AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA 
Brüsszel, 11.1.2005 
COM(2005) 811 végleges 
ZÖLD KÖNYV 
A GAZDASÁGI MIGRÁCIÓ KEZELÉSÉNEK EURÓPAI UNIÓS 
MEGKÖZELÍTÉSÉRŐL 
(előterjesztő: a Bizottság) 
HU HU 
1. 
2. 
2.1. 
2.2. 
2.2.1 
2.2.2 
2.3. 
2.4. 
2.5. 
2.6. 
2.7. TARTALOMJEGYZÉK 
Bevezetés 3 
A munkaerő-migrációra vonatkozó EU megközelítés kidolgozása 4 
Milyen mértékű harmonizációra törekedjen az EU ? 4 
Befogadási eljárások fizetett foglalkoztatás esetén 5 
Belső munkaerőpiacra vonatkozó preferencia 5 
Befogadó rendszerek 6 
Befogadási eljárások önfoglalkoztatás esetén 8 
Jelentkezés munkavállalási és tartózkodási engedély(ek)ért……………..…………..8 
Munkaadó/szektor váltása….. 9 
Jogok 9 
Kísérő intézkedések: integráció, visszatérés és együttműködés a harmadik 
országokkal 10 
3. Konklúzió 11 
Melléklet 13 
HU HU 2 
1. BEVEZETÉS 
Ezen Zöld Könyv célja, hogy elmélyült vitát indítson az Uniós intézmények, a tagállamok és 
a civil társadalom részvételével arról, milyen lehet a közösségi szabályozás legalkalmasabb 
formája a gazdasági migráció kezelésére, és, mintegy hozzáadott értékként, hogy elfogadjon 
egy, a témára vonatkozó közös szabályozási keretet. A Bizottság nyilvános tárgyalást tart 
2005-ben, hogy az érintett felek részvételével megvizsgálja a témát. 
Jelen Zöld Könyv témája a harmadik országból érkező gazdasági bevándorlók beutazási 
eljárása, és nem tárgyalja az Európai Unió állampolgárok szabad helyváltoztatását az Uniós 
országokban. A közösségi munkaerőpiac kiegészítésének megvitatása más kontextusban 
folyik. 
Az EK-Szerződés 63. cikkének 3.bekezdése rendelkezik arról, hogy a Tanács „intézkedéseket 
fogad el a bevándorlási politikára vonatkozóan a következő területeken: a) a belépés és a 
tartózkodás feltételei, valamint eljárási szabályok a huzamos tartózkodásra jogosító vízumok 
és huzamos tartózkodási engedélyek tagállamok által történő kiadására vonatkozóan, 
beleértve a családegyesítési célúakat is”. Az 1999. októberi tamperei Európai Tanács óta a 
Bizottság már megkísérelt elmélyült vitát indítani a gazdasági migrációra vonatkozó stratégiai 
tervet illetően. 2001-ben a Bizottság elfogadott egy irányelvi javaslatot, amelynek témája a 
“belépési és tartózkodási feltételek harmadik ország azon állampolgárai számára, akik fizetett 
alkalmazottként vagy vállalkozóként gazdasági tevékenységet kívánnak folytatni”1. Míg más 
európai intézmények pozitívan véleményezték2, a Tanácsban a vita csak a szöveg első 
olvasatáig jutott. 
A Bizottság úgy véli, most itt van az ideje, hogy az elmúlt három esztendőben a bevándorlás 
területén elért fejlődés fényében felülvizsgálja a témát. Politikai szinten a 2003. június 19-20-i 
thesszaloniki Európai Tanács hangsúlyozta “annak szükségszerűségét, hogy törvényes 
eszközöket kell feltárni harmadik ország állampolgárai számára az Unióba történő migráció 
céljából, számításba véve a tagállamok befogadóképességét […]”. Az Európai Alkotmány 
létrehozásáról szóló szerződés, amelyet 2004. Június 17-18.-án fogadtak el a brüsszeli 
Európai Tanács ülés során, így rendelkezik: : “Az Unió közös bevándorlási politikát alakít ki, 
amelynek célja a migrációs hullámok hatékony kezelése azok minden szakaszában, [...]”3. 
Ugyanakkor a Bizottság, felismerve a demográfiai visszaesés és átlagéletkor-növekedés 
gazdaságra gyakorolt hatását, rávilágított annak szükségszerűségére, hogy felül kell vizsgálni 
a hosszú távú bevándorlási politikákat4, különösképpen annak fényében, hogy egy gazdasági 
migrációs stratégia milyen hatásokat gyakorolna a versenyképességre és ebből következően a 
lisszaboni célkitűzések teljesítésére. Ez a társadalmi folyamat arra bátorított, hogy folytassuk 
a vitát az Európai Unióba irányuló migrációról, de ne befolyásoljuk a tagállamok felelősségét 
arra vonatkozóan, hogy ők döntsenek a befogadott migránsok számáról. Valójában még ha a 
lisszaboni foglalkoztatási célkitűzések teljesülnek is 2010-re, az átfogó foglalkoztatottsági 
szintek csökkenni fognak a demográfiai változás miatt. 2010 és 2030 között a jelenlegi 
bevándorlási értékekkel a huszonöt tagú EU munkaképes korú lakossága körében az 
1 COM(2001) 386. 
2 Vélemények: Európai Parlament, 2003.2.12 (A5-0010/2003); Európai Gazdasági és Szociális Bizottság, 
2002.1.16 (SOC/084, CES 28/2002); Régiók Bizottsága, 2002.3.12. (CdR 386/2001). 
3 III-267. cikk 
4 COM(2003) 336. 
HU 3 HU 
alkalmazottak száma alig 20 millióra csökken. Egy ilyen változásnak jelentős hatása lesz az 
összes gazdasági növekedésre, a belső piac működésére és az Uniós vállalkozások 
versenyképességére. 
Ebben az összefüggésben, és mivel a bevándorlás önmagában nem jelent megoldást a 
demográfiai elöregedésre, állandóbb bevándorlási mennyiségre lesz egyre nagyobb szükség 
annak érdekében, hogy eleget tehessünk az Európai Unió munkaerőpiaci elvárásainak és 
biztosítsuk Európa virágzását. Továbbá a bevándorlásnak egyre növekvő befolyása van a 
vállalkozásokra. Az Európai Uniónak számításba kell vennie azt a tényt, hogy a világ főbb 
régiói már versengenek azért, hogy magukhoz vonzzák a migránsokat, gazdasági igényeik 
kielégítése érdekében. Ez rávilágít annak fontosságára, hogy biztosítani kell azt, hogy egy 
uniós gazdasági migrációs politika biztonságos jogállást és garantált jogokat nyújtson, ezáltal 
segítve a befogadottak integrációját. 
Ráadásul egy európai stratégiai kezdeményezés szükségességét az a tény is alátámasztja, hogy 
ennek hiányában a migráns tömegek sokkal inkább képesek áthágni a nemzeti szabályokat és 
törvényeket. Ennek következtében a gazdasági migránsokra vonatkozó közös kritériumok 
hiányában növekedni fog az Európai Unióba illegálisan, és bejelentett munkahelyhez való 
jutásra vonatkozó bármely garancia nélkül belépő harmadik országbeli állampolgárok száma 
– és tehát azoké is, akik integrálódnak majd a mi társadalmainkba. 
Ebben az összefüggésben a Bizottság teljes mértékben elismeri, hogy a munkakeresés céljából 
befogadott gazdasági migránsok számára vonatkozó döntések tagállami hatáskörbe tartoznak. 
Az alkotmánytervezet megállapítja, hogy: „E cikk [III-267.] nem érinti a tagállamok jogát 
arra, hogy meghatározzák, harmadik országok hány olyan állampolgárát engedik be 
területükre, akik a harmadik országból azzal a szándékkal érkeznek, hogy önálló 
vállalkozóként vagy alkalmazottként vállaljanak munkát.” Ugyanakkor egyik tagország 
harmadik ország állampolgárainak befogadására vonatkozó döntései (pl. a schengeni 
térségben való utazás, szolgáltatás nyújtása más tagállamokba, más tagállamokba költözés a 
hosszú távú tartózkodási engedély megszerzése után; a harmadik ország munkavállalói 
befogadásának hatása az Unió munkaerőpiacára) érintenek más tagállamokat is, valamint az 
Uniónak vannak nemzetközi kötelezettségei a gazdasági migránsok bizonyos kategóriáira 
vonatkozóan. 
A fentiek, az uniós szintű intézkedések elfogadása által nyújtott hozzáadott értékkel 
egyetemben, azt az alapot képezik, amelyre ezen a területen bármely akciót építeni lehet. 
Ráadásul bármely intézkedés képes lenne csökkenteni a tagállamokra és a harmadik ország 
állampolgáraira nehezedő adminisztratív terhet. 
Jelen Zöld Könyv célja tehát nem az, hogy leírja a 25 tagú EU-ban létező politikákat, sem 
pedig, hogy összehasonlítsa azokat a világ más részein meglévőkkel, hanem hogy azonosítsa 
a kockán forgó főbb témákat és lehetséges opciókat a gazdasági migráció uniós törvényi 
keretnek kidolgozására. Ezáltal a Bizottság számításba vette azokat a fenntartásokat és 
aggodalmakat, amelyeket a tagállamok kifejeztek 2001-ben az irányelv javaslat megvitatása 
során, és különböző alternatívákat javasol. 
Végül a Hágai Programban a 2004. november 4-5-i Európai Tanács hangsúlyozta a Zöld 
Könyvre vonatkozó vita fontosságát. Ez a vita, a tagállamokban meglévő legjobb gyakorlati 
megoldásokkal, valamint azoknak a lisszaboni stratégia megvalósításával kapcsolatos 
jelentőségével egyetemben, alapjául szolgál „egy olyan politika-tervezetnek, amely a jogszerű 
HU 4 HU 
migrációról szól és magába foglalja azon befogadási eljárásokat, amelyek megfelelő módon 
kezelik a munkaerőpiac migráns munkaerőre vonatkozó változó igényeit”5. A Bizottság a 
tervezetet 2005 vége előtt nyújtja be. 
2. MUNKAERŐ-MIGRÁCIÓRA VONATKOZÓ EU-MEGKÖZELÍTÉS KIDOLGOZÁSA 
A gazdasági migrációra vonatkozó jövőbeni uniós politikát a Bizottság álláspontja szerint 
néhány olyan kulcsfontosságú témára kell koncentrálni, amelyek habár nem átfogóak, de 
kölcsönösen függenek egymástól. A javasolt lehetőségeket több módon lehet kombinálni az 
elérendő céltól függően. 
2. 1. Milyen mértékű harmonizálásra kell az Uniónak törekednie? 
Lévén a harmadik országok állampolgárainak az uniós munkaerőpiachoz való hozzáférése 
nagyon kényes terület, a Bizottság úgy véli, hogy egy teljesen működőképes uniós politikát 
csak fokozatosan lehet bevezetni, azért, hogy elősegítsük a fokozatos és gördülékeny 
átmenetet a nemzetiből a közösségi szabályozás felé. A gazdasági migránsok befogadásáról 
szóló uniós joganyagot tehát úgy kell megalkotni, mint egy „első lépéses joganyagot”, és le 
kell fektetni néhány közös definíciót, kritériumot és eljárást, ugyanakkor át kell engedni a 
tagállamoknak, hogy megfeleljenek a saját munkaerőpiacuk specifikus igényeinek. Fontos 
emlékeznünk arra, hogy az alkotmánytervezet a tagállamokra hagyja a befogadott 
munkakeresők számának meghatározását. Mindazonáltal egy olyan koordinációs módszer, 
amely által a tagállamok, felhasználva a nemzeti kvótákat, tájékoztatnák a Bizottságot ezen 
politikák megvalósításáról és eredményeiről, hasznos lehetne az uniós munkaerőpiac átfogó 
szükségleteinek értékelése során, és hozzájárulna a közös uniós jogszerű migrációs politika 
felvázolásához, valamint egy hatékonyabb és jobban koordinált eljárás kialakításához, ami 
egyaránt érdeke a tagállamoknak és az érintett személyeknek. 
Ugyanúgy, mint bármely jövőbeni uniós joganyag esetén, a Bizottság előtt több lehetőség áll. 
Az egyik lehetőség egy horizontális megközelítés elfogadása lenne, az eredeti javaslat főbb 
vonalai mentén, amely lefedi a bármely harmadik országból érkező, alkalmazotti, 
félalkalmazotti vagy egyéb gazdasági tevékenységet folytató személy belépését és egy 
tagállamban három hónapnál hosszabb ideig tartó tartózkodását. Egyedi rendelkezések 
intézkedhetnének bizonyos csoportok, mint pl. az idénymunkások, cégek közötti áthelyezések 
(ICT) stb. sajátos szükségleteiről. Ennek előnye egy átfogó közös keret megalkotása lenne a 
gazdasági migrációra vonatkozóan, nagymértékű rugalmasságot biztosítva. 
A diákok6 és kutatók7 befogadására vonatkozó irányelvi javaslat vonalait követve alternatív 
lehetőségként kínálkozik az ágazati jogalkotási javaslat. Ez a jogszabálytervezet 
koncentrálhatna az idénymunkásokra, a cégen belüli áthelyezésekre, a speciálisan képzett 
migránsokra (nem szükségszerűen csak a magasan kvalifikáltakra), a szerződéses 
szolgáltatókra és/vagy egyéb kategóriákra, ideiglenesen félretéve minden átfogó közös 
keretet, amely a harmadik országok munkavállalóira vonatkozik. Ebben az esetben az előnyt a 
közös szabályok könnyebb elfogadása jelentené. 
Az Európai Tanács következtetései, I. melléklet, III. 1.4. pont. 
COM(2002) 548. 
COM(2004) 178. 
HU 5 HU 5 
6 
7 
Más megközelítéseket szintén fel kell tárni, például egy közös gyorsított eljárás életbe 
léptetését a migránsok befogadására vonatkozóan, specifikus munkaerő- és szakképzettségi 
hiányok esetén. Ezt akkor használnák, ha egy bizonyos számú tagállam engedélyt szerezne a 
Tanácstól annak alkalmazására egy nagyon gyors eljárás során. Ezáltal elkerülhető lenne a 
szükségtelen és valószínűleg ártalmas versengés a tagállamok között bizonyos munkavállalói 
kategóriák felvétele esetében. 
• A munkaerő-migrációra vonatkozó európai politikának mennyire legyen kidolgozott és 
milyen szintű legyen ezen a területen a közösségi beavatkozás? 
• Egy európai migrációs törvény célja lehet-e az átfogó jogi szabályozás biztosítása, amely 
lefed szinte bármely harmadik országból az Európai Unióba érkező állampolgárt vagy 
inkább a bevándorlók egy specifikus csoportjára kellene-e koncentrálnia? 
• Amennyiben az ágazati megközelítést választják ki, a migránsok mely csoportját kell 
elsődlegesen megcélozni és miért? 
• Úgy véli-e, hogy egyéb megközelítési módokat, mint a gyorsított európai befogadási 
eljárás, ki kell dolgozni? Tud-e javasolni egyéb opciókat? 
2. 2. Befogadási eljárások fizetett munkavállalás esetén 
Általában egy harmadik országbeli munkavállaló befogadása előtt a tagállamok bizonyítékot 
kérnek arra vonatkozóan, hogy a nemzeti munkaerőpiacról senki sem képes betölteni a 
kialakult hiányt (gazdasági igények tesztelése). Néhány tagállam olyan speciális eljárásokkal 
fogad be egyes munkavállalói kategóriákat (pl. magasan képzett, vagy olyan munkavállalókat, 
akik azon szektorokban/szakterületeken dolgoznak, ahol már létezik hiány), mint a gyorsított 
eljárások, zöld kártyák stb. Uniós szinten ki lehetne dolgozni ilyen megközelítéseket. Az EU 
építhetne a világ más területeinek tapasztalataira is8. 
2.2.1. Preferencia a belső munkaerőpiac vonatkozásában 
A közösségi preferencia elvét a következőképpen definiálják: „A tagállamok csak abban az 
esetben fogják figyelembe venni a területükre érkező foglalkoztatási célú befogadási 
kérelmeket, amennyiben a munkahely nem tölthető be nemzeti, közösségi, vagy nem közösségi, 
de tartósan a tagállamban tartózkodó és a tagállam munkaerőpiacának szabályos részét 
képező munkaerővel”9. Ugyanakkor sok tagállam kivételt tesz a közösségi preferencia 
követelménye alól egyes gazdasági migránsok javára (vállalaton belüli áthelyezés fontos 
alkalmazottak esetén, nemzetközi hírű előadóművészek, stb.) . 
A legfontosabb kérdés az, hogy vajon egy ilyen preferencia érvényesíthető-e a tagállamokban 
már jelen lévő harmadik országbeli munkaerő javára az újonnan érkezettekkel szemben. Nem 
szabad elfelejtenünk azt, hogy 2006-tól a hosszú távon letelepedettek preferenciát élveznek a 
8 "Hatékony gyakorlatok a gazdasági migránsok kiválogatására" 
(http://europa.eu.int/comm/employment_social/employment_analysis/immigr_new_stud_en.htm): 
melléklet. 
9 A Tanács 1994. június 20-i állásfoglalása, összefüggésben a Tanács 1612/68/EGK rendeletével. Meg 
kell jegyezni azt, hogy a 2003. április 16-i csatlakozási szerződés előnyt biztosít azon munkavállalók 
számára, akik a tagállam állampolgárai, harmadik ország állampolgáraival szemben, a tagállami 
munkaerőpiachoz jutás tekintetében. 
HU 6 HU 
tartózkodási tagállamba újonnan érkező migránsokkal szemben, és lehetőségük lesz arra, 
hogy átköltözzenek vagy letelepedjenek egy másik tagállamban tanulmányok, munkavállalás 
vagy egyéb tevékenység céljából 10. Ezen kívül alkalmazható-e ilyen preferencia egy olyan 
tagállamban letelepedett harmadik országból származó munkavállalóra, amely nem azonos 
azzal a tagállammal, ahol a munkaerőhiány felmerült (a hosszú távon letelepedetteken kívül)? 
Ez nem korlátozná a második tagállam azon jogát, hogy eldöntse, kit fogad be területére, de 
megkönnyítené a munkaerőfelvételt, segítve ez által a munkaerő- vagy képzettségi hiányok 
gyorsabb és hatékonyabb kitöltését, ahol azok felmerülnek. Az EU így számíthatna egy adott 
munkaerőkészletre, amelyet már elkezdett integrálni. 
Ezt a preferenciát ki lehetne terjeszteni azokra, akik már dolgoztak néhány éven át az Európai 
Unióban, mielőtt ideiglenesen visszatértek volna saját országukba. Ez valójában elősegítené 
az „agyáramlást” azáltal, hogy lehetővé tenné harmadik ország munkavállalói számára , hogy 
visszatérjenek saját országukba, tudva azt, hogy kedvezőbb elbánásban fognak részesülni az 
újrabefogadás során, amikor később vissza kívánnak térni dolgozni az Unióba. 
Hogyan biztosíthatjuk, hogy a közösségi preferencia elve hatékonyan kerüljön 
allkalmazásra? 
A közösségi preferencia létező definíciója érvényes-e még? Ha nem, hogyan kellene 
megváltoztatni? 
Mely más gazdasági migránsokra lehetne alkalmazni a közösségi preferencia elvét? ( a 
fontos alkalmazottak vállalaton belüli áthelyezése mellett) 
A hosszú távon letelepedetteken kívül a harmadik országok állampolgárainak mely 
kategóriái (ha van ilyen) élvezhetnének preferenciát az újonnan érkezett harmadik 
országbeli munkavállalókkal szemben? 
Megítélhető-e egy pontos feltételekkel megfogalmazott elsőbbségi jog olyan harmadik 
ország állampolgárai számára, akik időlegesen elhagyták az Európai Uniót, miután ott egy 
adott ideig dolgoztak? 
A harmadik országbeli munkavállalók számára a mobilitás megkönnyítése egyik 
tagállamból a másikba kedvező lenne-e az Európai Unió gazdaságára és munkaerőpiacára 
nézve? Hogyan lehetne ezt a gyakorlatba átültetni hatékony módon? Mely korlátozásokkal 
és könnyítésekkel? 
Az Európai Foglalkoztatási Szolgálat (PES) és az EURES Európai Foglalkoztatási 
Mobilitási Portál11 hogyan könnyítheti meg a a harmadik országbeli munkavállalók 
munkaerő-áramlását? 
10 A Tanács 2003/109/EK irányelve. 
11 A tagállamok foglalkoztatási szolgálatait (PES) uniós szinten koordinálják az EURES-en (Európai 
Foglalkoztatási Hálózat) keresztül. Az EURES létrehozta az európai foglalkoztatási mobilitás portálját 
(http://europa.eu.int/eures), ahol minden nyilvánosan regisztált európai állás hozzáférhető egy egységes, 
2005-ös webes technológiákra alapozott IT-felület segítségével. 
HU 7 HU 
2.2.2. Befogadó rendszerek 
Magán a rendszeren kívül van egy sajátos téma, amelyet előbb meg kell tárgyalni. Csak akkor 
kell-e megengedni a harmadik ország állampolgárai számára az uniós munkaerőpiacra 
bejutást, amennyiben adott állás üresedik meg, vagy létezhetnek rugalmasabb rendszerek is, 
mint a zöld kártya, stb. (amelyeknek az a célja, hogy vonzzák a munkavállalókat, ezáltal 
kielégítve a rövid- és hosszú távú munkaerőpiaci igényeket)? Fel kell tenni azt a kérdést is, 
hogy milyen eljárást kell követni azon harmadik országbeli állampolgárok esetén, akik 
gazdasági tevékenység folytatása céljából kívánnak az Európai Unióba lépni (pl. olyan 
szolgáltatási szerződés keretében, amelyet tengeren túli munkaadójuk és egy uniós ügyfél 
kötött), de akik valójában nem lépnek be az Európai Unió munkaerőpiacára. 
• A harmadik ország állampolgárainak befogadása az Európai Unió munkaerőpiacára csak a 
munkahely-üresedés feltételéhez kell, hogy legyen kötve, vagy egyéb lehetőségek is a 
tagállamok rendelkezésére állnak, hogy befogadjanak harmadik ország állampolgárait ezen 
feltételek nélkül? 
• Milyen eljárást kell alkalmazni azon gazdasági migránsok esetében, akik nem lépnek be a 
munkaerőpiacra? 
Amennyiben a befogadás egy adott munkahelyhez kötött (gazdasági igényre vonatkozó teszt), 
és feltételezzük, hogy az Unió horizontális megközelítést alkalmaz a gazdasági migrációval 
kapcsolatban, fennáll az a lehetőség, hogy „egyéni elbírálás” útján járjunk el: ha a munkaadó 
az állást meghatározott időn keresztül hirdette és erre nem kapott elfogadható jelentkezést az 
uniós munkaerőpiacról, lehetséges lenne számukra külföldről alkalmazni munkaerőt. Ez a 
rendszer, amely egy olyan eszköz függvénye lenne, mint az EURES, amelynek feladata az 
Unióban az álláshelyekről szóló információk hirdetése, lehetővé tenne bizonyos fokú 
ellenőrzést és ez által a visszaélések korlátozását is. Azt is meg kell vizsgálni, vajon meg kell-
e ismételni ezt a tesztet, amikor a rövid távú szerződés lejárt, és a munkaadó meg kívánja azt 
újítani. 
• Úgy gondolja-e, hogy a gazdasági szükségszerűségi teszt a járható út? Alkalmazható-e 
rugalmasan, számításba véve a regionális és az adott szektorra vonatkozó jellemzőket, 
vagy az érintett vállalat méretét? 
• Kell-e léteznie egy minimális periódusnak, ameddig egy állást hirdetni kell, mielőtt egy 
harmadik ország állampolgárát figyelembe vennék? 
• Milyen más módon lehetséges hatékonyan bizonyítani, hogy szükség van harmadik 
országbeli munkavállalóra? 
• A gazdasági szükségszerűségi tesztet meg kell-e ismételni a munkavállalási engedély 
lejárata után, amennyiben a munkaszerződést (amellyel a harmadik országbeli 
munkavállalót alkalmazták) meghosszabbítják? 
Több egyéb rendszer nagyobb rugalmasságot biztosít: egy tagállam vélheti úgy, hogy a 
gazdasági szükségszerűségi tesztet egy bizonyos éves jövedelemszint és/vagy képzettségi 
szint felett igazolja, és/vagy nem követel meg bizonyítékot a munkaerő-hiányra vonatkozóan 
bizonyos, az érintett tagállam által meghatározott régiók/szektorok esetén (zöld kártya). 
HU 8 HU 
Ugyanezen elv alkalmazható alkalmazotti kvótákra, lehetővé téve ez által, hogy a tagállamok 
megtartsák nemzetközi kötelezettségeiket a harmadik országok irányába. 
Milyen alternatív rendszereket lehet elképzelni? 
Egy másik lehetőség lenne egy uniós válogatási rendszer alkalmazása annak érdekében, hogy 
megfelelhessünk sajátos képzettségi elvárásoknak, különösképpen hosszú távon. Fel lehet 
állítani uniós szinten egy közös keretrendszert (pl. a gyakorlatban eltöltött évek száma, 
oktatás, nyelvismeret, családtagok az adott tagállamban, munkalehetőség/munkaerőhiány 
megléte stb.) , majd minden tagállam kiválaszthatná, alkalmazza-e, és ha igen, hogyan alakítja 
azt saját munkaerőpiaca igényeihez. Alternatív megoldásként létezhet több rendszer, pl. az 
alacsonyan képzett munkaerő (azaz preferencia a szektorban megszerzett gyakorlat 
irányában), egy másik pedig a közepesen/magasan képzett munkaerő számára (azaz a 
preferencia elsősorban a képzettségre irányul, és csak azután a gyakorlatban eltöltött időre), és 
a tagállamok eldönthetnék, melyiket alkalmazzák. Egy ilyen rendszer együtt létezhet akár az 
egyedi elbírálás filozófiájával, akár a zöldkártya-rendszerrel. Végül azon tagállamok, akik 
munkakeresési engedélyt kívánnak bevezetni bizonyos szakképzettség, ágazatok stb. esetén, 
megtehetik azt. 
Ebben az összefüggésben elképzelhető egy “clearing-house” rendszer, pl. az EURES által 
nyújtott szolgáltatásokra alapozva, ahol a munkaadó lekérdezheti a jelentkezők önéletrajzát a 
teljes Európai Unióra vonatkozóan, amennyiben felmerül a harmadik országbeli munkavállaló 
alkalmazásának igénye. Amennyiben megfelelő jelentkezőt találnak, a harmadik ország 
állampolgára ellenőrizheti a tagállam internetes honlapján, hogy megfelel-e a feltételeknek és 
elindíthatja az engedély megszerzésére irányuló eljárást. 
Uniós szinten általános szabályként működhet-e válogatási rendszer a gazdasági migránsok 
munkaerőpiacra történő befogadása esetén, és mi legyen a releváns válogatási szempont? 
Hogyan juthatnának a munkaadók átfogó módon a jelentkezők önéletrajzához a teljes 
Unióra vonatkozóan, és hogyan kellene fejleszteni az EURES-t ebben az esetben? 
A „munkakeresői engedély” kiadásának lehetőségét tervezni kell-e? 
2. 3. Befogadási eljárás önfoglalkoztatás esetén 
Uniós szinten bevezethetőek a harmadik országbeli állampolgárok esetén az 
önfoglalkoztatásra vonatkozó befogadási feltételek is. Ezek különböznének a 2.2. fejezetben 
leírtaktól: pl. egy harmadik ország állampolgára kötelezhető lenne arra, hogy bemutasson egy 
részletes és pénzügyileg kivitelezhető üzleti tervet, igazolja pénzügyi eszközeit és bizonyítsa 
ezen tevékenységek pozitív hatását az érintett tagállam foglalkoztatási helyzetére vagy 
gazdasági fejlődésére. A rugalmasság különböző fokozatait lehetne bevezetni, pl. lehetséges 
lenne a tagállamok számára támogatni vagy kizárni egy adott szektort stb. 
Rendelkeznie kell-e az Uniónak közös szabályokkal egy önfoglalkoztatott harmadik ország 
állampolgára befogadása esetére? Ha igen, milyen feltételekkel? 
Rugalmasabb eljárásra van-e szükség az olyan önfoglalkoztatott személyek számára, akik 
egy évnél rövidebb időre kívánnak az Európai Unióba belépni, azért, hogy teljesítsenek 
egy uniós ügyféllel kötött konkrét szerződést? Ha igen, akkor mely eljárás? 
HU 9 HU 
2.4. Jelentkezés munkavállalási és tartózkodási engedély(ek)ért 
A jelenlegi eljárásokat leegyszerűsíthetné egy kombinált munkavállalási és tartózkodási 
engedélyre egyszeri nemzeti jelentkezési eljárás (egyablakos rendszer). Amennyiben a 
tagállam megköveteli a belépési vízumot, ezt továbbra is kérhetné, vagy dönthet úgy, hogy 
elégséges, ha konzulátusa kibocsátja ezt a kombinált okiratot. 
Az okirat nem sérti a sem nemzeti közigazgatások belső gyakorlatát, sem a befogadási 
feltételeket. A legtöbb tagállamban a harmadik ország állampolgárainak rendelkezni kell 
tartózkodási engedéllyel a munkavállalási engedélyre vonatkozó kérelem elbírálása előtt, 
ezért az a benyomás keletkezhet, hogy a tartózkodási engedély kibocsátása (amely a 
munkavállalási engedélytől eltérő elvárásokra alapul) csaknem automatikussá válik a 
kombinált eljárás által, a Bizottságnak azonban ez nem szándéka. 
Alternatív lehetőség az, hogy nem szabályozzuk ezt a területet uniós szinten. 
Kompromisszumos megoldás lehetne az, hogy a tartózkodási és a munkavállalási engedélyre 
vonatkozóan együttes kérelmet kellene beadni, még akkor is, ha ez, a nemzeti szabályoknak 
megfelelően, két külön engedély kibocsátásához vezetne. 
Uniós szinten szükséges-e egy kombinált munkavállalási és tartózkodási engedély 
bevezetése? Melyek ennek előnyei és hátrányai? 
Vagy együttes kérelem javasolható (a munkavállalási és a tartózkodási engedélyre) ? 
Van-e egyéb lehetőség? 
2.5. Munkaadó/szektor váltása 
Munkaadó/szektor váltása az Unióban eltöltött első foglalkoztatási időszak során szorosan 
kapcsolódik ahhoz a témához, hogy ki birtokolja az engedélyt és a munkavállalót milyen 
feltételekkel fogadják be (2.2. fejezet). Amennyiben egy harmadik ország állampolgárát egy 
adott rendszerben elfogadják, mobilitását időlegesen korlátozni lehet, azért, hogy 
elkerülhessük a befogadási feltételekkel való visszaéléseket. Ezzel ellentétben, a befogadó 
ország gazdasága számára nem okoz valódi problémát az, hogy a munkavállalót ilyen sémán 
kívül fogadják be, és előnyösebb állást kínálnak számára (amennyiben szükséges, el kell 
végezni a gazdasági szükségszerűségi tesztet). Az engedélyt illetően, ha annak birtokosa a 
munkaadó, ez azzal a kockázattal járhat, hogy a munkavállalót jogosulatlanul ellenőrzi, sőt 
„birtokolja” jövőbeni uniós munkaadója. 
Kell-e korlátozni a harmadik ország munkavállalójának mobilitását a tartózkodási tagállam 
munkaerőpiacán belül? Amennyiben igen, mit (munkaadó, szektor, régió), milyen 
feltételekkel és mennyi ideig? 
Ki legyen az engedély birtokosa? A munkaadó, a munkavállaló, vagy együttesen? 
HU 10 HU 
2.6. Jogok 
A migráns munkavállalóknak biztonságos jogállással kell rendelkezniük12, tekintet nélkül 
arra, hogy vissza kívánnak-e térni származási országukba, avagy állandóbb státuszra 
törekszenek. Ugyanolyan elbánásban kell részesülniük, mint az Unió állampolgárainak, 
bizonyos alapvető gazdasági és szociális jogok vonatkozásában, mielőtt megkapnák a hosszú 
távú tartózkodási engedélyt. Ez a státusz szélesebb jogkört igényel, azon elv értelmében, 
amely a tartózkodás hosszának függvényében szabályozza a jogok differenciálását. 
• Milyen egyedi jogokat kell biztosítani az ideiglenesen az Unióban dolgozó harmadik 
országbeli állampolgárok számára? 
• Bizonyos jogok biztosítását kell-e minimális tartózkodási időhöz kötni? Amennyiben igen, 
mely jogokat és mennyi ideig? 
• Szükség van-e ösztönző intézkedésekre, mint pl. jobb feltételek a család-újraegyesítéshez, 
hosszú távú tartózkodási engedély stb., hogy vonzzuk a harmadik országbeli 
munkavállalók bizonyos kategóriáit? Ha igen miért, és melyekre? 
2.7. Kísérő intézkedések: integráció, visszatérés és együttműködés harmadik 
országokkal 
Ahogyan azt hangsúlyoztuk több bizottsági közleményben 13, valamint a 2003. május 19-i, a 
migrációról és a fejlődésről szóló tanácsi következtetésekben, egy sikeres uniós gazdasági 
migrációs politika megköveteli, hogy a migránsokat származás szerinti és tranzitországukkal 
együttműködésben kezeljük, számításba véve valós körülményeiket és szükségleteiket. A 
befogadott migránsok integrálását elősegítendő, a meghozott intézkedéseket erős politikákkal 
kell kísérni. 
Következésképpen, a harmadik országokkal zajló, a jogszerű migrációt és a potenciális 
migránsok szociális és gazdasági integrációját elősegítő intézkedéseknek kezelniük kell egy 
sor olyan témát, mint pl. az agyelszívás, valamint azt a tényt, hogy a származási ország 
befektet az emberek szakképzésébe, akik aztán elhagyják gazdaságukat és társadalmukat, 
vagy pl. azt, hogy a migránsoknak nehéz megtartani társadalmi és kulturális kötődéseiket stb. 
Fontos elgondolkodni azon, hogyan kezeljünk ilyen témákat, és milyen intézkedéseket 
hozzunk annak érdekében, hogy megkönnyítsük az ideiglenes munkavállalók visszatérését 
szerződésük lejárta esetén, valamint visszailleszkedésüket abba a társadalomba, ahonnan 
származnak. Lehetséges olyan intézkedéseket is hozni, amelyek elősegítik a „nyerő-nyerő” 
helyzetet és/vagy lehetséges kompenzálni az előforduló negatív szituációkat is: naprakész 
információkat nyújtani az Unióba való belépés és itt tartózkodás feltételeiről, munkafelvételi 
és oktatási központokat szervezni a származási országokban olyan szakképzettségek esetén, 
amelyekre az Európai Unióban szükség van, valamint kulturális és nyelvi képzés céljából; 
12 Az uniós jogszabályok már biztosítanak bizonyos jogokat, nevezetesen a 2003/109/EK tanácsi 
irányelvben (hosszú távú tartózkodási engedéllyel rendelkezők), a 1408/71/EGK rendelet rendelkezéseit 
(szociális biztonság koordinálása) kiterjesztő 859/2003/EK tanács rendelet és a két 
diszkriminációellenes irányelv (2000/43/EK és 2000/78/EK irányelvek) keretében. Ezen kívül az olyan 
témákkal foglalkozó uniós irányelvek, mint a foglalkoztatás-egészségügy, munkahelyi biztonság és 
munkakörülmények, elviekben mind alkalmazandók minden munkavállalóra, tekintet nélkül azok 
nemzetiségére. Ugyanez érvényes az Európai Unió Alapjogi Chartájának legtöbb cikkére. 
13 COM(2004) 412; COM(2002) 703. 
HU 11 HU 
szakképzettség / munkakör / szektor alapján adatbázisokat létrehozni a lehetséges migránsok 
számára (kompetenciaportfólió); megkönnyíteni a pénzküldemények átutalását; kompenzálni 
a harmadik országokat az Európai Unióba költöző migránsokkal kapcsolatos oktatási 
költségeik tekintetében. Ezen kívül felmerül az a lehetőség is, hogy egyes harmadik országok 
preferenciát élvezhetnek-e állampolgáraik befogadása esetén, egy megerősített 
együttműködési egyezmény keretében. 
Továbbá, ahogyan arra rávilágítottunk a migrációról és integrációról szóló első éves 
jelentésben, az Uniónak továbbra is erőfeszítéseket kell tennie annak érdekében, hogy 
elősegítse a jelen és jövőbeni bevándorlók jobb integrációját a munkaerőpiacon és befogadó 
társadalmukban egyaránt. Az újonnan érkezett bevándorlók számára szervezett bevezető 
programok egyre nagyobb teret nyernek minden tagállamban (főként nyelvoktatás, 
állampolgári ismeretek oktatása, tájékoztatás a befogadó ország alapvető normáiról és 
értékrendjéről) . 
• Milyen típusú kísérőintézkedéseket kell tervezni az Unióban és a származási országokban 
annak érdekében, hogy elősegítsük a gazdasági migránsok befogadását és integrációját? 
• Az uniós fejlesztési politikákkal összhangban mit tehetne az Európai Unió annak 
érdekében, hogy elősegítse az agyáramlást és kezelje az agyelszívás esetleges ellentétes 
hatásait ? 
• A fejlődő országokat kárpótolni kell-e (ki és hogyan) azért a befektetésért, amelyet ők az 
Unióba távozó emberi tőkére fordítottak? Hogyan lehet korlátozni a negatív hatásokat? 
• Kötelezettséget kell-e vállalniuk a befogadó és származási országoknak azért, hogy 
biztosítsák az ideiglenes gazdasági migránsok visszatérését? Ha igen, milyen feltételekkel? 
• A visszatérést hogyan lehet kezelni, hogy a befogadó és származási ország egyaránt 
hasznosuljon belőle? 
• A befogadást illetően egyes harmadik országok élvezhetnek-e preferenciát és hogyan? 
• Ezen preferenciákat köthetjük-e speciális keretekhez, mint az Európai Szomszédsági 
Politika és az előcsatlakozási stratégiák? 
3. KONKLÚZIÓ 
A Bizottság úgy véli, hogy a gazdasági migránsok befogadása a sarokköve bármely 
bevándorlási politikának, és ezért szükségszerű azt uniós szinten megfogalmazni, egy 
összefogott közösségi bevándorlási politika folyamatos kialakításának kontextusában. Jelen 
Zöld Könyvben a Bizottság megpróbálta felvázolni a kockán forgó főbb témákat, és 
különböző javaslatokat mutatott be, amelyek a közös uniós keretrendszer részét képezhetik. 
Ennek a rendszernek áttekinhetőnek, bürokráciamentesnek és teljesen működőképesnek kell 
lennie. Úgy kell működnie, hogy figyelembe vegye minden érintett fél érdekét: a migránsokét, 
a származási és a befogadó országok érdekeit is. Amikor az Unió és tagállamai felerősítik a 
gazdasági migránsok vonzására és befogadásuk megkönnyítésére vonatkozó politikájukat, 
különös figyelmet kell fordítaniuk arra, hogy a származási országból történő ilyen mértékű 
kiáramlásnak milyen negatív következményei lehetnek. 
HU 12 HU 
Ezen Zöld Könyv elsődleges célja, hogy válaszokra serkentsen és széles vitát indítson minden 
releváns érintett részvételével. A Tanács, az Európai Parlament, az Európai Gazdasági és 
Szociális Bizottság, a Régiók Bizottsága, a nemzeti, regionális és helyi hatóságok, a szociális 
partnerek (beleértve a munkaadói szervezeteket és szakszervezeteket), civil szervezetek, 
harmadik országbeli partnerek, az egyetemi körök és egyéb civil szerveződések, valamint 
magánszemélyek hozzájárulhatnak véleményükkel. 2005 végéig, ahogyan az a Hágai Program 
célkitűzései között szerepel, az átfogó konzultációs folyamat lezárása után a Bizottság be fog 
mutatni egy politikatervezetet a jogszerű migrációra vonatkozóan, amely tartalmazni fogja a 
befogadási eljárásokat is. 
A gazdasági migrációról szóló 2005-ös nyilvános tárgyalás előkészítése érdekében a 
Bizottság felkér minden érdekelt felet, hogy írásos véleményét 2005. április 15-ig juttassa el 
az alábbi címre: 
The Director General 
Directorate General Justice, Freedom and Security 
European Commission 
B-1049 Brussels 
jls-economic-migration@cec.eu.int 
HU 13 HU 
MELLÉKLET 
BIBLIOGRAPHY 
A. Legislative instruments and proposals: 
(1) Council Directive 2003/86/EC of 22 September 2003 on the right to family 
reunification (applicable as of 3 October 2005); 
(2) Council Directive 2003/109/EC of 25 November 2003 concerning the status of third-
country nationals who are long-term residents (applicable as of 26 January 2006); 
(3) Proposal for a Council Directive on the conditions of admission of third-country 
nationals for the purpose of studies, pupil exchange, unremunerated training or 
voluntary service - COM(2002) 548; political agreement reached in March 2004; 
(4) Proposal for a Council Directive on a specific admission procedure for third country 
researchers - COM(2004) 178; 
(5) Proposal for a Council Directive on the conditions of entry and residence of third-
country nationals for the purpose of paid employment and self-employed economic 
activities - COM(2001) 386; 
(6) Council Regulation (EEC) No 1612/68 on freedom of movement for workers (in 
particular, article 19(2) for the “Community preference”); 
(7) Council Resolution of 20 June 1994 on limitations on admission of third-country 
nationals to the territory of the Member States for employment; 
(8) Council Directive 2000/43/EC of 29 June 2000 implementing the principle of equal 
treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin; 
(9) Council Directive 2000/78/EC of 27 November 2000 establishing a general framework 
for equal treatment in employment and occupation; 
(10) Council Regulation (EC) No 859/2003 of 14 May 2003 extending the provisions of 
Regulation (EEC) No 1408/71 and Regulation (EEC) No 574/72 to nationals of third 
countries who are not already covered by those provisions solely on the ground of 
their nationality. 
B. Commission Communications: 
(1) Communication from the Commission "Study on the links between legal and illegal 
immigration” - COM (2004) 412 final; 
(2) First Annual Report on Migration and Integration - COM(2004) 508 final; 
(3) Communication from the Commission on immigration, integration and employment -
COM(2003) 336 final; 
(4) Communication from the Commission on integrating migration issues in the EU's 
relations with third countries - COM(2002) 703 final. 
HU 14 HU 
C. Studies: 
(1) Studies on labour migration, Migration Research Group, Hamburg Institute for 
International Economics (HWWA), Germany; papers prepared for the European 
Commission, DG Employment and Social Affairs, June 2004, available at: 
http://europa.eu.int/comm/employment_social/employment_analysis/immigr_new_stu 
d_en.htm. The papers examine best practice regarding recruitment of labour migrants, 
projecting future labour needs and labour market integration in the European countries 
as well as in other industrialised countries. They were prepared by experts from the 
MRG, in cooperation with the Migration Policy Institute, Washington DC. 
(2) Admission of third-country nationals for paid employment or self-employed activity, 
European Commission, Directorate General for Justice and Home Affairs, 2001, ISBN 
92-894-1689-0. The study, undertaken by Ecotec Research and Consulting Limited 
between November 1999 and May 2000, analysed and compared the legal and 
administrative frameworks in the EU-15 concerning the admission of third-country 
nationals to the EU Member States for the purposes of paid employment and self-
employment. 
HU 15 HU