TARTALOMJEGYZÉK

1. Projektkötvények – az időszerű megoldás 2

1.1. Az EU infrastrukturális politikája: a támogatásoktól a projektkötvényekig 2

1.2. Jelentős jövőbeni beruházási igények? Milyen forrásból? 3

1.3. Az Európa 2020 projektkötvény-kezdeményezés hozzáadott értéke 4

2. A projektkötvények bevezetése 6

3. Hogyan működik majd a kísérleti szakasz? 7

3.1. Megvalósítás az EBB részvételével 7

3.2. A projektek támogathatósága és nyomon követése 7

3.3. Árazás 8

3.4. Kockázatmegosztás 9

3.5. Ismert maximális költségvetési hatás 10

4. A kísérleti szakasz hogyan kapcsolódik az európai összekapcsolódási eszközhöz? 10

5. Következtetések 11

PROJEKTKÖTVÉNYEK – AZ IDőSZERű MEGOLDÁS

Az EU infrastrukturális politikája: a támogatásoktól a projektkötvényekig

Annak ellenére, hogy az transzeurópai közlekedési, energiaügyi és távközlési hálózatokkal (TEN) kapcsolatos politika és támogatások nagy múltra tekintenek vissza, a Bizottság megállapította, hogy fontos infrastrukturális projektek szenvednek késedelmet elsősorban a beruházások hiánya miatt.

A 2010-ben kiadott, „Az egységes piac új stratégiája” című Monti-jelentés[1] szerint a probléma arra vezethető vissza, hogy „ Európa legfontosabb közinfrastruktúrái – pl. a transzeurópai hálózatok – transznacionális jellegűek, ami nem egyeztethető össze a jelenleg széttagolt nemzeti rendszerekkel. E hálózatok finanszírozására nézve hátrányos, hogy hiányzik a hosszú lejáratú értékpapírok likvid kötvénypiaca, ugyanakkor a hosszú távra befektetni kívánók – pl. a nyugdíjalapok – nem találnak igényeiknek megfelelő kötvényeket ”[2].

Ezért a 2014–2020 közötti időszakra vonatkozó, a Bizottság által 2011. június 29-én elfogadott többéves pénzügyi keretben javasolt fő döntések egyike a közlekedési, energetikai és IKT-infrastruktúrára vonatkozó pénzügyi támogatások összevonása az európai összekapcsolódási eszköz (Connecting Europe Facility, CEF) keretében[3]:

„Ezért a Bizottság úgy határozott, hogy az uniós szükségleteket kielégítő infrastruktúra-fejlesztések felgyorsítása érdekében javaslatot tesz egy európai összekapcsolódási eszközre. (...)Az európai összekapcsolódási eszköz előre meghatározott, uniós érdekű közlekedési, energiaügyi és kiemelt IKT-infrastruktúrákat, valamint a fenntartható fejlődési kritériumokkal összhangban lévő, fizikai és információtechnológiai infrastruktúrákat fog finanszírozni.”[4]

A Bizottság a CEF pénzügyi szabályait meghatározó új rendeletre fog javaslatot tenni, amely – felismerve azok előnyeit – támogatásokat és pénzügyi eszközöket egyaránt fel fog használni. Az eszközök magukban foglalják az értékpapírokat és a kockázatmegosztási eszközöket is. Az Európa 2020 projektkötvény-kezdeményezés azon kockázatmegosztási eszközök sorába fog tartozni, amelyekre támaszkodva az eszköz magántőkét tud a projektekbe vonzani.

2014-től kezdődően a CEF szilárd és következetes alapokra helyezi a közlekedési, energetikai és távközlési infrastruktúra hosszú távú európai finanszírozását. Ezenkívül a mechanizmus alá tartozó pénzügyi eszközök kiterjeszthetők más ágazatokra, mint például a szociális infrastruktúra, megújuló energia vagy egyes űrprojektek, feltéve, hogy teljesítik a 3. szakaszban meghatározott megfelelő gazdasági és pénzügyi kritériumokat. Az európai infrastrukturális projektek azonban már jelenleg is finanszírozási problémákkal küzdenek. A kormányzati kiadások csökkentésének gyakran a beruházási programok esnek először áldozatul és a hosszú távú banki kölcsönök továbbra is csak szűkösen állnak rendelkezésre. A projektek finanszírozása a 2010 során jelentkező fellendülés után 2011 első félévében drámaian visszaesett[5]. Így az a helyzet állt elő, hogy amikor az infrastrukturális projektek leginkább hozzá tudnának járulni az európai fellendüléshez, a finanszírozás szükségtelen kihívásokba ütközik[6].

Az infrastrukturális projektek – közvetlen és közvetett előnyeik révén – Európa gazdaságának egészére is jótékony hatással lennének, és egyúttal az Európa 2020 stratégiával összhangban támogatná az erőforrás-hatékony és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság felé történő elmozdulást.

A Bizottság ezért egy kísérleti szakasz indítását javasolja a 2012–2013 közötti időszakban, még a jelenlegi pénzügyi keret hatályán belül. A közelmúltban befejeződött konzultáció[7] során az érdekeltek jelentősen támogatták a hitelviszonyt megtestesítő értékpapírok piacának minél hamarabbi megnyitását az infrastruktúra finanszírozásához. Ezenkívül egy ilyen kísérleti szakasz elősegítené az EU által támogatott projektkötvények piaci bevezetését, amelyek új eszköztípusok lennének, és így még 2014 előtt lehetőség nyílna a kezdeményezés kialakításának és paramétereinek tesztelésére és adott esetben módosítására.

Jelentős jövőbeni beruházási igények? Milyen forrásból?

Európának a korábbinál nagyobb, mindösszesen több trillió euró értékű infrastrukturális beruházásokra van szüksége a közlekedési, energia- és IKT-hálózatok terén még ebben az évtizedben ahhoz, hogy teljesítse az Európa 2020 stratégia célkitűzéseit és fenntartsa vagy korszerűsítse a meglévő infrastruktúrákat.

A Bizottság a közelmúltban pontosította becsléseit:

- A digitális menetrend azon célkitűzéseinek teljesítése, amelyek szerint minden európai polgár 2013-ig alapvető, majd 2020-ig gyors vagy szupergyors szélessávú hálózati kapcsolathoz tudjon hozzáférni[8], a becslések szerint 181–273 milliárd EUR közötti beruházást igényel.

- Az erőforrás-hatékony Európa kiemelt kezdeményezés legfontosabb célkitűzései hozzávetőlegesen 700 milliárd EUR beruházást igényelnek a közlekedési és energetikai infrastruktúrába.

Ezek az összegek nem finanszírozási hiányt jelentenek, hanem az említett ágazatok állami- vagy magánforrásból, illetve szakpolitikai intézkedésekkel lefedett teljes beruházási igényét jelzik.

Míg az EU-tagállamok kormányai a GDP átlagosan 1%-át fordítják infrastrukturális beruházásokra[9], egyre inkább bátorítják a magánszféra hozzájárulását az infrastrukturális beruházások finanszírozásához, vagy teljesen üzleti alapon privatizáció és koncessziók útján, vagy a közelmúltban népszerűvé vált köz-magán partnerség (PPP) keretében. Az ilyen projekteket értékpapírok vagy bankkölcsönök útján finanszírozzák.

A pénzügyi válságra azonban az EU bankjai a futamidő csökkentésével, valamint a díjak és a biztosítékokra vonatkozó követelmények növelésével reagáltak. Ez csökkentette a bankonkénti kölcsönügyletek számát és a kihelyezések volumenét, ami egyre hátrányosabban befolyásolta a beruházások hosszú távú finanszírozását. Ezenkívül egyre több, a meglévő projektek számára 2006-ban és 2007-ben magas kamatfelárral adott rövid távú kölcsön jár le és tesz szükségessé új finanszírozási megállapodásokat. Ez tovább korlátozza az új infrastruktúra finanszírozásához rendelkezésre álló hiteleket, míg a bankok valószínűleg tovább fognak törekedni a kockázat általános csökkentésére[10].

A hosszú távú finanszírozást biztosítani képes európai kötvénypiacokat gyakorlatilag nem használják infrastrukturális projektek finanszírozására. Bár az infrastrukturális projektek esetében a magas tőkeköltség általában alacsony működési költséggel jár, az általában stabil és kiszámítható készpénzáramlás különösen vonzóvá teszi a hosszú távú kötvények által történő finanszírozást. Az infrastrukturális beruházásokra felvett hitelek nemteljesítési aránya általában alacsony, és nemteljesítés esetén a hasonló vállalati hitelekhez képest valószínűbb a behajthatóság. Ezen túlmenően az ilyen konstrukciók alacsony korrelációt mutatnak más eszközökkel[11], ami alapvető fontosságú a diverzifikált portfóliók kockázatának csökkentéséhez.

Az Európa 2020 projektkötvény-kezdeményezés hozzáadott értéke

Az Európa 2020 stratégia[12] pénzügyi eszközök alkalmazását tervezi egy olyan következetes finanszírozási stratégia részeként, amely az uniós, nemzeti és magánfinanszírozást összevonva valósítja meg leghatékonyabban a stratégia célkitűzéseit. A pénzügyi eszközökön keresztül végrehajtott uniós költségvetési kiadások nem jelentenek újdonságot, mivel az EU költségvetése először több mint tíz éve kezdte támogatni az ilyen jellegű eszközök alkalmazását[13]. A Bizottság azonban a „Pénzügyi eszközök új generációinak keretei" című közleményében[14] leírtak szerint szabványosítani és harmonizálni szeretné azok kialakítását, irányítását és más fontos jellemzőit. Míg ez lehetővé teszi a pénzügyi eszközök bizonyos területeken történő fokozottabb felhasználását, azok teljes részesedése az EU teljes költségvetéséből továbbra is alacsony marad a támogatásokhoz képest.

A pénzügyi eszközök, köztük a projektkötvények fő célja, hogy elősegítsék és vonzóvá tegyék a projektek magánszféra általi finanszírozását. Ez különösen akkor hasznos, ha a szakpolitika gyors végrehajtást igényelne, de a projektekkel kapcsolatos bizonytalanság az átlagosnál nagyobb, mint pl. a jelenlegi pénzügyi- és államadósság-válság során. Ezek csökkenthetik a hitel- és tőkealapú finanszírozás előtt álló speciális akadályokat is. Mindezeken túl lehetővé teszik a magánszféra szereplői számára, hogy a beruházási döntéseket ők maguk hozzák meg.

Az Európa 2020 projektkötvény eszköz céljai között nem szerepel a banki kölcsönökön és állami támogatási programokon keresztüli meglévő finanszírozási források felváltása, hanem inkább ezek kiegészítésére törekszik az infrastruktúra-finanszírozási hiányok megszüntetése érdekében. A kötvények arra szolgálnak, hogy a hitelezőkön kívül a kötvényvásárlókra is kiterjesszék a projektek magánbefektetőinek bázisát. Az alacsony bevételt generáló vagy bevétellel nem járó, de kiemelten közérdekű projekteket továbbra is állami támogatásból hajtják végre a teljes életciklusuk során. Ezért a támogatások továbbra is fontos szerepet játszanak, és a megfelelően strukturálható projektek esetén akár projektkötvénnyel is kombinálhatók lesznek.

A projektkötvény-kezdeményezés ezáltal a Monti-jelentés felhívására épül, miszerint „ meg kell vizsgálni a köz- és a magánfinanszírozás valamennyi kombinációját (...) a hosszú távú befektetőket arra ösztönözve, hogy hosszú távú infrastrukturális projektekbe fektessék forrásaikat (...) [továbbá törekedni kell a] nagyon hosszú lejáratú értékpapírok likvid európai kötvénypiacának megteremtésére. ”

Mivel jelenleg Európában nincsen valódi piaca a projektkötvényeknek, a projektkötvények lehetővé tennék az intézményi befektetők, mint például nyugdíjalapok és biztosítótársaságok igényeinek való megfelelést, mivel nekik hosszú távú eszközökre van szükségük, amelyek révén hosszú távú kötelezettségeiket hozzá tudják igazítani a projektek hosszú távú finanszírozási szükségleteihez.

Az infrastrukturális projektek azonban nagyon összetettek, komoly megelőző elemzést és a projekt életciklusa során folyamatos nyomon követést igényelnek. Néhány intézményi befektető készen áll arra, hogy kötelezettséget vállaljon a szükséges elemzőmunka elvégzéséhez szükséges erőforrások biztosítása érdekében, de a befektetők többségének bizonyos szintű támogatásra lesz szüksége, mielőtt az infrastrukturális projektkötvények mellett döntene.

Az Uniótól származó közfinanszírozás a pénzügyi közvetítők – különösen köztulajdonban levő fejlesztési bankok – részvételével összekapcsolhatja a hosszú távú finanszírozási igényeket a hosszú távra tervező, de alacsony kockázati étvággyal rendelkező magánbefektetőkkel. A koncepció az, hogy az uniós költségvetés előirányzatainak felhasználásával támogatnának projekteket a hitelminősítésük feljavításához szükséges mértékig, ezáltal vonzóvá téve őket más finanszírozási források számára, beleértve a tőkepiaci magánbefektetőket. Az eszköz a kockázatmegosztás terén már bizonyított pénzügyi technikákat alkalmaz, de kibővített alkalmazási területtel. A koncepció a TEN-T hitelgarancia-eszközével (LGGT)[15] szerzett tapasztalatokra is építeni fog.

A hosszú távú cél az európai tőkepiacok integrációjának és fejlődésük előmozdítása, valamint az európai projektkötvény, mint új eszköztípus szabványos feltételekkel történő létrehozása. Ez lehetővé tenné a magánszféra kezdeményezéseinek könnyebb piaci bevezetését is.

A PROJEKTKÖTVÉNYEK BEVEZETÉSE

A projektkötvényeket nem az Európai Unió és nem a tagállamok kormányai bocsátják ki. A kötvények a projektcég által kibocsátott magánadósságnak minősülnek. Az Európa 2020 projektkötvény javítaná azon magánvállalkozások hitelminősítését, amelyeknek magántőkét kell bevonniuk az általuk támogatott infrastrukturális projektekhez. A tőkepiaci befektetőket célzó projektkötvény-kezdeményezés további lehetőségeket nyit meg a projektszponzorok számára a finanszírozási források bevonására. Az EU költségvetési hozzájárulását előzetesen felső határhoz kötik.

A projektek hitelminősítését javító fő intézkedés keretében a projektcég adósságát több részre osztják fel, egy elsőbbségi[16] és egy alárendelt[17] hányadra. Az alárendelt hányad létrehozása megnöveli az elsőbbségi hányad hitelminőségét úgy, hogy ennek eredményeként a legtöbb intézményi befektető már hajlandó lesz hosszú ideig tartani a kötvényeket[18].

Az alárendelt hányad a projektcégnek a kezdetektől fogva nyújtott hitel, vagy olyan feltételes hitelkeret[19], lehet, amelyet az elsőbbségi adósság törlesztésekor lehet szükség szerint igénybe venni, illetve az említett két megoldás kombinációja. A támogatás a projekt teljes időtartama alatt elérhető lenne, beleértve a projekt legkockázatosabb részének számító építési fázist is, de nem haladná meg a projekt elsőbbségi adósságainak 20%-át. Ez a százalékban kifejezett arány az LGTT-vel szerzett tapasztalatokon és modellezési eredményeken alapul, és megfelelő, de nem túlzott mértékű likviditási tartalékot jelentene a vonatkozó pénzügyi követelményeket teljesítő projektek számára.

A projektkötvény-kezdeményezéssel kapcsolatos konzultáció széles körben támogatta az alárendelt adóssághányad alkalmazását és mértékét. A hitelminősítést tekintve[20] a konzultációs dokumentumban tervezettnél alacsonyabb hitelminősítés („BBB+” vagy azzal egyenértékű) is elfogadhatónak tűnik a kisebb, kevésbé összetett projektek esetében. Nagyobb projektre vonatkozóan azonban a befektetésre ajánlott („A” vagy ezzel egyenértékű) minősítést fogadták el széles körben. E feltételek szerint a piaci résztvevők úgy vélik, hogy a kezdeményezés csökkentheti a finanszírozási költséget a futamidő növelésével.

Míg 2014-től a projektkötvény az európai összekapcsolódási eszköz részét fogja képezni, a Bizottság más pénzügyi eszközökkel, különösen az LGTT-vel szerzett tapasztalatai azt mutatják, hogy ezek gyakran hosszú átfutási időt igényelnek még alapos érdekelti konzultációt követően is, mivel egy elméleti javaslat és a konkrét ügyletek lebonyolítása között jelentős különbségek vannak. Ez különösen érvényes a számos egymásba fonódó pénzügyi és jogi aspektussal rendelkező összetett infrastrukturális projektekre. Az érdekelt feleknek meg kell ismerniük az ügylet strukturálásával kapcsolatos minden kérdést annak érdekében, hogy meggyőződjenek annak megfelelőségéről, valamint arról, hogy a pénzügyi eszköz vagy az ajánlattételi folyamat paramétereit nem kell-e módosítani, és különösen figyelembe kell venni a gazdasági és pénzügyi piaci környezet esetleges megváltozását. A kísérleti szakasz számos kérdés tisztázását teszi lehetővé.

Ezért a Bizottság a kísérleti szakasz korábbi, 2012–2013 közötti végrehajtását javasolja, ahelyett, hogy arra az európai összekapcsolódási eszköz első két évében kerülne sor.

HOGYAN MűKÖDIK MAJD A KÍSÉRLETI SZAKASZ?

A Bizottság a kísérleti szakaszt a transzeurópai hálózatokról (TEN) szóló rendelet, valamint a versenyképességi és innovációs (CIP) határozat[21] módosításával tervezi megvalósítani, így mindösszesen 230 millió EUR finanszírozható e programok költségvetési soraiból. A TEN-T költségvetési sorából, konkréten az LGTT-ből 200 millió EUR, a TEN-E költségvetési sorból pedig 10 millió EUR használható fel, amely összegek eredetileg kizárólag támogatások nyújtására szóltak. A CIP IKT költségvetési sorából legfeljebb 20 millió EUR használható fel a projektkötvények támogatására.

Megvalósítás az EBB részvételével

Mivel a kezdeményezést az LGGT-modell kockázatmegosztási megoldásai és az ott szerzett tapasztalat alapján dolgozták ki, a Bizottság folytatni kívánja az együttműködést Európai Beruházási Bankkal (EBB) a rövid kísérleti szakasz során a 2013 utáni időszakra vonatkozó paraméterek lehető leggyorsabban történő meghatározása érdekében. A Bizottság ezt követően megvizsgálja más közfinanszírozási intézmények bevonásának lehetőségét is.

Az EBB az uniós szakpolitikákat támogató uniós intézményként hosszú múltra visszatekintő tapasztalattal rendelkezik az EU infrastrukturális projektjeinek finanszírozása terén. A bank a 27 tagállam tulajdonában áll, a vonatkozó európai intézményeknek tartozik jelentéstételi kötelezettséggel, és feladata az EU szakpolitikai célkitűzéseit támogató hosszú távú finanszírozás nyújtása. Az EBB az Európai Parlamentnek tartozik politikai felelősséggel, valamint az EU költségvetési forrásainak felhasználása tekintetében a Számvevőszék ellenőrzése alatt áll. A Bizottság azonban más pénzintézetek szaktudására is számít, és meg fogja vizsgálni az esetleges kockázatmegosztási partnerré válás lehetőségeit és az ezzel kapcsolatos érdekeket.

A projektek támogathatósága és nyomon követése

A kísérleti szakaszban a projektek általános támogathatóságát a Bizottság által javasolt és a társjogalkotók által jóváhagyott vonatkozó TEN (TEN-T és TEN-E), valamint CIP szakpolitikai iránymutatások szerint határozzák meg.

Az EBB és a Bizottság fogja megállapítani a támogatásra jogosult projektek körét. Miután egy projekt a tervezőasztalt elhagyva közelebb kerül a megvalósításhoz, az EBB a rendelkezésre álló speciális szaktudást kihasználva értékelné a projektet, a strukturálási fázisban elvégezné az átvilágítást és pénzügyi elemzést, majd beárazná a garanciát vagy kölcsönt. A gazdasági és műszaki megvalósíthatóságon kívül a projekteknek stabil és erőteljes pénzáramlást kell biztosítaniuk. A projektszponzoroknak képeseknek kell lenniük finanszírozási aukció lebonyolítására és a projektek sikeres végrehajtására. Amennyiben egy projektszponzor az eszköz használata mellett dönt, a projektet az EBB-nek a rendes eljárása szerint kell jóváhagynia. A részletes kiválasztási és strukturálási feladatok csak azután következhetnek, hogy a projekt megfelelő érettséget ért el, és a projekteket abban a sorrendben értékelik, ahogy azok elérik ezt a szintet. Az alkalmazás és végrehajtás az uniós szakpolitikákkal összhangban zajlik, és teljesíti a vonatkozó uniós jogszabályok, különösen az állami támogatásra vonatkozó szabályok előírásait.

Az EBB végül szabványos előírásainak és eljárásainak, köztük a hitelkockázati politikára vonatkozó iránymutatásainak a közös EU/EBB eszközökkel – mint az LGTT vagy a kockázatmegosztási pénzügyi mechanizmus (RSFF) – összefüggésben elfogadott módon történő alkalmazásával hagyja jóvá és követi nyomon a projektet.

Végezetül a Bizottság évente jelentést készít a kezdeményezés végrehajtásáról a 2006. május 17-i intézményközi megállapodás 49. cikkében szereplő felkérésnek megfelelően[22].

Egyértelmű, hogy a kísérleti szakaszban csak korlátozott számú projekt támogatható, mivel a rendelkezésre álló költségvetési források korlátozottak és a végrehajtáshoz rendelkezésre álló idő nagyon rövid. Ezért a projektek kiválasztása során legfeljebb a három célzott ágazat valamelyikébe tartozó 10 projekt vehető figyelembe, azokra összpontosítva, amelyek az ajánlattételi vagy finanszírozási folyamatot tekintve viszonylag előrehaladott fázisban vannak vagy az építési fázis után szorulnak újrafinanszírozásra. Így a lehető legtöbb tapasztalat szerezhető, és egyúttal segítség nyújtható a rövid lejáratú bankkölcsönök megújításában nehézségekkel küzdő konkrét projektek számára.

2014-től kezdődően az Európa 2020 projektkötvény az infrastrukturális projekteket célzó többi pénzügyi eszközhöz hasonlóan az infrastrukturális politika minden ágazatában használható lesz a megfelelő pénzügyi jellemzőkkel bíró projektek esetében, feltéve, hogy az EU képes költségvetési forrásokat előirányozni erre a célra.

Árazás

Az átvilágítás keretében az EBB elemzést végez és tanácsokat ad a projektkötvényeknek a javasolt finanszírozási struktúrába történő bevonására. Ez lehetővé teszi a projektcég számára kötvények kibocsátását a banki hitelfelvétel helyett. A más finanszírozási forrásokkal szembeni előnyök vagy hátrányok az egyes megoldások esetében az adott időben érvényes kamatlábaktól és díjaktól függnek. Általában akkor célszerű kötvényt kibocsátani, ha az így történő finanszírozás olcsóbb a hitelfelvételnél. Elképzelhető azonban, hogy a megfelelő lejárat miatt vagy a kötvénykibocsátás egyéb jellemzőiből adódóan a kötvénykibocsátás további vélelmezett értékkel jár. Ezeket a valós vagy vélelmezett előnyöket megfelelően kell beárazni ahhoz, hogy elkerüljük a kvázi-támogatás okozta piaci torzulást.

A gyakorlatban az EBB az árazást a saját szokásos árazási módszertana szerint végzi, ezért az tükrözni fogja a projekt kockázatát, a javasolt finanszírozási csomagot és a szponzor(ok) minőségét. Más szóval ezt azt jelentheti, hogy a támogatást az egyes szereplők eltérő áron vehetik igénybe. Mindazonáltal a támogatás minden projekt számára ugyanazon következetes módszertani alapokon vehető igénybe. A megfelelő árazás alapvető fontosságú a megoldás sikeréhez, és gondoskodik arról, hogy a különböző szereplők érdekei ki legyenek egyensúlyozva.

Az árazásból származó bevétel a finanszírozási ügylet lebonyolításakor vagy éves alapon, esetleg a kettő kombinációjával realizálható. Ez a bevétel az új projektek érdekét szolgálná.

Kockázatmegosztás

Mivel az alárendelt szintű hitelezés és feltételes hitelezés kockázatosabb a normál elsőbbségi hitelezésnél, az EBB és az EU közösen osztoznak a kockázaton. Az EU számára ez előre fizetendő költségvetési hozzájárulást jelent, amellyel a támogatott projektek potenciális veszteségének rá jutó részét fedezi. A fennmaradó veszteséget az EBB viselné.

A jelenlegi EU-EBB eszközök arányos kockázatmegosztást alkalmaznak, amelynek keretében az EU és az EBB projektenként eltérő arányban, előre meghatározott százalékok mentén osztozik a veszteségen. Ezt vertikális kockázatmegosztásnak is szokták nevezni. A projektportfólión alapuló első veszteségviselő megközelítés szerint az EU viselné egy adott portfólióból eredő első veszteségeket egy előre meghatározott százalékos arányig és maximális összegig, az EBB pedig az e fölötti veszteségeket viselné. Ezt horizontális kockázatmegosztásnak is szokták nevezni. A projektkötvény alkalmazásának kísérleti szakasza bármelyik kockázatmegosztási módszert alkalmazhatja az előzetesen megállapodott költségvetési határokon belül. A megfelelő módszer attól függ, hogy milyen hamar lehet megfelelő projektportfóliót összeállítani. Ez részben az előre kiválasztott megfelelő projektek rendelkezésre állásától, valamint a Bizottság szempontjából a három különböző költségvetési sor felhasználására vonatkozó feltételektől függ. Vertikális kockázatmegosztás esetén például az egyes partnerek által viselt kockázat százalékos aránya eltérhet, ezzel is tükrözve a kezdeményezéshez tartozó költségvetési sorok különböző jellegét és a projektek mérete közti különbségeket. A részletes feltételeket ezért a két intézmény közötti együttműködési megállapodás keretében kell meghatározni. A Bizottság és az EBB felülvizsgálhatja a megállapodás szerinti kockázatmegosztási megoldás megfelelőségét és százalékos arányát, továbbá szükség esetén módosításokat javasolhat. Ahogy azt a 3.6. szakaszban már megjegyeztük, a költségvetési hatás nem változik. Az uniós hozzájárulás multiplikátor hatása azonban a kiválasztott kockázatmegosztási megoldástól és százalékos aránytól függ.

Meg kell jegyezni, hogy az uniós kockázatmegosztás nem módosítja az Eurostat arra vonatkozó értékelését, hogy az adott projekt az adott ország államháztartási mérlegébe vagy a magánszektorhoz tartozik-e. Más szóval, ha az EU a kockázatok 20%-át viseli, az értékelés a projekt fennmaradó 80%-ára vonatkozhat. Mivel a cél az, hogy e 80%-hoz magánfinanszírozást találjunk, a projekt rendes esetben magánberuházásnak minősül. Ha azonban a kormányzat a magánpartner által finanszírozott rész több mint 50%-ára vállal garanciát, azáltal az államháztartási mérlegbe tartozónak minősíti a beruházást, amennyiben a szerződés szerint az infrastruktúra tulajdonjoga a későbbiekben az államra száll át. E garanciáknak magukban kell foglalniuk a nemzetközi pénzintézetektől felvett kölcsönöket is. Ezen túlmenően, ha egy állam kormánya a minimális bevételre és a minimális keresletre vonatkozó garanciákat nyújt, és ezáltal a kormányzat viseli a projekt kockázatainak többségét, az adósságot az államháztartási mérlegbe tartozó adósságnak kell minősíteni.

Ismert maximális költségvetési hatás

Az uniós költségvetési hozzájárulásra szigorú felső határ vonatkozna, és nem jönne létre függő kötelezettség. A kockázatmegosztással járó összes társfinanszírozott eszköz olyan programokra képzett előirányzatokhoz kapcsolódik, amelyek összege felső határhoz kötött, és ezen eszközök egyike sem jelent a megfelelő költségvetési sorokban eredetileg elkülönített összegeken túlmutató kockázatot a költségvetésre nézve. A projektkötvények alkalmazásakor a támogatásokkal ellentétben a kedvezményezett által fizetett díjak formájában forrás áramlik vissza az uniós költségvetésbe, amelyet a programozási időszakban nem hasznosítanak új projektek vagy más célok számára.

Mivel a kísérleti szakasz elindításához rendelkezésre álló összeg korlátozott, csak korlátozott számú, maximum 10 uniós projekt támogatható. Ezenkívül a kísérleti szakasz hatálya a TEN-T, TEN-E és távközlési projektekre korlátozódik, míg a 2013 utáni eszköz nyitva állhat a más területeken történő infrastruktúra-finanszírozásra is, mint pl. társadalmi infrastruktúra, megújuló energiaforrások és egyes űrprojektek.

A KÍSÉRLETI SZAKASZ HOGYAN KAPCSOLÓDIK AZ EURÓPAI ÖSSZEKAPCSOLÓDÁSI ESZKÖZHÖZ?

A kísérleti szakaszban szerzett tapasztalatok alapul fognak szolgálni a 2013 utáni időszakra vonatkozó kezdeményezés optimális kidolgozásához, mivel ettől kezdve a projektkötvény az európai összekapcsolódási eszköz szerves részévé válik.

Például több megközelítés létezik arra vonatkozóan, hogy mely intézmények képesek legjobban a projektek teljesítményének ellenőrzésére a műszaki és pénzügyi előrehaladás, valamint a szerződéses kötelezettségek teljesítése szempontjából a teljes életciklus során, és kik hozhatják meg a projekt zökkenőmentes végrehajtásához szükséges kicsi vagy jelentős döntéseket, de egyúttal megfelelő szavazati jogokat biztosítanak a befektetők számára a legfontosabb döntések során. A kísérleti szakasz további célja annak megállapítása, hogy a projekteknek ezt az aspektusát hogyan lehetne úgy strukturálni, hogy az minden befektető és projektszponzor számára megfelelő legyen.

Ezenkívül a projektcég vagy projektkötvény joghatóságától függően szükség lehet a jogi és pénzügyi struktúrák kiigazítására, de ennek szükségességét csak menet közben lehet megállapítani, mivel gyakorlati szempontból nincs értelme a 27 tagállam elméletileg lehetséges akadályozó tényezői számbavételének. A tőkepiacokra vonatkozóan várhatóan további uniós szabályozások lépnek hatályba, amelyek esetlegesen nem kívánt következményekkel járnak az infrastruktúra finanszírozása szempontjából.

Ugyanakkor a kísérleti szakasz során végrehajtott ügyletek a 2014-től induló operatív fázis jövőbeni portfóliójának részét képezhetik.

Ezen túlmenően a Bizottság 2012-ben hajtja végre az LGTT független értékelését a jelenlegi belső felülvizsgálat kiegészítése céljából és adott esetben elvégzi a különböző ágazatokban és alágazatokban alkalmazott finanszírozási modellek részletes vizsgálatát is. A projektkötvény eszköz kísérleti szakaszának felülvizsgálata várhatóan 2013 második felében történik meg.

Végezetül meg kell jegyezni, hogy a 2013 utáni időszakban számos pénzügyi intézményt kérnek fel az európai összekapcsolódási eszköz végrehajtását támogató pénzügyi eszközökben – a költségvetési rendelet által lehetővé tett módon – történő részvételre.

KÖVETKEZTETÉSEK

Jelentős erőfeszítésekre van szükség ahhoz, hogy elősegítsük az infrastrukturális projektek magánforrásból történő finanszírozáshoz való hozzáférését, valamint hogy alternatív megoldást találjunk a hitelalapú finanszírozásra. A magánfinanszírozású európai infrastrukturális projektek nagy mértékben támaszkodnak a banki hitelezésre, de a banki hitelek futamideje általában nem igazodik az infrastrukturális projektek hosszú életciklusához.

A projektek finanszírozásának javítása és az – eddig kevés magánkezdeményezést felmutató – infrastrukturális kötvénypiac fellendítése érdekében az EU együtt kíván működni az EBB-vel a projektkötvények magánszektorbeli kibocsátását támogató eszköz, az Európa 2020 projektkötvény-kezdeményezés létrehozásában.

A korábbi tapasztalatok azt mutatják, hogy kísérleti szakaszra van szükség ahhoz, hogy az érdekeltek megismerkedjenek az újszerű finanszírozási struktúrákkal, valamint a kialakítás optimalizálását célzó végső módosításokhoz. Annak ellenére, hogy a kísérleti szakasz mérete és hatóköre korlátozott lesz, várhatóan hozzájárul ahhoz, hogy a piacok jobban elfogadják a hitelviszonyt megtestesítő tőkepiaci értékpapírokat, ezáltal is előkészítve a terepet a kezdeményezés javítása és az előtt, hogy a következő többéves pénzügyi keretben már teljes körű javaslatként lehessen végrehajtani azt. Ezért a Bizottság 2012–2013 között végrehajtandó kísérleti szakaszra tesz javaslatot ahelyett, hogy a kísérleti szakasz az európai összekapcsolódási eszköz első két évében történjen.

A rendelkezésre álló rövid idő miatt a Bizottság felkéri a Parlamentet és a Tanácsot a kísérleti szakaszra vonatkozó javaslat mielőbbi elfogadására.

[1] M. Monti: Az egységes piac új stratégiája – Európa gazdasága és társadalma szolgálatában, 2010.5.9., 62. o.

[2] Monti-jelentés, 62. o.

[3] COM(2011) 662.

[4] COM (2011) 500 végleges.

[5] Forrás: az Infrastructure Journal (IJ) adatbázisa. A nyugat-európai beruházások 33 milliárd EUR értékről 26 milliárd EUR-ra estek vissza, amelynek felét a közlekedés és energetika teszi ki. (Az IJ Kelet-Európára vonatkozó adatait Oroszország és Törökország torzította, ezért azok nem szerepelnek itt).

[6] Lásd még az európai összekapcsolódási eszközről szóló, valamint az ERFA és a Kohéziós Alap jogalkotási javaslatait kísérő hatásvizsgálatokat.

[7] http://ec.europa.eu/economy_finance/consultation/index_en.htm

[8] A 2020-ra vonatkozó cél két részből áll: i. minden európai polgár 30 Mbps sebességet jelentősen meghaladó internet-kapcsolattal rendelkezzen és ii. az európai háztartások legalább 50%-a 100 Mbps sebességnél gyorsabb internet-hozzáférésre fizessen elő.

[9] Az érték ˝ és 2% között mozog, lásd Alegre et al, EIB Papers 13/1. sz. (2008). A becslést leginkább torzító tényező a közszféra tulajdonában levő gazdasági társaságok által végzett beruházások osztályozása.

[10] A Nemzetközi Fizetések Bankja által készített értékelés a szigorúbb tőkemegfelelési és likviditási követelmények hosszú távú gazdasági hatásáról 2010 augusztusában. Lásd még a hitelintézetekre és befektetési vállalkozásokra vonatkozó prudenciális követelményekről szóló SEC(2011)949 sz. bizottsági személyzeti munkadokumentumot.

[11] A Moody's speciális megjegyzései a projektfinanszírozási kölcsönök 1983–2008 között mért nemteljesítési és behajtási arányával kapcsolatban. [Moody's Special Comment on Default and Recovery Rates for Project Finance Loans 1983-2008], 2010.10.20.

[12] COM(2010) 2020.

[13] Ez kezdetben garanciavállalást és kockázati tőke biztosítását jelentett kkv-k számára.

[14] COM(2011) 662.

[15] A 680/2007/EK rendelet meghatározása szerint.

[16] Ebben az összefüggésben a vállalat legmagasabb szintű adósságát jelenti, amelyet a legnagyobb biztonsággal fognak visszafizetni.

[17] Ebben az összefüggésben az elsőbbségi adósság alá tartozó hátrasorolt tartozást jelent, amely azonban megelőzi a saját tőkét.

[18] A projektkötvény-kezdeményezéssel kapcsolatos konzultáció széles körben támogatta az alárendelt adóssághányad alkalmazását és mértékét.

[19] A hitelkeret használata meghatározott feltételektől vagy adott események bekövetkezésétől függ.

[20] A hitelfelvevő specializált ügynökségek, mint pl. Standard and Poors, Moody's vagy Fitch által meghatározott minősítése. Mindenekelőtt a BBB-/Baa3/BBB- fölötti, befektetésre ajánlott minősítés számít érdeklődésre. A „jó” befektetési minősítés az A/A2/A.

[21] A transzeurópai közlekedési és energiahálózatok területén történő közösségi pénzügyi támogatás nyújtásának általános szabályairól szóló, 2007. június 20-i 680/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet, valamint a versenyképességi és innovációs keretprogram (2007–2013) létrehozásáról szóló, 2006. október 24-i 1639/2006/EK európai parlamenti és tanácsi határozat.

[22] HL C 139., 2006.6.14.