A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK A halászati kapacitás és a halászati lehetőségek közötti egyensúlynak a közös halászati politikáról szóló 1380/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 22. cikke szerinti elemzésére vonatkozó iránymutatás /* COM/2014/0545 final */





A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK A halászati kapacitás és a halászati lehetőségek közötti egyensúlynak a közös halászati politikáról szóló 1380/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet[1] 22. cikke szerinti elemzésére vonatkozó iránymutatás 1. Bevezetés Az európai vizek erőforrásainak hagyományosan túlzott kiaknázása mögött húzódó egyik fontos ok mindig is az volt, hogy a flották egy része nincs egyensúlyban az általuk lehalászott erőforrásokkal. Az új közös halászati politika megerősíti a halászati kapacitás kezelésére irányuló intézkedések szükségességét: a tagállamok kötelesek intézkedéseket hozni annak érdekében, hogy flottáik halászati kapacitását idővel a halászati lehetőségeikhez igazítsák. A flották és az általuk kiaknázott erőforrások közötti egyensúly elemzése és értékelése a tagállamok feladata, amelyet e közös bizottsági iránymutatással összhangban látnak el[2]. Ezt az iránymutatást kell használni a Tanács és az Európai Parlament számára készített, a tagállami flották halászati kapacitása és a halászati lehetőségeik közötti egyensúlyról szóló bizottsági éves jelentéshez is[3]. A Bizottság által kidolgozott közös iránymutatás 2014-től fontos szerepet játszik abban is, hogy megteremti a közvetlen kapcsolatot a tagállami flottajelentések és az új Európai Tengerügyi és Halászati Alap (ETHA)[4] keretében hozott, flottához kapcsolódó intézkedések között; az említett alap a 2014–2020 közötti időszakban továbbra is köztámogatást nyújt a halászhajók tevékenységének végleges beszüntetéséhez[5]. A flottajelentéshez kapcsolódóan előzetes feltételrendszert állapítottak meg, amely közvetlenül befolyásolhatja majd az új ETHA egyedi célkitűzéseinek teljesítését[6]. Az ETHA szabályai értelmében a tevékenység végleges beszüntetésének támogatása korlátozott, és kizárólag azokra az esetekre irányul, amelyekben a flottaszegmenst nem hozták ténylegesen egyensúlyba az e szegmens számára rendelkezésre álló halászati lehetőségekkel[7]. A flottajelentésekre vonatozó, e dokumentumban bemutatott új iránymutatás közös megközelítést alkalmaz a halászati kapacitás és a halászati lehetőségek közötti egyensúly időbeni alakulásának becslésére. Figyelembe kell venni a rendelkezésre álló halászati lehetőségeket, továbbá a flották e lehetőségekre gyakorolt hatását. Ennek érdekében ajánlott az egyes flottaszegmensek esetében értékelni, hogy az adott flotta milyen mértékben függ a célértékeken felül halászott állományoktól, valamint megvizsgálni, hogy fogásaik jelentős részét hány olyan állomány teszi ki, amely az alacsony abundancia következtében biológia kockázatnak van kitéve, és amelyre a flotta jelentős hatással van. Ez lehetővé teszi az egyes flottaszegmensek és az általuk halászott állományok közötti egyensúly hiányának felmérését. Az egyensúly hiányára egyéb paraméterekből is lehet következtetni. A flottaszegmensek esetében a jövedelmezőség hiánya vagy kihasználatlanság például utalhat arra, hogy a szegmens nincs egyensúlyban az erőforrásokkal. Ha egy adott halászflottaszegmensben sok hajót visszatérő vagy állandó jelleggel a kikötőben tartanak, vagy nem üzemeltetnek, vagy kevesebbszer használnak halászatra, mint amennyiszer lehetőség lenne rá, akkor előfordulhat, hogy az adott flottaszegmens túlságosan nagy a rendelkezésre álló, általa kiaknázott erőforrásokhoz képest, különösen, ha a gazdasági teljesítmény is gyenge. 2. Célok és elvek Az iránymutatás célja, hogy flottaszegmens-szinten előírja a flottakapacitás és a halászati lehetőségek közötti egyensúly időbeni alakulásának értékelésére szolgáló közös módszertant. Az iránymutatás kifejezett célja, hogy: a különböző flottaszegmensek összehasonlításakor – az egyenlő feltételek biztosítása érdekében – standard módszereket alkalmazzon; kövesse a lehető legjobb tudományos, gazdasági és műszaki gyakorlatokat[8], és biztosítsa a standard biológiai, gazdasági és társadalmi értékelésekkel fennálló összhangot; felhasználja az adatgyűjtési keretrendszerben gyűjtött adatokat az összehasonlítások megkönnyítése és a felesleges munkavégzés elkerülése érdekében. Az összefoglaló flottaszegmens-értékelést a fent említett célok alapján kell elvégezni. Az egyes flottaszegmensek átfogó értékelését lehetővé tevő standard módszertan bemutatására a következőkben kerül sor. 3. A paraméterek mérése A tagállamoknak évente ki kell számítaniuk néhány biológiai, gazdasági és műszaki paramétert, az eredményeket pedig standard értékekkel kell összehasonlítaniuk. A munkateher kezelhetőségének megőrzése és a szabványosított elemzések érdekében e paramétereket az adatgyűjtési keretrendszerben gyűjtött adatok segítségével kell kiszámítani[9]. A biológiai mutatók azt szemléltetik, hogy az egyes flottaszegmensek mérete milyen mértékben nem áll egyensúlyban az általuk kiaknázott állományokkal. Az ilyen rendelkezésre álló mutatók adott esetben jelzik, hogy hol áll fenn egyensúlyhiány. A hajók kihasználtságának mutatói mellett a rövid és a hosszú távú jövedelmezőség mutatóit is ki kell számítani. Ezek a mutatók a halászflottaszegmens gazdasági és üzemi állapotáról adnak tájékoztatást, ami az egyensúly elemzésén kívül a tagállami szinten hozott operatív döntésekhez is hasznos információkkal szolgál. 4. Az egyensúly értékelése A mutatókat együtt kell használni ahhoz, hogy az egyes flottaszegmensekre vonatkozóan egyedi következtetéseket lehessen levonni az egyensúlyhiány tekintetében. Az egyes tagállamok különböző halászatait érintő összesített elemzések nem bizonyulnak hasznosnak. Általánosságban elmondható, hogy az egészséges állományokat kiaknázó és emellett rövid és hosszú távon egyaránt jövedelmező flottaszegmensek valószínűleg egyensúlyban vannak. Azokban a flottaszegmensekben, amelyek nem állnak egyensúlyban az általuk kiaknázott halászati lehetőségekkel, általában egyensúlyhiány állapítható meg akkor is, ha gazdasági mutatóik rövid és hosszú távon jövedelmezőséget mutatnak. A közös halászati politika idővel kialakuló egyensúlyról (és egyensúlyhiányról) beszél, ezért egyetlen év helyett indokolt több évet áttekinteni. Minthogy több állományról nem áll rendelkezésre teljes állományfelmérés, és így biológiai mutatókat sem lehet kiszámítani, esetleg más mutatókat kell választani vagy kidolgozni. Amennyiben a fogásokat alkotó állományok több mint 60 %‑át tekintve az F és Fmfh értékek hiánya miatt nem áll rendelkezésre biológiai mutató, a fenntartható lehalászási arány mutatóját nem ésszerű a flottaszegmens egyensúlyának vagy egyensúlyhiányának értékelésére használni. Ezekben az esetekben a tagállamoknak az egyensúlyhiány értékelésének elősegítése érdekében az egy vagy több faj vonatkozásában rendelkezésre álló felmérésekből származó információkat kell használniuk, amelyek a múltbeli abundancia vagy összhang okán megfelelően jelezhetik a kiaknázott ökoszisztémában folytatott halászat hatásait. A gyenge gazdasági teljesítményű, de egészséges állományokra halászó flottaszegmensek más tényezők (például a hal alacsony eladási ára, a magas termelési költségek, a fogyasztói preferenciák, az alacsony kereslet, az üzemanyagárak emelkedése, a nagyarányú behozatal vagy a helyettesítés hatásai) miatt is küzdhetnek az alacsony jövedelmezőséggel, amely tényezők nem feltétlenül a kapacitás és a rendelkezésre álló erőforrások közötti egyensúly hiányára vezethetők vissza. A nemzeti hatóságoknak fokozott figyelemmel kell kísérniük az ilyen helyzetben lévő flottaszegmenseiket, hogy kiküszöböljék azokat a tényezőket, amelyek közép és hosszú távon kedvezőtlen hatással vannak az állományokra. Egyértelmű biológiai és gazdasági mutatók hiányában egyensúlyhiányos helyzetre utalhat az is, ha a hajó kihasználtsági mutatói elmaradnak az adott határértékektől. Az egyes esetekben a helyzetet szabványosított paraméterekkel összevetve kell elemezni, hogy általános érvényű következtetést lehessen levonni. A megfelelő értékek ismertetése a 7. szakaszban olvasható. Ahol a mutatók egyensúlyhiányra utalnak, ám a tagállam úgy véli, hogy az adott flottaszegmens mindazonáltal egyensúlyban áll az erőforrásokkal (vagy fordítva), a Bizottság ennek igazolásához elemzést vár el. 5. Fokozatos végrehajtás Az általános célkitűzés az, hogy a tagállamok idővel állandó és tartós egyensúlyt teremtsenek flottáik halászati kapacitása és a halászati lehetőségek között. Míg a halászati lehetőségek nem feltétlenül felelnek meg mindig a maximális fenntartható hozammal (MFH) kapcsolatos célkitűzésnek, az első biológia mutatót ezen átfogó célkitűzést szem előtt tartva alakították ki. Ahol az MFH-célkitűzésre való fokozatos átállás folyamatban van, az éves halászati lehetőségek az MFH-ra való átállás során meghaladhatják azt a szintet, amely az MFH-célérték azonnali alkalmazásából eredne. Ilyen helyzetben a biológiai mutatók valószínűleg meghaladják az MFH-hoz kapcsolódó határértékeket. Ugyanakkor nem lenne helyénvaló azt a következtetést levonni, hogy a flottaszegmens mindenképpen egyensúlyhiányos helyzetben van, ha épp zajlik a halászati lehetőségeknek a közös halászati politika szerinti MFH-célkitűzésekkel való összehangolásának folyamata. Ezeket a körülményeket a tagállamoknak az éves jelentésükben kell kifejteniük. 6. Cselekvési terv Az egyértelműen egyensúlyhiányos flottaszegmensek tekintetében az érintett tagállam cselekvési tervet készít, amelyet belefoglal a halászati kapacitás és a halászati lehetőségek közötti egyensúlyról szóló jelentésbe; e cselekvési terv meghatározza a kiigazítási célértékeket és az egyensúly megteremtésének eszközeit, valamint a végrehajtásra vonatkozó pontos időkeretet. A tervnek ki kell fejtenie az egyensúlyhiány okait, és különösen azt, hogy annak a 7. szakaszban foglaltak szerint megállapított biológiai, gazdasági vagy műszaki okok állnak-e a hátterében. 7. Mutatók 7.1. Biológiai mutatók Két mutató alkalmazható annak értékelésére, hogy a hajók túlhalászott állományt aknáznak-e ki, illetve nagy biológiai kockázatnak tesznek-e ki egy megfogyatkozott állományt. A mutatókat és számítási módszereiket a 10. szakasz írja le. A „fenntartható lehalászási arány” mutató azt méri, hogy az egyes flottaszegmensek milyen mértékben aknázzák ki a túlhalászott állományokat. Ebben az esetben a „túlhalászást” az Fmfh értékek időbeli alakulására hivatkozva értékelik, a kiaknázást pedig gazdasági értelemben kell kiszámítani. Ahol az Fmfh-t tartományként határozzák meg, a „túlhalászás” a tartomány felső határának átlépését jelenti. Határérték: a mutató 1 feletti értéke arra utal, hogy a flottaszegmens jövedelmét általában olyan halászati lehetőségekből biztosítja, amelyeket strukturálisan az MFH-nak megfelelő szintű kiaknázással egyenértékű szintek fölött határoznak meg. Amennyiben ez három egymást követő évben előfordul, egyensúlyhiányról lehet szó. A kisméretű nyíltvízi fajok esetében rövidebb időt kell figyelembe venni. A veszélyeztetett állományokkal kapcsolatos mutató azt méri, hogy a flottaszegmens tevékenysége hány biológiai szempontból sérülékeny állományt, más szóval olyan, alacsony egyedszámú állományt érint, amely nem képes természetes szaporodással növelni az egyedszámot, és amely fontos a flottaszegmens fogásait tekintve, vagy amelynek esetében a flottaszegmens fontos szerepet tölt be az állományra irányuló halászat általános hatásait illetően. Amennyiben a flottaszegmens hatással van egy vagy több, magas biológiai kockázatnak kitett állományra, az a kapacitás potenciális egyensúlyhiányát mutathatja. Határérték: amennyiben egy adott flottaszegmens fogásainak több mint 10 %-át veszélyeztetett állomány adja, ezt az egyensúlyhiány jelének lehet tekinteni. 7.2. Gazdasági mutatók Két mutató alkalmazható annak értékelésére, hogy a flottaszegmensek hosszú távon gazdasági szempontból fenntarthatók-e (lehetővé teszik-e a tőkeberuházásokat), illetve, hogy rövid távon képesek-e költségeik fedezésére. A mutatók kiszámításának gyakorlati alapjai a 11. szakaszban találhatók. Az első mutató (a beruházás megtérülése) a flottaszegmens hosszú távú jövedelmezőségét más rendelkezésre álló befektetésekkel veti össze. Amennyiben ez az érték elmarad a máshol rendelkezésre álló alacsony kockázatú, hosszú távú kamatlábaktól, az a flottaszegmens túltőkésítettségére utalhat. Határérték: amennyiben a beruházások megtérülésének (RoI)[10] értéke kisebb, mint 0, és kisebb, mint a legjobb rendelkezésre álló hosszú távú kockázatmentes kamatláb, az arra utal, hogy a beruházás hosszú távon gazdaságilag nem hatékony, ami pedig egyensúlyhiányt jelezhet. A második mutató a folyó bevétel és a fedezeti bevétel aránya. Ez a flottaszegmens azon gazdasági képességét méri, hogy fenn tudja-e tartani a napi szintű halászatot: fedezi-e a bevétel a személyzet munkabérét, az üzemanyagköltséget és a hajó fenntartási költségeit. Amennyiben nem, egyensúlyhiány állhat fenn. Határérték: amennyiben a folyó bevétel és a fedezeti bevétel aránya kisebb, mint egy, az a gazdasági hatékonyság olyan rövid távú hiányát jelzi, amely egyensúlyhiányra utalhat. 7.3. A hajók kihasználtságának mutatói Ezek a mutatók írják le, hogy egy adott flottaszegmens hajói milyen mértékben vannak kihasználva. Kiszámításuk módját a 12. szakasz ismerteti. Az első mutató azon hajók arányát írja le, amelyek egyáltalán nem aktívak (azaz nem halásztak az év egyetlen időszakában sem). A második mutató – a halászat szezonalitását és más korlátokat is figyelembe véve – azon hajók tevékenységi szintjét méri, amelyek az adott évben legalább egyszer halásztak. Rendes körülmények között az várható, hogy a flottaszegmens hajóinak legfeljebb 10 %-a inaktív, ami a nagyobb javításoknak, felújításoknak, átalakításnak, függőben levő értékesítésnek vagy átruházásnak tudható be. Határérték: amennyiben a flottaszegmens több mint 20 %-a rendszeresen inaktív, vagy ha a flottaszegmens hajóinak átlagos tevékenységi szintje rendszeresen nem éri el a hasonló hajók potenciálisan kivitelezhető tevékenységeinek 70 %-át, az a műszaki hatékonyság hiányára utalhat, ami egyensúlyhiányt jelezhet, hacsak nem vezethető vissza más okokra, például váratlan éghajlati vagy ember okozta eseményekre, vagy a közös halászati politikában előirányzott szükséghelyzeti intézkedésekre. 8. Munkamódszer és az adatok felhasználása A felesleges munkavégzés elkerülése és a más gazdasági és biológiai adatokkal való összhang megőrzése érdekében az itt bemutatott értékeléseket a hatályos adatgyűjtési keretrendszerben összegyűjtött és strukturált adatokból kell kiszámítani. Természetesen mindent meg kell tenni – a tagállamok közös halászati politika szerinti kötelezettségeivel összhangban – annak érdekében, hogy az adatgyűjtési keretrendszer adatai teljesek legyenek. A mutatókat flottaszegmensenként külön-külön kell értékelni, mivel az egyes tagállamok különböző flottaszegmensei igen nagy mértékben eltérhetnek egymástól. Minthogy a biológiai és gazdasági mutatók idővel változnak, a tagállamoknak legalább hároméves időszakokat célszerű kiszámítaniuk és figyelembe venniük az egyensúly megállapításakor. Lehetséges, hogy – különösen a gazdasági adatok és mutatók tekintetében – továbbra is fennállnak majd következetességi problémák. Amennyiben a flottaszegmensek gazdasági teljesítménye egyenetlen, a tagállamoknak ellenőrizniük kell, hogy felmerültek-e váratlan, rövid távú jövedelem- vagy költségszintű problémák, és ha igen, ezeket jelezniük kell. 9. A nemzeti halászflotta-jelentésekben feltüntetendő további információk A nemzeti halászflotta-jelentéseknek az alábbi információkat is tartalmazniuk kell: a) a halászflotta-szegmensek ismertetése a halászati tevékenységek vonatkozásában: az előző év fejleményei, beleértve azokat a halászati tevékenységeket is, amelyekre többéves gazdálkodási terv vagy helyreállítási terv érvényes; b) azoknak a halászati erőkifejtést korlátozó programoknak a hatása a halászati kapacitásra, amelyeket a többéves gazdálkodási tervek, helyreállítási tervek, vagy megfelelő esetben nemzeti programok értelmében fogadtak el; c) a be-/kilépési rendszer teljesítésével kapcsolatos információk; d) a flottaigazgatási rendszer hiányosságainak és erősségeinek összefoglaló jelentése, fejlesztési tervvel és a flottapolitikai eszközöknek való megfelelés általános szintjével kapcsolatos információval együtt; e) a flotta irányítását érintő közigazgatási eljárások változásaival kapcsolatos információk. Az e pontokban foglalt információkat más dokumentumokra való hivatkozással is közölni lehet, amennyiben e dokumentumok a nyilvánosság számára is hozzáférhetők; f) azon flottaszegmensek esetében, ahol egyensúlyhiány mutatkozik, cselekvési tervet kell benyújtani, amely meghatározza a kiigazítási célértékeket és az egyensúly megteremtésének eszközeit, a végrehajtásra vonatkozó pontos időkerettel együtt. 10. Biológiai fenntarthatósági mutatók 10.1. A fenntartható lehalászási arány mutatója E mutatóval fejezhető ki, hogy egy adott flottaszegmens milyen mértékben függ a túlhalászott állományoktól. A „túlhalászott” ebben az esetben az Fmfh érték – azaz a maximális fenntartható hozamnak megfelelő mértékű halászati mortalitás – felett halászott állományokat jelenti. A következő adatokra van szükség: a halászott állományok teljes biológiai felmérése, azaz ahol meghatározták az aktuális halászati mortalitást; az Fmfh, vagy annak meglévő közelítő értékei (Fmax vagy F0.1), valamint a lehalászott állományok fogásainak értéke. Amennyiben a flottaszegmens egyetlen állományra halászik, a mutató egyszerűen kiszámítható: ahol F a halászati mortalitás tudományos értékelések (például ICES vagy HTMGB szakvélemény) alapján rendelkezésre álló aktuális értéke. Ez a paraméter elég hasonló a korábbi F/Ft mutatóhoz, azzal a különbséggel, hogy most a közös halászati politika minden területén az Fmfh a standard célkitűzés. Ezt a mutatót az (adott évben) különböző halásztokban tevékenykedő flottákra és a vegyes halászatra is kiterjesztették. Ahol a flottaszegmens több fajból (n) is halászik, a mutató az egyes állományokra vonatkozó fenti mutató átlaga (i), amelyet az adott állományból való kirakodások (Vi) értékével kell súlyozni([11]). A mutató tehát a következőképpen alakul: Ez a mutató ugyanúgy működik, ha egy flottaszegmens ugyanazon halászati műveletek keretében különböző állományokból halászik, vagy ha ugyanazon halászati évben különböző, egymást követő célzott halászati tevékenységeket folytat. Minthogy e mutató kiszámítása némi előkészületet és adatbázis alapján végzett számításokat igényel, a Bizottság gondoskodik róla, hogy ezek az értékek az adatgyűjtési keretrendszer adatai és az ICES és a HTMGB értékelései alapján a tagállamok rendelkezésére álljanak. A mutató kiszámítása attól is függ, hogy van-e rendelkezésre álló számszerűsített tudományos szakvélemény az adott állomány esetében[12]. Az egységnyi erőkifejtésre jutó halfogáson vagy biomasszaindexen alapuló biológiai mutatók kiszámítása általánosságban nem javasolt, mivel a legtöbb esetben ezek nem elég informatívak. 10.2. A veszélyeztetett állományokkal kapcsolatos mutató A 7.1. szakaszban bemutatott, a veszélyeztetett állományokkal kapcsolatos mutató nem azonosítja azokat az eseteket, ahol nagy biológiai kockázatnak kitett állományokat halásszák le. Az ilyen helyzetek meghatározásához kiegészítő mutatóként a tagállamoknak meg kell számolniuk a jelenleg nagy biológiai kockázattal érintettnek minősülő, a szóban forgó flotta által kiaknázott állományokat. A „kiaknázott” ebben az összefüggésben azt jelenti, hogy a veszélyeztetett állomány(ok) egyenként a flotta fogásainak több mint 10 %-át adja (adják), vagy a flotta az adott állomány(ok)ból származó fogásokból több mint 10 %-ban részesedik. E számítás alkalmazásában a nagy biológiai kockázatnak kitett állomány vagy a) az értékelések szerint a Blim biológiai szint alatt található; vagy b) esetében a szakvélemények a halászat beszüntetését, a célzott halászat betiltását vagy a halászat lehető legkisebb szintre csökkentését javasolják, illetve nemzetközi tanácsadó testület hasonló szakvéleményt nyújt be, akkor is, ha azt korlátozott adatok alapján készíti el; vagy c) amelynek esetében a halászati lehetőségekre vonatkozó szabályok szerint a halat sértetlenül kell visszaengedni a tengerbe, vagy tilos a kirakodás; vagy d) az állomány az IUCN vörös listáján vagy a CITES-listán szerepel. Ez a következőképpen fejezhető ki az egyes, n halállományra halászó flottaszegmensek tekintetében: ahol: Ci = fogás, Ct = a flottaszegmens teljes fogása valamennyi állományból; Ti = az összes szegmens által i állományból ejtett összes fogás azon n állományok esetében, amelyek a fenti a)–c) kategória valamelyikébe tartoznak. 11. Gazdasági mutatók A gazdasági mutatók rövid és hosszú távon egyaránt jelezhetik a flotta túl- vagy alultőkésítettségének mértékét. Két mutatót kell kiszámítani: a beruházás megtérülését össze kell vetni azzal a potenciális megtérüléssel, amely a tőkeeszközök értékének máshol történő befektetése esetén jelentkezett volna (hosszú távú jövedelmezőség), valamint meg kell határozni a folyó bevétel és a fedezeti bevétel hányadosát (rövid távú jövedelmezőség). Mindkét mutató esetében az alacsony kockázatú hosszú távú befektetések egyes tagállamokban érvényes kamatlába alapján kell az összehasonlításokat elvégezni. A Bizottság a konvergenciaértékeléshez megállapított, az Európai Központi Bank által kiszámított harmonizált hosszú távú kamatlábak használatát javasolja, amelyek a http://www.ecb.int/stats/money/long/html/index.en.html címen érhetők el. Annak érdekében, hogy figyelembe vehető legyen a kamatlábaknak a legtöbb tagállamban az elmúlt néhány évben tapasztalt, a gazdasági válságnak betudható jelentős mértékű változékonysága, a Bizottság az elmúlt 5 évben alkalmazott kamatlábak számtani átlagának használatát javasolja. Így a 2013. évi egyensúlyi értékeléshez az alkalmazandó kamatláb tekintetében a 2008–2012-es időszak kamatlábait kell alapul venni. 2013-ban a Bizottság felkérte a HTMGB-t, hogy az adatgyűjtési keretrendszer információi alapján bocsássa a tagállamok rendelkezésére ezeket a paramétereket. A többi mutatót illetően e paramétereket flottaszegmens-alapon kell kiszámítani. 11.1. A beruházás megtérülése (ROI) kontra legértékesebb alternatíva A beruházás megtérülése (ROI) a flotta nettó eredménye (a tőkeállomány értékcsökkenése miatti leírás után fennmaradó nyereség) osztva a flotta tőkeeszközeinek összértékével. A halászati jogosultságok forgalmi értékét nem kell beszámítani. Az ROI kiszámításához szükséges valamennyi adatnak rendelkezésre kell állnia az adatgyűjtési keretrendszerben. A közvetlen jövedelemtámogatással kapcsolatos adatokat ki kell venni a számításból. A Bizottság ugyanakkor arra kéri a tagállamokat, hogy az egyes flottaszegmenseknek 2008-tól nyújtott támogatásokat táblázatban foglalják össze. A javasolt számítási módszer a következő: ROI = nettó eredmény / tőkeeszközök értéke ahol: nettó eredmény = (kirakodásokból származó bevétel + egyéb bevétel) – (személyzeti költségek + fizetetlen munkaerő + energiaköltségek + javítási és karbantartási költségek + egyéb változó költségek + nem változó költségek + értékcsökkenési leírás) és ahol: a tőkeeszközök értéke = a hajó pótlási értéke + a halászati jogosultságok becsült értéke. Ideális esetben a tőkeeszközök értéke a befektetett tárgyi eszközöket (hajó, halászeszköz és elektronika stb.) és az immateriális javakat (a halászati jogok, például kvóták, engedélyek stb. becsült értéke) egyaránt magában foglalja. A Bizottság felkéri a tagállamokat arra, hogy a flotta tőkeeszközeinek értékét a folyamatos leltározási módszer alapján számítsák ki, és vegyék figyelembe a PGECON[13] munkacsoport közelmúltbeli szakvéleményét a flotta értékcsökkentett pótlási értékének kiszámítására vonatkozó bevált gyakorlatokról. Amennyiben az immateriális javakra vonatkozóan nem állnak rendelkezésre adatok, inkább a befektetett tárgyi eszközök megtérülését (ROFTA) kell kiszámítani ugyanazon számítási módszerrel, de mellőzve a halászati jogok becsült értékét. Az így kiszámított ROI (vagy ROFTA) a halászati ágazatba fektetett tőke egységnyi jövedelmezőséget mutatja (százalékos arányban). Az ROI-t (vagy ROFTA-t) ezt követően össze kell vetni az alacsony kockázatú, hosszú távú befektetés fent javasolt számítással meghatározott kamatlábával. A kamatláb jelzi azt a jövedelmezőséget, amelyet ugyanezen befektetett tőkével lehetett volna elérni, ha azt a legértékesebb alternatívába (szokásosan hosszú lejáratú államkötvényekbe) fektették volna. A mutató ebből eredő képlete tehát: ROI – alacsony kockázatú hosszú távú kamatláb. Amennyiben nem áll rendelkezésre a tőkeeszközök értéke, vagy néhány évre vonatkozóan hiányzik, vagy bármely okból nem megbízható, a tagállamok a nettó eredmény százalékos arányát is használhatják a fenti összehasonlításhoz. A tagállamoknak mindenesetre fel kell tüntetniük, hogy az adott időszakra és flottaszegmensre vonatkozóan melyik mutatót használták. 11.2. Alkalmazás és értelmezés Amennyiben az ROI pozitív és nagyobb, mint az alacsony kockázatú, hosszú távú kamatláb, a mutató értéke pozitív lesz, ami arra utal, hogy a flottaszegmens rendkívüli mértékű nyereséget termel, ami gazdasági alultőkésítettséget jelez. Ha az ROI pozitív, de elmarad az alacsony kockázatú, hosszú távú kamatlábtól, a mutató értéke negatív lesz, ami arra utal, hogy hosszú távon kedvezőbb lenne máshol befektetést megvalósítani, ami annak a jele, hogy a flotta valószínűleg túltőkésített, ezért gazdaságilag nem hatékony. A negatív ROI önmagában jelezhet gazdasági túltőkésítettséget. Számítási példa (5 %-os alacsony kockázatú, hosszú távú kamatlábat feltételezve) Naptári évre vetített értékek (ezer euró) || 1. flottaszegmens || 2. flottaszegmens || 3. flottaszegmens Kirakodásokból származó bevétel + egyéb bevétel || 1500 || 700 || 1000 Személyzeti költségek + fizetetlen munkaerő költsége + üzemanyagköltségek + javítási és karbantartási költségek + egyéb változó költségek + nem változó költségek || 800 || 481 || 850 Tőkeköltségek (értékcsökkenés + kamatfizetések) || 400 || 200 || 200 Nettó eredmény || 300 || 39 || -50 A flotta tőkeeszközeinek értéke (a hajó pótlási értéke + a halászati jogosultságok becsült értéke) || 2000 || 1500 || 1500 ROI = nettó eredmény / tőkeeszközök értéke || 15 % || 2,6 % || –2,5 % ROI – kockázatmentes hosszú távú kamatláb || +10 % || –2,4 % || –7,5 % 11.3. A folyó bevétel és a fedezeti bevétel hányadosa A fedezeti bevétel (break even revenue, a továbbiakban: BER) az a bevétel, amely az állandó és változó költségeket is fedezi oly módon, hogy sem veszteség, sem nyereség nem keletkezik. A folyó bevétel (current revenue, a továbbiakban: CR) a flottaszegmens teljes üzemi bevétele, amely a kirakodásokból és a nem halászati tevékenységekből származó bevételt is magában foglalja. Az ehhez a számításhoz szükséges adatokat – az alternatív költségek kivételével – a tagállamok adatgyűjtési keretrendszerre vonatkozó nemzeti programjaiból kell beszerezni. A közvetlen jövedelemtámogatással kapcsolatos adatokat ki kell venni a számításból. A halászati jogok átengedéséből származó bevételeket és kiadásokat (adott esetben) szintén bele kell foglalni a számításba. Ezen adatok felvételéről említést kell tenni. A BER számításának képlete a következő: BER = (állandó költségek) / (1 – [változó költségek / folyó bevétel]) ahol: változó költségek = személyzeti költségek + fizetetlen munkaerő költsége + energiaköltségek + javítási és karbantartási költségek + egyéb változó költségek és ahol: állandó költségek = nem változó költségek + értékcsökkenési leírás folyó bevétel = a kirakodásokból származó bevétel + egyéb bevétel A hányados a folyó bevétel és a BER hányadosa, azaz: hányados = folyó bevétel (CR) / BER A hányados fenti képletek szerint történő kiszámítása képet ad a rövid távú pénzügyi életképességről. Amennyiben az adatok lehetővé teszik, a tagállamok választhatják a CR/BER-nek a hosszú távú életképesség szempontjából történő gazdasági elemzését is. Ehhez az alternatív költségeket is hozzá kell adni az állandó költségekhez: állandó költségek = nem változó költségek + értékcsökkenési leírás + alternatív tőkeköltség alternatív tőkeköltség = a tőkeeszközök értéke * alacsony kockázatú hosszú távú kamatláb. A tagállamoknak meg kell adniuk, hogy melyik CR/BER-koncepciót alkalmazzák. 11.4. Alkalmazás és értelmezés A flotta folyó bevételeinek és fedezeti bevételének hányadosa azt mutatja, hogy mennyire áll közel a flotta folyó bevétele ahhoz, hogy a flotta rövid távon nullszaldós legyen. Amennyiben a hányados 1-nél nagyobb, a flotta elegendő jövedelmet termel ahhoz, hogy fedezze a változó, állandó és tőkeköltségeket, ami a szegmens jövedelmezőségére és esetleges alultőkésítettségére utal. Ezzel ellentétben, amennyiben a hányados 1-nél kisebb, a flotta nem termel elegendő jövedelmet ahhoz, hogy fedezze a változó, állandó és tőkeköltségeket, ami arra utal, hogy a szegmens nem jövedelmező és vélhetően túltőkésített. Amennyiben a CR/BER eredménye negatív, a változó költségek önmagukban meghaladják a folyó bevételt, ami arra utal, hogy minél több bevételt termelnek, annál nagyobb a veszteség. Amennyiben az értékcsökkenési leírás és az alternatív tőkeköltség paramétereit kiveszik a számításból, a hányados csak azt mutatja meg, hogy kizárólag rövid távon – a rendkívüli nyereségek figyelmen kívül hagyásával – mennyi bevételre van szükség az üzemi költségek fedezéséhez. Az említett paraméterek bevonásával hosszú távú képet kaphatunk a flotta jövőbeli életképességével kapcsolatos várakozásokról, ugyanakkor bizonyos mértékben ez az eljárás átfedésben lesz az ROI (vagy ROFTA) hosszú távú mutatóként való alkalmazásával. Számítási példa: A folyó bevétel és a fedezeti bevétel hányadosa (CR/BER) || Naptári évre vetített értékek (ezer euró) A szegmensre vonatkozó összesített számadatok használatával || 1. flotta-szegmens || 2. flotta-szegmens 1 || Folyó jövedelem = a kirakodásokból származó jövedelem + egyéb jövedelem || 113 000 || 115 000 2 || Állandó költségek = nem változó költségek + értékcsökkenési leírás + alternatív tőkeköltség || 24 000 || 28 000 3 || Változó költségek = személyzeti költségek + fizetetlen munkaerő költsége + energiaköltségek + javítási és karbantartási költségek + egyéb változó költségek || 90 000 || 85 000 4 || BER = 2 / (1 – [ 3 / 1 ] ) || 117 913 || 107 333 5 || CR / BER = 1 / 4 || 0,96 || 1,07 12. A hajók kihasználtságának mutatói 12.1. Az inaktív flotta mutatója Az inaktív hajók ki nem használt kapacitást jelentenek, ezért csökkentik az egész flotta műszaki hatékonyságát és kapacitáskihasználási arányát. A mutatót az adatgyűjtési keretrendszerben rendelkezésre álló, a szegmensre jellemző hajóhosszosztályok és nem hajószegmensek alapján kell kiszámítani, mivel az eszközökkel és a célzott halászattal kapcsolatban nem állnak rendelkezésre információk. Táblázatban kell megadni az inaktív hajóknak a flotta egészéhez viszonyított arányát a hajók száma, a BT és a kW tekintetében. 12.2. A hajók kihasználtsági mutatója Az egyes flottaszegmensek tekintetében a hajók kihasználtsági mutatója a ténylegesen tett erőkifejtés és a flotta által elérhető maximális erőkifejtés hányadosának átlaga. Ez a mutató megbízhatónak ítélt adatokon alapul, és gyorsan kiszámítható értékelést ad a flotta kihasználtságáról a halászati tevékenységek esetében uralkodó körülményeket figyelembe véve. E mutatónak két változata létezik, egyik a megfigyelt, a másik az elméleti maximális tevékenységi szinteken alapul. A tagállamoknak kell kiválasztaniuk, hogy melyik a megfelelőbb, és csak azt a mutatót kell bejelenteniük a Bizottságnak. A megfigyelt maximális tevékenységen alapuló mutatót a következőképpen kell kiszámítani: a flottaszegmens hajói által gyakorolt átlagos erőkifejtés és a szegmens adott hajója által a referenciaévben ténylegesen teljesített, megfigyelt maximális erőkifejtés (kW-nap vagy Bt-nap) hányadosa. Ezt a mutatót halászati napokban is meg lehet adni: az egyes hajók által tengeren töltött napok átlagos számának és a flottaszegmensben megfigyelt, tengeren töltött napok maximális számának hányadosa. A műszaki mutató másik változata olyan esetekben alkalmazandó, amikor a flottaszegmensen belül az egyes referenciaévekben tengeren töltött napok megfigyelt maximális számát külső tényezők korlátozhatták. Lehetnek gazdasági (például üzemanyagválság), környezeti (például rendkívüli időjárás) és társadalmi (például a hétvégi halászat mellőzése) okok, amelyek bizonyos években kihatnak az egyes hajók által a tengeren töltött napok megfigyelt maximális számára, így ez a szám nem tükrözi a flotta valós műszaki kapacitását. Ezekben az esetekben a tagállamok a hányadost a tengeren töltött napok elméleti maximális száma alapján is kiszámíthatják. E számításhoz az előzőekben figyelembe vett tényező, azaz „a szegmens adott hajója által ténylegesen teljesített, megfigyelt maximális erőkifejtés” helyett a tengeren töltött azon napok elméleti maximális száma szerepel, amelyen külső korlátozó tényezők hiányában (például erőkifejtési rendszer alkalmazása nélkül) halászni lehetett volna. Ez az érték alapesetben 220 napban adható meg, amennyiben nem állnak rendelkezésre adatok, egyébként a természeti, műszaki és társadalmi feltételek szerint kell megbecsülni. Ezt az értéket az egyes tagállamok a szakértőik véleménye és a rendelkezésre álló információk alapján határozzák meg. A választott mutatót több év vonatkozásában kell feltüntetni és értékelni annak kimutatása céljából, hogy a hányadosok időben állandóak-e. A számítások a flotta szempontjából megfelelőbb módon, kW-napban vagy BT-napban végezhetők el; vontatott halászeszközök esetében például előnyben részesíthető a kW-alapú számítás, mivel a nagyobb motorral rendelkező hajók általában nagyobb fogásokat ejtenek a kisebb motorral rendelkezőkhöz képest, passzív eszközök esetében pedig érdemes lehet a BT-nap módszert választani. 12.3. Alkalmazás és értelmezés Az adatok (tengeren töltött napok, BT, kW) az adatgyűjtési rendelet és az adatgyűjtési keretrendszer követelményeinek megfelelően gyűjtött adatokból érhetők el tagállami szinten. A tengeren töltött napok maximális száma ugyanakkor olyan további számítás, amely jelenleg nem szerepel az adatgyűjtési keretrendszer alapadatai között; ezzel a paraméterrel kapcsolatban azonban évente fognak adatokat bekérni. E mutató kiszámításakor a flotta valamennyi aktív hajóját figyelembe kell venni. Aktív hajó az a hajó, amely engedéllyel rendelkezik ahhoz, hogy a referenciaév valamely szakaszában halásszon, és amely legalább egy tengeren töltött napot rögzített a referenciaévben. Inaktív hajó az a hajó, amely vagy rendelkezik engedéllyel ahhoz, hogy a referenciaévben halásszon, vagy nem, mindenesetre nem rögzített tengeren töltött napot vagy kirakodást a referenciaévben. Ezekkel a mutatókkal kifejezhető, hogy milyen mértékben lehet csökkenteni a flottakapacitást anélkül, hogy a flotta összteljesítménye (kirakodás) csökkenne. A műszaki mutatót ezért kiindulási mutatónak lehet tekinteni az egyes flottaszegmensek esetében. A számított eredmény és az 1 közötti eltérés a hajók műszaki kihasználatlanságára utal. A „közlekedési jelzőlámpák rendszerében” kifejezve: 0,9-et meghaladó mutatót (azaz ahol a tevékenység a maximális tevékenység több mint 90 %-a) csak olyan flottaszegmensekben lehet megfigyelni, amelyek nagymértékben homogén tevékenységi szintet mutatnak, ami a gyakorlatban a zöld jelzésnek felel meg. A 0,7 alatti értékek (a flotta homogenitásától függően) jelentős kihasználatlanságra utalnak, amely a műszaki többletkapacitás jele lehet (piros jelzés). Amennyiben a napok megfigyelt maximális száma helyett elméleti maximális számot használnak, jelentős eltéréseket lehet megfigyelni a kiszámított műszaki mutató értékei között, ezért figyelmet kell fordítani a következtetések magyarázataira. Számítási példa: A hajónkénti tényleges erőkifejtés és a maximális (megfigyelt vagy elméleti) erőkifejtés hányadosa három hajóból álló csoport esetében Hajó || Kapacitás 1) || Aktuális erőkifejtés 2) || Maximális erőkifejtés (a megfigyelt maximum alapján) 3) || Elméleti max. erőkifejtés 4) || Műszaki mutató (megfigyelt) 5) || Műszaki mutató (elméleti) 6) kW || nap || kW-nap || nap || kW-nap || nap || kW-nap 1. hajó || 100 || 80 || 8 000 || 150 || 15 000 || 220 || 22 000 || 0,53 || 0,36 2. hajó || 200 || 110 || 22 000 || 150 || 30 000 || 220 || 44 000 || 0,73 || 0,50 3. hajó || 400 || 150 || 60 000 || 150 || 60 000 || 220 || 88 000 || 1,00 || 0,68 || || || Össz.: 90 000 || || Össz.: 105 000 || || Össz.: 154 000 || Átlag 0,86 || Átlag 0,58 1) A kapacitást kW-ban kell megadni valamennyi szegmens tekintetében; ahol lehetséges, és különösen a passzív eszközöket használó szegmensek esetében ajánlott a BT alkalmazása is. 2) Ez az oszlop az egyedi hajók teljesítményét és erőkifejtési adatait jeleníti meg. 3) Ez az oszlop a megfigyelt maximális kihasználtságot (150 nap) tartalmazza a flotta minden hajójára vonatkozóan. 4) Ez az oszlop az elméleti maximális kihasználtságot (220 nap) tartalmazza a flotta minden hajójára vonatkozóan. 5) Ez az oszlop a megfigyelt maximális kihasználtsági arány alapján számított műszaki mutatót szemlélteti (a 2. oszlopban szereplő kW-napok és a 3. oszlopban szereplő kW-napok hányadosa, a szegmens átlagában). 6) Ez az oszlop az elméleti maximális kihasználtsági arány alapján számított műszaki mutatót szemlélteti (a 2. oszlopban szereplő kW-napok és a 4. oszlopban szereplő kW-napok hányadosa, a szegmens átlagában). Minden tagállam maga választja meg, hogy a 7.3. szakaszban bemutatottak közül melyik műszaki mutatót adja meg. Választását indokolnia kell. [1] Az Európai Parlament és a Tanács 2013. december 11-i 1380/2013/EU rendelete a közös halászati politikáról, az 1954/2003/EK és az 1224/2009/EK tanácsi rendelet módosításáról, valamint a 2371/2002/EK és a 639/2004/EK tanácsi rendelet és a 2004/585/EK tanácsi határozat hatályon kívül helyezéséről, HL L 354., 2013.12.28., 22. o. [2] Az 1380/2013/EU rendelet 22. cikkének (2) bekezdése. [3] Az 1380/2013/EU rendelet 22. cikke (4) bekezdésének második albekezdése. [4] Az Európai Parlament és a Tanács 2014. május 15-i 508/2014/EU rendelete az Európai Tengerügyi és Halászati Alapról, valamint a 2328/2003/EK, a 861/2006/EK, az 1198/2006/EK és a 791/2007/EK tanácsi rendelet, valamint az 1255/2011/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről, HL L 149., 2014.5.20., 1. o. [5] A tevékenység végleges beszüntetéséhez nyújtható ETHA-köztámogatás időben is korlátozott (2017. december 31-ig nyújtható). [6] Az 508/2014/EU rendelet IV. melléklete. [7] Az 508/2014/EU rendelet 34. cikke (1) bekezdésének b) pontja. [8] Az iránymutatás alapját a HTMGB négy tagállam észrevételeit tartalmazó szakvéleménye (SGBRE 10-01, EWG 11-10 és PLEN 10-03) képezi, amely figyelembe veszi a 2013-ban szerzett és a STECF EWG 13-28. számú dokumentumban bemutatott tapasztalatokat. [9] Lásd a halászati ágazatban az adatok gyűjtésére, kezelésére és felhasználására szolgáló közösségi keretrendszer létrehozásáról, valamint a közös halászati politika tekintetében a tudományos tanácsadás támogatásáról szóló, 2008. február 25-i 1999/2008/EK tanácsi rendeletet, HL L 60., 2008.3.5., 1. o. [10] A tapasztalatok azt mutatják, hogy a tőkeeszközök értéke nem mindig áll rendelkezésre vagy nem megbízható. Ebben az esetben a nettó eredmény helyettesítheti az ROI-t (vagy ROFTA-t). [11] Ahol értékek nem állnak rendelkezésre, mennyiségeket lehet alkalmazni, de a tagállamoknak meg kell adniuk, hogy a fajok nagy vagy csekély értéket képviselnek-e. [12] Amennyiben a fogás értékének több mint 60 %-át olyan állományok adják, amelyek esetében nem áll rendelkezésre az F és az Fmfh érték, úgy kell tekinteni, hogy a mutató sem áll rendelkezésre. [13] Planning Group on Economic Issues (gazdasági kérdésekkel foglalkozó tervezési csoport – PGECON), 2012. április 16–19., Salerno (Olaszország).