INDOKOLÁS

1.A JAVASLAT HÁTTERE

•A javaslat indokai és céljai

A szociális párbeszéd előmozdítása az EU és tagállamai közös célkitűzése. A szociális párbeszéd a gazdasági és társadalmi reziliencia, a versenyképesség, a méltányosság és a fenntartható növekedés kulcsfontosságú hajtóereje. Alapvetően fontos szerepe van abban, hogy az új igényekre, a munka világában bekövetkező változásokra és a váratlan válságokra válaszul kiegyensúlyozott megoldásokat találjunk, lehetővé téve a munkafeltételek és a munkaszervezés kiigazítását. A szociális párbeszéd a munkavállalói jogok új vagy meglévő védelméhez is hozzájárulhat, például a munkából való kilépés joga vagy a munkahelyi erőszakkal és zaklatással szembeni védelem tekintetében. A pénzügyi válság és a világjárvány megmutatta, hogy azokban az országokban, ahol a szociális párbeszéd szilárd keretek között zajlik és a kollektív tárgyalások által lefedett területek széles körűek, általában versenyképesebb és ellenállóbb a gazdaság.

A Szerződések elismerik a szociális partnerek egyedülálló szerepét, amit a szociális jogok európai pillérének 8. alapelve is hangsúlyoz. A szociális jogok európai pillérének megvalósítására vonatkozó, – 2021 márciusában elindított – cselekvési terv hangsúlyozta, hogy meg kell erősíteni a nemzeti és uniós szintű szociális párbeszédet, és fokozott erőfeszítésekre szólított fel a kollektív tárgyalások által lefedett területek támogatása, valamint a szociális partnerek tagsága és szervezeti sűrűsége csökkenésének megelőzése érdekében. A portói szociális kötelezettségvállalás továbbá felszólította az összes érintett szereplőt, hogy mozdítsák elő az autonóm szociális párbeszédet mint az európai szociális modell szerkezeti elemét, és erősítsék meg európai, nemzeti, regionális, ágazati és vállalati szinten, különös hangsúlyt fektetve a kollektív tárgyalást lehetővé tevő keret biztosítására a tagállamokban létező különféle modelleken belül. Az Európa jövőjéről szóló konferencia zárójelentésében hangsúlyozza: „Elő kell mozdítanunk a szociális párbeszédet és a kollektív tárgyalásokat” (13. javaslat a befogadó munkaerőpiacokról).

A szociális párbeszéd szabályai és folyamatai tagállamonként eltérőek, ami az országok különböző történelmében, valamint gazdasági és politikai helyzetében tükröződik. A kollektív munkaügyi kapcsolatok nagymértékben eltérnek egymástól a szervezetek kapacitása és tagsága, a kollektív tárgyalásoknak a munkafeltételek meghatározásában betöltött szerepe, valamint a szociális partnerek szakpolitikai döntéshozatalba való bevonásának formális struktúrái és befolyása tekintetében.

Bár a tagállamok között jelentős eltérések mutatkoznak, a kollektív szerződések hatálya alá tartozó munkavállalók aránya az elmúlt 30 évben jelentősen csökkent. A 2000. évi mintegy 66 %-os becsült uniós átlagról 2018-ra körülbelül 56 %-ra apadt – Közép- és Kelet-Európában különösen jelentős visszaesés következett be. Míg a munkáltatók sűrűsége viszonylag stabil maradt, a szakszervezetek sűrűsége (átlagosan) valamennyi uniós tagállamban csökkent.

A munka változó világa, az egyénre szabottabb életmód és munkavégzés – beleértve az új foglalkoztatási formák megjelenését is – megnehezíti a szakszervezetek számára az új tagok felvételét. Az újabb foglalkoztatási formák többségét – beleértve az egyéni önfoglalkoztatók növekvő számát is – a képviselet hiánya jellemzi. Ugyanez vonatkozik a határozott idejű szerződéssel foglalkoztatott munkavállalókra is, akiknél kevésbé valószínű, hogy szakszervezetbe tömörülnek. A munkavégzés idejét és helyét érintő rugalmasság megnehezíti a munkavállalók képviselői számára, hogy megszervezzék ezt a meglehetősen széttagolt munkaerőt. Az elmúlt években a szociális partnerek szervezetei kezdeményezéseket tettek új tagok toborzására vagy egyes alulreprezentált csoportok (nevezetesen fiatalok és platform-munkavállalók) hangjának felerősítésére, célzott stratégiák, toborzási erőfeszítések és a szervezeten belül sajátos struktúrák létrehozása révén. Továbbra is kihívásokkel azonban szembenézni, és még többet lehetne tenni, többek között a digitalizáció által kínált lehetőségek kiaknázása érdekében.

A foglalkoztatási iránymutatások elismerték és tovább ösztönözték a szociális partnerek szakpolitikák és reformok kidolgozásában, illetve végrehajtásában való részvételének fontosságát és előnyeit.

A 2022. évi együttes foglalkoztatási jelentés szerint annak elemzése, hogy a szociális partnereket hogyan vonták be a nemzeti helyreállítási és rezilienciaépítési tervek, valamint egyéb válságintézkedések kialakításába, a világjárvány kitörése óta bevezetett aktív munkaerőpiaci politikák és jövedelemvédelem területén hozott összes intézkedés több mint felét vagy a szociális partnerek fogadták el, vagy velük tárgyalták meg őket.

A tagállamok között jelentős eltérések mutatkoznak a szociális párbeszéd keretei, struktúrái, folyamatai és minősége tekintetében, beleértve a kollektív tárgyalásokat is. A törvényi szabályozás továbbra is fontos feltétele annak, hogy új témák kerüljenek be a kollektív szerződésekbe, különösen azokban az országokban, ahol a munkaügyi kapcsolatok szigorú szabályozása van érvényben. A tagállamok többségében működik a szociális párbeszéd formális nemzeti intézménye, ahol a munkáltatók, a szakszervezetek és a kormány képviselői megvitathatják az általános gazdasági és szociális kérdéseket. E szervek szerepe és hatáskörei igen eltérőek, ugyanakkor általában tanácsadó és konzultatív szerepkört töltenek be a jogszabály- és szakpolitikai tervezetekkel kapcsolatban, különösen a foglalkoztatással kapcsolatos területeken, és fórumot biztosíthatnak a megállapodások megtárgyalásához. Emellett számos ország rendelkezik háromoldalú testületekkel, amelyek olyan konkrét kérdésekkel foglalkoznak, mint a szociális biztonság, a foglalkoztatás, a képzés, valamint az egészség és biztonság.

Ezenkívül számos tagállamban a szociális partnerek nem rendelkeznek megfelelő szervezeti kapacitással. Ez akadályozza a vonatkozó reformokban és a szakpolitikai döntéshozatalban való részvételüket, valamint a kollektív szerződések megkötésére való képességüket. Ez viszont befolyást gyakorol a szociális partnerek érdekeinek egyensúlyára, és kihat a megfelelő megoldások megtalálására és a bértárgyalásra irányuló erőfeszítéseikre.

A hatékonyan működő szociális párbeszéd feltételei közé tartozik a masszív, független, technikai kapacitással rendelkező munkavállalói és munkáltatói szervezetek megléte, valamint a szociális párbeszédben való részvételhez szükséges releváns információkhoz való hozzáférés; a hatóságok politikai akarata és elkötelezettsége a háromoldalú struktúrába való beruházás és a szociális párbeszéd támogatása iránt; az egyesülés szabadsága és a kollektív tárgyalások alapvető jogainak tiszteletben tartása, valamint a megfelelő intézményi támogatás.

Az európai vállalatok és munkavállalók jelenleg jelentős kihívásokkal néznek szembe a világjárvány hatása, a digitális és klímasemleges gazdaságra való átállás, valamint az Ukrajna elleni orosz agresszió miatt.

A tanácsi ajánlásra irányuló jelen javaslat célja, hogy támogassa a tagállamokat a szociális párbeszéd és a kollektív tárgyalások nemzeti szintű előmozdításában, három fő elemre összpontosítva: konzultáció a szociális partnerekkel a gazdasági, foglalkoztatási és szociálpolitikák kialakításáról és végrehajtásáról; a szociális partnerek ösztönzése arra, hogy tárgyalásokat folytassanak és kollektív szerződéseket kössenek, tiszteletben tartva autonómiájukat és a kollektív fellépéshez való jogukat; valamint a szociális partnerek kapacitásnöveléséhez nyújtott támogatás előmozdítása.

Az ajánlás az Európai Unióban jól működő szociális párbeszéd alapvető elemeire épül, amelyek a következők: a szociális partnerek szerződési szabadsága és autonómiája, a nemzeti hagyományok, szabályok és gyakorlatok tiszteletben tartása, valamint a szociális partnerek autonómiája. A kezdeményezés kiegészíti az Európai Unióban biztosítandó megfelelő minimálbérekről szóló irányelvet.

• Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel

A tanácsi ajánlásra irányuló bizottsági javaslat a szociális párbeszédre irányuló 2023. évi kezdeményezés részét képezi, ezért közvetlen kapcsolatban áll az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának címzett, „A szociális párbeszéd erősítése az Európai Unióban: a szociális párbeszéd teljes potenciáljának kihasználása a méltányos átállás kezelésében” című 2023. évi bizottsági közleménnyel.

Az ajánlás kiegészíti és nem érinti az uniós szinten már meglévő eszközöket. A cselekvési tervben foglaltaknak megfelelően támogatni fogja a szociális jogok európai pillére 8. alapelvének végrehajtását.