Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – Adózás a digitalizált gazdaságban

(saját kezdeményezésű vélemény)

(2019/C 353/04)

Előadó: Krister ANDERSSON

Jogalap: eljárási szabályzat 32. cikkének (2) bekezdése saját kezdeményezésű vélemény Közgyűlési határozat: 2018.2.15. Illetékes szekció: „Gazdasági és monetáris unió, gazdasági és társadalmi kohézió” szekció Elfogadás a szekcióülésen: 2019.7.2. Elfogadás a plenáris ülésen: 2019.7.17. Plenáris ülés száma: 545 . A szavazás eredménye: (mellette/ellene/tartózkodott) 167/7/7

1. Következtetések és ajánlások

1.1. Az EGSZB nagyszerű lehetőségnek tekinti a gazdaság digitalizációját, az EU digitális menetrendjét pedig kulcsfontosságú politikának tartja az Európai Unió számára. Mivel a digitalizáció továbbra is a globális gazdasági növekedés fontos hajtóereje, az EGSZB úgy véli, hogy a digitalizált gazdaság adóztatásához kapcsolódó szakpolitikáknak a gazdasági növekedés, valamint a határokon átnyúló kereskedelem és beruházás előmozdítására kell törekedniük, ahelyett, hogy hátráltatnák azt.

1.2. Az EGSZB hangsúlyozza, hogy az adórendszereknek kellőképpen figyelembe kell venniük az új üzleti modelleket. Az igazságos adórendszerek elvei – a következetesség, a kiszámíthatóság, a semlegesség – éppolyan fontosak, mint eddig is, mind a hatóságok, mind pedig a vállalkozások és a fogyasztók számára.

1.3. Az EGSZB ezért egyetért az Európai Bizottság azon törekvésével, hogy továbbra is meg kívánja előzni a vállalkozások agresszív adótervezési magatartását és a tagállamokban az átláthatóság hiányát annak érdekében, hogy biztosítsa a cégekkel szembeni egyenlő bánásmódot és előmozdítsa az európai versenyképességet.

1.4. Az EGSZB határozottan úgy véli, hogy a gazdaság digitalizációja kapcsán minden olyan változást, amely a nyereségek megadóztatásához való jogok országok közötti elosztására vonatkozó szabályokat érinti, globálisan össze kell hangolni, hogy megfelelő globális kormányzással és globális szabályokkal jobban kiaknázzuk a globalizáció előnyeit. Az EGSZB ezért üdvözli az Európai Bizottság, a tagállamok, valamint az OECD és a G20-ak között a nemzetközi megoldás kidolgozásának támogatása érdekében folytatott szoros együttműködést, amely korlátozni fogja a nemzetközi kettős adóztatás kockázatát. Ha azonban nem sikerül nemzetközi megoldást találni, az EU fontolóra vehetné, hogy önállóan járjon el.

1.5. Az EGSZB azt javasolja, hogy a saját nemzeti rendszereiket létrehozó tagállamok gondosan válasszák ki a leghatékonyabb megoldásokat, hogy elkerüljék a további komplikációkat és költségeket mind az adóhatóságok, mind pedig a vállalatok számára.

1.6. Az EGSZB ösztönzi az Európai Bizottságot és a tagállamokat, hogy gondosan mérlegeljenek minden lehetőséget, amellyel azon értékesítések esetében, amelyekre valamely tagállamban kerül sor, kiküszöbölhető a digitális szolgáltatások aluladóztatása, függetlenül attól, hogy hol található a vállalat. Az európai fogyasztók által használt platformokon keresztül nyújtott szolgáltatásokat az adókérdés kezelésének alapvető elemeként teljes mértékben be kell építeni a héarendszerbe. Meg kell azonban jegyezni, hogy a digitális kommunikációban az ügyfelek (például a Facebook stb. esetében) látható költség nélkül férnek hozzá ezekhez a szolgáltatásokhoz, ami kérdéseket vet fel a héa észszerű alkalmazása tekintetében.

1.7. A fennmaradó nyereség elosztásához kiindulópontként a közös összevont társaságiadó-alap (KÖTA) tekintetében javasolt elosztási kulcsot lehetne alkalmazni, amely három tényezőt vesz figyelembe, ha az OECD-ben e módszer alkalmazásában állapodnak meg. Az EGSZB támogatja ezt a megközelítést.

1.8. Az EGSZB ugyanakkor úgy véli, hogy a K+F-re fordított források fontosak az immateriális javak fejlesztése szempontjából, és hogy az ilyen tevékenységeket folytató országot díjazni kell. Az EGSZB ezért egy olyan képletet javasol, amely a KÖTA-képletben szereplő három tényezőtől eltérően négy tényezőt vesz figyelembe a fennmaradó nyereség elosztásához. Az EGSZB teljes mértékben tudatában van annak, hogy mennyire összetett a nemzetközi adóztatási jogok kiszámítása, ugyanakkor elengedhetetlennek tartja azok elfogadható és méltányos elosztását az országok között.

1.9. Amennyiben a nemzetközi adóztatási jogok újraelosztása nem valósítható meg a meglévő transzferárképzési rendszer keretében, az EGSZB azt javasolja, hogy az immateriális piaci eszközökből származó fennmaradó nyereséget a négytényezős képlet alapján osszák fel.

1.10. Tekintettel az Európán kívüli piacok növekvő méretére (különösen az olyan országokban, mint Kína, India és Brazília), a teljes társaságiadó-alapra, sőt, akár a teljes fennmaradó nyereségre vonatkozó adóztatási jogok elosztása számos tagállamban jelentős bevételkiesést eredményezne. Ez problémákat okozhat az európai országok társadalmi célkitűzéseinek elérésében.

1.11. Az EGSZB úgy véli, hogy észszerű egyensúlyt kell teremteni a társasági nyereségadók nettó exportőr és nettó importőr országok közötti átcsoportosítása terén, hogy ne kerüljön veszélybe az országoknak az a lehetősége, hogy megvalósítsák társadalmi és környezetvédelmi célkitűzéseiket.

1.12. Az adóztatási jogok országok közötti elosztására vonatkozó nemzetközi szabályok kölcsönösen elfogadott módosításai jótékony hatást gyakorolnak valamennyi tagállamra és az egységes piacra.

2. Háttér

2.1. A világ jelenlegi társaságiadó-rendszerei és az adóalap-erózióval és nyereségátcsoportosítással (Base Erosion Profit Shifting, BEPS) kapcsolatos törekvés azon alapulnak, hogy a társasági nyereséget ott állapítják meg, ahol a gazdasági tevékenységek nyereséget termelnek, és ahol az értékteremtés történik. A gazdaságok digitalizációja azonban felvetette azt a kérdést, hogy hol keletkeznek a nyereségek és hogyan osztják el azokat. Digitális szolgáltatások széles értelemben távolról is nyújthatók anélkül, hogy a fogyasztás helyén fizikai jelenlét valósulna meg.

2.2. A BEPS projekt eredményeképpen a nemzetközi adórendszer máris jelentős átalakuláson megy át, amely a társaságok adóztatása terén számos változást eredményez ( 1 ) . A BEPS projekt célja az volt, hogy kezelje az adóalap-erózióval és a nyereségátcsoportosítással kapcsolatos gyakorlatokat, és ne változtassa meg a határokon átnyúló jövedelmekkel kapcsolatos adóztatási jogok országok közötti elosztására vonatkozó meglévő nemzetközi standardokat ( 2 )

2.3. A BEPS 1. fellépése a digitális gazdaság kihívásaival foglalkozott ( 3 ) . Mivel nem sikerült konszenzusra jutni azzal kapcsolatban, hogy hogyan adóztassák ezeket az új üzleti modelleket, ezt 2018-ban az OECD és a G20-ak Inclusive Framework on BEPS című köztes jelentése ( 4 ) követte. E jelentés az inkluzív keret digitalizációval és a nemzetközi adószabályokkal kapcsolatos munkájának a megállapodás szerinti irányvonalát rögzíti, egészen 2020-ig. Leírja, hogy a digitalizáció hogyan érinti az adórendszer más területeit is, és új eszközöket biztosít az adóhatóságok számára, amelyek egyúttal az adófizetőknek nyújtott szolgáltatások javulását is segítik, és javítják az adóbeszedés hatékonyságát és az adókijátszás feltárást.

2.4. Az OECD 2019. február 13-án nyilvános konzultációs dokumentumot adott ki „A gazdaság digitalizációjából eredő adóügyi kihívások kezelése” címmel ( 5 ) . E dokumentum körvonalazza az átdolgozott nyereségelosztási szabályokat és a kapcsolatokra vonatkozó szabályokat, valamint egy globális adóalap-erózió ellenes javaslatot is tartalmaz.

2.5. Az OECD/Inkluzív keret végleges jelentése 2020-ban várható. Az USA és Franciaország pénzügyminiszterei azonban kijelentették, hogy fel kívánják gyorsítani az OECD-ben a tárgyalásokat, hogy már 2019-ben megoldás szülessen ( 6 ) . Az USA egy olyan javaslatot terjesztett elő, amely elsősorban azzal foglalkozik, hogy meg kellene engedni a piacországok joghatóságainak, hogy megadóztassák az adott joghatóságon belül felhasznált marketinggel kapcsolatos immateriális javak hozamait, még akkor is, ha az említett immateriális javak kifejlesztésével kapcsolatos beruházásra egy másik országban került sor. Létezik egy minimális társaságiadó-kulcsra vonatkozó német-francia javaslat is. Ez az EGSZB-vélemény a folyamatban lévő vitához nyújthat alapanyagot.

2.6. Az Európai Bizottság már 2014-ben kiadott egy jelentést a digitális gazdaság adóztatásáról ( 7 ) . A digitális gazdaság adóztatásával foglalkozó magas szintű szakértői csoport megállapította, hogy a digitális technológia nagyszerű lehetőségeket kínál Európa számára. Európa nagyban javíthatja növekedési és munkahelyteremtési kilátásait, ha megvalósítja a digitális egységes piacot, és kihasználja az egységes európai piacban rejlő digitális potenciált. A szakértői csoport széles körben megvitatta, hogy milyen elveknek kellene vezérelniük a nemzetközi adóztatást.

2.7. Ezek az elvek e véleményhez is fontosak. A szakértői csoport megállapította, hogy nem célszerű külön adórendszert meghatározni a digitális társaságok számára. Inkább az általános szabályokat kell alkalmazni, ugyanolyan elbánásban részesítve a „digitális” vállalatokat is, mint a többi céget.

2.8. A 2018. március 21-én Elérkezett az idő a digitális gazdaságra vonatkozó modern, méltányos és hatékony adóztatási keret létrehozására címmel közzétett közleményében az Európai Bizottság bemutatta a digitális tevékenységekre vonatkozó uniós társaságiadó-szabályok harmonizált reformját bevezető jogalkotási csomagot. Az intézkedéscsomag két tanácsi irányelvet tartalmazott, amelyekhez egy „puha” jogi ajánlás társul a jelentős digitális jelenlétre kivetendő társasági adóval kapcsolatban.

2.9. Az EGSZB 2018 júliusában véleményt fogalmazott meg „A multinacionális vállalatok nyereségének megadóztatása a digitális gazdaságban” címmel az Európai Bizottság javaslatairól ( 8 ) . Ebben rámutatott a forgalmi adók kedvezőtlen hatásaira és a nemzetközi konszenzus elérésének szükségességére.

3. Általános megjegyzések

3.1. Az EGSZB nagyszerű lehetőségnek tekinti a gazdaság digitalizációját, az EU digitális menetrendjét pedig kulcsfontosságú politikának tartja az Európai Unió számára. Mivel a digitalizáció továbbra is a globális gazdasági növekedés fontos hajtóereje, az EGSZB úgy véli, hogy a digitalizált gazdaság adóztatásához kapcsolódó szakpolitikáknak a gazdasági növekedés, valamint a határokon átnyúló kereskedelem és beruházás előmozdítására kell törekedniük, ahelyett, hogy hátráltatnák azt.

3.2. Az internet lehetővé teszi a vállalatok számára, hogy jelentős fizikai jelenlét nélkül növekedjenek a globális piacokon – e sajátosság kiváltképp a kisvállalkozásoknak segít abban, hogy eddig példátlan nagyságrendben exportáljanak. A digitalizációhoz gyakran az immateriális javak, így a szellemi tulajdon és az adatok növekvő jelentősége társul.

3.3. Az EGSZB hangsúlyozza, hogy az adórendszereknek kellőképpen figyelembe kell venniük az új üzleti modelleket. Az igazságos adórendszerek elvei – a következetesség, a kiszámíthatóság, a semlegesség – éppolyan fontosak, mint eddig is, mind a hatóságok, mind pedig a vállalkozások és a fogyasztók számára.

3.4. Az EGSZB nagyon fontosnak tartja az egyenlő versenyfeltételeket a társasági nyereségadó területén. Az utóbbi évek azt igazolták, hogy egyes vállalatok ki tudták használni néhány tagállam egyedi adószabályait, és ezzel szinte nullára csökkentették a tényleges adómértéküket. Az átláthatóság hiánya hozzájárult ehhez a végeredményhez. Néhány esetben digitális szolgáltatások terén működő multinacionális vállalatok voltak érintettek.

3.5. Az EGSZB ezért egyetért az Európai Bizottság azon törekvésével, hogy továbbra is megakadályozza a vállalatok, digitális vagy hagyományos vállalkozások agresszív adótervezési magatartását, valamint egyes tagállamokban az átláthatóság hiányát, hogy így biztosítva legyen az egyforma bánásmód minden vállalat számára, és hogy segítsék az európai versenyképességet.

3.6. Az EGSZB határozottan úgy véli, hogy minden olyan változtatásnak, amely a nyereség megadóztatásához való jogok országok közötti megosztására vonatkozó szabályokat érinti, globálisnak kell lennie, hogy megfelelő globális kormányzással és globális szabályokkal jobban kiaknázzuk a globalizáció előnyeit. Az EGSZB ezért üdvözli az Európai Bizottság, a tagállamok és az OECD/G20-ak között a nemzetközi megoldás kidolgozásának támogatása érdekében folytatott szoros együttműködést. Ha azonban nem sikerül nemzetközi megoldást találni, az EU fontolóra vehetné, hogy önállóan járjon el.

3.7. Az EGSZB azt javasolja, hogy a saját nemzeti rendszereiket létrehozó tagállamok gondosan válasszák ki a leghatékonyabb megoldásokat, hogy elkerüljék a további komplikációkat és költségeket mind az adóhatóságok, mind pedig a vállalatok számára.

3.8. Az EGSZB megállapítja, hogy a digitális technológiák alkalmasak lehetnek arra is, hogy forradalmasítsák a megfeleléssel és a vizsgálatokkal kapcsolatos munkát. Az OECD 2018-as jelentésében ( 9 ) bemutatja, hogy a digitalizáció máris háromféle pozitív hatást gyakorolt az adóigazgatásra: növelte az adójogszabályoknak való megfelelés eredményességét; javította az adófizetőknek nyújtott szolgáltatásokat, és csökkentette az adójogszabályoknak való megfeleléssel járó terheket.

3.9. Az adóhatóságok rendelkezésére álló, harmadik felektől származó adatok nagyobb mennyisége szélesebb körben lehetővé teszi a jelentéstétel automatizálását, ami mindkét félnek időt és pénzt takarít meg, és felhasználható az adóeltitkolás, az adókijátszás és a csalás kezelésére is. A több adóhatóság által bevezetett adatrögzítő szoftverek, amelyek az ügyletek időpontjában rögzítik az értékesítések adatait, amelyek közvetlenül benyújthatók az adóhatóságnak, egyes országokban máris jelentősen növelték a hozzáadottérték-adóból (héa) származó bevételeket.

3.10. Az EGSZB hangsúlyozza, hogy a digitális ágazatban kivetett adók tényleges szintjének értékelésekor figyelembe kell venni, hogy az adóalap-erózióra és nyereségátcsoportosításra (BEPS) vonatkozó szabályok folyamatban lévő végrehajtása miatt milyen változások következnek be az adójogszabályokban, mivel ez akár több bevételt is eredményezhet az EU-ban.

4. A jövőbeli munka lehetséges irányai

4.1. Nem minden ország vet ki a hozzáadottérték-adót. Az Unió országai azonban mind alkalmaznak ilyen adót. Elvben a szolgáltatások és áruk összes fogyasztásának héakötelezettséget kell maga után vonnia, kivéve, ha azt kifejezetten kizárják az adóalapból. A héabevételek az uniós költségvetés egyik saját forrását képezik, és az EGSZB fontosnak tartja a digitális szolgáltatások adóalapba való felvételét.

4.2. Az EGSZB ösztönzi az Európai Bizottságot és a tagállamokat, hogy gondosan mérlegeljenek minden lehetőséget, amellyel azon értékesítések esetében, amelyekre valamely tagállamban kerül sor, kiküszöbölhető a digitális szolgáltatások aluladóztatása, függetlenül attól, hogy hol található a vállalat. Az európai vásárlók által használt platformokon keresztül nyújtott szolgáltatásokat teljes mértékben be kell illeszteni a héarendszerbe. Meg kell azonban jegyezni, hogy a digitális kommunikációban az ügyfelek (például a Facebook stb. esetében) látható költség nélkül férnek hozzá ezekhez a szolgáltatásokhoz, ami kérdéseket vet fel a héa észszerű alkalmazása tekintetében.

4.3. Az EGSZB megállapítja, hogy a világ jelenlegi társaságiadó-rendszerei az egyes érintett joghatóságokhoz rendelhető vállalati nyereség megállapításán alapulnak. Az adózásnak azon kell alapulnia, hogy hol állítják elő az értéket. Mivel nehéz megállapítani, hogy az értékláncban hol keletkezik a nyereség, egyetemes elveket kell találni arra, hogyan állapítsák meg az értékteremtés helyét. Ezeket a szabályokat az OECD átfogó munkája keretében dolgozták ki, megfogalmazva az adózási elveket és annak meghatározását, hogyan árazzák be az árukat és szolgáltatásokat az egy vállalatcsoporthoz tartozó társaságok esetében (transzferárképzési szabályok).

4.4. Az EGSZB úgy véli, hogy a nemzetközi adózási szabályokat az üzleti modellek fejlődésével párhuzamosan időről időre felül kell vizsgálni. A jelenlegi szabályokat nemrégiben vizsgálták felül az adóalap-erózióról és a nyereségátcsoportosításról (BEPS) szóló megállapodással ( 10 ) összefüggésben. Az új szabályokat és meghatározásokat most kezdik alkalmazni. Ezek várhatóan érdemben csökkenteni fogják az agresszív adótervezés és adóalap-erózió lehetőségét.

4.5. Fennmaradó nyereség (vagy veszteség) különösen akkor fordulhat elő, ha a marketinggel kapcsolatos vagy termék formáját öltő immateriális javak nem szokásos nyereséget eredményeznek. Fennmaradó nyereséghez vezethet például az ügyféllisták vagy összegyűjtött adatok felhasználása. A fogalom semmiképpen nem új, és nemcsak a profit kapcsolt felek közötti felosztására, hanem az adóztatási jogok országok közötti elosztására is felhasználható lenne. Ehhez azonban némi innovatív gondolkodásra lenne szükség, és fel kellene tárni, hogyan lehetne az adóztatási jogokat akkor is az értékteremtéssel összhangban elosztani, ha nincs az érintett országban állandó fizikai telephely. Ez része az OECD vizsgálódásainak.

4.6. Az EGSZB megállapítja, hogy az úgynevezett digitális vállalatok adóztatása elsősorban nem a vállalatok adóalap-erodálási és nyereségátcsoportosítási magatartásához kapcsolódik, hanem az adóztatási jogok országok közötti elosztásához.

4.7. A fennmaradó nyereség (vagy veszteség) úgy írható le, mint az azt követően rögzített nyereség (vagy veszteség), miután minden fél a szokásos piaci ár elvének megfelelő módon megkapta a díjazását szokásos közreműködéséért ( 11 ) . Ez először a felmerülő kockázatok, a termelési tényezők által előállított érték és az ellátott feladatok megfelelő piaci értékelését foglalná magában.

4.8. Az értékesítés rendszerint nem lenne döntő tényező a nyereségeknek az ügyletben részt vevő vállalatok közötti elosztásában. Ha azonban a jelenlegi nemzetközi szabályokat alkalmazzák, azaz a nyereségeket az OECD transzferárakra vonatkozó irányelvei alapján rendelik hozzá az egyes vállalatokhoz, a fennmaradó nyereséget azokhoz az országokhoz lehetne rendelni, ahol bizonyos funkciókat láttak el. Az egyik ilyen funkció lehetne az „értékesítés”.

4.10. Ugyanakkor érvelhetünk amellett, hogy a K+F-re fordított erőforrások fontosak az immateriális javak fejlesztése szempontjából, és hogy az ilyen tevékenységet folytató országot ennek megfelelően kell díjazni ( 14 ) . Ehhez olyan képletre lenne szükség, amely a KÖTA-képletben foglalt három tényező helyett négy tényezőből áll.

4.11. Amennyiben a nemzetközi adóztatási jogok újraelosztása nem valósítható meg a meglévő transzferárképzési rendszer keretében, az EGSZB azt javasolja, hogy az immateriális piaci eszközökből származó fennmaradó nyereséget a négytényezős képlet alapján osszák fel.

4.12. Ha a fennmaradó nyereség 30 (a csoport 100 egységnyi összes nyereségéből), és ha a termelés az értékteremtés szempontjából egyenlően oszlik meg „A” és „B” ország között, úgy ezek az országok mindketten 35 egységet adóztathatnak meg ( 15 ) . Mivel a terméket egyenlő mennyiségben értékesítik „C” országban is, a fennmaradó nyereség „A”, „B” és „C” ország között egyenlően oszlana meg. Az „A” és „B” ország további 13 3/4 egységnyi adóalaphoz jutna, „C” ország pedig 2 1/2 egység megadóztatására lenne jogosult ( 16 )

4.13. Az EGSZB teljes mértékben tudatában van annak, hogy mennyire összetett a nemzetközi adóztatási jogok országonkénti kiszámítása. Ez azzal járna, hogy ki kellene számítani a fennmaradó nyereség nagyságát, és arról az országoknak egymás között meg kellene állapodniuk. Ehhez arra is szükség lenne, hogy ismert legyen az elosztási kulcsban szereplő négy tényező mindegyikének a nagysága. Egy módosított KÖTA-képlet használata a KÖTA elfogadásának irányába tett lépésnek tekinthető.

4.14. A KÖTA-képlet olyan országoknak juttatna társasági adóztatási jogokat, amelyekben nem kerül sor innovációra, termelésre, kockázatvállalásra és feladatok ellátására. Az a puszta tény is adóalapot eredményezne, hogy valamely országban értékesítésekre kerül sor anélkül, hogy az adott országban bármilyen más tevékenység folyna. Ez jelentős változás a fennálló szabályokhoz képest. Ha azonban a KÖTA-képletet csak a fennmaradó nyereségre, nem pedig a teljes nyereségre alkalmazzák, ezzel elismerik az exportáló országok törvényes jogát ahhoz, hogy megtartsák az adóztatási jogok egy részét. A vállalkozás és az innováció révén teremtett érték adóengedményeket eredményezhetett a K+F-költségek felmerülésekor, és amikor a vállalat nyereségessé válik, ugyanez az ország adóbevételekhez jutna.

4.15. Azt ajánljuk, hogy amennyiben nem kerül sor az OECD-megállapodásra, az Európai Bizottság a már birtokában lévő adatok – pl. az ügyfelek kapcsolódásának ideje alatti összes hirdetési idő stb. – alapján terjesszen elő egy új javaslatot ezeknek a vállalatoknak az EU-ban történő adóztatására.

4.16. Tekintettel az Európán kívüli piacok növekvő méretére (különösen az olyan országokban, mint Kína, India és Brazília), a teljes társaságiadó-alapra, sőt, akár a teljes fennmaradó nyereségre ( 17 ) vonatkozó adóztatási jogok elosztása számos tagállamban jelentős bevételkiesést eredményezne, és nehézségekhez vezethetne a társadalmi célkitűzések megvalósítása terén.

4.17. A Copenhagen Economics tanulmánya szerint a nettó exportőr országok jelentős társaságiadó-bevételektől eshetnek el, ha a nyereség egy részét ott adóztatják meg, ahol az árukat és szolgáltatásokat értékesítik ( 18 ) . Egy konzervatív becslés szerint a skandináv országokban a jelenlegi társaságiadó-alap 18–21 %-a külföldi fennmaradó nyereségből származott 2017-ben. Németország esetében ezt az arányt 17 %-ra teszik. Ha bevezetik a marketinggel kapcsolatos immateriális javak fogalmát, e társaságiadó-bevételek zöme más országokba kerül.

4.18. Az EGSZB úgy véli, hogy észszerű egyensúlyt kell teremteni a társasági adók nettó exportőr és nettó importőr országok közötti átcsoportosítása terén.

4.19. Ha az európai vállalatokat elsősorban annak alapján adóztatnák, hogy hol értékesítik a termékeiket, úgy is kialakíthatják üzleti tevékenységeiket, hogy a költségek ugyanabban az országban merüljenek fel, mint ahol az értékesítésekre sor kerül. Ez a folyamat azzal a következménnyel járhat, hogy a beruházások és a munkahelyek olyan nagy fogyasztó országokba helyeződnek át, mint Kína és India, ami további bevételkiesést okoz a tagállamokban. E helyzet kialakulását az európai versenyképesség biztosításával kell elkerülni.

4.20. Az EGSZB hangsúlyozza, hogy az adóztatási jogok országok közötti elosztására vonatkozó bármely új rendszer vagy szabály tekintetében globális szintű megállapodásra és végrehajtásra van szükség. E feltételek hiánya kettős adóztatáshoz vezetne, és ezáltal csökkentené a beruházásokat és a munkahelyek számát.

Kelt Brüsszelben, 2019. július 17-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Luca JAHIER

(1) OECD. BEPS 2015. évi zárójelentések

(2) Az Európai Bizottság jelentése szerint az EU-ban a vállalatok által végrehajtott nyereségátcsoportosítás és adóalap-erózió 50–70 milliárd eurót tesz ki, ami az uniós GDP kevesebb mint 0,4 %-ának felel meg. SWD(2018) 81 final.

(3) OECD. BEPS Addressing the Tax Challenges of the Digital Economy, 1. intézkedés: 2014-es célkitűzés.

(4) OECD. Tax Challenges Arising from Digitalisation: Interim Report 2018 – Inclusive Framework on BEPS, az OECD és a G20-ak BEPS-projektje (OECD Publishing, 2018. március 16.); OECD.

(5) Public Consultation Document Addressing the Tax Challenges of the Digitalisation of the Economy című nyilvános konzultációs dokumentum, OECD.

(6) „US and France accelerate plans to make global tech groups pay tax. Finance ministers agree on need for international minimum corporation tax level”, Financial Times, 2019. február 28.

(7) A digitális gazdaság adóztatásával foglalkozó európai bizottsági szakértői csoport, 2014. május 28. A csoport elnöke Vítor Gaspar, Portugália egykori pénzügyminisztere volt, és hat, eltérő hátterű, más-más, a téma szempontjából lényeges szakértelemmel rendelkező szakértő vett benne részt, akik Európa különböző részeiből érkeztek.

(8) Az EGSZB véleménye a digitális gazdaságban működő multinacionális vállalatok nyereségének megadóztatásáról (HL C 367, 2018.10.10., 73. o.).

(9) Tax Challenges Arising from Digitalisation – Interim Report 2018.

(10) OECD 2015.

(11) A fogalom meghatározásához lásd: Transfer pricing in the EU context [Transzferárazás uniós összefüggésben]

(12) Meg kell jegyezni, hogy a szociális célú vállalkozások, így például a helyi közösséghez kapcsolódó egyes szövetkezetek közvetlenebb módon osztják el a hozzáadott értéket, ezért az elosztási kulcs nem alkalmazható közvetlenül rájuk.

(13) A közös társaságiadó-alapról szóló tanácsi irányelv (COM(2016) 0685 final – C8-0472/2016 – 2016/0337(CNS)). „A három tényező választását annak szükségessége indokolja, hogy a gazdasági tevékenység megfelelő leírásához figyelembe kell venni mind a termelés helyzetét (kínálati oldal, amelynek mutatója az eszközállomány és/vagy a bértömeg), mind a kereslet helyzetét (a célállomás felé történő értékesítések). Az értékesítések egyharmad súllyal, a bértömeg egyhatod súllyal, a munkavállalók száma egyhatod súllyal, az eszközállomány pedig egyharmad súllyal esik latba. A súlyok összege egy, így a KÖTA 100 %-át elosztják a tagállamok között. Ezt követően a tagállamok az adóalap rájuk eső része után kivethetik saját nemzeti társaságiadó-kulcsukat.” SWD(2016) 341 final

(14) Ha a jó infrastruktúrát és nagylelkű kutatási és fejlesztési ösztönzőket kínáló országok nem részesülnek a társasági adóbevételek megfelelő részében, akkor kevés vagy semmi okuk nem lenne a kedvező befektetési környezet kialakítására.

(15) A „normál” nyereség 70 lenne.

(16) A szokásos piaci ár elvének megfelelő díjazás után a fennmaradó nyereség 30. Ha egy K+F tényezővel (R) egészítjük ki a KÖTA-javaslatot, az elosztási kulcs tényezői a tőke (K), a munka (L), az értékesítés (S) és az R lennének, mind a négy egyenlő súllyal (1/4). 3 ország esetében 12 elemet kell figyelembe venni. A „C” ország esetében azonban csak egy elemmel kell foglalkozni, az értékesítéssel. A fennmaradó 11 elemet egyenlően el kell osztani „A” és „B” között, azaz mindegyiknek 5 1/2 elem jut (5,5/12 * 30) = 13 3/4. „C” ország adóalapja (1/12*30) = 2 1/2. Az „A” és a „B” ország esetében a 13 3/4-es pótlólagos adóalap 3 3/4 egység a K, 3 3/4 egység az L és 3 3/4 egység az R után (összesen 7 1/2 egység a K, 7 1/2 egység az L és 7 1/2 egység az R után), valamint egyenként 2 1/2 egység az S után. Az S tényezőre jutó összes egység szintén 7 1/2.

(17) Ha a teljes adóalap egyedül az értékesítéseken alapulna, a fenti példában „C” ország 25 egységnyi adóalapot kapna. Ha csak a fennmaradó nyereséget osztanák el az értékesítési elem alapján, a „C” országra vonatkozó adóalap 7,5 lenne.

(18) Sigurd Næss-Schmidt, Palle Sørensen, Benjamin Barner Christiansen, Vincenzo Zurzolo, Charlotta Zienau, Jonas Juul Henriksen és Joshua Brown: Future Taxation of Company profits – What to do with Intangibles?, Copenhagen Economics, 2019. február 19.