A levegőszennyezés általános csökkenése ellenére a szennyezés egészségügyi és ökoszisztémákra gyakorolt hatásai továbbra is problémát jelentenek. 2020-ban az EU városi területein élő emberek többsége az egészségét károsító mértékű légszennyezésnek volt kitéve. Az Európai Környezetvédelmi Ügynökség (EEA) becslése szerint Európában a légszennyezés a legnagyobb környezet-egészségügyi kockázat, amely aránytalan mértékben érinti az érzékeny és sérülékeny társadalmi csoportokat. A légszennyezés kezelése tehát méltányossági és egyenlőségi kérdés is. Az EU-ban a finomrészecskéknek megközelítőleg 238 000, a nitrogén-dioxidnak 49 000, az akut ózonkitettségnek pedig 24 000 korai elhalálozás tulajdonítható (ezek az inkább megfigyelt, mint modellezett levegőminőségi adatokon alapuló számok az EEA által kidolgozott, aktualizált módszertanból származnak). Szintén az EEA becslése szerint az eutrofizációs szennyezettségi szint 2018-ban az uniós ökoszisztémák területének több mint 65 %-án meghaladta a kritikus terhelés szintjét.

Az évek során az EU csökkentette a főbb légszennyező anyagok kibocsátását, bár a szennyező anyagok típusától függően nagyon eltérő ütemben. Az ammónia (NH3) kibocsátása, amelynek 94 %-a a mezőgazdasági ágazatban keletkezik, továbbra is aggasztóan változatlan, sőt az utóbbi években néhány tagállamban még emelkedett is.

Végezetül, és készülve a NEC-irányelv 2025-ig történő felülvizsgálatára, a levegőminőségről szóló harmadik helyzetkép több olyan szempontot is elemez, amelyekre a jövőbeni felülvizsgálat kiterjedhet. Különösen azt vizsgálja, hogy a megfelelésre milyen hatással lehet az olyan kibocsátások szélesebb körének integrálása, amelyeket jelenleg nem vesznek figyelembe a NEC-megfelelőségi ellenőrzéseknél, ám amelyek egyértelműen hatással vannak a levegőminőségre. Ide tartoznak a kondenzálódó finomrészecskék és a mezőgazdaság egyes kibocsátási forrásai. A jelentés kiemeli az egyszerre légszennyező anyagnak és erős üvegházhatású gáznak minősülő metán kibocsátásai csökkentésének járulékos előnyeit is.

BE, BG, CZ, DK, DE, IE, ES, FR, HR, CY, LV, LT, LU, HU, NL, AT, PL, PT, RO, SK

A tagállamok által 2022-ben benyújtott 2020-as kibocsátási adatok rávilágítanak arra is, hogy több tagállamnak több szennyező anyag kibocsátását is drasztikusan csökkentenie kell ahhoz, hogy teljesíteni tudja a 2030 utáni időszakra vonatkozó ambiciózusabb kibocsátáscsökkentési vállalásait. Az EEA elemzése szerint 7, illetve 8 tagállamnak több mint 30 %-kal kell csökkentenie a PM2,5 és a NOx kibocsátását 2020 és 2030 között. A NMVOC és az ammónia tekintetében 10, illetve 11 tagállamnak több mint 10 %-kal kell csökkentenie kibocsátását 2030-ig. Ez viszont azt jelenti, hogy további, szigorúbb és hatékonyabb szakpolitikákat és intézkedéseket kell bevezetniük.

A háttér-koncentrációs szinteknek az uniós lakosság egészségére gyakorolt hatásokká való átalakítása a tiszta levegőből részesülők számának komoly növekedését mutatja (2. ábra). Bár ez jelentős javulás lenne, további szakpolitikai kötelezettségvállalás szükséges ahhoz, hogy a 2021-es WHO iránymutatások feletti kitettség negatív egészségügyi hatásait az uniós lakosság (nagyjából) fennmaradó felénél is korlátozni lehessen.

Az alapforgatókönyv szerint a szennyező anyagok koncentrációja idővel csökken, 2030-ra pedig várhatóan az EU egyetlen területén sem lesz 20 µg/m3 feletti a PM2,5 értéke. Az előrejelzések szerint azonban a szennyezés koncentrációja 2030-ban, sőt 2050-ben is nagy területeken meghaladja majd a WHO által jelenleg ajánlott 5 µg/m3 értékű levegőminőségi iránymutatást.

A légszennyezés eutrofizációs hatásait tekintve azonban kevésbé kedvező a helyzet. Ez kapcsolódik azon aktuális előrejelzéshez, hogy csupán az alaphelyzeti szakpolitikák mellett az EU nem fogja elérni az ökoszisztémákra vonatkozó szennyezőanyag-mentességi célértéket. E forgatókönyv szerint 2030-ban az uniós ökoszisztéma-terület 68 %-át továbbra is sújtaná az eutrofizáció (a 2005-ös 86 %-kal szemben). Azonos alaphelyzeti állapot mellett a védett területek 2030-ban is nagymértékben érintettek lennének, és az eutrofizáció a Natura 2000 területek 59 %-át sújtaná. Szigorúbb levegőminőségi előírások rögzítése vagy az összes technikai intézkedés megtétele esetén az eutrofizáció által sújtott uniós ökoszisztémák aránya 2030-ra 61 %-ra, illetve 56 %-ra, a Natura 2000 területeken pedig 51 %-ra, illetve 46 %-ra csökkenne.

Jelenleg az EU lakosságának valamivel több mint 50 %-a él olyan területeken, ahol a 10 µg/m3 értékű WHO iránymutatás alatti a NO2 szennyezettségi szint. 2030-ra ez az arány minden forgatókönyvnél várhatóan meghaladja a 75 %-ot, és az összes technikai intézkedés végrehajtása esetén kerül majd valamivel 80 % fölé. 2050-re minden forgatókönyv szerint az EU lakosságának várhatóan több mint 95 %-a él majd olyan területeken, ahol a szennyezés a WHO által ajánlott NO2-szint alatt marad.

A levegőszennyezés-csökkentési intézkedéseknek és azok levegőminőségre gyakorolt pozitív hatásának a piacon megjelenő szélesebb körű makrogazdasági hatásai is vannak. A szennyezéscsökkentő intézkedések egyes ágazatok számára költséget, mások számára pedig üzleti lehetőséget jelentenek, a levegőminőség viszont mind a munka, mind a növénykultúrák termelékenységére, tehát a gazdaság egészére is kihat. A munkatermelékenységre gyakorolt hatásokról szóló legújabb feltételezések alapján 2030-ban a javított levegőminőség összes forgatókönyve szerint 0,26–0,28 %-kal nő az uniós GDP az alapforgatókönyvhöz képest, ami a szennyezéscsökkentő intézkedések túlnyomóan pozitív gazdasági hatásait mutatja.

A levegőszennyezésnek számos gazdasági hatása van. A piaci árak nem tükrözik a hatások döntő többségét, különösen a szennyezés közvetlen egészségügyi hatásait, de az ökoszisztémák (köztük a mezőgazdasági területek és erdők) és anyagok levegőszennyezés miatti károsodása is költséget jelent. A légszennyezés közvetett hatásokkal is jár, beleértve a piaci árakban megjelenő néhány makrogazdasági következményt. A légszennyezés csökkentésére irányuló intézkedések költségeit ezért az intézkedések útján a társadalomnak nyújtott előnyökhöz képest kell mérlegelni, az előnyök pénzbeli értékének meghatározásával.

Ezen előrejelzések alapján a levegőminőség szempontjából fontos a teljes uniós energiafelhasználás tervezett csökkenése és a földgázfelhasználás erőteljes csökkenése, amelyet a megújuló energiaforrások és a hidrogén használatának jelentős növekedése ellensúlyoz. Az alapforgatókönyvhöz képest a szilárd biomassza teljes felhasználása e forgatókönyv aktuális várakozása szerint 2030-ban viszonylag stabil marad, 2050-re pedig több mint 40 %-kal csökken. Az energiahatékonyság fokozása és az éghetetlen megújuló energiaforrásokba való beruházások ösztönzése járulékos levegőminőségi előnyökkel járna.

A jelenlegi energiaválság azonban várhatóan egyes meglévő szénkapacitások használatának meghosszabbodásához is vezet, a tagállamok sajátos helyzetétől és jelenlegi energiamixétől, valamint az alternatív energiaforrások kiépítésének sebességétől függően. A szénhasználatnak ez az átmeneti potenciális feléledése kedvezőtlen hatást gyakorol a levegő tisztaságára. Az uniós energiamix előrejelzett változásai miatt, illetve a tiszta levegő elérését célzó további uniós szakpolitikai fellépés hiányában az előrejelzések szerint a tiszta energia előállításának gyorsított bevezetése és a szilárd biomassza, a kőolaj és a földgáz alacsonyabb felhasználása nyomán 2030-ban az alapforgatókönyvhöz képest az EU lakosságának mintegy 2 %-a számára romlana, majd 2050-re a tiszta levegőhöz jutó uniós lakosság arányát tekintve némileg javulna a levegőminőség. Összességében, az alapforgatókönyvhöz képest ez az alternatív forgatókönyv a becslések szerint 2030-ban valamivel több korai elhalálozáshoz, ám 2050-re nagyobb mértékű csökkenéshez vezet, összhangban az előrejelzett szennyezési koncentrációs szinteknél megfigyelt tendenciákkal.

A hatásokat illetően földrajzi különbségek mutatkoznak az EU-ban. Az említett középtávú negatív hatás megfelelő ellenintézkedések alkalmazását teszi szükségessé az EU-ban, hogy ne kerüljön veszélybe a tiszta levegővel kapcsolatos célkitűzések és a jogi kötelezettségek teljesítése. Ez esetben a kapcsolódó egészségügyi és anyagi károk költsége 2030-ban kissé magasabb (az egészségügynél 3–4 %-kal, az anyagoknál 14 %-kal), de 2050-ben kissé alacsonyabb lesz, mint az alaphelyzetben.

A NEC-irányelvnek való megfelelés kilátásai terén a PM2,5 jelenti az energiamix változásaihoz figyelembe veendő fő szennyező anyagot. Az aktuális szakpolitikák (3.2. szakasz) szerinti megfelelési kilátásokhoz képest 2025-ben egy további tagállam (DK) térne le a lineáris csökkentési pályáról, míg az alapforgatókönyvben is említett négy tagállam (DK, HU, SI, ES) várhatóan nem teljesíti a 2030-ra vállalt csökkentési kötelezettségét.

A REPowerEU terv elfogadása összességében a tiszta energiára való átállás drasztikus felgyorsítását és a megbízhatatlan beszállítóktól és változékony fosszilis tüzelőanyagoktól való európai energiafüggetlenség növelését célozta, és hosszabb távon levegőminőségi előnyökkel jár. Rövid távon azonban a szénfelhasználásnak az orosz gáz fokozatos kivezetését ellensúlyozó tervezett növelése, különösen egyes uniós régiókban, nagyobb légszennyezést és ezáltal az alapforgatókönyvhöz képest magasabb egészségkárosodást okozna, ami egyúttal kevesebb levegőminőségi előnyt jelent. A kedvezőtlen levegőminőségi hatások azonban rövid távon várhatóan nem érintik kedvezőtlenül a 2030-as szennyezőanyag-mentességi egészségügyi célérték teljesülését. A modellezés azt mutatja, hogy az alapforgatókönyv szerint, további intézkedések hiányában az EU nem fogja elérni az ökoszisztémákkal kapcsolatos célértéket.

Ám az energiapiacok aktuális dinamikájára, valamint a szabályozási keret kapcsolódó változásaira tekintettel mindezen eredmények tájékoztató jellegűnek tekintendők. Az esetleges jövőbeli uniós szintű intézkedéseken túl az is komoly bizonytalanságot jelent, hogy az energiafelhasználók a tagállamokban hogyan reagálnak majd a változó energiaárakra. Az olcsón elérhető energiaforrások (például a saját gyűjtésű, gyenge égési minőségű fa) használatának megugrása a légszennyező anyagok kibocsátásának növekedéséhez vezetne. A más, szennyezőbb energiaforrásokra való átállás szükségessége a kibocsátási előírásoktól való ideiglenes eltérésekhez és a levegőminőség romlásának kockázatához vezetett, amit az uniós levegőminőségi jogszabályoknak való megfelelés veszélyeztetésének elkerülése és az egészségre és az ökoszisztémákra gyakorolt negatív hatások megelőzése érdekében nemzeti szinten kell értékelni. A strukturális intézkedések gyors végrehajtása és az energiapiacok kiszámíthatatlan alakulása viszont tovább gyorsítaná a tiszta energiára való átállást és a levegőminőség javulásához vezetne.

6.Szoros kapcsolat az éghajlat-politikával – fókuszban a metán és a korom

Az uniós éghajlatvédelmi törekvések fokozását célzó alapforgatókönyvi intézkedések („Irány az 55 %!” intézkedéscsomag) levegőminőségi hatásainak értékelését kiegészítendő, a Bizottság e levegőminőségről szóló harmadik helyzetképben elemzi az éghajlat- és a levegőminőségi szakpolitikák közötti szinergiákat a rövid élettartamú éghajlatbefolyásolókkal kapcsolatos fejlemények terén.

A NEC-irányelv elismeri az egyrészt a légszennyezés, másrészt a metán és a korom – két kulcsfontosságú rövid élettartamú éghajlatbefolyásoló – közötti kapcsolatot. A tagállamok kötelesek jelenteni a korom nemzeti kibocsátását, ha az adatok elérhetők, és ezt jelenleg kettő kivételével valamennyi tagállam megteszi. A metánról szóló bizottsági nyilatkozatra építve, amely a NEC-irányelv végén szerepel, „a metánkibocsátás csökkentésére irányuló uniós stratégia” beharangozta, hogy a Bizottság a NEC-irányelv 2025-ig esedékes felülvizsgálatának részeként megvizsgálja annak lehetőségét, hogy felvegyék a metánt a szabályozott szennyező anyagok közé.

A metán egyrészt erős éghajlatbefolyásoló, másrészt a talajközeli ózonszennyezés prekurzora, és a becslések szerint 2020-ban 24 000 korai elhalálozásért volt felelős az EU-ban. Az emberi eredetű metánkibocsátás az EU-ban elsősorban a mezőgazdaságból (54 %), a hulladékból (27 %) és az energiából (17 %) származik.

A korom a finomrészecskék egyik alkotóeleme, és hozzájárul az egészségre és a környezetre gyakorolt negatív hatásokhoz. A fosszilis tüzelőanyagok és a fa tökéletlen égésekor keletkezik. A korom a levegőben lévő fény és hő elnyelésével járul hozzá az éghajlatváltozáshoz. A jégen és havon lerakódó korom csökkenti a felületi albedót, ami hozzájárul a felmelegedéshez, különösen az EU északi-sarkvidéki térségeiben.

A metán- és a koromkibocsátás csökkentése ezért mind a tiszta levegő, mind az éghajlatváltozás mérséklése szempontjából előnyökkel járhat, növelve a csökkentési intézkedés haszon-költség arányát.

Ezen okok miatt az e jelentéshez végzett modellezés a korom- és a metánkibocsátás különböző forgatókönyvek szerinti alakulását elemezte. Kiderült, hogy 2020 és 2030 között jelentősen (53 %-kal) csökkenne az EU koromkibocsátása, főként a háztartási fűtőkészülékek környezettudatos tervezési követelményeinek fokozatos bevezetése, a biomassza csökkenése és az ágazati szénfelhasználás erőteljes visszaesése miatt. Az elért csökkenés negyede a közlekedési ágazatból származna, elsősorban a fejlett Euro előírások, köztük a hatékony részecskeszűrők beépítésének eredményeként.

Még ennél is nagyobb csökkentést (72 %-kal a 2020-as alapszint alatt) lehetne elérni, ha valamennyi technikai intézkedés megvalósulna. Az 5. szakaszban értékelt alternatív energia forgatókönyv szerint a szilárd tüzelőanyagok (szén, biomassza) egyes régiókban és tagállamokban történő fokozott használata miatt 2030-ra várhatóan kissé nő (az alapforgatókönyvhöz képest) a koromkibocsátás.

Ehhez hasonlóan, e jelentés alapforgatókönyve szerint az uniós metánkibocsátás várhatóan 19 %-kal csökken 2020 és 2030 között. A fent említett szemivegetáriánus forgatókönyv 2050-re az EU metánkibocsátásának 11 %-os csökkenésével járna az alapforgatókönyvhöz képest.

A metán azonban az egész féltekén elterjed, ezért létfontosságú az uniós szintű fellépés kiegészítése globális fellépéssel. Az EU 2021 novemberében az Egyesült Államokkal közösen életre hívta a globális metánkibocsátás csökkentésére vonatkozó kötelezettségvállalást, ami lendületet adott a cselekvés felgyorsításához. Az önkéntes kötelezettségvállalás az, hogy a 2020-as szintről legalább 30 %-kal csökkenteni kell a globális metánkibocsátást 2030-ra. Ezzel párhuzamosan a levegőszennyezésről szóló egyezmény is lehetőséget biztosít a nemzetközi levegőminőségi és éghajlatpolitikai keretek közötti szinergiák feltárására. Különösen a Göteborgi Jegyzőkönyv felülvizsgálata (lásd a következő szakaszt) indított vitát a metán, mint az ózon prekurzora és így a levegőminőségi szakpolitikák szempontjából fontos szennyező anyag szerepéről.

A környezeti levegő minőségéről szóló irányelvek felülvizsgálatára irányuló bizottsági javaslatban bemutatott szigorúbb ózonkoncentrációs előírások is hangsúlyozzák, hogy az EU-n belül és kívül is tovább kell csökkenteni az ózon összes prekurzora, köztük a metán kibocsátását.

7.Az országhatárokon átnyúló és a nemzetközi dimenzió

Egy adott ország légszennyezése több forrásból származik, nevezetesen a hazai kibocsátásokból, a szomszédos országokban keletkező kibocsátásokból és természetes forrásokból. A legtöbb tagállamban a hazai források a szennyezés fő forrásai, ezért a légszennyező anyagok háttér-koncentrációjának csökkentése érdekében a hazai kibocsátások visszaszorítása a prioritás. A hazai forrásokból származó szennyezés aránya gyakran magasabb a legnagyobb tagállamokban, ahol a szükséges intézkedések legalább felének e források csökkentésére kell irányulnia.

Az elemzés ugyanakkor megerősíti, hogy a legtöbb tagállam esetében a PM2,5 háttér-koncentrációjához jelentős hozzájárulás érkezik más tagállamokból. Ez a légszennyezés országhatárokon átterjedő jellegét tükrözi, ami uniós szintű fellépést indokol, mivel a hazai eredetű légszennyezésnek az adott tagállam határain túl is vannak negatív hatásai. Hasonlóképp, a légszennyezésnek a NEC-irányelvben vállalt kötelezettségekkel összhangban történő csökkentése más országok számára is előnyös. Az elemzés arra is rámutat, hogy különböző mértékben és a tagállamok földrajzi elhelyezkedésétől függően egyes nem uniós országok kibocsátásai is hozzájárulnak a légszennyező anyagok háttér-koncentrációjához. Idővel és az uniós levegőszennyezés-csökkentési forgatókönyvek szigorodásával az EU-n belülről eredő szennyezés aránya az előrejelzések szerint csökkenni fog (az EU-n belüli további fellépés miatt), fokozva az EU-n kívüli források relatív jelentőségét. Ez kiemeli annak a szükségességét, hogy az EU határozottabban lépjen fel kétoldalú kapcsolataiban (nevezetesen a csatlakozási és szomszédságpolitikák keretében, ugyanakkor erősebb nemzetközi partnerségek kiépítésével is), valamint olyan multilaterális fórumokon is, mint a levegőszennyezésről szóló egyezmény.