Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának nyomon követésére és bejelentésére, valamint az éghajlatváltozással kapcsolatos egyéb információknak a nemzeti és uniós szintű bejelentésére szolgáló rendszerről /* COM/2011/0789 végleges - 2011/0372 (COD) */





INDOKOLÁS 1. A JAVASLAT HÁTTERE A Bizottság a tagállamokkal és az érdekeltekkel folytatott átfogó konzultációt, valamint egy hatásvizsgálatot követően javasolja az Európai Parlament és a Tanács 280/2004/EK határozatával[1] létrehozott nyomon követési rendszer felülvizsgálatát. A javaslat célja – az Unió és a tagállamok jelenlegi és a jövőben létrejövő, éghajlatváltozásról szóló nemzetközi megállapodásaiban foglalt kötelezettségvállalásainak és kötelezettségeinek betartása, az éghajlatváltozásra és a megújuló energiaforrásokra vonatkozó csomagban foglalt jogi kötelezettségek teljesítése, valamint az éghajlatváltozás mérséklését és az ahhoz való alkalmazkodást célzó eszközök uniós szintű támogatása érdekében – a meglévő nyomon követési és jelentéstételi rendszer továbbfejlesztése. A Bizottság a jogszabályok és a címzettek bővebb köre és a nyomon követési rendszer műszaki és harmonizált jellege miatt, valamint a végrehajtás elősegítése érdekében javasolja, hogy a 280/2004/EK határozatot rendelet váltsa fel. · A javaslat okai és céljai Az ENSZ Éghajlat-változási Keretegyezményének (UNFCCC) – amelyet az Európai Közösség részéről az Egyesült Nemzetek éghajlatváltozási keretegyezményének megkötéséről szóló, 1993. december 15-i 94/69/EK tanácsi határozattal[2] hagytak jóvá – célja, hogy olyan szinten stabilizálják az üvegházhatást okozó gázok koncentrációját a légkörben, amely meggátolja az éghajlati rendszerre gyakorolt káros, emberi eredetű hatást. E célkitűzés elérése érdekében az általános éves globális felszíni középhőmérséklet‑emelkedés mértéke legfeljebb 2 °C-kal haladhatja meg az iparosodás előtti szinteket. Az Éghajlat-változási Kormányközi Testület (IPCC) negyedik értékelő jelentése szerint a fenti cél elérése érdekében az üvegházhatást okozó gázok globális kibocsátása 2020 után nem növekedhet tovább. Az Unió által 2002. május 31-én ratifikált Kiotói Jegyzőkönyv[3] 2005. február 16-án lépett hatályba. A jegyzőkönyv az üvegházhatásúgáz-kibocsátás csökkentése és korlátozása tekintetében (Málta és Ciprus kivételével) az Unióra és a tagállamokra nézve kötelező érvényű célokat állapít meg. Az Európai Tanács 2007. márciusi ülésén határozottan elkötelezte magát amellett, hogy az Európai Unió 2020-ig legalább 20 %-kal, illetve – amennyiben más fejlett országok is vállalják a kibocsátás hasonló mértékű csökkentését, valamint a gazdaságilag fejlettebb fejlődő országok lehetőségeikhez mérten szintén megfelelően hozzájárulnak a folyamathoz – 30 %‑kal az 1990. évi szint alá csökkenti a teljes üvegházhatásúgáz-kibocsátást. Az éghajlatváltozásra és a megújuló energiaforrásokra vonatkozó, 2008 decemberében elfogadott csomag a 20 %-os csökkentésre vonatkozó célkitűzéseket jogszabályba foglalta. Ezek a célkitűzések abban a 2/CP.15 határozatban (a „koppenhágai megállapodás”) is szerepelnek, amelyet az Unió és a tagállamok 2010. január 28-án hagytak jóvá. A 280/2004/EK határozat (a továbbiakban: a nyomon követési rendszerről szóló határozat) célja a Montreáli Jegyzőkönyv által nem szabályozott összes, üvegházhatást okozó gáz emberi eredetű forrásokból való kibocsátásainak és nyelők általi eltávolításának nyomon követésére, a tagállamoknak az UNFCCC és a Kiotói Jegyzőkönyv alapján fennálló kötelezettségei terén elért előrelépés értékelésére, az UNFCCC és a Kiotói Jegyzőkönyv által előírt jelentéstételi kötelezettségek végrehajtására, valamint az UNFCCC titkárságára küldött uniós és tagállami jelentések időben történő beérkezésének, azok teljességének, pontosságának, következetességének, egymással való összehasonlíthatóságának és átláthatóságának biztosítására szolgáló rendszer létrehozása. A javasolt felülvizsgálat célja a következő: – a nyomon követési rendszerre vonatkozó rendeletben szerepeljenek azok az ÜHG‑kibocsátással és a fejlődő országoknak biztosított pénzügyi és műszaki segítségnyújtással összefüggő jelentéstételi kötelezettségek, amelyek az UNFCCC, a Kiotói Jegyzőkönyv és az ezek alapján elfogadott későbbi határozatok értelmében fennállnak; – segítségnyújtás az Unió és a tagállamok számára a kibocsátáscsökkentési kötelezettségeik teljesítésében és az éghajlatváltozásra és a megújuló energiaforrásokra vonatkozó csomag végrehajtásában; – az éghajlatváltozás mérséklését és az ahhoz való alkalmazkodást célzó eszközök kidolgozásának támogatása. Ez a javaslat a 280/2004/EK határozatot, illetve végrehajtási rendelkezéseit, azaz a 2005/166/EK határozatot[4] követő hat év tapasztalatai, valamint a különféle UNFCCC‑előírások végrehajtása során szerzett tapasztalatok alapján továbbfejleszti az ÜHG‑kibocsátásra vonatkozó nyomon követési és jelentéstételi követelményeket. · Háttér-információk A nyomon követési rendszerről szóló határozat felülvizsgálatára irányuló igény indokai a következők: – Az üvegházhatást okozó gázok Közösségen belüli kibocsátásának nyomon követésére szolgáló rendszerről és a Kiotói Jegyzőkönyv végrehajtásáról szóló 280/2004/EK határozat és végrehajtási rendelkezései az ÜHG-kibocsátásnak a nyomon követésére, a bejelentésére és az ellenőrzésére szolgáló legfőbb eszközök. Részletes előírásokat tartalmaznak az üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátására és nyelők általi eltávolítására vonatkozó jelentéstétellel, a kibocsátáscsökkentésre irányuló nemzeti programokkal kapcsolatos információszolgáltatással, az ÜHG-kibocsátás előrejelzésével, valamint az UNFCCC követelményeivel összhangban lévő, éghajlat-változási politikákkal és intézkedésekkel kapcsolatban. – Az ezen két határozat végrehajtása során szerzett hatéves tapasztalat, valamint a nemzetközi egyeztetések és a különféle UNFCCC-előírások végrehajtása során szerzett ismeretek rámutattak, hogy vannak még olyan területek, amelyekben jelentős előrelépést lehet elérni. A kibocsátás csökkentését elősegítő uniós és tagállami szintű intézkedések megerősítésére, valamint a jelenlegi és új nemzetközi és belföldi kötelezettségek, többek között az Európa 2020 stratégia teljesítésére irányuló igényhez ezenkívül továbbfejlesztett nyomon követési és jelentéstételi rendszerre van szükség. – Az üvegházhatást okozó gázok légköri koncentrációjának emelkedése miatt bekövetkező globális éghajlatváltozás egyre fokozódó veszélye kapcsán felmerülő aggodalmak kezelése érdekében az Unió számos szakpolitikát és intézkedést tervez és vezet be az éghajlatváltozás hatásainak mérséklésére. Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátására vonatkozó megbízható nyomon követési, értékelési, jelentéstételi és ellenőrzési keret fontos része ennek a folyamatnak, mivel lehetővé teszi az Európai Unió számára a jövőbeli szakpolitikák hatékonyabb kidolgozását és végrehajtását, valamint annak értékelését és bemutatását, hogy az Unió a vállalt kötelezettségeinek eleget tesz. – Az Unió és a tagállamok az Egyesült Nemzetek Éghajlat-változási Keretegyezménye Feleinek 15., Koppenhágában megrendezett Konferenciáján (COP 15) kötelezettséget vállaltak arra, hogy a fejlődő országok számára jelentős mértékű, gyors és hosszú távú finanszírozást és technológiai támogatást biztosítanak az éghajlatváltozás kezelése érdekében. A COP 16 cancúni ülésén az országok megállapodtak abban (1/CP. 16. határozat 40. bekezdése), hogy az UNFCCC alapján valamennyi fejlett ország jóváhagyja a keretegyezményben részes fejlődő országoknak nyújtott pénzügyi, technológiai és kapacitásépítési támogatásról szóló jelentéstételt. A kibővített jelentéstétel fontos szerepet tölt be abban, hogy elismerjék az Unió és a tagállamok igyekezetét a kötelezettségeik teljesítése érdekében. A nyomon követési rendszerről szóló határozat felülvizsgálata elsősorban a következő kérdésekkel fog foglalkozni: (1) A meglévő, az ÜHG-kibocsátásra és az éghajlatváltozás mérséklését elősegítő intézkedésekre vonatkozó nyomon követési és jelentéstételi rendszer nem alkalmas az UNFCCC alapján születő új jogszabályok és új nemzetközi fejlemények eredményeként létrejövő új követelmények bevezetésére. Az éghajlatváltozásra és a megújuló energiaforrásokra vonatkozó, a Tanács és az Európai Parlament által 2009-ben elfogadott csomag új nyomon követési és jelentéstételi követelményeket vezetett be a tagállamok számára. Ezeket a követelményeket a megvalósítás érdekében be kell építeni a meglévő nyomon követési és jelentéstételi rendszerbe. Az UNFCCC keretében létrejött „cancúni megállapodások” (1/CP. 16. határozat) a Kiotói Jegyzőkönyv rendszerének folytatásaként szintén megkövetelik az üvegházhatást okozó gázok kibocsátására és az éghajlatváltozás mérséklését elősegítő intézkedésekre vonatkozó jelentéstételi rendszer továbbfejlesztését. (2) Uniós szinten nem áll rendelkezésre elegendő adat a jövőbeli szakpolitikák kidolgozásához és végrehajtásához. Az ÜHG-kibocsátás csökkentése és az uniós szintű intézkedések végrehajtása szempontjából igen fontos területeken/ágazatokban jelenleg egyáltalán nincs vagy nem áll rendelkezésre elegendő adat hatékony szakpolitikák kidolgozásához és végrehajtásához. Ezek a területek a következők: a) a tengeri szállítás, b) a légi közlekedés, c) a földhasználat, földhasználat-megváltoztatás és erdőgazdálkodás (LULUCF), valamint d) az alkalmazkodás. (3) A jelenlegi nyomon követési és jelentéstételi rendszer az ÜHG-kibocsátással és az éghajlatváltozás mérséklését elősegítő intézkedésekkel foglalkozik, és nem veszi figyelembe, s így nem is biztosítja az UNFCCC alapján a fejlődő országoknak nyújtandó pénzügyi és technológiai támogatásból eredő új kötelezettségek teljesítését. Az Unió nemzetközi kötelezettséget vállalt arra, hogy az éghajlatváltozás kezelése érdekében jelentős mértékű, gyors és hosszú távú finanszírozást és technológiai támogatást biztosítson a fejlődő országok számára. A támogatás formájával és összegével kapcsolatos áttekinthető és széles körű tájékoztatás nélkülözhetetlen ahhoz, hogy biztosítani lehessen az Unió jelenlétét, az éghajlatváltozással kapcsolatos üzenetének hatékony eljuttatását és hitelességét a nemzetközi partnerek felé. A fenti problémák miatt más országok gyakran komoly kritikákat fogalmaztak meg azzal kapcsolatban, hogy az Unió és a tagállamok nem teljesítik a vállalt kötelezettségeiket, amit orvosolni kell. (4) A kibocsátáskorlátozási célkitűzés, különösen az Európa 2020 stratégia célkitűzései irányába tett előrelépés ellenőrzéséhez további adatokra és információkra van szükség. Az Európa 2020 stratégia, az Unió növekedést és foglalkoztatást célzó új, integrált gazdaságpolitikai stratégiája kiemelt célkitűzései között szerepelnek az uniós és nemzeti kibocsátáskorlátozási célok. (5) A nyomon követési rendszerről szóló határozat alapján szolgáltatott információk átláthatatlanok, nem érkeznek be időben, nem konzisztensek, nem teljesek és egymással nem összehasonlíthatók. A nemmegfelelések utóbbi években tapasztalt magas aránya arra utal, hogy a meglévő nyomon követési és jelentéstételi rendszer átláthatóságát, pontosságát, konzisztenciáját és hatékonyságát javítani lehetne. (6) A tapasztalatok azt mutatják, hogy a jelenlegi jelentéstételi követelményeket sürgősen egyszerűsíteni és racionalizálni kellene. A nyomon követési rendszerről szóló határozat végrehajtása során szerzett tapasztalatok azt mutatják, hogy bizonyos jelentéstételi követelmények nem a várt eredményeket hozták, vagy az információkat nem a tervek szerint használták fel. Arra is rámutattak, hogy a jelentéstételi eszközök közötti kapcsolatokat javítani lehetne. · Meglévő rendelkezések a javaslat által érintett területen A jelenlegi nyomon követési rendszer a 280/2004/EK határozat alapján jött létre, amely ezen javaslat értelmében hatályát veszti. · Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival és célkitűzéseivel A nyomon követési rendszerről szóló határozat felülvizsgálata: – hozzájárul az éghajlatváltozásra és a megújuló energiaforrásokra vonatkozó csomag globális ÜHG-kibocsátásnak a csökkentésére irányuló általános célkitűzéseihez, összhangban van a csomag részeként elfogadott egyedi jogi eszközökkel és tovább kívánja fejleszteni a kiegészítő szakpolitikák végrehajtását azokon a területeken, amelyeket a csomag nem szabályoz megfelelően; – összhangban van az UNFCCC keretében a kibocsátás jövőbeli nyomon követési, jelentéstételi és ellenőrzési rendszeréről, az intézkedésekről és a pénzügyi támogatásról folytatott egyeztetésekkel, mind a megvitatandó kérdésekre vonatkozó javaslatok, mind a jelentéstétellel érintett továbbfejlesztendő területek tekintetében; – összhangban van az Európa 2020 stratégiával, amelynek egyik kiemelt célkitűzése a kibocsátás korlátozása és amely előírja, hogy az éghajlatváltozás elleni fellépéssel kapcsolatos legújabb és frissített információkat rendelkezésre kell bocsátani annak érdekében, hogy a tagállamok és az Unió által tett előrelépést ellenőrizni lehessen; – összhangban van az egyszerűsítésre és a jobb szabályozásra irányuló uniós célkitűzésekkel, mivel a felülvizsgálat a végrehajtás során szerzett tapasztalatokra és az érdekeltektől kapott visszajelzésekre épít. A felülvizsgálat a gyenge pontokat és a problémákat kívánja orvosolni, valamint adott esetben a jelentéstételi követelményeket igyekszik egyszerűsíteni. Az új követelmények kidolgozásakor figyelembe vették a meglévő jelentéstételi rendszereket és az információk iránti igényt, és az új követelményeket azokhoz igazították. 2. AZ ÉRDEKELTEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK EREDMÉNYEI ÉS HATÁSVIZSGÁLATOK · A konzultáció módja, a legfontosabb célterületek és a válaszadók köre A szakértői üléseken és munkaértekezleteken kívül 2011. március 7. és 2011. április 29. között online nyilvános konzultációt folytattak az érdekeltekkel a 280/2004/EK határozat tervezett felülvizsgálatának valamennyi aspektusáról. Az online kérdőív az Éghajlatpolitikai Főigazgatóság webhelyén és a „Your Voice” (az Ön szava) webhelyen volt elérhető. A kérdőív az Unió valamennyi hivatalos nyelvén rendelkezésre állt, és az érdekelteket megfelelően tájékoztatták a kérdőívről. Magánszemélyektől, nemzeti közigazgatási szervektől, civil szervezetektől, magánvállalkozásoktól, ipari csoportoktól és egy kutatási intézménytől érkeztek válaszok. · Az online nyilvános konzultáció eredménye Az érdekeltekkel folytatott online konzultáció során összegyűjtött adatok arra utalnak, hogy az Unió polgárai élénk érdeklődéssel figyelik az éghajlatváltozással kapcsolatos információkat, és támogatják a jelentéstételi rendszer további fejlesztéseit, különös tekintettel az információk átfogó jellegére és átláthatóságára. A válaszadók általában véve úgy találták, hogy bár az éghajlatváltozással kapcsolatban meglehetősen nagy mennyiségű és jó minőségű információk és adatok állnak rendelkezésre, további fejlesztések szükségesek, emellett a válaszadók többsége úgy vélte, hogy érdemes lenne az ebben a hatásvizsgálatban érintett valamennyi területen javítani a követelményeket. A konzultáció eredménye hozzáférhető interneten[5]. · A tagállamokkal folytatott konzultáció 2009-ben, 2010-ben és 2011-ben két munkaértekezletre, számos technikai és ágazatspecifikus szakértői ülésre került sor, továbbá néhány projektet is megvalósítottak annak érdekében, hogy tájékoztassák a tagállamokat a nyomon követési rendszerről szóló határozat felülvizsgálatáról. A tagállamok ezeken a találkozókon egyetértettek abban, hogy szükség van a nyomon követési rendszerről szóló határozat felülvizsgálatára annak érdekében, hogy figyelembe lehessen venni az uniós és nemzetközi szinten bekövetkezett fejleményeket és a végrehajtás során szerzett tapasztalatokat. A tagállamok mindamellett aggodalommal tekintettek az adminisztratív terhek ebből fakadó bárminemű növekedésére. Hét tagállam (Finnország, Németország, Magyarország, Hollandia, Szlovákia, Spanyolország és Svédország) felajánlotta, hogy tájékoztatást ad az adminisztratív terhekről/költségekről. Ezekkel a tagállamokkal kérdőívek útján kétszer is konzultáltak. Azonban mindössze öt tagállam (Finnország, Németország, Magyarország, Hollandia és Svédország) válaszolt a második kérdőívre. A második kérdőívre adott válaszok alacsony száma többnyire annak volt köszönhető, hogy a kérdések elsősorban a nyomon követési rendszerre vonatkozó új rendeletben szereplő új rendelkezésekre irányultak. A tagállamoknak így nem volt egyszerű megítélniük, hogy várhatóan milyenek lesznek majd az adminisztratív terhek. Ellenőrzésképpen és a hatásvizsgálatért felelős operatív munkacsoport javaslatával összhangban telefonon és e-mail útján is megkeresték a tagállamok képviselőit annak érdekében, hogy további adatokat gyűjtsenek, illetve hogy pontosítsák a tagállamok által megküldött információkat. Ez az eljárás szolgáltatta a hatásvizsgálat alapját képező, adminisztratív terhekre vonatkozó végleges adatokat. · Hatásvizsgálat A hatásvizsgálat során többek között az alábbi kérdésekkel foglalkoztak: – uniós felülvizsgálat és a „vállaláselosztási határozat” szerinti megfelelési ciklus; – a nemzetközi tengeri szállításból származó kibocsátásra vonatkozó jelentéstételi követelmények; – a légi közlekedés globális éghajlatra gyakorolt, nem szén-dioxid okozta hatásaira vonatkozó jelentéstételi követelmények; – az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásra vonatkozó jelentéstételi követelmények; – a földhasználatra, a földhasználat-megváltoztatásra és az erdőgazdálkodásra vonatkozó kiegészítő jelentéstételi követelmények; – a fejlődő országoknak nyújtott pénzügyi és technológiai támogatásra vonatkozó jelentéstételi követelmények; – összhang a légköri szennyező anyagokra vonatkozó uniós jogi eszközökkel és a végrehajtás során szerzett tapasztalatokon alapuló fejlesztésekkel. A hatásvizsgálat során minden egyes témakör esetében különböző szakpolitikai lehetőségeket mérlegeltek. Részletesen értékelték a gazdasági és környezeti hatásokat. A lehetőségek részletes értékelése a javaslatot kísérő hatásvizsgálatban található, amely a következő internetcímen lesz elérhető: http://ec.europa.eu/clima/studies/g-gas/index_en.htm. · A javasolt intézkedés összefoglalása Ennek a rendeletnek az a legfontosabb célja, hogy segítse az Uniót és a tagállamait a nemzeti, uniós és nemzetközi kötelezettségei és célkitűzései teljesítésében, és hogy az átlátható, pontos, konzisztens, összehasonlítható és teljes körű jelentések révén továbbfejlessze a szakpolitikát. A meglévő nemzetközi jelentéstételi követelmények már eddig is szükségessé tették az ÜHG‑kibocsátásról szóló éves jelentéseket és az éghajlatváltozással összefüggő egyéb információk négyévenkénti (előrejelzések, az éghajlatváltozás mérséklését elősegítő intézkedések, a fejlődő országoknak nyújtott támogatás, az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás) bejelentését. Mindazonáltal ezeket a jelentéseket már régóta nem tekintették elegendőnek és az erős nemzetközi nyomás megkövetelte a jelentéstételi követelmények kibővítését, illetve a jelentéstétel gyakoriságának növelését. Ez különösen fontos ezekben a kritikus időkben, amikor a gazdasági fejlődés számottevő hatással van az éghajlatváltozás mérséklését célzó szakpolitika alakulására és amikor a korai előrejelzések jelentősen befolyásolhatják egy ország intézkedési képességeit és biztosíthatják, hogy a fenntartható gazdasági növekedés továbbra is elváljon az ÜHG-kibocsátástól. Éppen ezeket a megfontolásokat alakították a legutóbbi cancúni megállapodások során (1/CP. 16. határozat) konkrét követelményekké, amelyek (az előrejelzések, az éghajlatváltozás mérséklését elősegítő intézkedések és a fejlődő országoknak nyújtott támogatások esetében) kétévente valóban bőséges és átfogó információszolgáltatást igényelnek ahhoz, hogy alátámasszák a Felek által vállalt kötelezettségek teljesítését. A nemzetközi követelmények kiegészítik azokat az éghajlatváltozásra és a megújuló energiaforrásokra vonatkozó csomag révén uniós szinten nemrég elfogadott követelményeket, amelyek szintén egyértelműen elismerik a jobb és időszerűbb adatok és információk szolgáltatására irányuló igényt. Végezetül a tagállamoktól származó nagyobb mennyiségű, naprakész információk, különösen az ÜHG-kibocsátás előrejelzésével és az éghajlatváltozás mérséklését elősegítő intézkedésekkel kapcsolatos adatok összegyűjtése, hozzájárul az Európa 2020 stratégia végrehajtásához, amelynek kiemelt célkitűzései között szerepelnek az európai és nemzeti kibocsátáskorlátozási célok. Ez a rendelet ezzel kapcsolatban javasolja az Európai Unión belüli nyomon követési, jelentéstételi és felülvizsgálati keretrendszer kibővítését, amely lehetővé teszi a hazai és nemzetközi kötelezettségvállalások végrehajtását és a jelenlegi szakpolitikák megvalósítását, továbbá hatékony szakpolitikák jövőbeli kidolgozását. Az éghajlatváltozásra vonatkozó, Kiotói Jegyzőkönyvet követő jogi kerettel kapcsolatos bizonytalanságok és a vállaláselosztási határozat végrehajtásához szükséges éves megfelelési ciklus iránti igény miatt ez a javaslat felveti, hogy szükség volna egy olyan uniós szintű felülvizsgálati folyamatra, amely során ellenőriznék a tagállamok által az üvegházhatást okozó gázokkal kapcsolatban szolgáltatott adatokat, és így biztosítanák azt is, hogy a vállaláselosztási határozatban foglalt célkitűzések teljesítését – az éghajlatváltozásra és a megújuló energiaforrásokra vonatkozó csomag előírásai szerint – átfogóan, átláthatóan, hitelesen és megfelelő időben értékeljék. A javaslat óvatosan közelíti meg a nemzetközi tengeri szállításból és a földhasználatból, a földhasználat-megváltoztatásból és az erdőgazdálkodási ágazatból származó kibocsátással kapcsolatos jelentéstételt, hiszen ezekben az ágazatokban mind uniós, mind nemzetközi szinten jelenleg is szakpolitikai egyeztetések folynak. A javaslat gondoskodik arról, hogy a nyomon követési rendszer megfelelő keretet biztosítson ahhoz, hogy a részletes jelentéstételi követelményeket egy olyan későbbi szakaszban határozzák meg, amikor a szakpolitikai egyeztetések során konkrét eredményeket sikerült elérni, akár nemzetközi, akár uniós szinten. Ez biztosítja a jövőbeli szakpolitikai kerettel való összhangot, megakadályozza, hogy ugyanazt a munkát többször végezzék el feleslegesen, és gondoskodik arról, hogy az Unió a részletes követelményeket a leghatékonyabban tudja bevezetni. A javaslat biztosítja az összhangot a légi közlekedés éghajlatra gyakorolt, nem szén-dioxid okozta hatásaira vonatkozó meglévő uniós szakpolitikákkal, mivel előírja a Bizottság számára, hogy ezeket a hatásokat a rendelkezésre álló legfrissebb kibocsátási adatok és tudományos eredmények alapján kétévente értékelje. Ez a megközelítés eltér a hatásvizsgálatok során tapasztalt megközelítésektől, és tükrözi az egyéb bizottsági szolgálatoktól a szolgálatok közötti konzultációs folyamat során kapott hasznos információkat. Mindez szerepel is a javaslatban, mivel a Bizottság úgy vélte, hogy lényegesen alacsonyabb adminisztratív terhek mellett ugyanolyan előnyöket biztosíthat. A javaslat az előrejelzésekre, a szakpolitikákra és az intézkedésekre vonatkozó jelentéstétellel kapcsolatban éves jelentéstételi kötelezettséget ír elő annak érdekében, hogy az Európai Unió által nemzeti és nemzetközi szinten vállalt kötelezettségeket évente lehessen értékelni, és a hatékony korrekciós intézkedéseket mihamarabb végre lehessen hajtani. A Bizottság emlékeztet arra, hogy számos tagállam már most is évente frissíti az adatokat, amennyiben úgy ítélik meg, hogy az előző évben elküldött információk már elavultak. A javaslat pragmatikusan közelíti meg ezt a kérdést, mivel nem azt várja el, hogy ugyanazt a háttér-információt kétszer is megküldjék a Bizottságnak, hanem azt igyekszik biztosítani, hogy a meglévő technikai háttérjelentések a nyilvánosság számára is elérhetőek legyenek. A javaslat a pénzügyi és technológiai támogatás esetében – az Unió fejlődő országok számára nyújtott pénzügyi és technológiai támogatásra vonatkozó átlátható és teljes körű jelentéstételi kötelezettségével összhangban – megerősíti a közös módszerek alapján történő jelentéstételt. Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodással kapcsolatos intézkedésekről szóló éves jelentések révén nyomon lehet követni a tagállamok fellépéseit, és uniós szintű alkalmazkodási stratégia kidolgozására nyílik lehetőség. Ezek a jelentések információkat és adatokat szolgáltatnak ahhoz az európai uniós tudásbázishoz is, amelyet a nemzeti, a regionális és a helyi döntéshozók jól hasznosíthatnak. Ez a hatásvizsgálattal egyetemben hasznos eszköznek bizonyulhat, mivel csekély adminisztratív terhek mellett biztosítja, hogy az Unió a nemzetközi jelentéstételi kötelezettségeinek jobban meg tudjon felelni. Végül a javaslat hangsúlyozza, hogy a tagállamokban működő nemzeti rendszerek foglalkozzanak az előrejelzésekkel, a szakpolitikákkal és az intézkedésekkel kapcsolatos jelentéstétellel, és biztosítja a légköri szennyező anyagokra vonatkozó egyéb jogi eszközökkel való összhangot. Ez az előrelépés hatékony módja, mivel az ezzel kapcsolatos terhek ellenére hosszú távon a kötelezettségek eredményesebb teljesítéséhez vezet, valamint egyszerűbb eljárásokkal és alacsonyabb költségekkel jár majd. A javaslat jobb minőségbiztosítási/minőség-ellenőrzési rendelkezéseket tartalmaz, és egyszerűsített jelentéstételi formátumokat és útmutatókat vezet be annak érdekében, hogy lehetővé tegye a jobb minőségű és teljesebb körű adatszolgáltatást, továbbá indokolatlan adminisztratív terhek nélkül leegyszerűsítse a meglévő jelentéstételi követelményeket. 3. A JAVASLAT JOGI ELEMEI · Jogalap A jogalkotási javaslat jogalapja az Európai Unió működéséről szóló szerződés 192. cikkének (1) bekezdése. A javaslat az Európai Unió működéséről szóló szerződés 191. cikkének (1) bekezdése keretében jogos célkitűzést fogalmaz meg, azaz az éghajlatváltozás elleni küzdelmet (az éghajlatváltozás mérséklését és az ahhoz való alkalmazkodást). A javaslat célja az uniós szakpolitikák kidolgozásához és a döntéshozatalhoz szükséges információk rendelkezésre állásának javítása és az UNFCCC alapján történő uniós, valamint tagállami jelentéstételek összehangolása és konzisztenciájuk megteremtése. E célkitűzést nem lehet kevésbé korlátozó eszközökkel megvalósítani. A javaslat nem érinti az Unió és a tagállamok között a nyomon követési rendszerről szóló határozat alapján fennálló, a nyomon követéssel, az adatgyűjtéssel és a jelentéstétellel kapcsolatos kötelezettségek jelenlegi általános megosztását. · A szubszidiaritás elve Ahhoz, hogy az európai uniós fellépés indokolt legyen, tiszteletben kell tartani a szubszidiaritás elvét. (a) A probléma transznacionális jellege (a szükségesség vizsgálata) Az éghajlatváltozás transznacionális jellege fontos szerepet tölt be annak megállapításakor, hogy szükség van-e uniós fellépésre. A tagállami fellépések önmagukban nem tudnák biztosítani a nemzetközi megállapodásokban szereplő kötelezettségvállalások teljesítését és nem lennének elegendőek a vállaláselosztási határozatban foglalt célkitűzések eléréséhez. Az Uniónak ezért egy olyan keretrendszert kell létrehoznia, amely lehetővé teszi a nemzetközi és az uniós követelmények teljesítését, valamint lehetőség szerint összehangolt jelentéstételt biztosít. A jelentéstétel hatékonyságának növelése, amihez számos eszköz összehangolása szükséges, valamint az UNFCCC szerinti megfelelő minőségű jelentések időben történő megküldése és a 27 tagállam által szolgáltatott adatok összegyűjtése szintén uniós szintű koordinációt kíván. (b) Hatékonysági vizsgálat (hozzáadott érték) Amellett, hogy a javasolt felülvizsgálatok többsége már meglévő vagy jövőbeli uniós és nemzetközi követelményekből ered, az uniós fellépések – hatékonyságuk miatt – a nemzeti szintű intézkedésekhez viszonyítva egyértelműen előnyösebbek. Mivel az átfogó kötelezettségvállalásokra uniós szinten kerül sor, jóval hatékonyabb, ha a szükséges jelentéstételi eszközöket is uniós szinten dolgozzák ki. Ezenkívül az olyan említett problémák megoldása, mint például a megfelelő minőségű uniós és tagállami jelentések időben történő beérkezése, szükségessé teszi, hogy az adatokat és a módszereket mind a 27 tagállamban összehangolják, ami szintén eredményesebben valósítható meg uniós szinten. Az eddigi, különösen az UNFCCC-nek az ÜHG-kibocsátásról küldött jelentésekkel kapcsolatban szerzett tapasztalatok azt mutatják, hogy a nyomon követési rendszerről szóló határozat nagy mértékben hozzájárult a megfelelő minőségű jelentéstétel elősegítéséhez és érvényre juttatásához. A tagállamok által a nyomon követési rendszerről szóló határozat alapján elküldött adatok további ellenőrzése és elemzése hozzájárult ahhoz, hogy színvonalasabb jelentések érkezzenek az UNFCCC-hez, proaktívan támogatta a tagállamokat a kötelezettségeik teljesítésében és jelentős szerepet játszott abban, hogy csökkenjen az UNFCCC szerinti nemmegfelelések száma. Mindehhez hozzájárult a megfelelőség biztosításának további eszköze, mivel a Bizottságnak lehetősége nyílt jogsértési eljárást kezdeményezni A jelentéstételnek a felülvizsgált nyomon követési rendszer alapján történő kiterjesztése az UNFCCC által érintett olyan új területekre, mint például a pénzügyi és technológiai támogatás, várhatóan hasonló előnyöket eredményez majd. A felülvizsgált nyomon követési rendszer alapján történő jelentéstétel a tagállamok által szolgáltatott adatok jóval részletesebb értékelését és elismerését teszi lehetővé, továbbá biztosítja a hiányosságok és a gyenge pontok egyértelmű meghatározását, valamint a konkrét intézkedések megtételét, ami a jelentéstétel két olyan területe, amely az Unió nemzetközi hitelessége szempontjából döntő jelentőségű. A felülvizsgált nyomon követési rendszer alapján történő jelentéstétel ezenkívül legalább néhány közös minimumszabályt biztosít, mivel az információszolgáltatás eddig meglehetősen következetlenül történt. Végezetül a jogsértési eljárások alkalmazása lényeges szerepet tölt be abban, hogy a fennmaradó kérdésekkel az Unión belül lehessen foglalkozni, ellentétben az UNFCCC-vel, amelyben nem elhanyagolhatók a politikai és jogi vonatkozások. Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodással kapcsolatos jelentéstétel tekintetében a felülvizsgált nyomon követési rendszer hasonlóan kedvező hatásokat eredményezhet, mint a fent említett esetekben, azzal a további előnnyel, hogy platformot is biztosít a bevált gyakorlatok megosztásához. Mivel az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás a tagállamok közös problémája, a jelentéstétel központosítása révén az alkalmazkodási igényeket jobban meg lehet érteni, a bevált gyakorlatokat könnyebben meg lehet határozni, a hiányosságokat pedig – uniós szintű intézkedések vagy a tagállamok közötti együttműködés révén – könnyebben lehet orvosolni. · Az arányosság elve A javaslat megfelel az arányosság elvének a következők miatt: Nem lépi túl azt a mértéket, ami az éghajlatváltozással összefüggő adatok minőségének javításához, illetve a nemzetközi és uniós követelmények teljesítésének biztosításához szükséges. A javaslat arányos az Unió üvegházhatásúgáz-kibocsátásának csökkentésére irányuló kiotói célkitűzések teljesítésére vonatkozó általános céljaival, az éghajlatváltozásra és a megújuló energiaforrásokra vonatkozó csomagban, a koppenhágai megállapodásban és az 1/CP. 16. határozatban („cancúni megállapodások”) foglalt uniós célkitűzésekkel. A javaslat egy olyan nyomon követési rendszer bevezetéséről rendelkezik, amely a gyakorlatát és az eljárásait tekintve hasonló a 280/2004/EK határozat alapján megvalósított rendszerhez. 4. KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK A rendeletet kísérő pénzügyi kimutatásban feltüntetett adatok szerint a rendeletet a meglévő költségvetés alapján hajtják végre és nem lesz hatással a többéves pénzügyi keretre. 5. OPCIONÁLIS ELEMEK · Felülvizsgálatra/módosításra/megszüntetésre vonatkozó rendelkezés A javaslat egy olyan rendelkezést tartalmaz, amely lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy ezt a rendeletet az UNFCCC-vel, a Kiotói Jegyzőkönyvvel vagy más uniós jogszabályokkal kapcsolatos jövőbeli határozatokkal összefüggésben felülvizsgálja. A Bizottság szükség esetén javaslatot tehet az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak ezen rendelet módosítására, a felhatalmazáson alapuló, meglévő jogi aktusok módosítására, illetve új aktusok elfogadására. 2011/0372 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS RENDELETE az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának nyomon követésére és bejelentésére, valamint az éghajlatváltozással kapcsolatos egyéb információknak a nemzeti és uniós szintű bejelentésére szolgáló rendszerről AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 192. cikke (1) bekezdésére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamenteknek való továbbítását követően, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[6]; tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére[7], rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1) Az üvegházhatást okozó gázok Közösségen belüli kibocsátásának nyomon követését szolgáló rendszerről és a Kiotói Jegyzőkönyv végrehajtásáról szóló, 2004. február 11-i 280/2004/EK európai parlamenti és tanácsi határozat[8] létrehozta az üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátásának és nyelők általi eltávolításának nyomon követésére, és az ilyen kibocsátással kapcsolatosan vállalt kötelezettségek teljesítésében elért előrehaladás mérésére, valamint az ENSZ Éghajlat-változási Keretegyezményében (UNFCCC)[9], illetve a Kiotói Jegyzőkönyvben[10] foglalt nyomon követési és jelentéstételi követelmények Európai Unióban történő bevezetésére szolgáló rendszert. Annak érdekében, hogy az Éghajlat-változási keretegyezménnyel és a Kiotói Jegyzőkönyvvel összefüggő legutóbbi és jövőbeli nemzetközi fejleményeket figyelembe lehessen venni, valamint az uniós jog által biztosított felhatalmazás alapján új nyomon követési és jelentéstételi követelményeket lehessen bevezetni, ezt a határozatot új jogi aktussal kell felváltani. A jogszabályok szélesebb köre, a kötelezettségekkel érintett személyek további kategóriáinak jogszabályba emelése, a bevezetendő rendelkezések összetettsége és műszaki jellege, az egész Unióban alkalmazandó egységes szabályok iránti egyre fokozódó igény miatt és a végrehajtás elősegítése érdekében a 280/2004/EK határozatot rendelettel kell felváltani. (2) Az UNFCCC végső célja az üvegházhatást okozó gázok légköri koncentrációinak olyan szinten történő stabilizálása, amely megakadályozza az éghajlati rendszerbe való veszélyes mértékű emberi beavatkozást. E célkitűzés elérése érdekében az általános globális éves felszíni középhőmérséklet-emelkedés mértéke legfeljebb 2 °C-kal haladhatja meg az iparosodás előtti hőmérsékleti szintet. (3) Igény van az alapos nyomon követésre és jelentéstételre, illetve az Unió és a tagállamok üvegházhatásúgáz-kibocsátásának, illetve az éghajlatváltozás hatásainak kezelése érdekében tett törekvéseik rendszeres értékelésére. (4) Az Egyesült Nemzetek Éghajlat-változási Keretegyezménye Feleinek Konferenciájáról készült 1/CP.15. határozat (1/CP.15. határozat vagy a „koppenhágai megállapodás”), illetve az Egyesült Nemzetek Éghajlat-változási Keretegyezménye Feleinek Konferenciájáról készült 1/CP.16. határozat (1/CP.16. határozat vagy a „cancúni megállapodások”) nagymértékben hozzájárult ahhoz, hogy az éghajlatváltozás okozta kihívások kezelésében kiegyensúlyozott előrelépéseket lehessen tenni. Ezek a határozatok új nyomon követési és jelentéstételi követelményeket vezettek be azon nagy ívű kibocsátáscsökkentési célok elérésével kapcsolatban, amelyekre az Unió és a tagállamok kötelezettséget vállaltak, és a fejlődő országok számára támogatást biztosítottak. Ezek a határozatok felismerték annak jelentőségét, hogy az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodást ugyanolyan prioritásként kell kezelni, mint az éghajlatváltozás mérséklését. Az 1/CP.16. határozat elvárja a fejlett országoktól, hogy alacsony szén-dioxid‑kibocsátást célzó fejlesztési stratégiákat vagy terveket dolgozzanak ki. Az ilyen stratégiák vagy tervek várhatóan hozzájárulnak az alacsony szén-dioxid‑kibocsátású gazdaság megteremtéséhez, a folyamatos és ütemes növekedéshez és a fenntartható fejlődéshez. Ennek a rendeletnek a felhatalmazáson alapuló jogi aktusai révén elő kell mozdítania a fenti és a további határozatok, illetve az UNFCCC égisze alatt elfogadott nemzetközi megállapodás alapján létrejövő új nyomon követési és jelentéstételi követelmények bevezetését. (5) Az éghajlatváltozásra és a megújuló energiaforrásokra vonatkozó, 2009-ben elfogadott csomag, különösen az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának a 2020‑ig terjedő időszakra szóló közösségi kötelezettségvállalásoknak megfelelő szintre történő csökkentésére irányuló tagállami törekvésekről szóló, 2009. április 23-i 406/2009/EK határozat[11], valamint a 2003/87/EK irányelvnek az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének továbbfejlesztése és kiterjesztése tekintetében történő módosításáról szóló, 2009. április 23-i 2009/29/EK irányelv[12] szintén az üvegházhatásúgáz-kibocsátásnak a csökkentésére irányuló szilárd uniós és tagállami kötelezettségvállalást jelzi. A kibocsátás nyomon követésére és bejelentésére vonatkozó uniós rendszert ezen jogszabályok új követelményei alapján szintén korszerűsíteni kell. (6) Az UNFCCC kötelezi az Uniót és a tagállamait az ózonréteget lebontó anyagokról szóló 1987. évi Montreáli Jegyzőkönyv és az ózonréteg védelméről szóló Bécsi Egyezmény[13] által nem szabályozott, üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátásaira és nyelők általi eltávolítására vonatkozó, a Felek Konferenciája által elfogadott összehasonlítható módszerekkel összeállított nemzeti jegyzékek készítésére, rendszeres frissítésére, közzétételére és a Felek Konferenciája számára történő elküldésére. (7) A Kiotói Jegyzőkönyv 5. cikkének (1) bekezdése – a Kiotói Jegyzőkönyv egyéb rendelkezéseinek végrehajtása érdekében – előírja az Uniónak és a tagállamoknak, hogy hozzanak létre olyan nemzeti rendszereket, amelyek a Montreáli Jegyzőkönyv által nem szabályozott valamennyi üvegházhatást okozó gáz forrásokból való, emberi eredetű kibocsátásainak és nyelők általi eltávolításának becslésére szolgálnak. Az 1/CP.16. határozat szintén előírja a Montreáli Jegyzőkönyv által nem szabályozott valamennyi üvegházhatást okozó gáz forrásokból való, emberi eredetű kibocsátásainak és nyelők általi eltávolításának becslésére szolgáló nemzeti rendszerek létrehozását. Ennek a rendeletnek lehetővé kell tennie mindkét előírás végrehajtását. (8) A 280/2004/EK határozat végrehajtása során szerzett tapasztalatok azt bizonyították, hogy növelni kell a szinergiát és az összhangot a többi jogi eszköz, különösen az üvegházhatást okozó gázok kibocsátási egységei Közösségen belüli kereskedelmi rendszerének létrehozásáról és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. október 13-i 2003/87/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[14], az Európai Szennyezőanyag-kibocsátási és ‑szállítási Nyilvántartás létrehozásáról, valamint a 91/689/EGK és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2006. október 18-i 166/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[15], az egyes légköri szennyezők nemzeti kibocsátási határértékeiről szóló, 2001. október 23-i 2001/81/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv[16], az egyes fluortartalmú üvegházhatást okozó gázokról szóló, 2006. május 17-i 842/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[17], és az energiastatisztikáról szóló, 2008. október 22-i 1099/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet[18] alapján végzett jelentéstétellel. Míg a jelentéstételi követelmények egyszerűsítése az egyes jogi eszközök módosítását igényli, az üvegházhatásúgáz-kibocsátásnak a bejelentésekor elengedhetetlen a konzisztens adatok felhasználása a kibocsátásról szóló jelentések minőségének biztosításához. (9) Az Éghajlat-változási Kormányközi Testület negyedik értékelő jelentése szerint a nitrogén-trifluorid (NF3) globális felmelegedési potenciálja hozzávetőleg tizenhétezerszerese a szén-dioxidénak. A nitrogén-trifluoridot a perfluor-karbonok (PFC-k) és a kén-hexafluorid (SF6) helyett egyre gyakrabban alkalmazzák az elektronikai iparban. Az Unió környezetvédelmi politikájának az Európai Unió működéséről szóló szerződés 191. cikkének (2) bekezdésével összhangban az elővigyázatosság elvén kell alapulnia. Ez az alapelv az uniós kibocsátási szint megállapítása és – szükség esetén – az éghajlatváltozás mérséklését elősegítő intézkedések meghatározása érdekében megköveteli a nitrogén-trifluorid-kibocsátás nyomon követését. (10) Az üvegházhatást okozó gázok nemzeti jegyzékébe, valamint a nemzeti és az uniós kibocsátásiegység-forgalmi jegyzékekbe jelenleg bejelentett adatok nem elegendőek a 2003/87/EK irányelv által nem szabályozott, a polgári légi közlekedésből származó, nemzeti szintű szén-dioxid-kibocsátás tagállami szinten történő meghatározásához. Az Uniónak a jelentéstételi követelmények elfogadásakor nem szabad olyan terheket rónia a tagállamokra és a kis- és középvállalkozásokra (kkv‑kra), amelyek az elérni kívánt célkitűzésekhez képest aránytalanok. A 2003/87/EK irányelv által nem szabályozott, repülésből származó szén-dioxid-kibocsátás mindössze elenyésző része a teljes üvegházhatásúgáz-kibocsátásnak, és az ilyen kibocsátásra vonatkozó jelentéstételi rendszer létrehozása – a 2003/87/EK irányelv szerinti tágabb ágazatra vonatkozó meglévő követelmények alapján – indokolatlanul nagy terheket jelentene. Ezért a 406/2009/EK határozat 3. cikke és 7. cikke (1) bekezdésének alkalmazásában az Éghajlat-változási Kormányközi Testület jelentése szerinti „1.A. 3. Polgári légi közlekedés” forrásból származó szén‑dioxid‑kibocsátást nullával egyenértékűnek kell tekinteni. (11) Míg a földhasználattal, a földhasználat-megváltoztatással és az erdőgazdálkodással összefüggő üvegházhatásúgáz-kibocsátás és ‑eltávolítás beleszámít a Kiotói Jegyzőkönyvben foglalt uniós kibocsátáscsökkentési célkitűzésekbe, ezek nem képezik részét az éghajlatváltozásra és a megújuló energiaforrásokra vonatkozó csomagban meghatározott, 2020-ig elérendő 20 %-os kibocsátáscsökkentési célkitűzésnek. A 406/2009/EK határozat és a 2003/87/EK irányelv előírja a Bizottság számára, hogy értékelje azokat a megoldásokat, amelyek révén a földhasználattal, a földhasználat-megváltoztatással és az erdőgazdálkodással összefüggő kibocsátást a 2020-ig elérendő célkitűzések részévé lehet tenni. Ennek a feladatnak az ütemezését az éghajlatváltozásról szóló nemzetközi megállapodásról folytatott tárgyalások kimenetelétől tették függővé. Amennyiben 2010 végéig nem jön létre ilyen megállapodás, úgy a Bizottság javaslatot tehet arra, hogy az indítványozott intézkedés 2013-tól lépjen hatályba. Ennek a rendeletnek lehetővé kell tennie a nemzetközi megállapodás vagy az ilyen jellegű uniós jogszabály alapján előírt jelentéstételi követelmények bevezetését. (12) Az Uniónak és a tagállamoknak törekedniük kell arra, hogy a lehető legfrissebb információkat szolgáltassák az üvegházhatásúgáz‑kibocsátásukról, különösen az Európa 2020 stratégia keretében és az abban meghatározott ütemezés szerint. Ennek a rendeletnek lehetővé kell tennie, hogy ezek az előrejelzések a statisztikai és egyéb információk felhasználásával a lehető legrövidebb időn belül elkészüljenek. (13) A tagállamok tengeri szállításaiból származó kibocsátás nyomon követésére és bejelentésére vonatkozó követelményeket olyan módon kell elfogadni, hogy kiegészítse az UNFCCC által elfogadott követelményeket, valamint – amennyiben lehetséges – a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet (IMO) által a hajók vonatkozásában megállapított követelményeket, illetve a tengeri szállításból származó ÜHG-kibocsátásra vonatkozó uniós intézkedések előírásait, és legyen velük összhangban. Az ilyen nyomon követés és jelentéstétel lehetővé teheti az ilyen kibocsátásnak a jobb megértését, és elősegítheti a szakpolitikák hatékony módon történő végrehajtását. (14) A 280/2004/EK határozat végrehajtása során szerzett tapasztalatok bizonyítják, hogy javítani kell a szakpolitikákkal, az intézkedésekkel és az előrejelzésekkel kapcsolatban szolgáltatott információk átláthatóságát, pontosságát, konzisztenciáját, teljességét és összehasonlíthatóságát. A 406/2009/EK határozat előírja a tagállamok számára, hogy a határozat alapján fennálló kötelezettségeik teljesítése terén tervezett előrelépésekről készítsenek jelentést, amelynek tartalmaznia kell a nemzeti szakpolitikákat, az intézkedéseket és a nemzeti előrejelzéseket. Az Európa 2020 stratégia olyan integrált gazdaságpolitikai menetrendet határozott meg, amely megköveteli az Uniótól és a tagállamoktól, hogy továbbra is törekedjenek arra, hogy az éghajlat-változási politikákról és intézkedéseikről, valamint azok kibocsátásra gyakorolt becsült hatásairól időben küldjenek jelentést. A nemzeti rendszerek uniós és tagállami szintű megteremtése a jelentéstételhez biztosított jobb iránymutatásokkal egyetemben jelentős mértékben hozzájárul ezen célkitűzések eléréséhez. A Bizottságnak szintén készítenie és alkalmaznia kell előrejelzési becsléseket az üvegházhatásúgáz-kibocsátásról annak biztosítása érdekében, hogy az Unió megfeleljen az üvegházhatást okozó gázokkal kapcsolatos nemzetközi és a belső jelentéstételi követelményeknek, és értékelje a nemzetközi és belső kötelezettségvállalásai és kötelezettségei teljesítése terén elért előrelépéseit. (15) Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás terén megvalósított eredmények és intézkedések nyomon követéséhez a tagállamoknak megfelelőbb információkat kell szolgáltatniuk. Ezekre az információkra szükség van annak érdekében, hogy „Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás: egy európai fellépési keret felé” című fehér könyvet[19] követően átfogó uniós alkalmazkodási stratégiát lehessen kidolgozni. Az alkalmazkodásra vonatkozó információkat tartalmazó jelentések lehetővé teszik a tagállamok számára a bevált gyakorlatok cseréjét, valamint az éghajlatváltozás kezelésével kapcsolatos igényeik és felkészültségi szintjük meghatározását. (16) Az Unió és a tagállamok az 1/CP.15. határozat alapján vállalták, hogy jelentős mértékű támogatást biztosítanak a fejlődő országok számára az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásra és az éghajlatváltozás mérséklését elősegítő intézkedésekhez. Az 1/CP. 16. határozat 40. bekezdésének megfelelően az UNFCCC-ben részes valamennyi fejlett országnak jóvá kell hagynia a keretegyezményben részes fejlődő országoknak nyújtott pénzügyi, technológiai és kapacitásépítési támogatásról szóló jelentéstételt. A jelentéstétel megerősítése alapvetően fontos a kötelezettségeik teljesítésére irányuló uniós és tagállami törekvések elismeréséhez. Az 1/CP. 16. határozat a nemzetközi technológiatranszfer elősegítése érdekében új technológiai mechanizmust is létrehozott. Ennek a rendeletnek gondoskodnia kell arról, hogy a fejlődő országok felé irányuló technológiatranszferrel kapcsolatos tevékenységekről nagy mennyiségű naprakész információ álljon rendelkezésre. (17) A 2008/101/EK irányelvben[20] foglalt módosításoknak köszönhetően a 2003/87/EK irányelv az üvegházhatást okozó gázok kibocsátáskereskedelmi rendszerét most már a légi közlekedésre is alkalmazza. Ez az irányelv rendelkezéseket tartalmaz az aukciós bevételek felhasználásával és az ezekkel kapcsolatos tagállami jelentéstétellel kapcsolatban, valamint a légi közlekedési ágazat kibocsátási egységeinek az irányelv 3d. cikkének (1) és (2) bekezdése alapján történő árverezésével kapcsolatos intézkedésekről, annak érdekében, hogy ellenőrizni lehessen, hogy ezen bevételek vagy az azokkal egyenértékű összegek teljes egészében a 2003/87/EK irányelv 3d. cikkének (4) bekezdésében foglalt intézkedés vagy intézkedések érdekében kerülnek-e felhasználásra. A 2009/29/EK irányelvben foglalt módosítások eredményeként a 2003/87/EK irányelv most már jelentéstételi követelményeket is tartalmaz az aukciós bevételek felhasználásával kapcsolatban, amelyeknek legalább 50 %-át a 2003/87/EK irányelv 10. cikkének (3) bekezdésében foglalt tevékenység vagy tevékenységek céljából kell felhasználni. A kibocsátási egységek 2003/87/EK irányelv szerinti elárverezéséből származó bevételek felhasználásának átláthatósága kulcsfontosságú szerepet tölt be az uniós kötelezettségvállalások megerősítésében. Az ezen bevételek felhasználásáról készült jelentéseknek bizonyítaniuk kell, hogy ténylegesen mekkora összeget költöttek el, hogy a bevételek projektekbe történő beruházások, befektetési alapok érdekében, illetve költségvetési vagy pénzügyi támogatási politikák céljára lettek elkülönítve, és a jelentéseknek tartalmazniuk kell a politikák, projektek és alapok típusát és az azokra való hivatkozást. (18) Az UNFCCC kötelezi az Uniót és a tagállamokat a Felek Konferenciája által elfogadott iránymutatások és módszerek alapján, valamint az elfogadott formátumban összeállított nemzeti közlemények és kétévenkénti jelentések elkészítésére, rendszeres frissítésére, közzétételére és a Felek Konferenciája számára történő megküldésére. Az 1/CP. 16. határozat előírja az éghajlatváltozás mérséklésével kapcsolatos célkitűzésekre, valamint a fejlődő országok számára nyújtott pénzügyi, technológiai és kapacitásépítési támogatásra vonatkozó jelentéstétel kibővítését. (19) A 406/2009/EK határozat a jelenlegi éves jelentéstételi ciklust éves kötelezettségvállalási ciklussá alakította, amely alapján a tagállamoknak az üvegházhatást okozó gázokra vonatkozó jegyzékeiket az UNFCCC alapján elvégzett jelenlegi nyilvántartás-felülvizsgálatnál rövidebb időn belül kell átfogóan felülvizsgálniuk annak érdekében, hogy a rugalmassági és korrekciós intézkedéseket szükség esetén minden egyes érintett év végén alkalmazni lehessen. Az UNFCCC és a Kiotói Jegyzőkönyv jövőbeli fejleményeivel kapcsolatos bizonytalanságok miatt be kell vezetni a tagállamok által benyújtott üvegházhatást okozó gázok jegyzékének uniós szintű felülvizsgálati eljárását annak biztosítása érdekében, hogy a 406/2009/EK határozat szerinti kötelezettségek teljesítését hitelesen, konzisztens módon, átláthatóan és a megfelelő időben értékeljék. (20) Az üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátására és nyelők általi eltávolítására vonatkozó jelentésekkel összefüggésben az UNFCCC‑eljárás keretében számos technikai részletet vitatnak meg, például a globális felmelegedési potenciálokat, a jelentéstételi kötelezettség alá tartozó üvegházhatást okozó gázok körét és az üvegházhatást okozó gázok nemzeti jegyzékében szereplő számításokhoz felhasználandó, az Éghajlat-változási Kormányközi Testület által közzétett módszertani útmutatásokat. Ezeknek a módszertani elemeknek az UNFCCC-eljárás keretében történő felülvizsgálata, és az üvegházhatásúgáz-kibocsátásra vonatkozó idősorok ezt követő újraszámításai megváltoztathatják a kibocsátás szintjét és tendenciáit. A Bizottságnak nyomon kell követnie ezeket a nemzetközi szintű fejleményeket és szükség esetén javasolnia kell ennek a rendeletnek a felülvizsgálatát annak érdekében, hogy biztosítsa az UNFCCC-eljárás keretében alkalmazott módszerekkel való konzisztenciát. (21) Az üvegházhatásúgáz-kibocsátást a jelentésekben szereplő idősoroknak megfelelően ugyanezekkel a módszerekkel kell kiszámítani. A kibocsátási tényezőkre és tevékenységekre vonatkozó, felhasználandó adatokat konzisztens módon kell összegyűjteni és felhasználni, biztosítva azt, hogy a kibocsátási tendenciák változásait ne a becsléshez alkalmazott módszerek és feltételezések megváltoztatása eredményezze. Az újraszámításokat a jelentésekben szereplő idősorok konzisztenciájának, pontosságának és teljességének javítása, valamint a részletesebb módszerek bevezetése érdekében az elfogadott iránymutatások szerint kell elvégezni. Amennyiben a kibocsátási tényezőkre és tevékenységekre vonatkozó, alapul szolgáló adatok összegyűjtésének módszere vagy módja megváltozik, úgy a tagállamoknak a jelentésekben szereplő idősorok esetében újra kell számolniuk a jegyzékben szereplő adatokat és az elfogadott iránymutatásokban foglalt okok miatt – különösen a legfontosabb kategóriák esetében – el kell dönteniük, hogy szükség van-e az újraszámításokra. Ennek a rendeletnek meg kell határoznia, hogy ezeknek az újraszámításoknak a hatásait figyelembe kell-e venni és hogy milyen feltételekkel. (22) A légi közlekedés a szén-dioxid-kibocsátás, illetve egyéb típusú kibocsátás és rendszerek, többek között a nitrogén-oxidok kibocsátása és a cirrusfelhők képződésének elősegítése révén hatással van a globális éghajlatra. Mivel a tudomány egyre gyorsabban tudja értelmezni ezeket a hatásokat, a légi közlekedés éghajlatra gyakorolt, nem szén-dioxid okozta hatásait ezen rendelettel összefüggésben rendszeres időközönként újra kell értékelni. (23) Az Európai Környezetvédelmi Ügynökség (EKÜ) célja a fenntartható fejlődés támogatása, valamint az európai környezet jelentős mértékű és mérhető javításának elősegítése azáltal, hogy az időszerű, célzott, fontos és megbízható információkat a döntéshozók, a közintézmények és a nyilvánosság rendelkezésére bocsátja. Az Európai Környezetvédelmi Ügynökségnek adott esetben különösen az uniós nyilvántartási rendszerrel és az előrejelzéseivel, valamint a szakpolitikai és intézkedési rendszerével kapcsolatos feladatok nyomon követése és az azokról szóló jelentések elkészítése, a tagállamok jegyzékeinek éves szakértői felülvizsgálata, az uniós kibocsátáscsökkentési kötelezettségvállalások teljesítése terén tett előrelépések, az éghajlatváltozás okozta hatások, az éghajlatváltozással szembeni sebezhetőség és az alkalmazkodási képesség értékelése, valamint a nyilvánosság éghajlatváltozással kapcsolatos megbízható tájékoztatása révén segíti a Bizottság munkáját. (24) A Bizottság figyelemmel kíséri az ezen rendeletben foglalt nyomon követési és jelentéstételi kötelezettségek teljesítését, valamint az UNFCCC és a Kiotói Jegyzőkönyv nyomán kialakuló jövőbeli fejleményeket. A Bizottság ezzel összefüggésben – adott esetben – hatályon kívül helyezi vagy módosítja ennek a rendeletnek az egyes rendelkezéseit. (25) Annak érdekében, hogy ezen rendelet 20. cikke (5) bekezdésének végrehajtása egységes feltételek mellett történjen, indokolt végrehajtási hatásköröket ruházni a Bizottságra. Ahhoz, hogy az üvegházhatásúgáz-kibocsátásnak és az éghajlat-változási politikával kapcsolatos egyéb információknak a nyomon követése érdekében összehangolt jelentéstételi követelményeket lehessen meghatározni, a Bizottságot fel kell hatalmazni arra, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 290. cikkének megfelelően jogi aktusokat fogadjon el ezen rendelet I. mellékletének felülvizsgálatával, a földhasználatra, a földhasználat-megváltoztatásra és az erdőgazdálkodásra, valamint a tengeri szállításra vonatkozó jelentéstétellel, a tagállamok nemzeti rendszereivel, a tagállamok jegyzékeiben szereplő adatok szakértői felülvizsgálatával, a tagállamok által készített jelentések tartalmára, felépítésére, formátumára és benyújtási eljárásaira vonatkozó részletes követelményekkel, valamint az egyes kötelezettségek ezen rendelet szerinti hatályon kívül helyezésével és módosításával kapcsolatban. Különösen fontos, hogy a Bizottság előkészítő munkája során – többek között szakértői szinten is – konzultációkat folytasson. A Bizottságnak a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok előkészítése és kidolgozása során biztosítania kell a releváns dokumentumoknak az Európai Parlament és a Tanács részére történő egyidejű, kellő időben történő és megfelelő továbbítását. (26) Mivel a javasolt fellépés ezen rendelet 1. cikkében meghatározott céljait – természetükből adódóan – a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ezért azok léptéküket és hatásaikat tekintve az Unió szintjén jobban megvalósíthatóak, az Unió az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően intézkedéseket fogadhat el. Az említett cikkben foglalt arányosság elvével összhangban ez a rendelet nem lépi túl az említett célok eléréséhez szükséges mértéket, ELFOGADTA EZT A RENDELETET: 1. fejezet Tárgy, alkalmazási kör és fogalommeghatározások 1. cikk Tárgy Ezen rendelet rendszert hoz létre (a) annak biztosítására, hogy az UNFCCC titkárságára küldött uniós és tagállami jelentések időben megérkezzenek, azok teljesek, pontosak, konzisztensek, egymással összehasonlíthatók és átláthatók legyenek; (b) az UNFCCC és a Kiotói Jegyzőkönyv, valamint az azok alapján elfogadott határozatok értelmében fennálló kötelezettségekkel kapcsolatos információk bejelentésére és ellenőrzésére, továbbá a kötelezettségvállalások teljesítése terén tett előrelépések értékelésére; (c) a tagállamokban az ózonréteget lebontó anyagokról szóló Montreáli Jegyzőkönyv által nem szabályozott összes üvegházhatást okozó gáz forrásokból való, emberi eredetű kibocsátásainak és nyelők általi eltávolításának nyomon követésére és bejelentésére; (d) az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának és egyéb információknak a 406/2009/EK határozat 6. cikke szerinti nyomon követésére, bejelentésére, felülvizsgálatára és ellenőrzésére; (e) a tengeri szállításból származó szén-dioxid-kibocsátás bejelentésére; (f) a 2003/87/EK irányelv 3d. cikkének (1), (2) és 10. cikkének (1) bekezdése szerint elárverezett kibocsátási egységekből származó bevételek felhasználásának az irányelv 3d. cikkének (4) és 10. cikkének (3) bekezdése szerinti nyomon követésére és bejelentésére; (g) az éghajlatváltozás elkerülhetetlen következményeihez való alkalmazkodás érdekében tett tagállami intézkedések nyomon követésére és bejelentésére; (h) a 406/2009/EK határozat alapján fennálló tagállami kötelezettségek teljesítése terén elért előrelépések értékelésére; (i) az uniós éghajlat-változási politika kialakításához és értékeléséhez szükséges információk és adatok összegyűjtésére. 2. cikk Alkalmazási kör Ez a rendelet a következőkre alkalmazandó: (a) az Unió és a tagállamok alacsony szén-dioxid-kibocsátást célzó fejlesztési stratégiáira és a stratégiák 1/CP.16. határozat szerinti bármely aktualizált változatára; (b) az UNFCCC 4. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján elkészített nemzeti jegyzékekben szereplő, a rendelet I. mellékletben felsorolt és a tagállamok területén kibocsátott üvegházhatást okozó gázok ágazatokból és forrásokból származó kibocsátására és nyelők általi eltávolítására; (c) a 406/2009/EK határozat 2. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozó üvegházhatást okozó gázok kibocsátására; (d) a tagállamok kikötőit érintő tengeri hajóktól származó üvegházhatást okozó gázok kibocsátására; (e) a légi közlekedésből származó, nem szén-dioxiddal kapcsolatos kibocsátás éghajlatra gyakorolt hatásaira; (f) az üvegházhatást okozó gázok forrásokból származó, emberi eredetű kibocsátására és nyelők általi eltávolítására vonatkozó uniós és tagállami előrejelzésekre, valamint a tagállamok szakpolitikáira és intézkedéseire; (g) a fejlődő országoknak nyújtott összesített, projekt- és országspecifikus pénzügyi és technológiai támogatásokra; (h) az árverezésből származó bevételek 2003/87/EK irányelv 3d. cikkének (1) és (2), valamint 10. cikkének (1) bekezdése szerinti felhasználására; (i) az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásra irányuló nemzeti és regionális szintű tagállami fellépésekre. 3. cikk Fogalommeghatározások E rendelet alkalmazásában a következő fogalommeghatározások alkalmazandók: (1) a gázok „globális felmelegedési potenciálja”: az adott gáz egységnyi kibocsátásából származó, az egy egységet képviselő gáz, azaz a szén-oxid egységnyi kibocsátásához viszonyított teljes hozzájárulás a globális felmelegedéshez; (2) „nemzeti nyilvántartási rendszer”: intézményi, jogi és eljárási intézkedések tagállamokon belül létrehozott rendszere a Montreáli Jegyzőkönyv által nem szabályozott üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátásainak és nyelők általi eltávolításának becslésére, illetve a nyilvántartásban szereplő információknak az Egyesült Nemzetek Éghajlat‑változási Keretegyezménye Feleinek – a Kiotói Jegyzőkönyv részes feleinek találkozójaként szolgáló – Konferenciájáról készült 19/CMP.1. határozattal („19/CMP.1. határozat”), valamint az UNFCCC és a Kiotói Jegyzőkönyv alapján elfogadott egyéb határozatokkal összhangban történő bejelentésére és archiválására; (3) „a jegyzékért felelős hatóságok”: a tagállamok nemzeti nyilvántartási rendszerének keretében az üvegházhatást okozó gázok nemzeti jegyzékének összeállításával megbízott bármely hatóság, illetve hatóságok; (4) „minőségbiztosítás”: felülvizsgálati eljárások tervezett rendszere annak biztosítására, hogy teljesüljenek az adatok minőségével kapcsolatos célkitűzések és – a minőség-ellenőrzési programok hatékonyságának elősegítése és a tagállamok támogatása érdekében – a jelentésekben a lehető legpontosabb becslések és információk szerepeljenek; (5) „minőség-ellenőrzés”: az adatok sértetlenségének, pontosságának és teljességének biztosítása, a hibák és hiányosságok azonosítása és kezelése, az adatok és más anyagok dokumentálása és archiválása, valamint az összes minőségbiztosítási tevékenység rögzítése céljából összeállított információk és becslések minőségének megállapítására és ellenőrzésére szolgáló szokásos műszaki tevékenységek; (6) „mutató”: a szakpolitikák és intézkedések végrehajtása terén tett előrelépések, illetve az üvegházhatásúgáz-kibocsátás tendenciáinak jobb megértését segítő mennyiségi, illetve minőségi tényező vagy változó; (7) „kibocsátható mennyiségi egység” (AAU): az Egyesült Nemzetek Éghajlat-változási Keretegyezménye Feleinek a Kiotói Jegyzőkönyv részes feleinek találkozójaként szolgáló konferenciájáról készült 13/CMP.1. határozat („13/CMP.1. határozat”) mellékletében szereplő alkalmazandó rendelkezések szerint kiadott egység; (8) „eltávolítási egység” (RMU): a 13/CMP.1. határozat mellékletében szereplő alkalmazandó rendelkezések, illetve az UNFCCC vagy a Kiotói Jegyzőkönyv testületeinek bármely alkalmazandó határozatai szerint kiadott egység; (9) „kibocsátáscsökkentési egység” (ERU): a 13/CMP.1. határozat mellékletében szereplő alkalmazandó rendelkezések, valamint az UNFCCC vagy a Kiotói Jegyzőkönyv alapján elfogadott határozatoknak megfelelően kiadott egység; (10) „igazolt kibocsátáscsökkentés” (CER): a Kiotói Jegyzőkönyv 12. cikke és az abban foglalt követelmények, valamint a 13/CMP.1. határozat mellékletében szereplő alkalmazandó rendelkezések szerint kiadott egység; (11) „nemzeti kibocsátásiegység-forgalmi jegyzék”: szabványosított elektronikus adatbázis formájában létrehozott jegyzék, amely adatokat tartalmaz az ERU-k, CER-ek, AAU-k és RMU-k kiadásával, birtoklásával, átruházásával, megszerzésével, törlésével és megszüntetésével, valamint az ERU-k, CER-ek és AAU-k átvitelével kapcsolatban; (12) „szakpolitikák és intézkedések”: valamennyi szakpolitikai, adminisztratív és jogalkotási eszköz, amelynek célja az UNFCCC 4. cikke 2. bekezdésének a) és b) pontjában foglalt kötelezettségvállalások teljesítése, ideértve azokat a kötelezettségvállalásokat is, amelyeknek nem elsődleges célja az üvegházhatásúgáz-kibocsátásnak a korlátozása és csökkentése; (13) „szakpolitikák, intézkedések és előrejelzések nemzeti rendszere”: intézményi, jogi és eljárási intézkedések ezen rendelet 13. cikkének megfelelően, tagállamokon belül létrehozott rendszere a szakpolitikák és intézkedések bejelentésére, valamint az üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátására és nyelők általi eltávolítására vonatkozó előrejelzések elkészítésére és bejelentésére; (14) „a szakpolitikák és intézkedések előzetes értékelése”: a szakpolitikák és intézkedések várható jövőbeli hatásainak értékelése; (15) „a szakpolitikák és intézkedések utólagos értékelése”: a szakpolitikák és intézkedések későbbi hatásainak értékelése; (16) „az intézkedések hatásait figyelmen kívül hagyó előrejelzések”: az üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátására és nyelők általi eltávolítására vonatkozó előrejelzések, amelyek nem veszik figyelembe a szóban forgó előrejelzés kiindulási pontjaként kiválasztott évet követően tervezett, elfogadott vagy végrehajtott szakpolitikák és intézkedések hatásait; (17) „az intézkedések hatásait figyelembe vevő előrejelzések”: az üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátására és nyelők általi eltávolítására vonatkozó előrejelzések, amelyek figyelembe veszik az elfogadott és végrehajtott szakpolitikáknak és intézkedéseknek az üvegházhatásúgáz‑kibocsátásnak a csökkentésére gyakorolt hatásait; (18) „a kiegészítő intézkedések hatásait figyelembe vevő előrejelzések”: az üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátására és nyelők általi eltávolítására vonatkozó előrejelzések, amelyek figyelembe veszik az éghajlatváltozás mérséklése érdekében elfogadott és végrehajtott, valamint a tervezett szakpolitikáknak és intézkedéseknek az üvegházhatásúgáz‑kibocsátásnak a csökkentésére gyakorolt hatásait; (19) „érzékenységi elemzés”: egy algoritmusmodell vagy egy feltevés vizsgálata annak számszerűsítésére, hogy a modellből származó adatok mennyire érzékenyek vagy stabilak a bevitt adatok vagy az alapul szolgáló feltevések változása esetén. Megváltoztatják a bevitt adatokat vagy a modell összefüggéseit és megfigyelik, hogy a modell kimenő adatai ennek megfelelően hogyan változnak; (20) „az éghajlatváltozás mérséklésével összefüggő támogatás”: az olyan, fejlődő országokban végzett tevékenységek támogatása, amelyek hozzájárulnak az üvegházhatást okozó gázok légköri koncentrációinak olyan szinten történő stabilizálásához, amely megakadályozza az éghajlati rendszerbe való veszélyes mértékű emberi beavatkozást; (21) „az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodással összefüggő támogatás”: az olyan, fejlődő országokban végzett tevékenységek támogatása, amelyek célja, hogy a fejlődő országok alkalmazkodóképességének és ellenálló képességének fenntartása és növelése révén csökkentse az emberi és természeti rendszereknek az éghajlatváltozás hatásaival és az éghajlatváltozással összefüggő kockázatokkal szembeni sebezhetőségét; (22) „technikai korrekciók”: az üvegházhatást okozó gázok nemzeti jegyzéke ezen rendelet 20. cikkének megfelelően végzett felülvizsgálatával összefüggésben végrehajtott, és az eredeti becslések helyébe lépő kiigazítások, amennyiben a jegyzékben szereplő adatok hiányosak vagy nem a nemzetközi, illetve az uniós szabályokkal vagy iránymutatásokkal összhangban készültek; (23) „újraszámítások”: az UNFCCC éves kimutatásokra vonatkozó jelentéstételi iránymutatásaival összhangban az üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátására és nyelők általi eltávolítására vonatkozó, korábban benyújtott jegyzékekben szereplő becslések módosítása, amelyre a módszerek változása, a kibocsátási tényezőkre és tevékenységekre vonatkozó adatok összegyűjtésében és felhasználásában bekövetkezett változások, illetve új kategóriába tartozó források és nyelők felvétele miatt került sor. 2. fejezet Alacsony szén-dioxid-kibocsátást célzó fejlesztési stratégiák 4. cikk Alacsony szén-dioxid-kibocsátást célzó fejlesztési stratégiák 1. A Bizottság a tagállamok és az Unió nevében olyan, alacsony szén‑dioxid‑kibocsátást célzó fejlesztési stratégiát dolgoz ki, amely az alábbiakhoz járul hozzá: (a) az Unió és a tagállamok által az UNFCCC alapján az üvegházhatást okozó gázok emberi eredetű kibocsátásának korlátozására és csökkentésére tett kötelezettségvállalások teljesítése terén tett tényleges és tervezett – többek között az uniós intézkedések hatására elért – tagállami előrelépések átlátható és pontos nyomon követéséhez; (b) a tagállamok által a 406/2009/EK határozat alapján az üvegházhatásúgáz‑kibocsátásnak a csökkentésére tett kötelezettségvállalások teljesítéséhez és az összes szektorban megvalósított hosszú távú kibocsátáscsökkentéshez és a nyelők általi eltávolítás továbbfejlesztéséhez, összhangban azzal a célkitűzéssel, hogy az Éghajlat-változási Kormányközi Testület szerint a fejlődő országok részéről – mint csoport részéről – szükséges kibocsátáscsökkentésekkel összefüggésben az Unió a kibocsátását 2050-ig az 1990. évi szinthez képest 80–95 %-kal csökkenti. 2. A tagállamok az alacsony szén-dioxid-kibocsátást célzó fejlesztési stratégiáikat ezen rendelet hatálybalépésétől számított egy éven belül vagy az UNFCCC-eljárás keretében elfogadott bármilyen ütemezésnek megfelelően elküldik a Bizottságnak. 3. A Bizottság és a tagállamok az alacsony szén-dioxid-kibocsátást célzó fejlesztési stratégiáikat, illetve azok bármilyen aktualizált változatát haladéktalanul a nyilvánosság rendelkezésére bocsátják. 3. fejezet Az üvegházhatást okozó gázok múltbeli kibocsátására és eltávolítására vonatkozó jelentések 5. cikk Nemzeti nyilvántartási rendszerek 1. A tagállamok – az ezen rendelet I. mellékletében foglalt üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátásának és nyelők általi eltávolításának becslése és az üvegházhatást okozó gázok jegyzéke időszerűségének, átláthatóságának, pontosságának, konzisztenciájának, összehasonlíthatóságának és teljességének biztosítása érdekében – nemzeti nyilvántartási rendszereket hoznak létre, működtetnek és azok folyamatos fejlesztésére törekednek. 2. A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a jegyzékekért felelős hatóságaik hozzáférjenek, illetve, hogy a nemzeti nyilvántartási rendszereik biztosítsák az illetékes hatóságaik számára a hozzáférést az alábbiakhoz: (a) az üvegházhatást okozó gázok nemzeti jegyzékének előkészítése céljából a 2003/87/EK irányelv szerinti tevékenységek és létesítmények vonatkozásában bejelentett adatokhoz és módszerekhez, annak érdekében, hogy biztosítsák az Unió kibocsátáskereskedelmi rendszerébe bejelentett és az üvegházhatást okozó gázok nemzeti jegyzékében szereplő ÜHG-kibocsátás közötti konzisztenciát; (b) az üvegházhatást okozó gázok nemzeti jegyzékének előkészítése céljából a 842/2006/EK rendelet 6. cikkének (4) bekezdése alapján a különböző ágazatok számára létesített, a fluortartalmú gázokra vonatkozó jelentéstételi rendszer révén összegyűjtött adatokhoz; (c) az üvegházhatást okozó gázok nemzeti jegyzékeinek előkészítése céljából a 166/2006/EK rendelet alapján a különböző létesítmények által bejelentett kibocsátáshoz és forrásadatokhoz és ‑módszerekhez; (d) az 1099/2008/EK rendelet alapján bejelentett adatokhoz. 3. A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a jegyzékekért felelős hatóságaik, illetve, hogy a nemzeti nyilvántartási rendszereik biztosítsák, hogy az illetékes hatóságaik: (a) felhasználják a 842/2006/EK rendelet 6. cikkének (4) bekezdése alapján létesített jelentéstételi rendszereket annak érdekében, hogy az üvegházhatást okozó gázok nemzeti jegyzékekben javítsák a fluortartalmú gázokra vonatkozó becsléseket, (b) el tudják végezni az ezen rendelet 7. cikke (1) bekezdésének l) és m) pontjában említett éves konzisztencia-ellenőrzést. 6. cikk Uniós nyilvántartási rendszer Ez a rendelet – az üvegházhatást okozó gázok uniós jegyzéke tekintetében – a nemzeti jegyzékek időszerűségének, átláthatóságának, pontosságának, konzisztenciájának, összehasonlíthatóságának és teljességének biztosítása érdekében uniós nyilvántartási rendszert hoz létre. A Bizottság felügyeli és fenntartja ezt a rendszert, valamint annak folyamatos fejlesztésére törekszik, ami a következőket foglalja magában: (a) minőségbiztosítási és minőség-ellenőrzési programot, amely a minőségi célkitűzések meghatározását és a jegyzék minőségbiztosítási és minőség‑ellenőrzési tervének elkészítését tartalmazza; a Bizottság támogatja a tagállamokat a minőségbiztosítási és minőség-ellenőrzési programjaik végrehajtásában; (b) az érintett tagállammal konzultálva a nemzeti jegyzékből hiányzó adatok meghatározására szolgáló eljárást; (c) a üvegházhatást okozó gázok tagállami jegyzékének éves szakértői felülvizsgálatát. 7. cikk Üvegházhatást okozó gázok jegyzékei 1. A tagállamok minden év (X. év) január 15-ig meghatározzák a saját kibocsátásukat az alábbiak szerint és azokról jelentést küldenek a Bizottságnak: (a) az ezen rendelet I. mellékletében felsorolt, valamint a 406/2009/EK határozat 2. cikkének (1) bekezdésében említett üvegházhatást okozó gázok emberi eredetű kibocsátását az X–2. évet illetően; az ezen rendelet I. mellékletében felsorolt üvegházhatást okozó gázokra vonatkozó jelentéstétel sérelme nélkül a 406/2009/EK határozat 3. cikkének és 7. cikke (1) bekezdésének alkalmazásában az Éghajlat-változási Kormányközi Testület jelentése szerinti „1.A. 3. Polgári légi közlekedés” forrásból származó szén-dioxid-kibocsátást nullával egyenértékűnek kell tekinteni; (b) a 2001/81/EK irányelv 7. cikkének megfelelően szintén jelentett szén‑monoxid- (CO) és kén-dioxid-kibocsátásukra (SO2), valamint a nitrogén‑oxidok (NOx) és az illékony szerves vegyületek kibocsátására vonatkozó adatokat az X–2. évet illetően; (c) a földhasználatból, a földhasználat-megváltoztatásból és az erdőgazdálkodási ágazatból származó üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátását és a szén-dioxid nyelők általi eltávolítását az X–2. évet illetően; (d) a Kiotói Jegyzőkönyv alapján a földhasználatból, a földhasználat‑megváltoztatásból és az erdőgazdálkodási tevékenységből származó üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátását és a szén-dioxid nyelők általi eltávolítását, – a Kiotói Jegyzőkönyv 3. cikkének (3) bekezdésével és, amennyiben a tagállamok alkalmazzák, a 3. cikkének (4) bekezdésével, illetve az ezek alapján hozott határozatokkal összhangban – a földhasználatból, a földhasználat‑megváltoztatásból és az erdőgazdálkodási tevékenységből származó üvegházhatásúgáz‑kibocsátásnak és ‑eltávolításnak az elszámolására vonatkozó információkat 2008 és az X–2. év közötti éveket illetően; Azok a tagállamok, amelyek a Kiotói Jegyzőkönyv 3. cikkének (4) bekezdése értelmében a művelt területek gazdálkodását, a legelőgazdálkodást vagy az újratelepítést választják, kiegészítő beszámolót készítenek minden egyes választott tevékenységből eredő üvegházhatást okozó gázok forrásokból való kibocsátásairól és nyelők általi eltávolításáról az 1990-es évet illetően; (e) az a)–d) pontban felsorolt információkban bekövetkező bármely változást az 1990-es év és az X–3. év közötti időszakban, a változások okainak feltüntetésével; (f) az X–2. év mutatóira vonatkozó információkat; (g) az AAU-k, RMU-k, ERU-k, CER-ek kiadásával, megszerzésével, birtoklásával, átruházásával, törlésével, megszüntetésével és átvitelével kapcsolatban a nemzeti kibocsátásiegység-forgalmi jegyzékükben szereplő információkat az X–1. évet illetően; (h) a 406/2009/EK határozat 3. cikkének (4) és (5) bekezdése alapján létrejött átruházásokra vonatkozó információk összegzését az X–1. évet illetően; (i) a Kiotói Jegyzőkönyv 6., 12. és 17. cikke szerint az együttes végrehajtás, a tiszta fejlesztési mechanizmus és a nemzetközi kibocsátáskereskedelem alkalmazására vonatkozó információkat, illetve bármely más, az Egyesült Nemzetek Éghajlat-változási Keretegyezménye Feleinek Konferenciája vagy az Egyesült Nemzetek Éghajlat-változási Keretegyezménye Feleinek – a Kiotói Jegyzőkönyv részes feleinek találkozójaként szolgáló – konferenciája által a 2002/358/EK határozat[21] 2. cikkében és a Kiotói Jegyzőkönyvben szereplő, mennyiségileg meghatározott kibocsátáskorlátozási és ‑csökkentési kötelezettségvállalásaik, illetve az UNFCCC vagy a Kiotói Jegyzőkönyv alapján a jövőbeli kötelezettségvállalásaik teljesítése érdekében elfogadott egyéb eszközben előírt rugalmas rendszer alkalmazására vonatkozó információkat az X–2. évet illetően; (j) a jegyzékben szereplő becslések javítása érdekében tett lépésekre vonatkozó információkat, különösen a jegyzék azon területeit illetően, amelyekben a szakértői felülvizsgálatot követően kiigazításokat kellett tenni vagy amelyek vonatkozásában ajánlásokat fogalmaztak meg; (k) a 2003/87/EK irányelv alapján a létesítmények és az üzemeltetők által bejelentett hitelesített kibocsátás tényleges vagy becsült eloszlását az üvegházhatást okozó gázok nemzeti jegyzékében szereplő forráskategóriák között, valamint az ilyen hitelesített kibocsátásnak a bejelentett összes ÜHG‑kibocsátáshoz viszonyított arányát ezekben a forráskategóriákban az X–2. évet illetően; (l) az üvegházhatást okozó gázok jegyzékében bejelentett kibocsátás konzisztencia-ellenőrzésének eredményeit az X–2. évet illetően az alábbiakkal együtt: i. a 2003/87/EK irányelv alapján bejelentett hitelesített kibocsátás; ii. a 166/2006/EK rendelet alapján bejelentett létesítmény-szintű kibocsátás; (m) az üvegházhatást okozó gázok jegyzékének elkészítése érdekében a kibocsátás becsléséhez felhasznált tevékenységek, háttéradatok és feltevések konzisztencia-ellenőrzésének eredményeit az X–2. évet illetően az alábbiakkal együtt: i. a légköri szennyező anyagokra vonatkozó jegyzékek 2001/81/EK irányelv alapján történő elkészítéséhez felhasznált adatok és feltevések; ii. a 842/2006/EK rendelet 6. cikkének (1) bekezdése alapján bejelentett adatok; iii. az 1099/2008/EK rendelet 4. cikke és B. melléklete alapján bejelentett energiaadatok; (n) a nemzeti nyilvántartási rendszerben bekövetkező bármely változás ismertetése; (o) a nemzeti kibocsátásiegység-forgalmi jegyzékben bekövetkező bármely változás ismertetése; (p) az üvegházhatást okozó gázok nemzeti jegyzékéről készült jelentés azon elemei, amelyekre az üvegházhatást okozó gázok uniós jegyzékének az elkészítéséhez szükség van, például a tagállamok minőségbiztosítási és minőség-ellenőrzési terveire, az általános bizonytalansági értékelésre és az általános teljességi értékelésre vonatkozó információk. A tagállamok az ezen rendelet szerinti első jelentéstételi évben tájékoztatják a Bizottságot a 406/2009/EK határozat 3. cikkének (4) és (5) bekezdésében foglalt rendelkezések alkalmazására vonatkozó szándékukról. 2. A tagállamok minden év március 15-ig megküldik a Bizottságnak a nemzeti jegyzékről szóló teljes és naprakész jelentésüket. Ennek a jelentésnek tartalmaznia kell az ezen cikk (1) bekezdésében előírt információkat, valamint ezen információk minden későbbi frissítését. 3. A tagállamoknak ezen cikk (2) bekezdésével összhangban minden év április 15-ig el kell küldeniük az UNFCCC titkárságára azokat a nemzeti jegyzékeket, amelyek a Bizottságnak benyújtott jelentéseikkel megegyező információkat tartalmaznak. 4. A Bizottság a tagállamokkal együttműködve évente összeállítja az üvegházhatást okozó gázok uniós jegyzékét és az ezzel kapcsolatos jelentést, és ezeket minden év április 15-ig elküldi az UNFCCC titkárságára. 5. A Bizottság ezen rendelet 29. cikkének megfelelően jogosult felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására az alábbi célok érdekében: (a) anyagok felvétele az ezen rendelet I. mellékletében szereplő üvegházhatást okozó gázok listájába, illetve anyagok törlése a listából; (b) bármely új nemzetközi megállapodásnak vagy a 406/2009/EK határozat 9. cikkével összhangban elfogadott jogi aktusnak megfelelő nyomon követési és jelentéstételi követelmények megállapítására a földhasználattal, a földhasználat-megváltoztatással és az erdőgazdálkodással kapcsolatban. 8. cikk Üvegházhatást okozó gázok becsült kibocsátására vonatkozó jegyzékek A tagállamok minden év (X. év) július 31-ig benyújtják a Bizottsághoz az üvegházhatást okozó gázok X–1. évi becsült kibocsátására vonatkozó jegyzékeiket. A Bizottság a tagállamok üvegházhatást okozó gázok becsült kibocsátására vonatkozó jegyzékei, illetve szükség esetén a saját becslései alapján évente elkészíti az üvegházhatást okozó gázok becsült kibocsátására vonatkozó uniós jegyzéket. A Bizottság ezeket az információkat a nyilvánosság számára minden év szeptember 30-ig hozzáférhetővé teszi. 9. cikk A kibocsátásra vonatkozó becslések elkészítésével kapcsolatos eljárások 1. A Bizottság a tagállamok által az ezen rendelet 7. cikkének (1) bekezdésében foglaltak szerint bejelentett adatokat – azok teljességének vizsgálata és az esetleges problémák megállapítása érdekében – előzetesen ellenőrzi. Az ellenőrzés eredményét a benyújtási határidőtől számított 6 héten belül elküldi a tagállamoknak. A tagállamok az X–2. évre vonatkozó jegyzékük március 15-ig történő végleges benyújtásával együtt válaszolnak az előzetes ellenőrzés során esetleg felmerült kérdésekre. 2. Amennyiben egy tagállam nem válaszol a Bizottság kérdéseire vagy március 15-ig nem küldi el az uniós jegyzék elkészítéséhez szükséges becsléseket tartalmazó teljes jegyzéket, úgy a Bizottság a tagállam jegyzékében szereplő becslések helyett saját becsléseket készít. Ebből a célból az üvegházhatást okozó gázok nemzeti jegyzékének az elkészítéséhez alkalmazandó iránymutatásokkal megegyező módszereket használ. 10. cikk A tengeri szállításból származó szén-dioxid-kibocsátás bejelentése 1. A Bizottság ezen rendelet 29. cikkének megfelelően jogosult felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására annak érdekében, hogy meghatározza a tagállamok kikötőit érintő tengeri hajóktól származó szén-dioxid-kibocsátásra vonatkozó nyomon követési és jelentéstételi követelményeket. Az elfogadott nyomon követési és jelentéstételi követelményeknek meg kell egyezniük az UNFCCC által elfogadott követelményekkel, valamint – amennyiben lehetséges – a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet (IMO) által a hajók vonatkozásában megállapított követelményekkel, illetve a tengeri szállításból származó üvegházhatást okozó gázok kibocsátására vonatkozó uniós jogszabályokkal. A nyomon követési és jelentéstételi követelmények – a központosított adatgyűjtés és ‑karbantartás révén – lehetőség szerint minimális terheket rónak a tagállamokra. 2. Amennyiben az (1) bekezdés szerint jogi aktus elfogadására kerül sor, úgy a tagállamok az adott jogi aktus alapján minden év január 15-ig („X. év”) az X–2. év vonatkozásában meghatározzák a tengeri szállításból származó szén‑dioxid‑kibocsátásukat. 4. fejezet Kibocsátásiegység-forgalmi jegyzékek 11. cikk A kibocsátásiegység-forgalmi jegyzékek létrehozása és működtetése 1. Az Unió és a tagállamok az AAU-k, RMU-k, ERU-k és CER-ek kiadásának, birtoklásának, átruházásának, megszerzésének, törlésének és megszüntetésének, valamint az AAU-k, RMU-k, ERU-k és CER-ek átvitelének pontos elszámolására nemzeti kibocsátásiegység-forgalmi jegyzékeket hoznak létre és tartanak fenn. A tagállamok ezeket a jegyzékeket a 2003/87/EK irányelv 11a. cikkének (5) bekezdésében említett egységek pontos elszámolására is alkalmazhatják. 2. Az Unió és a tagállamok kibocsátásiegység-forgalmi jegyzéküket egy vagy több másik tagállammal közösen egységesített rendszerben is vezethetik. 3. Az ezen cikk (1) bekezdésében említett adatokat a 2003/87/EK irányelv 20. cikke alapján kijelölt központi tisztviselő számára is hozzáférhetővé kell tenni. 4. A Bizottság az ezen cikk (1) bekezdésében említett uniós kibocsátásiegység-forgalmi jegyzék létrehozása érdekében az ezen rendelet 29. cikkének megfelelően jogosult felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására. 12. cikk Az egységek visszavonása a Kiotói Jegyzőkönyv alapján 1. A tagállamok a Kiotói Jegyzőkönyv első kötelezettségvállalási időszaka során minden évben, a Kiotói Jegyzőkönyv szerinti nemzeti jegyzékeik felülvizsgálatának a végrehajtás kérdéseinek megoldását is tartalmazó befejezését követően haladéktalanul visszavonják az adott évi nettó kibocsátásukkal egyenértékű kibocsátható mennyiségi egységeket, eltávolítási egységeket, kibocsátáscsökkentési egységeket, valamint igazolt kibocsátáscsökkentéseket. 2. A tagállamok a Kiotói Jegyzőkönyv szerinti kötelezettségvállalási időszak utolsó évét illetően az Egyesült Nemzetek Éghajlat-változási Keretegyezménye Feleinek – a Kiotói Jegyzőkönyv részes feleinek találkozójaként szolgáló – konferenciájának 11/CMP.1 határozatában a kötelezettségvállalások teljesítésére előírt kiegészítő időszak leteltét megelőzően vonják vissza a kibocsátási egységeket a nemzeti jegyzékeikből. 5. fejezet A szakpolitikákkal és intézkedésekkel, valamint az üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátására és nyelők általi eltávolítására vonatkozó előrejelzésekkel kapcsolatos jelentéstétel 13. cikk A szakpolitikák, intézkedések és előrejelzések nemzeti rendszere 1. A tagállamok és a Bizottság egy évvel ezen rendelet hatálybalépését követően – a szakpolitikák és intézkedések bejelentésére, valamint az üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátására és nyelők általi eltávolítására vonatkozó előrejelzések elkészítésére és bejelentésére – nemzeti nyilvántartási rendszereket hoznak létre, működtetnek és azok folyamatos fejlesztésére törekednek. Ezek a nemzeti rendszerek magukban foglalják a tagállamokon és az Unión belül a szakpolitikák értékelése, valamint az üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátására és nyelők általi eltávolítására vonatkozó előrejelzések elkészítése érdekében meghozott valamennyi intézményi, jogi és eljárási intézkedést. 2. Az a céljuk, hogy az ezen rendelet 14. és 15. cikkében említett előírások szerint biztosítsák a szakpolitikákkal és intézkedésekkel, valamint az üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátására és nyelők általi eltávolítására vonatkozó előrejelzésekkel összefüggésben bejelentett információk időszerűségét, átláthatóságát, pontosságát, konzisztenciáját, összehasonlíthatóságát és teljességét, ideértve az adatok, módszerek és modellek használatát és alkalmazását, valamint a minőségbiztosítási és minőség-ellenőrzési tevékenységek, továbbá az érzékenységi elemzések elvégzését. 14. cikk A szakpolitikákra és intézkedésekre vonatkozó jelentéstétel 1. A tagállamok minden év („X. év”) március 15-ig a Bizottság rendelkezésére bocsátják az alábbiakat: (a) a szakpolitikák és intézkedések bejelentésére, valamint az üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátására és nyelők általi eltávolítására vonatkozó előrejelzések elkészítésére és bejelentésére szolgáló, ezen rendelet 13. cikkének (1) bekezdése alapján létrehozott nemzeti nyilvántartási rendszereik leírását, illetve – amennyiben a rendszer leírását már elküldték – a rendszer bármilyen jellegű módosításával kapcsolatos információkat; (b) ezen rendelet 4. cikkében említett alacsony szén-dioxid-kibocsátást célzó fejlesztési stratégiáikkal összefüggő minden további információt vagy frissítést, és az ezen stratégiák végrehajtása terén elért előrelépést; (c) a nemzeti szakpolitikákra és intézkedésekre, valamint az üvegházhatást okozó gázok forrásokból való kibocsátását korlátozó vagy csökkentő, illetve a nyelők általi eltávolítását elősegítő uniós szakpolitikákra és intézkedésekre vonatkozó információkat az ezen rendelet I. mellékletében említett gázokra vonatkozóan, ágazatonként bontásban. Ezeknek az információknak hivatkozniuk kell az alkalmazandó, különösen a levegőminőségre vonatkozó nemzeti vagy uniós szakpolitikákra, és tartalmazniuk kell az alábbiakat: i. a szakpolitika vagy intézkedés célját és a szakpolitika vagy intézkedés rövid leírását; ii. a szakpolitikai eszköz jellegét; iii. a végrehajtás státusát; iv. az előrelépés nyomon követésére és értékelésére szolgáló mutatókat; v. az üvegházhatást okozó gázok forrásokból való kibocsátásának és nyelők általi eltávolításának hatásaira vonatkozó mennyiségi becslést az alábbi bontásban: – Az egyes szakpolitikák és intézkedések hatásainak előzetes értékelése során kapott eredmények szerint. A becsléseket az X. évet közvetlenül követő négy egymás utáni évre kell megadni – az utolsó év nullára vagy ötre végződik – olyan módon, hogy meg kell különböztetni a 2003/87/EK irányelv és a 406/2009/EK határozat által szabályozott üvegházhatásúgáz-kibocsátást. – Az éghajlatváltozás következményeinek enyhítésére irányuló minden egyes szakpolitika és intézkedés hatásainak utólagos értékelése során kapott eredményeket – amennyiben rendelkezésre állnak –, olyan módon, hogy meg kell különböztetni a 2003/87/EK irányelv és a 406/2009/EK határozat által szabályozott üvegházhatásúgáz-kibocsátást. vi. a szakpolitikák és intézkedések várható költségeinek becslését és adott esetben a szakpolitikák és intézkedések realizált költségeinek becslését; vii. ezen cikk (2) bekezdésében említett értékelésekre és az azokat alátámasztó technikai jelentésekre való valamennyi hivatkozást; (d) az alkalmazandó uniós jogszabályok végrehajtására irányuló bevezetett vagy tervezett szakpolitikákra és intézkedésekre, illetve a nemzeti megfelelőségi és végrehajtási eljárásokra vonatkozó információkat; (e) a 406/2009/EK határozat 6. cikke (1) bekezdésének d) pontjában említett információkat; (f) az arra vonatkozó információkat, hogy a tagállami fellépések milyen szerepet töltenek be a nemzeti szintű törekvésekben, valamint hogy – a Kiotói Jegyzőkönyv alkalmazandó rendelkezéseivel, valamint az az alapján elfogadott határozatokkal összhangban – az együttes végrehajtás, tiszta fejlesztési rendszer és nemzetközi kibocsátáskereskedelem tervezett igénybevétele milyen mértékben egészíti ki a nemzeti fellépéseket. 2. A tagállamok elektronikus formában a nyilvánosság rendelkezésére bocsátják a nemzeti szakpolitikák és intézkedések költségeire és hatásaira vonatkozó értékeléseket, valamint az üvegházhatást okozó gázok forrásokból való kibocsátását korlátozó vagy csökkentő, illetve a nyelők általi eltávolítását elősegítő uniós szakpolitikák és intézkedések végrehajtására vonatkozó információkat, továbbá az ezen értékelések alátámasztására szolgáló technikai jelentéseket. Ezeknek tartalmazniuk kell az alkalmazott modellek és módszertani megközelítések ismertetését, a fogalommeghatározásokat és az alapfeltevéseket. 15. cikk Az előrejelzésekre vonatkozó jelentéstétel 1. A tagállamok minden év („X. év”) március 15-ig elküldik a Bizottságnak az üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátására és nyelők általi eltávolítására vonatkozó – gázonkénti és ágazatonkénti bontásban elkészített – nemzeti előrejelzéseiket. Ezekben az előrejelzésekben mennyiségi becsléseket kell megadni az X. évet közvetlenül követő négy egymás utáni évre, amelyekben az utolsó év nullára vagy ötre végződik. A nemzeti előrejelzéseknek figyelembe kell venniük az uniós szinten elfogadott valamennyi szakpolitikát és intézkedést és a következőket kell tartalmazniuk: (a) Az intézkedések hatásait figyelmen kívül hagyó előrejelzéseket, az intézkedések hatásait figyelembe vevő előrejelzéseket és a kiegészítő intézkedések hatásait figyelembe vevő előrejelzéseket. (b) Az üvegházhatást okozó gázokra vonatkozó összesített előrejelzést és külön becsléseket a 2003/87/EK irányelv és a 406/2009/EK határozat által szabályozott forrásokból származó várható üvegházhatásúgáz‑kibocsátásra vonatkozóan. (c) Az üvegházhatást okozó gázok forrásokból való, emberi eredetű kibocsátására és nyelők általi eltávolítására vonatkozó előrejelzésekben szereplő nemzeti, regionális és uniós szakpolitikák és intézkedések egyértelmű megjelölését. Amennyiben az előrejelzések nem tartalmaznak ilyen szakpolitikát vagy intézkedést, úgy azt egyértelműen jelezni és indokolni kell. (d) Az előrejelzések elkészítése érdekében elvégzett érzékenységi elemzés eredményeit. (e) Az ezen cikk (3) bekezdésében említett értékelésekre és az azokat alátámasztó technikai jelentésekre való valamennyi hivatkozást. 2. Amennyiben a tagállamok március 15-ig nem küldik el a Bizottságnak a teljes előrejelzési becslésüket, úgy a Bizottság készítheti el az uniós előrejelzések összeállításához szükséges becsléseket. 3. A tagállamok elektronikus formában a nyilvánosság rendelkezésére bocsátják az üvegházhatást okozó gázok forrásokból való kibocsátására és nyelők általi eltávolítására vonatkozó nemzeti előrejelzéseiket, valamint az ezen előrejelzések alátámasztására szolgáló technikai jelentéseket. Ezeknek tartalmazniuk kell az alkalmazott modellek és módszertani megközelítések ismertetését, a fogalommeghatározásokat és az alapfeltevéseket. 6. fejezet Az éghajlatváltozással kapcsolatos egyéb információkra vonatkozó jelentéstétel 16. cikk Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásra irányuló nemzeti fellépésekre vonatkozó jelentéstétel A tagállamok minden év március 15-ig jelentést küldenek a Bizottságnak az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásra irányuló végrehajtott és tervezett fellépéseikről, különösen a nemzeti és regionális alkalmazkodási stratégiákról és intézkedésekről. Ezeknek az információknak tartalmazniuk kell a költségvetés szakpolitikai ágazatonként történő felosztását és minden egyes adaptációs intézkedés legfontosabb célkitűzését, az eszköz típusát, a végrehajtás állását és az éghajlatváltozásra gyakorolt hatás kategóriáját (például árvíz, tengerszint-emelkedés, szélsőséges hőmérsékleti értékek, aszályok és rendkívüli időjárási jelenségek). 17. cikk A fejlődő országoknak nyújtott pénzügyi és technológiai támogatásra vonatkozó jelentéstétel A tagállamok a rendelkezésükre álló legjobb adatok alapján minden év („X. év”) március 15‑ig jelentést küldenek a Bizottságnak az alábbiakról: (a) Az UNFCCC alapján a fejlődő országok felé az X–1. évre vonatkozóan vállalt és teljesített pénzügyi támogatással, az X. évre vállalt pénzügyi támogatásokkal és a támogatás tervezett biztosításával kapcsolatos információkat. A bejelentett információknak az alábbiakat kell tartalmazniuk: i. a tagállamok által a fejlődő országoknak biztosított pénzügyi források az UNFCCC keretében új és kiegészítő források-e és ezeket hogyan számolták ki; ii. a tagállamok által az UNFCCC végrehajtásával összefüggésben elkülönített pénzügyi forrásokra vonatkozó információkat a csatornák típusa, azaz kétoldalú, regionális vagy egyéb többoldalú csatornák szerint; iii. a pénzügyi tranzakciókra vonatkozó mennyiségi információkat az OECD Development Assistance Group által „az éghajlatváltozás mérséklésével összefüggő támogatás és az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodással összefüggő támogatás kapcsán bevezetett ún. Rio-markerek” („Rio-markerek”) alapján, valamint az éghajlatváltozással összefüggő Rio-markerek alkalmazási módjára vonatkozó módszertani információkat; iv. adott esetben az állami és a magánszféra által, az éghajlatváltozás hatásai szempontjából különösen sebezhető fejlődő országoknak az ezekhez a hatásokhoz való alkalmazkodása érdekében nyújtott támogatásról közzétett részletes információkat; v. adott esetben az állami és a magánszféra által, az üvegházhatásúgáz‑kibocsátásnak a csökkentése céljából a fejlődő országoknak biztosított támogatásra vonatkozó részletes információkat. (b) Az UNFCCC alapján a tagállamok által a fejlődő országokba irányuló technológiatranszferrel összefüggésben végzett tevékenységekre és az X–1. évben átadott technológiákra vonatkozó információkat, az UNFCCC alapján a fejlődő országokba irányuló technológiatranszferrel összefüggésben tervezett tevékenységekre, valamint az X. évben, illetve a további években átadásra kerülő technológiákra vonatkozó információkat. Fel kell tüntetni, hogy az átvett technológiát az éghajlatváltozás hatásainak mérséklésére vagy a hatásokhoz való alkalmazkodás érdekében használták-e fel, meg kell jelölni a technológiát átvevő országot, a biztosított támogatás összegét és az átvett technológia típusát. 18. cikk Az árverezésből származó bevételek és a projektekből származó keretek felhasználására vonatkozó jelentéstétel 1. A tagállamok minden év március 15-ig („X. év”) elküldik a Bizottságnak az X–1. évről szóló alábbi információkat: (a) A 406/2009/EK határozat 6. cikkének (2) bekezdésében említett részletes indokolást. (b) A tagállamok által a kibocsátási egységeik 2003/87/EK irányelv 10. cikkének (1) bekezdése szerinti árverezése révén szerzett bevételeik X–1. évben történő felhasználására vonatkozó információkat. Részletesen és konkrétan ismertetni kell a bevételek 50 %-ának felhasználását, az ezzel kapcsolatos fellépést, meg kell jelölni a 2003/87/EK irányelv 10. cikkének (3) bekezdése szerinti fellépés kategóriáját és a kedvezményezett országot vagy régiót. (c) A tagállamok által a légi közlekedéssel kapcsolatos kibocsátási egységeik 2003/87/EK irányelv 3d. cikkének (1) és (2) bekezdése szerinti árverezése révén szerzett valamennyi bevétel felhasználására vonatkozó információkat. (d) A 406/2009/EK határozat 6. cikke (1) bekezdésének b) pontjában említett információkat és azt, hogy a kibocsátási egységek megvásárlására vonatkozó politikáik hogyan segítik elő az éghajlatváltozással kapcsolatos nemzetközi megállapodás létrejöttét. 2. Azon tagállamok esetében, amelyek a 2003/87/EK irányelv 3d. cikkének (4) és 10. cikkének (3) bekezdése alapján az árverezésből származó bevételeikkel megegyező összeg felhasználását választották, erre az összegre ez ezen cikk (1) bekezdésének b) és c) pontjában foglalt követelmények alkalmazandók. 3. Azokat az árverezésből származó bevételeket, amelyeket a tagállamok a Bizottságnak az ezen cikk alapján küldött jelentés benyújtásakor még nem költöttek el, számszerűsíteni kell és a következő évekre vonatkozó jelentésekben kell szerepeltetni. 4. A tagállamok az ezen cikk alapján a Bizottságnak elküldött jelentéseiket a nyilvánosság rendelkezésére bocsátják. 19. cikk Kétévenkénti jelentések és nemzeti közlemények 1. Az Unió és a tagállamok az 1/CP. 16. határozat alapján kétévenként jelentést küldenek az UNFCCC titkárságának és az UNFCCC 12. cikke alapján a nemzeti közleményeiket is továbbítják a titkársághoz. 2. A tagállamok a nemzeti közleményeiket és a kétévenkénti jelentéseiket a Bizottságnak is elküldik. 7. fejezet Az üvegházhatásúgáz-kibocsátásnak uniós szakértői felülvizsgálata 20. cikk A jegyzék szakértői felülvizsgálata 1. A Bizottság a tagállamok által ezen rendelet 7. cikkének (2) bekezdése alapján elküldött nemzeti jegyzék adatai vonatkozásában előzetes szakértői felülvizsgálatot folytat annak érdekében, hogy meghatározza a 406/2009/EK határozat 3. cikkének (2) bekezdésében foglalt éves kibocsátási jogosultságokat. 2. A Bizottság a 2013-as évre vonatkozóan bejelentett adatok felülvizsgálatával kezdődően szakértői felülvizsgálatot végez a tagállamok által ezen rendelet 7. cikkének (2) bekezdése alapján elküldött nemzeti jegyzék adatai vonatkozásában annak érdekében, hogy nyomon kövesse a 406/2009/EK határozat 3. cikkében és az ÜHG-kibocsátás csökkentésére vagy korlátozására vonatkozó bármely uniós jogszabályban foglalt célkitűzések teljesítését. 3. Az előzetes és az éves szakértői felülvizsgálat a következőkre terjed ki: (a) a bejelentett információk átláthatóságának, pontosságának, konzisztenciájának, összehasonlíthatóságának és teljességének ellenőrzésére; (b) olyan esetek megállapítása céljából végzett ellenőrzésekre, amelyekben a jegyzekékben szereplő adatokat nem az UNFCCC útmutatásainak vagy az uniós szabályoknak megfelelően állították össze; és (c) adott esetben a szükséges technikai korrekciók kiszámítására. 4. A Bizottság az ezen cikk (1) és (2) bekezdésében említett szakértői felülvizsgálat lefolytatására, többek között az ezen cikk (3) bekezdésében előírt feladatok elvégzésére vonatkozó szabályok megállapítása érdekében az ezen rendelet 29. cikkének megfelelően jogosult felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására. 5. A Bizottság végrehajtási aktust fogad el annak érdekében, hogy az adott éves felülvizsgálat lezárásakor az egyes tagállamok jegyzékben szereplő adatainak helyesbítése után meghatározza az adott év teljes kibocsátását. 6. A 406/2009/EK határozat 7. cikke (1) bekezdésének alkalmazásában minden tagállamot illetően azokat az adatokat kell figyelembe venni, amelyeket a 406/2009/EK határozat 11. cikke és a 2003/87/EK irányelv 19. cikke alapján létrehozott kibocsátásiegység-forgalmi jegyzékbe az ezen cikk (5) bekezdése alapján elfogadott végrehajtási aktus közzétételétől számított egy hónappal felvett adatok, ideértve az ezen adatokban a 406/2009/EK határozat 3. és 5. cikke alapján a tagállamok által igénybe vett rugalmassági intézkedések hatására bekövetkező változásokat. 21. cikk Az újraszámítások hatásainak vizsgálata 1. Amikor a 2020. évre vonatkozó, jegyzékbe