HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 318/19

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – A keleti partnerség és az uniós politikák keleti dimenziója, különös tekintettel az EU agrárpolitikájára: az élelmiszer-biztonságra, az akadálytalan kereskedelemre, a nagyobb együttműködésre és fejlesztési segélyre, valamint a stratégiai partnerségre (feltáró vélemény)

2011/C 318/03

Előadó: Seppo KALLIO

2010. november 30-án az Európai Unió jövendő lengyel elnöksége úgy határozott, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 304. cikke alapján kikéri az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményét a következő tárgyban:

A keleti partnerség és az uniós politikák keleti dimenziója, különös tekintettel az EU agrárpolitikájára: az élelmiszer-biztonságra, az akadálytalan kereskedelemre, a nagyobb együttműködésre és fejlesztési segélyre, valamint a stratégiai partnerségre

(feltáró vélemény).

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Mezőgazdaság, vidékfejlesztés és környezetvédelem” szekció 2011. június 21-én elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság a 2011. július 13–14-én tartott, 473. plenáris ülésén (a július 14-i ülésnapon) 149 szavazattal, 1 ellenében elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1 Az EGSZB hangsúlyozza, hogy az Európai Unió és partnerországai közötti társulási és szabadkereskedelmi tárgyalások szempontjából nagy jelentősége van a partnerországok céljainak és annak, hogy készek-e politikai és gazdasági reformokat végrehajtani.

1.2 Az EGSZB alapvető kérdésnek tartja, hogy a partnerországok mennyiben képesek a megállapodásokban feltételként szabott gazdasági és társadalmi reformok végrehajtására, illetve hogy megvan-e erre a politikai szándék.

1.3 Az EGSZB szerint nagyon fontos, hogy a társulási és szabadkereskedelmi megállapodások célul tűzzék ki a partnerországok és az Unió érdekeinek oly módon történő összeegyeztetését, hogy a fejlődés a jövőben az összes fél hasznára váljon.

1.4 Az EGSZB úgy véli, hogy az EU tárgyalási stratégiájában jobban figyelembe kell venni az agrárszektor pozícióját, valamint azt, hogy az agrárpolitikának nagy jelentősége van az EU és a partnerországok együttműködése szempontjából. Az agrár-élelmiszeripari ágazatnak konkrétabb szerepet kell szánni az Unió és a partnerországok együttműködési megállapodásaiban.

1.5 Az EGSZB hangsúlyozza, hogy a gazdasági integrációról és a szakpolitikák uniós politikákhoz való közelítéséről szóló platformon mind ez idáig szó sem esett a mezőgazdaság és az agrárpolitika pozíciójáról. A mezőgazdaságot, az élelmiszer-termelést és az agrárpolitikát fel kell venni a megvitatandó témák közé.

1.6 Az EGSZB nyomatékosan kijelenti, hogy a mezőgazdaság különösen fontos ágazat a partnerországok gazdasági, társadalmi és területi fejlődése szempontjából. A mezőgazdaság megfelelő fejlődése szükséges a célok eléréséhez. A mezőgazdasági beruházások és az ágazat fejlesztése emellett a vidéki lakosságot sújtó szegénység enyhítésének is alapfeltétele.

1.7 Az EGSZB fontosnak tartja a partnerországokban termelt mezőgazdasági termékek és élelmiszerek versenyképességének, valamint az élelmiszer-biztonságnak és -minőségnek a javítását. A tapasztalatok szerint a partnerországokban termelt élelmiszerek piacra jutása tekintetében a legfőbb problémát az egészségügyi és növény-egészségügyi intézkedések alkalmazásáról szóló WTO-megállapodás (SPS) rendelkezéseinek és szabványainak teljesítése jelenti. Ahhoz, hogy az uniós piacon garantálni lehessen az élelmiszer-biztonságot, fontos a minőségi kritériumok betartása. A problémák megoldásához a partnerországoknak technikai és pénzügyi támogatásra, valamint tanácsadásra van szükségük.

1.8 Az agrártermékek kereskedelmének legfőbb akadálya bizonyítottan az, hogy a partnerországoknak nehézséget jelent a WTO SPS-megállapodásában az élelmiszerekre vonatkozóan előírt rendelkezések és szabványok betartása. Az Európai Bizottságnak azonban törekednie kell – amikor és ahol erre lehetősége nyílik – a kölcsönös elismerés elérésére azokban az esetekben, ahol a keleti partnerség országai már meglévő, hatékony külön SPS-standardokkal rendelkeznek, még ha azok szigorú értelemben véve nem is kompatibilisek. Mind az EU, mind pedig ezek az országok egyaránt maximális éberséget kell, hogy tanúsítsanak annak biztosítására, hogy amint életbe lépnek a mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi megállapodások, a harmadik országbeli felek ne tudjanak illegális vagy nem megfelelő színvonalú élelmiszereket – vagy más, emberi, állati és növényi egészségre elismert veszélyt jelentő terméket – az EU-ba behozni a „hátsó ajtón” keresztül. Az EGSZB azt javasolja, hogy az SPS kérdését vegyék fel a kiemelt kezdeményezések egyedi céljai közé.

1.9 Az EGSZB hangsúlyozza, hogy a piacgazdaságra való átállás feltétele a mentalitásváltozás, a jogalkotás és az intézmények fejlesztése, valamint sokoldalú technikai készségek megléte az elsődleges termelési, feldolgozási és külkereskedelmi módszerek és gyakorlatok alkalmazásához.

1.10 Az EGSZB megítélése szerint az együttműködést különösen az oktatás és a kutatás területén kell erősíteni, ahol a közös kutatási projektek, szakmai látogatások és szemináriumok fontosak a kölcsönös megértés és a működési modellek fejlesztésében.

1.11 Az EGSZB hangsúlyozza továbbá, hogy az EU és a partnerországok közös érdeke, hogy a talajban és a vízkészletekben is megelőzzék a műtrágyák és a peszticidek környezetkárosító hatásait. Emellett a tápanyagkörforgás biztosítása is fontos fejlesztési cél.

1.12 Az EGSZB a mezőgazdaság fejlődése szempontjából is kiemelten fontosnak tartja az EU és a partnerországok közötti energiaügyi együttműködést.

1.13 Az EGSZB hangsúlyozza, hogy a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) által elfogadott alapvető munkaügyi jogok tiszteletben tartása az emberi jogok tiszteletben tartásának elemi részét képezi. Fontos, hogy az EU és a partnerországok között létrejövő mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi övezetekben betartsák a nemzetközileg elfogadott munkaügyi normákat.

1.14 Az EGSZB szerint a keleti partnerség országaiban működő élelmiszer-ipari szervezeteknek jelentős többlettámogatást kellene kapniuk. Ezeket a szervezeteket széles körben be kell vonni a létrehozott civil társadalmi fórum munkájába. Ezáltal az EGSZB szerepe is nő, és az általa képviselt szervezetek is kiegyensúlyozottan részt vehetnek ebben a fontos munkában.

1.15 Az EGSZB úgy véli, hogy az Uniónak és a partnerországok kormányainak támogatniuk és ösztönözniük kell e szervezetek kapacitásépítését, valamint a keleti partnerségi stratégia kidolgozásában és a folyamatok fejlesztésében való részvételét, hogy a szabad civil társadalom számottevően hozzá tudjon járulni az agrárágazatbeli együttműködés fejlesztéséhez.

2. Háttér

2.1 Az Európai Unió érdeke, hogy keleti határain stabilitás, felelősségteljes kormányzás és gazdasági fejlődés legyen jellemző. Az európai szomszédságpolitika segítségével sikerült szorosabbra fűzni az EU és szomszédai közti kapcsolatokat. A 2009-ben Prágában elfogadott keleti partnerségi politika várhatóan még tovább visz ezen az úton. Az Unió kelet-európai és dél-kaukázusi partnerei (1) igyekeznek szorosabbra fűzni az EU-val való kapcsolataikat. Az EU határozottan támogatja ezeknek az országoknak a közeledési törekvéseit. Az ehhez nélkülözhetetlen reformokat határozottan előmozdítja az európai szomszédságpolitika alá tartozó keleti partnerség révén, mivel a partnerországoknak jelen pillanatban komoly hiányosságaik vannak a politikai célok és a demokrácia gyakorlati megvalósítása tekintetében.

2.2 Az Európai Tanács nyilatkozata (2) szerint a keleti partnerség határozottan megerősíti az EU keleti szomszédos és partnerországait illető politikáját, mivel az EU és keleti partnerei közti politikai társulás és további gazdasági integráció feltételeinek megteremtését célozza.

2.3 A kétoldalú tárgyalások célja az, hogy mindegyik országgal olyan társulási megállapodás jöjjön létre, melynek központi eleme a mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi övezet (DCFTA (3)). (4)

2.4 A tárgyalások előrehaladásához fontosak a partnerországok céljai és arra irányuló politikai készsége, hogy az Európai Unióval megállapodásokat kössenek. A legfontosabb kérdés az, hogy a partnerországok mennyiben képesek a megállapodásokban feltételként szabott gazdasági és társadalmi reformok végrehajtására, illetve megvan-e erre a politikai szándék.

2.5 A partnerországok a prágai nyilatkozatban kötelezettséget vállaltak a politikai és gazdasági reformok iránt. Fontos a demokrácia, a helyes kormányzás és a jogállamiság elvének előmozdítása, a korrupció felszámolása, valamint az emberi jogok tiszteletben tartása és a civil társadalom részvételének biztosítása. A gazdasági reformok alapja a piacgazdasági gyakorlatok alkalmazása és a szabályok és előírások közelítése az uniós jogszabályokhoz. (5)

2.6 A keleti partnerség többoldalú komponense a kétoldalú kapcsolatokat együttműködés, nyílt párbeszéd, valamint a bevált gyakorlatok és a tapasztalatok cseréjének kialakításával egészíti ki. Az együttműködés elmélyítése tematikus fórumok és ún. kiemelt kezdeményezések (6) segítségével, valamint a civil társadalmi fórum keretében zajlik. (7) A mezőgazdasági ágazat és az agrárpolitika konvergenciájával a gazdasági integrációs platform foglalkozik. A mezőgazdaságnak és az agrárpolitikának mind ez idáig semmi szerepe nem volt, fel kell őket venni a megvitatandó témák közé.

2.7 A mezőgazdaság és az élelmiszer-termelés a keleti partnerség országaiban alapvető gazdasági ágak. GDP-részesedésük nagy, és a foglalkoztatás szempontjából is jelentősek. Az agrár- és élelmiszeripari termelés erőteljes növekedése az egész nemzetgazdaság növekedésének és a szegénység csökkentésének is feltétele.

2.8 Véleményünkben

a) hangsúlyozzuk, hogy az EU-nak a keleti partnerség országaival kapcsolatos stratégiai megközelítését a mezőgazdaság területén is körvonalazni kell,

b) megvizsgáljuk az agrárszektorban már megvalósult vagy folyamatban lévő, a keleti partnerség céljait támogató projekteket, valamint

c) felhívjuk a figyelmet arra, hogy a mezőgazdasági kérdések számos uniós fellépési területhez és ezek partnerségi politikán belüli céljaihoz kapcsolódnak.

2.9 Az EGSZB rámutat arra, hogy az EU tárgyalási stratégiájában figyelembe kell venni azt, hogy az agrárpolitikának nagy jelentősége van az EU és a partnerországok együttműködése szempontjából, valamint az agrárszektor szerepét a partnerországok fejlesztési politikájában.

2.10 A partnerországok fontos gabona-, állatitermék-, zöldség-, valamint szőlő- és egyéb gyümölcstermesztők. Ukrajna a világ egyik legjelentősebb gabonatermesztője. 2008-ban a termesztők közül a 8., az exportőrök közül a hetedik helyen állt. A termelékenység javulásával az éves terméshozam még jelentősen javulhat is. Míg Ukrajna éves terméshozama 40–50 millió tonna között mozog, a többi öt partnerország éves gabonatermése összesen tesz ki mintegy 15 millió tonnát.

2.11 Az EU-27 Ukrajna, Örményország, Azerbajdzsán, Grúzia és Moldova legnagyobb, (8) Fehéroroszországnak (9) pedig második legnagyobb kereskedelmi partnere. A moldovai export több mint fele, az örmény és az azeri exportnak pedig közel fele az uniós tagállamokba irányul. Emellett a mezőgazdasági termékek részaránya is igen magas a keleti partnerországok EU-val folytatott kereskedelmében.

3. A mezőgazdaság és az agrárpolitika stratégiai tényezői

3.1 Az EGSZB hangsúlyozza, hogy a mezőgazdaság különösen fontos ágazat a partnerországok gazdasági, társadalmi és területi fejlődése szempontjából. Emellett az élelmezésbiztonság javítása is létfontosságú társadalmi céljuk. A legégetőbb problémát a termeléssel, a feldolgozással és a forgalmazással kapcsolatos szaktudás és a technológia hiánya jelenti. A partnerországoknak emellett a hazájukban termelt mezőgazdasági termékek és élelmiszerek versenyképességének és minőségének a javítása is céljuk.

3.1.1 Egy másik figyelembe veendő stratégiai tényező a KAP második pillérét képező vidékfejlesztési politika, amelynek köszönhetően uniós források fordíthatók a vidéki területek és lakosaik gazdasági és szociális helyzetének javítására. Nemcsak arról van szó, hogy az EU által szabott követelményeknek megfelelően fenntartsák a mezőgazdasági termelést, hanem arról is, hogy e területek kultúráját és a fenntartható fejlődésükre irányuló környezetvédelmi intézkedéseket figyelembe véve megőrizzék a vidéki munkahelyeket és a szóban forgó területek élhetőségét.

3.2 Az Európai Unió 500 milliós piacával vásárlóerejét tekintve a világ legnagyobb kereskedelmi térsége. E piac közelsége mind az Unió, mind a partnerországok számára lehetőséget kínál a kereskedelem bővítésére, és ezáltal feltételeket biztosít a gazdasági növekedéshez.

3.3 Az EU agrár- és kereskedelmi politikájának célja az, hogy változó körülmények között biztosítsa az élelmiszerpiac kiegyensúlyozott működését. A követett politikának elérhető áron kiváló minőségű termékeket kellene biztosítania az európai fogyasztók számára. Fontos, hogy garantálja a fogyasztók igényeit kielégítő és a gazdák tisztességes jövedelmét is biztosító piac stabilitását.

3.4 Az élelmiszer-biztonság fenntartása az EU agrár-élelmiszeripari ágazatának egyik legfontosabb célja. Az állat- és növénybetegségek elleni küzdelem és az egészségre káros szermaradványok szigorú ellenőrzése révén biztonságos élelmiszereket biztosítanak a fogyasztók számára. Ilyen határellenőrzésnek a partnerországokból az Unió területére behozott élelmiszereket is alá kell vetni.

3.5 Az EGSZB szerint nagyon fontos, hogy a társulási és szabadkereskedelmi megállapodások célul tűzzék ki a partnerországok és az Unió érdekeinek oly módon történő összeegyeztetését, hogy a fejlődés a jövőben az összes fél hasznára váljon.

4. A szabadkereskedelmi tárgyalások alapja és kulcskérdései

4.1 A szabadkereskedelmi övezetről szóló tárgyalások egy sor kereskedelemmel kapcsolatos kérdést érintenek: vámok, szolgáltatások, vámalakiságok, az egészségügyi és növény-egészségügyi intézkedések alkalmazásáról szóló megállapodás (SPS) rendelkezései és szabványai, közbeszerzés, földrajzi megjelölések, kereskedelempolitikai védintézkedések, valamint a határvédelemmel kapcsolatos technikai kérdések. (10)

4.2 A mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi övezetről (DCFTA) szóló tárgyalások Ukrajnával már két éve gőzerővel folynak. A tárgyalások 2008-ban, Ukrajna WTO-tagságának életbelépését követően kezdődtek meg. (11) Azóta még nem sikerült áttörést elérni, de 2011 talán már eredményes év lesz.

4.3 Az ilyen szabadkereskedelmi tárgyalások megkezdésének feltétele a WTO-tagság. A cél az, hogy Moldovával, Örményországgal és Grúziával a tárgyalások mielőbb megkezdődjenek. Moldova késznek mutatkozott arra, hogy a tárgyalások igen gyors ütemben haladjanak.

4.4 Azerbajdzsán még nem WTO-tag, így a tárgyalások még nem kezdődhetnek meg. Fehéroroszország esetében a politikai feltételek sem adottak ehhez.

4.5 A tapasztalatok szerint a mezőgazdasági termékek és élelmiszerek piacra jutása tekintetében a legfőbb problémát az egészségügyi és növény-egészségügyi intézkedések alkalmazásáról szóló WTO-megállapodás (SPS) rendelkezéseinek betartása jelenti. Az egészségügyi és növény-egészségügyi intézkedések alkalmazásáról szóló megállapodás (SPS), valamint az uniós környezetvédelmi és egészségügyi előírások Ukrajnától és a többi partnerországtól számottevő fejlesztési tevékenységeket követelnek meg. Ehhez a partnerországoknak technikai és pénzügyi támogatásra, valamint tanácsadásra van szükségük.

5. Az agrárszektor fejlesztése a partnerországokban

5.1 A 2009. május 7-én Prágában elindított keleti partnerség program az EU és a hat partnerország közti együttműködést pénzügyi szempontból új szintre emeli. Az EU a 2010–2013 közti időszakra 600 millió eurót különített el az együttműködésre. A finanszírozást az Európai Szomszédsági és Partnerségi Támogatási Eszközön (ENPI) keresztül folyósítják. (12)

5.2 2007 és 2011 között 10–12 olyan projekt futott, amely kifejezetten a mezőgazdaság és az élelmiszer-biztonság javítására irányult. (13) Főként kis projektekről van szó, a legnagyobb a moldovai bortermelés fellendítését célozta. Ebben társfinanszírozóként részt vett az Európai Beruházási Bank. A projekt 2010-ben kezdődött.

5.3 A projektek mintegy fele a szaktudás (pl. az SPS-ismeretek) bővítése révén igyekszik javítani a partnerországok élelmiszer-biztonságát. Néhány projekt az agrárágazat irányításának és tervezésének fejlesztésére irányul. 2009-ben Grúzia közel kétmillió eurót kapott veszélyeztetett gyerekek élelmezésbiztonságának javítására.

5.4 Az Ukrajnával folytatott társulási tárgyalások során a tárgyalófelek kiemelték többek között az agrártermelés versenyképességének javítását, valamint az élelmiszerek minőségi tényezőinek figyelembevételére való törekvést. (14) Konkrétan az agrárszektornak adott uniós támogatást az intézmények fejlesztésére, tanácsadásra és képzésre kellene fordítani.

5.5 A gyakorlati tapasztalatok alapján a partnerországok tervgazdaságról a piacgazdaságra való átállása hosszú folyamatot jelent, melynek támogatása sok erőfeszítést és figyelmet igényel. Az átállás feltétele a mentalitásváltozás mellett a jogalkotás fejlesztése és az intézmények létrehozása, valamint a technikai készségek megléte az elsődleges termelési, a feldolgozási és a külkereskedelmi módszerek és gyakorlatok alkalmazásához. A partneri együttműködésnek és az uniós programoknak meg kellene teremteniük a feltételeket a mezőgazdasági együttműködés diverzifikálásához és a kereskedelmi feltételek javításához.

5.6 Az EU és a partnerországok megneveztek bizonyos fejlesztési területeket, azaz olyan egyedi témákat, amelyek a köztük folyó kétoldalú tárgyalások során fontosnak bizonyultak. E célterületek témáit és tárgyait „kiemelt kezdeményezéseknek” nevezik. Mivel megfigyelték, hogy az élelmiszer-kereskedelem egyik akadálya az, hogy az egészségügyi és növény-egészségügyi intézkedések alkalmazásáról szóló WTO-megállapodás (SPS) rendelkezéseinek és szabványainak betartása nehézségeket okoz, ezt a kérdést is fel kellene venni a kiemelt kezdeményezések közé.

6. A környezeti tényezők és a szociális hatások figyelembevétele

6.1 Az agrártermelés és az élelmiszeripar jelentős hatást gyakorol a helyi környezetre. A földművelési módszerek megválasztása befolyásolja a talaj, és főként a felszíni és a felszín alatti vizek minőségét. Az EU és a partnerországok közös érdeke, hogy a talajban és a vízkészletekben is megakadályozzák a műtrágyák és a peszticidek környezetkárosító hatásait. Emellett a tápanyagkörforgás biztosítása is fontos fejlesztési cél.

6.2 Az agrártermelés fejlődése és eredményessége szempontjából fontosak mind a globális energiapiacokkal, mind pedig az egyes országok energiaellátásával kapcsolatos fejlemények. A terméshozam szintje függ az energiaigényes felhasznált anyagok, például a műtrágyák hozzáférhetőségétől és árától. Másrészt a megújulóenergia-termelés is befolyásolja az élelmiszerárakat, mivel a bioenergia-termelés részben a mezőgazdasági termőterületeken végezhető. Az EU és a partnerországok közötti kétoldalú energiaügyi együttműködés ezért a mezőgazdaság fejlődése szempontjából is kiemelten fontos.

6.3 Az Európai Unió és a partnerországok közötti kölcsönös kapcsolatokban figyelmet kellene szentelni annak, hogy a mezőgazdasági ágazatnak milyen szerepe van a partnerországok vidéki területeinek fejlődésében. A vidék megfelelő fejlődése nélkül az egyes régiók közti jövedelmi különbségek óriásira nőnek.

6.4 A Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) által elfogadott alapvető munkaügyi jogok tiszteletben tartása az emberi jogok kulcselemét képezi. Fontos, hogy az EU és a partnerországok közötti szabadkereskedelmi térségben betartsák az elfogadott munkaügyi normákat.

7. Az adminisztratív és egyéb együttműködés fejlesztése

7.1 A keleti partnerség, a társulási megállapodások, a mélyreható és átfogó szabadkereskedelmi övezet és egyéb együttműködési formák megvalósítása intenzív kapcsolattartást és közös munkát követel meg mind a politikai döntéshozók, a hatóságok, a szakértők, mind pedig a nemzetközi szervezetek, valamint a társadalmi gazdasági területeket és a civil társadalmat képviselő szervezetek között. Ezt figyelembe kell venni a keleti partnerség programjának megvalósítása során.

7.2 Az EU és a partnerországok polgárai, különösen pedig a fiatalok közti személyes kapcsolatokra a változás motorjaként kell tekinteni. Az EU el is ismeri a kulturális együttműködést és a kultúrák közötti párbeszédet mint a külkapcsolati politika szerves részét. (15)

7.3 Az együttműködést különösen az oktatás és a kutatás területén lehet fejleszteni, ahol a közös kutatási projektek, szakmai látogatások és szemináriumok fontosak a kölcsönös megértés és a működési modellek fejlesztésében.

8. A szervezetek pozícióját és szerepét meg kell erősíteni

8.1 Az EU és a partnerországok közötti együttműködésben különös figyelmet kellene szentelni a civil társadalmat képviselő szervezetek részvételének. Az EGSZB támogatást javasol a civil szervezetek működésének továbbfejlesztésére, valamint a keleti partnerség civil társadalmi fórumának megerősítésére.

8.2 A keleti partnerországokban a civil társadalom szerepe és pozíciója mind ez idáig gyenge volt. A demokrácia fejlesztése szempontjából elengedhetetlen a szabad szervezetek szerepének megerősítése. Az EGSZB már korábban is írt véleményeket a szóban forgó országok civil társadalma és szervezetei szerepének megerősítéséről és támogatásáról, például legutóbb a cseh elnökség idején, 2009 tavaszán fogalmazott meg véleményt a tárgyban. (16)

8.3 A civil társadalom részvétele mostanáig meglehetősen gyér és szervezetlen volt. A keleti partnerséggel kapcsolatos politika egyik alapvető elemévé kell tenni a szervezetek széles körének tájékoztatását és támogatását annak érdekében, hogy a szervezetek képesek legyenek jelentős többletértéket nyújtani az EU és a partnerországok közötti együttműködés javításához és hatékonyabbá tételéhez.

8.4 Emellett az agrárszervezetek pozíciója és kapacitása is igen gyenge. Az ágazat fejlesztéséhez és az uniós együttműködés megerősítéséhez fontos az agrárszervezetek fejlesztése, javítva az oktatást és a készségek fejlesztését mind nemzeti szinten, mind pedig az uniós kapcsolatok ápolása és a keleti partnerség végrehajtása keretében.

8.5 A keleti partnerség programjának előmozdításához fontos, hogy az agrár- és élelmiszerágazat szervezetei sokkal szélesebb körben részt vegyenek a folyamat különböző szakaszaiban. Az élelmiszerlánc összetettsége további kihívásokat állít mind a munkavállalók, mind pedig az ipar, a kutatás, a tanácsadás, az adminisztráció és a termelők elé. Az összes fél ösztönzése és a szervezetek kapacitásának növelése alapvető feltételei annak, hogy az EU és a partnerországok mezőgazdasági együttműködése fenntartható és mindkét fél számára előnyös eredményeket hozzon. Az EGSZB, az uniós szintű szervezetek és a nemzeti szervezetek közös tevékenységeinek fokozása alapvető.

Kelt Brüsszelben, 2011. július 14-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Staffan NILSSON

(1) A keleti partnerség országai alatt az európai szomszédságpolitika által érintett kelet-európai és dél-kaukázusi országokat, azaz Örményországot, Azerbajdzsánt, Grúziát, Moldovát, Ukrajnát és Fehéroroszországot értjük. Lásd: A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak: Keleti partnerség (COM(2008) 823 végleges).

(2) Az Európai Unió Tanácsa: Az Európai Tanács nyilatkozata a keleti partnerségről, Brüsszel, 2009. március 20., 7880/09, CONCL 1.

(3) DCFTA = Deep and Comprehensive Free Trade Area

(4) Alexander Duleba & Vladimir Bilčik: Toward a Strategic Regional Framework for the EU Eastern Policy, Searching for Synergies between the Eastern Partnership and the Partnership for Modernization with Russia, Bratislava 2010.

(5) Az Európai Unió Tanácsa: Az Európai Tanács 2009. március 19–20-i brüsszeli ülésén hozott elnökségi következtetések, 7880/09, CONCL 1.

(6) A kiemelt kezdeményezések a következők (http://www.eeas.europa.eu/eastern/initiatives/index_en.htm):

a) integrált határigazgatási program

b) kis- és középvállalkozásokat (kkv-kat) támogató kiemelt kezdeményezés

c) regionális energiapiacok és energiahatékonyság

d) a természeti és az ember által okozott katasztrófákra való felkészülés, illetve azok megakadályozása és leküzdése

e) a helyes környezetszabályozást előmozdító kiemelt kezdeményezés

f) az energiaellátás diverzifikálása; a déli energiafolyosó fejlesztése.

(7) A keleti partnerség megvalósítása: Jelentés a külügyminiszterek ülésére, 2010. december 13.

(8) EU: DG TRADE: Statistics.

(9) Európai Bizottság: Kereskedelem és kétoldalú kapcsolatok: Fehéroroszország.

(10) Lásd a 6. lábjegyzetet.

(11) Az elért eredményekről szóló negyedik közös jelentés: az EU és Ukrajna közötti társulási tárgyalásokra 2010. október 4–8-án Kijevben került sor.

(12) Európai Bizottság, Külkapcsolati Főigazgatóság, európai szomszédságpolitika: Kézikönyv a keleti partnerség keretében folyósítandó finanszírozásról, 2010. szeptember 24.

(13) EAP Community, www.easternpartnership.org

(14) Európai Bizottság – Külkapcsolati Főigazgatóság: az EU–Ukrajna társulási program 2010-re kijelölt prioritásai.

(15) Lásd a 2. lábjegyzetet.

(16) A civil társadalom részvétele a keleti partnerségben; HL C 277., 2009.11.17., 30–36. o.