[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 30.4.2007

COM(2007) 225 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

a hatodik közösségi környezetvédelmi cselekvési program félidős értékeléséről

{SEC(2007) 546}{SEC(2007) 547}

TARTALOMJEGYZÉK

1. Bevezetés 4

2. A környezet állapota 5

3. Növekedés, munkahelyteremtés és a környezet 5

4. A hatodik környezetvédelmi cselekvési program prioritásainak értékelése 7

4.1. Éghajlatváltozás: 7

4.2. Természet és biodiverzitás 9

4.3. Környezet, egészség és életminőség 10

4.4. Természeti erőforrások és hulladékok 11

5. A jobb döntéshozatal távlatai 12

5.1. Fokozott nemzetközi együttműködés 12

5.2. A „jobb szabályozás” elve a környezetvédelmi döntéshozatalban 14

5.3. A szakpolitikai integráció ösztönzése 17

5.4. Javított végrehajtás és érvényesítés 18

6. Következtetések 19

1. BEVEZETÉS

A környezetvédelmi szakpolitika az európai polgárok számára társadalmi szolidaritás keretében jólétet és biztonságot biztosító európai uniós küldetés középpontjában áll. A 2006-os év fordulópontot jelentett, amelyet követően a környezetvédelmi problémák fokozatosan a kormányzás központi kérdésévé vállnak.

A jelenlegi Bizottság prioritásként kezeli az „eredmények Európája” megvalósítását, és ennek köszönhetően az Európai Unió környezetvédelmi politikája olyan sikertörténet, amely kézzelfogható előnyökkel járt az európai polgárok számára. A nemzeti környezetvédelmi jogszabályok hozzávetőleg 80%-ának hátterében uniós jogszabályok állnak. E jogszabályoknak köszönhető a levegő- és vízminőség jelentős javulása, valamint az olyan szennyezőanyagok használatának megszüntetése, mint az üzemanyagban alkalmazott ólom. Mindez az EU számára lehetővé teszi, hogy világszintű vezető szerepet töltsön be olyan kérdések tekintetében, mint az éghajlatváltozás. Az Unió gazdaságának a hosszú távú fenntarthatóság érdekében többek között biztos környezetvédelmi alapelveken kell nyugodnia, ezért az EU környezetvédelmi jogalkotásának célja egy ilyen alap létrehozása. A Bizottság magas szintű környezetvédelmi politikájával az ökoinnovációt is elősegíti, amely növeli az ipari hatékonyságot és a munkahelyek számát.

A környezetvédelmi kérdések komolyan foglalkoztatják az európai közvéleményt. Az Eurobarométer felmérése szerint az uniós polgárok 72%-a gondolja úgy, hogy a környezeti tényezők „nagyon nagy” vagy „jelentős” hatással vannak életminőségükre[1]. A lakosság tudatában van annak a ténynek, hogy a szennyeződés nem tartja tiszteletben az országhatárokat, továbbá a környezetvédelem az a szakpolitikai terület, ahol a lakosság a leginkább támogatja az uniós fellépést[2].

Az elmúlt 30 évben az EU a stratégiai környezetvédelmi cselekvési programok útmutatásai alapján átfogó környezetvédelmi jogszabályi keretet hozott létre. A hatodik közösségi környezetvédelmi cselekvési program[3] 2002 júliusától 2012 júliusáig terjedő közösségi környezetvédelmi keretprogramot hoz létre. Ez képviseli az Unió fenntartható fejlődésre vonatkozó stratégiájának környezetvédelmi dimenzióját, és környezetvédelmi prioritásokat határoz meg különös hangsúlyt helyezve a következő kérdésekre:

- éghajlatváltozás,

- természet és biodiverzitás,

- egészség és életminőség, valamint

- természeti erőforrások és hulladékok.

E kiemelt területekre vonatkozóan a hatodik környezetvédelmi cselekvési program konkrét célkitűzéseket és kiemelt intézkedéseket állapít meg. A program számos olyan kérdéssel foglalkozik, ami több területet érint – ezek között említhető a környezetvédelmi politikák átfogó kialakítása és végrehajtása. Ezen felül több stratégiai alapelvet is megfogalmaz.

Ez a félidős értékelés három külön kérdést tárgyal. Először is felméri, hogy az Unió jelenleg milyen mértékben teljesíti a hatodik környezetvédelmi cselekvési programban vállalt kötelezettségeit. Másodszor számba veszi a legújabb tudományos eredményeket annak megállapítása érdekében, hogy a hatodik környezetvédelmi cselekvési program eredeti formájában kidolgozott megközelítés elegendő-e a jelenlegi környezetvédelmi kihívásoknak való megfeleléshez. Harmadszor megvizsgálja, hogy újra kell-e értékelni az EU környezetvédelmi politikára vonatkozó stratégiai megközelítését a 2002 óta megváltozott politikai helyzet fényében, különös tekintettel az Unió közelmúltban felülvizsgált fenntartható fejlődésre vonatkozó stratégiájára, a növekedésre és foglalkoztatásra vonatkozó lisszaboni stratégiára, valamint a Bizottság jobb szabályozásra vonatkozó cselekvési tervére. A fenti áttekintés fényében ez az értékelés megállapítja, hogy a Közösség prioritásait milyen mértékben kell felülvizsgálni a 2012 júliusáig tartó időszakra vonatkozóan.

2. A KÖRNYEZET ÁLLAPOTA

A környezetvédelmi szakpolitika kiindulási pontja környezetünk állapotának tudományos ismerete. A döntéshozóknak tudatában kell lenniük, hogy a természeti problémák milyen mértékben enyhülnek vagy súlyosbodnak. Azokon a területeken ahol a helyzet tovább romlik, a kihívást az új és nagyra törő politikai válaszlépések kidolgozása jelenti.

Az európai természeti környezet jelenlegi helyzetére vonatkozó egyik fő megállapítás[4] szerint az uniós környezetvédelmi politikák javították a lakosság életminőségét, illetve jelentős haladást értek el az olyan területeken, mint az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentése, a vizes élőhelyek megőrzése, a fenntartható erdő- és hulladékgazdálkodás. Mindazonáltal az átfogó következtetés szerint az elért haladás ellenére sok környezetvédelmi probléma továbbra is fokozódik, és Európa egyelőre még nem lépett a valóban fenntartható fejlődéshez vezető útra.

3. NÖVEKEDÉS, MUNKAHELYTEREMTÉS ÉS A KÖRNYEZET

2006 júniusában az Európai Tanács elfogadta a fenntartható fejlődési stratégia megújult és a kibővített EU-ra vonatkozó változatát[5]. Ez megerősítette, hogy a fenntartható fejlődés az Európai Unió mindenek feletti célkitűzése, amely az összes uniós politika és tevékenység számára irányadó. A hatodik környezetvédelmi cselekvési program a fenntartható fejlődési stratégia környezetvédelmi vetületét biztosítja[6].

A fenntartható fejlődés koncepcióját erősítik a gazdasági, társadalmi és környezeti tényezők között fennálló szinergiák. A tiszta és egészséges környezet elengedhetetlen az emberi jóléthez és a megfelelő szociális feltételek megteremtéséhez. Egy jól megtervezett környezetvédelmi politika azonban egyéb célkitűzések megvalósításához is hozzájárulhat, így fokozva a versenyképességet, ösztönözve a gazdasági növekedést és a munkahelyteremtést.

A tétlenség költségei

A környezetszennyezés „piaci kudarcnak” tekinthető, és igen valós gazdasági költségekkel jár. A szakpolitikák tervezése során ezért elengedhetetlen, hogy meghatározzák a „tétlenség költségeit” és megoldást találjanak azokra. A levegőszennyezés például a termelékenység csökkenésével és az orvosi kiadások növekedésével jár, ami az Európai Unió gazdaságának számára évente 14 milliárd eurós kiadást jelent[7].

Ugyanakkor azt is számba kell venni, hogy a korai megelőző lépések költsége csak töredéke annak, amibe a már bekövetkezett kár helyrehozása kerül. Ezt támasztja alá a 2006 októberében közzétett, az éghajlatváltozás gazdaságtanáról szóló Stern-jelentés, amely rámutat arra, hogy a hőmérséklet emelkedésének biztonságos szintre való csökkentésének költsége körülbelül a globális GDP 1%-át tenné ki, míg a szokásos üzletvitel mellett a globális gazdaság költségei ennek az ötszörösére rúgnának. A Millenniumi ökoszisztéma-értékelés nemcsak az ökoszisztéma-szolgáltatások veszteségeit dokumentálta, hanem azt is megállapította, hogy azok komoly gazdasági veszteségeket eredményeznek.

Innovációs és erőforrás-hatékonysági ösztönző

A környezeti teljesítmény javításának igénye előmozdíthatja az innovációt, amely viszont hozzájárul a versenyképességhez. A vállalatok helyzeti előnyökre tehetnek szert, ha környezetvédelmi megoldásaikat és innovációikat más vállalatok számára értékesítik. Erre jó példa a szélenergia, amiben az EU világpiaci vezető szerepet tölt be.

A környezetszennyezés csökkentése hatékonyabb termelési folyamatokhoz vezethet. A erőforrás- és energiahatékonyság ebből következő javulása fellendítheti a termelékenységet, ugyanakkor csökkenti a függőséget az Unión kívüli beszállítóktól.

A környezetpolitika elősegítette a környezetvédelmi technológiák virágzó ágazatának fejlődését. Az európai ökoiparág éves forgalma 227 milliárd euro , ami hozzávetőleg az EU GDP-jének 2,2%-át teszi ki . Az ágazatban 3,4 millió személyt foglalkoztatnak teljes munkaidőben, ami az EU összes munkahelyének 1,7%-a[8].

Az EU környezetvédelmi normái az egységes piac erősítése révén Európa jólétéhez is hozzájárulnak. Közös normák hiányában fennállna az „öko-protekcionizmus” veszélye, ahol a nemzeti szabályozás a kereskedelem hátráltatója.

A környezeti szempontok beépítése a vállalati stratégiákba az egyes vállalatok számára is előnyökkel járhat. A fokozódó innováció és termelékenység mellett eredményezhet erősebb márkajel-politikát, jobb vállalati megjelenést, valamint új piaci lehetőségeket (például a zöld közbeszerzés útján rendelkezésre álló lehetőségek kihasználásával).

A környezeti kihívások kezelése szükségessé teszi az interdiszciplináris kutatást és fejlesztést is. Ez a megállapítás motiválja azt a bizottsági javaslatot, amely szerint a környezeti problémákra nyújtott technológiai megoldások kidolgozása érdekében Európai Technológiai Intézetet kell létrehozni, a legjobb erőforrások és szaktudás összefogására.

4. A HATODIK KÖRNYEZETVÉDELMI CSELEKVÉSI PROGRAM PRIORITÁSAINAK ÉRTÉKELÉSE

Az Uniónak előretekintő és nagyra törő környezetpolitikára van szüksége ahhoz, hogy reagálni tudjon a tudományos tényekre, és megvalósíthassa az „eredmények Európáját” egy olyan területen, ahol a lakosság lépéseket követel; valamint hogy biztosítsa a fenntartható gazdasági növekedést. A hatodik környezetvédelmi cselekvési programban megállapított minden egyes kiemelt területen vannak fontos, megoldásra váró kihívások.

4.1. Éghajlatváltozás:

A hatodik környezetvédelmi cselekvési program az éghajlatváltozást „ a következő 10 év és az azt követő időszak jelentős kihívása ”-ként határozza meg, amelynek célja hozzájárulni ahhoz a hosszú távú célhoz, hogy „ az üvegházhatást okozó gázok koncentrációja a légkörben olyan szinten stabilizálódjon, amely megakadályozza az éghajlati rendszer veszélyes zavarait ”[9].

A hatodik környezetvédelmi cselekvési program elfogadása óta az éghajlatváltozáshoz kapcsolódó kockázatok megértése javult, és a válaszlépéseket ennek megfelelően kell kiigazítani. Az EU számára három fő probléma áll fenn.

Először a saját házunk táján kell rendet raknunk, tehát az üvegházhatást okozó gázok uniós kibocsátását kell csökkenteni, és el kell mozdulni az alacsony szénkibocsátású gazdaság felé. Minden tagállam elkötelezte magát – a kiotói célkitűzések megvalósítása érdekében – jogilag kötelező erejű célok mellett a közös teljesítésről szóló megállapodás[10] keretében. Sikeresen elindult az egész EU-ra kiterjedő kibocsátáskereskedelmi rendszer (ETS)[11], amely működési mechanizmusának köszönhetően globális kibocsátáskorlátozási rendszerré fejleszthető. Az EU nagyjából jól halad a kiotói jegyzőkönyv értelmében vállalt kibocsátás-csökkentési kötelezettségek megvalósítása felé[12], azonban a célkitűzés eléréséhez minden ágazat, de különösen az energiaügy, a közlekedés, az ipar és a mezőgazdaság részéről további erőfeszítésekre van szükség.

A 2007. márciusi Európai Tanács jóváhagyta a Bizottság energetikai és éghajlati intézkedésjavaslati csomagját. Ebben független kötelezettséget vállalt az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának legalább 20%-os csökkentésére 2020-ig, valamint arra a következtetésre jutott, hogy a kibocsátáscsökkentési célkitűzést egy, az egyéb iparilag fejlett országokra is kiterjedő nemzetközi egyezmény keretében 30%-ra emeli. Az intézkedéscsomag részeként a Tanács kötelező erejű célkitűzést állapított meg, amely szerint 2020-ra a megújulóenergia-termelést 20%-kal és a bioüzemanyag-fogyasztást 10%-kal kell növelni. Kiemelte az Unión belüli energiahatékonyság növelésének szükségességét is[13], valamint célul tűzte ki az EU energiafogyasztásának 20%-os csökkentését a 2020-as előrejelzésekhez képest.

Az EU számára e politikai kötelezettségvállalások teljesítése az elsődleges kihívás, majd ezt követően fontos lépés lesz a kibocsátáskereskedelmi rendszer több ágazatra (pl. a légi közlekedésre) és több gázfélére történő kiterjesztése. A Bizottságnak lehetőségeket kell találnia a kibocsátáskereskedelmi rendszer hatékonyságának javítására, többek között a kibocsátási árverések elterjedtebb alkalmazása révén. Az EU-nak ugyanakkor ösztönöznie kell a megújuló energiaforrások alkalmazását és fokoznia kell az új technológiai kutatásokat, mint a szénkivonás és –tárolás, a hidrogén üzemanyagként történő hasznosítása, valamint a második generációs bioüzemanyagok[14]. Ahogy az ehhez szükséges technológiák fejlődnek, az őket támogató szabályozási keretet is létre kell hozni. Annak érdekében, hogy a Bizottság példát állítson a többi közigazgatási intézmény elé, 2007 végéig stratégiát dolgoz ki saját széndioxid-kibocsátása csökkentésére.

Az éghajlatváltozás hatékony kezelése érdekében sokkal nagyobb mértékben szükséges csökkenteni az üvegházhatást okozó gázok globális szintű kibocsátását, ezért a második kihívás az „éghajlat-diplomáciai” tevékenység végzése. AZ EU a világ üvegházhatást okozó gázkibocsátásának 14%-áért felelős[15], ez a részesedés csökkeni fog az olyan országok, mint Kína és India további fejlődésével. Az Unió arra is kötelezettséget vállalt, hogy harmadik országokkal együttműködve támogatottságot szerezzen egy, az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának korlátozására vonatkozó globális megállapodás létrehozásához a Kiotói Jegyzőkönyv 2012-ben véget érő első szakaszát követően. Ez magában foglalja az Egyesült Államok és más országok meggyőzését arról, hogy saját érdekükben az éghajlatváltozás elleni harc élére kell állni.

A globális megoldáskeresés keretében módot kell találni arra is, hogy a fejlődő országok továbbra is folytathassák gazdasági növekedésüket a lehető legkevesebb versenytorzulással, de egyre kevésbé növekvő kibocsátások mellett. Szükség lesz a technikai segítségnyújtás és a technológiaátadás fokozására is. Az éghajlatváltozás minden vetületével együtt (energiaágazat, fejlesztés, közlekedés és egészségügy) egyre nagyobb mértékben az Európai Unió központi külpolitikájának szerves részévé válik. A globális megoldás kidolgozása érdekében mind a Bizottságnak, mind a tagállamoknak ennek megfelelően kell megállapítaniuk diplomáciai prioritásaikat (és elosztaniuk erőforrásaikat). Egy igen konkrét és sürgős feladat olyan mechanizmust hozni létre, amely megállítja, majd visszafordítja a világszintű erdőirtást, ami az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának 20%-áért felelős.

A harmadik kihívás az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás. A hőmérsékletben és a csapadékban várható változások, valamint a fokozódó éghajlati változékonyság hatással lesz a mezőgazdasági termelési mintákra is. Gyakoribbakká válnak az olyan szélsőséges időjárási események, mint a hőhullámok, az árvizek, a szárazságok és az erdőtüzek. Új infrastruktúrát kell kiépíteni az emelkedő tengerszint következtében. A hőmérsékletváltozással a betegségek előfordulási zónái is változni fognak. Még alig látjuk az éghajlatváltozás tényleges hatásait, de az ezekhez való alkalmazkodás szükségességét minden érintett európai vagy nemzeti politikában figyelembe kell venni. 2007-ben a Bizottság egy zöld könyvet terjeszt elő az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásról, amely intézkedési lehetőségekre tesz javaslatot.

4.2. Természet és biodiverzitás

A hatodik környezetvédelmi cselekvési program is jóváhagyta azt az uniós célkitűzést, hogy 2010-ig meg kell állítani Európa biodiverzitásának csökkenését. Az Európai Unió világszinten egyetért azzal a célkitűzéssel, hogy a fent említett időpontig jelentősen mérsékelni kell a globális biodiverzitás csökkenési ütemét.

A Bizottság 2006 májusában stratégiát tett közé e célkitűzés megvalósítási módjáról. A stratégia fő következtetése, hogy az EU-n belül a politikai keretek nagyrészt adottak, ezek közül legjelentősebb a védett élőhelyek Natura 2000 hálózata. Az EU számára a prioritás a meglévő jogszabályok teljes és hatékony végrehajtása kell hogy legyen.

A NATURA 2000 az európai biodiverzitás védelmét szolgáló szakpolitikánk sarokköve. Természetvédelmi modellt határoz meg, amely tudományos alapú, jogilag végrehajtható és alapegysége az ökoszisztéma. Az ezzel kapcsolatos négy fő kihívás: biztosítani, hogy a felhasználható uniós pénzeszközöket teljes mértékben a természetvédelemre fordítsák, a NATURA 2000 tengeri területekre történő kiterjesztése, az Unióhoz 2004 óta csatlakozott tagországok területkijelöléseinek befejezése, valamint az éghajlatváltozás által a hálózatra kifejtett hatások megértése, és a megfelelő megoldások kidolgozása.

A stratégia meghatározza azokat a területeket, ahol új politikai kezdeményezéseket kell kidolgozni. Az egyik ilyen terület a kereskedelem által a biodiverzitásra kifejtett hatás. Egy másik feladat uniós szintű megoldást kidolgozni az invazív fajok problémájára. Annak érdekében, hogy döntéshozatalunkat uniós és nemzeti szinten is hatékonyabbá tegyük, a természeti tőkével és az ökoszisztémákhoz kapcsolódó szolgáltatásokkal összefüggő költségek és előnyök értékelésére jobb módot kell találnunk.

A stratégia foglalkozik a biodiverzitás globális csökkenésének kérdésével is, amely téren kevés előrelépést értünk el a biológiai sokféleségről szóló egyezmény keretében elvégzett fontos munka ellenére. A szóban forgó kihívás olyan nagy, hogy további megközelítéseket kell kidolgozni, de a legfontosabb annak megoldása, hogy a gazdaságot is érdekeltté tegyük a biodiverzitás védelmében. Nem elegendő egyedül a természet önmagáért való értékére appellálni. Az EU lépéseket fog tenni annak érdekében, hogy a genetikai erőforrások hozzáférésével és elosztásával kapcsolatos munkát elősegítse. Ez azt is maga után vonja, hogy a fejlett országoknak növelniük kell a biodiverzitási projektek keretében fejlesztésre fordítható pénzeszközöket, és kötelezettséget kell vállalniuk arra, hogy továbbra is folytatják a környezetvédelmi szempontból elfogadhatatlan támogatások megvonását.

Az EU-nak fokoznia kell az erdőirtás megállítására irányuló erőfeszítéseit, mivel az – az éghajlatváltozásra kifejtett hatásán kívül – a biodiverzitás globális csökkenésének legfontosabb kiváltó oka. Az illegális fakitermelés komoly problémát jelent, ezért a Bizottság a közelmúltban tárgyalásokat kezdett Malajziával, Ghánával és Indonéziával az erdészettel kapcsolatos jogérvényesítésre, kormányzásra és kereskedelemre vonatkozó megállapodás keretében. A cél annak biztosítása, hogy a partnerországokból importált fa legális kitermelésből származzon. Ezt kiegészítendő a Bizottság újabb javaslatot készül benyújtani a trópusi fa forgalomba hozatalára vonatkozóan. Emellett olyan innovatív megközelítéseket próbál kidolgozni, amelyek révén a globális méretű erdőirtás megállításához gazdasági értéket rendel.

A fenékvonóhálós halászat súlyosan romboló hatást fejt ki az óceánfenékre, és jelentős veszélyt jelent a tengeri biodiverzitásra nézve. Az ENSZ Közgyűlése felülvizsgálta e kulcsfontosságú probléma helyzetét és iránymutatást[16] tett közzé a veszélyeztetett tengeri ökoszisztémák védelmét célzó intézkedésekről. A Bizottság jogszabályjavaslatokat tesz ezen állásfoglalás végrehajtására, ami a fenékvonóhálós halászfelszerelés hatásainak vizsgálatára és megelőzésére, a veszélyeztetett területek meghatározására és lezárására, valamint az információcserére vonatkozó jogi előírások létrehozása révén történik.

A Bizottság végső célkitűzése, hogy tovább folytatja együttműködését a tagállamokkal annak érdekében, hogy ökoszisztéma alapú gazdálkodást vezessenek be a világ halászterületein, valamint hogy beszüntessék a romboló hatású, nyílt tengeri halászati tevékenységet. Az Unió továbbra is támogatja a kereskedelmi célú bálnavadászatra vonatkozó nemzetközi tilalom támogatását.

4.3. Környezet, egészség és életminőség

A hatodik környezetvédelmi cselekvési program célja egy „ olyan környezet létrehozása, ahol a szennyeződés szintje nem fejt ki káros hatásokat az emberi egészségre és a környezetre ”.[17]

Az emberi egészséget fenyegető környezeti veszélyek korlátozásra vonatkozó uniós megközelítés alapját négy jogszabály alkotja: a 2000-ben elfogadott vízügyi keretirányelv,[18] a vegyi anyagok regisztrálásáról, értékeléséről, engedélyezéséről (REACH) szóló 2006-os rendelet[19], a környezeti levegő minőségéről és a tiszta levegőt Európának elnevezésű programról szóló jelenlegi irányelvjavaslat[20], valamint a peszticidekről szóló keretirányelv-javaslat[21].

E kezdeményezések vagy újak még, vagy jelenleg is vizsgálják azokat az EU különböző intézményei. A középtávú prioritás a fent említett jogszabályok hatékony végrehajtását biztosítani az érdekelt felekkel való együttműködés révén.

A vízügyi keretirányelv nemzeti végrehajtására tett erőfeszítéseket fokozni kell, és ennek megvalósítása érdekében a nemzeti hatóságoknak megfelelő pénzügyi eszközöket kell hozzáférhetővé tenniük. A települési szennyvíz kezelésére vonatkozó irányelv[22] és a talajvízre vonatkozó jogszabályok hatékonyabb végrehajtása lényegesen csökkenteni fogja a pontforrásból származó kibocsátások lehetőségét.

A levegőszennyezésre vonatkozó tematikus stratégia[23] olyan fellépéseket javasol a részecskeszennyezés (por) és a levegőszennyezés egyéb formái ellen kínálnak megoldást. A stratégiában meghatározott célkitűzések megvalósításához szükséges a környezeti levegő minőségéről és a Tiszta levegőt Európának elnevezésű programról szóló irányelv elfogadása és azt követő végrehajtása, valamint az olyan közösségi intézkedések elfogadása, mint a nehéz tehergépjárművek szennyezőanyag-kibocsátására vonatkozó jogszabályok, valamint az ipari szennyezőanyag-kibocsátásokra vonatkozó hatályos jogszabályok (IPPC-irányelv) felülvizsgálata.

A REACH-rendelet célja az emberi egészség és a környezet magas szintű védelmének biztosítása, beleértve az anyagok kockázatának megbecslésére szolgáló alternatív módszerek terjesztését és az anyagok belső piacon történő szabad áramoltatását a versenyképesség és innováció fokozása mellett. Mindez a vegyi anyagok (és az innovatív anyagok) tulajdonságainak jobb és gyorsabb meghatározását, valamint a megfelelő kockázatkezelési intézkedések megalkotását és alkalmazását eredményezi.

A környezetpolitikák új generációjának kialakítása érdekében a Bizottság fel fogja mérni, hogy vannak-e a meglévő intézkedéseknek olyan hiányosságai, amelyekkel foglalkozni kell, mint például a vegyi anyagok koktél-hatása. A szubszidiaritás elvének tiszteletben tartása mellett a Bizottság tovább kutatja a városi környezet (az EU lakosságának több mint 70%-a otthona) javításának lehetőségeit. A Bizottság további erőfeszítéseket fog tenni, hogy javítsa a környezetszennyezésre és a kedvezőtlen egészségügyi hatásokra vonatkozó közönségtájékoztatást.

4.4. Természeti erőforrások és hulladékok

A hatodik környezetvédelmi cselekvési program célja „ a jobb erőforrás-hatékonyság, valamint jobb erőforrás- és hulladékgazdálkodás a fenntarthatóbb termelési és fogyasztási minták megvalósítása érdekében ”[24].

Az emelkedő nyersanyagárak azt jelzik, hogy a természeti erőforrások készletei is végesek. Az EU társadalmi és gazdasági fejlődését az ökoszisztémák teherbíróképességének határain belül kell megvalósítani. A hulladék mennyisége egyre nő, és továbbra is alapvető probléma, hogy képtelenek vagyunk elválasztani a gazdasági növekedést az erőforrások felhasználásának környezeti hatásaitól, a fogyasztástól és a hulladékképződéstől.

A hulladékkeletkezés megelőzéséről és a hulladékok újrafeldolgozásáról szóló tematikus stratégia[25] lefekteti az Unió jövőbeni hulladékgazdálkodási politikájának alapjait. E stratégia végrehajtása – amely magában foglalja a hulladékokról szóló keretirányelv-javaslatot[26], a hulladéklerakásról szóló irányelvet, valamint a hulladékszállításról szóló rendeletet – az elkövetkező évek elsőbbségi kérdése lesz. Kiemelt sürgősséggel kell kezelni azokat az ágazatokat, amelyek a legnagyobb erőforrás-felhasználók (a lakhatás, a közlekedés és az élelmiszergyártás), valamint azokat a területeket, ahol a végrehajtási hiányosságokat tártak fel. A Bizottság elkötelezte magát a veszélyes hulladékok harmadik országokba történő illegális szállításának megszüntetése mellett, és készül elfogadni a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy az uniós jogszabályokat jobban tiszteletben tartsák e területen.

A hatodik környezetvédelmi cselekvési program célja, hogy elválassza a gazdasági növekedést a környezetkárosítástól. A természeti erőforrások fenntartható használatáról szóló tematikus stratégia[27] hosszú távú keretet biztosít az említett célkitűzés megvalósításához, és megteszi ez első lépéseket afelé, hogy az EU a világ legerőforráshatékonyabb gazdaságává váljon.

A hulladékkeletkezés megelőzésére és a hulladékok újrafeldolgozására irányuló tematikus stratégia és a hozzá szorosan kapcsolódó hulladék keretirányelv felülvizsgálata hozzájárul e cél eléréséhez. Ezek kiemelik az életciklus alapú gondolkozásmód fontosságát a „hulladékgazdálkodási hierarchia” megvalósításában, amely a hulladékgazdálkodási politika irányadó alapelveként első három lépésben a hulladékkeletkezés megelőzésére, az újrahasználásra és az újrafeldolgozásra szólít fel.

2007-ben a Bizottság a fenntartható fogyasztást és termelést célzó uniós zöld könyvről nyújt be javaslatot, amelynek célja a nem fenntartható fogyasztási és termelési tendenciák visszafordítása a leginkább érintett ágazatokban, figyelembe véve a termékek teljes életciklusa során várható hatásokat.

5. A JOBB DÖNTÉSHOZATAL TÁVLATAI

5.1. Fokozott nemzetközi együttműködés

A környezetpolitika nemzetközi vetülete egyre jelentősebbé válik számos egymással összefüggő oknak köszönhetően. A legsúlyosabb környezeti problémák közül sok – mint az éghajlatváltozás – globális természetű. Az európai környezet minősége függ szomszédjaink környezetvédelmi tevékenységétől is. A földközi-tengeri térség, a Balti- és a Fekete-tenger környezetének javítására tett erőfeszítések csak akkor lehetnek sikeresek, ha azok regionális megközelítésre alapulnak[28].

A globalizáció néhány aspektusa – mint a kereskedelmi liberalizáció – ellenőrzés nélkül károsító környezeti hatásokat fejthet ki. Egyre világosabb az összefüggés a környezetkárosodás és a globális szegénység, illetve a környezeti és politikai biztonság között. A fenntartható fejlődés ösztönzése nemzetközi partnereinknél segíti egyéb külpolitikai célkitűzések – ideértve a millenniumi fejlesztési célok – elérését is. Ebben az összefüggésben a fejlesztési együttműködésről szóló új európai konszenzus a szegénység eltörlését, ami az uniós fejlesztési együttműködés elsődleges és mindenre kiterjedő célkitűzése, a fenntartható fejlődés kontextusába helyezi..

Európa sűrűn lakott és gazdaságilag fejlett földrész, következésképp több természeti erőforrást használunk fel, mint amennyit előállítunk. Ezzel a kérdéssel foglalkozni kell, ha az EU csökkenteni akarja a globális környezetszennyezés és erőforrás-kimerítés rá eső részét. Ugyanakkor függünk harmadik országok környezeti erőforrásaitól, tehát jól felfogott érdekünkben áll ezen erőforrások fenntartható módon történő felhasználása.

Mindent összevetve ezekből a megállapításokból az következik, hogy az Európai Uniónak külső fellépéseiben a környezetpolitikát több szinten is meg kell jelenítenie. Az elkövetkező években a Bizottság a következőkre összpontosít:

- A fenntartható fejlődés előmozdítása világszerte, és a környezetvédelmi szempontok jobb érvényesítése az Unió külpolitikájában – nem csak a fejlesztéstámogatási, hanem a kereskedelmi és a közös kül- és biztonságpolitikában is. A Számvevőszék 2006-os jelentése nyomán, amely rámutatott a fejlesztési politikák hiányosságaira, az újabb programok és projektek megfelelően figyelembe fogják venni a környezetvédelmi követelményeket[29], továbbá a Bizottság kidolgoz egy új környezetintegrációs stratégiát is.

- A hatékony „környezetvédelmi diplomácia” keretében a Bizottság a környezetvédelmi célokat egyéb nemzetközi tárgyalásokkal kapcsolja össze. Szükség lesz a regionális és kétoldalú kereskedelmi és együttműködési megállapodások teljes potenciáljának kihasználására. Az EU a WTO-val folytatott tárgyalások keretében továbbra is figyelmet szentel a fenntartható fejlődéssel kapcsolatos kérdéseknek.

- A jelenleg a WTO-ban folyó többoldalú kereskedelmi tárgyalások során az EU a környezetvédelmi termékek és szolgáltatások kereskedelmének liberalizációját célzó kötelezettségvállalásokat kíván elérni.Továbbá a Bizottság erőfeszítéseket tesz arra, hogy koherensebbek legyenek a különböző nemzetközi fórumokon – például a Kereskedelmi Világszervezet és a biológiai sokféleségről szóló egyezmény keretében – kifejtett álláspontok. A Bizottságnak az is célja, hogy szorosabb munkakapcsolatot alakítson ki a jelentősebb nemzetközi pénzügyi intézményekkel.

- Az ázsiai és latin-amerikai partnerekkel kötendő szabadkereskedelmi megállapodásokra irányuló tárgyalások lehetőséget nyújtanak a fenntartható termékek és szolgáltatások kereskedelmének fellendítésére. Ezeket a tárgyalásokat az Unió a közvetlen környezeti előnnyel járó konkrét kereskedelmi liberalizációs kötelezettségvállalások, illetve a többoldalú környezetvédelmi megállapodások hatékony végrehajtását célzó kötelezettségvállalások megvitatására használja majd.

- Környezetvédelmi politikánk és követelményeink terjesztése. Az Unió egyik legnagyobb környezetvédelmi hozzájárulása saját szigorú környezetvédelmi követelményeinek terjesztése Intenzív előkészítő munkának köszönhetően a bővítést követően a 12 új tagállam el tudta fogadni a uniós környezetpolitikákat és normákat[30]. Hasonló munkát végzünk a jelenlegi tagjelölt és lehetséges tagjelölt országokkal. Az európai szomszédsági politika szerinti minden cselekvési terv tartalmaz konkrét fellépéseket a helyes környezetvédelmi kormányzás, az EU-val való konvergencia és a környezetvédelemnek az ágazati politikákban történő jobb érvényesítésének elősegítésére Az uniós környezetvédelmi normákat az Oroszországgal folytatott tevékenységek során is előtérbe helyezik.

- A fejlődő országok javára történő technológia- és erőforrás-átadás ösztönzése annak érdekében, hogy olyan globális problémákkal is szembenézzenek, mint az éghajlatváltozás. Az EU-nak vezető szerepet kellene betöltenie ezen elv terjesztésében és az elvek megvalósítását célzó eszközök kidolgozásában, beleértve a szellemi tulajdonjogokat támogató rendszert. Annak érdekében, hogy fokozzuk az együttműködést a fejlődő országokkal az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás és annak mérséklését érintő területeken egy Globális Éghajlatpolitikai Szövetséget kell felállítani.

- Együttműködés a tagállamokkal az olyan regionális/országos támogatási stratégiák kidolgozása céljából, amelyek megfelelően kezelik a környezeti- és természetierőforrás-gazdálkodási kérdéseket.

- A tagállamokkal együttműködésben az olyan kiemelkedő fontosságú fejlődő gazdaságokkal folytatott párbeszéd fokozása, mint Kína, India, Brazília, Ukrajna és Dél-Afrika. Az elkövetkező évek prioritása a párbeszéden való túllépés a közös programok kidolgozása és megvalósítása felé olyan kölcsönös jelentőségű területeken, mint az éghajlatváltozás, a hulladékgazdálkodás és az illegális fakitermelés.

- A nemzetközi környezeti kormányzás javítása, ennek elsőbbségi kérdése az Egyesült Nemzetek Környezetvédelmi Programjának (UNEP) korszerűsítése egy szélesebb hatáskörrel, valamint megfelelő és kiszámítható finanszírozással rendelkező ENSZ Környezetvédelmi Szervezet (UNEO) létrehozásával.

- A természeti erőforrások fenntartható használatával foglakozó nemzetközi panel felállítása és a biodiverzitás szintjét nyomon követő globális rendszer támogatása (különösen az erdőkre vonatkozóan).

- Annak biztosítása, hogy az európai környezetpolitikai kérdéseket is a tagállamokkal együttműködve terjesztik elő az olyan szakosított szervezetekben, mint a Nemzetközi Tengerészeti Szervezet, vagy a Nemzetközi Polgári Repülési Szervezet.

5.2. A „jobb szabályozás” elve a környezetvédelmi döntéshozatalban

A jobb szabályozás során a politikai célkitűzéseket – például a környezet védelmét – a lehető leghatékonyabb módon érik el, miközben elkerülik azt, hogy ez szükségtelen adminisztratív terhekkel járjon. A jobb és egyszerűbb jogalkotás a végrehajtás javításának is az egyik legjobb módja, ami következésképp a környezetminőséget is javítja. Az elkövetkező években a Bizottság a környezetpolitikai döntéshozatala során a jobb szabályozásra vonatkozó menetrendjének fejlesztésére a következők megvalósításával összpontosít:

- környezeti eredményeket ér el a piaci eszközök alkalmazása révén;

- egyszerűsíti a hatályos szabályozási környezetet és csökkenti az adminisztratív költségeket;

- a lehető legteljesebben együttműködik a civil szférával a környezetpolitika kidolgozása során, valamint szoros munkakapcsolatot alakít ki az iparággal a fenntartható fejlődésre vonatkozó menetrend elősegítésének érdekében;

- támogatja a helyes szabályozói gyakorlatok terjesztését; valamint

- egyszerűsíti a jelentéstételi követelményeket, miközben javítja a környezeti információk minőségét.

Környezeti eredmények a piaci eszközök alkalmazása révén

Az EU környezeti politikáinak alapja a jól megtervezett szabályozás, azonban a piaci mechanizmusokat is fel lehet használni a politikai eszköztár részeként a környezetvédelmi célkitűzések költséghatékony megvalósítása és a hatékony végrehajtás érdekében. A kibocsátás-kereskedelmi rendszer csak egy példa, emellett a Bizottság a közelmúltban fogadott el egy zöld könyvet a környezetvédelmi és kapcsolódó szakpolitikai célokat szolgáló piaci alapú eszközökről[31]. Az IPPC-irányelv 2007-es felülvizsgálata során ugyancsak mérlegelik, hogy a piaci alapú eszközök használhatóak-e a végrehajtás, illetve az innováció elősegítésének javítására.

A piac felhasználása esetén a környezeti árukat és szolgáltatásokat helyesen értékelő mechanizmust kell találni. A fogyasztói magatartást befolyásoló egyik fontos eszköz a környezetvédelemmel kapcsolatos adózás optimális használata[32]. Az említett adókat azonban úgy kell alkalmazni, hogy ne torzuljon a belső piac működése, és maximálisra nőjjön az elért környezeti előny. Sokan támogatják azt, hogy az EU által támogatott területek – mint például a foglalkoztatás – adóterheit csoportosítsák át az erőforrás- és energiafelhasználás és/vagy a környezetszennyezés területére. Az EU elkötelezte magát a környezetvédelmi szempontból káros hatású támogatások megszüntetése mellett, továbbá a Bizottság 2008-ig az említett támogatások reformjára vonatkozó, ágazatokra bontott menetrendet nyújt be e támogatások megszüntetése céljából.

Így a döntéshozóknak szükségük lesz egy olyan eszközre, amely alkalmas a haladás, a gazdasági fellendülés és a jólét mérésére, miközben a szociális és környezeti költségeket és előnyöket is figyelembe veszi. A bruttó nemzeti termék (GDP) a gazdasági teljesítmény legelismertebb mérője, és gyakran tekintik az emberi fejlődés és jólét helyettesítő mutatójának. Azonban a GDP-vel mért gazdasági növekedés és a fenntartható fejlődés egyéb vetületei között nem egyértelmű az összefüggés[33]. E kérdéseknek a környezetvédelmi vita előterébe helyezése érdekében a Bizottság 2007 során egy nagyszabású konferenciát rendez.

A fenntartható fejlődési stratégiában tett ajánlások alapján a Bizottság ugyancsak erőfeszítéseket tesz a termékek és folyamatok környezeti teljesítményének javítására, hogy így segítse elő ezek elterjedését az üzleti és a fogyasztói körökben. A Bizottság javaslatot tesz a teljesítménycímkézési rendszerek kiterjesztésére az elektromos készülékeken és a személygépkocsikon kívül egyéb termékcsoportokra is. A Bizottság ugyancsak vezető szerepre tör a zöld közbeszerzések rendszeres, az egész Unióra kiterjedő teljesítményértékelésében, amelynek célja az, hogy 2010-re az uniós zöld közbeszerzések teljesítményének átlagos szintje megegyezzen a jelenleg legjobban teljesítő tagállamokban tapasztalható szinttel.

Egyszerűsítés, egységes szerkezetbe foglalás és az adminisztratív terhek csökkentése

A Bizottság tervezi számos fontos jogi eszköz felülvizsgálatát a további egyszerűsítés, egységes szerkezetbe foglalás és az adminisztratív terhek csökkentése céljából. A feladat ezen eszközök hatékonyságának javítása a környezeti célkitűzések megvalósításában azzal párhuzamosan, hogy az üzleti vállalkozások adminisztratív és végrehajtási költségei csökkennek.

Szoros együttműködés az érdekelt felekkel

A Bizottság folytatja a szoros együttműködést a civil társadalommal a környezetpolitikák kialakítása során. Az átlagpolgárok leginkább a nem kormányzati szervezetekben bíznak meg, ha környezetvédelmi kérdésekről van szó[34], és az ilyen szervezetek gyakran rendelkeznek olyan technikai szaktudással, ami alapvető fontosságú a hatékony politikák kidolgozásához. Egyúttal biztosíthatják a döntéshozók és az európai polgárok közötti felbecsülhetetlen fontosságú kapcsolatot is.

A szabályozás helyesebb megközelítéséhez jó munkakapcsolatra van szükség a környezetvédelmi jogszabályok többségének végrehajtásáért végső soron felelős iparágakkal. Számos iparágvezető építet be a környezetvédelmi menetrendet üzleti modelljébe, és a Bizottság ez ügyben aktív párbeszédet fog kezdeményezni a vezető iparágakkal. A Bizottság tapasztalatot merít az üzleti szférával, a szakszervezetekkel és a nem kormányzati szervezetekkel folytatott párbeszédből, hogy olyan ambiciózus üzleti megoldásokat – például vállalati jelentési rendszert – dolgozhasson ki, amelyek meghaladják a hatályos jogi minimumkövetelményeket.

A Bizottságnak és a tagállamoknak tovább kell folytatniuk erőfeszítéseiket az ökoinnováció és a környezetvédelmi technológiák terjedésének előmozdítására, mivel az iparág jelentősen hozzá tud járulni a környezetvédelemhez. Ennek kulcsa a Környezettechnológiai Cselekvési Terv és a kiegészítő intézkedések hiánytalan végrehajtásában rejlik. A Bizottság lehetőségeket keres arra, hogy iparpolitikájába és környezetpolitikájába beillessze a környezetvédelmi termékek, szolgáltatások és folyamatok támogatását. Az Unió kutatási és fejlesztési politikájának 2008-as felülvizsgálata során abba még jelentősebb környezetvédelmi irányvonalat kell beépíteni.

Szükség van az iparág számára kidolgozott és önkéntes alapon alkalmazandó két eszköz, az EMAS és az ökocímke funkcionalitásának javítása is. Ezek az eszközök komoly lehetőségeket rejtenek magukban, de még nincsenek teljesen kibontakoztatva. A Bizottság felül fogja vizsgálni ezeket a rendszereket, hogy elősegítse elterjedésüket és csökkentse az alkalmazásukkal járó adminisztratív terheket.

A helyes szabályozási gyakorlatok ösztönzése

A Bizottság javítani fogja a politika hatékonyságának ellenőrzését, és ösztönözni fogja a helyes gyakorlatok strukturáltabb terjesztését. AZ Európai Környezetvédelmi Ügynökség kutatása kimutatta, hogy egyes tagállamokban a környezetvédelmi jogszabályok végrehajtásának adminisztratív költsége jóval alacsonyabb mint másokban. A legjobb gyakorlatok rutineljárássá alakítása csökkenteni fogja ezeket a költségeket, és növelni fogja szakpolitikáink környezeti hatékonyságát.

Egyszerűsített és javított környezeti információ

A környezetpolitika kidolgozása és végrehajtása a környezet állapotára, a rá nehezedő nyomásra és hatásokra és a változás hajtóerőire vonatkozó hatalmas mennyiségű és megbízható információtón alapul. A környezeti kérdésekre vonatkozó információk rendelkezésre állása és széleskörűsége egyelőre hiányosságokat mutat, és az adatok minősége is változó. Az információalkotás és -csere módjának modernizálására irányuló jelenleg is meglévő erőfeszítéseket fokozni fogjuk, különösen a közös környezetvédelmi információs rendszer kialakításával, amellyel biztosítható lesz a környezetpolitika kidolgozásához és végrehajtásához szükséges információ elérhetősége, miközben a tagállamok hatóságaira nehezedő felesleges adminisztratív terheket megszüntetjük.

5.3. A szakpolitikai integráció ösztönzése

A környezeti kérdéseknek az egyéb szakpolitikai területekbe történő integrálása a környezetpolitika egyik alapelve. Ezt az EU-Szerződés 6. cikke foglalja magában, ám az elért haladás vegyes képet mutat. Az agrárágazatban az elmúlt 15 év során olyan alapvető reformok zajlottak le, amelyeknek köszönhetően a mezőgazdasági termelőket egyre inkább a természet jó gazdáinak tekintik. A környezeti kérdések egyéb területekbe történő integrálása azonban kevésbé volt sikeres. A cardiffi folyamat – amelyet 1998-ban indítottak el az ilyen típusú integráció intézményesítése érdekében – nem váltotta be a hozzá fűzött reményeket.

A hatásvizsgálat ma már a döntéshozatali folyamat elengedhetetlen része, és lehetőséget biztosít az egyéb szakpolitikák által kifejtett környezeti hatások értékelésének komoly javítására is. A Bizottság elkötelezte magát amellett, hogy javítja ezen értékelések abbéli képességét, hogy mérni tudják a Bizottság politikai javaslatainak környezeti, gazdasági és társadalmi hatásait. A hatásvizsgálati testület jelentős eszköz ennek megvalósításában, és elegendő erőforrást kellene hozzáférhetővé tenni annak biztosítására, hogy minden hatásvizsgálat tartalmazzon értékelést a fenntartható fejlődésre kifejtett hatásokról.

A környezeti hatások nemzeti szintű értékelésének javítása érdekében a Bizottság felülvizsgálja a környezeti hatásvizsgálatról és a stratégiai környezeti vizsgálatról szóló irányelvek hatékonyságát. A Bizottság erőfeszítéseket tesz ezen eljárások felgyorsítására, de közben biztosítja, hogy a környezetvédelem ne kényszerüljön kompromisszumokra[35].

A Bizottság mindent lehetőséget számba vesz arra vonatkozóan, hogy a környezeti kérdéseket egyéb politikai területekbe – mezőgazdasági, kutatási és fejlesztési politikákba – integrálják. Az Unió által finanszírozott terveknek és projekteknek meg kell felelniük az uniós jogszabályoknak, beleértve a környezetvédelmi jogszabályokat is. A kölcsönös megfelelés hatékonyan hozzájárult a környezeti kérdéseknek a közös agrárpolitikába történő integrációjához, és a Bizottság meg fogja vizsgálni, hogy ezt az eszközt ki lehet-e sikeresen terjeszteni más szakpolitikai területekre is, mint például a halászat és a közlekedés.

A Bizottság a jövőben stratégiai keretet hoz létre a szakpolitikai integráció kérdésének kezelésére. Különös figyelmet fordít majd azokra az ágazatokra, amelyekben a legnagyobb a környezetminőség javítását célzó szakpolitikai szinergiák potenciálja (mezőgazdaság, halászat, közlekedés, energetika, regionális és iparpolitika és az EU külkapcsolatai). Tagállami szinten a különféle tanácsi formációknak éves jelentéseket kell készítenie arról, hogy a tagállamok kötelezettségüknek megfelelően integrálták-e munkájukba a környezetvédelmi kérdéseket.

5.4. Javított végrehajtás és érvényesítés

35 éves jogalkotói munka eredményeként mára már adott egy közös környezetpolitikai keret. A beérkező panaszok és a jogsértési eljárások nagy száma azonban azt jelzi, hogy a környezetvédelmi jogszabályok végrehajtása messze nem kielégítő. Csak a közösségi vívmányok helyes végrehajtásának biztosításával lesz lehetséges a környezeti célkitűzések valóra váltása. A hatékony végrehajtás ugyancsak kulcsfontosságú eleme a jobb szabályozási menetrendnek, és szükséges a versenytorzulások elkerüléséhez, valamint az egységes piac olajozott működéséhez. Ez különösen a bővítést követően lett jelentős kihívássá, mivel az új tagállamoknak a közösségi vívmányokat egyetlen falatban kellett megemészteniük. A Bizottság a tagállamokkal együttműködve próbálja általánosan növelni a környezetvédelmi intézmények képességét az uniós normák sikeres végrehajtására.

A Bizottság szintén ösztönözni fogja a tagállamokat az uniós szintű finanszírozási lehetőségek hasznosítására, ezzel is biztosítva, hogy a különféle eszközök[36] keretében eszközölt kiadási programozásaik hozzájárulnak az EU környezetvédelmi jogszabályainak jobb végrehajtásához.

2007-ben a Bizottság felülvizsgált stratégiát dolgoz ki a közösségi környezetvédelmi jogszabályok végrehajtására és érvényesítésére vonatkozóan. Ez a stratégia különösen az ismert szisztematikus végrehajtási kudarcokra fog összpontosítani, és ösztönözni fogja a jogi és nem jogi eszközök vegyes alkalmazását.

A Bíróság vonatkozó ítéletére[37] és a probléma sürgősségére tekintettel – amit az Elefántcsontpartot elöntő halálosan mérgező hulladék példája is mutat – a Bizottság a környezet büntetőjog általi védelméről szóló irányelvjavaslatot[38] nyújtott be, amelynek célja a környezetvédelmi bűnözéstől való elrettentés és az abból következő felelősségre vonás javítása.

6. KÖVETKEZTETÉSEK

Európa építésének fél évszázada alatt az Unió egyik legjelentősebb eredménye a környezetpolitikája lett. A vízbe és levegőbe történő káros kibocsátásokat lényegesen csökkentettük, javult a hulladékgazdálkodás, és kevesebb káros vegyi anyag van forgalomban Mindez javította az emberek egészségét. Hozzásegítette az európai ipart ahhoz, hogy számos gyorsan növekedő ágazatban világvezető pozíciót szerezzen magának, és több millió munkahelyet teremtett.

Az elért haladás ellenére azonban tovább kell növelni az Unió ambícióit. Az ötödik környezetvédelmi cselekvési tervet 1992-ben fogadták el „A fenntarthatóság felé” címmel, és 1999-re a fenntartható fejlődés az Európai Unió szerződéseiben is rögzített célkitűzés lett. Az EU azonban még mindig nem lépett a környezeti szempontból fenntartható fejlődés útjára. Csak korlátozott haladást mutathat fel olyan lényegi problémákban, mint a környezetvédelmi kérdések más szakpolitikai területekbe történő integrációja, valamint az uniós jogszabályok érvényesítésének javítása. A környezetre nehezedő nyomások közül több is egyre súlyosbodik: az üvegházhatást okozó gázok globális szintű kibocsátása növekszik, a biodiverzitás csökkenése felgyorsult, a környezetszennyezés továbbra is komoly hatással van az népegészségre, tovább nő az EU-n belül keletkező hulladék mennyisége, és egyre nagyobb az ökológiai lábnyomunk.

Az éghajlatváltozás, a biodiverzitás, az egészségügy, valamint az erőforrás-felhasználás továbbra is a legkínzóbb környezeti kihívások, és a hatodik környezetvédelmi cselekvési program változatlanul megfelelő keretet biztosít a Közösség jövőbeni fellépéseihez. Az Unió általánosságban jól halad a cselekvési programban meghatározott intézkedések elfogadásával. Mivel azonban csak öt év telt el a tízéves programból, egyelőre túl korai a hatodik környezetvédelmi cselekvési program keretében javasolt intézkedések eredményeinek keresése. Sokat közülük csak a közelmúltban fogadtak el, ezért ezek végrehajtásának biztosítása a Bizottság sürgős prioritásai között szerepel.

A legújabb tudományos helyzet felülvizsgálva számos következetlenséget lehet találni a hatodik környezetvédelmi cselekvési programban megfogalmazott célkitűzések és a célkitűzések megvalósítására előírt intézkedések között. Ezeken a területeken a hatályos intézkedéseket javítani kell, vagy újakat kell elfogadni.

A környezetvédelem olyan szakpolitikai terület, ahol az EU kézzel fogható eredményeket érhet el lakosság számára a javuló élet- és munkakörülmények formájában. Ugyanakkor ez olyan szakpolitikai terület, ahol az európai polgárok jelentős többsége további és hatékonyabb fellépést sürget. Ahogy az Unió 50. születésnapját ünnepli – és előretekint a következő 50 évre – világosan látszik, hogy az európai környezet hatékony védelmét szolgáló politikák kidolgozása és végrehajtása az európai „projekt” központi témája lesz. E 2012-ig tartó munka középpontjában a hatodik környezetvédelmi cselekvési program végrehajtása és továbbfejlesztése fog állni.

[1] Speciális Eurobarométer 217. „The attitudes of European citizens towards environment” (Az európai polgárok környezettel kapcsolatos álláspontja), terepmunka, 2004. november, kiadás időpontja: 2005. április.

[2] A 2006 májusában készített Eurobarométer felmérés azt mutatta, hogy az európai polgárok 72%-a érezte úgy, hogy a környezet védelme érdekében kiterjedtebb döntéshozatalra van szükség európai szinten.

[3] 1600/2002/EK határozat (HL L 242. szám, 2002.9.19., 1. o.)

[4] Az Európai Környezetvédelmi Ügynökség „State and Outlook (2005)” (Jelenlegi helyzet és kilátások 2005-ben) című jelentése a környezet állapotáról az e közlemény előkészületei során leginkább használt tudományos munka, azonban a hatodik környezetvédelmi cselekvési program közzététele óta a környezeti kihívások nagyságának és jelentőségének tudományos megértése sokat fejlődött – különösképp az éghajlatváltozással foglalkozó nemzetközi munkacsoport munkájának, valamint az éghajlatváltozás gazdasági kihatásaival foglalkozó Stern-jelentés, és a Millenniumi ökoszisztéma értékelés közzétételének köszönhetően.

[5] Az Európai Unió Tanácsa, 2006. június 9., 10917/06. számú tanácsi dokumentum.

[6] Lásd a hatodik környezetvédelmi cselekvési program 2. cikkének (2) bekezdését.

[7] Ez a számadat nem veszi figyelembe a levegőszennyezés által az ökoszisztémákban és a mezőgazdasági termelékenységben okozott károk költségeit.

[8] Európai Bizottság, Környezetvédelmi Főigazgatóság: „Az ökoiparág mérete, foglalkoztatási kilátásai és növekedési akadályai a bővített Unióban”, 2006. szeptember, zárójelentés.

[9] Lásd a hatodik környezetvédelmi cselekvési program 2. cikkének (2) bekezdését.

[10] 2002/358/EK határozat (HL L 130., 2002.5.15., 1. o.).

[11] 2003/87/EK irányelv (HL L 275., 2003.10.25., 32. o.).

[12] A Kiotói Jegyzőkönyv értelmében az EU kötelezettséget vállalt arra, hogy 2008–2012-re 8%-kal csökkenti az üvegházhatást okozó gázok kibocsátását az 1990. évi szintekhez képest.

[13] Ez különösen az új tagállamokban érdekes kérdés, ahol jelentős energiatakarékosság megvalósítására van lehetőség.

[14] Az első generációs bioüzemanyagokat főleg élelmiszernövényekből állították elő, és a leghatékonyabb termelési eljárások használata az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkenéséhez vezetett (az így elért kibocsátás 30–50%-kal alacsonyabb, mint az általuk helyettesített hagyományos üzemanyag esetén volt). Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának csökkentése és az így elért általános környezeti hatás azonban függ a termelési útvonaltól, beleértve a felhasznált takarmánynövényt is. A fejlődő országokban az első generációs bioüzemanyagok céljára végzett növénytermesztés növelheti az erdőírtás által kifejtett hatásokat, amennyiben ez további erdős területek kivágását eredményezi. Az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának magasabb arányú (akár 90%-os) csökkenése várható a második generációs bioüzemanyagok alkalmazásával.

[15] http://ec.europa.eu/environment/climat/pdf/cc_factsheet_aug2005.pdf

[16] 61/105. számú állásfoglalás.

[17] Lásd a hatodik környezetvédelmi cselekvési program 2. cikkének (2) bekezdését.

[18] 2000/60/EK irányelv (HL L 327., 2000.12.22., 1.o.).

[19] A 2006. december 18-i 1907/2006/EK rendelet (HL L 396. szám, 2006.12.30., 1.o.).

[20] COM(2005) 447, 2005.9.21.

[21] COM(2006) 373, 2006.7.12.

[22] Az 1991. május 21-i 91/271/EK irányelv (HL L 135., 1991.5.30.).

[23] COM(2005) 446, 2005.9.21.

[24] Lásd a hatodik környezetvédelmi cselekvési program 2. cikkének (2) bekezdését.

[25] COM(2005) 666, 2005.12.21.

[26] COM(2005) 667, 2005.12.21.

[27] COM(2005) 670, 2005.12.21.

[28] COM (2007)160: Fekete-tengeri szinergia – új regionális együttműködési kezdeményezés.

[29] Az Európai Számvevőszék 2006/6. sz. különjelentése a Bizottság fejlesztési együttműködésének környezetvédelmi tényezőiről.

[30] Az általános hatás az EU környezeti állapotának jelentős javulása volt.

[31] COM(2007) 140, 2007.3.28.

[32] „Növekedés, versenyképesség, foglalkoztatás – a 21. század felé vezető kihívások és haladás” – fehér könyv; COM(93) 700, 10. fejezet.

[33] A GDP többek között nem méri a növekedés fenntarthatóságát, így egy ország ideiglenesen magas GDP-t érhet el a természeti erőforrások túlzott kihasználásával vagy a beruházások helytelen elosztásával. Visszás módon még az olyan hatalmas természeti katasztrófák is okozhatnak pozitív GDP-eredményt, mint a dél-ázsiai cunami vagy a Katrina-hurrikán.

[34] EUROBAROMÉTER 217. „Attitudes of European citizens towards the environment” (Az európai polgárok környezettel kapcsolatos álláspontja), 2005. április.

[35] A Bizottság a prioritási összekapcsolódási tervében – amely a Bizottság által 2007. január 10-én elfogadott energiaügyi csomag része – már javaslatot tett arra, hogy az európai érdekeltségű TEN-projektek esetében a tervezési és jóváhagyási eljárások időtartamát maximum öt évre korlátozzák.

[36] A kohéziós politikai eszközök, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alap, az Európai Regionális Fejlesztési Alap, az Európai Szociális Alapra, az Európai Halászati Alap, a kutatási, valamint a versenyképességi és innovációs keretprogramok, illetve az új és egyetlen környezetvédelmi eszköz, a LIFE+ keretében.

[37] C-176/03. sz. ügy, 2005. szeptember 13.

[38] COM(2007) 51.