A kategóriák változása nyomán több mint 7 %-kal nő az újrafeldolgozandó termékmennyiség, ami azt jelenti, hogy a (6 kategóriára) 2018-tól kezdődően érvényes újrafeldolgozási irányszámok ambiciózusabbak, mint a (10 kategóriára) 2015 és 2018 között érvényesek. Ez pozitív változás, hiszen az irányszámoknak az idő előrehaladtával szigorodniuk kell, és a (6 kategóriára vonatkozó) 2018-as irányszámok – a hasznosított és újrafeldolgozott anyagok mennyiségének növekedése révén – enyhe mértékben növelni fogják az elérhető környezeti és gazdasági hasznot.

A 6 kategória jóval közelebb áll a gyűjtés és a feldolgozás szintjén végzett műveletekhez. Az ily módon való felosztás ezért növelni fogja a jelentéstételekben szereplő adatok összhangját és csökkenteni fogja az adatok konszolidációjával és összhangjának ellenőrzésével kapcsolatos adminisztratív terheket mind az elektromos és elektronikus berendezések hulladékainak gyűjtését és feldolgozását végző létesítmények, mind a nemzeti hatóságok számára.

2.3. Következtetés

Az elvégzett értékelés alapján a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy semmi nem indokolja a hasznosítási irányszámok felülvizsgálatát az elektromos és elektronikus berendezéseknek az V. melléklet 3. részében említett 6 új kategóriája tekintetében, mivel a szóban forgó irányszámok ambiciózusságának szintje hasonló az V. melléklet 2. részében meghatározott jelenlegi 10 kategóriára vonatkozó irányszámokéhoz.

3.Az elektromos és elektronikus berendezések újrahasználatra előkészítendő hulladékaira vonatkozó külön irányszámok esetleges meghatározásának vizsgálata

3.1. Célkitűzés

Annak vizsgálatához, hogy indokolt-e külön irányszámokat meghatározni az újrahasználatra előkészítendő hulladékra vonatkozóan, összegyűjtötték az egyes tagállamokban e területen alkalmazott gyakorlatokat, és megvizsgálták az újrahasználatra való előkészítést ösztönző és gátló tényezőket, és a rendelkezésre álló információk alapján értékelték, hogy célszerű-e külön irányszámokat meghatározni az elektromos és elektronikus berendezések újrahasználatra előkészítendő hulladékaira vonatkozóan.

3.2. Az elektromos és elektronikus berendezésekből származó, újrahasználatra előkészítendő hulladékokra vonatkozó külön irányszámok esetleges meghatározásának értékelése

A 2012-ben az Eurostathoz eljuttatott adatok szerint a tagállamokban mintegy 70 000 tonna volt az elektromos és elektronikus berendezésből származó újrahasznált / újrahasználatra előkészített hulladék mennyisége. Mivel azonban az újrahasznált / újrahasználatra előkészített hulladék mennyiségéről való jelentéstétel önkéntes, 2012-ben csupán 15 tagállamtól érkeztek adatok, amelyeket az alábbi táblázat foglal össze.





Tagállam Az elektromos és elektronikus berendezésekből származó összegyűjtött hulladék (tonna) Az elektromos és elektronikus berendezésekből származó újrahasznált / újrahasználatra előkészített hulladék (tonna) Az újrahasználat / újrahasználatra való előkészítés aránya az elektromos és elektronikus berendezésekből származó összegyűjtött hulladék alapján Ausztria 77 402 1 248 2 % Belgium 116 458 4 068 3 % Bulgária 38 431 292 1 % Horvátország 16 187 0 0 % Ciprus 2 514 42 2 % Cseh Köztársaság 53 685 0 0 % Dánia 76 200 0 0 % Észtország 5 465 0 0 % Finnország 52 972 557 1 % Franciaország 470 556 9 568 2 % Németország 690 711 11 845 2 % Görögország 37 235 0 0 % Magyarország 44 262 0 0 % Írország 41 177 360 1 % Olaszország 497 378 - - Lettország 4 694 37 1 % Litvánia 14 259 0 0 % Luxemburg 5 010 0 0 % Málta 1 506 0 0 % Hollandia 123 684 475 0 % Lengyelország 175 295 791 0 % Portugália 43 695 33 0 % Románia 23 083 0 0 % Szlovákia 22 671 0 0 % Szlovénia 9 430 30 0 % Spanyolország 157 994 351 0 % Svédország 168 612 0 0 % Egyesült Királyság 503 611 41 630 8 % ÖSSZESEN 3 474 177 71 327 2 %

Tekintettel arra, hogy sok tagállam nem nyújtott be külön adatokat az elektromos és elektronikus berendezésekből származó összegyűjtött és újrahasznált / újrahasználatra előkészített hulladék mennyiségéről, továbbá azért is, mert nem egyértelmű, hogy az egyes tagállami jelentésekben pontosan mit értenek újrahasználati, illetve újrahasználatra való előkészítési tevékenységek alatt, az információk nem voltak kellően reprezentatívak. Az adatok alapján azt azonban le lehetett vonni, hogy az újrahasználat és az újrahasználatra való előkészítés – néhány tagállam kivételével – uniós szinten nem kellően fejlett. A tanulmány arra jutott, hogy jelentős különbségek vannak a tagállamok fogyasztási szokásai között a használt termékek vonatkozásában, ez pedig hatással van az ágazat fejlettségi szintjére. Emiatt meglehetősen nehéz uniós szinten megítélni az újrahasználatra való előkészítésben rejlő potenciált.

A tanulmány az újrahasználatra előkészítendő hulladékra vonatkozó külön irányszámok meghatározásának lehetőségére is kitért. Ami a gazdasági hatásokat illeti, az újrahasználatra való előkészítés jelentős bevételeket és megtakarításokat eredményezhet. Az újrahasználatra való előkészítés kedvező társadalmi hatásokat is kifejt, hiszen ösztönzi a munkahelyteremtést, és lehetőséget biztosít az alacsony jövedelemmel rendelkezők számára, hogy olcsó háztartási gépeket vásároljanak. Az újrahasználatra való előkészítés esetlegesen környezeti hatást is kifejthet, méghozzá abból adódóan, hogy bizonyos mennyiségű új elektromos és elektronikus berendezést egyszerűen nem kell legyártani, illetve kevesebb hulladék is keletkezik. Azonban az energiafogyasztást is figyelembe kell venni: az új berendezések általában hatékonyabbak, mint az újrahasznált régiek.

Másrészről ahhoz, hogy az újrahasználatra előkészítendő hulladékra vonatkozó külön irányszámokat lehessen meghatározni, pontosan tudni kellene, hogy mekkora mennyiségű elektromos és elektronikus berendezésből származó hulladék kerülhetne újrahasználatra való előkészítésre az EU-ban, és ismerni kellene a logisztikai változások gazdasági megvalósíthatóságát, hiszen csak így aknázható ki az elektromos és elektronikus berendezésekből származó hulladék újrahasználatában rejlő potenciál. Azon tagállamoknak például, amelyekben az újrahasználatra való előkészítés nem kellően fejlett, változtatásokat kellene végrehajtaniuk a hulladékgyűjtési struktúráikban, és eljárásokat kellene létrehozniuk az összegyűjtött elektromos és elektronikus berendezésekből származó hulladék továbbszállítás előtti tesztelésére vonatkozóan. Jelentéstételi rendszerek kidolgozására is szükség volna annak érdekében, hogy ki lehessen zárni a kettős elszámolás kockázatát, hiszen az elektromos és elektronikus berendezésekből származó hulladék újrafeldolgozás előtt többször kerülhet összegyűjtésre és újrahasználatra. A jelentéstételi rendszerben továbbá különbséget kell tenni az elektromos és elektronikus berendezésekből származó, újrahasználatra előkészített hulladék és az olyan berendezések között, amelyek úgy kerülnek újrahasználatra, hogy nem minősültek még hulladéknak. Továbbá, ha külön irányszámok kerülnek meghatározásra az újrahasználatra előkészítendő hulladékra vonatkozóan, előfordulhat, hogy az elektromos és elektronikus berendezések gyártói egyenlőtlen mértékben járulnak hozzá az irányszámok eléréséhez, mivel a használt berendezések iránti kereslet eltérő az elektromos és elektronikus berendezések egyes termékkategóriáin belül, sőt bizonyos esetekben egyazon berendezéstípus esetében márkánként is különböző. Noha az a kockázat, hogy a gyártók eltérően járulnak hozzá az irányszámok eléréséhez, a közös irányszámok esetében is fennáll, ez utóbbiak nagyobb rugalmasságot biztosítanak a használt elektromos és elektronikus berendezések egyes kategóriái iránti kereslet terén fennálló különbségek kompenzálására.

A tanulmány tehát összességében azt mutatta, hogy az újrahasználatra előkészítendő hulladékra vonatkozó külön irányszámok meghatározása további kötelezettségeket ró a gazdasági szereplőkre és a tagállamokra (pl. jelentéstétel, nyomon követés), és jelentős mértékben növeli az adminisztratív terheket. Az elektromos és elektronikus berendezések hulladékainak újrahasználatra való előkészítése, és újrafeldolgozása vonatkozásában 2015-től alkalmazandó közös irányszámok (V. melléklet, 2. és 3. rész) lehetővé teszik a tagállamok számára, hogy a kitűzött irányszámokat akár az újrafeldolgozás, akár az újrahasználatra való előkészítés ösztönzése révén érjék el. Azok a tagállamok azonban, amelyek nemzeti irányszámokat határoznak meg az elektromos és elektronikus berendezések hulladékainak újrahasználatra való előkészítésére vonatkozóan, nagyobb valószínűséggel ösztönzik aktívan az újrahasználatra való előkészítést: például – az irányelv 6. cikkének (2) bekezdésével összhangban – hozzáférést biztosítanak az újrahasznosító központok személyzete számára az elektromos és elektronikus berendezések hulladékaihoz, és ily módon az elektromos és elektronikus berendezések hulladékait előrébb sorolják az uniós hulladékhierarchiában.

3.3. Következtetés

Az értékelés fő megállapításai alapján a Bizottság arra jutott, hogy jelen szakaszban nem indokolt az elektromos és elektronikus berendezések újrahasználatra előkészítendő hulladékaira vonatkozó külön irányszámokat meghatározni az irányelvben. A Bizottság ugyanakkor elő fogja mozdítani a tagállamok közötti információcserét az olyan tagállamokban alkalmazott bevált gyakorlatok feltárása érdekében, amelyek nemzeti vagy regionális szinten, illetve a kiterjesztett gyártói felelősségnek való megfelelésért felelős rendszerek keretében irányszámokat határoztak meg az elektromos és elektronikus berendezések hulladékainak újrahasználatra való előkészítésére vonatkozóan

4.Az elektromos és elektronikus berendezések hulladékairól szóló 2012/19/EU irányelv 11. cikkének (2) bekezdésében meghatározott irányszámok teljesítésének kiszámítására vonatkozó módszer újbóli vizsgálata