BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM A HATÁSVIZSGÁLAT ÖSSZEFOGLALÁSAamely a következő dokumentumot kíséri:Javaslat: AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVEaz Európai Unióban a bűncselekményből származó jövedelem befagyasztásáról és elkobzásáról /* SWD/2012/0032 - COD/2012/0036 */





BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM A HATÁSVIZSGÁLAT ÖSSZEFOGLALÁSA amely a következő dokumentumot kíséri: Javaslat: AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE az Európai Unióban a bűncselekményből származó jövedelem befagyasztásáról és elkobzásáról Nyilatkozat: Ezen összefoglaló csak az összeállításában részt vevő európai bizottsági szolgálatokat köti, és nem tekinthető kötelezettségvállalásnak a tekintetben, hogy a Bizottság döntései milyen végleges formát öltenek. 1. Problémameghatározás A szervezett bűnözés felszámolása érdekében elengedhetetlenül fontos, hogy a bűnözőket megfosszuk a bűncselekményekből származó jövedelemtől. A szervezett bűnözés alapvetően nyereségorientált tevékenység. E nyereség lehető legnagyobb részének visszaszerzése akadályozza a bűncselekményeket, eltántorítóan hat a bűnöző életmódra, mivel azt igazolja, hogy a „bűnözés nem kifizetődő”, továbbá újra befektethető forrásokat biztosít a bűnüldözés és a bűnmegelőzési kezdeményezések céljaira. E hatásvizsgálat azt a problémát tárgyalja, hogy az EU-n belül nem kielégítő mértékű a bűncselekményből származó vagyoni eszközök visszaszerzése. Mostanáig korlátozott mértékben kerültek napvilágra becslések a tagállamokból a szervezett bűnözésből származó pénzügyi veszteségekre vonatkozóan, és adatok a sikeres vagyonvisszaszerzésekkel kapcsolatban. Néhány közelmúltbeli jelentés és nem hivatalos forrás szerint egyes tagállamokban[1] igen jelentős a szervezett bűnözésből származó éves jövedelem. Ezek a számok éles ellentétben állnak az Unión belül évente visszaszerzett összegekkel[2]. Jóllehet csupán néhány tagállam vezet statisztikákat a bűnözésből évente visszaszerzett összegekről, jelenleg nem tűnik elegendőnek az EU-n belüli befagyasztási és elkobzási eljárások száma, összevetve a szervezett bűnözői csoportok becsült jövedelmével, illetve a bíróságok által súlyos bűncselekmények ügyében hozott, büntetőjogi felelősséget megállapító ítéletek számával. A szervezett bűnözői tevékenységek gyakran transznacionális jellegűek, és a bűnözői csoportok vagyoni eszközeit egyre növekvő mértékben ruházzák be más tagállamokban. A külföldön található vagyoni eszközök nyomon követése továbbra is több problémába ütközik, mivel azokat nehezebben lehet felkutatni, továbbá jogi akadályok gátolják a bizonyítékszerzését, valamint a biztosítási intézkedések, illetve az elkobzást elrendelő határozatok végrehajtását. Jóllehet a vagyonelkobzás támaszkodhat a nemzetközi jogra, az uniós jogra és a tagállamok jogszabályaira, e jogszabályok továbbra sem elég fejlettek, és kevéssé alkalmazzák azokat. Valószínűtlen, hogy bármelyik tagállam a bűncselekményekből származó vagyoni eszközök jelentős hányadát kobozná el, és a jogszabályok elérnék kinyilvánított céljukat. 2. A szubszidiaritás elemzése Az EU már eddig is hozott intézkedéseket a bűncselekményekből származó vagyoni eszközök elkobzása és visszaszerzése tekintetében. A Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően az EUMSZ 82. cikkének (1) és (2) bekezdésében, valamint 83. cikkének (1) bekezdésében találhatók az e területre vonatkozó támogatási fellépések jogalapjai. A legmegfelelőbb jogalap és az uniós összehangolási hatáskör terjedelme attól függ, hogy a konkrét rendelkezés harmonizációt vagy kölcsönös elismerést ír elő. Az EUSZ 5. cikkének (3) bekezdése szerint az Unió csak akkor jár el, ha a tervezett intézkedést a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani. Az EUMSZ 67. cikke előírja, hogy az Unió a bűncselekmények megelőzése és leküzdése révén magas szintű biztonságot nyújt a polgárok számára. Egyre szélesebb körben ismerik el, hogy a bűncselekményekből származó vagyoni eszközök elkobzása alapvető eszközt jelent a szervezett bűnözés elleni küzdelemben, mivel az utóbbi igen gyakran transznacionális jellegű, és ennélfogva közös alapon kell leküzdeni. Még inkább így van ez az EU esetében, ahol a belső határok megszüntetése megkönnyíti határon átnyúló bűncselekmények elkövetését. Amint a 2010 és 2014 közötti Stockholmi Program elismerte, az Uniónak korlátoznia kell a globalizált gazdaság következtében – különösen a pénzügyi rendszer sebezhetőségét fokozó válság miatt – a szervezett bűnözés rendelkezésére álló lehetőségeket. Ezért az Unió az egyes tagállamoknál kedvezőbb helyzetben van ahhoz, hogy hatékonyabb fegyvert faragjon a szervezett bűnözői csoportok elleni küzdelem egyik leghatékonyabb eszközéből. A szervezet bűnözésből származó vagyoni eszközök (amelyeket egyre növekvő mértékben ruháznak be a származási országon kívül, és gyakran több országban is) határon átnyúló dimenziója még inkább indokolttá teszi az egész Európára kiterjedő fellépést. 3. Célkitűzések A hosszú távú átfogó cél a szervezett bűnözés EU-n belüli jövedelmeinek és felhalmozott vagyonának lényeges csökkentése. Az általános célkitűzések: a szervezett bűnözés elleni küzdelem, igazságszolgáltatás az áldozatoknak, valamint a közvélemény büntető igazságszolgáltatásba vetett bizalmának erősítése. A probléma alapját képező tényezőknek megfelelően az alábbi négy egyedi szakpolitikai célkitűzés határozható meg: i. a szabályok összehangolásának erősítése, lehetővé téve a bűncselekményekből származó vagyoni eszközök elkobzását, az alapvető jogok tiszteletben tartása mellett, ii. olyan összehangolt míniumszabályok megállapítása, amelyek lehetővé teszik a tagállamoknak, hogy – az alapvető jogok tiszteletben tartása mellett – az elkobzás foganatosításáig befagyasszák/zárolják a bűncselekményekből származó vagyoni eszközöket, iii. annak megkönnyítése, hogy a tagállamok határon túli vagyoni eszközöket fagyasszanak be /zároljanak és kobozzanak el, valamint iv. a befagyasztási és zárolási eszközök tagállami szervek általi alkalmazásának fokozása. 4. Szakpolitikai választási lehetőségek A probléma-meghatározásból következő hiányosságok orvoslása érdekében 21 uniós szintű intézkedést határoztunk meg (amelyek némelyike kiegészítő jellegű). A jelentős számú tervezett szakpolitikai intézkedésre figyelemmel, először egyenként vizsgáltuk meg a 21 uniós szintű intézkedést a potenciális végrehajtási akadályok, köztük az alábbiak vonatkozásában: i. az EU-ra való megfelelő hatáskör-átruházás megléte, ii. az arányosság; valamint iii. a tagállamok alapvető alkotmányos vagy büntetőjogi elveivel való összhang. Az alapvető jogokra gyakorolt hatást is részletesen elemeztük az Emberi Jogok Európai Bírósága vonatkozó ítélkezési gyakorlata alapján. A végrehajtási akadályok vizsgálatát követően elvetettünk négy szakpolitikai intézkedést. A fennmaradó szakpolitikai intézkedéseket az uniós szintű beavatkozás eltérő mértékét képviselő alábbi szakpolitikai lehetőségek köré csoportosítottuk: nem jogalkotási opció, minimális jogalkotással járó lehetőség (a meglévő uniós jogi keret tervezett működését akadályozó hibák kijavítása), valamint maximális jogalkotási opció (amely túllép a meglévő uniós jogi keret célkitűzésein). Az utóbbi lehetőség keretén belül két maximális jogalkotási alopciót elemeztünk; ezek egyike felöleli a kölcsönös elismerésre vonatkozó uniós szintű fellépést, a másik pedig nem. 4.1. 1. politikai lehetőség – A fennálló helyzet fenntartása (Status quo) Ez a szakpolitikai lehetőség nem járna új uniós szintű fellépéssel, hanem a meglévő tevékenységek folytatását jelentené. Az új uniós szintű fellépés hiánya nem jelenti az uniós szintű politika változatlanságát. A Lisszaboni Szerződés értelmében a meglévő uniós jogi keret 2014. december 1-jétől jogsértési eljárások révén érvényesíthető lesz a tagállamokkal szemben. 4.2. 2. szakpolitikai lehetőség – Nem jogalkotási opció A nem jogalkotási lehetőség szerint munkaértekezleteket alkalmaznánk, hogy előmozdítsuk a meglévő elkobzási kötelezettségek végrehajtását (1. szakpolitikai intézkedés), valamint a meglévő kölcsönös elismerési kötelezettségek végrehajtását (12. szakpolitikai intézkedés). Az egyes tagállamok kormányzati döntéshozói számára szervezett – az elkobzási tevékenység jövedelmezőségéről szóló – alkalmazási munkaértekezletek (a 15. szakpolitikai intézkedés) fokozhatnák a szóban forgó eszközök igénybevételét, és fórumot biztosíthatnának az ismeretek és a gyakorló szakemberek tapasztalatainak megosztása számára. 4.3. 3. szakpolitikai lehetőség – Minimális jogalkotási opció Ez az opció az átültetési és az alkalmazási munkaértekezleteket öleli fel, melyeket a kölcsönös elismerésre vonatkozó meglévő jogi keret felismert hiányosságait orvosló további szakpolitikai intézkedések egészítenének ki. Az elkobzást elrendelő határozatok végrehajtása tekintetében ez az opció azzal számol, hogy a 2006/783/IB és a 2005/214/IB kerethatározatok egységes szerkezetbe foglalása révén a jogi keret egyszerűsíthető, és a büntetőeljárások keretében hozott valamennyi kártérítési határozatra kiterjeszthető (14. szakpolitikai intézkedés). Ez az opció magába foglalná a kölcsönös elismerésre vonatkozó, egységes szerkezetbe foglalt formanyomtatványok bevezetését (19. szakpolitikai intézkedés). Emellett a tagállamok közötti megkeresések tekintetében érvényre juttatná a kölcsönös elismerés elsőbbségét a kölcsönös jogsegélyre vonatkozó egyezményekhez képest (20. szakpolitikai intézkedés). 4.4. A 4.1. szakpolitikai lehetőség – maximális jogalkotás kölcsönös elismerés nélkül Ez az opció kiterjedne valamennyi olyan szakpolitikai intézkedésre, amely nem jelent kölcsönös elismeréssel kapcsolatos jogalkotási intézkedéseket. Az elkobzási hatáskörök megerősítése céljából ez a lehetőség – a „bűncselekményből származó jövedelem” tág meghatározásának bevezetése révén – előirányozná az összes anyagi előny, így a bűncselekményekből közvetetten származó jövedelem elkobzását (2. szakpolitikai intézkedés). A büntetőeljárás befejezése utáni elkobzási tevékenység kizárásának orvoslására szolgáló módszerként ez az opció tervbe veszi az elkobzási eljárás és a büntetőeljárás különválasztását (4. szakpolitikai intézkedés), hogy a büntetőeljárás lezárása utáni későbbi időpontban is el lehessen végezni a pénzügyi vizsgálatokat, és végre lehessen hajtani a nem foganatosított határozatokat. Ez a választási lehetőség megerősítené a kiterjesztett elkobzást is (5. szakpolitikai intézkedés) azáltal, hogy kiterjeszti az ilyen elkobzás alkalmazási területébe tartozó bűncselekmények körét, és legalább azokban az esetekben előírja annak alkalmazását, amikor a bíróság megállapítása szerint lényegesen valószínűsíthetőbb, hogy az EUMSZ 83. cikke (1) bekezdésének hatálya alá tartozó bűncselekményért elítélt személy vagyoni eszközei hasonló bűnöző tevékenységből származnak. A büntetőeljárás előtt álló akadályok leküzdése érdekében ez az opció felölelné továbbá a korlátozott esetekben történő nem elítélésen alapuló elkobzás (6. szakpolitikai intézkedés) bevezetését. Ez lehetővé tenné az elkobzást olyan esetekben, amikor azért nem kerülhet sor elítélésre, mivel a gyanúsított elhalálozott, megszökött a büntetőeljárás vagy az elítélés elől, illetve elmebetegsége miatt nem állítható bíróság elé. A bűnözők az elkobzás elkerülése céljából gyakran egy beavatott harmadik félre ruházzák át a vagyonukat, amikor vizsgálat indul ellenük. A szóban forgó opció a harmadik féltől történő elkobzásra (7. szakpolitikai intézkedés) is kiterjedne azon vagyoni eszközök esetében, amelyekhez a piaci értéküknél olcsóbban jutottak hozzá, és a harmadik fél helyzetében lévő személy ésszerűen gyaníthatta volna, hogy bűncselekményből származnak. A bűncselekményből származó vagyoni eszközök befagyasztása/lefoglalása tekintetében ez a lehetőség összehangolt minimumszabályok (8. szakpolitikai intézkedés) bevezetését irányozza elő. Emellett tervbe veszi a biztosítékként történő befagyasztásra vonatkozó mechanizmust (9. szakpolitikai intézkedés) is, így a tagállamok kötelesek volnának megfelelő mechanizmust létrehozni, hogy az igazságügyi hatóságoktól eltérő hatóságok azonnal, még az ilyen irányú kereset benyújtása előtt befagyaszthassák/lefoglalhassák azokat a vagyoni eszközöket, amelyek esetében fennáll annak a veszélye, hogy elrejtik vagy a tagállam joghatósági területén kívülre továbbítják azokat. Ami a vagyonmegőrzést illeti, ez az opció jogkört biztosítana a befagyasztott eszközök értékesítéséhez, legalább akkor, ha valószínűsíthetően csökkenne az értékük, vagy gazdaságtalan volna a megőrzésük (10. szakpolitikai intézkedés). A jogkörök alkalmazása tekintetében a szóban forgó lehetőség jelentéstételi kötelezettségeket vezetne be (16. szakpolitikai intézkedés) a tagállamok számára, hogy elősegítse az értékelési célokra használható statisztikák előállítását. 4.5. A 4.2. szakpolitikai lehetőség – Maximális jogalkotás a kölcsönös elismerést is beleértve Ez az opció magába foglalja az összes tervezett szakpolitikai intézkedést (azonban a 19. és a 20. intézkedés részben fedi egymást). A 4.1. opcióval szemben kiterjed valamennyi határozattípus kölcsönös elismerésére (13. szakpolitikai intézkedés). A szóban forgó lehetőség maga után vonná a kártérítési határozatok kölcsönös elismerését is (14. szakpolitikai intézkedés) azáltal, hogy egységes szerkezetbe foglalják a 2006/783/IB és a 2005/214/IB kerethatározatokat és kiterjesztik azok hatályát a büntetőeljárások keretében hozott valamennyi kártérítési határozatra. Ez az opció emellett rendelkezne az egységes szerkezetbe foglalt kölcsönös elismerési formanyomtatványokról (19. szakpolitikai intézkedés), valamint a kölcsönös elismerés elsőbbségét érvényesítő intézkedésekről (20. szakpolitikai intézkedés). 5. Hatásvizsgálat 5.1. Az 1. választási lehetőség – Status quo – elemzése A „nem cselekvési” opció esetén lassú előrehaladás vetíthető előre mindegyik egyedi célkitűzés terén. A várhatóan csekély mértékű gazdasági hatás a visszaszerzett vagyon természetes növekedéséből származik majd. Valószínűsíthetően tovább nő a különbség a bűncselekmény révén eltulajdonított vagyoni eszközök, valamint a kormányok által visszaszerzett vagyon mennyisége között. Az opció társadalmi hatása valószínűleg elhanyagolható, miután kismértékben növekszik a bűncselekmények áldozatainak számára visszaszerzett, bűncselekményekből származó vagyon. Ez az opció nem befolyásolná a bűncselekményt megvalósító magatartást. További uniós szintű fellépés hiányában a bűnözők valószínűleg továbbra is más tagállamokban fektetik be vagyoni eszközeiket, így még inkább szükség lesz a határon átnyúló elkobzási intézkedésekre. Összességében véve továbbra is jelentős hiányosságok maradnának fenn, változatlanul nem alkalmaznák elegendő mértékben a kölcsönös elismerés eszközeit, továbbá csekély maradna az EU-szerte elkobzott bűncselekményekből származó vagyon összege a szervezett bűnözés becsült üzleti forgalmához képest. Bár uniós közbeavatkozás nélkül sem maradna változatlan a helyzet, a változások sebessége túl lassú lenne. Ezért a szóban forgó opció nem érné el azt a célkitűzést, hogy egyre több bűncselekményekből származó vagyoni eszközt szerezzenek vissza az Unión belül. Valószínűtlen, hogy a tagállamok támogatnák ezt a lehetőséget. Az Európai Parlament teljes mértékben elégedetlen volna a fenti megoldással. 5.2. A 2. választási lehetőség elemzése – Nem jogalkotási opció Ez az opció csekély gazdasági hatással járna. Az átültetésről szóló munkaértekezletek kismértékű pozitív hatást fejthetnének ki az átültetésre azokban a tagállamokban, amelyek még nem ültették át teljes mértékben a vonatkozó jogszabályszövegeket. A alkalmazási munkaértekezletek költségei elhanyagolhatók volnának, hasznosságuk pedig attól függene, hogy azokat milyen nagyságrendben szervezik meg. Mivel az elkobzási eljárások alkalmazásának mértéke jelentősen elmarad a kívánatostól, az alkalmazásról szóló munkaértekezletek potenciálisan jelentősebb hatást gyakorolhatnának az eljárások alkalmazására, továbbá a döntéseket nem kellene többé arra alapozni, hogy a vagyonelkobzási tevékenység nem gazdaságos. A társadalmi hatás elhanyagolható volna, és nagyon korlátozottan érintené a bűncselekményt megvalósító magatartást. Összességében véve a nem jogalkotási opció minden bizonnyal alacsony hozzáadott értékkel rendelkezne, és legígéretesebb elemei az alkalmazásról szóló munkaértekezletek volnának. Ez a lehetőség aligha érné el azt a célkitűzést, hogy egyre több bűncselekményekből származó vagyoni eszközt szerezzenek vissza az Unión belül, és súlyos kritikákat váltana ki az Európai Parlament részéről. 5.3. A 3. választási lehetőség elemzése – Minimális jogalkotási opció Az átültetési és alkalmazási munkaértekezletek gazdasági hatásai mellett a kölcsönös elismerési eszközök javítása is egyértelműen növelné a határon átnyúló végrehajtási eljárások számát, továbbá bizonyos mértékben a visszaszerzett vagyoni eszközök értékét. Mindazonáltal nehéz felmérni, hogy mekkora gazdasági hozzáadott értéket jelentene a kölcsönös elismerési eszközök akár komoly mértékben növekvő használata. A kölcsönös elismerési eszközök alkalmazásának terjedése miatt az adminisztratív költségek terhe a központi hatóságról a helyi igazságügyi hatóságokra helyeződne át, valamint elméletileg csökkenne a más tagállamokból érkező megkeresések kezelésének adminisztratív költsége. A (kölcsönös jogsegéllyel szemben a) kölcsönös elismerés szélesebb körű használatából nyert időmegtakarítás felgyorsítaná a határon átnyúló végrehajtást, továbbá a vagyon eltűnésével kapcsolatos kockázatok korlátozása révén növelné a sikeres vagyonvisszaszerzés esélyét. A kölcsönös elismerési formanyomtatványok tervezett egységesítése szükségessé tenné, hogy valamilyen kezdeti képzésben részesítsék a gyakorlati szakembereket. A hasznok minden bizonnyal ellensúlyoznák ennek költségeit. Ha valamivel nagyobb számban és értékben sikerül visszaszerezni a vagyoni eszközöket, az logikus módon társadalmi hatás mérsékelt növekedésében is tükröződni fog, az áldozatok kárpótlása formájában. A határon átnyúló eljárások végrehajtásának javulása következtében valószínűleg erősödne a bizalom a nemzeti büntető igazságszolgáltatások, valamint a szabadságon és a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló európai uniós térség iránt. Ami az alapvető jogokat illeti, csekély hatásra számíthatunk a tulajdonhoz való jog tekintetében. Várhatón kismértékű hatás jelentkezik a bűncselekményt megvalósító magatartás terén. A határon átnyúló eljárások végrehajtásának javulása némi visszaszorító hatást fejthetne ki, amelynek következtében a bűncselekményekből származó pénzeket érintő nettó tőkemenekítés történne az Unióból, ami kissé negatívan hatna a feketegazdaságra és harmadik országok gazdaságaira. Összességében véve, a minimális jogalkotási opció minden bizonnyal mérsékelt hozzáadott értéket képviselne. A szóban forgó opció aligha érné el azt a célkitűzést, hogy egyre több, bűncselekményekből származó vagyoni eszközt szerezzenek vissza az Unión belül, továbbá az Európai Parlament valószínűsíthetően nem tekintené megfelelő válasznak a problémára. 5.4. A 4.1. választási lehetőség elemzése – Maximális jogalkotási opció kölcsönös elismerés nélkül Az átültetésről és az alkalmazásról szóló munkaértekezletek mellett, az egyes szakpolitikai intézkedések többsége külön-külön is legalább mérsékelt gazdasági hatást fejtene ki. Ennek az opciónak a költségeit azért nem lehet számszerűsíteni, mivel nagyszámú szakpolitikai intézkedést ölel fel, és nagyon kevés adat áll rendelkezésre a befagyasztott, elkobzott és visszaszerzett összegekről, valamint az elkobzással összefüggő tevékenységek elvégzésének költségeiről. Ezenfelül a tagállamok sajátosságaitól függően sok esetben eltérhetnek egymástól a végrehajtási költségek. Az adathiány kiküszöbölése céljából az előterjesztett legfontosabb gazdasági elemzés olyan modellszámítás alapján becsüli meg a 27 uniós tagállamra vetített jövedelmezőséget, amely közvetett mutatókat alkalmaz az Egyesült Királyságra vonatkozó részletes bevételi- és költségelemzés extrapolálása céljából (az Egyesült Királyság az egyetlen olyan tagállam, amely esetében az elkobzási rendszer valamennyi elemének bevételi- és költségvonzata megbecsülhető, és amely olyan elkobzási rendszerrel rendelkezik, amely eléggé közel áll a maximális jogalkotási alopcióhoz). Jóllehet ezek csak jelzés értékű számítások, a modellezés eredményei mégis bátorítóak: a 27 tagállamból 21 számára nyereséges (sokuk számára rendkívül nyereséges) lenne ez az opció a modell szerint. Az uniós szintű fellépést támasztja alá, hogy a jelek szerint a legtöbb tagállamban nyereségessé tehető a vagyonelkobzási tevékenység. Feltételezhető, hogy az állam javára visszaszerzett vagyoni eszközök sokasodásának komoly társadalmi hatása lesz, mivel néhány tagállamban együtt jár majd a bűncselekmények áldozatainak javára visszaszerzett vagyon bővülésével. A bűncselekményből származó vagyoni eszközök elkobzásának következtében erősödni fog a büntető igazságszolgáltatásba vetett bizalom. Az alapvető jogokra is azok az intézkedések fejtik ki a legnagyobb hatást, amelyek jelentős pozitív hatást gyakorolnak az elkobzási eszközökre (pl.: a kiterjesztett elkobzásra vonatkozó 5., a nem elítélésen alapuló elkobzásra vonatkozó 6., illetve a harmadik féltől történő elkobzásra vonatkozó 7. intézkedés). A tulajdonhoz való jog és a tisztességes eljáráshoz való jog korlátozását meg kell indokolni, tiszteletben kell tartani az arányosságot, valamint megfelelő biztosítékokkal kell kiegészíteni a korlátozásokat. Az Emberi Jogok Európai Bírósága (a továbbiakban: EJEB) sok olyan határozatot hozott, amelyekben következetesen helybenhagyta a nem elítélésen alapuló elkobzási rendszerek egyedi ügyekben történő alkalmazását. Mindazonáltal az EJEB nem hozott döntést az emberi jogok európai egyezményével való összeegyeztethetőség elvi kérdésében. Az EJEB vizsgálatai mindezidáig jóváhagyták a vagyon törvényességével kapcsolatos bizonyítási teher megfordítását, amennyiben az adott ügyben azt tisztességesen alkalmazták, és megfelelő biztosítékok álltak rendelkezésre ahhoz, hogy az érintett személy megtámadhassa ezt a megdönthető vélelmet. Bár az EJEB konkrét ügyekben következetesen helybenhagyta a kiterjesztett elkobzási rendszereket, az egyezménnyel való összeegyeztethetőségüket eseti alapon vizsgálta. Ebben az esetben is a terhelt számára nyújtott eljárási biztosítékok mértéke játszott meghatározó szerepet az intézkedés arányosságának megítélése során. Komoly érv szólt a harmadik féltől történő elkobzás mellett abban az esetben, ha a harmadik fél és az áldozat egyaránt igényt támasztott a vagyoni eszközökre. Ha a bűncselekmény elkövetője nem rendelkezik elegendő vagyonnal az igény kielégítéséhez (ami gyakran előfordul), a harmadik fél javára hozott intézkedések gyengítenék az áldozat helyzetét. Az ideiglenes intézkedések (pl. a biztosítási intézkedések) átmeneti jellegüknél fogva indokolhatják egyes jogok és a szabályszerű eljárás elveinek további korlátozását, feltéve hogy elegendő biztosíték, illetve jogorvoslat áll rendelkezésre, és e korlátozások tiszteletben tartják az említett jogok és elvek lényeges tartalmát. Az e szakpolitikai opció alapján hozott intézkedések tiszteletben tartják az alapvető jogokat, ha arányosan és az uniós jogalkotási javaslatba foglalt megfelelő biztosítékokkal kiegészítve alkalmazzák azokat. Ez az opció jelentős hatást gyakorolna a bűncselekményt megvalósító magatartásra, mivel a nem elítélésen alapuló elkobzás (noha korlátozott esetben), és a harmadik féltől történő elkobzás módszereik megváltoztatására kényszerítené a bűnözőket, valamint megnehezítené számukra vagyoni eszközeik elrejtését. E lehetőség a bűncselekményekből származó pénzeket érintő, harmadik országokba irányuló mérsékelt tőkemenekítést okozna, és jelentősen negatív hatna a feketegazdaságra és harmadik országok gazdaságaira. Összességében véve, ez az opció minden bizonnyal komoly hozzáadott értéket képviselne. Végrehajtásának közvetlen hatásaként többek között megerősödnének a vagyonelkobzási, -befagyasztási és kezelési rendszerek. Ugyanakkor jelentősen kihatna az eszközök alkalmazására is. Jóllehet az alkalmazásról szóló munkaértekezletek tájékoztatást nyújtanak a tagállami döntéshozóknak a vagyonelkobzási tevékenység potenciális jövedelmezőségéről, és így érveket adnak a kezükbe ahhoz, hogy előmozdítsák a változtatást, az erőteljesebb jogalkotási eszközök konkrétan növelnék a sikeres beavatkozás esélyeit, ösztönzést nyújtva ezáltal az eszközök alkalmazásához. Ezenfelül az elkobzásról szóló jogszabályok összehangolása ténylegesen is elősegítheti a kölcsönös elismerést annak biztosítása révén, hogy az intézkedés iránt beérkező megkeresések összhangban vannak a végrehajtó tagállam jogrendszerével. A szóban forgó opció elérné azt a célkitűzést, hogy egyre több, bűncselekményekből származó vagyoni eszközt szerezzenek vissza az Unión belül. Nagyon valószínű, hogy az Európai Parlament mérsékelten helyeselné ezt a lehetőséget. 5.5. A 4.2. választási lehetőség elemzése – Maximális jogalkotási opció a kölcsönös elismerést is beleértve A gazdasági hatás tekintetében, a kölcsönös elismerésre vonatkozó uniós szintű fellépés még tovább javítaná az EU27-re vonatkozó jövedelmezőségi elemzés eredményeit. A más tagállamokban végrehajtandó intézkedések számára és összegére vonatkozó adatok hiánya miatt azonban erre az opcióra vonatkozóan nem készíthető részletes, országonkénti jövedelmezőségi becslés. A számos, nem elítélésen alapuló külföldi határozat végrehajtására köteles tagállamok többletköltségeit teljes mértékben ellensúlyozná az a meglévő előírás (a 2006/783/IB kerethatározat rendelkezése), miszerint az elkobzást elrendelő határozatot végrehajtó tagállam jogosult a visszaszerzett érték 50%-ának visszatartására. Jelentős volna a társadalmi hatás. A kölcsönös elismerés nélküli maximális opció hatásain túlmenően a kölcsönös elismerés erősödése következében várhatóan megnőne a bizalom a szabadságon és a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló európai uniós térség iránt. Szintén jelentős volna a bűncselekményt megvalósító magatartásra gyakorolt hatás. A maximális jogalkotási opció szerinti intézkedések, a határon átnyúló eljárások végrehajtásának komoly javításával együtt, valószínűleg módszereik megváltoztatására kényszerítenék a bűnözőket, továbbá olyan visszaszorító hatást fejthetnének ki, amelynek következtében nettó tőkemenekítés kezdődne, hogy az Unión kívülre menekítsék a bűnözésből származó pénzeket. Mindez még jelentősebb hatást gyakorolna a feketegazdaságra és harmadik országok gazdaságára. Összességében véve, ez az opció minden bizonnyal igen komoly hozzáadott értéket képviselne. A minimális jogalkotási lehetőségen túlmutató kölcsönös elismerési intézkedések tovább erősítik a gazdasági jövedelmezőség, a komoly társadalmi hatások és a fokozott alkalmazás együttes eredményeit. A szóban forgó opció teljes mértékben megfelelne annak a célkitűzésnek, hogy egyre több bűncselekményekből származó vagyoni eszközt szerezzenek vissza az Unión belül. Az Európai Parlament minden bizonnyal helyeselné ezt a lehetőséget. 6. A lehetőségek összehasonlítása A kiválasztott szakpolitikai lehetőség a kölcsönös elismerésre is kiterjedő maximális opció, miközben a kölcsönös elismerés nélküli maximális opciót és minimális jogalkotási lehetőséget egyaránt második helyre soroltuk. A kiválasztott opció tiszteletben tartja a szubszidiaritás és az arányosság elveit, mivel nem lép túl az ismertetett célkitűzések eléréshez szükséges mértéken, ugyanakkor tiszteletben tartja az alapvető jogokat. A kiválasztott lehetőség jelentősen erősítené a szabályok összehangolását, valamint az intézkedések és határozatok végrehajtását a tagállamokban, többek között azáltal, hogy módosítja a kiterjesztett elkobzásra vonatkozó meglévő rendelkezéseket, új rendelkezéseket vezet be a nem elítélésen alapuló és a harmadik féltől történő elkobzás tekintetében, továbbá meghonosítja valamennyi típusú határozat és intézkedés (beleértve a nem elítélésen alapuló határozatokat is) kölcsönös elismerését. A szakpolitikai intézkedéseket úgy alakítottuk ki, hogy azok arányosak legyenek, és nem érintsék szükségtelenül az alapvető jogokat. A védőügyvédek aggodalmainak eloszlatása céljából uniós szintű minimális biztosítékokat irányzunk elő az Európai Unió Alapjogi Chartájával való teljes összhang céljából. Nyomon követés és értékelés Továbbra is nyomon kell követni, és értékelni kell a kiválasztott lehetőség végrehajtását. . Jelenleg nem folytatható valóban tényekre alapozott hatásvizsgálat az uniós szintű új szakpolitikák/jogszabályok tekintetében, illetve tagállami szinten a legtöbb országban, mivel nem állnak rendelkezésre statisztikai adatok a vagyonelkobzásra vonatkozóan, és a rendelkezésre álló adatok minősége sem megfelelő. Ezenfelül nincsenek naprakész adatok arról, hogy a kölcsönös elismerés milyen mértékben könnyíti meg a határon átnyúló végrehajtást. Ezért a kiválasztott lehetőség kiterjed a tagállamok vagyonelkobzási tevékenységgel kapcsolatos jelentéstételi kötelezettségeire. Az igazságügyi hatóságok (bíróságok, ügyészségi hivatalok), vagyonkezelő hivatalok és vagyongazdálkodásért felelős egyéb hatóságok legalább évente összegyűjtik majd az adatokat. Az ily módon összegyűjtött adatok hozzájárulnak a nyomon követési és értékelési tevékenységhez, és lehetővé teszik a Bizottság számára annak értékelését hogy a javasolt jogszabály milyen mértékben valósítja meg a célkitűzéseit. Különös figyelmet kell fordítani azokra a tagállamokra, ahol az adatgyűjtés viszonylag kevéssé fejlett. A javasolt jogszabály hatékony tényleges végrehajtásának nyomon követése érdekében a Bizottság végrehajtási tervet készít, továbbá – a tagállamok és az érdekeltek véleményének kikérése alapján – rendszeresen végrehajtási jelentéseket állít össze. Az első jelentést elvileg a jogszabály hatálybalépése után három évvel kell elkészíteni. E hatásvizsgálat előkészítése során állapotfelmérés készült a tagállamok elkobzásra vonatkozó jogszabályairól, amely kiindulópontként felhasználható a tagállami jogszabályok és alkalmazás fejlődésének nyomon követése során . Rendszeres értékeléseket fogunk végezni, az első jelentés közzétételére pedig a jogszabály hatálybalépését követő öt évvel kerül sor. Az értékelő jelentések kiterjedhetnek a vagyonelkobzási tevékenység jelenlegi és becsült jövőbeni jövedelmezőségének felmérésére szolgáló költség-haszon modellezésre. Átültetési munkaértekezletekre és egyéb szakértői találkozókra is sor kerül majd a végrehajtási problémák megvitatása céljából. Az elkobzási eljárás egyes szakaszaiban alkalmazott bevált módszerek cseréje továbbra is a vagyon-visszaszerzési hivatalok európai platformjának keretében történik. [1] A becslések szerint Olaszországban 2011-ben 150 milliárd EUR összegű szervezett bűnözésből származó jövedelmet mostak tisztára (Olasz Nemzeti Bank, 2011). Az Egyesül Királyságban egy 2006. évi hivatalos becslés évi 15 milliárd fontra tette a szervezett bűnözés jövedelmét. [2] Például 2009-ban az Egyesült Királyságban 189 millió EUR-t, Hollandiában pedig 60 millió EUR-t szereztek vissza.