TARTALOMJEGYZÉK

1. Bevezetés 2

2. A Stabilitási Eszköz felépítése 2

3. 2007–2009 3

4. 2010. évi áttekintés 4

5. Reagálás válsághelyzetre vagy kialakulóban lévő válsághelyzetre (a Stabilitási Eszközről szóló rendelet 3. cikke) 4

5.1. Hogyan reagált a Stabilitási Eszköz a válságokra 2010-ben? 4

5.2. Kik vesznek részt a Stabilitási Eszköz válságreagálási intézkedéseiben? 7

6. A közrend elleni fenyegetések (a Stabilitási Eszközről szóló rendelet 4. cikkének 1. pontja) 9

7. A vegyi, biológiai, radiológiai és nukleáris anyagokhoz kapcsolódó kockázatok enyhítése (CBRN – a Stabilitási Eszközről szóló rendelet 4. cikkének 2. pontja) 9

8. Válságmegelőzési és válságkezelési kapacitások kiépítése (a Stabilitási Eszközről szóló rendelet 4. cikkének 3. pontja) 10

9. Következtetés 11

BEVEZETÉS

Ezt a negyedik éves jelentést a Stabilitási Eszköz létrehozásáról szóló, 2006. november 15-i 1717/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (a továbbiakban: a Stabilitási Eszközről szóló rendelet) 23. cikkében előírt jelentéstételi kötelezettségnek megfelelően terjesztjük az Európai Parlament, a Tanács, a Gazdasági és Szociális Bizottság és a Régiók Bizottsága elé.

A jelentés áttekintést nyújt arról, hogyan reagált 2010-ben az EU a Stabilitási Eszköz segítségével a válságokra és fenyegetésekre a világ minden táján. Ezt az éves jelentést bizottsági szolgálati munkadokumentum kíséri, mely aktualizált információkat tartalmaz a jelenleg zajló válságreagálási intézkedések átfogó végrehajtásáról helyszín és hosszabb távú programok szerint. A Stabilitási Eszközből finanszírozott intézkedésekért végrehajtó szervek széles köre felelős, pl. az ENSZ, más nemzetközi és regionális szervek, az uniós tagállamok ügynökségei, nem kormányzati szervezetek és más civil társadalmi szereplők.

A STABILITÁSI ESZKÖZ FELÉPÍTÉSE

A Stabilitási Eszköz kulcsfontosságú külső segítségnyújtási eszköz, mely képessé teszi az EU-t arra, hogy segítséget nyújtson válsághelyzetek vagy kialakulóban lévő válsághelyzetek megelőzéséhez, az azokra való reagáláshoz, valamint biztonságos és stabil körülmények megteremtéséhez. A Stabilitási Eszközről szóló rendelet[1] 3. és 4. cikke meghatározza azokat az intézkedéseket, amelyek a Stabilitási Eszközből finanszírozhatók.

A 3. cikk válsághelyzetben vagy kialakulóban lévő válsághelyzetben történő támogatást irányoz elő súlyos politikai és konfliktushelyzetek, természeti katasztrófák, illetve mindkettő együttes bekövetkezésekor. Ilyen eset volt pl. a Pakisztánban és Haitin 2010-ben kialakult helyzet. Ezek az intézkedések lehetnek „rendkívüli támogatási intézkedések”[2] vagy „átmeneti intézkedési programok”[3], melyek az olyan esetekre korlátozódnak, ahol a szokásos külső támogatási eszközök[4] nem mobilizálhatóak kellő időben vagy megfelelő módon, vagy amikor lehetőség nyílik a válságok megelőzésére, enyhítésére vagy megoldására. A Stabilitási Eszköz gyakran KBVP-intézkedéseket[5] és az átfogó uniós reagálások részét képező egyéb intézkedéseket egészít ki. A Stabilitási Eszköz kritikus hozzájárulást nyújt a segélyezés, a helyreállítás és a fejlesztés összekapcsolásához[6].

A 4. cikk a Stabilitási Eszköz tekintetében programozható komponenst irányoz elő a Stabilitási Eszköz hosszabb távú intézkedéseire a következő három területen:

4. cikk 1. pont: régiók közötti biztonsági és védelmi veszélyek;

4. cikk 2. pont: a vegyi, biológiai, radiológiai és nukleáris anyagokhoz kapcsolódó kockázatok enyhítése; és

4. cikk 3. pont: válságmegelőzési és válságkezelési kapacitások kiépítése[7].

2007–2009

2009 végére a Stabilitási Eszköz megbízhatóan működött a konfliktusokra és válságokra történő globális szintű reagálásban. A Stabilitási Eszköz keretében nemzeti és regionális szinten jelentkező biztonsági fenyegetések elleni intézkedéseket hoztak, és sor került a válságreagálást és konfliktusmegelőzést szolgáló kapacitásépítésre időben hozott, hatékony és kiegészítő beavatkozások révén.

A Stabilitási Eszközről szóló rendelet 3. cikke szerinti intézkedések jelentős részét humanitárius segítségnyújtási intézkedéseket kiegészítő intézkedésekként dolgozták ki a segélyezés, a helyreállítás és a fejlesztés összekapcsolásának javítása, vagy a KBVP-missziók politikai célkitűzései megvalósításának elősegítése céljából. A világ 48 országában eszközölt 100 egyedi fellépés során összesen 350 millió EUR felhasználására került sor. Az intézkedések földrajzi eloszlása széles volt és a következő területekre irányult: kb. 25 % Afrikára, 20 % Ázsiára, 18 % a Közel-Keletre, 15 % a Nyugat-Balkánra és Kelet-Európára, 11 % Latin-Amerikára, 11 % Közép-Ázsiára és a Dél-Kaukázusra.

A 4. cikkre tekintettel a Bizottság a 2009–2011 közötti időszakra elfogadta az új többéves indikatív programot, legfeljebb 225 millió EUR összegben a három kiemelt területre: i. a tömegpusztító fegyverek elterjedésének megakadályozására tett nemzetközi erőfeszítések támogatása a vegyi, biológiai, radiológiai és nukleáris anyagok, a kettős felhasználású áruk ellenőrzése révén, valamint a fegyverekkel foglalkozó szakemberek tudásának békés tevékenységekre való átirányítása; ii. a tiltott kereskedelem, a terrorizmus és a szervezett bűnözés elleni küzdelem; és iii. a stabilitást és az emberi fejlődést fenyegető veszélyek elemzését, megelőzését és az azokra való reagálást szolgáló nemzetközi és regionális kapacitások megerősítését célzó intézkedések.

2010. ÉVI ÁTTEKINTÉS

A Stabilitási Eszközre 2010-ben rendelkezésre álló költségvetés összesen 213 559 000 EUR volt, ami 2009-hez képest 15 %-os növekedést jelent. Ez az összeg a következőképp oszlott meg: 21 millió EUR régiók közötti fenyegetésekre (a rendelet 4. cikkének 1. pontja), 41 millió EUR vegyi, biológiai, radiológiai és nukleáris anyagokhoz kapcsolódó kockázatok enyhítésére (a rendelet 4. cikkének 2. pontja) és 20 millió EUR válságmegelőzési és válságkezelési kapacitások kiépítésére (a rendelet 4. cikkének 3. pontja). A fennmaradó 131 559 000 EUR válsághelyzetekre vagy kialakulóban lévő válsághelyzetekre irányult (a rendelet 3. cikke). Valamennyi összeget lekötötték.

A Tanács a Politikai és Biztonsági Bizottságon keresztül feljegyzések útján rendszeresen tájékoztatást kapott az uniós segítségnyújtás programozásáról és a folyamatban levő intézkedések végrehajtására vonatkozó aktuális információkról. A Stabilitási Eszköz feletti demokratikus ellenőrzés keretében az Európai Parlament külügyi bizottságán belül létrejött a konfliktusokkal, biztonsági és fejlesztési kérdésekkel foglalkozó munkacsoport, mely négy alkalommal ült össze. Szeptemberben az Európai Bizottság az Európai Parlamenttel közösen fotókiállítást szervezett a Stabilitási Eszközről, mely 11 ország konfliktus-megelőzésre tett erőfeszítését mutatta be.

2010. december 2–3-a között a Stabilitási Eszköz hosszú távú fenyegetések elleni felhasználásáról szóló magas szintű szemináriumot tartottak, mely egyben vitaindító találkozó volt a Stabilitási Eszközről szóló, a 2012–2013 közötti időszakra vonatkozó stratégiai dokumentumról. A szemináriumon a civil társadalmat képviselő, illetve az uniós tagállamokból és intézményekből érkező érdekeltek széles köre vett részt.

REAGÁLÁS VÁLSÁGHELYZETRE VAGY KIALAKULÓBAN LÉVő VÁLSÁGHELYZETRE (A STABILITÁSI ESZKÖZRőL SZÓLÓ RENDELET 3. CIKKE)

Hogyan reagált a Stabilitási Eszköz a válságokra 2010-ben?

A 2010. évi tevékenységeket néhány olyan program rövid ismertetésével mutatjuk be, amelyek jól szemléltetik a Stabilitási Eszköz széles alkalmazási körét és az általa kezelt kérdések sokféleségét. A Stabilitási Eszköz 2010-ben végrehajtás alatt álló összes programjának részletes ismertetését a mellékletben található bizottsági munkadokumentum tartalmazza. A 2010. évi összes program rendkívüli támogatási intézkedés. Átmeneti intézkedésekre nem került sor. 2010-ben a földrajzi eloszlás globális, Ausztrália és az Antarktisz kivételével az összes kontinenst lefedi: 19,3 millió EUR Afrikában; 17,8 millió EUR a Közel-Keleten; 550 000 EUR Kelet-Európában és a Nyugat-Balkánon; 39 millió EUR Dél- és Nyugat-Ázsiában; 8,7 millió EUR Délkelet-Ázsiában; 17,1 millió EUR Közép-Ázsiában és Dél-Kaukázusban; végezetül 29,1 millió EUR Latin-Amerikában[8].

Haiti: Az EU gyorsan tudott reagálni a 2010. január 12-i földrengés pusztító következményeire, többek között a Stabilitási Eszközből finanszírozott beavatkozásnak köszönhetően. Az Európai Bizottság és az uniós tagállamok kulcsszerepet játszottak a válságokat követő intenzív kár- és igényfelmérésben, melyet a Stabilitási Eszközből támogattak. A felmérést az ENSZ-szel és a Világbankkal közösen végezték, előkészítve a New York-i donorkonferenciát, melyen Ashton főképviselő első felhatalmazása keretében az Unió részéről 1,2 milliárd EUR összeggel járult hozzá a katasztrófa utáni helyreállításhoz. Ebben a kontextusban a Stabilitási Eszköz 5 millió EUR-val járult hozzá az UNDP által igazgatott „Készpénz a munkáért” programhoz, mely elősegítette a romeltakarítást és hozzájárult a mikrogazdaság gyors újraindításához a számos nem hivatalos menekülttábor környékén. Az év folyamán a Stabilitási Eszköz létrehozott egy 14,5 millió EUR összegű programot is a Haiti polgári védelmi szolgálatok katasztrófakészültségi képességeinek javítására. E program helyszíni végrehajtása öt uniós tagállam polgári védelmi szolgálataival közösen és a DG ECHO-val folytatott szoros együttműködésben történik.

A politikai területet illetően a Stabilitási Eszközből a haiti vezetés számára történő magas szintű stratégiai tanácsadást is finanszíroznak korábbi magas rangú nemzetközi politikusok ún. „peer to peer” misszióin keresztül, az ország sikeres felépítéséhez kapcsolódó kérdésekről. További 5 millió EUR-t allokáltak a 2010. évi elnökválasztások támogatására, kiegészítve az uniós választási szakértői misszió munkáját, melyet a demokrácia és az emberi jogok európai eszközéből (EIDHR) finanszíroztak. 2010 folyamán a Stabilitási Eszköz ezekhez a programokhoz több mint 25 millió EUR-val járult hozzá.

Pakisztán: Pakisztán esete jól szemlélteti a Stabilitási Eszköz sokoldalúságát. Két vészhelyzet-reagálási intézkedésre került sor, melyek a következő két helyzetre való folyamatos reagálást szolgálták: 1. az Afganisztánnal határos északnyugati régióban kibontakozott politikai válság, konfliktus utáni igényfelmérés finanszírozása, ezt követően 15 millió EUR-s konfliktus utáni helyreállítást célzó csomag nyújtása, és 2. három hónappal később felállításra került egy 18 millió EUR összegű helyreállítási program, mely kiegészítette az EU humanitárius segítségnyújtását a példátlan árvízkatasztrófát követően.

Szudán: A 2011. januári, Dél-Szudán önrendelkezéséről szóló népszavazás előkészítésének kontextusában a Stabilitási Eszköz támogatást nyújtott a népszavazás megszervezéséhez, az északi és a déli oldal közötti, a népszavazás utáni megállapodásokról szóló tárgyalások lefolytatásához, valamint „békehozadékot” teremtett azáltal, hogy Dél-Szudán lakossága számára alapszolgáltatásokat nyújtott. Ez a támogatás áthidalja azt az időszakot, amíg az Európai Fejlesztési Alap át nem veszi a finanszírozást 2011 folyamán.

Kirgizisztán: A Kurmambek Bakijev elnököt elmozdító népfelkelést, valamint az ország déli részén 2010 júniusában lezajlott, több mint 400 emberéletet követelő és 375 000 embert menekültsorba kényszerítő, etnikumok közötti összecsapásokat követően figyelemre méltó eredmények születtek a Stabilitási Eszköz korai, messzeható beavatkozása óta. A program a következőkhöz járult hozzá: új alkotmány megszövegezése, egyeztetése és kihirdetése; az ezen alkotmányról szóló június 27-i népszavazás, valamint az október 10-i parlamenti választások finanszírozása és megszervezése; decemberig 400, a júniusi erőszakhullám alatt megrongált vagy lerombolt ház újjáépítése. Ezenkívül felállítottak egy független nemzetközi vizsgálóbizottságot, illetve Oshban irodát nyitott az ENSZ Emberi Jogok Főbiztosának Hivatala, melyhez működésének első nyolc hónapja alatt 1 500 alkalommal fordultak, és amely a 2010 júniusi etnikumok közötti erőszak óta több mint 7 000 alkalommal nyújtott ingyenes jogi tanácsadást.

Fülöp-szigetek: A Fülöp-szigetek kormánya és a Moro Iszlám Felszabadítási Front[9] felkérte az EU-t, támogassa a békefolyamatot azáltal, hogy aktívan részt vesz a nemzetközi monitoringcsoport munkájában, melynek feladata felügyelni a két fél humanitárius, helyreállítási és fejlesztési tevékenységek terén tett vállalásainak teljesítését az ország déli részében. Azt követően, hogy a Tanács elfogadta a felkérést, 3 millió EUR összegű, a Stabilitási Eszközből finanszírozott, politikailag jelentős beavatkozás támogatja az EU-csoport tevékenységét, valamint ezzel párhuzamosan a nem kormányzati szervezeteknek a védelmi tevékenységek nyomon követését szolgáló eszközeit, és a Malajzia által elnökölt nemzetközi kontaktcsoporton keresztül zajló politikai párbeszédet.

Grúzia: A Stabilitási Eszközből 2008 és 2010 között Grúziában finanszírozott tevékenységek kulcsfontosságúak voltak abban, hogy az EU jelen lehessen a konfliktus által érintett területeken, különösen Abháziában, és fontos szerepet játszottak egyéb érdekeltek, például helyi és nemzetközi nem kormányzati szervezetek, nemzetközi szervezetek és más donorok bevonásában. Az intézkedések összhangban vannak az EU dél-kaukázusi stratégiájával, és kiegészítik a 2008. augusztusi eseményeket követően az európai szomszédságpolitika éves cselekvési programjai keretében nyújtott uniós humanitárius segítségnyújtást és támogatást. Az intézkedések rugalmasan és kiegészítő jelleggel a helyi lakosság különböző igényeihez igazodnak, olyan kérdésekre irányulva, mint a korai helyreállítás, a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek társadalmi-gazdasági visszailleszkedése, valamint a bizalomépítő intézkedések. Különösen sikeres volt a 2010-ben létrehozott, bizalomépítést szolgáló korai reagálási mechanizmus, mely Grúziában és Abháziában kb. 68 kisprojektet finanszírozott, és nyitotta meg az utat a megvalósításuk előtt. A mechanizmus szorosan kapcsolódik az EU KBVP missziójához, melynek feladata a stabilizációs folyamat elemzése és figyelemmel kísérése, egyidejűleg megerősítve az EU vezető szerepét, melyet a régióban a feszültségek csökkentésében játszik.

Szomáliai kalózválság: A szomáliai part menti kalózkodás felszámolását célzó átfogó uniós megközelítés részeként a Stabilitási Eszköz és az UNODC programokat dolgozott ki a kalózperek támogatására. A Kenyával kötött megállapodást 2009 májusa, a Seychelle-szigetekkel kötöttet 2010 eleje óta hajtják végre. E megállapodások kiegészítik a KBVP EU-NAVFOR Atalanta haditengerészeti műveletet, melynek sikere a kalózkodással gyanúsítottak elleni, a régió országaiban lefolytatott pereken alapul. Amellett, hogy rámutat a KBVP és a Stabilitási Eszköz tevékenységei közötti kapcsolatokra, ez a fellépés jól példázza a Stabilitási Eszköz gyors alkalmazhatóságát is:a mauritiusi misszió 2010. szeptemberi befejezését követően egy hét alatt elkészült egy program és megszületett egy, a mauritiusi kalózperek lefolytatásához nyújtandó 1,08 millió EUR összegű támogatásról szóló formális határozat[10], ami lehetővé tette Ashton főképviselő számára, hogy a mauritiusi kormányfővel közvetlenül ezt követően tartott találkozóján megerősítse azon uniós források lekötését, amelyek Mauritius támogatását szolgálják a kalózkodással gyanúsított személyekre vonatkozó EU–Mauritius transzfer-megállapodás megkötésére irányuló tárgyalásokban.

Kik vesznek részt a Stabilitási Eszköz válságreagálási intézkedéseiben?

A Stabilitási Eszköz válságreagálási intézkedéseit a partnerek széles körével folytatott szoros együttműködésben dolgozzák ki. E partnerek a következők: a civil társadalom és a közigazgatások, a tagállamok, az uniós intézmények; a harmadik országok és a nemzetközi közösség. Az uniós küldöttségek kulcsszerepet játszanak a korai előrejelzésben és a projektötletek kidolgozásában. 2010-ben az új intézkedések többségének végrehajtását – ideértve mind a 13 finanszírozási határozatot[11] és a szakpolitikai tanácsadási és közvetítési mechanizmus[12] hat intézkedését – továbbruházták[13] az uniós küldöttségekre az érintett régiókban. Ez lehetővé teszi a szerződések végrehajtó szervekkel időben történő megtárgyalását és az érzékeny projektek megvalósulásának helyszíni nyomon követését. Ennek eredményeként a Stabilitási Eszköz 2010. évi tevékenysége során a kötelezettségvállalások 78 %-áért és a kifizetések 85 %-áért az uniós küldöttségek felelősek.

Néhány küldöttség különösen nagy arányban kezel a Stabilitási Eszközből finanszírozott programokat. E küldöttségek munkáját a Stabilitási Eszköz igazgatási támogatási költségvetéséből finanszírozott szakszemélyzet segíti. Az uniós küldöttségeknél a Stabilitási Eszközzel foglalkozó helyszíni személyzet száma 22-re nőtt. Ebből nyolc fő regionális válságreagálási tervező tisztviselő, aki a központnak nyújt segítséget a hatékony beavatkozások azonosításához, 14 fő pedig a jelentős vagy összetett Stabilitási Eszköz portfólióval rendelkező küldöttségeknél dolgozó projektmenedzser.

A Stabilitási Eszköz végrehajtási partnereinek széles körét az alábbi ábra szemlélteti:

[pic]

A 2007–2010 közötti teljes időszak áttekintése pontosabb képet ad az évenkénti áttekintéshez képest. A számos partner közül a Stabilitási Eszköz költségvetésének 32 %-át nem állami szereplők, 37 %-át pedig az ENSZ körébe tartozó szervezetek hajtották végre. Az ENSZ jelentős szerepét azok az instabil körülmények indokolják, amelyek között a Stabilitási Eszköz működik. E körülmények közepette az erős országjelenléttel rendelkező néhány szereplő közül gyakran az ENSZ-szervek azok, akik a kiépült helyi hálózataikon keresztül képesek a gyors reagálásra. A nem kormányzati szektorban egyre nő azoknak a partnereknek a száma, akik konfliktusmegelőző és békeépítő képességekkel rendelkeznek, és kiépítik igazgatási kapacitásaikat az uniós források kezelésére. Ennek következményeként a nem kormányzati szervezetek gyakrabban kapnak felkérést a Stabilitási Eszközből finanszírozott intézkedések végrehajtására. 2010-ben a nem kormányzati szektor a válsághelyzetekre való felkészüléshez rendelt költségvetés[14] majdnem felét[15] hajtotta végre.

A KÖZREND ELLENI FENYEGETÉSEK (A STABILITÁSI ESZKÖZRőL SZÓLÓ RENDELET 4. CIKKÉNEK 1. PONTJA)

A régiók közötti fenyegetések kontextusában kidolgozott programok a kapacitásépítésre összpontosítanak, szoros együttműködésben a kedvezményezett országokkal. A biztonsági kapacitásokat jellemzően nemzeti, regionális, és végső soron transzregionális szinten erősítik. Testreszabott megközelítés keretében azonosítják a régió kulcsfontosságú országait, a helyi bűnüldöző és biztonsági egységek kapacitásait pedig ügynökségek közötti speciális egységek felállításával, vagy azok megerősítésével támogatják. A regionális és a régiók közötti együttműködés előmozdítása érdekében ezt követően hozzák létre a regionális koordinációs funkciókat, lehetőség szerint a meglévő struktúrák felhasználásával. Az információ megosztását regionális információs rendszerek segítik elő. Ez különböző területekre terjed ki: a kokain- és heroinútvonalak menti kereskedelem és szervezett bűnözés, valamint a lőfegyverekkel és a robbanóanyagokkal való tiltott kereskedelem elleni küzdelem; a tengerbiztonság javítása a kritikus tengeri útvonalak mentén; kapacitásépítés a terrorizmus által sújtott régiókban.

2010-ben a fenti területek intézkedéseire 21,5 millió EUR-t kötöttek le, a kifizetések összesen kb. 7 millió EUR-t tettek ki. 2010-ben az uniós tagállamok félállami és állami szerveinek a szakértői támogatási eszköz[16] keretében toborzott több mint 100 szakértője bocsátotta rendelkezésre szakismeretét és szaktudását, nyújtott technikai inputot a Stabilitási Eszköz intézkedéseinek azonosításához és programozásához, ideértve a 2011. évi éves cselekvési programot, előkészítve a korábbi éves cselekvési programokban meghatározott intézkedések teljes végrehajtását.

A VEGYI, BIOLÓGIAI, RADIOLÓGIAI ÉS NUKLEÁRIS ANYAGOKHOZ KAPCSOLÓDÓ KOCKÁZATOK ENYHÍTÉSE (CBRN – A STABILITÁSI ESZKÖZRőL SZÓLÓ RENDELET 4. CIKKÉNEK 2. PONTJA)

A múltban a tevékenységek a legtöbb területen a volt Szovjetunióra összpontosultak. 2010-ben erőfeszítések történtek a program földrajzi terjedelmének bővítésére. A programot kiterjesztették a Földközi-tenger medencéjére, a Közel-Keletre, Délkelet-Ázsiára, Közép-Ázsiára, a Dél-Kaukázusra és Afrikára. A programban – a volt Szovjetunió mellett – összesen kb. 40 új ország vesz részt.

A CBRN-program célja a biztonsági kultúra javítása a legjobb gyakorlatok terjesztése, valamint a biztonsági kérdések fokozott tudatosítása révén. 2010 előtt a különböző területeket[17] külön kezelték. 2010-től „kiválósági központokat” állítottak fel a Stabilitási Eszköz keretében, melyek egységes és integrált platformként szolgálnak az említett területeket érintő intézkedések számára.

VÁLSÁGMEGELőZÉSI ÉS VÁLSÁGKEZELÉSI KAPACITÁSOK KIÉPÍTÉSE (A STABILITÁSI ESZKÖZRőL SZÓLÓ RENDELET 4. CIKKÉNEK 3. PONTJA)

2010-ben folytatódtak a Stabilitási Eszköz éves cselekvési programjának „békeépítési partnerség” tevékenységei[18], és a korábbi években támogatott tevékenységek új klaszterei jöttek létre. A 2010 áprilisában indult program a következő tevékenységekre összpontosított:

i. a nem állami szereplők általános képességeinek kiépítése a válsághelyzetekre való reagáláshoz, valamint a civil társadalom és az uniós intézmények közötti, békeépítési kérdésekről szóló párbeszéd elősegítése;

ii. nemzetközi szervezetekkel, nevezetesen az ENSZ-család szervezeteivel való együttműködés számos tematikus kérdésben (ideértve a természetes erőforrásokat és konfliktusokat, a katasztrófakockázat-csökkentést, a leszerelés, demobilizáció és reintegráció kérdéseit); és

iii. releváns uniós tagállami szervekkel való együttműködés a rendőrségi és civil szakemberek stabilizációs missziókban való részvételre történő felkészítésében.

Az év folyamán folytatódtak a korábbi éves cselekvési programok keretében finanszírozott tevékenységek az olyan tematikus területeken, mint a konfliktus utáni és katasztrófa utáni igényfelmérések, a konfliktus utáni segítségnyújtás javítása, a közvetítés és párbeszéd, a biztonsági ágazat reformja az ENSZ-ügynökségekkel és a Világbankkal együttműködésben. Külön intézkedésekre került sor az Afrikai Unióval és az Arab Államok Ligájával azok korai előrejelzési kapacitásainak javítása céljából.

A „békeépítési partnerség” a civil társadalmi szervezetekkel békeépítési kérdésekről folytatott párbeszéd javítására összpontosított. Az EU és Szomália közötti konzultatív találkozóra márciusban került sor. Ezenkívül a nem állami szereplőkkel folytatott párbeszéd elősegítése érdekében útjára indult a civil társadalom párbeszéd hálózat[19], melynek célja inputot biztosítani az EU döntéshozatali folyamataihoz. 2010-ben két politikai szintű találkozóra került sor „Békeépítés és törékeny helyzetek” és „A nők részvétele a békefolyamatokban” címmel, utóbbira a nőkről, békéről és biztonságról szóló 1325. számú ENSZ BT-határozat[20] 10. évfordulója alkalmából. A természetes erőforrások és a konfliktusok közötti kapcsolatokra irányuló közös EU/ENSZ-kezdeményezés keretében történt figyelemreméltó előrelépés jól példázza, hogy a 2010-ben tett intézkedések hogyan javították a nemzetközi közösségen belül a politikai párbeszédet. Tudásanyagokat dolgoztak ki az olyan témákat illetően, mint a föld, a nyersanyag-kitermelő iparágak, a környezeti szűkösség és a konfliktusok. Képzésekre is sor került, melyeket az EU és az ENSZ közösen szervezett Brüsszelben és az ENSZ torinói kollégiumában. E képzéseken az EU, az ENSZ és a civil társadalom szervezeteinek képviselői vettek részt.

Jelentős haladás történt az Európai Bizottság, az ENSZ és a Világbank 2008. szeptemberi, válság utáni és katasztrófa utáni igényfelmérésekről[21] szóló közös nyilatkozatának végrehajtásában. Két külön intézkedés keretében közös módszertanok, végrehajtási eszközök és képzések kerültek kidolgozásra, és valósultak meg. 2010-ben a célcsoportok széles köre számára szerveztek több közös képzést/tájékoztatást, a PDNA/PCNA-val kapcsolatos általános bevezető képzésektől kezdve az EU/ENSZ/Világbank magas beosztású személyzete számára tartott szakértői szemináriumokig. Szakértői munkaértekezletekre is sor került, melyek keretében finomították a módszertanokat, közös kézikönyveket/eszközöket dolgoztak ki a PDNA/PCNA-missziókban részt vevő ágazati szakemberek számára.

A polgári válságkezelési képességek javítását célzó uniós erőfeszítések részeként az EU két pályázati felhívást[22] tett közzé a polgári válságkezelési missziókban résztvevő személyzetet, valamint a válsághelyzetekben bevetésre kerülő rendőröket célzó speciális képzések nyújtására. Ezeket az intézkedéseket 2011-től hajtják végre.

KÖVETKEZTETÉS

A Stabilitási Eszköz 2010-ben végrehajtott intézkedései, amelyek kiegészítik az EU regionális és tematikus eszközeit, a humanitárius segítségnyújtást és a KBVP-missziókat, segítették az EU-t a béke megőrzésében, a konfliktusok megelőzésében és a nemzetközi biztonság megerősítésében, összhangban az Európai Unióról szóló szerződés 21. cikkével. Működésének negyedik évében és 59 %-kal (a 2007. évi 139 123 000 EUR-ról 2010-ben 213 559 000 EUR-ra) megnövelt költségvetésével a Stabilitási Eszköz program érett szakaszba lépett, és elég szilárd ahhoz, hogy a jövőben kezelni tudja az olyan kihívásokat, mint amilyenek 2011 elején az észak-afrikai és az arab államokban jelentkeztek. 2010 végén kezdődött meg a Stabilitási Eszköz külső értékelése, melynek célja „bizonyosságot szerezni a Stabilitási Eszköz válságreagálási és felkészültségi komponenseinek eddigi eredményeiről, és elősegíteni a Stabilitási Eszköz alkalmazása során használt megközelítések javítását a jövőbeni válságreagálási intézkedések és a jövőbeni felkészültség programozásával kapcsolatos stratégiák tekintetében”. Az értékelés megállapította, hogy a Stabilitási Eszköz „ az EU béke-, biztonsági és fejlesztési architektúrájának egyedülálló eszköze. A 3. cikk és a 4. cikk 3. pontja jelentős stratégiai, finanszírozási és kapacitásrést tölt ki, és lehetővé teszi az EU számára a kritikus válságkészültségi és válságreagálási kezdeményezések széles körének támogatását. A Stabilitási Eszköz kialakítása és igazgatása nagy számban tett lehetővé elismerésre méltó eredményeket, melyek globális tekintetben fontos hozzájárulást jelentenek a békéhez és a stabilitáshoz. ” A teljes jelentést a Stabilitási Eszköz bizottsághoz 2011 júliusában küldték meg.

Az Európai Külügyi Szolgálat (EKSZ) 2010 végi, valamint a Bizottság Külpolitikai Eszközökért Felelős Szolgálata (FPI) létrehozásával a Bizottságon belüli, különösen a humanitárius segítségnyújtással, a fejlesztési együttműködéssel és a külpolitikai eszközökkel foglalkozó szolgálatok közötti szoros munkakapcsolat, valamint az EKSZ, az uniós küldöttségek és a tágabb uniós közösség közötti szoros együttműködés a későbbiekben is záloga lesz annak, hogy az EU és a Stabilitási Eszköz hatékonyan léphessen fel a jövőbeni válságok kezelésében.

[1] Az Európai Parlament és a Tanács 1717/2006/EK rendelete (2006. november 15.) a Stabilitási Eszköz létrehozásáról. HL L 327., 2006.11.24., 1. o.

[2] Legfeljebb 18 hónapig, határozatok esetében gyorsított eljárás a 20 millió EUR-nál kevesebb programok elfogadására és végrehajtására, az Európai Közösségek általános költségvetésére alkalmazandó költségvetési rendeletről szóló, 2002. június 25-i 1605/2002/EK, Euratom tanácsi rendeletben (módosított költségvetési rendelet), és az Európai Közösségek általános költségvetésére alkalmazandó költségvetési rendeletről szóló 1605/2002/EK, Euratom tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2002. december 23-i 2342/2002/EK, Euratom bizottsági rendeletben (végrehajtási szabályok) meghatározottak szerint.

[3] Rendkívüli támogatási intézkedésekre épülő programok, melyek célja az uniós együttműködési politikák végrehajtásához szükséges feltételek megteremtése. Ezeket nem érintik a rendkívüli támogatási intézkedésekre vonatkozó időbeni korlátok, azonban hosszabb döntéshozatali folyamatokra – például komitológiai eljárásra – támaszkodnak.

[4] Előcsatlakozási támogatási eszköz (IPA); Európai Szomszédsági és Partnerségi Támogatási Eszköz (ENPI); fejlesztési együttműködési eszköz (DCI); Európai Fejlesztési Alap (EFA), a demokrácia és az emberi jogok európai eszköze (EIDHR) stb.

[5] Közös biztonság- és védelempolitika.

[6] LRRD (Linking Relief, Reconstruction, and Development).

[7] A Stabilitási Eszköz „békeépítési partnerségeként” is ismert.

[8] Százalékokban kifejezve: 14,7 % Afrika; 13,5 % Közel-Kelet; 0,4 % Európa; 29,6 % Ázsia; 6,7 % Délkelet-Ázsia; 13 % Közép-Ázsia és Dél-Kaukázus; 22,1 % Latin-Amerika.

[9] MILF

[10] A gyors jóváhagyást a Stabilitási Eszköz finanszírozási határozata teszi lehetővé, mely létrehozta a „szakpolitikai tanácsadási, technikai segítségnyújtási és közvetítési mechanizmust” (2010-ben 20 millió EUR allokáció). A Stabilitási Eszközből bármelyik intézkedésre maximum 2 millió EUR vehető igénybe a Bizottság korábbi Külügyi Főigazgatósága főigazgatójának jóváhagyását követően.

[11] Bizottsági határozat az uniós finanszírozás igénybevételéről.

[12] A tanácsadási és közvetítői mechanizmus (PAMF), mely önmagában véve finanszírozási határozat, meghatározza azokat a feltételeket, amelyek mellett a bizonyos típusú kisebb intézkedésekről gyorsabban lehet határozni.

[13] Az uniós források felhasználásáért való jogi és pénzügyi felelősség, ideértve a szerződések aláírásának és adott esetben azok módosításának hatáskörét az Európai Bizottság központjából az érintett küldöttségre ruházódik át.

[14] 48 %

[15] A Stabilitási Eszközről szóló rendelet 4. cikkének 3. pontja

[16] A szakértői támogatási eszköz az uniós tagállamok állami vagy félállami szervezeteinek szakértőit veszi igénybe. 2008 óta 17 tagállamban működő kb. 60 szervezet szakértői több mint 100 missziót hajtottak végre.

[17] Pl. a kettős felhasználású áruk exportjának ellenőrzése, tiltott kereskedelem, a korábban fegyverekkel foglalkozó szakemberek tudásának békés tevékenységekre való átirányítása, a nukleáris biztonság és üzembiztonság kultúrája.

[18] Az Európai Bizottság 2010. március 31-én fogadta el a 2010. évi éves cselekvési programot (http://www.eeas.europa.eu/ifs/docs/2010_annual_action_programme_en.pdf).

[19] Ezt az Európai Béketeremtő Összekötő Hivatal (EPLO) igazgatta.

[20] ENSZ BT 1325.

[21] PCNA/PDNA

[22] A polgári válságkezelésre irányuló képzési szerződést 2010 decemberében írták alá a 13 uniós tagállam képzési szerveiből álló konzorciumot vezető ügynökséggel.