemre gyakorolt hatása a verseny korlátozását is szolgálja. A kis volumenű határon átnyúló kereskedelem miatt csökken a verseny, így a kereskedők is kevesebb ösztönzést kapnak arra, hogy innovatívabbá váljanak, és javítsák áruik minőségét vagy csökkentsék az árakat. Különösen a kisebb tagállamokban, ahol kevesebb belföldi versenytárs működik, a külföldi kereskedők azon döntése, hogy nem lépnek be e piacokra a költségek és a piacra lépés bonyolultsága miatt, korlátozhatja a versenyt, és ennek következtében érzékelhető hatást gyakorolhat a rendelkezésre álló termékek választékára és árszintjére. A határon átnyúló kereskedelem akadályai veszélyeztethetik továbbá a kkv-k és a nagyobb vállalatok közötti versenyt is. Figyelemmel az ügyleti költségeknek a forgalomra gyakorolt jelentős hatására, egy kkv sokkal inkább hajlamos arra, hogy tartózkodjon egy külföldi piacra történő belépéstől, mint egy nagyobb versenytársa. (8) Az említett szerződési joggal összefüggő akadályok leküzdése érdekében a feleknek lehetőséget kell biztosítani, hogy megállapodjanak arról, hogy szerződéseikre egy sajátos, egységes szerződési jogi szabályrendszert, az összes tagállamban azonos jelentéssel és értelmezéssel bíró közös európai adásvételi jogot alkalmazzák. A közös európai adásvételi jognak kiegészítő lehetőségként kell megjelennie, amely növeli a felek rendelkezésére álló alternatívákat, és amelyet minden alkalommal használhatnak, ha kölcsönösen úgy ítélik meg, hogy az segítséget jelentene a határon átnyúló kereskedelem megkönnyítésében, valamint az ügyleti és alternatív költségek, és a határon átnyúló kereskedelem egyéb, szerződési joggal összefüggő akadályainak csökkentésében. A közös európai adásvételi jog csak akkor válhat a szerződéses kapcsolat alapjává, ha a felek közösen így döntenek. (9) E rendelet egy közös európai adásvételi jogot hoz létre. A rendelet a nemzeti szerződési jogok közelítését nem a már meglévő nemzeti szerződési jog módosításának előírásával valósítja meg, hanem – az e rendelet hatálya alá tartozó szerződések tekintetében – az egyes tagállamok nemzeti jogán belüli második szerződési jogi rendszer létrehozásával. E második rendszernek az egész Európai Unióban azonosnak kell lennie, és a már meglévő nemzeti szerződési joggal párhuzamosan fog létezni. A közös európai adásvételi jogot önkéntes alapon indokolt alkalmazni a határon átnyúló szerződésekre, a felek kifejezett megállapodása alapján. (10) A közös európai adásvételi jog alkalmazására vonatkozó megállapodásnak az alábbi jogszabályok szerint alkalmazandó, megfelelő nemzeti jog hatályán belüli választásként kell megvalósulnia: az 593/2008/EK rendelet, illetve a szerződéskötést megelőző tájékoztatási kötelezettségek vonatkozásában a szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó jogról szóló, 2007. július 11-i 864/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (a továbbiakban: 864/2007/EK rendelet)[20] vagy bármely más vonatkozó kollíziós jogi szabály. Ezért a közös európai adásvételi jog alkalmazására vonatkozó megállapodás nem minősül a kollíziós jogi szabályok szerinti jogválasztásnak, és azokkal nem téveszthető össze, továbbá azokat nem érinti. Ezért e rendelet nem érinti a meglévő kollíziós jogi szabályokat. (11) A közös európai adásvételi jognak a teljes körűen összehangolt kötelező fogyasztóvédelmi szabályok teljes rendszerét tartalmaznia kell. A Szerződés 114. cikkének (3) bekezdésével összhangban, e szabályoknak a fogyasztóvédelem magas szintjét kell biztosítaniuk, hogy erősítsék a fogyasztóknak a közös európai adásvételi jogba vetett bizalmát, és így arra ösztönözzék őket, hogy ezen az alapon kössenek határon átnyúló szerződéseket. E szabályoknak fenn kell tartaniuk vagy fokozniuk kell a fogyasztók számára az uniós fogyasztóvédelmi jog által biztosított védelem szintjét. (12) Mivel a közös európai adásvételi jog a teljes körűen összehangolt fogyasztóvédelmi szabályok teljes rendszerét tartalmazza, e területen nem lesznek eltérések a tagállamok jogrendszerei között, amennyiben a felek a közös európai adásvételi jogot választják. Következtetésképpen az 593/2008/EK rendelet (6) cikkének (2) bekezdése, amely a tagállamok fogyasztóvédelmének szintjei közötti eltérést veszi alapul, nem bírhat gyakorlati jelentőséggel a közös európai adásvételi jog által szabályozott kérdésekben. (13) A közös európai adásvételi jognak határon átnyúló szerződések tekintetében kell elérhetőnek lennie, mivel a nemzeti jogok közötti eltérések ezeket érintően vezetnek bonyodalmakhoz és többletköltségekhez, és tartják vissza a feleket a szerződéses kapcsolatok létesítésétől. A szerződés határon átnyúló jellegét a vállalkozások közötti szerződések esetén a felek szokásos tartózkodási helye alapján kell megítélni. Vállalkozások és fogyasztók közötti szerződések esetén megvalósul a határon átnyúló jelleg, ha akár a fogyasztó által megadott általános cím, akár áru kézbesítési címe vagy a fogyasztó által megadott számlázási cím egy tagállamban, azonban a kereskedő szokásos tartózkodási helyén kívüli államban található. (14) A közös európai adásvételi jog alkalmazását nem kell csupán a tagállamok közötti, határon átnyúló kapcsolatokra korlátozni, hanem az a tagállamok és harmadik országok közötti kereskedelem előmozdítására is használható kell, hogy legyen. Harmadik országok fogyasztóinak érintettsége esetén a közös európai adásvételi jog alkalmazására vonatkozó megállapodásra – ami a részükről külföldi jog választásának minősül – a vonatkozó kollíziós jogi szabályokat kell alkalmazni. (15) A tisztán belföldi, valamint határon átnyúló ügyleteket is kötő kereskedők szintén hasznosnak ítélhetik, hogy valamennyi ügyletük esetében egyetlen, egységes szerződést használhatnak. Ezért a tagállamok szabadon dönthetnek arról, hogy a közös európai adásvételi jog alkalmazását lehetővé teszik-e a felek számára azok kizárólagosan belföldi ügyletei során is. (16) A közös európai adásvételi jog alkalmazását különösen ingó dolgok eladása esetén kell biztosítani, beleértve az ilyen áruk előállítását vagy gyártását is, mert ez az a gazdaságilag legfontosabb egyedi szerződéstípus, amely kifejezett növekedési lehetőséget kínál a határon átnyúló kereskedelem tekintetében, különösen az e-kereskedelemben. (17) A digitális gazdaság növekvő fontosságára reagálva a közös európai adásvételi jognak a digitális tartalom szolgáltatására irányuló szerződésekre is ki kell terjednie. Gyors ütemben növekszik a tárolási, feldolgozási vagy hozzáférési és ismételt felhasználási céllal történő digitálistartalom-szolgáltatás, mint például a zeneletöltés. A digitálistartalom-szolgáltatás még jelentős növekedési potenciállal rendelkezik, ám továbbra is sokféle jogi szabályozás vonatkozik rá, és jelentős bizonytalanság övezi. Ezért a közös európai adásvételi jognak ki kell terjednie a digitális tartalom szolgáltatására, független attól, hogy a tartalmat birtokba vehető adathordozón szolgáltatják-e vagy sem. (18) A digitális tartalom szolgáltatására gyakran nem vételár ellenében kerül sor, hanem külön fizetett árukhoz vagy szolgáltatásokhoz kapcsolódóan, beleértve a nem pénzbeli ellentételezést is, mint például a személyes adatok megadása, vagy pedig ingyenesen történik egy marketingstratégia keretében, azzal a várakozással, hogy a fogyasztó később további vagy jobban kidolgozott digitális tartalmat megtestesítő termékeket fog vásárolni. Figyelemmel erre az egyedi piaci struktúrára és arra a tényre, hogy a szolgáltatott digitális tartalom hibái attól függetlenül sérthetik a fogyasztók gazdasági érdekeit, hogy azokat milyen feltételek alapján szolgáltatták, a közös európai adásvételi jog alkalmazása nem függhet attól, hogy az adott digitális tartalomért fizettek-e vételárat. (19) A közös európai adásvételi jog által hozzáadott érték maximalizálása érdekében e jog tárgyi hatálya ki kell terjedjen az eladó által nyújtott bizonyos olyan szolgáltatásokra, amelyek közvetlenül és szorosan kapcsolódnak a közös európai adásvételi jog alapján szállított egyedi áruhoz vagy az így szolgáltatott digitális tartalomhoz, és amelyeket a gyakorlatban ugyanabban vagy egy kapcsolódó szerződésben ugyanakkor határoznak meg; ide tartozik nevezetesen az áru vagy a digitális tartalom javítása, karbantartása vagy üzembehelyezése. (20) A közös európai adásvételi jog nem terjedhet ki egyetlen olyan kapcsolódó szerződésre sem, amely révén a vevő harmadik személytől kap árut vagy szolgáltatást. Ez azért nem lenne helyes, mert a harmadik személy nem részese a közös európai adásvételi jog rendelkezéseinek alkalmazására vonatkozó, a szerződő felek közötti megállapodásnak. A harmadik személlyel fennálló kapcsolódó szerződésre az 593/2008/EK és a 864//2007/EK rendelet vagy bármely más vonatkozó kollíziós szabály szerint alkalmazandó nemzeti jog az irányadó. (21) A fennálló belső piaci és versenyproblémák célzott és arányos kezelése érdekében a közös európai adásvételi jog személyi hatályának azokra a felekre kell összpontosítania, akiket a nemzeti szerződési jogok sokfélesége jelenleg elrettent a külföldi kereskedelmi kapcsolatok létesítésétől, jelentősen hátráltatva ezáltal a határon átnyúló kereskedelmet. Ezért e jognak ki kell terjednie valamennyi vállalkozások közötti ügyletre, és azokra a szerződésekre, amelyeknél legalább a felek egyike – a mikro-, kis- és középvállalkozások meghatározásáról szóló, 2003. május 6-i 2003/361/EK bizottsági ajánlás[21] értelmében – kkv. Ez azonban nem akadályozhatja meg azt, hogy a tagállamok olyan jogszabályokat fogadjanak el, amely a közös európai adásvételi jogot az olyan kereskedők közötti szerződésekre is alkalmazhatóvá teszi, amelyeknek egyike sem kkv. Mindenesetre a vállalkozások közötti ügyletekben a kereskedők teljes szerződési szabadságot élveznek, és ösztönzést kapnak arra, hogy szerződéses feltételeik megfogalmazásakor ötletet merítsenek a közös európai adásvételi jogból. (22) A szerződő felek megállapodása elengedhetetlen a közös európai adásvételi jog alkalmazásához. A vállalkozások és a fogyasztók közötti ügyletek során szigorú követelményeket kell támasztani e megállapodással szemben. Mivel a gyakorlatban általában a kereskedő tesz javaslatot a közös európai adásvételi jog alkalmazására, a fogyasztóknak teljes mértékben tudatában kell lenniük annak a ténynek, hogy olyan szabályok alkalmazásába egyeznek bele, amelyek eltérnek a nemzeti jogban már meglévő szabályoktól. Ezért a fogyasztónak a közös európai adásvételi jog alkalmazásába történő beleegyezése csak akkor fogadható el, ha az egy olyan kifejezett nyilatkozat formájában történik, amely elkülönül a szerződés megkötésére vonatkozó megállapodásra vonatkozó jognyilatkozattól. Ezért nem lehetséges a közös európai adásvételi jog alkalmazására vonatkozó javaslatot a megkötendő szerződés feltételei közé beilleszteni, különösen nem a kereskedő általános szerződési feltételei közé. A kereskedő köteles tartós adathordozón megerősíteni a fogyasztó felé a közös európai adásvételi jog alkalmazására vonatkozó megállapodást. (23) A közös európai adásvételi jog alkalmazására vonatkozó fogyasztói választásnak nem csak tudatosnak kell lennie, hanem megfelelő tájékoztatáson kell alapulnia. A kereskedőnek ezért nem csak fel kell hívnia a fogyasztó figyelmét a közös európai adásvételi jog tervezett alkalmazására, de tájékoztatást is kell nyújtania annak természetéről és legfontosabb jellemzőiről. A kereskedők e feladatát megkönnyítendő, és így elkerülve a szükségtelen adminisztratív terheket, továbbá a fogyasztókkal közölt tájékoztatás egységes szintjének és minőségének biztosításának érdekében a kereskedőknek az e rendeletben előírt – és így az Európai Unió valamennyi hivatalos nyelvén könnyen elérhető – szabványos tájékoztatót kell átadniuk a fogyasztóknak. Ha nem lehetséges a tájékoztató átadása a fogyasztó részére, például telefonhívás esetén, vagy amennyiben a kereskedő elmulaszotta átadni a tájékoztatót, akkor a közös európai adásvételi jog alkalmazására vonatkozó megállapodás mindaddig nem kötelezi a fogyasztót, amíg meg nem kapja a tájékoztatót a megállapodás visszaigazolásával együtt, és amíg ezt követően ki nem nyilvánította a beleegyezését. (24) A közös európai adásvételi jog bizonyos elemei szelektív alkalmazásának elkerülése érdekében – amely megzavarhatná a felek jogai és kötelezettségei közötti egyensúlyt és hátrányosan hathatna a fogyasztóvédelem szintjére – a választásnak a közös európai adásvételi jog egészére ki kell terjednie és nem csak annak bizonyos részeire. (25) Amennyiben egyébként az Egyesült Nemzeteknek az áruk nemzetközi adásvételi szerződéseiről szóló egyezményét kellene alkalmazni a kérdéses szerződésre, akkor a közös európai adásvételi jogra vonatkozó választásnak tartalmaznia kell a szerződő feleknek az egyezmény kizárására vonatkozó megállapodását. (26) A közös európai adásvételi jog szabályainak ki kell terjednie a szerződési jog azon kérdéseire, amelyek a közös európai adásvételi jog tárgyi és személyi hatálya alá tartozó szerződéstípusok, különösen az interneten kötött szerződések életciklusa során gyakorlati jelentőséggel bírnak. A felek jogain és kötelezettségein, valamint a szerződésszegés esetén rendelkezésre álló jogorvoslatokon túl, a közös európai adásvételi jognak ezért szabályoznia kell a szerződést megelőző tájékoztatási kötelezettségeket, a szerződés megkötését (beleértve a formai követelményeket is), az elállás jogát és annak jogkövetkezményeit, a szerződés tévedés, csalás, fenyegetés vagy tisztességtelen kihasználás miatti megtámadását és az ilyen megtámadás jogkövetkezményeit, az értelmezést, a szerződés tartalmát és joghatásait, a szerződési feltételek tisztességtelenségének értékelését és annak jogkövetkezményeit, a megtámadás és a felmondás után az eredeti állapot helyreállítását, valamint a jogok elévülését és a jogvesztő határidőket. Szabályoznia kell az alkalmazásából eredő valamennyi kötelezettség és követelmény megszegése esetén rendelkezésre álló szankciókat. (27) A közös európai adásvételi jogban nem szabályozott valamennyi szerződéses és nem szerződéses jellegű kérdés tekintetében annak a nemzeti jognak a közös európai adásvételi jogon kívül eső, korábban meglévő szabályai irányadók, amelyet az 593/2008/EK és a 864/2007/EK rendelet, vagy bármely más vonatkozó kollíziós szabály alapján kell alkalmazni. E kérdések közé tartozik a jogi személyiség, a szerződésnek a cselekvőképesség hiányából eredő érvénytelensége, a szerződés jogszabályba vagy jó erkölcsbe ütközése, a szerződés nyelvének meghatározása, a megkülönböztetés tilalmával kapcsolatos kérdések, a képviselet, több személy megjelenése a hitelező vagy az adós oldalán, a felek módosulása, beleértve az engedményezést, a beszámítást és az egyesülést, a tulajdonjogi kérdések, beleértve a tulajdon átruházását, a szellemi tulajdonjog és a szerződésen kívüli károkozás joga. Ezen felül nem tartozik a közös európai adásvételi jog körébe a szerződéses és a szerződésen kívüli felelősségen alapuló párhuzamos követelések együttes érvényesíthetőségének kérdése. (28) A közös európai adásvételi jog nem szabályozhat semmiféle, a szerződési jog körén kívül eső kérdést. Ez a rendelet nem érinti az ilyen kérdésekre vonatkozó uniós vagy nemzeti jogot. Például nem tartozhat a közös európai adásvételi jog körébe az egészségvédelmi, biztonsági vagy környezetvédelmi okból előírt tájékoztatási kötelezettség. Ez a rendelet nem érinti továbbá a belső piaci szolgáltatásokról szóló, 2006. december 12-i 2006/123/EK európai parlamenti és tanács irányelvben foglalt tájékoztatási kötelezettségeket[22]. (29) Miután érvényes megállapodás jött létre a közös európai adásvételi jog alkalmazásáról, csak a közös európai adásvételi jog irányadó a hatálya alá tartozó ügyekben. A közös európai adásvételi jogot autonóm módon kell értelmezni, összhangban az uniós jogszabályok értelmezésének kialakult alapelveivel. A közös európai adásvételi jog hatálya alá tartozó, de abban kifejezetten nem rendezett ügyekkel kapcsolatos kérdések kizárólag e jog szabályainak értelmezése útján válaszolhatók meg, bármely egyéb jog igénybevétele nélkül. A közös európai adásvételi jog szabályait az annak alapjául szolgáló célok és elvek, valamint e jog valamennyi rendelkezése alapján kell értelmezni. (30) A közös európai adásvételi jogra irányadó alapelv a szerződési szabadság kell, hogy legyen. A felek autonómiája csak akkor és annyiban korlátozható, ha az elengedhetetlen, különösen a fogyasztóvédelem okán. Ha fennáll ilyen ok, a szóban forgó szabályok kötelező jellegét egyértelműen jelezni kell. (31) A jóhiszeműség és a tisztesség elve kell, hogy irányítsa a felek közötti együttműködés módját. Mivel egyes szabályok a jóhiszeműség és a tisztesség alapelve egyedi megnyilvánulásainak minősülnek, ezek elsőbbséget élveznek az alapelvvel szemben. Ezért az alapelv nem használható a felek egyedi szabályokban rögzített egyedi jogai és kötelezettségei módosításának eszközeként. A jóhiszeműség és a tisztesség elvéből eredő konkrét követelményeknek többek között a felek vonatkozó szakértelmétől kell függeniük, és ezért eltérők kell, hogy legyenek a vállalkozások és a fogyasztók közötti, valamint a vállalkozások közötti ügyletek során. Ebben az összefüggésben a kereskedők közötti ügyletekben az érintett konkrét helyzetben helyes kereskedelmi gyakorlatot kell irányadónak tekinteni. (32) A közös európai adásvételi jognak – lehetőség szerint, és ha az a felek jogos érdekeit figyelembe véve helyénvaló – az érvényes szerződés védelmét kell céloznia. (33) A közös európai adásvételi jognak a szerződésszegés esetén rendelkezésre álló jogorvoslatok meghatározása és érvényesítése terén kiegyensúlyozott megoldásokra kell törekednie, figyelemmel a felek jogos érdekeire. A vállalkozások és a fogyasztók közötti szerződésekben a jogorvoslati rendszernek tükröznie kell azt a tényt, hogy az áru, a digitális tartalom vagy a szolgáltatás hibája a kereskedő felelősségi körébe tartozik. (34) A Bizottság a vonatkozó jogerős határozatokat tartalmazó adatbázist hoz létre annak érdekében, hogy az Európai Unió Bírósága és a nemzeti bíróságok közös európai adásvételi jogot értelmező ítélkezési gyakorlatához, valamint e rendelet egyéb szabályaihoz való nyilvános hozzáférés biztosítása útján növelje a jogbiztonságot. E feladat ellátásának lehetővé tétele érdekében a tagállamok kötelesek gondoskodni arról, hogy az ilyen nemzeti ítéleteket gyorsan közöljék a Bizottsággal. (35) Továbbá, ötévnyi működés után indokolt felülvizsgálni a közös európai adásvételi jognak vagy e rendelet bármely más rendelkezésének alkalmazását. A felülvizsgálatnak többek között figyelembe kell vennie a vállalkozások közötti szerződések tekintetében a hatály további kiterjesztésének szükségességét, és a digitális tartalom, valamint az uniós vívmányok jövőbeni fejlődése tekintetében megvalósuló piaci és technológiai fejlődést. (36) Mivel ennek a rendeletnek a célját – nevezetesen azt, hogy a határon átnyúló ügyletek során az egész Unióban alkalmazható egységes szerződési jogi szabályok rendelkezésre bocsátásával hozzájáruljon a belső piac megfelelő működéséhez – a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, így ez az Unió szintjén jobban megvalósítható, az Unió intézkedéseket fogadhat el az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében meghatározott szubszidiaritás elvével összhangban. Az említett cikkben meghatározott arányosság elvének megfelelően e rendelet nem lépi túl az e cél eléréséhez szükséges mértéket. (37) Ez a rendelet tiszteletben tartja mindazokat az alapjogokat és tekintettel van azokra az elvekre, amelyeket különösen az Európai Unió Alapjogi Chartája ismer el, ezen belül annak 16., 38. és 47. cikke, ELFOGADTA EZT A RENDELETET: 1. cikk Cél és tárgy 1. Ennek a rendeletnek az a célja, hogy javítsa a belső piac létrehozásának és működésének feltételeit azáltal, hogy elérhetővé teszi a szerződési jog szabályainak az I. mellékletben megállapított egységes rendszerét (a továbbiakban: a közös európai adásvételi jog). Ezek a szabályok a szerződő felek megállapodása esetén áru adásvételére, digitális tartalom szolgáltatására, illetve az ezekhez kapcsolódó szolgáltatásra irányuló határon átnyúló ügyleteknél használhatók. 2. Ez a rendelet lehetővé teszi a kereskedők számára, hogy minden határon átnyúló ügyletük során közös szabályokra támaszkodhassanak és ugyanazokat a szerződési feltételeket alkalmazhassák, ezáltal csökkenti a szükségtelen költségeket, és egyidejűleg magas szintű jogbiztonságot teremt. 3. A kereskedők és a fogyasztók közötti szerződésekkel kapcsolatban ez a rendelet a fogyasztóvédelmi szabályok átfogó rendszerét tartalmazza a fogyasztók magas szintű védelmének biztosítása érdekében, a fogyasztók belső piacba vetett bizalmának növelése és a határokon átnyúló fogyasztói vásárlások ösztönzése céljából. 2. cikk Meghatározások E rendelet alkalmazásában a következő fogalommeghatározások alkalmazandók: a) „szerződés”: olyan megállapodás, amelynek célja kötelezettségek létrehozása vagy más joghatások kiváltása; b) „jóhiszeműség és tisztesség”: olyan magatartásforma, amelyre az őszinteség, a nyíltság és az adott ügyletben, illetve jogviszonyban részes másik fél érdekeinek figyelembe vétele jellemző; c) „hátrány”: vagyoni hátrány és nem vagyoni hátrány, ez utóbbi alatt értve a fájdalmat és szenvedést. Nem minősülnek hátránynak a nem vagyoni hátrány olyan egyéb formái, mint az életminőség romlása és a jog élvezetének csökkenése; d) „általános szerződési feltételek”: olyan szerződési feltételek, amelyeket előzetesen, különböző felekkel kötendő több ügylet tekintetében határoztak meg, és amelyeket a felek a közös európai adásvételi jog 7. cikke értelmében egyedileg nem tárgyaltak meg. e) „kereskedő”: olyan természetes vagy jogi személy, aki kereskedelmi, üzleti, kézműipari vagy szakmai tevékenységével összefüggő célok érdekében jár el; f) „fogyasztó”: olyan természetes személy, aki kereskedelmi, üzleti, kézműipari vagy szakmai tevékenységén kívül eső célok érdekében jár el; g) „kártérítés”: olyan pénzösszeg, amelyre valamely személy hátrány, sérülés vagy kár ellentételezése címén jogosult lehet. h) „áru”: bármilyen birtokba vehető ingó dolog; kivéve az alábbiakat: i. a villamos energia és a földgáz, valamint ii.a víz és a gáz egyéb típusai, kivéve, ha ezeket korlátozott térfogatban vagy meghatározott mennyiségben ajánlják fel értékesítésre; i) „ár”: olyan pénzösszeg, amelyet valamely értékesített áruért, szolgáltatott digitális tartalomért vagy nyújtott kapcsolódó szolgáltatásért cserébe kell fizetni; j) „digitális tartalom”: digitális formában előállított és szolgáltatot adat, tekintet nélkül arra, hogy ez a vevő által megadott jellemzők szerint történik-e, ideértve az alábbiakat: mozgókép, hanganyag, kép vagy írott digitális tartalom; digitális játékok; szoftverek; valamint a meglévő hardver vagy szoftver személyre szabását lehetővé tevő digitális tartalom; és kivételt képeznek az alábbiak: i. pénzügyi szolgáltatások, ideértve az online banki szolgáltatásokat; ii. elektronikus formában nyújtott jogi vagy pénzügyi tanácsadás; iii. elektronikus egészségügyi szolgáltatások; iv. elektronikus kommunikációs szolgáltatások és hálózatok, valamint a kapcsolódó létesítmények és szolgáltatások; v. szerencsejáték; vi. új digitális tartalom létrehozása és meglevő digitális tartalom módosítása fogyasztók által, vagy más felhasználók alkotásaival történő bármely kölcsönhatás útján; k) „adásvételi szerződés”: bármely olyan szerződés, amelynek alapján a kereskedő (az eladó) más személy (a vevő) részére az áru tulajdonjogát átruházza vagy erre kötelezettséget vállal, a vevő pedig megfizeti az árat vagy vállalja annak megfizetését; ide értendő az olyan szerződés is, amelynek tárgya áru legyártása vagy előállítása , ugyanakkor nem minősülnek adásvételi szerződésnek a végrehajtás során történő adásvételre irányuló szerződések, illetve az egyéb módon közhatalom gyakorlása útján létrejövő szerződések; l) „fogyasztói adásvételi szerződés”: olyan adásvételi szerződés, amelyben az eladó egy kereskedő, a vevő pedig egy fogyasztó; m) „kapcsolódó szolgáltatás”: áruhoz vagy digitális tartalomhoz kapcsolódó bármely szolgáltatás, ideértve a beszerelést, a karbantartást, a javítást vagy bármilyen egyéb feldolgozást, amelyet az adásvételi szerződés, a digitális tartalom nyújtásáról szóló szerződés, vagy az ezek megkötésével egy időben kötött külön, kapcsolódó szolgáltatásra irányuló szerződés alapján az áru eladója vagy a digitális tartalom szolgáltatója nyújt; kivételt képeznek az alábbiak: i. szállítási szolgáltatások, ii. képzési szolgáltatások, iii. távközlési támogató szolgáltatások; valamint iv. a pénzügyi szolgáltatások; n) „szolgáltatást nyújtó fél”: áru eladója vagy digitális tartalom szolgáltatója, aki vállalja, hogy a vásárló részére az adott áruhoz vagy digitális tartalomhoz kapcsolódó szolgáltatást nyújt. o) „megrendelő”: olyan személy, aki kapcsolódó szolgáltatást vesz; p) „távollevők között kötött szerződés”: kereskedő és fogyasztó közötti bármely olyan, távollevők közötti szervezett értékesítési rendszer alapján létrejött szerződés, amely a kereskedő és a fogyasztó, illetve amennyiben a kereskedő jogi személy, a kereskedőt képviselő természetes személy és a fogyasztó egyidejű fizikai jelenléte nélkül jött létre egy vagy több távközlési eszköznek a szerződés megkötésének időpontjáig bezárólag történő kizárólagos használatával; q) „üzlethelyiségen kívül kötött szerződés”: kereskedő és fogyasztó között létrejött bármely olyan szerződés, amelynek: i. megkötésekor a kereskedő – vagy amennyiben a kereskedő jogi személy, a kereskedőt képviselő természetes személy – és a fogyasztó egyidejűleg fizikailag jelen vannak egy olyan helyszínen, amely nem azonos a kereskedő üzlethelyiségével, vagy amelyet a fogyasztó ugyanilyen körülmények között tett ajánlata alapján kötöttek meg; vagy ii. megkötésére a kereskedő üzlethelyiségében, illetve bármely távközlési eszköz használata útján kerül sor röviddel azt követően, hogy a kereskedő – vagy amennyiben a kereskedő jogi személy, a kereskedőt képviselő természetes személy – és a fogyasztó egyidejű fizikai jelenléte mellett a fogyasztót személyesen és egyénileg megkeresték egy olyan helyszínen, amely nem azonos a kereskedő üzlethelyiségével; vagy iii. megkötésére a kereskedő – vagy amennyiben a kereskedő jogi személy, a kereskedőt képviselő természetes személy – által szervezett utazás során kerül sor, amely utazás célja vagy hatása valamely áru, illetve kapcsolódó szolgáltatás vagy digitális tartalom nyújtásának a fogyasztóra irányuló promóciója vagy részére történő értékesítése; r) „üzlethelyiség”: i. bármely olyan ingatlan kiskereskedelmi üzlethelyiség, ahol a kereskedő állandó jelleggel tevékenységet fejt ki, vagy ii. bármely olyan ingó kiskereskedelmi üzlethelyiség, ahol a kereskedő rendszerint tevékenységet fejt ki; s) „kereskedelmi jótállás”: a kereskedő vagy a gyártó arra irányuló kötelezettségvállalása a fogyasztóval szemben a 106. cikk szerinti, szerződésszegés esetében fennálló kötelezettségén túl, hogy a jótállási nyilatkozatban vagy a vonatkozó reklámban feltüntetett tulajdonságoknak vagy a szerződés szerinti teljesítéshez nem kapcsolódó egyéb követelményeknek nem megfelelő áru vagy digitális tartalom vételárát visszatéríti, vagy az ilyen fogyasztási cikket kicseréli, kijavítja, vagy helyette más árut vagy digitális tartalmat szolgáltat; t) „tartós adathordozó”: bármely olyan adathordozó, amely lehetővé teszi a fél számára a személyesen neki címzett információk tárolását oly módon, hogy az az adott információ céljának megfelelő ideig visszakereshető legyen, és amely lehetővé teszi a tárolt információk változatlan formában történő megjelenítését; u) „nyilvános árverés”: olyan értékesítési módszer, ahol a kereskedő az árut vagy a digitális tartalmat annak a fogyasztónak kínálja, aki részt vesz vagy lehetőséget kap egy átlátható, kompetitív licitálási eljárás útján lefolytatott árverésen való személyes részvételre, amelyet az árverező vezet le, és ahol a sikeres ajánlatot tevő köteles megvásárolni az árut vagy digitális tartalmat; v) „kötelező szabály”: olyan rendelkezés, amelynek alkalmazását a felek nem zárhatják ki, attól nem térhetnek el, vagy nem módosíthatják annak joghatását; w) „hitelező”: olyan személy aki jogosult egy másik személy – az adós – számára pénzügyi vagy nem pénzügyi kötelezettséget teljesíteni; x) „adós”: olyan személy, akit pénzügyi vagy nem pénzügyi kötelezettség terhel egy másik személlyel – a hitelezővel – szemben y) „kötelezettség”: olyan teljesítési kötelezettség, amellyel a jogviszony egyik részes fele tartozik a másik félnek. 3. cikk A közös európai adásvételi jog választható jellege A felek megállapodhatnak arról, hogy áru adásvételére, digitális tartalom szolgáltatására, illetve kapcsolódó szolgáltatás nyújtására irányuló, határon átnyúló szerződéseikre – a 4–7. cikkben meghatározott területi, tárgyi és személyi hatályon belül – a közös európai adásvételi jogot alkalmazzák. 4. cikk Határon átnyúló szerződések 1. A közös európai adásvételi jog a határon átnyúló szerződésekre alkalmazható. 2. E rendelet alkalmazásában a kereskedők közötti szerződés akkor minősül határon átnyúló szerződésnek, ha a felek szokásos tartózkodási helye különböző országokban található, amelyek közül legalább az egyik tagállam. 3. E rendelet alkalmazásában a kereskedő és fogyasztó közötti szerződés akkor minősül határon átnyúló szerződésnek, ha a) akár a fogyasztó által megjelölt cím, akár az áru kézbesítési címe vagy a számlázási cím a kereskedő szokásos tartózkodási helyétől eltérő országban található; valamint b) ezen országok közül legalább az egyik tagállam. 4. E rendelet alkalmazásában a gazdasági társaságok és a jogi személyiséggel rendelkező vagy jogi személyiség nélküli más szervezetek szokásos tartózkodási helye a központi ügyvezetés helye. A természetes személy kereskedő szokásos tartózkodási helye az adott személy üzleti tevékenységének székhelye. 5. Amennyiben a szerződést egy kereskedő fióktelepe, telephelye vagy más létesítménye működésének keretében kötik, a kereskedő szokásos tartózkodási helyének az adott fióktelep, telephely vagy más létesítmény működésének helye minősül. 6. Annak meghatározása szempontjából, hogy az adott szerződés határon átnyúló-e vagy sem, a közös európai adásvételi jog alkalmazásáról szóló megállapodás időpontja irányadó. 5. cikk Azok a szerződések, amelyekre a közös európai adásvételi jog alkalmazható A közös európai adásvételi jog az alábbi szerződésekre alkalmazható: a) adásvételi szerződések; b) digitális tartalom szolgáltatására irányuló szerződések – akár birtokba vehető adathordozón nyújtják azt, akár nem –, amelyet a felhasználó tárolhat, feldolgozhat és újrafelhasználhat, vagy amelyhez hozzáférhet, függetlenül attól, hogy a digitális tartalom szolgáltatására ár megfizetése fejében került-e sor; c) kapcsolódó szolgáltatás nyújtására irányuló szerződések, függetlenül attól, hogy a kapcsolódó szolgáltatásra vonatkozóan külön árról állapodtak-e meg. 6. cikk A vegyes szerződések és a fogyasztói hitelhez kapcsolódó szerződések kizárása 1. A közös európai adásvételi jog nem alkalmazható az olyan vegyes szerződésekre, amelyek az áru, a digitális tartalom és a kapcsolódó szolgáltatás 5. cikk értelmében vett adásvételén, szolgáltatásán, illetve nyújtásán túl bármely egyéb elemet is tartalmaznak. 2. A közös európai adásvételi jog nem alkalmazható a kereskedő és a fogyasztó közötti olyan szerződésekre, amelyekkel a kereskedő a fogyasztó részére fizetési haladék, kölcsön vagy más hasonló pénzügyi megoldás formájában hitelt nyújt vagy erre ígéretet tesz. A közös európai adásvételi jog alkalmazható a kereskedő és a fogyasztó közötti olyan szerződésekre, amelyek értelmében az ugyanolyan árut, digitális tartalmat vagy kapcsolódó szolgáltatást folyamatosan szolgáltatják és a fogyasztó az ilyen áruért, digitális tartalomért vagy kapcsolódó szolgáltatásért a szolgáltatás tartama alatt részletekben fizet. 7. cikk A szerződő felek 1. A közös európai adásvételi jog kizárólag akkor alkalmazható, ha az áru eladója vagy a digitális tartalom szolgáltatója kereskedő. Amennyiben valamennyi szerződő fél kereskedő, a közös európai adásvételi jog akkor alkalmazható, ha a felek legalább egyike kis- vagy középvállalkozás (a továbbiakban: kkv). 2. E rendelet alkalmazásában a kkv olyan kereskedő, amely a) 250 főnél kevesebb személyt alkalmaz; valamint b) éves forgalma nem haladja meg az 50 millió eurót, vagy pedig éves mérlegfőösszege nem haladja meg a 43 millió eurót, vagy az olyan kkv-k esetében, amelyek szokásos tartózkodási helye olyan tagállamban van, amelynek pénzneme nem az euró, vagy harmadik országban található, az adott tagállam vagy harmadik ország pénznemében ennek megfelelő összeget. 8. cikk A közös európai adásvételi jog alkalmazásáról szóló megállapodás 1. A közös európai adásvételi jog alkalmazására a felek erre vonatkozó megállapodása esetén kerülhet sor. Az erre vonatkozó megállapodás fennállását és annak érvényességét e cikk (2) és (3) bekezdése, valamint a közös európai adásvételi jog 9. cikke és rendelkezései alapján kell megítélni. 2. A kereskedő és a fogyasztó közötti kapcsolatokban a közös európai adásvételi jog alkalmazására vonatkozó megállapodás csak akkor lehet érvényes, ha a fogyasztónak a közös európai adásvételi jog alkalmazásába történő beleegyezését egy olyan egyértelmű nyilatkozat tartalmazza, amely elkülönül a szerződéskötési szándékot tartalmazó nyilatkozattól. A kereskedő a megállapodást a fogyasztónak tartós adathordozón átadott visszaigazolás útján erősíti meg. 3. A kereskedő és a fogyasztó közötti kapcsolatokban a közös európai adásvételi jog részben nem, csak teljes egészében választható. 9. cikk Szabványos tájékoztató a kereskedő és a fogyasztó közötti szerződésekben 1. A közös európai adásvételi jog által megállapított, a szerződéskötést megelőző tájékoztatási kötelezettségek mellett a kereskedő és a fogyasztó közötti kapcsolatokban a kereskedő a megállapodást megelőzően felhívja a fogyasztó figyelmét a közös európai adásvételi jog alkalmazására vonatkozó szándékra, úgy, hogy a fogyasztónak figyelemfelhívó módon átadja a II. mellékletbe foglalt tájékoztatót. Amennyiben a közös európai adásvételi jog alkalmazására vonatkozó megállapodást telefonon keresztül, vagy bármely egyéb olyan módon kötik meg, amely nem teszi lehetővé a fogyasztó részére a tájékoztató átadását, a fogyasztót a megállapodás mindaddig nem köti, amíg nem kapja meg a 8. cikk (2) bekezdésében említett visszaigazolást és a tájékoztatót, és ezt követően kifejezetten bele nem egyezik a közös európai adásvételi jog alkalmazásába. 2. Az (1) bekezdésben említett tájékoztató, amennyiben elektronikus formában adják át, olyan internetes hiperhivatkozást tartalmaz, vagy minden egyéb esetben feltüntet egy olyan weboldalt, amelyen keresztül a közös európai adásvételi jog szövege díjmentesen elérhető. 10. cikk A különös követelmények megsértésére vonatkozó szankciók A tagállamok szankciókat állapítanak meg arra az esetre, ha a kereskedők a fogyasztókkal szemben megsértik a 8. és a 9. cikkben meghatározott követelményeket, továbbá valamennyi szükséges intézkedést megtesznek e szankciók alkalmazásának biztosítására. Az ily módon előírt szankcióknak hatékonynak, arányosnak és visszatartó erejűnek kell lenniük. A tagállamok a vonatkozó rendelkezésekről legkésőbb [az e rendelet alkalmazásának időpontjától számított 1 év] tájékoztatják a Bizottságot, és haladéktalanul közlik a Bizottsággal az azokat érintő minden későbbi módosítást is. 11. cikk A közös európai adásvételi jog alkalmazásának következményei Amennyiben a felek egy szerződés tekintetében érvényesen megállapodtak a közös európai adásvételi jog alkalmazásában, akkor azokban a kérdésekben, amelyekre a közös európai adásvételi jog szabályai kiterjednek, csak ez a jog alkalmazható. Amennyiben a szerződést megkötötték, a közös európai adásvételi jog alkalmazandó a szerződéskötést megelőző tájékoztatási kötelezettségek betartására és az e kötelezettségek megszegése esetében alkalmazható jogorvoslatokra is. 12. cikk A szolgáltatási irányelvből eredő tájékoztatási kötelezettségek E rendelet nem sérti a belső piaci szolgáltatásokról szóló, 2006. december 12-i 2006/123/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv rendelkezéseit átültető nemzeti jogszabályokban megállapított azon tájékoztatási kötelezettségeket, amelyek kiegészítik a közös európai adásvételi jogban meghatározott tájékoztatási kötelezettségeket. 13. cikk A tagállamok választási lehetőségei A tagállamok dönthetnek úgy, hogy a közös európai adásvételi jogot az alábbi esetekben is elérhetővé teszik: a) olyan szerződések, amelyeknél a kereskedők szokásos tartózkodási helye, vagy a kereskedő és a fogyasztó közötti szerződés esetén a kereskedő szokásos tartózkodási helye, a fogyasztó által megjelölt cím, az áru kézbesítési címe és a számlázási cím az adott tagállamban található; és/vagy b) olyan szerződések, amelyeknél valamennyi fél kereskedő, de a 7. cikk (2) bekezdése értelmében egyikük sem minősül kkv-nek. 14. cikk Az e rendeletet alkalmazó ítéletekre vonatkozó tájékoztatás 1. A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a bíróságaik által hozott, e rendelet szabályait alkalmazó jogerős ítéletekről a Bizottság késedelem nélkül tájékoztatást kapjon. 2. A Bizottság létrehoz egy rendszert, amely lehetővé teszi az (1) bekezdésben említett ítéletekkel, valamint az Európai Unió Bíróságának vonatkozó ítéleteivel kapcsolatos információk megtekintését. Ez a rendszer mindenki által elérhető. 15. cikk Felülvizsgálat 1. Az… [e rendelet alkalmazásának időpontját követő 4. év elteltével] a tagállamok tájékoztatják a Bizottságot e rendelet alkalmazásáról, különösen a közös európai adásvételi jog elfogadottságának mértékéről, arról, hogy a közös európai adásvételi jog rendelkezései mennyiben szolgáltak peres eljárások alapjául, és arról, hogy a fogyasztóvédelem szintje aktuálisan mennyiben különbözik a közös európai adásvételi jogban és a nemzeti jogban. A tájékoztatásnak ki kell térnie a közös európai adásvételi jog rendelkezéseit értelmező nemzeti bíróságok ítélkezési gyakorlatának átfogó áttekintésére is. 2. Az… [e rendelet alkalmazásának időpontját követő 5. év elteltével] a Bizottság részletes jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak és a Gazdasági és Szociális Bizottságnak e rendelet működésének felülvizsgálatáról, figyelembe véve többek között a vállalkozások közötti szerződések tekintetében a hatály további kiterjesztésének szükségességét, valamint a digitális tartalom és az uniós vívmányok jövőbeni fejlődése tekintetében a piaci és technológiai fejlődést. 16. cikk Hatályba lépés és alkalmazás 1. Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba. 2. Rendelkezéseit [6 hónappal a hatálybalépése után]-tól/-től kell alkalmazni. Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó valamennyi tagállamban. Kelt Brüsszelben, az Európai Parlament részéről a Tanács részéről az elnök az elnök I. MELLÉKLET KÖZÖS EURÓPAI ADÁSVÉTELI JOG TARTALOMJEGYZÉK I. Rész: Bevezető rendelkezések.................................................................................................... 5 1. fejezet: Általános elvek és ezek alkalmazása............................................................................... 5 1. szakasz: Általános elvek............................................................................................................ 5 2. szakasz: Alkalmazás.................................................................................................................. 5 II. rész: Kötelező erejű szerződés kötése....................................................................................... 5 2. fejezet: Szerződéskötést megelőző tájékoztatás.......................................................................... 5 1. szakasz: A fogyasztóval szerződő kereskedő által a szerződéskötést megelőzően adandó tájékoztatás 5 2. szakasz: Egy másik kereskedővel szerződő kereskedő által a szerződéskötést megelőzően adandó tájékoztatás 5 3. szakasz: Elektronikus úton kötött szerződések........................................................................... 5 4. szakasz: A szolgáltatott tájékoztatás helytállóságának biztosítására vonatkozó kötelezettség........ 5 5. szakasz: A tájékoztatási kötelezettség megszegésével kapcsolatos jogorvoslatok........................ 5 3. fejezet: A szerződés megkötése................................................................................................. 5 4. fejezet: Elállási jog a távollevők között és az üzlethelyiségen kívül kötött, kereskedők és fogyasztók közötti szerződések esetében....................................................................................................................................... 5 5. fejezet: Akarathibák.................................................................................................................. 5 III. rész: A szerződés tartalmának értékelése.................................................................................. 5 6. fejezet: Értelmezés..................................................................................................................... 5 7. fejezet: Tartalom és joghatások.................................................................................................. 5 8. fejezet: Tisztességtelen szerződési feltételek................................................................................ 5 1. szakasz: Általános rendelkezések............................................................................................... 5 2. szakasz: Tisztességtelen szerződési feltételek a kereskedő és a fogyasztó közötti szerződésekben 5 3. szakasz: Tisztességtelen feltételek a kereskedők közötti szerződésekben.................................... 5 IV. rész: Adásvételi, vagy digitális tartalom nyújtására vonatkozó szerződés feleinek kötelezettségei és jogorvoslati lehetőségei.................................................................................................................................... 5 9. fejezet: Általános rendelkezések................................................................................................ 5 10. fejezet: Az eladó kötelezettségei.............................................................................................. 5 1. szakasz: Általános rendelkezések............................................................................................... 5 2. szakasz: Átadás........................................................................................................................ 5 3. szakasz: Az áru és a digitális tartalom megfelelősége................................................................... 5 11. fejezet: A vevő rendelkezésére álló jogorvoslatok.................................................................... 5 1. szakasz: Általános rendelkezések............................................................................................... 5 2. szakasz: Az eladó általi orvoslás................................................................................................ 5 3. szakasz: Teljesítés követelése.................................................................................................... 5 4. szakasz: A vevő kötelezettségei teljesítésének visszatartása........................................................ 5 5. szakasz: Felmondás................................................................................................................... 5 6. szakasz: Árcsökkentés.............................................................................................................. 5 7. szakasz: Vizsgálati és értesítési követelmények a kereskedők közötti szerződésekben................. 5 12. fejezet: A vevő kötelezettségei................................................................................................. 5 1. szakasz: Általános rendelkezések............................................................................................... 5 2. szakasz: Az ár megfizetése......................................................................................................... 5 3. szakasz: Átvétel........................................................................................................................ 5 13. fejezet: Az eladó rendelkezésére álló jogorvoslatok.................................................................. 5 1. szakasz: Általános rendelkezések............................................................................................... 5 2. szakasz: Teljesítés követelése.................................................................................................... 5 3. szakasz: Az eladó kötelezettségei teljesítésének visszatartása...................................................... 5 4. szakasz: A szerződés felmondása............................................................................................... 5 14. fejezet: A kárveszély átszállása................................................................................................ 5 1. szakasz: Általános rendelkezések............................................................................................... 5 2. szakasz: A kárveszély átszállása fogyasztói adásvételi szerződésekben........................................ 5 3. szakasz: A kárveszély átszállása a kereskedők közötti szerződésekben....................................... 5 V. rész: Kapcsolódó szolgáltatási szerződés feleinek kötelezettségei és a rendelkezésükre álló jogorvoslatok 5 15. fejezet: A felek kötelezettségei és a rendelkezésükre álló jogorvoslatok.................................... 5 2. szakasz: A szolgáltatást nyújtó fél kötelezettségei........................................................................ 5 3. szakasz: A megrendelő kötelezettségei....................................................................................... 5 4. szakasz: Jogorvoslatok.............................................................................................................. 5 VI. rész: Kártérítés és kamat......................................................................................................... 5 16. fejezet: Kártérítés és kamat..................................................................................................... 5 1. szakasz: Kártérítés.................................................................................................................... 5 2. szakasz: A késedelmes fizetéshez kapcsolódó késedelmi kamat: általános rendelkezések............ 5 3. szakasz: Késedelmek a kerekesdői kifizetésekben..................................................................... 5 VII. rész: Az eredeti állapot helyreállítása....................................................................................... 5 17. fejezet Az eredeti állapot helyreállítása..................................................................................... 5 VIII. rész: Elévülés........................................................................................................................ 5 18. fejezet: Elévülés....................................................................................................................... 5 1. szakasz - Általános rendelkezések............................................................................................. 5 2. szakasz - Az elévülési idők és azok kezdete............................................................................... 5 3. szakasz Az elévülés meghosszabbodása..................................................................................... 5 4. szakasz Az elévülés megszakadása............................................................................................ 5 5. szakasz Az elévülés joghatásai................................................................................................... 5 6. szakasz Módosítás megállapodás útján...................................................................................... 5 1. függelék................................................................................................................................ 117 2. függelék................................................................................................................................ 120 I. RÉSZ Bevezető rendelkezések 1. fejezet Általános elvek és ezek alkalmazása 1. szakasz Általános elvek 1. cikk Szerződési szabadság 1. A felek szabadon köthetnek szerződést, és szabadon határozhatják meg annak tartalmát a kötelező szabályok keretei között. 2. Eltérő rendelkezés hiányában a felek a közös európai adásvételi jog bármely előírásának alkalmazását kizárhatják, azoktól eltérhetnek, illetve módosíthatják azok joghatásait. 2. cikk Jóhiszeműség és tisztesség 1. Valamennyi fél jóhiszeműen és a tisztességesen köteles eljárni. 2. E kötelezettség megszegése azt eredményezheti, hogy a kötelességszegő fél nem gyakorolhat egy egyébként a rendelkezésére álló jogot, jogorvoslatot vagy védekezést, illetve ezekre nem támaszkodhat, továbbá felelőssé tehető az e szerződésszegés által a másik fél számára okozott hátrányért. 3. A felek nem zárhatják ki e cikk alkalmazását, nem térhetnek el attól, illetve nem módosíthatják annak joghatását. 3. cikk Együttműködés A felek kötelesek olyan mértékben együttműködni egymással, amilyenben ez szerződéses kötelezettségeik teljesítése érdekében elvárható. 2. szakasz Alkalmazás 4. cikk Értelmezés 1. A közös európai adásvételi jogot autonóm módon, a céljaival és az alapelvekkel összhangban kell értelmezni. 2. A közös európai adásvételi jog hatálya alá tartozó, de általa kifejezetten nem rendezett kérdéseket annak céljaival és alapelveivel, továbbá valamennyi rendelkezésével összhangban kell rendezni, annak a nemzeti jognak a felhívása nélkül, amely a közös európai adásvételi jog vagy egyéb jog használatára vonatkozó megállapodás hiányában alkalmazandó lenne. 3. Amennyiben egy, az általános szabály hatálya alá tartozó adott helyzetre általános szabály és különös szabály is vonatkozik, akkor bármely összeütközés esetén a különös szabály alkalmazása élvez elsőbbséget. 5. cikk Ésszerűség 1. Az ésszerűséget objektíven, a szerződés jellegére és céljára, az eset körülményeire valamint az érintett kereskedelmi tevékenységek vagy szakmák irányadó szokásaira és gyakorlataira tekintettel kell felmérni. 2. Bármely személytől vagy személy általi elvárhatóságra, illetve egy adott helyzetben elvárhatóságra való hivatkozás az ésszerű elvárhatóságra való hivatkozásnak minősül. 6. cikk Alaki követelmények hiánya Amennyiben a közös európai adásvételi jog másként nem rendelkezik, egy szerződés, nyilatkozat vagy az e jog hatálya alá tartozó bármely egyéb cselekmény megtételéhez vagy igazolásához nem szükséges sajátos alaki követelményeknek eleget tenni. 7. cikk Egyedileg nem megtárgyalt szerződési feltételek 1. Egy szerződési feltétel akkor minősül egyedileg nem megtárgyaltnak, ha az egyik fél fogalmazta meg, és a másik félnek nem volt lehetősége annak tartalmát befolyásolni. 2. Ha az egyik fél a másik fél számára felajánlja a szerződési feltételek közötti választás lehetőségét, egy feltétel nem minősül egyedileg megtárgyaltnak pusztán azon az alapon, hogy azt a másik fél választja a felkínált lehetőségek közül. 3. Az a fél, aki azt állítja, hogy egy általános szerződési feltételként meghatározott szerződési feltételt időközben egyedileg megtárgyaltak, viseli ennek bizonyítási terhét. 4. Kereskedő és fogyasztó közötti szerződés esetén a kereskedő köteles bizonyítani, hogy a kereskedő által megfogalmazott szerződési feltételt egyedileg megtárgyalták. 5. Kereskedő és fogyasztó közötti szerződés esetén egy harmadik fél által megfogalmazott szerződési feltétel a kereskedő által megfogalmazott feltételnek minősül, kivéve ha annak szerződésbe foglalását a fogyasztó kérte. 8. cikk A szerződés felmondása 1. A „szerződés felmondása” a felek szerződésből eredő jogainak és kötelezettségeinek a megszűnését jelenti, kivéve azokat, amelyek vitarendezésről rendelkező szerződési feltételen alapulnak, illetve azokat, amelyek még a felmondás után is hatályban maradnak. 2. A felmondást megelőzően esedékessé vált kifizetések és a felmondást megelőző szerződésszegés miatti kártérítés megfizetésére vonatkozó kötelezettség fennmarad. Amennyiben a felmondás oka szerződésszegés vagy várható szerződésszegés, a felmondó fél kártérítést is kérhet a másik fél jövőbeli teljesítése helyett. 3. A felmondásnak az ár visszafizetésére és az áru vagy digitális tartalom visszaszolgáltatására vonatkozó hatásait, továbbá az egyéb helyreállító hatá