[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 24.1.2007

COM(2006) 820 végleges

2007/0013 (COD)

Javaslat

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE

a repülőtéri illetékekről

(előterjesztő: a Bizottság) {SEC(2006) 1688}{SEC(2006) 1689}

INDOKOLÁS

A JAVASLAT HÁTTERE |

Általános háttér A repülőtéri infrastruktúra díjszabásait jelenleg nemzeti szinten szabályozzák nem mindig jogos rendszerek formájában, és az erre vonatkozó tájékoztatás nem feltétlenül megfelelő. Nem minden uniós repülőtér lép kapcsolatba az utasokkal a díjak meghatározása vagy a díjszabási rendszer módosítása előtt. A repülőtér használóit általában nem értesítik a repülőtereket érintő jövőbeni beruházásokról és azok szükségességéről. Az EU légi fuvarozói erősen konjunkturális gazdasági környezetben működnek, a nemzetközi verseny egyre nagyobb, és gyakran olyan külső kihívásokkal kell megbirkózniuk, mint a nemzetközi egészségügyi válságok, a változó üzemanyagárak vagy a biztonsággal kapcsolatos aggodalmak A légiközlekedési ellátási lánc egészének a lehető legversenyképesebbé kell válnia az EU teljes gazdaságának folyamatos versenyképessége érdekében. A repülőtéri illetékek fontos elemét jelentik e láncnak, mivel az EU főbb légifuvarozói működési költségének 4–8 %-át teszik ki[1]. Az EU repülőtereinek nagy része továbbra is köztulajdonban van, ezért a hatóságok a lehető legnagyobb nyereséget kívánják elérni az üzemeltetésükből. Ugyanakkor a magántulajdonban lévő uniós repülőterek száma egyre emelkedik, és az érdekelt feleknek szintén az az érdekük, hogy minél jövedelmezőbbé tegyék őket, és adott esetben erre sarkallják a hatóságokat is. A hatóságoknak az is érdekében áll, hogy megkönnyítsék a privatizáció előtt álló repülőtereken az illetékek növekedését, és ezzel kedvező bevételeket idézhessenek elő egy-egy repülőtér magánbefektetőknek történő értékesítéséből. Itt az ICAO „Repülőtéri és léginavigáció-szolgáltatási illetékekre vonatkozó politika” c. dokumentumára[2] hivatkozunk. Az ebben foglalt ajánlások elismerik a repülőterek olyan elemeket tartalmazó gazdasági szabályozásának szükségességét, mint a megkülönböztetésmentesség az illetékek alkalmazásában, az átláthatóság és a konzultáció biztosítása, illetve a minőségi szabványok kialakítása és felülvizsgálata[3]. A javaslat ezt a politikai irányvonalat képviseli. |

A javaslat által érintett területet szabályozó hatályos rendelkezések A javaslat tárgykörében jelenleg nincs hatályos rendelkezés. |

Összhang az Unió polgári repülési politikájával és egyéb célkitűzéseivel A Tanács által 1992-ben elfogadott harmadik csomag a légiközlekedési piachoz jutás liberalizációjának végső szakaszát jelentette. Későbbi kezdeményezések célja az olyan kapcsolódó tevékenységek szabályozása és liberalizációja volt, mint a földi kiszolgáló szolgáltatások, a résidőkiosztás vagy a számítógépes foglalási rendszer biztosítása. A Közösség a repülés védelmének és biztonságának területén is elfogadott jogszabályokat, valamint az egységes égboltot létrehozó jogalkotási intézkedéseken keresztül a légiforgalom-irányítás kérdésével is foglalkozott. Ez a javaslat egy olyan széles körű kezdeményezés része, amelynek középpontjában a repülőterek állnak, és amely a hatékony repülőtér-üzemeltetést, illetve a szűkös kapacitás optimális felhasználását kívánja elősegíteni. Ez a kezdeményezés összhangban áll a lisszaboni stratégia fő célkitűzésével, hogy az EU a dinamikus ágazatokat célzó versenyképes gazdaság maradjon. |

KONZULTÁCIÓ AZ ÉRDEKELT FELEKKEL ÉS HATÁSVIZSGÁLAT |

Az érdekelt felekkel folytatott konzultáció |

A konzultáció módszerei, a főbb célágazatok és a válaszadók általános bemutatása A 2006. április 7-i meghallgatások során a Bizottság konzultált a légiközlekedési iparban érdekelt összes féllel a repülőtéri illetékeket érintő közösségi jogalkotás különböző lehetőségeit illetően. A Bizottság egyes érdekeltekkel kétoldalú eszmecserét is folytatott. |

A válaszok összefoglalása és figyelembevételük módja A légi fuvarozók és a repülőterek megértik az EU-szintű repülőtéri illeték szabályozásának szükségét, de eltérő nézeteket vallanak a megvalósítást illetően. A légi fuvarozók véleménye szerint a jogalkotás a független nemzeti szabályozások biztosítása végett szükséges, a repülőtéri illetékeknek összhangban kell állniuk az ICAO elveivel és költséghatékonynak kell lenniük, továbbá rendszeres konzultációra van szükség. A diszkont légitársaságok és repülőterek kisebb szükségét látják a közösségi jogalkotásnak, mivel a másodlagos repülőterek miatt növekvő verseny a repülőtéri illetékek csökkenéséhez vezet. Ez a kezdeményezés a fent bemutatott álláspontok közötti egyensúlyt kívánja elérni. |

A szakvélemények összegyűjtése és felhasználása |

Az érintett tudományos vagy szakterületek Elvégezték e kezdeményezés hatásának mennyiségi és minőségi elemzését a választott megközelítés értékelése céljából. A tanulmányt az Ecorys végezte el. |

Alkalmazott módszer A tanácsadó minőségi elemzést végzett a javasolt lehetőségek hatásainak vonatkozásában. |

A konzultációba bevont főbb szervezetek/szakértők Minden érdekelt szervezettel, továbbá egyes légi fuvarozókkal és tizennyolc tagállam egyes repülőtereivel konzultáltak. A közlekedési eszközöket használókkal és a fogyasztókkal társulásaikon keresztül szintén konzultáltak. |

A beérkezett és felhasznált vélemények összefoglalása Nem merült fel olyan súlyos kockázat lehetősége, amely visszafordíthatatlan következményekkel járhatna. |

A végkövetkeztetés szerint a tanulmány alapját szolgáló négy megvizsgált politikai lehetőség közül az általános elveket magában foglaló általános keret (azaz a 3. lehetőség) végrehajtásának sikere a legvalószínűbb; ez eredményezheti a legjobb változást a repülőtéri illetékek megállapítási módjának, illetve a repülőterek egymás közötti és a légi fuvarozókkal fenntartott viszonyának szempontjából. |

A szakértői vélemény nyilvánosságát biztosító eszközök Az Ecorys által elvégzett tanulmány összefoglalója a DG TREN honlapján olvasható[4]. |

Hatásvizsgálat A Bizottság hatásvizsgálatot[5] végzett. A lent említett politikai lehetőségeket vették számításba. Az első lehetőség, az „EU-fellépés elmaradása” viszonyítási pontként szolgált: ehhez hasonlították a többi politikai forgatókönyvet. A második lehetőség forgatókönyve szerint a légiközlekedési ipar szereplői kialakítják és elfogadják az önkéntes, EU-szintű önszabályozási intézkedéseket az egyes felek (így a légi fuvarozók és a repülőterek) problémáinak megoldására, amelyek okai a felek közötti egyetértés és közös értelmezés hiánya a viták legfontosabb pontjainak megoldhatósága tekintetében. A harmadik lehetőség közösségi jogi aktus bevezetése, amely általános keretet biztosít annak megszabásával, hogy a repülőtéri illetékek nemzeti szinten történő meghatározási módja bizonyos számú közös alapelvet tükröz; a repülőtér-üzemeltetőknek ezeket be kell tartaniuk. Az utolsó lehetőség olyan EU-s jogi keret bevezetésére vonatkozott, amely az egész EU-ban egységesen alkalmazott szabályozási rendszer alapján meghatározott és felszámított repülőtéri illetékeket szabna meg egyetlen, a jövőben meghatározandó számítási módszer használatával. |

A JAVASLAT JOGI ELEMEI |

A javasolt fellépés összefoglalása A javaslat bizonyos számú alapelvet tartalmaz; a repülőtér-üzemeltetőknek ezeket be kell tartaniuk a repülőtéri illetékeik meghatározásakor. A megkülönböztetés tilalma: A díjszabási rendszer nem tehet különbséget légi fuvarozók vagy utasok között. Ezenfelül a bánásmódbeli különbségeknek a létesítmények valós költségeivel és a nyújtott szolgáltatással kell összefüggniük. Konzultáció és megoldáskeresés: A repülőtér-irányító szervezet és a repülőtéren működő légi fuvarozók vagy képviseleti szervezeteik nem csak akkor kezdeményeznek párbeszédet a repülőtéren alkalmazandó díjszabási rendszerről, ha a rendszert módosítják, hanem akkor is, amikor az egyes illetékek szintjét megállapítják. E követelmény célja, hogy a két fél rendszeresen megossza egymással az illetékek szintjével és minden olyan tényezővel vagy szabályozási követelménnyel kapcsolatos véleményét, amely hatást gyakorolhat a követelmények meghatározására. Átláthatóság: A javasolt irányelv nem tartalmaz az egyes tagállamokban alkalmazandó illetékek számítási módjával kapcsolatos előírásokat. A Bizottság tisztában van a különböző tagállamokban létező repülőtéri szabályozások nagyfokú különbségeivel, ugyanakkor az üzemeltetőknek ésszerű mennyiségű információt kell szolgáltatniuk a légi fuvarozóknak a repülőterek és a légi fuvarozók közötti konzultációs folyamat hasznossága érdekében. Ennek céljából az irányelv meghatározza azon információkat, amelyeket a repülőtér-irányító szervnek rendszeresen biztosítania kell. A légi fuvarozóknak ugyanakkor a forgalomra, a tervezett flottahasználatukra, valamint a jelenlegi és jövőbeli különleges igényeikre vonatkozó elképzeléseikkel kapcsolatos összes információt át kell adniuk a repülőtér számára annak érdekében, hogy a repülőtér-irányító szerv a lehető legmegfelelőbben használhassa fel anyagi eszközeit és élhessen a kapacitásával. Minőségi szabványok: A légitársaságok működésének és a repülőterek szolgáltatásának gyenge minősége különösen az indulás és a csatlakozás esetében csökkenti a repülőtérrendszer hatékonyságát. A beszállásból fakadó késések és az azokból származó esetleges résidőveszteségek viszonylag komoly következménnyel járnak különösen a repülőtéri csúcsforgalom óráiban. Ezért mindkét fél érdekében áll, hogy olyan megállapodás szülessen közöttük, amely biztosítja a szolgáltatás minőségét a repülőtéren. Bármely fél számára lehetőséget kell biztosítani arra, hogy a megállapodás elmaradása esetében független szabályozó hatóság közbeavatkozását igényelhesse. Különböző illetékek: Az illetékeket egységes kritériumok alapján állapítják meg. Nem ez vonatkozik az utasok illetékére, amely a terminál használatával áll összefüggésben. A repülőtér termináljai különbözhetnek egymástól, ezért a különböző terminálok szolgáltatási szintje és minősége eltérő lehet: a minőségbeli különbségek, a terminálok kora és elhasználtsága szintén különbségtétel alapja lehet a repülőtér használói által a repülőtér részére fizetett különböző illetékszintek megállapításakor. Szükséges annak biztosítása, hogy elvben minden légi fuvarozó, amely csökkentett költségek mellett kíván a terminálra vagy annak szolgáltatásaihoz jutni, megkülönböztetésmentes alapon tehesse azt. Biztonsági díjak: A polgári légi közlekedés biztonsága területén közös szabályok létrehozásáról szóló 2320/2002/EK rendelet[6], illetve egy sor, a közös alapkövetelmények végrehajtása érdekében különösebb intézkedéseket meghatározó végrehajtási rendelet erősítette meg a légi utasok és rakományok védelmét a légi közlekedés elleni jogellenes beavatkozások ellen. A biztonsági intézkedések finanszírozásával e jogszabály nem foglalkozik. Jelenleg négy alapmechanizmus szolgál az európai repülésbiztonsági tevékenységek finanszírozására: Finanszírozás 1) légiközlekedés-biztonsági adók; 2) biztonsági pótdíjak vagy illetékek; 3) repülőtér-védelmi illetékek; vagy kisebb mértékben 4) állami támogatások formájában. Mivel az EU egyes repülőterei biztonságszolgáltatási díjakat számolnak fel, e határozatnak ki kell terjednie a kérdésre különösen amiatt, hogy a repülőterek közötti jelentős különbségek annak vonatkozásában, hogy e biztonsági költségek mennyiben érintik a repülőtér használóit, torzíthatják a versenyt. Szabályozó hatóság: A légiközlekedési iparág különböző érdekeket képviselő fő partnerei (repülőterek és légi fuvarozók) részéről követendő alapelveket tartalmazó irányelvtervezetet tagállami szinten pontosan kell alkalmazni és betartásához ragaszkodni kell. Az összes tagállamban létrehozott, az irányelv pontos alkalmazásának biztosításával megbízott hatóság megfelelő garancia az előírások betartatására. |

Jogalap Az irányelvtervezet az Európai Közösséget létrehozó szerződés 80. cikkének (2) bekezdésén alapul. |

A szubszidiaritás elve Mivel a Közösség nem rendelkezik kizárólagos hatáskörrel a javaslatot illetően, figyelembe kell venni a szubszidiaritás elvét. |

A javaslat célkitűzéseit a tagállamok nem tudják kielégítő mértékben megvalósítani a következő ok(ok) miatt: |

Az egyes tagállamok azért nem tudják kielégítő mértékben betartani a javaslatban foglalt célkitűzéseket, mert az egyes repülőtereken a repülőtéri illetékrendszereket és a repülőtéri illetékek meghatározását nem egységes módon szabályozzák az EU-ban. Továbbra is eltérő díjszabási rendszerek vannak érvényben a tagállamokban. Ez a helyzet egyaránt gátolja mind a repülőterek, mind a légi fuvarozók tisztességes versenyének kialakulását. |

A javaslat célkitűzéseit a következő okok miatt lehet közösségi fellépéssel hatékonyabban megvalósítani: |

A repülőtéri illetékekre vonatkozó közös alapszabályok EU-n keresztüli alkalmazása tisztességes versenyfeltételeket biztosít a légiközlekedési partnerek között a repülőtéri infrastruktúra használatbavételi körülményeinek meghatározásakor. |

Eltérő díjszabási rendszerek vannak érvényben a tagállamokban. Nem mindegyik rendszernek képezik részét alapvető, a repülőtéri illetékek meghatározásakor egységesen alkalmazott szabályok, és az illetékek kiszámítási módjai is eltérőek. A javasolt irányelv célja az egységes alkalmazás. |

A javaslat a tagállamok és/vagy a repülőtér-üzemeltetők által a repülőtéri illetékek kialakításakor betartandó lehető legkevesebb alapvető szabály meghatározására korlátozódik. A javasolt irányelv nem ír elő különös díjszabási rendszert. E rendszer kialakítása a tagállamok feladata marad. |

A javaslat ezért megfelel a szubszidiaritás elvének. |

Az arányosság elve A javaslat a következő okokból tesz eleget az arányosság elvének. |

A javasolt irányelv változatlanul hagyja a nemzeti szinten meghatározandó repülőtéri illetékek alapvető keretének kialakítására vonatkozó hatáskört, és kellő rugalmasságot biztosít a repülőtereknek az illetékeik mértékének megszabásában. Az irányelv biztosítja, hogy a repülőtér használói az illetékek nyilvánvalóbb indoklásához jussanak. |

A szabályozási keret meghatározásában résztvevő tagállamok és regionális hatóságok adminisztratív terhei olyan mértékben korlátozottak, amennyiben jelenlegi jogszabályaikat az irányelvhez kell igazítaniuk, ha nem állnak összhangban az irányelvben meghatározott alapelvekkel. |

Eszközök kiválasztása |

Javasolt eszköz: irányelv. |

Egyéb eszközök a következő ok(ok) miatt nem lennének megfelelőek: Az irányelv a legmegfelelőbb eszköz a repülőtéri illetékek szabályozására, mivel a repülőtér-üzemeltető számára az illetékei alkalmazásakor és beszedésekor betartandó egyértelmű és alapvető elveket határoz meg a repülőtéri illetékek tekintetében. Az irányelv tagállami nemzeti jogba való átültetése lehetővé teszi a tagállam számára, hogy az irányelv rendelkezései teljes alkalmazásának feltétele mellett a nemzeti jogalkotásában számításba vegye a repülőtereire vonatkozó különleges helyzetet. |

KÖLTSÉGVETÉSI VONATKOZÁSOK |

A javaslat nincs hatással a Közösség költségvetésére. |

TOVÁBBI INFORMÁCIÓK |

Megfelelési táblázat A tagállamok az irányelvet átültető nemzeti rendelkezések szövegét, valamint a rendelkezések és az ezen irányelv közötti megfelelést bemutató táblázatot kötelesek eljuttatni a Bizottsághoz. |

Európai Gazdasági Térség A javasolt jogi aktus érinti az EGT-t, ezért ki kell terjeszteni az Európai Gazdasági Térségre. |

1. 2007/0013 (COD)

Javaslat

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE

a repülőtéri illetékekről (EGT vonatkozású szöveg)

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA,

tekintettel az Európai Közösséget létrehozó szerződésre és különösen annak 80. cikke (2) bekezdésére,

tekintettel a Bizottság javaslatára[7],

tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[8],

tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére[9],

a Szerződés 251. cikkében[10] megállapított eljárással összhangban,

mivel:

(1) A repülőterek fő feladata és kereskedelmi tevékenysége a légi járművek– valamint az utasok és a rakományok – ellátása és kezelése a leszállástól a felszállásig, lehetővé téve, hogy a légi fuvarozók biztosítsák légiközlekedési szolgáltatásaikat. Ennek céljából a repülőterek a légi járművek működéséhez, illetve az utasok és a rakomány irányításához kapcsolódó bizonyos mennyiségű létesítményt és szolgáltatást nyújtanak, amelyek költségeit repülőtéri illetékeken keresztül fedezik.

(2) A repülőtéri illetékek alapvető összetevőit és kialakításuk módját szabályozó egységes keret felállítása szükséges, mivel annak hiányában a repülőtér-irányító szerv és a repülőtér használói közötti kapcsolatra vonatkozó követelmények betartása nem biztosított.

(3) Az irányelvet a Közösség területén elhelyezkedő, bizonyos méretet meghaladó repülőterekre kell alkalmazni; a kis repülőterek irányítása és finanszírozása nem igényli közösségi keretrendszer alkalmazását.

(4) Egyrészt a 2006. december 6-i 1794/2006/EK bizottsági rendelet, másrészt pedig az 1996. október 15-i 96/67/EK tanácsi irányelv már foglalkozott a léginavigációs szolgáltatások tekintetében a díjak beszedésének, illetve a földi kiszolgálásnak a kérdésével.

(5) A repülőtéri illetékeknek megkülönböztetésmenteseknek kell lenniük. Rendszeres és kötelező konzultációs eljárást kell foganatosítani a repülőtér-irányító szervek és a repülőtér használói között annak lehetőségével, hogy bármely fél független szabályozó hatósághoz fordulhasson, amennyiben a repülőtér használói szembeszállnak egy, a repülőtéri illetékekkel vagy a díjszabási rendszer módosításával kapcsolatos döntéssel.

(6) Minden tagállamban független szabályozó hatóságot kell létrehozni döntések pártatlanságának és az irányelv pontos és hatékony alkalmazásának biztosítására. A hatóságnak rendelkeznie kell a feladatai ellátásához szükséges minden erőforrással a személyi állomány, a szakértelem és a pénzügyi eszközök tekintetében.

(7) Alapvető fontosságú a repülőtér használói számára, hogy rendszeres tájékoztatást kapjanak a repülőtér-irányító szervtől a repülőtéri illetékek kiszámítási módjáról és alapjáról. Ez az átláthatóság lehetővé teszi, hogy a légi fuvarozók megismerhessék a repülőterek költségeit és beruházásaik termelékenységét Ahhoz, hogy egy repülőtér-irányító szerv a jövőbeni beruházásai tekintetében megfelelően felmérhesse a szükségleteket, arra kell kötelezni a repülőtér használóit, hogy időközönként megosszák a repülőtér-irányító szervvel a működési előrejelzéseiket, a fejlesztési terveiket, csakúgy mint különleges igényeiket és kívánságaikat.

(8) A repülőtereknek tájékoztatniuk kell a repülőtér-használókat a főbb infrastrukturális tervekről, mivel ezek jelentős hatást gyakorolhatnak a repülőtéri illetékek mértékére. Ilyen információkat azért kell biztosítani, hogy nyomon követhetők legyenek az infrastruktúra-költségek, és hogy az érintett repülőtereken megfelelő és költséghatékony létesítmények épülhessenek.

(9) A légiközlekedési szolgáltatásokat alacsony költségek mellett biztosító légi fuvarozók megjelenése miatt az ilyen fuvarozókat kiszolgáló repülőtereknek lehetőséget kell biztosítani arra, hogy az infrastruktúrának és/vagy a szolgáltatás szintjének megfelelő illetékeket alkalmazzanak, mivel a légi fuvarozók jogos érdekében áll olyan szolgáltatások elvárása a repülőtértől, amelyek ára összhangban áll az minőségével. Ugyanakkor az ilyen alacsonyabb infrastruktúra- vagy szolgáltatás-szinthez való hozzáférés lehetőségét megkülönböztetésmentesen fenn kell tartani minden olyan légi fuvarozó számára, amely élni kíván vele. Amennyiben a kereslet meghaladja a kínálat mértékét, a hozzáférést a repülőtér-irányító szerv által kialakított objektív és megkülönböztetésmentes kritériumok alapján kell meghatározni.

(10) Mivel a Közösségen belül eltérőek a biztonsági költségek fedezéséhez szükséges díjak kiszámítási és beszedési módjai, egységesíteni kell a biztonsági illetékek kiszabásának alapját azokon a közösségi repülőtereken, ahol a biztonsági költségek a repülőtéri illetékben jelennek meg. E repülőtereken az illetéknek a biztonsági költséghez kell kapcsolódnia, számításba véve e költségek bárminemű közfinanszírozását is.

(11) A repülőtér használóinak a szolgáltatás minimális szintjében kell részesülniük az általuk kifizetett illetékekért cserébe. Ennek biztosítására a szolgáltatás szintje a repülőtér-irányító szerv és a repülőtér használóit képviselő szervezetek közötti megállapodás tárgyát képezi; a megállapodást rendszeres időközönként meg kell kötni.

(12) Az irányelv nem sérti a Szerződés rendelkezéseinek, és különösen a 81. és a 89. cikkének alkalmazását.

(13) Mivel az intézkedés célját a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, mert szintjükön a repülőtéri illetékrendszer nem állítható fel egységes módon az egész Közösségre kiterjedően, így az intézkedés terjedelme és hatásai miatt az közösségi szinten jobban megvalósítható, a Közösség a Szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően intézkedéseket fogadhat el. A cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ezen irányelv nem lépi túl az említett célkitűzések eléréséhez szükséges mértéket,

ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:

1. cikk

Tárgy

1. Ezen irányelv meghatározza a közösségi repülőtereken felszámítandó repülőtéri illetékekre vonatkozó közös alapelveket.

2. Az irányelv alkalmazandó minden, a Szerződés rendelkezéseinek tárgyát képező területen elhelyezkedő, kereskedelmi forgalomban részt vevő olyan repülőtérre, amelynek éves forgalma meghaladja az egymilliós utas- vagy a 25 000 tonnás rakományforgalmat.

Ez az irányelv a léginavigációs szolgáltatások közös díjszámítási rendszerének létrehozásáról szóló 1794/2006/EK bizottsági rendelettel[11] összhangban nem alkalmazandó az útvonalszolgálatért és a terminál léginavigációs szolgáltatásaiért járó díjazásra, sem pedig a közösségi repülőterek földi kiszolgálási piacára való bejutásról szóló 96/67/EK tanácsi irányelv[12] mellékletében említett földi kiszolgálásért járó díjazásra.

Ezen irányelv nem sérti a tagállamok azon jogát, hogy olyan kiegészítő szabályozó intézkedéseket alkalmazzanak, amelyek nem összeegyeztethetetlenek ezen irányelvvel vagy a közösségi jog más idevágó rendelkezéseivel a területén felállított bármely repülőtér-irányító szerv tekintetében. Ebbe különösen beletartozik a versenyjogon alapuló díjszabási rendszerhez és/vagy az illetékek szintjéhez való hozzájárulás.

2. cikk

Fogalommeghatározások

Ezen irányelv alkalmazásában:

2. „repülőtér”: minden olyan terület, amelyet kifejezetten repülőgépek leszállásához, felszállásához és manőverezéséhez alakítottak ki, beleértve azon kapcsolódó létesítményeket, amelyekre a fenti műveletek esetében a repülőgépek forgalma és kiszolgálása során szükség lehet, valamint a kereskedelmi légi közlekedés kiszolgálásához szükséges létesítményeket is;

3. „repülőtér-irányító szervezet”: az a testület, amelynek a nemzeti jogszabályok és szabályzatok értelmében a feladata más tevékenységekkel együtt vagy csak kizárólag a repülőterek infrastruktúrájának igazgatása és kezelése, valamint az adott repülőtéren jelen lévő különböző szereplők tevékenységének összehangolása és ellenőrzése;

4. „a repülőtér használója": az a természetes vagy jogi személy, aki vagy amely utasokat, postai küldeményeket és/vagy árukat szállít légi úton az adott repülőtérre, illetve az adott repülőtérről;

5. „repülőtéri illeték”: a repülőtér használója és/vagy a légi utasok által a repülőtér-irányító szerv javára fizetett járulék a kizárólag a repülőtér-irányító szerv által szolgáltatott létesítményekre és szolgáltatásokra, valamint a légi jármű leszállására, felszállására, világítására és parkolására, illetve az utasok és a rakomány kezelésére fordított költségek egészének vagy részének fedezésére;

6. „biztonsági illeték”: járulék, melynek különleges célja a polgári repülés ellen végrehajtott jogellenes beavatkozások elleni védelmet célzó biztonsági intézkedések teljes vagy részköltségének fedezése.

3. cikk

A megkülönböztetés tilalma

A tagállamoknak biztosítják, hogy a repülőtéri illetékek ne tegyenek különbségek a repülőtér használói vagy a légi utasok között.

4. cikk

Konzultáció és megoldáskeresés

1. A tagállamok a repülőtéri illetékrendszer és az illetékek szintjének tekintetében minden repülőtéren biztosítják a repülőtér-irányító szerv és a repülőtér használói vagy azok képviselői közötti kötelező és rendszeres konzultációs eljárást. A konzultációt évente legalább egyszer meg kell tartani.

2. A tagállamok ahol csak lehet, biztosítják, hogy a repülőtéri illetékrendszert vagy az illetékek szintjét érintő változások a repülőtér-irányító szerv és a repülőtér használói között létrejött megegyezéssel valósuljanak meg. Ennek céljából a repülőtér-irányító szerv minden, a repülőtér illetékrendszerét vagy a repülőtéri illetékek szintjét érintő módosításokra vonatkozó javaslatot a javasolt változtatások indoklásával együtt azok hatályba lépése előtt legalább négy hónappal átnyújtja a repülőtér használóinak. A repülőtér-irányító szerv a repülőtér bármely használójának kérésére konzultációt folytat a repülőtér használóival a javasolt változtatások kapcsán, és véleményüket a végső döntéshozatal előtt számításba veszi. A repülőtér-irányító szerv a végső döntését a hatálybalépés előtt legalább két hónappal közzéteszi. A repülőtér-irányító szerv a repülőtér használóinak tekintetében megindokolja döntését abban az esetben, ha a javasolt változtatások kapcsán nem születik megállapodás a repülőtér-irányító szerv és a repülőtér használói között.

3. A tagállamok biztosítják, hogy amennyiben nézeteltérés merül fel a repülőtéri illetékekre vonatkozó döntés kapcsán, bármely fél kérhesse a független szabályozó hatóság közbelépését, amely megvizsgálja a repülőtéri illetékrendszert vagy a repülőtéri illetékek szintjét érintő módosítások indoklását.

5. cikk

Átláthatóság

1. A tagállamok biztosítják, hogy a repülőtér-irányító szerv évente legalább egyszer eljuttassa a repülőtér használóihoz, azok képviselőihez vagy társulásaihoz a repülőtéren felszámított összes díj szintjének meghatározását szolgáló összetevőkre vonatkozó információkat. Ezen információk között legalább a következők szerepelnek:

a) a felszámított díjakért cserébe nyújtott különböző szolgáltatások és infrastruktúra jegyzéke;

b) az illetékek kiszámításának módja;

c) a repülőtér teljes költségének szerkezete;

d) a repülőtéren szedett illetékek egyes kategóriáiba tartozó bevételek és költségek;

e) az illetékek beszedésére jogosító szolgáltatásokra fordított munkaerő teljes létszáma;

f) a repülőtér helyzetének előrejelzései az illetékek, a forgalomnövekedés és bármely javasolt beruházás tekintetében;

g) a repülőtér infrastruktúrájának és berendezésének használata egy adott időszak során;

h) a beruházások termelékenysége a repülőtér kapacitására és a nyújtott szolgáltatások minőségére gyakorolt hatás tekintetében.

2. A tagállamok biztosítják, hogy a repülőtér használói rendszeresen átadják különösen a következő információkat a repülőtér-irányító szervnek:

a) előrejelzések a forgalom tekintetében;

b) előrejelzések a flottájuk összetételét és tervezett használatát illetően;

c) fejlesztési terveik az adott repülőtéren;

d) igényeik az adott repülőtéren.

3. Az e cikk alapján átnyújtott információk bizalmasnak tekintendők, és ennek megfelelően kezelendők.

6. cikk

Új infrastruktúra

A tagállamok biztosítják, hogy a repülőtér-irányító szerv konzultáljon a repülőtér használóival az új infrastrukturális projektek terveinek pontosítása előtt.

7. cikk

Minőségi előírások

1. Egy-egy repülőtér kiegyensúlyozott és hatékony működése céljából a tagállamok biztosítják, hogy a repülőtér-irányító szerv és a repülőtér használóit képviselő szervezet(ek) tárgyalásokat kezdeményezzenek a repülőtér terminálján vagy termináljain nyújtott szolgáltatások minőségére, illetve a repülőtér használóinak az 5. cikk (2) bekezdésében említett tervezett működését érintő információk pontosságára és időszerűségére vonatkozó szolgáltatói megállapodás megkötésének céljából, lehetővé téve ezáltal, hogy a repülőtér teljesíthesse kötelezettségeit. Ezt a megállapodást legalább kétévenként egyszer meg kell kötni, és értesíteni kell róla minden egyes tagállam független szabályozó hatóságát.

2. Amennyiben nem jön létre szolgáltatói megállapodás, a tagállamok biztosítják, hogy bármely fél kérhesse a független szabályozó hatóság közbelépését.

8. cikk

Illetékek megkülönböztetése

1. A tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket annak lehetővé tételére, hogy a repülőtér-irányító szerv különbséget tehessen egyes repülőtéri szolgáltatások, terminálok vagy terminálrészek minősége és használati köre között annak céljából, hogy testre szabott szolgáltatásokat biztosíthasson, vagy hogy egyes terminálokat vagy terminálrészeket különleges használatra fenntarthasson. A repülőtéri illetékek szintje differenciált lehet az adott szolgáltatások minőségétől és használati körétől függően.

2. A tagállamok biztosítják, hogy a repülőtér bármely használója, amely testre szabott szolgáltatásokra vagy a terminál vagy terminálrész különleges használatára tart igényt, hozzájusson e szolgáltatásokhoz, terminálhoz vagy terminálrészhez.

Amennyiben több használó tart igényt a testre szabott szolgáltatásokra és/vagy a terminál vagy terminálrész különleges használatára, mint amennyit a kapacitás megenged, megfelelő, objektív, átlátható és megkülönböztetésmentes kritériumok alapján kell meghatározni a hozzáférést.

9. cikk

Biztonsági illetékek

A biztonsági illetékeket kizárólag a biztonsági költségek fedezésére lehet használni. E költségeket a tagállamokban általánosan elfogadott számviteli és értékelési elvek alapján határozzák meg. Ugyanakkor a tagállamok különleges könyvelést biztosítanak a következőkre vonatkozóan:

- a biztonsági műveletekre szánt létesítmények és berendezések finanszírozási költségei, beleértve e létesítmények és berendezések valós értékcsökkenését;

- a biztonsági személyzet és a biztonsági műveletekre fordított kiadások;

- a hatóságok részéről biztonsági célokra előirányzott támogatások.

10. cikk

Független szabályozó hatóság

1. A tagállamok független szervet – mint nemzeti független szabályozó hatóságot – jelölnek ki és állítanak fel a meghozott intézkedések pontos alkalmazásának biztosítására az ezen irányelvnek való megfelelés és a 4. és 7. cikk szerint kijelölt feladatok elvégzése érdekében. Ez a szerv megegyezhet a tagállam által az 1. cikk (2) bekezdésében említett kiegészítő szabályozó intézkedések alkalmazásával – beleértve az illetékrendszer és/vagy az illetékek szintjének jóváhagyásával – megbízott jogalannyal, feltéve hogy megfelel a (2) bekezdésben előírt követelményekkel.

2. A tagállamok azzal biztosítják a független szabályozó hatóság függetlenségét, hogy jogilag megkülönböztetik és működésében függetlenítik minden repülőtér-irányító szervtől és légi fuvarozótól. Azok a tagállamok, amelyek tulajdonnal vagy ellenőrzéssel rendelkeznek egy repülőteret, repülőtér-irányító szervet vagy légi fuvarozót illetően, biztosítják a szabályozási feladatkör tényleges szerkezeti szétválasztását a tulajdonhoz vagy ellenőrzéshez kapcsolódó tevékenységektől. A tagállamok biztosítják, hogy a független szabályozó hatóság pártatlanul és átlátható módon gyakorolja hatáskörét.

3. A tagállamok közlik a Bizottsággal a független szabályozó hatóság nevét és címét, meghatározott feladatát és felelősségi körét, valamint a (2) bekezdésnek való megfelelés érdekében hozott intézkedéseket.

4. Amennyiben egy repülőtér-irányító szervnek vagy egy repülőtér használójának panasza van az ezen irányelv hatálya alá tartozó bármely kérdésben, panaszát a vitarendező hatóságként fellépő független szabályozó hatósághoz nyújthatja be, és az a panasz beérkezésétől számított két hónapon belül döntést hoz. A független szabályozó hatóságnak a döntéshozatal érdekében szükség esetén jogában áll felvilágosítást kérnie a felektől. A szabályozó hatóság döntései kötelező érvényűek.

5. A független szabályozó hatóság a tevékenységeivel kapcsolatos éves jelentést tesz közzé.

11. cikk

Jelentés és felülvizsgálat

1. A Bizottság ezen irányelv hatálybalépésétől számított legkésőbb négy éven belül jelentést, illetve adott esetben megfelelő javaslatot nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak ezen irányelv működését illetően.

2. A tagállamok és a Bizottság együttműködnek ezen irányelv alkalmazása során, különösen az (1) bekezdésben említett jelentéshez szükséges információgyűjtés tekintetében.

12. cikk

Végrehajtás

1. A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ennek az irányelvnek legkésőbb az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában történő kihirdetését követő 18 hónapon belül megfeleljenek. Erről haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.

A tagállamok e rendelkezések elfogadásakor hivatkoznak erre az irányelvre, vagy azokhoz hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást fűznek.

2. A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguknak azokat az alapvető rendelkezéseit, amelyeket az ezen irányelv által szabályozott területen fogadnak el.

13. cikk

Hatálybalépés

Ez az irányelv az Európai Közösségek Hivatalos Lapjában való kihirdetésének napján lép hatályba.

Ennek az irányelvnek a tagállamok a címzettjei.

Kelt Brüsszelben, […]-án/-én

az Európai Parlament részéről a Tanács részéről

az elnök az elnök

[1] Forrás: Európai Légitársaságok Szövetsége. E százalékarányt más működési költségek, így például az üzemanyag ára is befolyásolja. Az alacsony díjas légi fuvarozók magasabb repülőtéri illetékarányokat számolnak fel a teljes költségük részeként.

[2] Az ICAO politikája a repülőtéri és léginavigáció-szolgáltatási illetékek vonatkozásában, 7. kiadás, 2004.

[3] Az ICAO politikája a repülőtéri és léginavigáció-szolgáltatási illetékek vonatkozásában, 7. kiadás, 2004., 15. pont.

[4] http://ec.europa.eu/transport/air_portal/index_en.htm

[5] SEC(2006) 1688.

[6] HL L 355., 2002.12.30.

[7] HL C …

[8] HL C …

[9] HL C …

[10] HL C …

[11] A Bizottság 2006. december 6-i 1794/2006/EK rendelete (HL L 341., 2006.12.7.)

[12] A Tanács 1996. október 15-i 96/67/EK irányelve (HL L 272., 1996.10.25.)