[pic] | EURÓPAI BIZOTTSÁG |

Brüsszel, 2010.9.29.

COM(2010) 524 végleges

2010/0278 (COD)

Javaslat:

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE

a költségvetési felügyelet euroövezetbeli eredményes érvényesítéséről

INDOKOLÁS

1. A JAVASLAT HÁTTERE

A globális gazdasági és pénzügyi válság feltárta és felerősítette a gazdasági és monetáris unióban (GMU) a gazdaságpolitikák nagyobb mértékű koordinációjának és fokozott felügyeletének a szükségességét. A koordináció és a felügyelet meglévő eszközei és módszerei lehetővé tették az EU számára, hogy átvészelje a vihart, amire önmagában egy tagállam sem lett volna képes. Az európai intézmények és a tagállamok gyorsan reagáltak és továbbra is együttműködnek annak érdekében, hogy talpra álljanak a nemzedékünk által nem tapasztalt méretű válságból.

Mindazonáltal ezek a közelmúltbeli tapasztalatok egyúttal feltárták a jelenlegi koordinációs rendszerben és a meglévő felügyeleti eljárásokban fennmaradó hiányosságokat és gyengeségeket is. Általános az egyetértés abban, hogy a GMU keretét sürgősen meg kell erősíteni a makrogazdasági stabilitás és az államháztartások fenntarthatóságának rögzítése érdekében, amelyek a tartós kibocsátás- és foglalkoztatásnövekedés előfeltételei.

A válság drasztikusan visszafordította a 2007-ig uralkodó kedvező gazdasági és pénzügyi feltételeket, és újból egyértelművé tette, hogy a kedvező időszakokban felhalmozott váratlan bevételeket nem használták fel kellőképpen arra, hogy mozgásteret teremtsenek a rosszabb időszakokra. A legtöbb tagállamban igen jelentős konszolidációra lesz szükség ahhoz, hogy az államadósság csökkenő pályára álljon. Ez annál is sürgetőbb, mivel az európai társadalmak és gazdaságok a népesség elöregedésével szembesülnek, amely további terhet ró a munkaerő-kínálatra és az állami költségvetésekre. Az adósságszintek csökkentése kiemelkedő fontosságú a legtöbb ország számára, mivel azok a magasabb adók és kockázati felárak révén negatív hatást gyakorolnak a gazdasági ösztönzőkre és a növekedésre.

A költségvetés-politikai koordináció és felügyelet fő eszköze a Stabilitási és Növekedési Paktum, amely a Szerződés költségvetési fegyelemre vonatkozó előírásait hajtja végre. A Paktum megerősítése fontos mind az egyeztetett koordinált költségvetési kilépési stratégia hitelességének fokozása, mind a múltbéli hibák megismétlődésének elkerülése érdekében. A most benyújtott javaslatcsomag célja a Paktum erősítése a következők révén: i) rendelkezéseinek javítása a tapasztalatok, nem utolsósorban a válság fényében; ii) a Paktum felszerelése hatékonyabb érvényesítési eszközökkel; és iii) a Paktum kiegészítése a nemzeti költségvetési keretekre vonatkozó rendelkezésekkel. Ez a javaslatcsomag az Európa 2020 stratégia keretében a gazdaságirányítás átfogó reformjának a része, amely magában foglal a makrogazdasági egyensúlytalanság erősebb felügyelet – többek között riasztási és szankciós mechanizmusok – révén történő kezelésére vonatkozó javaslatokat is. A gazdaságpolitikai koordináció különböző ágait – beleértve a strukturális reformok felügyeletét – egy új felügyeleti ciklusba, az európai szemeszterbe kell integrálni, amely összefogja a Stabilitási és Növekedési Paktum és az átfogó gazdaságpolitikai iránymutatások keretében meglévő eljárásokat, ideértve a stabilitási és konvergenciaprogramok és a nemzeti reformprogramok egyidejű benyújtását.

2. AZ ÉRDEKELTEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK EREDMÉNYEI

A Bizottság a jelenlegi javaslatok tervezetét két közleményben jelentette be: „A gazdaságpolitikai koordináció megerősítése” (2010. május 12.) és „A gazdaságpolitikai koordináció erősítése a stabilitás, a növekedés és a munkahelyteremtés érdekében – az európai uniós gazdasági irányítás megszilárdításának eszközei” (2010. június 30.). A Bizottság azzal, hogy ennek formájaként a hivatalos közleményt választotta, jelezni kívánta elkötelezettségét a tagállamokkal, az Európai Parlamenttel és az érdekeltekkel folytatott párbeszéd előmozdítása iránt, ugyanakkor konkrét fellépési javaslatokkal szolgált.

2010 júniusában az Európai Tanács megállapodott arról, hogy sürgősen szükség van gazdaságpolitikáink koordinációjának megerősítésére. A megállapodás tartalmazta a Stabilitási és Növekedési Paktumot és a költségvetési felügyeletet érintő első irányvonalakat. Az Európai Tanács mindenekelőtt a következőkben állapodott meg: i) meg kell erősíteni a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós és korrekciós ágát is, többek között szankciók révén és az euroövezeti tagállamok sajátos helyzetének megfelelő figyelembevételével; ii) a költségvetési felügyeletben jóval nagyobb figyelmet kell fordítani az adósságszintekre és az általános fenntarthatóságra; iii) biztosítani kell, hogy a Stabilitási és Növekedési Paktummal összhangban minden tagállam rendelkezzen nemzeti költségvetési szabályokkal és középtávú költségvetési kerettel; iv) biztosítani kell a statisztikai adatok megfelelő minőségét.

Az Európai Tanács felkérte az elnöke által vezetett, 2010. márciusban létrehozott, gazdaságirányítással foglalkozó munkacsoportot és a Bizottságot, hogy mihamarabb fejlessze tovább és léptesse életbe ezeket az iránymutatásokat. A Bizottság és a munkacsoport között építő jellegű kapcsolat alakult ki. A Bizottság a fent említett közleményekkel és ad hoc hozzájárulásokkal segítette a munkacsoport munkáját.

3. A JAVASLAT JOGI ELEMEI

A Stabilitási és Növekedési Paktum jogalapjául az Európai Unió működéséről szóló szerződés 121. és 126. cikke szolgál. A Stabilitási és Növekedési Paktum részei: a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet (a prevenciós ág); a túlzott hiány esetén követendő eljárás végrehajtásának felgyorsításáról és pontosításáról szóló, 1997. július 7-i 1467/97/EK tanácsi rendelet (a korrekciós ág). és a Stabilitási és Növekedési Paktumról szóló, 1997. június 17-i európai tanácsi állásfoglalás. Ezeket a rendeleteket 2005-ben módosította az 1055/2005/EK és az 1056/2005/EK rendelet, és kiegészítette a „A Stabilitási és Növekedési Paktum végrehajtásának javításáról” szóló 2005. március 20-i tanácsi jelentés. A jelenlegi javaslatok tovább kívánják módosítani az 1466/97/EK és az 1467/97/EK rendeletet. Az euroövezetben a költségvetési felügyelet eredményes érvényesítéséről szóló új, európai parlamenti és tanácsi rendelet további érvényesítési eszközöket javasol, a Szerződés 136. cikke alapján, a 121. cikk (6) bekezdésével összefüggésben. A tagállamok költségvetési keretére vonatkozó követelmények egy új tanácsi irányelv tárgyát képezik a 126. cikk (14) bekezdése alapján: az irányelv célja különösen a nemzeti hatóságok arra vonatkozó kötelezettségeinek részletezése, hogy tartsák be a Szerződés túlzott hiány esetén követendő eljárásról szóló 12. jegyzőkönyve 3. cikkének rendelkezéseit.

A Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágának célja annak biztosítása, hogy a tagállamok prudens költségvetési politikát folytassanak és így az államháztartás fenntarthatóságát veszélyeztető kockázatok elkerülése érdekében ne legyen szükség a koordináció szigorúbb formáinak elfogadására, amelyek a teljes GMU vonatkozásában negatív következményekkel járhatnak. Ennek megfelelően a tagállamoknak stabilitási és konvergenciaprogramokat kell benyújtaniuk, amelyekben felvázolják a középtávú költségvetési célkitűzések elérésére vonatkozó terveiket; a célkitűzéseket strukturális értelemben (azaz a ciklikus hatásoktól megtisztítva, egyszeri és átmeneti intézkedések nélkül) a GDP százalékában határozzák meg, azok az államadósság és az elöregedéshez kapcsolódó kötelezettségek szintjét tükröző, egyensúly közeli pozíció körül országonként eltérnek. Azokkal a tagállamokkal szemben, amelyek még nem érték el középtávú költségvetési célkitűzésüket, elvárás, hogy strukturális értelemben éves szinten a GDP 0,5%-ának megfelelő mértékben közelítsenek felé.

A középtávú költségvetési célkitűzés felé való előrehaladás azonban általában elégtelen volt, nagymértékben kitéve az államháztartásokat a gazdasági visszaesésnek. Emellett a strukturális egyenleg a gyakorlatban elégtelennek bizonyult egy ország mögöttes költségvetési helyzetének mérésére, ami a gazdaság ciklikus helyzetének valós időben történő értékelésénél felmerülő nehézségeknek tudható be, és annak, hogy nem kaptak kellő figyelmet a gazdasági ciklushoz nem közvetlenül kapcsolódó váratlan bevételek és kiesések (különös tekintettel az ingatlan- és pénzügyi piaci fejleményekre). Ennek eredményeképp számos országban – bár a költségvetési helyzet a válság előtt rendezettnek tűnt – a kiadások finanszírozása erősen függött a váratlan bevételektől; e váratlan bevételek trendjének visszafordulása hozzájárult a meredeken növekvő költségvetési hiányokhoz.

Ezekre a hiányosságokra reagálva a prevenciós ág javasolt reformja megtartja a jelenlegi középtávú költségvetési célkitűzéseket és a GDP 0,5%-át kitevő éves közelítésre vonatkozó követelményt, ugyanakkor a prudens költségvetési politika elvének bevezetésével működőképessé teszi azokat. Ez az elv azt jelenti, hogy az éves kiadásnövekedés nem lépi túl a GDP-növekedés prudens középtávú mértékét – és ha még nem érték el a középtávú költségvetési célkitűzést, egyértelműen alatta van annak –, kivéve, ha a középtávú költségvetési célkitűzést jelentősen túlteljesítették, vagy ha diszkrecionális bevételoldali intézkedésekkel ellensúlyozzák a prudens középtávú mértéket túllépő kiadásnövekedést. Az alapvető cél annak biztosítása, hogy a váratlan bevételeket ne költsék el, hanem ehelyett adósságcsökkentésre fordítsák. Az új elv szolgáltatja azt a viszonyítási alapot, amelyhez képest a stabilitási és konvergenciaprogramokban szereplő költségvetési terveket vizsgálják. Ezenkívül, a kiadásnövekedés egyeztetett mértékének be nem tartása esetén – az előírt bevételi intézkedésekkel együtt – az érintett tagállam bizottsági figyelmeztetésben részesül, és ha az eltérés tartós és/vagy különösen súlyos, a Szerződés 121. cikke alapján korrekciós intézkedés meghozatalára vonatkozó tanácsi ajánlást kap. Az ajánlást – annak ellenére, hogy a prevenciós ág keretében bocsátják ki – most először, és csak az euroövezeti tagállamok esetében a Szerződés 136. cikke alapján a GDP 0,2%-át kitevő kamatozó letét formájában érvényesítési mechanizmus támasztja alá. A kamatozó letét megállapítására vonatkozóan bevezetésre kerül a „fordított szavazási” mechanizmus eljárása: az ajánlás kibocsátásakor a letét a Bizottság javaslatára válik esedékessé, kivéve, ha a Tanács tíz napon belül minősített többséggel az ellenkezőjéről határoz. A Tanács csak egyhangúlag vagy a Bizottság javaslata és az érintett tagállam indokolással ellátott kérelme alapján csökkentheti a letét összegét. A letétet a felhalmozott kamatokkal együtt visszafizetik, ha a Tanács meggyőződött arról, hogy a letétet szükségessé tevő helyzet megszűnt.

A Stabilitási és Növekedési Paktum korrekciós ágának célja az olyan nagy költségvetés-politikai hibák elkerülése, amelyek veszélyeztethetik az államháztartás stabilitását és potenciálisan a GMU-t. Ez a tagállamok számára abban a kötelezettségben csapódik le, hogy el kell kerülniük a túlzott államháztartási hiányt, amelynek meghatározása számszerűsített küszöbértékhez képest történik a hiány (a GDP 3%-a) és az adósság (a GDP 60%-a vagy elegendő mértékű csökkenés ezen érték felé) esetében. A túlzott hiány esetén követendő eljárás – amely végrehajtja a túlzott hiányt tiltó rendelkezéseket – lépések sorozatából áll, és az euroövezeti tagállamok esetében magában foglalhatja pénzügyi szankciók esetleges kivetését.

A túlzott hiány esetén követendő eljárás alkalmazása a vonatkozó rendelkezésekkel összhangban rendszeres, még a pénzügyi válság kivételes körülményei között is, ami hozzájárult a válság megfelelő rendezése iránti várakozások megerősítéséhez. Mindazonáltal több hiányosságra is fény derült. A hiányra és az adósságra vonatkozó kritérium elvben egyenrangú, és a tartósan magas adósságszint vitathatatlanul súlyosabban fenyegeti az államháztartás stabilitását, mint az esetenként magas hiányok, a gyakorlatban a túlzott hiány esetén követendő eljárás mégis szinte kizárólag a GDP 3%-ában meghatározott küszöbre összpontosított, az adósságnak pedig eddig csak jelentéktelen szerep jutott. Ennek oka az adósságküszöb hiányhoz képest kevésbé egyértelmű jellege, beleértve az elegendő mértékű csökkenés fogalmának homályosságát, valamint a kormány befolyásán kívüli változók, például az infláció adósságarányra gyakorolt nagyobb hatását. A túlzott hiány esetén követendő eljárást elvben erős érvényesítési mechanizmus támogatja, mivel a túlzott hiány megszüntetésének tartós elmulasztása esetén pénzügyi szankciókat lehet és kell kivetni. Mindazonáltal ezek a szankciók vitathatatlanul túl későn lépnek be az eljárásba ahhoz, hogy hatékony visszatartó erőt képviseljenek a nagy költségvetés-politikai hibákkal szemben, nem utolsósorban mivel az érintett ország pénzügyi helyzete adott esetben olyan mértékben romlott, hogy a pénzbírság fenyegetése kevésbé hiteles akkor, amikor valóban ki kellene vetni. Végül, a jelenlegi válság rávilágított, hogy ha a túlzott hiány megszüntetésének kötelezettsége hozzájárul a kormány fizetőképességének fenntartása iránti várakozások megerősítéséhez, a korrekció menetrendjének és a kiigazítás profiljának esetleg tükröznie kell a GMU-t átfogó megfontolásokat.

A hiányosságokra reagálva a korrekciós ág reformjára vonatkozóan a következő kulcsfontosságú javaslatokra kerül sor.

A túlzott hiány esetén követendő eljárás adósságra vonatkozó kritériumát működőképessé kell tenni, főként egy számszerű küszöbérték bevezetésével, amely alapján mérhető, hogy az adósságarány elegendő mértékben csökken-e a GDP 60%-ában meghatározott referenciaérték felé. Konkrétan, a GDP-hez viszonyított, 60% feletti adósságarány akkor tekinthető elegendő mértékben csökkenőnek, ha a GDP 60%-ában meghatározott referenciaértéktől való távolsága az előző három évben évente egy huszaddal csökkent. Ennek a számszerű küszöbértéknek a be nem tartása azonban nem eredményezi szükségszerűen az érintett ország túlzotthiány-eljárás alá helyezését, mivel ennek a döntésnek figyelembe kell vennie minden érdemleges tényezőt, különösen az adósság alakulása szempontjából, például hogy a nagyon alacsony nominális növekedés az adósságszerkezethez, a magánszektor eladósodottságához és az elöregedéssel összefüggő rejtett kötelezettségekhez kapcsolódó kockázati tényezőkkel együtt gátolja-e az adósságcsökkentést. Az adósságra helyezett nagyobb hangsúllyal összhangban a hiányra vonatkozó kritérium nemteljesítése esetén nagyobb figyelmet kell fordítani az érdemleges tényezőkre, ha az ország adóssága a GDP 60%-ában meghatározott referenciaérték alatt van.

A túlzott hiány fennállásának megállapításához vezető lépések során az érdemleges tényezők figyelembevétele tekintetében javasolt rugalmasabb megközelítés a rendszerszintű nyugdíjreformot végrehajtó országok javára is válhatna, a jelenleg előirányzott ötéves átmeneti időtartamon túl. A Stabilitási és Növekedési Paktumnak a hiányra vonatkozó kritérium tekintetében a rendszerszintű nyugdíjreformra vonatkozó egyedi előírásait ki kell terjeszteni az adósságra vonatkozó kritériumra is; az adósságkritérium betartásának értékelése során a reformok nettó költségeinek figyelembevételére vonatkozó ugyanazon ötéves átmeneti időtartam bevezetésével. Végül, egyenlő figyelmet kell szentelni a korábban végrehajtott rendszerszintű nyugdíjreformok részleges vagy teljes visszafordításának, a túlzott hiány esetén követendő eljárás elindítása és megszüntetése során egyaránt.

Az érvényesítést az euroövezeti tagállamok esetében egy új pénzügyiszankció-csomag bevezetése erősíti, amely a fokozatosság elve alapján sokkal hamarabb lenne alkalmazandó az eljárás során. Különösen egy a GDP 0,2%-át kitevő nem kamatozó letét lenne alkalmazandó a túlzott hiány fennállását megállapító határozat esetén, amely pénzbírsággá válna ha a hiány megszüntetésére vonatkozó eredeti ajánlást nem teljesítik. Az összege megegyezik a túlzott hiány esetén követendő eljárás utolsó lépésében már előírt szankciók állandó elemével. Az uniós költségvetéshez is kapcsolódik, ami megkönnyíti az uniós költségvetésen alapuló érvényesítési rendszerre való áttérést, ahogyan azt a fent említett 2010. június 30-i bizottsági közlemény felvázolta. A további meg nem felelés a szankció fokozását eredményezné, a Stabilitási és Növekedési Paktum már meglévő rendelkezései alapján. A végrehajtásban a mérlegelés csökkentése érdekében az elképzelés szerint a fordított szavazási mechanizmussal vetnék ki az új szankciókat a túlzott hiány esetén követendő eljárás későbbi lépéseivel kapcsolatban. A Bizottság a túlzott hiány esetén követendő eljárás minden lépésében javaslatot tesz a vonatkozó szankcióra, és ezt elfogadottnak kell tekinteni, kivéve, ha a Tanács tíz napon belül minősített többséggel az ellenkezőjéről határoz. A Tanács csak egyhangúlag vagy a Bizottság kivételes gazdasági körülményekkel indokolt konkrét javaslata vagy az érintett tagállam indokolással ellátott kérelme alapján csökkentheti vagy törölheti a nem kamatozó letét vagy a bírság összegét.

Ezenfelül az egyes lépések során az ajánlások teljesítésének értékelési kritériumai – beleértve a túlzott hiány megszüntetésére szabott határidő meghosszabbításának lehetőségét – egyértelműbbek azáltal, hogy – akárcsak a prevenciós ágnál javasolt megközelítés esetében – kifejezett hangsúly került a költségvetési változókra, amelyek feltételezhetően a kormány közvetlen irányítása alatt állnak, különös tekintettel a kiadásokra. Az országspecifikus körülmények mellett az általános gazdasági válság esetén szintén fennáll majd a határidők meghosszabbításának lehetősége.

A GMU költségvetési koordinációs keretének eredményes érvényesítése nem várható csak az uniós szinten meghatározott rendelkezésektől. Az uniós költségvetés-politika különösen decentralizált jellege és az uniós szabályok iránti nemzeti felelősség általános szükségessége alapján elengedhetetlen, hogy a GMU költségvetési koordinációs keretének célkitűzései tükröződjenek a nemzeti költségvetési keretekben. A nemzeti költségvetési keret azon elemek összessége, amelyek a nemzeti költségvetés-irányítás alapját képezik, vagyis az országspecifikus intézményi politikai háttér, amely meghatározza a nemzeti szintű költségvetés-politika kialakítását. Ide tartoznak az állami számviteli rendszerek, a statisztikák, az előrejelzési gyakorlatok, a számszerű költségvetési szabályok, a költségvetési folyamat minden szakaszát irányító költségvetési eljárások és különösen a középtávú költségvetési keretek, valamint az államháztartási alszektorok közötti fiskális kapcsolatok. Miközben tiszteletben kell tartani a tagállamok egyedi szükségleteit és preferenciáit, számos feltételnek kell teljesülnie a minimális színvonal és a GMU költségvetési keretével való összhang biztosításához. Ezek képezik a Stabilitási és Növekedési Paktum reformjának kiegészítésére javasolt, nemzeti költségvetési keretekről szóló irányelv tárgyát. A feltételek elsőként megkövetelik, hogy a nemzeti költségvetési keretek legalapvetőbb elemei, a számvitel és a statisztika valamint az előrejelzési gyakorlatok a minimális európai standardokkal összhangban működjenek a költségvetési fejlemények átláthatóságának és ellenőrzésének elősegítése érdekében. A nemzeti költségvetési kereteknél szükség van a többéves költségvetés-tervezési perspektíva elfogadására is, az uniós szinten meghatározott középtávú költségvetési célkitűzések megvalósulásának biztosítása érdekében. Ezen túlmenően a tagállamoknak számszerű költségvetési szabályokat kell felállítaniuk, amelyek elősegítik a hiányra és az adósságra vonatkozó küszöbértékek betartását. A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy ezek a feltételek az összes államháztartási alszektorra érvényesek legyenek. A nemzeti hatóságoknak a meglévő költségvetésen kívüli forrásokra, az adókiadásokra és a függő kötelezettségekre vonatkozó részletes tájékoztatás nyújtása révén garantálniuk kell továbbá a költségvetési folyamat átláthatóságát.

2010/0278 (COD)

Javaslat:

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE

a költségvetési felügyelet euroövezetbeli eredményes érvényesítéséről

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 136. cikkére, 121. cikke (6) bekezdésével együtt,

tekintettel az Európai Bizottság javaslatára,

a javaslat nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,

tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[1],

a rendes jogalkotási eljárás keretében,

mivel:

(1) Azoknak a tagállamoknak, amelyek pénzneme az euro, különös érdeke és felelőssége, hogy olyan gazdaságpolitikát folytassanak, amely elősegíti a gazdasági és monetáris unió megfelelő működését, valamint hogy elkerüljék az azt veszélyeztető politikákat.

(2) A gazdasági és monetáris unió megfelelő működésének biztosítása céljából a Szerződés lehetővé teszi az euroövezetre vonatkozóan olyan külön intézkedések elfogadását, amelyek túlmutatnak a minden tagállamra alkalmazandó rendelkezéseken.

(3) Az euroövezetben a költségvetési felügyelet eredményesebb érvényesítése érdekében további szankciókra van szükség. Ezeknek a szankcióknak fokozniuk kell az Unió költségvetési felügyeleti keretének hitelességét.

(4) Az ebben a rendeletben meghatározott szabályok tisztességes, időszerű, fokozatos és hatékony mechanizmust biztosítanak a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós és korrekciós ágának – különösen a költségvetési egyenleg felügyeletének megerősítéséről és a gazdaságpolitikák felügyeletéről és összehangolásáról szóló, 1997. július 7-i 1466/97/EK tanácsi rendelet[2] és a túlzott hiány esetén követendő eljárás végrehajtásának felgyorsításáról és pontosításáról szóló 1997. július 7-i 1467/97/EK tanácsi rendelet[3] – betartása érdekében.

(5) A Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágában az azokra a tagállamokra vonatkozó szankcióknak, amelyek pénzneme az euro, ösztönözniük kell a prudens költségvetési politikát. A prudens költségvetési politikának biztosítania kell, hogy az államháztartási kiadások növekedésének mértéke rendes esetben nem lépi túl a bruttó hazai termék (GDP) növekedésének prudens középtávú mértékét, kivéve, ha a túllépést az államháztartási bevételek növelése ellensúlyozza, a diszkrecionális bevételcsökkentést pedig a kiadások csökkentése kompenzálja.

(6) A prudens költségvetési politikával eredményesen meg kell valósítani és fenn kell tartani a középtávú költségvetési célkitűzést. A költségvetési egyenlegre vonatkozó középtávú költségvetési célkitűzés betartása lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy az államháztartási hiányra vonatkozóan a GDP 3%-ában meghatározott referenciaérték tekintetében biztonsági tartalékkal rendelkezzenek annak érdekében, hogy biztosítsák a gyors előrelépést a fenntarthatóság felé és ugyanakkor legyen költségvetési mozgásterük, különös tekintettel az állami beruházási igényekre.

(7) A Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágában a prudens költségvetési politika ösztönzőjét a kamatozó letét elhelyezésének kötelezettsége alkotja, amelyet átmenetileg azon – euro pénznemmel rendelkező – tagállam számára írnak elő, amelynek előrehaladása nem elégséges a költségvetési konszolidáció terén. Ez akkor következne be, ha a tagállam a Bizottságtól kapott első figyelmeztetést követően továbbra is olyan magatartást mutat, amely – bár nem egyenértékű a túlzott hiány tilalmának megszegésével – nem prudens és potenciálisan káros a gazdasági és monetáris uniós zavartalan működésére nézve, és a Tanács ezért a Szerződés 121. cikke (4) bekezdésének megfelelően ajánlást bocsát ki.

(8) A kamatozó letétet a felhalmozott kamatokkal együtt visszafizetik az érintett tagállamnak, ha a Tanács meggyőződött arról, hogy a letét elhelyezésének kötelezettségét szükségessé tevő helyzet megszűnt.

(9) A Stabilitási és Növekedési Paktum korrekciós ágában az azokra a tagállamokra vonatkozó szankciók formája, amelyek pénzneme az euro, nem kamatozó letét elhelyezésére irányuló kötelezettség a túlzott hiány fennállását megállapító tanácsi határozathoz kapcsolódóan, és pénzbírság fizetésére irányuló kötelezettség abban az esetben, ha nem teljesítették a túlzott költségvetési hiány megszüntetésére vonatkozó tanácsi ajánlást. Ezeket a szankciókat attól függetlenül elő kell írni, hogy előírtak-e már korábban az érintett tagállam számára kamatozó letétet.

(10) Az e rendeletben meghatározott kamatozó letét, a nem kamatozó letét és a pénzbírság nagyságát úgy kell megállapítani, hogy az biztosítsa a szankciók fokozatosságát a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós és korrekciós ágában, és hogy elegendő mértékű ösztönzést jelentsen az Unió költségvetési keretének betartására azon tagállamok számára, amelyeknek pénzneme az euro. A Szerződés 126. cikke (11) bekezdéséhez kapcsolódó, az 1467/97/EK rendelet[4] 12. cikkében részletezett pénzbírság egy a GDP 0,2%-ával megegyező állandó elemből, valamint egy változó elemből áll. Ezért biztosított a fokozatosság és tagállamok egyenlő kezelése, ha az ebben a rendeletben meghatározott kamatozó letét, a nem kamatozó letét és a pénzbírság a GDP 0,2%-ával, a Szerződés 126. cikke (11) bekezdéséhez kapcsolódó pénzbírság állandó elemének nagyságával egyenlők.

(11) A Tanács számára lehetőséget kell biztosítani arra, hogy a Bizottság javaslata alapján, az érintett tagállam indokolással ellátott kérelmét követően csökkentse vagy törölje az azon tagállamokra kivetett szankciókat, amelyek pénzneme az euro. A Stabilitási és Növekedési Paktum korrekciós ágában a Bizottság számára lehetővé kell tenni, hogy kivételes gazdasági körülmények miatt is javasolhassa a szankció nagyságának csökkentését vagy törlését.

(12) A nem kamatozó letétet a túlzott hiány megszüntetése esetén fel kell szabadítani, míg a letétek kamatait és a beszedett pénzbírságokat fel kell osztani a túlzott hiánnyal nem rendelkező és a túlzott egyensúlytalanság esetén követendő eljárás alá sem vont azon tagállamok között, amelyek pénzneme az euro.

(13) A Tanács felhatalmazást kap az ebben a rendeletben meghatározott szankcionálási mechanizmusokat végrehajtó egyedi határozatok elfogadására. A Szerződés 121. cikke (1) bekezdésében meghatározottak szerint a tagállamok gazdaságpolitikáinak Tanácsban folytatott összehangolása részeként ezek az egyedi határozatok szervesen követik a Szerződés 121. és 126. cikkének és az 1466/97/EK és az 1467/97/EK rendeletnek megfelelően a Tanács által elfogadott intézkedéseket.

(14) Mivel ez a rendelet az 1466/97/EK és az 1467/97/EK rendelet eredményes érvényesítésére vonatkozó általános szabályokat tartalmaz, a 121. cikk (6) bekezdésében említett rendes jogalkotási eljárás keretében kell elfogadni.

(15) Mivel az egységes szankcionálási mechanizmus célkitűzését a tagállamok szintjén nem lehet kellőképpen megvalósítani, az Unió az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében meghatározott szubszidiaritás elvével összhangban intézkedéseket fogadhat el. Az említett cikkben foglalt arányossági elvvel összhangban a rendelet nem lépi túl a szóban forgó célkitűzés eléréséhez szükséges mértéket,

ELFOGADTA EZT A RENDELETET:

I. fejezet Tárgy

1. cikk Tárgy és hatály

1. Ez a rendelet szankciórendszert határoz meg a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós és korrekciós ágának okozott érvényesítése érdekében az euroövezetben.

2. Ez a rendelet azon tagállamokra alkalmazandó, amelyek pénzneme az euro.

2. cikk Fogalommeghatározások

E rendelet alkalmazásában:

1. „a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ága”: az 1997. júliusi 1466/97/EK rendelet által szabályozott többoldalú felügyeleti rendszer;

2. „a Stabilitási és Növekedési Paktum korrekciós ága”: a Szerződés 126. cikke és az 1997. július 7-i 1467/97/EK rendelet által szabályozott, a tagállamok túlzott hiányának ellenőrzésére vonatkozó eljárás;

3. „kivételes gazdasági körülmények”: olyan körülmények, amelyek között referenciaértéket túllépő államháztartási hiány kivételesnek tekinthető a Szerződés 126. cikke (2) bekezdése a) pontjának második francia bekezdése értelmében és az 1467/97/EK rendeletben meghatározottak alapján.

II. fejezetSzankciók a Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágában

3. cikk Kamatozó letét

(1) Ha az 1466/97/EK rendelet 6. cikkének (3) bekezdésében meghatározott prudens költségvetési politikától való tartós vagy különösen súlyos, jelentős eltérés fennállása esetén a Tanács a Szerződés 121. cikke (4) bekezdésének megfelelően ajánlást tesz valamely tagállamnak a szükséges korrekciós intézkedések megtételére, a Tanács a Bizottság javaslata alapján eljárva kamatozó letét elhelyezéséről határoz. A határozatot a Tanács által elfogadottnak kell tekinteni, kivéve, ha a Tanács a bizottsági elfogadástól számított tíz napon belül minősített többséggel a javaslat elutasításáról határoz. A Tanács a Szerződés 293. cikke (1) bekezdésének megfelelően módosíthatja a javaslatot.

(2) A Bizottság által javasolandó kamatozó letét összege az érintett tagállam előző évi bruttó hazai termékének (GDP) 0,2%-a.

(3) A letét kamatának tükröznie kell a Bizottság hitelkockázatát és a vonatkozó befektetési időtartamot.

(4) A (2) bekezdéstől eltérve a Bizottság az érintett tagállam által az (1) bekezdésben említett tanácsi ajánlás elfogadásától számított tíz napon belül a Bizottságnak címzett, indokolással ellátott kérelem nyomán javasolhatja a kamatozó letét összegének csökkentését vagy törlését.

(5) Ha az (1) bekezdésben említett ajánlást szükségessé tevő helyzet már nem áll fenn, a Tanács a Bizottság javaslata alapján határoz arról, hogy a letétet a felhalmozott kamatokkal együtt visszafizetik az érintett tagállamnak. A Tanács a Szerződés 293. cikke (1) bekezdésének megfelelően módosíthatja a Bizottság javaslatát.

III. fejezetSzankciók a Stabilitási és Növekedési Paktum korrekciós ágában

4. cikk Nem kamatozó letét

(1) Ha a Tanács a Szerződés 126. cikke (6) bekezdésének megfelelően határozatot hoz arról, hogy valamely tagállamban túlzott hiány áll fenn, a Tanács a Bizottság javaslata alapján eljárva nem kamatozó letét elhelyezéséről határoz. A határozatot a Tanács által elfogadottnak kell tekinteni, kivéve, ha a Tanács a bizottsági elfogadástól számított tíz napon belül minősített többséggel a javaslat elutasításáról határoz. A Tanács a Szerződés 293. cikke (1) bekezdésének megfelelően módosíthatja a javaslatot.

(2) A Bizottság által javasolandó nem kamatozó letét összege az érintett tagállam előző évi bruttó hazai termékének (GDP) 0,2%-a.

(3) Ha a tagállam a 3. cikkel összhangban a Bizottságnál elhelyezett kamatozó letéttel rendelkezik, a kamatozó letétet nem kamatozó letétté kell átalakítani.

Ha a korábban elhelyezett kamatozó letét és a felhalmozott kamat nagysága túllépi az előírt nem kamatozó letét nagyságát, a fennmaradó összeget vissza kell fizetni a tagállamnak.

Ha az előírt nem kamatozó letét nagysága túllépi a korábban elhelyezett kamatozó letét és a felhalmozott kamat nagyságát, a tagállam a nem kamatozó letét elhelyezésekor kiegészíti a hiányzó összeggel.

(4) Az e cikk (2) bekezdésétől eltérve a Bizottság kivételes gazdasági körülmények miatt vagy az érintett tagállam által a Szerződés 126. cikke (6) bekezdésének megfelelő tanácsi határozat elfogadásától számított tíz napon belül a Bizottságnak címzett, indokolással ellátott kérelem nyomán javasolhatja a nem kamatozó letét összegének csökkentését vagy törlését.

5. cikk Pénzbírság

(1) Ha a Tanács a Szerződés 126. cikke (8) bekezdésének megfelelően úgy határoz, hogy a tagállam a tanácsi ajánlásra válaszul nem tett eredményes intézkedéseket a meghatározott határidőn belül, a Tanács a Bizottság javaslata alapján eljárva határoz arról, hogy a tagállamnak pénzbírságot kell fizetnie. A határozatot a Tanács által elfogadottnak kell tekinteni, kivéve, ha a Tanács a bizottsági elfogadástól számított tíz napon belül minősített többséggel a javaslat elutasításáról határoz.. A Tanács a Szerződés 293. cikke (1) bekezdésének megfelelően módosíthatja a javaslatot.

(2) A Bizottság által javasolandó pénzbírság összege az érintett tagállam előző évi GDP-jének 0,2%-a.

(3) Ha a tagállam a 4. cikkel összhangban a Bizottságnál elhelyezett nem kamatozó letéttel rendelkezik, a nem kamatozó letétet pénzbírsággá kell átalakítani.

Ha a korábban elhelyezett nem kamatozó letét nagysága túllépi az előírt pénzbírság nagyságát, a fennmaradó összeget vissza kell fizetni a tagállamnak.

Ha az előírt pénzbírság nagysága túllépi a korábban elhelyezett nem kamatozó letét nagyságát, vagy ha előzőleg nem került sor nem kamatozó letét elhelyezésére, a tagállam a pénzbírság kifizetésekor kiegészíti a hiányzó összeget.

(4) Az e cikk (2) bekezdésétől eltérve a Bizottság kivételes gazdasági körülmények miatt vagy az érintett tagállam által a Szerződés 126. cikke (8) bekezdésének megfelelő tanácsi határozat elfogadásától számított tíz napon belül a Bizottságnak címzett, indokolással ellátott kérelem nyomán javasolhatja a pénzbírság összegének csökkentését vagy törlését.

6. cikk A nem kamatozó letét visszafizetése

Ha a Tanács a Szerződés 126. cikke (12) bekezdésének megfelelően úgy határoz, hogy hatályon kívül helyezi határozatainak valamelyikét vagy mindegyikét, a tagállam által a Bizottságnál elhelyezett nem kamatozó letéteket vissza kell fizetni az érintett tagállamnak.

7. cikk A kamatok és a pénzbírságok felosztása

A 4. cikknek megfelelően elhelyezett letétek és az 5. cikknek megfelelően beszedett pénzbírságok Bizottságnál felgyűlt kamatai a Szerződés 311. cikkében említett egyéb bevételeket képeznek és azokat a Szerződés 126. cikke (6) bekezdésének megfelelően meghatározottak alapján túlzott hiánnyal nem rendelkező és a(z) …/…/EU rendelet értelmében túlzott egyensúlytalanság esetén követendő eljárás alá nem vont, euro pénznemmel rendelkező tagállamok között a jogosult tagállamok bruttó nemzeti jövedelmében való részesedésük arányában kell felosztani.

IV. FEJEZET ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

8. cikk A Tanácson belüli szavazás

A 3., 4. és 5. cikkben említett intézkedések esetében a Tanács csak azon tagállamokat képviselő tagjai szavaznak, amelyek pénzneme az euro, és a Tanács az érintett tagállamot képviselő tanácsi tag szavazatának figyelembevétele nélkül jár el.

A Tanács előző bekezdésben említett tagjainak minősített többségét a Szerződés 238. cikke (3) bekezdése a) pontjának megfelelően kell meghatározni.

9. cikk Hatálybalépés

Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő […] napon lép hatályba.

Ez a rendelet teljes egészében kötelező és közvetlenül alkalmazandó a tagállamokban, a Szerződéseknek megfelelően.

Kelt Brüsszelben,

az Európai Parlament részéről a Tanács részéről

az elnök az elnök

[1] HL C […], […], […]. o.

[2] HL L 209., 1997.8.2., 1. o.

[3] HL L 209., 1997.8.2., 6. o.

[4] HL L 209., 1997.8.2., 6. o.