A II. mellékletben szereplő termékekre vámkontingensek vonatkoztak, amelyeket a rendelet 3. cikke alapján a 2454/93/EGK rendelet 308a. 308b. és 308c. cikkének megfelelően a Bizottság kezelt. A mellékletben szereplő 10. táblázat a vámkontingensek kihasználását mutatja. 2013-ban a következő hét vámtarifaszám esetében használták ki teljesen vagy csaknem teljesen a megállapított kontingenst: 22071000, 41079210, 61033200, 61099020, 61159500, 62046231 és 64039993. Az említett hét vámtarifaszám esetében – a 22071000 kivételével – a behozatal teljes mennyisége meghaladta a vámkontingenst, ugyanakkor a kontingenst meghaladó behozatal (vagyis a kvótán kívüli behozatal) a legnagyobb kedvezményes elbánás (MFN) vagy az általános vámkedvezmény-rendszer (GSP) szerinti vámokkal terhelve lépett be az Unióba. A 64039993 vámtarifaszám alatt szereplő vámmentes behozatal úgy tűnik, hogy csekély mértékben, 1,5 tonnával vagy 0,06 %-kal lépte túl a megállapított vámkontingenst. A vámkontingens kihasználásának súlyozott átlagos mértéke 2012-ben (november 15-től december 31-ig) 11,3 %, 2013-ban pedig 76,8 % volt.

A Pakisztánból származó ATP-termékek teljes uniós behozatala csaknem egyenlően oszlott meg az I. és a II. mellékletben szereplő termékek között. A II. mellékletben szereplő termékek behozatala átlagosan kicsit nagyobb mértékben emelkedett (34 %), mint az I. mellékletben szereplő termékek importja (29 %), ami főként annak tudható be, hogy a II. mellékletben szereplő egyik termék (22071000 nem denaturált etil-alkohol) behozatala jelentős mértékben nőtt. Amennyiben ezt a terméket nem vesszük figyelembe, a II. mellékletben szereplő termékek behozatala átlagosan 25 %-kal emelkedett.

A világból érkező teljes uniós behozatalból Pakisztán részesedése 0,3 %-os eltéréssel csaknem változatlan maradt. Az Unió által behozott ATP-termékekből Pakisztán részesedése együttesen véve 6,4 %-ról 8 %-ra emelkedett (lásd a 3. táblázatot). A Pakisztánból származó behozatal részesedése bizonyos termékek tekintetében már az autonóm kereskedelmi preferenciák bevezetését megelőzően is jelentős volt: hat, az ATP hatálya alá tartozó termék behozatalának részaránya haladta meg az 50 %-ot (lásd a 6. táblázatot). 2013-ban tíz, az ATP hatálya alá tartozó termék behozatalának részaránya haladta meg az 50 %-ot.

A 7. táblázat ezeket a tényezőket együttesen mutatja be két számjegyű KN-áruosztályok szintjén (az „uniós ATP-termelés” kifejezés az ATP-termékekhez kapcsolódó uniós termelésre utal). A 7. táblázatban szereplő adatok vizsgálata alapján nem lehet egyértelmű következtetéseket levonni, mivel minden feltétel egyik áruosztály esetében sem teljesül.

A 6. táblázat az EU piacát mutatja be (az EU-27 termelése az EU-27-en kívülről származó teljes behozatallal együtt, az EU-27-en kívülre szállított teljes export levonásával), amely feltételezhetően megfelel a rendelet hatálya alá tartozó, különböző KN-áruosztályokba tartozó ATP-termékeknek és a Pakisztánból származó ATP-behozatal részarányának.

Az 5. táblázat az EU-27 feldolgozóipari termelésének és foglalkoztatásának változását mutatja be az előző évhez viszonyítva 2010-től 2013-ig. Míg az EU-27 termelése a három alágazatban 2013-ban nőtt, a foglalkoztatás – a bőripar kivételével – visszaesett. Az uniós termelés részletesebb bontását, ami valószínűsíthetően megfelel az ATP-termékek termelésének, a melléklet 14. táblázata tartalmazza. A foglalkoztatási adatokat hasonló bontásban nem lehet megadni, mivel azok csak két számjegyű NACE nemzetgazdasági ágak szintjén állnak rendelkezésre.

Az áradásokra az Unió elsődlegesen a humanitárius segítségnyújtás eszközével reagált. Ezen a téren a válság idején 423 millió EUR összeget meghaladó kötelezettségvállalásával (150 millió EUR az Unió költségvetéséből és 273 millió EUR az Unió tagállamaitól) az Unió volt a legnagyobb humanitárius donor. Az Unió ezenkívül a 2010. szeptember 16-i európai tanácsi következtetésekkel összhangban javaslatot tett egy, az igen jelentős humanitárius segítségnyújtást követő és a gazdaság mielőbbi helyreállítását célzó csomagra. A pakisztáni kormány azonban arról a döntéséről tájékoztatta a nemzetközi közösséget, többek között az Uniót is, mely szerint az áradásokat követő helyreállításról és újjáépítésről teljes egészében maga gondoskodik. Az Európai Bizottság az uniós humanitárius segítségnyújtáson túlmenően – a 2011–2013 közötti időszakra szóló, Pakisztánra vonatkozó többéves indikatív program részeként – 225 millió EUR összeget különített el fejlesztési együttműködésre. Ennek középpontjában a vidékfejlesztés és az oktatás állt. A programok keretében a pakisztáni kormánnyal egyetértésben – ahol csak lehetséges és indokolt volt – figyelembe vették az áradások következményeit. Ezzel összefüggésben az autonóm kereskedelmi preferenciák nyújtásának célja a pakisztáni gazdaság közép- és hosszú távú helyreállításának és fellendítésének elősegítése volt azáltal, hogy növeljék a Pakisztánból az Unióba irányuló kivitelt. A 84,6 millió EUR összegű vámbevétel-kiesés az egyik jele lehet annak, hogy az említett növekvő kivitel milyen mértékben érintette az Unió költségvetését.

A kár- és szükségletfelmérés a pakisztáni gazdaság egészére nézve azt állapította meg, hogy a 2010-es áradások a reál GDP növekedésének ütemét, az inflációt, a költségvetési hiány nagyságát és a fizetési mérleget várhatóan igen kedvezőtlenül érintik majd. A pakisztáni gazdaság állapotára már az áradásokat megelőzően is egyre növekvő aggályokkal tekintettek, mivel az ország a 2007/2008-ban bekövetkezett külső és belső megrázkódtatások óta azzal küzdött, hogy visszanyerje stabilitását (lásd a 8. táblázatot).

Az áradások legsúlyosabban a mezőgazdaságot érintették: a becsült kár 50 %-a ebben az ágazatban keletkezett. Károk elsősorban a rizs- és a gyapottermesztés területén keletkeztek (a pakisztáni gyapottermesztés csaknem teljes egészében a legsúlyosabban érintett Szind és Pandzsáb tartományokban folyt). A kár- és szükségletfelmérés szerint a kár az ipari ágazatokat kevésbé érintette közvetlenül. Mindazonáltal a gyapottermesztésben, cukornádtermesztésben és más mezőgazdasági terményekben keletkezett veszteségek várhatóan az ipari ágazatokat is jelentősen érintik majd. A feldolgozóipari hozzáadott érték egyharmadát adó textilágazatnak a kétmillió bála gyapotban keletkezett kár miatt valószínűleg akut nyersanyaghiánnyal kell majd szembenéznie.

Azt az általános következtetést lehet levonni, hogy a Pakisztánból származó ATP-behozatal az uniós termelésre nem gyakorolt számottevő hatást. Az ATP-behozatal valószínűleg hozzájárult az uniós piacon folyó importverseny fokozódásához, különösen az olyan áruosztályokban, ahol Pakisztán eddig is az Unió egyik legnagyobb beszállítója volt. Ugyanakkor az importversenyhez való említett hozzájárulást annak tükrében kell vizsgálni, hogy a GSP nulla százalékos vámtételének kedvezményezettjeitől származó behozatal sokkal nagyobb mértékben nőtt.

A 9. táblázat néhány, Pakisztánt Dél-Ázsiával és a közepes jövedelmű országokkal összehasonlító gazdasági és humán fejlettségi mutatót tartalmaz. A táblázatból kitűnik, hogy noha a legtöbb mutató esetében Pakisztán kedvező helyzetben van, az ország mégis elmarad dél-ázsiai szomszédaitól és a többi közepes jövedelmű országtól. Ugyanez a helyzet Pakisztán humán fejlettségi mutatójával, amelynek értéke 2013-ban 0,537 volt, ami azt jelenti, hogy Pakisztán az alacsony humán fejlettségű országok csoportjába tartozik és nem éri el a dél-ázsiai országok 0,588 pontos átlagát. Összességében véve a humán fejlettségi mutató alapján Pakisztán a 183 ország közül a 146. helyen áll.

9. táblázat: A Pakisztánra, Dél-Ázsiára és a közepes jövedelmű országokra vonatkozó fejlettségi mutatók Pakisztán Dél-Ázsia Közepes jövedelmű országok 2010 2013 2010 2013 2010 2013 GDP-növekedés (éves %) 1,6 4,4 9,1 6,6 7,6 5,8 Egy főre jutó GDP (a 2005-ös bázisév árain, USD) 748 790 940 1,077 1,139 1,273 Egy főre jutó GDP-növekedés (éves %) -0,2 2,7 7,7 5,2 6,0 4,3 Egy főre jutó GNI, vásárlóerő-paritás (a 2011-es bázisév árain, nemzetközi USD) 4 380,2 4 679,9 4 259,1 4 866,0 5 239,6 5 859,0 Kereskedelem (a GDP %-ában) 32,9 33,1 46,3 50,7 56,9 58,4 Közvetlen külföldi befektetések, nettó beáramlás (a GDP %-ában) 1,1 0,6 1,5 1,4 2,2 2,1 Népességnövekedés (éves %) 1,8 1,7 1,3 1,3 1,5 1,5 Születéskor várható élettartam, teljes (években) 66,1 66,6 66,1 66,9 65,7 66,4 Írástudók aránya, felnőtt lakosság egésze (a 15 éves és 15 évnél idősebb népesség %-ában) 55,4 61,4 70,6 Szegénységi arány, 1,25 USD/nap (vásárlóerő-paritás) (a népesség %-ában) 12,7 29,0 25,2 Szegénységi arány, 2 USD/nap (vásárlóerő-paritás) (a népesség %-ában) 50,7 64,7 54,5 Alapfokú iskolai végzettség megszerzése, teljes (az érintett korcsoport %-ában) 66,9 73,1 90,5 91,2 Beiskolázási arány, általános iskola (bruttó, %-ban) 94,8 92,1 110,4 105,7 Forrás: Világbank, World Development Indicators

A foglalkoztatást illetően a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet által nemrégiben készített, tisztességes munkáról szóló, Pakisztánra vonatkozó országprofil – a rendelkezésre álló adatokhoz mérten – átfogó képet ad a fennálló helyzetről és a tisztességes munka 10 vizsgált mutatószáma terén elért pakisztáni eredményekről. Pakisztán a legtöbb értékelhető mutatószám tekintetében mind a férfiak, mind a nők helyzetét illetően elért némi előrelépést a 2001–2013 közötti időszakban. Ugyanakkor a nemek közötti, sok esetben jelentős különbségek, melyek a nőket érintik hátrányosan, továbbra is fennállnak. A mellékletben szereplő 15. táblázat a foglalkoztatottak számának, valamint a foglalkoztatás és a népesség arányának (a foglalkoztatásban álló munkaképes korú népesség aránya) alakulását mutatja be Pakisztánban és a tartományaiban, rámutatva a foglalkoztatási arányok bizonyos mértékű csökkenésére. A mellékletben szereplő 16. táblázat a Pakisztánban és tartományaiban jellemző átlagos havi reáljövedelmeket mutatja.

Noha ezek az információk némi áttekintést adnak a munkahelyekkel és a társadalmi feltételekkel kapcsolatos pakisztáni fejleményekről, azonban részletes adatok, például a textilipart illetően a foglalkoztatásra és a bérekre vonatkozó konkrétabb információk, sem nemzeti, sem tartományi szinten nem álltak rendelkezésre. A textilipar ugyanakkor igen fontos szerepet tölt be a pakisztáni gazdaságban. A pakisztáni pénzügyminisztérium szerint a textilipar a GDP mintegy 8 %-át adja, 50–60 %-ban járul hozzá az ország exportjövedelméhez, a teljes feldolgozóipar 46 %-át képviseli, és a feldolgozóiparban dolgozó munkaerő 38 %-át foglalkoztatja.

A pakisztáni gazdaság ellenállóképesnek bizonyult, és az utóbbi időben a fellendülés jeleit mutatta (lásd a fenti 8. táblázatot), még akkor is, ha – többek között – az állandó kiterjedt energiahiány és az ingatag biztonsági helyzet miatt továbbra is jelentős kihívásokkal kell szembenéznie. Ugyanakkor nehéz egyértelmű következtetéseket levonni arra vonatkozóan, hogy az autonóm kereskedelmi preferenciák milyen hatást gyakorolhattak a növekedésre, a munkahelyekre és a szegénységre Pakisztánban. Részletesebb elemzés elkészítéséhez a legújabb és releváns adatok nem állnak rendelkezésre. Mindenekelőtt azonban nehéz lenne elkülöníteni az autonóm kereskedelmi preferenciák lehetséges hatását a pakisztáni növekedést, foglalkoztatást és fenntartható fejlődést befolyásoló egyéb külső és belső tényezőktől. Mindazonáltal figyelembe véve az Unió részesedését a Pakisztánból a világ országaiba irányuló exportból, különösen a textil- és ruházati termékek tekintetében, valamint a textilipar viszonylagos fontosságát a pakisztáni gazdaságban, többek között a foglalkoztatásban, az autonóm kereskedelmi preferenciák hozzájárulhattak a gazdaság helyreállításához. Úgy tűnik, hogy ezt az állítást bizonyos mértékig az a tény is alátámasztja, hogy a Pakisztánból az Unióba érkező behozatal – összességében véve és a legfontosabb exportágazatokban – a 2007/2008-as pénzügyi válságból való kilábalást követően 2012-ben visszaesett vagy stagnált, 2013-ban viszont ismét fellendült (lásd a 4. ábrát).

5. Következtetések

A Pakisztán számára nyújtott autonóm kereskedelmi preferenciák részét képezték annak az uniós intézkedéscsomagnak, amely arra irányult, hogy támogatást biztosítson Pakisztán számára az ország történetében legsúlyosabbnak tekinthető áradások pusztító hatásaiból való rövid, közép- és hosszú távú kilábalásban. Az autonóm kereskedelmi preferenciák célja az volt, hogy ebben a példa nélküli helyzetben fellendítse a pakisztáni exportot annak érdekében, hogy ezzel hozzájáruljon az ország jövőbeli gazdasági fejlődéséhez oly módon, hogy a Pakisztánból származó legfontosabb importtermékekre korlátozott időre szóló vámkedvezményeket biztosított, ugyanakkor ezek a kedvezmények csak csekély mértékben érinthették hátrányosan az Unió belföldi piacát.

Néhány jel arra utal, hogy az autonóm kereskedelmi preferenciák elérték azt a célt, hogy elősegítsék a pakisztáni gazdaság helyreállítását. A rendelkezésre álló adatok azt is mutatják, hogy a preferenciák feltehetően csak csekély hatást gyakoroltak az uniós termelésre. A Pakisztánból származó ATP-termékek behozatala mindazonáltal hozzájárulhatott az uniós piacon folyó verseny fokozódásához, különösen az olyan ágazatokban, ahol Pakisztán eddig is az Unió egyik legnagyobb beszállítója volt. Ugyanakkor a GSP nulla százalékos vámtételének kedvezményezettjeitől származó behozatal még jelentősebb növekedése valószínűleg ennél is nagyobb mértékben járult hozzá az importverseny fokozódásához. Mindemellett nem lehet egyértelmű következtetéseket levonni arra vonatkozóan, hogy az autonóm kereskedelmi preferenciák milyen hatással lehettek az uniós gazdaságra, a munkahelyekre, valamint a pakisztáni munkahelyteremtésre, a szegénység felszámolására és az ország fenntartható fejlődésére. Ennek elsősorban az az oka, hogy az autonóm kereskedelmi preferenciák lehetséges hatásait nehéz elkülöníteni más olyan fontos tényezőktől, mint például az általános gazdasági helyzet az Unióban és Pakisztánban, a gazdasági ciklusok, az átváltási árfolyamok, az ipari és foglalkoztatási politikák és programok stb. A konkrét és releváns adatok – különösen a pakisztáni foglalkoztatásra és bérekre vonatkozó adatok – hiánya szintén korlátozó tényező volt.