HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 226/1

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye Piaci alapú eszközök az erőforrás-hatékony és alacsony szén-dioxid-kibocsátású uniós gazdaság megteremtése érdekében (saját kezdeményezésű vélemény)

2014/C 226/01

Előadó: Martin SIECKER

Társelőadó: Lutz RIBBE

2013. szeptember 18-án az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság úgy határozott, hogy eljárási szabályzata 29. cikkének (2) bekezdése értelmében saját kezdeményezésű véleményt dolgoz ki a következő tárgyban:

Piaci alapú eszközök az erőforrás-hatékony és alacsony szén-dioxid-kibocsátású uniós gazdaság megteremtése érdekében.

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Mezőgazdaság, vidékfejlesztés és környezetvédelem” szekció 2014. március 3-án elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság a 2014. március 25–26-án tartott, 297. plenáris ülésén (a március 25-i ülésnapon) 123 szavazattal 2 ellenében, 6 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1 Az erőforrás-hatékony és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való átállás nem halad elég lendületesen. Ha az EU költséghatékony és társadalmilag elfogadható módon el szeretné érni a 2050-ig kitűzött céljait, ahogyan arról a tagállamok megállapodtak, és ahogyan azt különböző EGSZB-vélemények is támogatták, akkor gyorsabb előrelépésre van szükség. Ez egy egyértelmű, hatékony, szigorú és célirányos szabályozási keret, valamint kiszámítható piaci alapú eszközök (MBI-k) kombinációjával érhető el. A tagállamok által a szén-dioxid-kibocsátás csökkentésével kapcsolatban elfogadott célkitűzések úgy kerültek kialakításra, hogy lassítsák az erőforrások kimerülését és a globális felmelegedést, és így elhárítsanak egy jövőbeli környezeti válságot. E cél eléréséhez középtávon többek közt a megújuló energia számottevő térhódítására és a szén jelentős mértékű visszaszorítására van szükség, hacsak nem bizonyul életképes és társadalmilag elfogadható megoldásnak a szén-dioxid-leválasztás.

1.2 A jelenlegi pénzügyi és gazdasági válság következtében reflektorfénybe került az energia árazása a magas energiaáraknak – a megszorítások összefüggésében – a háztartások energiaköltségére, valamint az ipar versenyképességére gyakorolt hatása miatt. Az energiát nem a megoldás részének, hanem a fellendülés akadályának tekintik. Foglalkozni kell ezekkel a valós aggodalmakkal, ugyanakkor alapvetően fontos, hogy különösen az energiaszektorban elindulhasson egy hosszú távú átmenetre irányuló program, amelyet célirányos és stabilitásközpontú politikák és kapcsolódó támogatási mechanizmusok támasztanak alá. A piaci alapú eszközök (MBI-k) jelentősége abban áll, hogy ösztönözzék az átmenetet egy erőforrás-hatékony és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság felé, de ezzel párhuzamosan a gazdasági fellendülést is támogassák.

1.3 A környezetvédelmi adóreform (EFR) célja, hogy a természeti erőforrások felhasználásához kapcsolódó negatív hatásokat piaci mechanizmusok révén enyhítse: ez költségvetési szempontból semleges módon, a munkaerőre kivetett adóterhek csökkentésével történik. Ezzel egy időben a környezetvédelmi adóreform következetesebben alkalmazza a „szennyező fizet” elvet, vagyis fokozatosan megszünteti a környezetileg káros támogatásokat, és egyre inkább az erőforrás-felhasználás, nem pedig a munkavégzés lesz az adózás alapja. Ennek eredményeképpen korrigálni tudja a piac nem megfelelő működését, javíthatja a gazdasági hatékonyságot, elősegítheti az olyan új iparágak kialakulását, amelyek fenntartható és helyi munkahelyeket tudnak biztosítani, egyértelmű és kiszámítható környezetet teremthet a környezetvédelmi szempontból innovatív beruházások számára, továbbá – többletbevételek előteremtésével – a recessziót követően hozzájárulhat a költségvetési stabilitás helyreállításához.

1.4 Az energiaárak minden ágazatban növekedtek. Ez számos tagállamban ellenállást váltott ki a háztartások és az ipar részéről. Mélyrehatóan meg kell vizsgálni, hogy honnan erednek ezek a magasabb árak (termelés, elosztás, adók), és meg kell állapítani, hogy a megújuló energiák hol járultak hozzá a villamosenergia-árak növekedéséhez, vagy éppen stabilizálódásához, sőt csökkenéséhez. Az EGSZB arra ösztönzi a tagállamokat, hogy körültekintően folytassák a környezetvédelmi adóreformot, különösen a válság idején, így készítve elő adórendszereik megfelelő időben történő mélyrehatóbb átalakítását. E reformban központi szerepet kell kapnia a megfelelő szén-dioxid-árak biztosításának az EU-ban, majd a szükséges egyeztetések után nemzetközi szinten is. Az EGSZB sürgeti az Európai Bizottságot, hogy a környezetvédelmi adóreformot tegye az európai szemeszter szerves és állandó részévé, kiemelt figyelmet fordítva az energiahatékonyság ösztönzésére.

1.5 A piaci alapú eszközök alkalmazása az EU-ban egyelőre nem eléggé következetes és koherens. Az uniós tagállamok nem használják ki teljes mértékben azokat a lehetőségeket, amelyeket az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra történő átállás kínál az ipar innovációjára és modernizációjára, valamint a foglalkoztatás javítására. A gépjárműipar jó példa arra, hogy szabályozási és piaci alapú eszközök megfelelő ötvözetének alkalmazásával miként lehet sikeresen elérni a szénhidrogén üzemanyagok használatának csökkentésére irányuló célt. Erősítenünk és fokoznunk kell a piaci alapú eszközök alkalmazását, határozott jelzést küldve ezzel a piacoknak. Az EGSZB felszólítja a tagállamokat, hogy kövessék és alkalmazzák az Európai Bizottságnak a belső energiapiacokról és a rájuk vonatkozó iránymutatásról szóló, nemrégiben megjelent közleményében (1) elfogadott legjobb gyakorlatok elvét. Az egységes energiapiac megvalósítása kétségkívül megszüntetné a tagállamok közötti nagy árkülönbségeket. Az államközi energiahálózatok kiépítése pedig szélesebb körben elérhetővé tenné a tartalékerőműveket, amivel csökkentené a megújuló energiahordozókra való átállás költségét.

1.6 Az EGSZB megjegyzi, hogy piaci alapú eszközöket az energiapolitikai intézkedések mellett más olyan stratégiákhoz is lehet alkalmazni, amelyek a természeti erőforrások hatékony használatát és a szén-dioxid-kibocsátás csökkentését hivatottak előmozdítani. Gondolhatunk itt az újrafeldolgozásra, a fenntarthatóbb hulladék-gazdálkodásra vagy a fenntarthatóbb mezőgazdaságra.

1.7 A környezetvédelmi adóreform ösztönzi az adótehernek a munkavégzésről az erőforrás-felhasználásra való áthelyezését, ezzel elősegítve a létező munkahelyek megtartását és újak létrehozását számos gazdasági ágazatban. Másik lehetőségként a reform megadóztathatja a fosszilis tüzelőanyagok által termelt káros szén-dioxid-kibocsátásokat például egy olyan specifikus ágazaton belül, mint az energiaszektor, a bevételeket olyan tisztább, új technológiák bevezetésének támogatására fordítva, mint a megújuló energiák és az energiahatékonyság. A cél egy sokkal inkább fenntartható energiaszerkezet elérése az átlagos energiaárak vagy -számlák megfizethetőbb szinteken való tartása mellett. A reform úgy képes hozzájárulni a költségvetési konszolidációhoz, hogy közben kevesebb negatív hatást fejt ki a gazdasági növekedésre és a foglalkoztatásra, mint más közvetlen vagy közvetett adók. Az Európai Bizottságnak koordináló és vezető szerepet kellene betöltenie a környezetvédelmi adóreform előmozdításában.

1.8 Az EGSZB számára elfogadhatatlan, hogy egyes környezeti szempontból indokolhatatlanul káros tevékenységek az EU-ban még mindig részesülhetnek támogatásban: közvetlenül a közpénzekből vagy közvetetten, „külső költségek” formájában, melyek a „szennyező fizet” elv nem megfelelő alkalmazása miatt nincsenek beépítve a termék árába. Ezek a támogatások torzítják a piaci jelzéseket és akadályozzák az erőforrás-hatékony és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra történő átállást. Az EU évek óta elkötelezett a környezeti szempontból káros támogatások fokozatos megszüntetése és a külső költségek internalizálása mellett. Tekintettel az EU azon célkitűzésére, hogy 2020-ig megszünteti ezeket a támogatásokat, az EGSZB aggasztónak találja, hogy nem történnek hathatós lépések. Az EGSZB sürgeti a tagállamokat, hogy készítsenek kimutatásokat és cselekvési terveket annak érdekében, hogy a kitűzött célnak megfelelően megszűnjenek a környezeti szempontból káros támogatások. Az Európai Bizottságnak e területen is koordináló és vezető szerepet kellene játszania, például ennek az európai szemeszter folyamatába történő beépítésével.

1.9 A nap- és szélenergia lényegesen kevésbé károsítja a környezetet, mint a fosszilis tüzelőanyagokból nyert energia. A tiszta energiák előállítása optimális esetben figyelembe veszi mind a társadalmi, mind a környezeti érdekeket, csakúgy mint a jövő generációk igényeit, helyben oldja meg az energia előállítását, és ezáltal csökkenti az energiaimporttól való függést, továbbá új munkahelyeket teremt. A tiszta energiák mégsem tudják egyenlő eséllyel felvenni a versenyt a piacon, mivel a fosszilis és az atomenergia egyaránt nagyobb mértékű (közvetlen és közvetett) támogatásban részesül, mint a megújuló energiaforrások. Igazságos módon kell gondoskodni a tiszta energiák fejlesztési esélyeiről. Ezért elengedhetetlen az egyenlő versenyfeltételek kialakítása az energiatermelésben.

1.10 Bár az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való átállás általános célját széles körben elfogadják, az átmenet üteme és módja továbbra is intenzív viták tárgyát képezi. Aggodalmat kelt például, hogy sokakban nem tudatosul a recessziónak és az adósságválságnak az európai gazdaság teherbíró képességére gyakorolt hatása. Kérdéses az is, hogy az átmenet felgyorsítása rövid és középtávon nem rontja-e a versenyképességet. Végül még mindig megoszlanak a vélemények az átállási intézkedésektől várható gazdasági előnyökről, és többen úgy vélik, hogy figyelmen kívül maradnak a negatív hatások. Jelen vélemény tisztában van ezekkel az aggodalmakkal, melyek nyilvánvalóan további viták tárgyát képezik. Az EGSZB ettől függetlenül arra kéri az EU-t és a tagállamokat, tartsák jobban szem előtt, hogy sürgősen szükség van az alacsony szén-dioxid-kibocsátású jövő sikeres megvalósítására.

2. Bevezetés

2.1 Az uniós tagállamok gazdaságai nem alkalmazkodtak elég konzekvensen az éghajlatváltozáshoz. Az EU-ban átfogó és mélyreható vita zajlott arról, hogy a fenntartható fejlődés és az éghajlatváltozás kapcsán a társadalom részéről szükség van-e alkalmazkodásra. A vita eredményeképpen megegyezés született arról, hogy az intézkedések célja a fenntartható fejlődés – és ezen belül a gazdaság „kizöldítése” – kell hogy legyen. Ezt a politikai orientációt számos dokumentumban megerősítették: a 2001-ben elfogadott, majd 2006-ban felülvizsgált fenntartható fejlődési stratégiában, a 7. környezetvédelmi cselekvési programban, az Európa 2020 stratégia „Erősforrás-hatékony Európa” kiemelt kezdeményezésében, az erőforrás-hatékony Európa megvalósításának ütemtervében, valamint az alacsony szén-dioxid-kibocsátású, versenyképes gazdaság 2050-ig történő megvalósításának ütemtervében. Az EGSZB számos véleményben támogatta ezt a célkitűzést.

2.2 Az elmúlt öt évben kisebb-nagyobb mértékben minden tagállamot megérintettek a bankválságból és az államadósság-válságból adódó problémák, melyeket csak súlyosbított az igen komoly gazdasági visszaesés. A megszorítások összefüggésében és tekintettel a globális versenyben jellemző alacsonyabb árakra, a háztartási és ipari energiaárak alakulása kérdéseket vetett fel az EU környezeti és energiapolitikájának végrehajtásával és lehetséges negatív mellékhatásaival kapcsolatban. Kritikus helyzetről van szó, melyet kezelni kell. A piaci alapú eszközöket úgy kell alkalmazni, hogy a gazdaság kizöldítését és fellendülését egyaránt ösztönözzék.

2.3 Bár a vitát részben az éghajlatváltozás váltotta ki, a megbeszélések a társadalmi és gazdasági változásokról is szólnak. Európa sokat nyerhet azon, ha vezető szerepet tölt be az inkluzív, környezetbarát gazdaságra való átállásban. Egy közelmúltban megjelent európai bizottsági tanulmány megerősítette, hogy mivel viszonylag alacsony az energiaigénye és nagy a megújuló energiaforrások aránya, az európai iparnak ezidáig sikerült megőriznie világpiaci pozícióját. (2) Az EGSZB rámutatott arra, hogy az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság milyen lehetőségeket kínál az új, fenntartható üzleti modellek és az ipari szerkezetváltás számára. (3) A sikeres és gyors átállás nemcsak kihívást jelent: a zöld gazdasági modell egyúttal minden eddiginél jobb lehetőséget kínál arra, hogy az Unió a világ vezető gazdasági ereje maradjon. Ugyanakkor félő, hogy rövid távon, más tényezők mellett az energiaár-képzés is az ipar leépítéséhez vezethet. Mindenképpen foglalkozni kell ezzel a kérdéssel. Az USA és Oroszország alacsony gázárai különösen a magas energiaintenzitású iparágakat érintik. Az ágazatok döntő többségében azonban az energiaköltségek továbbra is kevésbé fontos versenyképességi tényezők, mint az általános termelékenység és a munkaerőköltségek. Az Európai Bizottság az erőforrás-hatékony és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra történő átállást az erősebb európai ipart célzó kiemelt kezdeményezésének (4) központi elemévé tette, ugyanakkor most arra is rámutatott, hogy erre az átállásra úgy kell sort keríteni, hogy közben figyelembe vesszük a meghatározó gazdasági és politikai realitásokat. (5)

2.4 Kétségtelen, hogy az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra történő átállás növelné Európa energiabiztonságát. Jelenleg Európa több mint 500 milliárd euró értékben importál gázt és olajat részben politikailag instabil térségekből. Amennyiben az üzemanyagimportot az EU-ban termelt alacsony szén-dioxid-kibocsátású energiával váltanánk ki, az javítaná az európai gazdaság ellenálló képességét és elősegítené az értékláncok Európában tartását. Ha ez az átállás időben, a változás ütemének ésszerű irányításával és a gazdasági, környezeti és társadalmi érdekek megfelelő egyensúlyával történik, akkor kulcsszerepet játszhat a válság leküzdésében.

2.5 Ez az átállás nem mehet az európai versenyképesség kárára, és alapvető feltétel, hogy a gazdasági tevékenység fellendüljön, azaz több vállalkozás működjön, több ágazatban, több munkavállalót foglalkoztatva. Mindezek kapcsán nem lehet figyelmen kívül hagyni az olcsó energia hatását. Elsősorban a palagázról van szó, melynek köszönhetően újjászületett az amerikai ipar. Az EU gazdaságának is nagy szüksége lenne egy hasonló ipari újjászületésre, hogy újra munkát adhasson az embereknek, és emelkedjenek az adóbevételek. Egy ilyen ipari újjászületéshez egyebek mellett az is kell, hogy az uniós energiaipar biztosabb lábakon álljon és hatékonyabban tudjon reagálni a globális nyomásra, valamint hogy továbbra is cél legyen az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság megteremtése.

2.6 Az EU célja, hogy 2050-re az 1990-es adatokhoz képest 80–95 %-kal csökkentse a szén-dioxid-kibocsátást. Az Európai Bizottság úgy véli, hogy e cél elérése érdekében minden évben az európai GDP további 1,5 %-át kellene az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság megvalósítására fordítani. Az Európai Bizottság becslése szerint évi 50 milliárd eurós költsége van annak, ha semmit nem teszünk. Ugyanakkor a több tízmillió munkanélküli vagy alacsony életszínvonalon megélni kénytelen uniós polgár számára ezek a „jövőbeli költségek” sokkal kevésbé tűnnek valóságosnak, mint jelenlegi nehézségeik. Ha nem sikerül orvosolni ezt a nyilvánvaló feszültséget, akkor a célkitűzések elérése jelentősen több pénzbe fog kerülni és több időbe fog telni.

2.7 A célok és a szabályozások jórészt szavak, a politika viszont tetteken alapul. Az eddig megtett lépések nem elegendőek a célok eléréséhez. Ennek több oka is van: a pénzügyi válság, a tagállamok tétlensége, visszalépés a tagállamokban a kapcsolódó politikák terén, illetve az olaj- és gázipar ellenállása. Ehhez jön még, hogy az amerikai palagáz-ágazat gyors fejlődéséhez vagy a fukusimai tragédiához hasonló új fejlemények vagy történések előre nem látott hatásaként komoly bizonytalanság lépett fel, illetve kiigazításokra került sor. Az így kialakuló „stop-and-go” politikák nem képesek biztosítani a szükséges stabil és kiszámítható keretet. Ahhoz, hogy késlekedés nélkül haladhasson az átállási folyamat, egyrészt egyensúlyt kell teremtenünk a politikai rugalmasság és a hosszú távú beruházások iránti elkötelezettség között, másrészt támogatásról kell gondoskodnunk megfelelő piaci alapú eszközök révén. Ehhez intenzív párbeszédre van szükség az energialánc valamennyi szereplője, az uniós intézmények, a tagállamok, az ipar és a nyilvánosság között.

2.8 Az összes többi piachoz hasonlóan az energiapiac is reagál az árjelzésekre a hatályos szabályozási kereten belül. Amennyiben az energiapiac nem biztosítja az átállási tervben szereplő energiaszerkezetet, akkor ez azt jelenti, hogy az árjelzések rosszak. A jelzéseket meg lehet változtatni, de garantálni kell, hogy a gazdasági és társadalmi szereplők nem szenvednek komolyabb kárt.

2.9 Az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra történő átálláskor figyelembe kell venni a társadalmi hatásokat, különösen a foglalkoztatásra gyakorolt hatást. Az Európai Bizottság szerint a zöld gazdaságban a válság során végig növekedett az új munkahelyek száma, és az előrejelzések szerint ez a tendencia viszonylag stabil. Ha csak az energiahatékonysággal és a megújuló energiával kapcsolatos ágazatokat nézzük, akkor is 5 millió új munkahellyel számolhatunk 2020-ig. (6) A megfelelő átálláshoz aktív foglalkoztatáspolitikákra van szükség a tisztességes munka biztosítása érdekében. Ennek kulcsa egy gazdasági újjászületés, az ahhoz kapcsolódó energiapolitikai, infrastrukturális és piaci követelményekkel együtt. Alaposan meg kell vizsgálni az alacsony jövedelmű háztartásokra és az energiaárakra gyakorolt hatást. Ezen túlmenően az energiapiacon az energiaárak sokszor nem tükrözik megfelelően a különböző energiaforrások valós költségeit. A megújuló energiaforrásoktól eltérően a hagyományos források sok költsége nem jelenik meg elkülönítve az energiaárakban és nincs kifizetve az energiaszámlával, hanem a kormány költségvetésének részeként, támogatások formájában, valamint az egészségre és a környezetre gyakorolt káros hatások külső költségeibe rejtve jelenik meg.

2.10 Az európai energiaárakról és -költségekről szóló európai bizottsági közlemény (7) áttekintette az energiaárak átfogó témakörét, illetve azt, hogy az energetikai költségeknek milyen hatásuk van a háztartási és az ipari fogyasztókra. A közlemény többek között arra a következtetésre jut, hogy minél költséghatékonyabban kell alkalmazni azokat az intézkedéseket, amelyeket az „árak energiapolitikai illetékből és adóból álló”, az utóbbi években a leginkább megemelkedett részéből finanszíroznak.

3. Piaci alapú eszközök

3.1 Általános megjegyzések

3.1.1 Számos uniós szabályozás született annak érdekében, hogy sikerüljön csökkentetni a szén-dioxid-kibocsátást. A szabályozási keret önmagában semmit nem tud elérni; az átmenet alátámasztásához a „büntess és jutalmazz” elven alapuló pénzügyi és gazdasági ösztönzőkre van szükség. Ebben a folyamatban fontos szerep jut a piaci alapú eszközöknek, mint például a környezetvédelmi adóknak, a kibocsátáskereskedelmi rendszernek és a támogatások reformjának. (8)

3.1.2 Ezek az eszközök képesek a piaci tevékenység eredményeinek módosítására, mivel a külső költségek internalizálásával javítják az árjelzések rendszerét, és nagyobb rugalmasságot, illetve támogatást biztosítanak a vállalkozások számára a célok eléréséhez, és ösztönzik a hatékonyságot és az innovációt.

3.1.3 Az EU és a tagállamok kidolgoztak bizonyos eszközöket, például a környezetvédelmi adóreformot, a környezetvédelmi szempontból káros támogatások fokozatos megszüntetését, a kibocsátáskereskedelmi rendszert, valamint a megújuló energiaforrások használatának és a zöld közbeszerzéseknek az ösztönzését. A rendelkezésre álló eszközök elvileg képesek a feladat megoldására. A probléma a jogszabályi végrehajtással, a megfelelő alkalmazással, az ellenőrzéssel és a betartatással van; ennek kapcsán biztosítani kell a társadalmi támogatottságot. Ha ez a lánc nem elegendően fejlett, akkor valós annak a veszélye, hogy az eszközök nem működnek megfelelően, és így az eredmények nem érik el a megfelelő szintet, illetve aránytalan költségek jelentkeznek a háztartásoknál és az iparban. E tökéletlenségek miatt szembeötlő különbségek vannak az egyes tagállamok között az energetikai költségekben.

3.1.4 Amennyiben az EU el akarja érni az alacsony szén-dioxid-kibocsátással kapcsolatos céljait, akkor fel kell gyorsítania az erre irányuló folyamatot és meg kell győznie a közvéleményt. Elő kell mozdítanunk az energiatakarékosságot, és a fosszilis energiahordozókból előállított energiát megújuló energiával kell kiváltanunk – mindkét tényező kulcsfontosságú a zöld gazdaságra való átállásban. A szénalapúról a megújuló forrásokra épülő energiaellátásra való átállás során gondoskodni kell tartalék üzemanyagforrásokról, és köztes fázisokra is szükség van, melyek során többek közt gázt vagy nukleáris energiát használunk. A tagállamok nem alkalmazzák elég határozottan a rendelkezésre álló eszközöket ahhoz, hogy kellően erős lökést adjanak a piacnak a jobb teljesítmény eléréséhez. Olyan fontos eszközöket, mint amilyenek a környezetvédelmi adók például, nem alkalmaznak megfelelő mértékben. Ez nagyrészt azért van így, mert a rendelkezésre álló energiaszerkezet – a földrajzi adottságok, az éghajlat, a természeti erőforrások és a történelmi háttér különbségei miatt – tagállamonként más és más, és ennek megfelelően a tagállamok szén-dioxid-csökkentési cselekvési tervei és a piaci alapú eszközök alkalmazási spektruma is eltérő.

3.1.5 Az EGSZB szerint a megújuló energiának is benne kell lennie az energiaszerkezetben, méghozzá kiemelt helyen, úgy, hogy az garantálja, hogy az energiapolitikák a gazdasági fejlődést és az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való áttérést egyaránt elősegítsék. Mindazonáltal még ha eltérőek is az egyes tagállamok körülményei, az EGSZB szorgalmazza, hogy minél előbb építsék ki teljesen a transzeurópai energiahálózatokat. Ezek a hálózati kapcsolatok értékes többletforrásokkal szolgálhatnak minden egyes nemzeti stratégiához.

3.1.6 A környezetvédelmi politikának szorosan kapcsolódnia kellene a többi szakpolitikai területhez. Az elektromos áram decentralizált előállítása a vidéki területeken számos új munkahelyet teremthet. A környezetvédelmi politika és a regionális politika, illetve a regionális alapok összekapcsolása lényegesen javíthatná a vidéki területeken élők életminőségét.

3.2 A környezetvédelmi adók

3.2.1 Ezek mögött az adók mögött az az elképzelés áll, hogy a környezetszennyező gazdasági tevékenységeket meg kell adóztatni a piaci árakban nem tükröződő tényleges gyártási és fogyasztási költségek láthatóvá tétele érdekében, a „szennyező fizet” elvvel összhangban. Ez a helyzet például Lengyelországban, ahol a szennyező vállalatoknak be kell fizetniük a nemzeti környezetvédelmi és vízgazdálkodási alapba, amelyből támogatásokat adnak fenntarthatósági programokhoz. Az EU-ban a közvetlen és közvetett adók kivetésének a joga a tagállamok hatáskörébe tartozik. Csak nagyon kevés tagállamban vannak külön környezetvédelmi adók; de több jó példa is akad (pl. Finnországban, Svédországban, Dániában, Hollandiában, Németországban, az Egyesült Királyságban, Szlovéniában, Észtországban). Az adóátrendezések mértéke tagállamonként változik; az ebben érintett pénz összegét évi több mint 25 milliárd euróra becsülik. (9)

3.2.2 A környezetvédelmi adók néhány tagállamban elért sikere ellenére a környezetvédelmi adóreform még nem használta ki a benne rejlő teljes potenciált, amely széles körű változást hozhat a költségvetési politikákban. Hangsúlyozni kell, hogy a környezetvédelmi adóreform hatalmas lehetőségeket kínál, különösen a foglalkoztatás javítására irányuló intézkedések részeként. Ha Hedegaard biztos mottóját – „Azt adóztasd, amit elégetsz, ne azt, amit megkeresel!” – átültetjük a gyakorlatba, és az adóterhek a munkavégzésről az erőforrás-felhasználásra kerülnek át, akkor a munkáltatók munkaerőköltségei csökkennek és könnyebb lesz új munkahelyeket létrehozni, nemcsak a zöld piaci résekben, hanem számos gazdasági ágazatban. A környezetvédelmi adóreform az államháztartások költségvetési konszolidációt célzó általános szerkezetváltásának sarokköve kellene hogy legyen. Természetesen egy ilyen jellegű reform összességében nem növelheti az adóterheket, és az is fontos, hogy költséghatékony és ökohatékony legyen. El kell kerülni, hogy az energiaárak növekedése nagyobb legyen annál, mint amit energiahatékonysággal meg lehet takarítani.

3.2.3 A környezetvédelmi adóreform elősegítheti a költségvetési hiányok megszűnését is. A környezetvédelmi adók úgy képesek hozzájárulni a költségvetési konszolidációhoz, hogy kisebb negatív hatást fejtenek ki a gazdasági növekedésre és a foglalkoztatásra, mint más közvetlen vagy közvetett adók, például a jövedelemadó vagy a héa. (10) Az éves növekedési jelentésben és az európai szemeszter során az Európai Bizottságnak jobban figyelembe kellene vennie a környezetvédelmi adóreformok előnyeit.

3.3 A káros támogatások fokozatos megszüntetése

3.3.1 Az EU 2020-ig fokozatosan meg kívánja szüntetni a környezetvédelmi szempontból káros támogatásokat (EHS). (11) Az Európai Bizottság 2006-ban és 2009-ben tett erre ígéretet. Majd – szintén 2009-ben – a G-20-ak csúcstalálkozóján is megállapodtak arról, hogy megkezdik „az alacsony hatékonyságú fosszilis tüzelőanyagoknak nyújtott, a pazarló fogyasztást ösztönző támogatások” fokozatos megszüntetését. Ez a kötelezettségvállalás szerepel az Ázsiai és Csendes-óceáni Gazdasági Együttműködés keretében és a Rio+20 konferencia eredményei között is. Mindezen ígéretek ellenére nem történt megfelelő mértékű előrelépés.

3.3.2 Globális szinten az OECD jelentést készített a tagországokban nyújtott, környezetvédelmi szempontból káros támogatásokról: évente összesen 55–90 milliárd dollárnyi közvetlen költségvetési támogatást és adókedvezményt biztosítanak a fosszilis tüzelőanyagok számára. (12) Az IEA (Nemzetközi Energiaügynökség) úgy számol, hogy a fosszilis tüzelőanyagoknak világszinten nyújtott támogatások elérik az 523 milliárd amerikai dollárt, és ezeket „első számú közellenség”-nek nevezi. (13) A Világbank becslései szerint a fosszilis tüzelőanyagok éves támogatása mintegy 775 milliárd amerikai dollár. Amennyiben nem változik a politika, a fosszilis tüzelőanyagok támogatása néhány éven belül az egekbe szökik majd, és rengeteg további problémát fog okozni. A támogatások 2020-ig történő fokozatos megszüntetésének hatására az energiakereslet jelentősen csökkenni fog, a szén-dioxid-kibocsátás pedig 1,7 gigatonnával mérséklődik, és emelkedik a kormányok bevétele.

3.3.3 Nem állnak rendelkezésre átfogó adatok az EU-ban a fosszilis tüzelőanyagok számára mindeddig biztosított támogatásokról, a különböző forrásokból származó adatok eltérőek. Az általános kép erőteljes támogatásukról árulkodik. Uniós szinten a fosszilis tüzelőanyagok támogatására évente mintegy 68,8 milliárd eurót költenek, ebből 26 milliárd euró közvetlen támogatás, 42,8 milliárd euró pedig az az összeg, amelyet a tagállamok és polgáraik a káros társadalmi és egészségügyi hatások miatt kénytelenek kifizetni. (14) A környezetre káros támogatásokat nem az egészség és a környezet tudatos károsítása érdekében vezették be; ennek más, pozitív céljai voltak, például olcsó energia biztosítása helyi forrásokból vagy munkahelyteremtés. Az EGSZB arra ösztönzi a tagállamokat, hogy sürgősen vizsgálják meg, még mindig kívánják-e ezeknek a céloknak a támogatását, és ha igen, akkor azt hogyan tehetnék meg környezetbarát módon. Egy lehetséges kiindulási pont egy uniós szintű leltár lenne, amely áttekintést nyújtana az ilyen támogatásokról.

3.3.4 Az állami költségvetésekből nyújtott közvetlen támogatásokon és az externális egészségügyi költségeken kívül figyelembe kell még venni a fosszilis tüzelőanyagok elégetésével a környezetre kifejtett káros hatások további költségeit is, így például a környezeti károk és a globális felmelegedés által okozott heves viharok és áradások utólagos költségeit. Ezek a „külső költségek” a „szennyező fizet” elvének nem megfelelő alkalmazásából adódnak. A Német Szövetségi Környezetvédelmi Hivatal szerint a szén-dioxid-kibocsátás tonnánkénti externális költsége mintegy 80 euró, (15) ami 290 milliárd eurónyi többletköltséget jelent abból kiindulva, hogy a tüzelőanyagok elégetésével kapcsolatos tevékenységek 3 652 milliárd tonnányi szén-dioxid-kibocsátást okoznak. (16) Az atomerőműveket összesen 35 milliárd euróval támogatja az EU, de ebben nincs benne a baleseti kockázat fedezésének és a hulladéklerakásnak a költsége. A megújuló energiák jelenleg évi 30 milliárd euró közvetlen támogatásban részesülnek.

3.3.5 A fenti egyenlőtlenségek ellenére a megújuló energiák technológiája rohamosan fejlődik, és az utóbbi években a megújuló energia ára gyorsan csökkent (a fotovoltaikus panelek ára 85 %-kal csökkent), és az ágazat rengeteg új munkahelyet teremtett, míg a fosszilis energia ára változatlanul magas. 2013 októberében az energiaágazat érdekcsoportjai megálljt parancsoltak a megújuló energiák támogatásának, és az atomenergiának nyújtott támogatások növelését sürgették. Ha ez megtörténik, akkor a megújuló energiák az egyenlő versenyfeltételek teljes hiánya miatt nem lesznek majd képesek felvenni a versenyt más energiaellátási rendszerekkel.

3.3.6 Nem minden támogatás káros. Olyan helyzetekben, amikor új technológiák kidolgozására van szükség a jövő fenntarthatóbb gazdaságának támogatásához, hasznos lehet a támogatásnyújtás a kezdeti kutatás, fejlesztés és infrastruktúraépítés elősegítése érdekében, amíg az új technológiák maguk is megállják a helyüket a piacokon. Az ilyenfajta támogatás kulcsfontosságú szerepet játszott a megújuló energia fejlesztésének kezdeti szakaszaiban, és továbbra is szükséges, amíg a megújuló energiák nem honosodnak meg teljes mértékben versenyképes jövőbeli energiaforrásként.

3.3.7 Az erőforrás-hatékony Európa megvalósításának ütemterve szerint a tagállamoknak egy meghatározott módszertan alapján 2012-re már azonosítaniuk kellett volna a legfontosabb, környezetvédelmi szempontból káros támogatásokat, továbbá el kellett volna készíteniük ezek fokozatos megszüntetésének terveit és ütemezéseit, és nemzeti reformprogramjaik részeként jelentést kellett volna tenniük minderről. Ezeket a lépéseket nem hajtották végre kielégítő mértékben. A Környezetvédelmi Főigazgatóság egyik 2012-es tanulmánya áttekinti az EU-ban a környezetvédelmi szempontból káros támogatásokat, (17) és ütemtervet javasol azok felülvizsgálatára. Az Európai Bizottságnak fontolóra kellene vennie ezen eszköz alkalmazását a jelenlegi európai szemeszter során.

3.4 A kibocsátáskereskedelmi rendszer

3.4.1 Az EU kibocsátáskereskeselmi rendszere (EU ETS) Európa legfontosabb gazdasági eszköze, amely a „kibocsátáskorlátozás és -kereskedelem” elvén alapul, és az üvegházhatású gázok kibocsátásának mérséklésére törekszik. A rendszer célja, hogy erőteljesen ösztönözze a vállalatokat, hogy fordítsanak erőforrásokat az üvegházhatás megelőzésére, ugyanakkor rugalmasságot biztosít számukra a tekintetben, hogy ezt a leghatékonyabb módon tegyék.

3.4.2 Az EU ETS jelenleg a kínálat és a kereslet egyensúlyának a felbomlásával küzd, és emiatt nincs elegendő pénzügyi ösztönzés az alacsony szén-dioxid-kibocsátású technológiákba történő beruházásokhoz. A kibocsátási egységek túlkínálata jórészt a váratlanul súlyos gazdasági válság, valamint a nemzetközi jóváírások nagymértékű használatának az eredménye. Mihamarabb szükséges az ETS strukturális reformja, hogy erős ösztönzőként működhessen az alacsony szén-dioxid-kibocsátású beruházások számára. A felesleges kibocsátási egységeket ki kell vonni a piacról, a megmaradó jogokat pedig össze kell kapcsolni a jövőbeli szén-dioxid-kibocsátáscsökkentési célokkal, melyek az EU céljának eléréséhez – az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság 2050-ig történő megvalósításához – szükségesek. Egy ilyen reform során figyelembe kellene venni annak technológiai kivitelezhetőségét és gazdasági életképességét is a különböző iparágakban, és számba kell venni a lehetséges nem kívánt következményeket.

3.5 A szén-dioxid-kibocsátás határokon történő kiigazítása

3.5.1 A CO2-kibocsátásáthelyezés problémájának kezelése érdekében olyan további lépésekre van szükség, mint például a szén-dioxid-kibocsátás határokon történő kiigazítása, melynek célja a szén-dioxid-kibocsátás egyenlő versenyfeltételek biztosítása melletti mérséklése. E rendszer keretében a behozott termékek ára a határokon a rájuk kiszámított kibocsátási tömeg alapján emelkedik. Egy nemrégiben készült tanulmány (18) modelljei azt mutatják, hogy ez a kiigazítási eszköz az érintett ágazatokban jelentős mértékben képes csökkenteni a szén-dioxid-kibocsátás áthelyezését.

3.5.2 Ugyanakkor ezt a kiigazítási mechanizmust a jelenleg tervezett formában Európa néhány fontosabb kereskedelmi partnere nem támogatja. Ezt a kérdést a WTO keretében kell megvitatni. A szerződés lehetővé teszi az ilyen „nem kereskedelmi jellegű” kérdések mérlegelését. Az ehhez kapcsolódó, a szén-dioxid-árakról való globális megállapodás híján jelentkező nehézségeket nem szabad alábecsülni. Ezek az aggályok az eszköz hatékonyabb kialakításával megszüntethetők lehetnek. A szén-dioxid-adók határokon történő kiigazításának a lényege nem egy dömpingellenes eszköz létrehozása, hanem egy globális, fenntartható éghajlati politikához történő hozzájárulás, amennyiben ezt a mechanizmust jól megtervezik.

3.6 A fenntartható energia támogatása

3.6.1 A megújuló energiák előmozdítása az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságra való átállás egyik alapvető eleme. A piaci alapú eszközök ebben fontos szerepet játszhatnak. Ezeknek az eszközöknek a bevezetése a tagállamok feladata, melyek közül többen is elfogadtak különféle eszközöket a megújuló energiák támogatására: ide tartoznak a beruházási támogatások és operatív támogatások, ideértve a garantált átvételi árak rendszerét is. A tapasztalatok számos tagállamban azt mutatják, hogy ez utóbbi rendszer eredményezte a megújuló energiák termelésének a legnagyobb mértékű emelkedését, gyakran garantált és bőséges megtérülést biztosítva a beruházások számára.

3.6.2 Fontos azonban, hogy a megújuló energiatípusok elterjedésének ösztönzését szolgáló átvételi árakat ne kizárólag az energiaárak általános emelésével finanszírozzák, mivel ebben az esetben fennáll annak a veszélye, hogy a közhangulatot a tarifa és maguk a megújuló energiaforrások ellen fordítják. Sajnálatos módon ez sok helyen így történt, és a negatív közhangulat veszélye nagyon is valóságos. Sürgős korrekciós intézkedésekre van szükség a polgárok „zöld forradalom” iránti támogatásának megszilárdítása érdekében.

3.6.3 Az, hogy a tagállamok különféle támogatási rendszereket alkalmaznak, fokozza az európai energiapiac széttagoltságát. Az EGSZB támogatja a piaci alapú eszközök alkalmazását, melyek elősegítik a tagállami rendszereknek az európai energiapiacba történő integrálódását. Az együttműködési mechanizmusoknak a megújuló energiákról szóló 2009. évi irányelvben leírtak szerinti alkalmazása létfontosságú az uniós szinergiáknak a villamosenergia-piacon történő jobb alkalmazása érdekében is. (19)

3.7 Piaci alapú eszközök a gépjárműiparban

3.7.1 A gépjárműipar általában véve jó példa a piaci alapú eszközök sikeres alkalmazására. Az átállás célja a szénhidrogén üzemanyagok használatának csökkentése és végül megszüntetése az ágazatban. A stratégia négy elemből áll: szabályozás, technológia, infrastruktúra és piaci alapú eszközök. A szabályozás az üzemanyag-hatékonyság javítására és a belső égésű motorral üzemelő új járművek kibocsátásának csökkentésére szolgál. A technológia lehetővé teszi a szénhidrogénekre vonatkozó jogszabályoknak való megfelelést és az elektromos járművek kifejlesztését. Ahogyan az elektromos járművek egyre szélesebb körben elterjednek, szükségessé válik egy mérőegységekkel ellátott feltöltőállomásokat, akkumulátorcserét stb. biztosító infrastruktúra kiépítése, amely leképezi és végül helyettesíti majd a jelenlegi, szénhidrogén-ellátást biztosító infrastruktúrát. Hasonlóan a szabályozáshoz, a technológiához és az infrastrukturális fejlesztésekhez, a piaci alapú eszközök is meghatározó szerepet játszhatnak az átállásban.

3.7.2 A piaci alapú eszközök alkalmazása legszembetűnőbben a szénhidrogén alapú üzemanyagokra kivetett adók emelkedésében nyilvánul meg. Ennek hatására a belső égésű motorral üzemelő járművek tulajdonosai kisebb, üzemanyag-hatékonyabb járművek, valamint tömegközlekedési eszközök és kerékpárok használatára tértek át. A belső égésű motorral üzemelő járművekre vonatkozó adózási szabályokat is úgy módosították, hogy ösztönözzék az üzemanyag-hatékony járművek vásárlását és használatát, a vételárra kivetett adók vagy a gépjárműhasználatra kivetett éves adók révén. Ugyanezt a differenciált gépjárműadó-rendszert alkalmazzák az elektromos járművek támogatására is, azonban az ilyen járművek széles körű elterjedésének még számos egyéb akadálya van.

3.8 Zöld közbeszerzés

3.8.1 Az EU GDP-jéből történő 16 %-os részesedésével a közbeszerzés jelentős piaci szereplő. A zöld közbeszerzés ezért fontos eszköz a környezetbarát termékek és szolgáltatások ösztönzése terén. Az Európai Bizottság az utóbbi években – a fenntartható termelésről és fogyasztásról szóló cselekvési terve, valamint a zöld közbeszerzésről szóló közleménye révén – igyekezett az iránymutatások és a támogatások átfogó rendszerét kidolgozni. A tagállamok teljesítményének értékelése alapján azt az indikatív célt tűzte ki, hogy 2010-re az összes kiadás 50 %-a legyen környezetbarát. Ennek elérésétől még messze vagyunk, ezért e célnak nagyobb hangsúlyt kellene kapnia a tagállamok cselekvési terveiben.

3.9 A magánszektor befektetései

3.9.1 A termelés és fogyasztás fenntarthatóbb modelljére való átállás az energiaszektorban és egyéb ágazatokban a gazdaság alapvető szerkezeti átalakítását feltételezi. Ez nem valósítható meg kizárólag kormányok és kormányzati politikák révén, hanem széles körű társadalmi szerepvállalást követel meg az adott problémák tekintetében és átfogó együttműködési párbeszédet az összes érintett érdekcsoporttal a konszenzuskeresés és a szükséges változtatások iránti elkötelezettség biztosítása érdekében. Az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság ütemterve szerint a magán- és a közszférának évente további 270 milliárd eurót kell befektetnie a következő négy évtizedben. Ezeknek a beruházásoknak az egyharmada finanszírozható közpénzekből, a további kétharmad részt a magánszektornak kell biztosítania. Ezek hosszú távú befektetések; az Európai Bizottság ezeket központi kérdésnek tekinti ahhoz, hogy az EU ismét tovább tudjon lépni az intelligens, fenntartható és inkluzív gazdaság irányába, például az európai hosszú távú befektetési alapok (EHTBA-k) és az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz révén.

3.9.2 Az OECD egyik 2012-es környezetvédelmi munkadokumentumában megfogalmazott ajánlása szerint az alacsony szén-dioxid-kibocsátású és az éghajlatváltozás hatásaival szemben ellenállóképes infrastruktúrába és a zöld növekedésbe történő beruházások lehetővé tétele érdekében a kormányoknak átfogó, stratégiai infrastruktúraterveket kellene kidolgozniuk, a nemzeti éghajlatváltozási célokkal szoros összhangban. Az Európai Bizottságnak a fenntartható jövő érdekében lehetőség szerint ilyen befektetési környezetet kellene teremtenie az EHTBA-k számára is. Ennek kapcsán az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz és az EHTBA-k befektetési prioritásait összhangba kellene hozni az alacsony szén-dioxid-kibocsátású, versenyképes gazdaság 2050-ig történő megvalósításának ütemtervében, a 2050-ig szóló energiaügyi ütemtervben, az alkalmazkodási stratégiában, továbbá a most tárgyalás alatt álló, 2030-ig szóló éghajlat-változási és energiacsomagban foglalt célokkal.

3.9.3 Az ilyen jellegű alapok megkönnyítenék ezt a fajta befektetési formát. Mivel a finanszírozandó eszközök hosszú távú természete az intézményi nagybefektetők felelősségének felel meg, ezek az alapok a tőkepiacokról is vonzhatnak forrásokat. Fontos azonban, hogy ezek a befektetések vonzóak legyenek azáltal, hogy alacsony a kockázat (elsősorban a szabályozási), elegendő profittal lehet számolni és a támogatott projektek pénzügyileg és műszakilag is szilárd alapokon állnak.

3.9.4 Szükség van a tőkepiaci forrásokat vonzó innovatív alapokra és pénzügyi eszközökre. A bankszektor ugyanakkor továbbra is jórészt hagyományos hitelviszonyt megtestesítő eszközökkel fogja az európai gazdaságot támogatni. A banki normák környezetbarátabbá tétele ezért alapvető követelményként jelenik meg, ha a magánfinanszírozások súlypontját a hagyományos befektetésekről az alacsony szén-dioxid-kibocsátású és az éghajlatváltozás hatásaival szemben ellenállóképes projektekbe történő befektetések felé kívánjuk eltolni. Az éghajlat-változási és energiaügyi célok elérése érdekében innovatív pénzügyi eszközök révén mozgósítani kell a magánfinanszírozást a beruházásokhoz, különben ezekre nem fog sor kerülni.

Kelt Brüsszelben, 2014. március 25-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Henri MALOSSE

(1) SWD(2013) 439 final.

(2) Európai Bizottság: Energy Economic Developments in Europe (European Economy, 2014/1).

(3) Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – A fenntartható növekedést, az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaságot és az ipari szerkezetváltást szolgáló üzleti modellek, HL C 133., 2013.5.9., 8. o.

(4) Az Európai Bizottság közleménye – Erősebb európai ipart a növekedés és a gazdasági fellendülés érdekében (COM(2012) 582 final).

(5) Az Európai Bizottság közleménye – Éghajlat- és energiapolitikai keret a 2020–2030-as időszakra (COM(2014) 15).

(6) Az Európai Bizottság közleménye – Út a munkahelyteremtő fellendülés felé (COM(2012) 173 final).

(7) Az Európai Bizottság közleménye – Energiaárak és –költségek Európában (COM(2014) 21 final).

(8) Zöld könyv a környezetvédelmi és a kapcsolódó politikai célokra szolgáló piaci alapú eszközökről (COM(2007) 140 final).

(9) Európai Környezetvédelmi Politikai Intézet (IEEP), Reforming environmental taxes and harmful subsidies: challenges and opportunities [A környezetvédelmi adók és a káros támogatások reformja: kihívások és lehetőségek].

(10) Vivid Economics, Carbon taxation and fiscal consolidation: the potential of carbon pricing to reduce Europe’s fiscal deficits [Élénk gazdaságok, szén-dioxid-adóztatás és költségvetési konszolidáció: a szén-dioxid-árazás lehetőségei az európai költségvetési hiányok mérséklésében], az Európai Éghajlatvédelmi Alapítvány és az Európai Zöld Költségvetés számára készült jelentés, 2012. május.

(11) Az Európai Parlament és a Tanács 1386/2013/EU határozata (2013. november 20.) a 2020-ig tartó időszakra szóló általános uniós környezetvédelmi cselekvési programról.

(12) OECD, Fossil fuel subsidies: billions up in smoke? [A fosszilis tüzelőanyagok támogatása: füstbe ment milliárdok?], 2013.

(13) Európai Szélenergia Szövetség, sajtóközlemény, 2013. február 4.

(14) A közvetlen támogatásokról szóló adatok a következő kiadványokból származnak: OECD (2013), Inventory of Estimated Budgetary Support and Tax Expenditures for Fossil Fuels [A fosszilis tüzelőanyagokkal kapcsolatos becsült költségvetési támogatások és adókiadások jegyzéke] 2013, OECD, IVM Institute for Environmental Studies (Környezetvédelmi Tanulmányok Intézete) (2013), „Budgetary support and tax expenditures for fossil fuels: an inventory for six non-OECD EU countries” [A fosszilis tüzelőanyagokkal kapcsolatos költségvetési támogatások és adókiadások: hat nem OECD-tag uniós országról készített jegyzék]; az egészségre gyakorolt hatásokról szóló adatok a HEAL (Health and Environment Alliance) egy 2013. évi jelentéséből származnak: The unpaid health bill – how coal power plants make us sick [A kifizetetlen egészségügyi számla – hogyan betegítenek meg a széntüzelésű erőművek], lásd a Süddeutsche Zeitung 2013. október 14-i számában megjelent cikket is: http://www.sueddeutsche.de/wirtschaft/foerderung-der-energiebranche-oettinger-schoent-subventionsbericht-1.1793957.

(15) Német Szövetségi Környezetvédelmi Hivatal: Schätzung der Umweltkosten in den Bereichen Energie und Verkehr [Az energiaipar és a közlekedés területén jelentkező környezeti költségek becslése].

(16) Forrás: EU energy in figures – statistical pocketbook 2013 [Az EU energiaágazata számokban – statisztikai zsebkönyv, 2013]: 1 412 millió tonna az energiaiparban, 577 millió a feldolgozóiparban és az építőiparban.

(17) Európai Környezetvédelmi Politikai Intézet (IEEP): Study supporting the phasing-out of environmental harmful subsidies [Tanulmány a környezetvédelmi szempontból káros támogatások fokozatos megszüntetésének elősegítéséről], 2012. október.

(18) Vivid Economics, Carbon taxation and fiscal consolidation: the potential of carbon pricing to reduce Europe’s fiscal deficits [Élénk gazdaságok, szén-dioxid-adóztatás és költségvetési konszolidáció: a szén-dioxid-árazás lehetőségei az európai költségvetési hiányok mérséklésében], az Európai Éghajlatvédelmi Alapítvány és az Európai Zöld Költségvetés számára készült jelentés, 2012. május.

(19) SWD(2012) 164 final.