Ha az elkövetkezendő években folytatódik az energiafogyasztás terén 2014 óta megfigyelhető növekvő tendencia, a 2020-ra vonatkozó célkitűzések elérése a primer- és a végsőenergia-fogyasztás terén is veszélyben lehet. Ezért tovább kell fokozni a rövid távú energiamegtakarításra irányuló erőfeszítéseket.

·A gazdasági tevékenység fokozódása továbbra is növeli az energiafogyasztást. Az energiamegtakarítás segített ellensúlyozni a fokozódás hatásait, ami az energiaintenzitás fokozatos javulásához vezetett. Az elmúlt években azonban az energiamegtakarítás nem volt elég jelentős ahhoz, hogy ellensúlyozza a gazdasági tevékenység fokozódásának hatásait, valószínűleg amiatt is, mert néhány tagállam késedelmesen hajtja végre az energiahatékonysági szakpolitikákat.

Ebben az összefüggésben fontos, hogy a 2020-ra vonatkozó energiahatékonysági célkitűzések olyan intézkedésekkel valósuljanak meg, amelyek a következő évtizedben is biztosítani tudják az energiamegtakarítást.

Az Európai Parlament és az Európai Unió Tanácsa 2018 decemberében elfogadta az energiahatékonyságról szóló átdolgozott irányelvet. Az energiahatékonyságról szóló átdolgozott irányelv 2030-ra vonatkozóan célul tűzi ki a legalább 32,5 %-os energiahatékonyságot. Tartalmazza a célkitűzések felfelé történő módosításának lehetőségét is, amely esetben nagyobb szabású célokat tűzne ki a 2020-ra vonatkozó célkitűzések eléréséhez szükséges erőfeszítésekhez képest. Az energiahatékonyság erősen ösztönöz a 2020-ra és 2030-ra vonatkozó éghajlat-politikai célkitűzések elérésére, továbbá alapvető eleme „Az európai hosszú távú stratégiai jövőkép egy virágzó, modern, versenyképes és klímasemleges gazdaságról” című, 2018 novemberi bizottsági javaslatnak.

2017-ig 17 tagállamnak sikerült csökkentenie vagy a 2020-ra vonatkozó becsült célkitűzések elérésének feltételezett lineáris pályája által kijelölt szint alatt tartania végsőenergia-fogyasztását. A primerenergia-fogyasztást tekintve azonban 2017-ben 15 tagállam továbbra is meghaladta a feltételezett lineáris pálya által kijelölt szintet. 2017-ben összességében 17 tagállam (2015-ben még 18 tagállam) végsőenergia-fogyasztása volt alacsonyabb, mint a 2020-ra vonatkozó indikatív végsőenergia-fogyasztási célkitűzés. 2017-ben csak 14 tagállamnak (2015-ben 17 tagállamnak) sikerült a 2020-ra vonatkozó indikatív célkitűzésnek megfelelő szinten vagy az alatt tartania primerenergia-fogyasztását.

A szolgáltatási ágazatban az energiafogyasztás 2005–2017 között nőtt a legnagyobb mértékben (+4 %). Ez a növekedés bizonyos mértékben tükrözte a tevékenységi szintek erőteljes növekedését, és a szolgáltatási ágazat bruttó hozzáadott értéke mintegy 19 %-kal nőtt 2005–2017 között. A szolgáltatási ágazatban a növekvő foglalkoztatottság és energiafogyasztás közötti összefüggés egyértelműbb, mert az energiafogyasztás a foglalkoztatás terén bekövetkező viszonylag jelentős növekedés időszakában 2008-ig nőtt, majd a 2014 óta eltelt időszakban ismét nőtt. Továbbá, a becslések szerint a szolgáltatási ágazat energiafogyasztásának 45 %-át a helyiségfűtés tette ki, és a téli hőmérséklet is jelentős éves hatást gyakorol az általános fogyasztásra.

A lakossági ágazat végsőenergia-fogyasztása a 2005. évi 310 Mtoe-ről 2017-re 284 Mtoe-re, azaz mintegy 9 %-kal esett vissza. Ugyanakkor 2014–2017 között 7 %-kal nőtt az energiafelhasználás (2017-ben 0,5 %-kal csökkent). Ez a növekedés bizonyos mértékben a 2014. évi kivételesen enyhe telet követő hidegebb téli időjárásnak volt köszönhető, mivel a helyiségfűtéshez kapcsolódó energiafogyasztás a lakossági energiafogyasztás mintegy kétharmadát teszi ki. Az időjárással korrigált fűtési energiafogyasztás 2010 óta nagyrészt változatlan, miután az azt megelőző években némi csökkenés volt megfigyelhető. 2017-ben a fűtési foknapok száma csak kevéssel haladta meg a 2016. évi fűtési foknapok számát, és 0,5 %-kal csökkent az energiafogyasztás. A helyiséghűtés továbbra is csak meglehetősen kis részét teszi ki az energiafogyasztásnak, de néhány országban gyorsan nő ez az arány, és a hűtési foknapok száma 2014-hez képest 2017-ben közel megkétszereződött.

Az energiaintenzitás tekintetében szinte minden tagállam javítani tudta ipara teljesítményét 2005 és 2017 között, ami az energiaintenzitás 22 %-os általános csökkenését eredményezte az EU-ban. Csak Magyarországon (+24 %), Görögországban (+17 %) és Lettországban (+9 %) nőtt az ipari bruttó hozzáadott értékhez viszonyított végsőenergia-fogyasztás. Másrészről a legnagyobb (több mint 50 %-os) javulás Romániában, Észtországban, Bulgáriában és Írországban figyelhető meg. 2016-hoz képest az éves fejlemények tekintetében 2017-ben csak Görögországban, Lettországban, Magyarországon és Cipruson nőtt az ipar energiaintenzitása, a többi tagállamban továbbra is javult a teljesítmény.

Az uniós ipar végsőenergia-fogyasztása abszolút értékben a 2005. évi 332 Mtoe-ről 2017-re 283 Mtoe-re csökkent (–15 %). Ugyanakkor ebben az időszakban néhány országban, így Magyarországon (+25 %), Máltán (+9 %), Lettországban (+7 %), Ausztriában (+7 %), Belgiumban, Németországban és Lengyelországban (kevesebb mint 5-5 %) nőtt az ipar energiafogyasztása. Az előző évhez képest az uniós ipar végsőenergia-fogyasztása 2017-ben 1,6 %-kal nőtt, de az egyes tagállamokban eltérően alakult (11 tagállamban csökkenés következett be). A legnagyobb növekedést felmutató országok közé tartozik Luxemburg, Lengyelország, Dánia (körülbelül +4 %), Finnország és Belgium (+3 %). Az ipari termelés volumene 2014–2017 között 9 %-kal nőtt (2017-ben 3,4 %-kal), de ez a tevékenységben tapasztalt növekedés csak részben tükröződött az energiafogyasztás változásaiban, amely ugyanebben az időszakban 2 %-kal nőtt.

A szolgáltatási ágazat végsőenergia-intenzitása a 2005–2017 közötti időszakban 13 %-kal javult. A legjelentősebb javulás Írországban, Magyarországon, Szlovákiában, Ausztriában és Svédországban mutatkozott. 2016-hoz képest az EU energiaintenzitása 2017-ben tovább javult, az energiafogyasztás változatlan maradt, míg az ágazat bruttó hozzáadott értéke mintegy 2 %-kal nőtt.

4.4.Közlekedési ágazat

Az EU közlekedéssel kapcsolatos végsőenergia-fogyasztása a 2005. évi 369 Mtoe-ről 2017-ben 378 Mtoe-re, vagyis 2,5 %-kal nőtt. 2017-ben 19 tagállam növelte energiafogyasztását ebben az ágazatban a 2005. évi szinthez viszonyítva. A fogyasztás jelentősen (2005 óta 40 %-ot meghaladó mértékben) nőtt Lengyelországban, Romániában, Litvániában és Máltán. Ezzel szemben Görögországban és Olaszországban több mint 10 %-kal csökkent.

Az EU közlekedéssel kapcsolatos végsőenergia-fogyasztása 2016-ról 2017-re 2,5 %-kal nőtt, és három tagállam kivételével mindegyik tagállam növekedésről számolt be. Ez az emelkedés a 2014 óta megfigyelhető növekedési tendencia folytatása: a közlekedési ágazat energiafelhasználása 2014–2017 között 7 %-kal nőtt. A közlekedési ágazatban a végsőenergia-fogyasztás körülbelül 81 %-a a közúti közlekedéshez kapcsolódik, és az olajtermékek (benzin és dízelolaj) messze az ágazat legjelentősebb energiahordozói. A légi közlekedés egyre nagyobb arányban kap szerepet a közlekedési energiafogyasztásban, és ez az arány ugyanebben az időszakban 14 %-kal nőtt. A legnagyobb éves növekedést felmutató országok közé tartozik Lengyelország (+16 %), Szlovákia (+13 %), Horvátország, Málta és Románia (+8-8 %).

Ebben az időszakban a növekvő energiafogyasztás fő oka a közlekedési tevékenység fokozódása és az alacsony olajár volt. A személyszállítás hároméves csökkenést követően 2012–2016 között 8,3 %-kal nőtt. A 2016. évi 3,2 %-os növekedés az elmúlt 20 év leggyorsabb növekedési rátáját tükrözi. A teherszállítási tevékenység is fokozódott 2012 óta, és 2016-ig 7,9 %-kal bővült. A növekedési tendencia ellenére a megtett tonnakilométerek száma továbbra is 2,4 %-kal elmarad a legnagyobb aránytól (2007). Emellett a torlódás, különösen a nagyvárosokban, továbbra is növelte a közlekedési ágazat energiaszükségletét.

Szoros összefüggés van a gazdasági növekedés és a kereskedelmi közúti árufuvarozás iránti igény között, míg a GDP növekedése és a személyszállítás közötti összefüggés összetettebb, és számos tényező befolyásolja. A jelentések szerint a viszonylag alacsonyabb üzemanyagárak hatására is nőtt a közlekedési célú üzemanyagok iránti kereslet, és a változó makrogazdasági környezet befolyásolta az üzemanyagárak és a szállítás iránti igények közötti kapcsolatot az EU-ban a 2000 óta eltelt időszakban. Az uniós szintű modális váltást tekintve a különböző személyszállítási módok arányában bekövetkezett változások az elmúlt néhány évben nem gyakoroltak jelentős hatást az energiafogyasztásra. A légi közlekedés további növekedése azonban felfelé irányuló nyomást fejt ki. A teherszállításban a szállítási módok aránya nagyrészt változatlan maradt.

A könnyűgépjárművek hatékonysága javul, és az új regisztrációk növekvő száma hozzájárult a teljes flotta üzemanyag-gazdaságosságának növeléséhez. Ugyanakkor az elmúlt években különösen nagymértékben nőtt a nyilvántartásba vett városi terepjárók száma. A többi gépjárműtípussal összehasonlítva a városi terepjárókra jellemző a nagy frontális rész és a nagy ellenállástényező, ami negatív hatást gyakorol az üzemanyag-fogyasztásra. A JATO szerint Európában 2016-ban a városi terepjárók a személygépkocsi-értékesítések 26 %-át tették ki, míg 2007-ben ez az arány 8 % volt. Az LMC szerint emellett várhatóan folytatódik az erős növekedési tendencia, és az Európában 2020-ban értékesített összes személygépkocsi 34 %-a városi terepjáró lesz.

5.Az energiahatékonyságról szóló irányelv nemzeti jogba való átültetésének jelenlegi állása/helyzete

A tagállamokkal szoros együttműködésben a Bizottság továbbra is figyelemmel kíséri az energiahatékonyságról szóló irányelv átültetését és végrehajtását.

A Bizottság 2018-ban folytatta az előző évben a tagállamokkal kezdeményezett strukturált párbeszédet (uniós kísérleti információkérés) annak biztosítása érdekében, hogy az energiahatékonyságról szóló irányelv szerinti valamennyi kötelezettség és követelmény megfelelően jelenjen meg a nemzeti jogszabályokban és szakpolitikában. Az uniós kísérleti programokra adott válaszok értékelését követően a Bizottság valamennyi tagállamnak felszólító levelet küldött, amelyben további magyarázatot kért a fennmaradó tisztázatlan kérdésekkel kapcsolatban.

A Bizottság felé történő jelentési kötelezettség tekintetében a 2017. április végéig benyújtandó nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervek maradéktalanul benyújtásra kerültek, bár számos esetben jelentős késedelemmel. A 2017. évi nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervében összesen 10 tagállam tüntetett fel 2020-ra vonatkozó naprakész célkitűzéseket vagy előrejelzéseket. Ezek a felülvizsgált célkitűzések arról tanúskodtak, hogy nőtt a különbség a várt összesített hozzájárulások és az uniós célkitűzés között. A nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervek részletes információkat tartalmaznak a tagállamok által a következő három évre tervezett energiahatékonysági szakpolitikákról és intézkedésekről, hogy megvalósítsák a nemzeti energiahatékonysági célkitűzéseket. A JRC jelentése tartalmazza az új intézkedések és a különböző eszközök (szabályozási, pénzügyi, adózási, energiahatékonysági kötelezettségi rendszerek) használatának áttekintését és értékelését. Ez a jelentés emellett elemzi az egyes ágazatokban (lakossági ágazat, ipar, közlekedés, mezőgazdaság és közszféra) végrehajtott energiahatékonysági intézkedések végrehajtását, és értékeli a fő szakpolitikai kezdeményezéseknek és programoknak köszönhető energiamegtakarítást.

Az energiahatékonyságról szóló irányelv 24. cikkének megfelelően 2018 során valamennyi tagállam benyújtotta a 2018. évi éves jelentését. Ugyanakkor a benyújtásra vonatkozó határidők tiszteletben tartása, valamint a benyújtott információk minősége és teljessége terén még van lehetőség előrelépésre. A JRC 2018-ban elemezte ezeket az éves jelentéseket.

5.1.A 7. cikk értelmében vett előrelépés (energiamegtakarítási kötelezettség)

A 7. cikk értelmében a tagállamok jelentették a 2014–2016 közötti időszakra vonatkozó energiamegtakarításaikat, amelyek uniós szinten összesen 54 547 ktoe-t tettek ki. Ez a 2020 végére előírt halmozott energiamegtakarítás körülbelül 24 %-a, és hozzávetőlegesen 10 %-kal több, mint a 2014–2016 közötti időszakra vonatkozóan becsült energiamegtakarítás, feltételezve az előírt energiamegtakarítás lineáris megvalósulását. Az uniós szintű energiamegtakarítások összege 2016 vonatkozásában nagyobb megtakarításról árulkodik, de a 7. cikk értelmében vett előrehaladást nemzeti szinten kell megvizsgálni: 2020 végére minden tagállamnak teljesítenie kell a rá vonatkozó energiamegtakarítási követelményeket.

Az elemzés arról tanúskodik, hogy számos tagállam elmaradt a 2016. évi energiamegtakarításai terén, így Bulgária, Horvátország, Ciprus, a Cseh Köztársaság, Görögország, Lettország, Luxemburg és Portugália a 2016-ra előírt megtakarítások kevesebb mint 60 %-át érte el. Franciaország, Magyarország, Olaszország, Litvánia és Spanyolország az előírt energiamegtakarítás több mint 80 %-át elérte, de továbbra is elmarad a 2016-ra vonatkozó követelményektől. Másrészről Ausztria, Belgium, Dánia, Észtország, Finnország, Németország, Írország, Málta, Hollandia, Lengyelország, Románia, Szlovákia, Szlovénia, Svédország és az Egyesült Királyság jó úton halad a 2014–2016 közötti időszakra vonatkozó energiamegtakarítási követelmények teljesítése felé, vagy már felül is múlta azokat.

Legfrissebb éves jelentésében kilenc ország jelezte, hogy új szakpolitikai intézkedéseket vezetett be. Továbbá néhány ország aktualizálta a korábban jelentett szakpolitikai intézkedésekben szereplő, 2014-re és 2015-re vonatkozóan várt/megvalósult megtakarítások becsült mértékét.

A legnagyobb energiamegtakarítás (körülbelül egyharmad) az energiahatékonysági kötelezettségi rendszernek, 23 % az energiára vagy a szén-dioxid-kibocsátásra kivetett adóknak, 18 % pedig a finanszírozási terveknek vagy fiskális intézkedéseknek köszönhető. Az energiamegtakarításnak csak kis hányada köszönhető a címkézési rendszereknek és a nemzeti támogatásnak.

Forrás: saját számítások a 2018. évi éves nemzeti jelentések alapján