BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM Hatásvizsgálat összefoglalása amely a következő dokumentumot kíséri A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK A tengeri madarak halászeszközökkel történő véletlen befogásának visszaszorítására irányuló cselekvési terv /* SWD/2012/0370 final */





1. A PROBLÉMA MEGHATÁROZÁSA A Nemzetközi Tengerkutatási Tanács (ICES) konzervatív becslése[1] szerint az uniós halászflotta az uniós és nem uniós vizeken évente hozzávetőleg 200 000 tengeri madár elpusztulásáért tehető felelőssé, ugyanakkor azt is hozzáteszi, hogy a véletlenül befogott madarak számáról igen kevés megbízható adat áll rendelkezésre. Így nehéz megítélni a halászat által a tengeri madarakra gyakorolt hatást, mivel e madarak járulékos befogására sem rendszeres monitoring, sem jelentéstételi kötelezettség nem vonatkozik. Mindazonáltal az ICES szakvéleménye és a MRAG[2] által e hatásvizsgálat alátámasztására készített tanulmány is arra utal, hogy a tengeri madarak járulékos befogások miatti pusztulása jelentős az uniós vizeken és az azokon kívüli területeken folytatott többféle halászat, illetve számos madárfaj tekintetében, amelyek közül egyes fajok fenyegetettek vagy veszélyeztetettek. Nevezetesen: · A 346 tengeri madárfaj közül ismereteink szerint legalább 60 faj akadt már bele halászeszközökbe uniós és nem uniós vizeken. Ezek közül körülbelül 49 faj (ebből 25 az uniós vizeken, 24 pedig nem uniós vizeken él) veszélyeztetett vagy világszinten vagy helyi állományok szintjén. · A halászati tevékenységek során az uniós vizeken véletlenül befogott fajok közül hat, a nem uniós vizeken véletlenül befogott fajok közül pedig 22 faj természetvédelmi állapota aggasztó; és e fajok a Természetvédelmi Világszövetség (IUCN) megfelelő jegyzékein mint sebezhető vagy veszélyeztetett fajok szerepelnek. A tengeri madarak járulékos befogását előidéző problémák és kiváltó okok a következők: · A halászat és a tengeri madarak találkozása elkerülhetetlen, és a tengeri madarak járulékos befogásával végződik, mivel a tengeri madarak – túlélésük és szaporodási sikerük érdekében – egyre nagyobb mértékben függnek az ember által végzett halászati tevékenységtől. Ezen túlmenően a tengeri madarak járulékos befogásáért nagymértékben felelős horogsorok[3] és rögzített hálók[4] a leghatékonyabb eszközök egyes értékes halfajok fogásához, ezért széles körben használtak. · Az uniós halászatban (KHP) jelenleg alkalmazott, valamint a környezetvédelmi jogszabályokban (a madárvédelmi irányelv, az élőhelyvédelmi irányelv és a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelv) előírt és a nemzetközi egyezményekben és megállapodásokban foglalt gazdálkodási intézkedések többnyire hatástalanok maradtak, mivel azokat különféle rendeletek és megállapodások határozzák meg, és így nem elég koherensek. · A tengeri madarak járulékos befogásának kérdését sem uniós, sem nemzetközi szinten nem kezelik kellő súllyal; nem következetes a végrehajtás, és a halászok nem kapnak ösztönzést az érvényben lévő előírások tiszteletben tartására vagy arra, hogy önkéntes alapon saját intézkedéseket vezessenek be. · A szórványos monitoring miatt, illetve amiatt, hogy a tengeri madarak járulékos befogásának figyelemmel kísérése nem kötelező, a tengeri madarak járulékos befogásának nagyságrendjéről nincsenek megfelelő ismeretek, és hiányosak a populációadatok. A nem uniós vizeken a monitoring nem következetes a legtöbb halászati tevékenység vonatkozásában, mivel inkább önkéntes, semmint kötelező jellegű. · A horogsoros halászat vonatkozásában kerültek kidolgozásra óvintézkedések, de szabályozás hiányában ezeket csak kis mértékben alkalmazzák az uniós vizeken, és csupán esetlegesen a nem uniós vizeken. Kisebb hangsúly esik a tengeri madarak más halászeszközökkel (főképp rögzített hálókkal) történő járulékos befogására, így a szóban forgó eszközök tekintetében kevés megfelelő óvintézkedés áll rendelkezésre. · A halászok nincsenek tisztában azzal, hogy a tengeri madarak járulékos befogása probléma, vagy nem ismerik a járulékos befogás csökkentését célzó óvintézkedések előnyeit. Az egyes hajók szintjén a járulékos befogás csökkentésére ajánlott intézkedéseket aránytalannak tekintik a tengeri madarak állományaira gyakorolt hatáshoz viszonyítva. · A kutatás eddig a horogsoros halászatra összpontosított, mivel a vizsgálatok szerint a halászatnak ez a formája okozza a legtöbb járulékos befogást. Eddig nem történt jelentős erőfeszítés arra, hogy más halászeszközökre (pl. rögzített hálók, vonóhálók és erszényes kerítőhálók) vonatkozóan is kidolgozzanak hasonló intézkedéseket, ráadásul a jelek szerint a lehetséges megoldások műszakilag nehezebben valósíthatók meg. A kérdés érinti a halászati ágazatot, a kapcsolódó iparágakat, a tagállami és uniós közigazgatásokat, a regionális halászati gazdálkodási szervezeteket (az Unión kívüli vizek vonatkozásában), a kutatási ágazatot, a nem kormányzati szervezeteket és a széles nyilvánosságot is. Az elfogadásra kerülő intézkedések azonban elsősorban arra a körülbelül 54 000 horogsoros és rögzített hálót használó hajóra gyakorolnak majd hatást, amely az EU területén folytat tevékenységet. 2. SZÜKSÉGESSÉG ÉS SZUBSZIDIARITÁS Ez a javaslat az Unió kizárólagos hatáskörébe tartozó területet érint, ezért a szubszidiaritás elve nem alkalmazható. A Szerződés értelmében az EU kizárólagos hatáskörrel rendelkezik a halászati tevékenységek állományvédelmi célú irányítása terén; ide tartozik a biológiai szempontból érzékeny fajok, például a tengeri madarak és a cetfélék véletlen befogásának visszaszorítása. 3. CÉLKITŰZÉSEK Az uniós cselekvési terv célja a lehető legkisebbre csökkenteni, és ha csak lehet, megszüntetni legalább 49 veszélyeztetett madárpopuláció uniós halászhajók általi véletlen befogását az uniós és nem uniós vizeken, valamint visszaszorítani más olyan madárfajok járulékos befogását, amelyek populációi stabilak, de véletlenül befogott egyedeik száma aggodalomra ad okot. Az általános célt szolgáló konkrét műveleti célkitűzések a következők: (1) Azonosítani és kiküszöbölni a jelenleg alkalmazott gazdálkodási intézkedések hiányosságait és következetlenségeit mind az uniós, mind a nem uniós vizeken. (2) Konzisztens adatokat gyűjteni a tengeri madarak járulékos befogásának nagyságrendjéről és az állományokra gyakorolt hatásának jelentőségéről, különösen a veszélyeztetett fajok esetében. (3) A megfelelő óvintézkedések segítségével olyan szintre csökkenteni a veszélyeztetett tengeri madárfajok járulékos befogását, amely már nem jelent veszélyt e fajok állományainak fennmaradására nézve. A probléma jobb megértését és a gyakorlati megoldások kifejlesztését 2 kiegészítő célkitűzés szolgálja: (4) Elfogadtatni a halászokkal, hogy a tengeri madarak járulékos befogása probléma, és ösztönözni a halászokat az óvintézkedések alkalmazására. (5) Megszüntetni a horogsoros halászatban jelenleg használt óvintézkedésekkel kapcsolatos nehézségeket, és megtalálni az egyéb halászeszközökkel, különösen a rögzített hálókkal összefüggésben hatékonyan alkalmazható óvintézkedéseket. A KHP jelenleg megbeszélések tárgyát képező reformja alapvető eszköz ahhoz, hogy a halászati gazdálkodás ökoszisztéma-alapú szemléletének részeként megvalósulhassanak az e javaslatban kitűzött célok. A meghozott intézkedésektől függetlenül a fenti célok eléréséhez fokozni kell a szabályozási eszközök közötti koherenciát, és a halászati gazdálkodásban holisztikusabb szemléletet kell meghonosítani, amely figyelembe veszi a halászati tevékenységek regionális sajátosságait. A tengeri madarakat is érintő járulékos befogások kapcsán a következőkre van szükség: · A technikai intézkedések kidolgozásának új, várhatóan 2016-ban életbe lépő regionális megközelítése, amely lehetővé teszi, hogy az óvintézkedések jobban igazodjanak az egyes halászati tevékenységeknek sajátosságaihoz. · Várhatóan 2014-ben bevezetésre kerül egy új többéves uniós adatgyűjtési program (DCMAP), amelynek részét képezheti a tengeri madarak járulékos befogásának nyomon követése. · A jelenlegi Európai Halászati Alap (EHA) és a 2014-ben bevezetésre kerülő új Európai Tengerügyi és Halászati Alap (ETHA) keretében tervezett új intézkedések pénzügyi támogatása. · A Bizottság aktívabb szerepvállalása a regionális halászati gazdálkodási szervezetekben annak érdekében, hogy javuljon az e szervezetek által hozott természetvédelmi és gazdálkodási intézkedéseknek való megfelelés. 4. SZAKPOLITIKAI LEHETŐSÉGEK E célok eléréséhez elsősorban három lehetőséget mérlegelünk: 1. lehetőség: Status quo: A jelenlegi helyzet fenntartása további olyan intézkedések meghozatala nélkül, amelyek túlmutatnának a hatályos uniós halászati és környezetvédelmi szakpolitikákban foglaltakon. 2. lehetőség: Uniós cselekvési terv kidolgozása: A megreformált KHP, a környezetvédelmi jogszabályok (a madárvédelmi irányelv és az élőhelyvédelmi irányelv), a nemzetközi halászati szabályozás, valamint az egyezmények és megállapodások keretében szabályozási eszközökkel támogatott önkéntes intézkedések. A cselekvési terv olyan átfogó keretet biztosítana, amely a különféle halászati tevékenységekre kiterjedő monitoring- és óvintézkedéseket foglalna magában, és amely pénzügyi támogatást nyújtó kísérő intézkedéseket is tartalmazna (az EHA és az ETHA forrásaiból). A cél az, hogy idővel az óvintézkedések beépüljenek a technikai intézkedések új keretébe, amelyen belül regionális szinten célzott intézkedések kerülnének kidolgozásra. A járulékos befogások nyomon követése az új adatgyűjtési keretrendszer részét képezné. A cselekvési terv ezenkívül javasolni fogja a halászoknak szóló oktatási és képzési programok szervezését azzal a céllal, hogy felhívják a figyelmet a problémára, és ismertessék az óvintézkedések használatából eredő előnyöket. Ezenkívül cél a kutatás ösztönzése, valamint a gyakorlatban alkalmazható óvintézkedések kifejlesztése és tesztelése, különösen a rögzített hálók tekintetében. 3. lehetőség: Önálló rendelet: Ez a lehetőség az elővigyázatosság elvét szigorúbban alkalmazza, mint a 2. lehetőség. Kötelező intézkedéseknek a rendes jogalkotási eljárás keretében való elfogadására irányul. Elsősorban az uniós vizekre vonatkozna, az EU-n kívüli vizeken tevékenységet folytató uniós hajókra továbbra is a regionális halászati gazdálkodási szervezetek által elfogadott jogi keretek lennének alkalmazandók. E mögött a következő feltételezések állnak: a technikai intézkedések regionalizációja 2016-ig nem történik meg, az új adatgyűjtési keretrendszer létrehozására pedig legkorábban 2014-ben kerül sor. Figyelembe véve legalább 25, az uniós vizeken honos tengeri madárfaj természetvédelmi állapotát, a szabályozási intézkedéseket gyorsabban kell bevezetni e fajok védelméhez. E lehetőségen belül két változat lehetséges: · 3a. részlehetőség: mind a monitoringintézkedések, mind az óvintézkedések előírása; · 3b. részlehetőség: csak az óvintézkedések előírása, a monitoring a 2. lehetőség szerint. Nem lenne szükség további kutatásra, képzésre vagy tudatosságnövelő intézkedésre. Az ilyen intézkedésekre irányuló pénzügyi támogatás lehetősége mindazonáltal adott lenne az EHA/ETHA keretében. 5. A hatások összefoglalása Az egyes szakpolitikai lehetőségek hatásait a lehető legteljesebb mértékben értékeltük. A releváns adatok és különösen a gazdasági adatok hiánya miatt e hatások némelyike nem számszerűsíthető pontosan. Gazdasági hatások: Az 1. lehetőség keretében a horogsoros halászatot továbbra is negatív hatás érné a megfogyatkozott csalik, illetve a tengeri madarak által a halfogásban és a halászeszközökben okozott kár miatt felmerülő közvetlen költségek formájában. Közvetett költségek is lennének, mivel elmarad a halfogások egy része: a madarak fennakadnak a csalis horgokon, amelyekkel így már nem fogható hal. A világszintű tapasztalatok alapján ezek a költségek jelentősek lehetnek. A hatások sokkal enyhébbek a rögzített hálókat, illetve a más eszközöket használó halászati tevékenységek esetében (vonóhálós és erszényes kerítőhálós halászat), mivel a közvetlen és közvetett költségek alacsonyabbak lennének. A 2. lehetőség, valamint a 3a. és a 3b. lehetőség esetében felmerülnének az óvintézkedések elfogadásával összefüggő rövid távú közvetlen költségek, bár ezek a horogsoros halászatban ellensúlyozhatók az óvintézkedések következtében enyhülő csaliveszteség, a halászeszközöket és halfogásokat érő károk mérséklődése, valamint az elmaradt halfogások csökkenése révén. A rögzített hálók esetében mindkét lehetőség vonatkozásában nehezebb megjósolni a hatásokat, mivel a rendelkezésre álló óvintézkedések jelenleg kimerülnek a halászat tilalmában vagy korlátozásában bizonyos területeken. Az ilyen tilalmak bevezetésük helyétől, mértéküktől és a rendelkezésre álló alternatív halászati lehetőségektől függően eredményezhetnek keresetkiesést. Ez jelentősebb a 3a. és a 3b. lehetőség esetében, ahol az intézkedések kötelezőek lennének. A nem uniós vizeken a 2. lehetőség keretében csak marginális hatások várhatók, mivel a hangsúly a meglévő intézkedések konszolidációján és az eredményesebb végrehajtáson volna, nem pedig új intézkedések bevezetésén. A nem uniós vizeket a 3a. és a 3b. lehetőség alkalmazása esetén nem érnék további hatások, mivel az e területeken végzett halászati tevékenységekre továbbra is a regionális halászati gazdálkodási szervezetek által már elfogadott jogi keretrendszerek lennének irányadók, nem pedig egy új rendelet. Mind a 2. és a 3. lehetőségnek lennének potenciális előnyei, mivel segítséget nyújtanának a halászoknak abban, hogy megfeleljenek a tanúsítási rendszerek részét képező természetvédelmi előfeltételeknek. Ezek a lehetőségek az ökoturizmussal foglalkozó piaci szereplők részére is kínálnak potenciális előnyöket, hiszen a tengeri madarak nagyobb populációi új lehetőségeket teremtenek a madárfigyelés terén. Környezeti hatások: Az 1. opció esetében a tengeri madarak véletlen befogása valószínűleg továbbra is a jelenlegi fenntarthatatlan szinten marad, ami legalább 49 tengeri madárfaj állományhelyzetét befolyásolhatja. Az uniós cselekvési terv keretében a világszintű tapasztalatok alapján az várható, hogy a véletlen befogások rövid távon 20–30%-kal csökkenthetők a horogsoros halászatban. Hosszabb távon lehetséges a járulékos madárfogások kiküszöbölése. A rögzített hálókkal folytatott halászatban nehezebb megjósolni a járulékos befogások csökkenését, mivel a rendelkezésre álló intézkedések jelenleg a halászati tilalomra vagy korlátozásra szorítkoznak. Van ugyanakkor néhány példa arra, hogy a rögzített hálókkal folytatott halászat tekintetében elrendelt szezonális tilalmak jelentős mértékben visszaszorítják a járulékos befogások számát. Ha a tengeri madarak járulékos befogásának nyomon követése beépül az új adatgyűjtési keretrendszerbe, szorosabban figyelemmel lehet majd kísérni a releváns halászati tevékenységeket, ideértve a vonóhálós és erszényes kerítőhálós halászatot is, amelyekben gyaníthatóan előfordul a tengeri madarak járulékos befogása. Az Unión kívüli vizek tekintetében a cselekvési terv a meglévő intézkedések fokozottabb betartását előmozdító mechanizmust irányoz elő. Az e lehetőség keretében tervezett tudatosságnövelő munka, képzés és kutatás lehetővé tenné, hogy a halászati ágazat jobban megismerhesse mind a problémát, mind a rendelkezésre álló megoldási lehetőségeket. A 3a. és a 3b. lehetőség esetében a hatások hasonlóak a 2. lehetőségnél leírtakhoz, bár figyelembe véve azt, hogy az intézkedések kötelezőek, a tengeri madarak járulékos befogása potenciálisan gyorsabban csökkenhet azon halászati tevékenységek esetében, ahol az intézkedéseket bevezetik. A 3a. részlehetőség keretében végzett monitoring elmélyítené a tengeri madarak járulékos befogásával kapcsolatos ismereteinket, de csak azon halászati tevékenységek vonatkozásában, ahol a monitoring kötelező lenne. A 3b. lehetőség szerinti monitoring megegyezne a 2. lehetőségben foglaltakkal. Mivel e lehetőség keretében az Unión kívüli vizekre nem vonatkozik külön intézkedés, a szóban forgó halászati tevékenységek környezeti hatásai valószínűleg hasonlóak lesznek az 1. lehetőség szerinti hatásokhoz. Társadalmi hatások: Az 1. lehetőséget kedvezőtlenül fogadnák a nem kormányzati szervezetek és a nyilvánosság, mivel azt úgy értelmeznék, hogy a Bizottság elmulasztotta a nemzetközi megállapodások és egyezmények alapján fennálló kötelezettségei betartását. A 2. és a 3. lehetőség kiválasztására viszont pozitívan reagálnának az említett felek. A 2. lehetőséget a halászati ágazat és a nemzeti közigazgatások is előnyben részesítenék, mivel ez egy alulról építkező megközelítés, és intézkedései a regionális szintre összpontosulnak. A 3a. és a 3b. lehetőséget kedvezőtlenül fogadná a halászati ágazat és a közigazgatás, mivel azokat a probléma súlyához képest aránytalannak tekintenék. Az említett részlehetőségek alapján tilalom vagy korlátozás alá vont területeken fennáll a foglalkoztatás csökkenésének veszélye, amennyiben az intézkedések túl korlátozó jellegűek lennének. A kkv-kra gyakorolt hatások: Az 1. lehetőség nem lenne hatással a kkv-kra. A 2. és 3. lehetőség esetében már lennének érzékelhető hatások, de a 2. lehetőség esetében ezek minimálisra csökkenthetők, mivel az intézkedések nagyrészt önkéntes alapú, meghatározott halászati tevékenységekhez igazított intézkedések lennének, amelyek más rendeletek részét képezik, és azzal az előnnyel járnának, hogy ellensúlyoznák a kapcsolódó költségeket. A 3a. és a 3b. lehetőség hatásai hasonlóak lennének a 2. lehetőség hatásaihoz, leszámítva azt, hogy az intézkedések kötelezőek lennének, ami annyit jelent, hogy az adott intézkedések kevésbé lennének testreszabhatók a különböző halászati tevékenységekre. Ha a 2. és a 3. lehetőség keretében a mikro-kkv-kat mentesítenénk a meghozott intézkedések alól, ez aláásná e kezdeményezés természetvédelmi célkitűzéseit, mivel a kis hajók több mint 90 %-át gyakorlatilag kizárná az intézkedések hatálya alól. Ez az arányosság elve miatt nem járható út. Egyszerűsítés és adminisztratív terhek: Az 1. lehetőség esetében az adminisztratív költségek várhatóan nem változnak. A 2. lehetőség esetében az adminisztratív és monitoringköltségek éves szinten hozzávetőleg 5,2 millió EUR-ra tehetők. 2014 után a járulékos befogások monitoringjának az adatgyűjtési keretrendszerbe való beépítésével ezek a költségek vélhetően csökkenni fognak. A 3a. lehetőség esetében az adminisztratív költségek éves szinten 14,4 millió EUR körül alakulnak. A nagyobb költségek a kiegészítő monitoringnak és ellenőrzésnek tudhatók be. A 3b. lehetőség esetében az adminisztratív költségek a 2. lehetőséghez hasonlóan évi 5,2 millió EUR-ra tehetők. Minden esetben a költségek 90 %-a a monitoring és a vizsgálatok kapcsán merül fel. A nemzeti közigazgatások a leginkább érintettek. 6. A LEHETŐSÉGEK ÖSSZEHASONLÍTÁSA Az elvégzett elemzés alapján a 2. lehetőség (az uniós cselekvési terv) a preferált, mivel a tengeri madarak járulékos befogását több különböző halászati mód esetében is visszaszorítaná, ráadásul kisebb költségekkel jár a halászati ipar és a nemzeti közigazgatások számára, mint a többi lehetőség. A második legjobb lehetőség a 3b. (kötelező óvintézkedések): ennek az az előnye, hogy a tengeri madarak veszélyeztetett fajainak járulékos befogását hamarabb visszaszorítaná, mint a 2. lehetőség, figyelemmel az új technikai intézkedések bevezetésének várható időkeretére. Az említett lehetőség azonban azzal a kockázattal jár, hogy nem megfelelő vagy nem kellő alapossággal tesztelt óvintézkedések kerülnek bevezetésre, továbbá kisebb mozgásteret biztosít ahhoz, hogy ezeket az intézkedéseket bizonyos területek vagy halászati tevékenységek sajátosságaihoz igazítsák, ahogy egyre több információ válik elérhetővé. A harmadikként rangsorolt lehetőség a 3a. (kötelező monitoring és óvintézkedések), félő azonban, hogy az adott halászati tevékenységek esetében kötelezően bevezetendő óvintézkedések kapcsán ugyanazok a hiányosságok fognak jelentkezni. A külön monitoringkövetelmények beépítése csak súlyosbítja ezeket a problémákat, és fennáll az a veszély, hogy a monitoring nem a megfelelő területekre vagy eszköztípusokra irányulna. Sem a 3a., sem a 3b. lehetőség nem tartalmaz tudatosságnövelő intézkedést vagy a kutatással kapcsolatos rendelkezést. Az 1. lehetőség (status quo) a legkevésbé kívánatos megoldás. Rövid távon lennének gazdasági előnyei, általa azonban nem elérhetők el a kitűzött célok. A tengeri madarak járulékos befogásának jelenlegi szintje továbbra is elfogadhatatlanul magas lenne, ráadásul a járulékos befogásokkal kapcsolatos ismereteink – a tengeri madarak populációira gyakorolt hatása és az őket érintő természetvédelmi kockázat vonatkozásában – továbbra is csekélyek maradnának. 7. MONITORING ÉS ÉRTÉKELÉS Az előnyben részesített lehetőség, azaz a cselekvési terv elfogadása keretében a tagállamoknak kétévente jelentést kell tenniük a tengeri madarak járulékos befogásáról halászati tevékenységek és halászeszközök szerinti bontásban, az óvintézkedések végrehajtásáról és azok hatékonyságáról. A Bizottság az ICES-szel és a HTMGB-vel együttműködésben egységes jelentéstételi formátumot fog kidolgozni, amelynek segítségével a tagállamok a vonatkozó információkat benyújthatják a Bizottsághoz. Ez a jelentéstételi formátum egyúttal a nyilvánosság tájékoztatását is szolgálná. A Bizottság a második jelentések kézhezvétele után elkészíti a jelentések alapján a cselekvési terv időközi értékelését, majd a rendelkezésre álló információk alapján közleményt ad ki az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a cselekvési terv végrehajtásáról. Az ICES, a HTMGB és adott esetben más szakmai testületek felkérést kapnak arra, hogy észrevételeikkel hozzájáruljanak a felülvizsgálathoz. A Bizottság különösen az ICES-től vár az állományméretekkel és a járulékos befogásokkal kapcsolatos becsléseket az aggasztó állapotú fajok esetében azért, hogy felmérhető legyen a probléma mértéke A Bizottság a negyedik jelentési kör után (azaz nyolc év elteltével) elvégzi a cselekvési terv végrehajtásának teljes körű felülvizsgálatát és értékelését, és a tervet ennek megfelelően naprakésszé teszi. E felülvizsgálat időzítése egybeesne a tengervédelmi stratégiáról szóló keretirányelvben előírt azon kötelezettség teljesítési határidejével, amely szerint a tengeri ökoszisztémák esetében 2020-ig el kell érni a jó környezeti állapotot. Ezzel párhuzamosan a tagállamok a madárvédelmi irányelv 12. cikke értelmében kötelesek háromévente jelentést tenni az irányelv alapján hozott nemzeti jogszabályok végrehajtásáról, amely jelentések kiegészítő információkkal szolgálhatnak. [1] ICES Advice 2008, Book 1, 1.5.1.3 Interactions between fisheries and seabirds in EU waters [2] MRAG, 2011. Contribution to the preparation of a Plan of Action for Seabirds http://ec.europa.eu/fisheries/documentation/studies/index_en.htm [3] Több, egymással összekapcsolt zsinór, amelyeket vagy a tengerfenéken rögzítenek, vagy a vízfelszínen úsztatnak, és mindegyiken több, csalival ellátott horog van. [4] A rögzített hálók olyan hálók, amelyek esetében a halfogáshoz nem szükséges a háló aktív mozgatása. Az ilyen hálók egy vagy több külön hálóból állnak, amelyeket felső, alsó és összekapcsoló kötél tart, továbbá rögzítő, úsztató és navigációs eszközökkel lehetnek felszerelve.