P6_TA(2005)0177

Éghajlatváltozás

Az Európai Parlament állásfoglalása a kormányzati szakértők éghajlatváltozásról szóló szemináriumáról

Az Európai Parlament,

- tekintettel az Egyesült Nemzetek 1997. december 11-i éghajlatváltozási keretegyezményéhez (UNFCCC) csatolt Kiotói Jegyzőkönyvre és a végrehajtásához szükséges alkalmazási eljárásokra, amelyeket a felek bonni (2001. július), marrakesi (2001. november), újdelhi (2002. november), milánói (2003. december) és Buenos Aires-i (2004. december) konferenciáján fogadtak el,

- tekintettel a felek tizedik konferenciájának döntésére, hogy 2005 májusában a felek számára összehívja az éghajlatváltozásra adandó, további hatékony és megfelelő válaszok kidolgozásában segítséget nyújtó kormányzati szakértők szemináriumát a csökkentéshez és adaptáláshoz kapcsolódó tevékenységekről szóló informális információcsere elősegítése érdekében; és a kormányaik által elfogadott politikákra és intézkedésekre, amelyek támogatják az UNFCCC és a Kiotói Jegyzőkönyvben már vállalt kötelezettségeik végrehajtását,

- tekintettel az éghajlatváltozással kapcsolatos állásfoglalásaira, különösen a Buenos Aires-i éghajlatváltozási konferencia eredményeiről szóló 2005. január 13-ira [1],

- tekintettel eljárási szabályzata 108. cikke (5) bekezdésére,

A. mivel az éghajlatváltozás a XXI. század egyik legnagyobb kihívása, hiszen jelentős negatív globális környezeti, gazdasági és társadalmi következményekkel bír, és várhatóan negatív hatással lesz a fenntartható fejlődésre és világszerte több millió ember megélhetésére;

B. mivel az 1994. március 21-én hatályba lépett és mára 189 fél által ratifikált és megerősített UNFCCC meghatározza az üvegházhatást okozó gázok légköri koncentrációjának stabilizálását célzó cselekvés kereteit az éghajlatrendszerbe való "veszélyes emberi beavatkozás" elkerülése érdekében;

C. mivel az UNFCCC-hez csatolt Kiotói Jegyzőkönyv 2005. február 16-án hatályba lépett, miután azt 146 ország és regionális gazdasági integrációs szervezet ratifikálta, amelyek az 1990-es I. mellékletben foglalt üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának 61,6 % -át képviselik;

D. mivel a Kiotói Jegyzőkönyv az I. mellékletbeli országok számára a kibocsátás csökkentésére vonatkozó kötelező célokat állít fel a 2008-2012 közötti időszakra; mivel a Jegyzőkönyv megállapítja, hogy a következő időszakra szóló kötelezettségvállalás mérlegelését az első kötelezettségvállalási időszak vége előtt legalább 7 évvel kell megkezdeni;

E. mivel a 2004 decemberében Buenos Airesben megtartott felek tizedik konferenciája (COP-10) úgy határozott, hogy 2005 májusában összehívja a kormányzati szakértők szemináriumát (SOGE), amelynek célja a résztvevők közötti információcsere elősegítése a csökkentéshez és adaptáláshoz kapcsolódó tevékenységekről, illetve a már vállalt kötelezettségek végrehajtását támogató politikákról és intézkedésekről;

F. mivel az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának fő felelőssége a fejlett országokat terheli, és ezért vezető szerepet kell játszaniuk a kibocsátások csökkentésére irányuló folyamatban; mivel az Európai Parlament következetesen kérte, hogy az EU őrizze meg ezt a vezető szerepét;

G. mivel a Kiotói Jegyzőkönyv célkitűzései az éghajlatváltozással kapcsolatos globális stratégia alapfeltételei, ugyanakkor a 2012 utáni időszakra hamarosan további célokat kell meghatározni, elősegítendő az alacsony széntartalmú energiaforrásokba, az üvegházhatású gázok alacsony kibocsátási szintjét biztosító technológiákba és a megújuló energiaforrásokba való befektetések biztonságát, és elkerülendő az összeegyeztethetetlen energetikai infrastruktúrába való befektetéseket; mivel az éghajlatváltozás kezelése a lisszaboni menetrend által meghatározott célokkal összhangban lévő innovációs lehetőségeket és ösztönzőket is magában rejt;

H. mivel az UNFCCC és a Kiotói Jegyzőkönyv keretében is célul kellene kitűzni a globális felmelegedés növekedésének az iparosodás előtti szintet legfeljebb 2° C-kal meghaladó értéken való megállítását;

I. mivel a közelmúlt tudományos jelentései szerint a +2 °C-os határ átlépésének veszélye körülbelül 85 %, amennyiben az üvegházhatást okozó gázok koncentrációját 550 ppm-en (szén-dioxid-egyenértékben) stabilizálják, és mintegy 50 %, ha ez a szint 450 ppm marad; mivel e jelentések hangsúlyozzák, hogy a világnak a korábban becsültnél talán jóval kevesebb ideje van az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentésére, amennyiben el akarja kerülni, hogy a globális átlagos hőmérséklet-emelkedés nagyobb legyen, mint 2 °C az iparosodás előtti szinthez képest, és ezáltal megelőzze az éghajlat veszélyes mértékű megváltoztatását; mivel ez a közeljövőben szükségessé teheti a jelentősebb üvegházhatást okozó gázokat kibocsátók körében a kibocsátás nagyobb korlátozását, ezáltal is hangsúlyozva a széles körű, globális erőfeszítések fontosságát;

1. üdvözli a kormányzati szakértők szemináriumának összehívásáról Buenos Airesben hozott döntést; sajnálja azonban, hogy az EU delegációjának erőfeszítései ellenére a felek tizedik konferenciája csak igen szűk körű megbízást fogadott el e találkozóra;

2. szilárd meggyőződése, hogy az Európai Uniónak meg kell őriznie vezető szerepét az éghajlatváltozás elleni küzdelemre irányuló nemzetközi erőfeszítések terén; hangsúlyozza, hogy az EU éghajlat-politikájának hazai alátámasztásához hármas megközelítésre lesz szükség: az EU-gazdaság energiaigényességének éves 2-2,5 % -os csökkentése, az alternatív energiaforrások arányának jelentős növelése a teljes energia-összetétel- ben és a fenntartható energiaforrások területén folytatott K+F tevékenység támogatásának nagymértékű növelése; hangsúlyozza, hogy a közlekedési ágazat nagy kihívást jelent, és innovatív, új politikára van szükség a közúti, a légi és vízi közlekedésből származó kibocsátás csökkentésére, továbbá szorgalmazza, hogy a Bizottság tegyen javaslatot e problémák költséghatékony megoldására;

3. üdvözli a 2005. március 22- 23-i, brüsszeli Európai Tanács által elfogadott következtetéseket, különösen azt, hogy 2020-ra a fejlett országok csoportjára nézve a csökkentési célokat 15-30 % -ban határozták meg; sajnálja azonban, hogy az Európai Tanács a hosszabb távú csökkentésre vonatkozó célokra semmilyen javaslatot nem tett, és javasolja, hogy 2050-re 60-80 % nagyságrendű csökkentést tegyenek kötelezővé;

4. felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy az Európai Unió részéről a következő kormányzati szakértők szemináriumán olyan javaslatokat terjesszenek elő a jövőbeli szabályozásra, amelyek összhangban állnak az EU azon célkitűzésével, hogy a globális átlaghőmérséklet emelkedését az iparosodást megelőző szinthez képest 2 °C-on belül kell tartani, utalva arra, hogy az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának az elkövetkező két évtizeden belül kell elérnie a legmagasabb szintet, és amelyek tiszteletben tartják a méltányosság, a fenntarthatóság, a felelősség és a cselekvésre való képesség vagy lehetőség elvét;

5. felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy tegyenek javaslatot a Kiotói Jegyzőkönyvre épülő, valamint környezetvédelmi újításokon és a környezettechnológiák fejlesztésén alapuló olyan jövőbeli stratégiára, amely különösen az energia- és közlekedési szektorokat célozza, és hogy élvezzen ez különleges elsőbbséget a vonatkozó politikai kezdeményezéseken belül, így például a környezettechnológiai cselekvési terven, a hetedik kutatási keretprogramon stb. belül; erőfeszítést kell tenni számos országgal, kiváltképp az élenjáró fejlődő országokkal való együttműködésre;

6. ragaszkodik ahhoz, hogy a kormányzati szakértők szemináriuma összpontosítson arra, hogyan lehetne az UFCCC és a Kiotói Jegyzőkönyv keretében hatásos és megfelelő választ kidolgozni az éghajlatváltozásra a 2012 utáni időszakra; kéri, hogy a szeminárium eredményeiről tegyenek közzé írásos jelentést, tekintettel a 2005-ben kezdődő, a 2012 utáni kötelezettségvállalási időszakra vonatkozó tárgyalásokhoz nyújtandó hivatalos visszacsatolásra;

7. úgy véli, hogy a jövőbeli szabályozásnak a következőkön kellene alapulnia: közös, de differenciált felelősségvállalás, folytatódó és nagyobb mértékű kibocsátáscsökkentés, több ország bevonása a kibocsátáscsökkentésbe különös tekintettel egyrészt az USA-ra, másrészt Kínára és Indiára, illetve más élenjáró fejlődő országra; ezért szorgalmazza, hogy a Bizottság és a tagállamok a nemzetközi partnerekkel – kiváltképp az USA-val, Indiával és Kínával – folytatott párbeszéd során hangsúlyozzák az éghajlatvédelem szükségességét;

8. úgy ítéli meg, hogy a nemzetközi színtéren versengő cégek, különösen a nagy energiaigényű ágazatok esetében a jövőbeli nemzetközi csökkentési célokat ágazati szempontból kell megközelíteni, így nemzetközi szinten is biztosítva az egyenlő esélyeket; felkéri a Bizottságot és a tagállamokat, hogy tárgyalásaikba vonják be ezt az ágazati megközelítést;

9. felismeri annak veszélyét, hogy az élenjáró fejlődő országokban növekedhet az üvegházhatást okozó gázok kibocsátása, mivel az I. mellékletben részt vevő országok e gázok csökkentésére törekszenek;

10. kéri a Kiotói Jegyzőkönyvet eddig nem ratifikáló országokat, hogy ezt minél hamarabb tegyék meg; kéri az USA-t és Ausztráliát, hogy gondolják át újra a kimaradás melletti döntésüket, és első lépésként csökkentsék kibocsátási szintjüket az 1990-es szintre, ezzel eleget téve az UNFCCC szerinti kötelezettségvállalásuknak;

11. kéri a Bizottságot, hogy az éghajlatváltozással kapcsolatos jövőbeli politikák költségeiről és hasznairól szóló valamennyi jelentésében vegye fontolóra olyan határokon alkalmazandó kiigazító intézkedések elfogadását azon versenyelőnyök ellentételezésére, amelyek a szénkényszertől mentes iparosodott országok termelői számára adottak;

12. ragaszkodik a fejlődő országokban bevezetendő kiigazító intézkedésekhez nyújtandó, emelt szintű anyagi segítség szükségességéhez, különös tekintettel a legkevésbé fejlett országokra; hangsúlyozza továbbá, hogy a gazdasági fejlődéshez valamennyi fejlődő országnak joga van; felismeri azonban, hogy a fejlődő országoknak nem feltétlenül kell megismételniük az ipari országok szennyező gyakorlatát, és az EU-nak szigorú mechanizmusokat kell létrehoznia – például az EU-tagállamok exporthitel ügynökségein keresztül –, hogy a fejlődő országok energia- és közlekedési ágazataiban támogatást nyújtsanak a technológiai előrelépéshez, ezáltal ösztönözve az alacsony szénigényű fejlődést;

13. kéri a Bizottságot és a tagállamokat, hogy tegyenek mérhető lépéseket az alacsony szénigényű gazdaság felé; tapasztalataik és legjobb gyakorlataik megosztására ösztönzi a tagállamokat mind egymással, mind a világ más államaival;

14. felhívja a közelgő angol és osztrák elnökséget, hogy tartsák, sőt fokozzák az éghajlatváltozás kérdésére irányuló lendületet, és növeljék az elkötelezettség szintjét és a nemzetközi partnerek számát a folyamatban;

15. utasítja Elnökét, hogy továbbítsa ezen állásfoglalást a Tanácsnak, a Bizottságnak, a tagállamok kormányának és parlamentjének és az UNFCCC titkárságának azzal a kéréssel, hogy azt juttassa el az összes EU-n kívüli szerződéses félhez.

[1] Elfogadott szöveg, P6_TA(2005)0005.

--------------------------------------------------