A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK Első kétéves jelentés az uniós élelmezés- és táplálkozásbiztonsági kötelezettségvállalások végrehajtásáról /* COM/2014/0712 final */





Rövidítések listája „3K” || koordináció, komplementaritás és koherencia AGIR || Globális szövetség a Száhil öv rezilienciájáért AR4D || A fejlesztés érdekében végzett mezőgazdasági kutatás CAADP || átfogó afrikai mezőgazdasági fejlesztési program CFS || Világélelmezés-biztonsági Bizottság CGIAR || korábban a Nemzetközi Mezőgazdasági Kutatás Tanácsadó Csoportja CORAF/WECARD || Nyugat-és közép-afrikai mezőgazdasági kutatási és fejlesztési tanács EB || Európai Bizottság ECOWAP || a Nyugat-afrikai Államok Gazdasági Közösségének agrárpolitikája ECOWAS || a Nyugat-afrikai Államok Gazdasági Közössége EIARD || Európai kezdeményezés a fejlesztés érdekében végzett mezőgazdasági kutatásért EU || Európai Unió FAO || Az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezete ICN2 || a második Nemzetközi ENSZ-konferencia a táplálkozásról IFAD || Nemzetközi Mezőgazdaság-fejlesztési Alap INGO || nemzetközi nem kormányzati szervezet || NEPAD || Új Partnerség Afrika Fejlesztéséért NGO || nem kormányzati szervezet OECD/DAC || Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet/Fejlesztési Támogatási Bizottság PCD || a politikák fejlesztési célú koherenciája SHARE || az Afrika szarva rezilienciájának javítását szolgáló kezdeményezés SUN || Mozgalom a táplálkozás javításáért UN-SCN || az ENSZ táplálkozással foglalkozó állandó bizottsága USAID || az Egyesült Államok Nemzetközi Fejlesztési Ügynöksége VGGT || a földművelés, a halászat és az erdőgazdálkodás felelősségteljes irányítására vonatkozó önkéntes iránymutatások WFP || Élelmezési Világprogram WHA || Egészségügyi Világközgyűlés 1. Bevezetés Az Európai Unió (EU) és tagállamai, valamint az összes partner 2010-ben az élelmezés- és táplálkozásbiztonsági kérdések megoldása érdekében az élelmezésbiztonságról szóló uniós szakpolitikai keretet fogadott el.[1] Azóta az EU további fejlesztéspolitikai kötelezettségvállalásokat tett a 2010-ben meghatározott prioritások megerősítésére. Elkészült a hat szakpolitikai prioritásra épülő Élelmezés- és táplálkozásbiztonsági végrehajtási terv[2], mely teljesítménykritériumokat és indikatív beavatkozási területeket tartalmaz.[3] A Tanács, miután 2013 áprilisában jóváhagyta a végrehajtási tervet, felkérte az Európai Bizottságot, hogy 2014-től a tagállamokkal közösen készítsen az Európai Uniót átfogó kétéves, konszolidált eredményjelentéseket. Ez a dokumentum az első ilyen jelentés. A jelentés megvizsgálja az EU és tagállamainak a végrehajtási terv megvalósítása terén elért teljesítményét, és célja az Európai Parlament, a Tanács és a nyilvánosság tájékoztatása. E jelentés célja két, teljesítménnyel kapcsolatos alapvető kérdés megválaszolása: 1. hogyan illeszkedtek a 2012. évi kifizetések és beavatkozások a hat szakpolitikai prioritáshoz, és 2. hogyan tartották be az EU és tagállamai a koherenciát, a komplementaritást és a koordinációt („3K”) e szakpolitikák megvalósításában? Ez a jelentés felfelé irányuló elszámoltathatósági eszköz. A jelentés referencia-, illetve kiindulási értékeket ad meg, amelyekhez az uniós donorok által az élelmezés- és a táplálkozásbiztonságra vonatkozóan meghatározott uniós szakpolitikai prioritások megvalósítása terén közösen elért eredményeket lehet majd hasonlítani a későbbi jelentésekben. A jelentés konszolidált mennyiségi bizonyítékokra épít (a 2012-es OECD-DAC jelentésen alapuló kifizetési adatok), valamint az Ausztria, Belgium, Finnország, Franciaország, Németország, Írország, Olaszország, Hollandia, az Egyesült Királyság és az EU által benyújtott jelentéseikben a koordinációra, a komplementaritásra és koherenciára vonatkozó mennyiségi adatokra. A módszertant a mellékelt bizottsági szolgálati munkadokumentum 4. fejezete ismerteti. Az e jelentéshez hozzájáruló uniós donoroktól együttesen az EU és a tagállamok által nyújtott összes (valamennyi ágazatot érintő) uniós hivatalos fejlesztési segély majdnem 90 %-a származik. A jelentés a rendelkezésre álló teljesítményértékelési adatok alapján vizsgálja az EU és tagállamai teljesítményét. Következésképpen a jelentés azt is vizsgálja, hogy a jelenlegi teljesítményértékelési rendszerek képesek-e érvényes és megbízható adatokat szolgáltatni az EU hat szakpolitikai területet érintő szerepvállalásáról. Ezt a jelentést bizottsági szolgálati munkadokumentum kíséri, melyben további információk és esettanulmányok találhatók. 2. Mennyire sikerült megvalósítanunk a szakpolitikai kötelezettségvállalásainkat? 2.1. A kifizetéseink átfogó elemzése Az uniós donorok csaknem 3,4 milliárd EUR-t fordítottak 2012-ben az élelmezés- és táplálkozásbiztonságra, ami az összes hivatalos fejlesztési segélyük kb. 8 %-ának felel meg. A beavatkozásokat 2 500 program között osztották fel és több mint 115 országot érintettek. Az uniós tagállamok az érintett programjaikon keresztül tettek hozzájárulásokat. Az uniós donorok ezen kívül[4] kb. 1,1 milliárd EUR-t nyújtottak élelmezés- és táplálkozásbiztonsághoz kapcsolódó sürgősségi és humanitárius segélyként több mint 80 országban. Átlagosan a humanitárius programok az élelmezés- és táplálkozásbiztonsághoz kapcsolódó összes program 25 %-át tették ki (humanitárius és fejlesztési programok), a tagállamok között némi eltérés mutatkozik (lásd az 1. ábrát). A fejlesztési és humanitárius segély együttesen a hivatalos fejlesztési segély több mint 10 %-ának felelt meg. 1. ábra: Az élelmezés- és táplálkozásbiztonság számára nyújtott fejlesztési és humanitárius segély részesedése donoronként 1. táblázat: A kifizetett támogatások földrajzi megoszlása 2012-ben Kontinens || EUR || Százalék (%) Afrika – Szub-Szahara || 1 439 111 341 || 43 % Globális[5] || 958 251 930 || 28 % Ázsia || 593 399 623 || 18 % Latin-Amerika és a Karib-térség || 231 378 699 || 7 % Szomszédság || 87 841 667 || 2 % Egyéb || 55 802 800 || 2 % Összesen || 3 365 786 060 || 100 % A legtöbb beavatkozás (kb. 65%) országszinten történt, több mint 115 partnerország és instabil állam kapott támogatást[6]. Földrajzi tekintetben 2012-ben Afrika volt a források legnagyobb kedvezményezettje, az összes hozzájárulás 43 %-át kapta (lásd az 1. táblázatot). Afrikában a tagállamok bizonyos országokra összpontosítottak, míg az EU támogatásai esetében szélesebb földrajzi lefedettség figyelhető meg. A beavatkozások majdnem 30 %-a globális volt, ami jelzi az élelmezés- és táplálkozásbiztonság globális közjó dimenzióját. 2. ábra: A partnerországoknak nyújtott támogatás (millió EUR) A 2. ábra áttekintést nyújt arról a 20 partnerországról, amely a legtöbb támogatást kapta. Bővebb információ található a bizottsági szolgálati munkadokumentum 1. fejezetében, mely szerint 68 partnerország átlagosan kevesebb mint 3 millió EUR-t kapott donoronként. 2.2. Beavatkozások a hat szakpolitikai prioritás területén A következő szakasz az uniós donorok hat szakpolitikai prioritás területén tett beavatkozásait ismerteti. 2. táblázat: A kifizetések megoszlása szakpolitikai prioritás szerint Prioritás || Összeg (millió EUR) || Százalék 1. prioritás: A kisbirtokos gazdák ellenálló képességének és a vidéki megélhetésnek a javítása || 2 022 || 60 % 2. prioritás: Az eredményes kormányzás támogatása || 395 || 12 % 3. prioritás: A regionális mezőgazdaság és az élelmezés- és táplálkozásbiztonsági politikák támogatása || 151 || 4 % 4. prioritás: Az élelmezés- és táplálkozásbiztonság szociális védelmi mechanizmusainak megerősítése || 209 || 6 % 5. prioritás: A táplálkozás javítása || 467 || 14 % 6. prioritás: A humanitárius és fejlesztési szereplők koordinálásának javítása a reziliencia növelése érdekében || 122 || 4 % Összesen || 3 366 || 100 % A beavatkozások többsége (kb. 60%) az 1. prioritásba (A kisbirtokos gazdák ellenálló képességének és a vidéki megélhetésnek a javítása) esik, amit az 5. prioritás (A táplálkozás javítása) és a 2. prioritás (Az eredményes kormányzás támogatása) követ. Elemeztük a források kifizetését minden egyes prioritásra vonatkozóan. Számos beavatkozás egynél több szakpolitikai prioritásra irányult. Mivel a módszertan nem teszi lehetővé a programok egynél több prioritás alapján történő osztályozását, az adatok nem értelmezhetők abszolút értelemben. Nehéz volt értékelni a „nemzeti, regionális és globális szinten támogatott közös uniós és tagállami programok száma és értéke” teljesítménykritériumot, ezért az nem szerepel a teljesítménykritériumokról szóló jelentésben. Fontos megjegyezni, hogy az EU és tagállamai különböző szakpolitikai területeken vállalnak szerepet, ezért a kiadások adatai nem feltétlenül nyújtanak teljes képet az élelmezés- és táplálkozásbiztonság jelentőségéről. 2.1.1. Az 1. szakpolitikai prioritás: A kisbirtokos gazdák ellenálló képességének és a vidéki megélhetésnek a javítása A teljesítménykritériumok értékelése · 1 560 program 2,02 milliárd EUR-ban részesült 108 országban vagy nemzetközi szinten. · 149 nemzeti és nemzetközi kutatási program 379 millió EUR támogatásban részesült. A 2012-ben kifizetett források több mint feléből (2 milliárd EUR, az összes forrás kb. 60 %-a) az 1. prioritás részesült, ami azt jelzi, hogy a kisbirtokos gazdák ellenálló képességének és a vidéki megélhetésnek a javítása fontos célkitűzése volt az összes uniós támogatásnak. Több mint 100 országban kb. 1 560 programot finanszíroztak. A beavatkozások többek között a következőkre terjedtek ki: a fenntartható mezőgazdasági intenzifikációra és diverzifikációra irányulóan a kisbirtokos gazdák, különösen a nők támogatása; a kisbirtokos gazdák földhöz, vízhez, termelési eszközökhöz, hitelhez és mezőgazdasági szaktanácsadáshoz való hozzáférésének javítása; a partnerországok támogatása az éghajlatváltozás élelmezés- és táplálkozásbiztonságra gyakorolt negatív hatásainak kezelésében; a szegényeket támogató és más kutatás támogatása a technológiafejlesztés és -transzfer, a szaktanácsadás és az innováció érdekében; a vidéki megélhetés javítása jövedelemtermelés, mezőgazdaságon kívüli foglalkoztatás, valamint értéklánc és agrárgazdasági beavatkozások révén. Az 1. prioritás rendelkezésére bocsátott összegek kb. 62 %-át országszinten, 33 %-át globális szinten és 5 %-át regionális szinten használták fel. A források többségét (37 %) Afrikában fizették ki, ezt a globális szinten kifizetett összegek (34 %) és az ázsiai (18 %) kifizetések követték. Az e prioritás keretében a legtöbb forrásban részesülő 10 ország között olyan instabil és élelmezés tekintetében bizonytalan ország szerepelt, mint Etiópia, Afganisztán és a Kongói Demokratikus Köztársaság (lásd a bizottsági szolgálati munkadokumentum 3. fejezetének 1. ábráját). A fenntartható földgazdálkodás döntő szerepet játszik a kisbirtokos gazdák megélhetésének javításában. Etiópiában, ahol a vidéken élők jelentős aránya fizikai és gazdasági stresszhelyzeteknek van kitéve, az EU és több tagállama támogat kezdeményezéseket. Például az etióp-német fenntartható földgazdálkodási program Amhara, Oromia és Tigray területére irányul, technológiákat és erózió elleni védelmi intézkedéseket vezet be és elősegíti gazdálkodói csoportok létrehozását a vízgyűjtő területekkel való fenntartható gazdálkodás előmozdítására. Az 1. prioritás egy másik fontos területe a fenntartható mezőgazdasághoz, az élelmezés- és táplálkozásbiztonsághoz kapcsolódó kutatás és innováció volt (AR4D). Az uniós donorok jelentősen hozzájárultak a fejlesztés érdekében végzett mezőgazdasági kutatáshoz, ez az összeg a becslések szerint 2012-ben 380 millió EUR volt. Ebbe beleértendők az olyan globális kezdeményezéseknek, mint a CGIAR-nak (korábban a Nemzetközi Mezőgazdasági Kutatás Tanácsadó Csoportja), a regionális (különösen az afrikai) szervezeteknek, és a nemzeti mezőgazdasági kutatóintézeteknek nyújtott támogatás. Az európai donorok tagjai a fejlesztés érdekében végzett mezőgazdasági kutatásért európai kezdeményezésnek (EIARD), lásd az 1. szövegdobozt. 1. szövegdoboz: EIARD Az EIARD egy állandó, informális szakpolitikai koordinációs fórum, melyben az EU és tagállamai, valamint Svájc és Norvégia vesz részt. A Tanács és az Európai Parlament 1997-ben elismerte, hogy elő kell segíteni az európai szakpolitikák és a beruházások összehangolását a fejlesztés érdekében végzett mezőgazdasági kutatás (ARD) terén. Az EIARD-tagok (ideértve az EU-t is) 2012-ben 231 millió USD-t fizettek be a CGIAR-alapba (az összes forrás 45 %-a). A CGIAR-nak nyújtott európai támogatás koordinációja első helyen szerepel az EIARD napirendjén. Az EIARD egyben a fejlesztés érdekében végzett mezőgazdasági kutatásért európai kezdeményezés (EFARD) aktív tagja is, mely különböző érdekelteket tömörít. Az EIARD által megrendelt szakpolitikai útmutatók és állásfoglalások kiemelték annak fontosságát, hogy a hatások javítása érdekében kutatási eredményekre épülő intézkedéseket kell hozni, különösen a mezőgazdasági termelők legszegényebbjei számára. Az EIARD-nak köszönhetően Európa a CGIAR tanácsának egyik legerősebb tagja (lásd még a bizottsági szolgálati munkadokumentum 2.1. fejezetében található esettanulmányt). 2.2.2. A 2. szakpolitikai prioritás: Az eredményes kormányzás támogatása A teljesítménykritériumok értékelése · 87 ország 410 programja 395 millió EUR támogatásban részesült. · Az EU és a tagállamok közös állásfoglalásai alapján a Világélelmezés-biztonsági Bizottság 2012-ben elfogadta a földművelés, a halászat és az erdőgazdálkodás felelősségteljes irányítására vonatkozó önkéntes iránymutatásokat. · A Gazdasági Együttműködési és Fejlesztési Szervezet/Fejlesztési Támogatási Bizottság (OECD/DAC) 2012-es felülvizsgálata és a politikák fejlesztési célú koherenciájáról szóló 2013-as uniós jelentés a politikák fejlesztési célú koherenciájának javulását jelzi. Az EU és tagállamai 2012-es ráfordításainak (395 millió EUR) közel 12 %-a az eredményes kormányzás támogatására irányult. A beavatkozások közé a következők tartoztak: a Világélelmezés-biztonsági Bizottságban megtárgyalt kezdeményezések támogatása; a civil társadalmi szervezetek és a mezőgazdasági termelők szervezeteinek megerősítése a partnerországokban és a döntéshozatali folyamatokban való részvételük előmozdítása; a nők önrendelkezésének növelése és döntéshozatali szerepük erősítése az élelmiszergyártás, az élelmiszerfogyasztás és a háztartási eszközök tekintetében; a decentralizáció és a helyi kormányzás támogatása az élelmezésbiztonság javítása érdekében, az átfogó afrikai mezőgazdasági fejlesztési program (CAADP) támogatása; az élelmezés- és táplálkozásbiztonság globális irányításának erősítése, beleértve a SUN mozgalom támogatását; az érdekérvényesítő tevékenység fokozása annak biztosítása érdekében, hogy az élelmezés- és táplálkozásbiztonság kiemelt helyen szerepeljen a nemzetközi és regionális fórumokon, és kormányszinten a partnerországokban. A 2. prioritás rendelkezésére bocsátott összegek kb. 63 %-át országszinten, 13 %-át regionális szinten, 24 %-át globális szinten használták fel. E földrajzi megoszláshoz kapcsolódóan a források 41 %-át Afrika, 15 %-át Ázsia és 8 %-át Latin-Amerika és a Karib-térség kapta. Általánosan ide sorolandó a Rómában működő élelmiszerügynökségeknek – az ENSZ Élelmezési és Mezőgazdasági Szervezete (FAO), Nemzetközi Mezőgazdaság-fejlesztési Alap (IFAD) és az Élelmezési Világprogram (WFP) – a regionális és globális élelmezés- és táplálkozásbiztonság támogatásához nyújtott, szabad felhasználású alaptámogatás. Az EU és tagállamai a nemzetközi vitákhoz és kerekasztalokhoz közös uniós álláspontok elkészítésével járulnak hozzá az ENSZ Közgyűlés mezőgazdasági fejlesztésről, az élelmezés- és táplálkozásbiztonságról, a vidéken élő nőkről és az élelmiszerhez való jogról szóló határozatainak megtárgyalása során. Ezen kívül részt vesznek az Emberi Jogi Tanács éves ülésein és a Világélelmezés-biztonsági Bizottság éves ülésein elfogadandó közös álláspontokat dolgoznak ki. A közös munka egyik példája az uniós donorok által a földművelés, a halászat és az erdőgazdálkodás felelősségteljes irányítására vonatkozó önkéntes iránymutatásokhoz nyújtott támogatás. Az uniós donorok a halászat és az erdőgazdálkodás felelősségteljes irányítására vonatkozó önkéntes iránymutatások végrehajtása érdekében nemzeti, regionális és nemzetközi kezdeményezésekben vesznek részt, a földpolitika és a földművelés biztonságának támogatása érdekében. Egy másik példa az uniós donoroknak a Világélelmezés-biztonsági Bizottságban jelenleg zajló, a felelősségteljes mezőgazdasági beruházásra vonatkozó önkéntes elvek kidolgozásához nyújtott segítsége. Afrikában az uniós donorok szorosan együttműködnek a CAADP kontinentális, regionális és országszintű támogatása érdekében a CAADP fejlesztési partnerek munkacsoport keretében, a Többoldalú Adományozói Vagyonkezelői Alaphoz és számos más országszintű kezdeményezéshez hozzájárulást nyújtó szereplőként. A mezőgazdaság afrikai éve keretében, mely a 2014-ben államfői szinten megrendezett malabói csúcstalálkozót eredményezte, a fejlesztési partnerek az EU vezetése mellett kifejezték politikai támogatásukat az Afrikai Unió és a NEPAD (Új Partnerség Afrika Fejlesztéséért) Tervezési és Koordinációs Ügynöksége felé. A politikák fejlesztési célú koherenciájának javítására vonatkozó teljesítménykritériumot illetően uniós és tagállami szinten jó eredményeket értek el, amit a 2012-es OECD-DAC felülvizsgálatában és a politikák fejlesztési célú koherenciájáról szóló 2013-as uniós jelentés is elismer. Finnország kísérleti jelleggel alkalmazta a politikák fejlesztési célú koherenciájához kapcsolódó OECD-eszközt, amellyel elemezte azokat a nemzeti és uniós szakpolitikákat, amelyek a fejlődő országokban hatást gyakorolnak az élelmezés- és táplálkozásbiztonságra. 2.2.3. A 3. szakpolitikai prioritás: A regionális mezőgazdaság és az élelmezés- és táplálkozásbiztonsági politikák támogatása A teljesítménykritériumok értékelése · 98 regionális program 151 millió EUR összegű kifizetésben részesült. A 3. szakpolitikai prioritás az összes kifizetett forrás 4 %-át kapta. Az uniós donorok kb. 151 millió EUR-t nyújtottak összesen 98 programhoz. Ez a szakpolitikai prioritás a következőket tartalmazta: a regionális mezőgazdasági politikák fejlesztéséhez és végrehajtásához nyújtott támogatás; a regionális élelmiszer-piacok integrációjának felgyorsítását szolgáló stratégiák, például a halászati ágazatban; állatbetegségek elleni védekezést szolgáló programok; egészségügyi és növény-egészségügyi szabványokra irányuló és élelmiszerbiztonsági kezdeményezések az élelmiszer eredetű megbetegedések leküzdésére. A 2012-ben támogatott más kezdeményezések a mezőgazdasági és élelmezés- és táplálkozásbiztonsági információs rendszerekre irányultak, mint pl. az előrejelző rendszerek és a piac átláthatósága. A támogatások földrajzi megoszlását illetően a források 35 %-át Afrika, 12 %-át Ázsia és 7 %-át Latin-Amerika és a Karib-térség kapta, a támogatások 42 %-a globális szintű volt. Az EU, Franciaország, Spanyolország, Hollandia, az Egyesült Királyság és Németország a regionális élelmezés- és táplálkozásbiztonsággal kapcsolatos támogatást nyújtanak Nyugat-Afrikában az ECOWAS mezőgazdasági politikája, más néven ECOWAP keretében (lásd a 2. szövegdobozt). Az ECOWAP részére nyújtott európai támogatást, ideértve a koherenciát, a komplementaritást és a koordinációt elősegítő intézkedéseket bemutató esettanulmány megtalálható a bizottsági szolgálati munkadokumentum 2.2. fejezetében. 2. szövegdoboz: ECOWAP Az EU és néhány tagállamának az ECOWAP támogatására tett közös erőfeszítései jól példázzák az uniós donorok közötti koordinációt és komplementaritást az élelmezés- és táplálkozásbiztonsági kezdeményezésekben. Az uniós donorok együttműködnek az ECOWAP-csoporttal, és az ECOWAP felügyelete mellett közös beavatkozásokban vesznek részt. Például az EU, Franciaország és Spanyolország regionális élelmiszertartalék-rendszert támogat; az EU és Franciaország segítette az ECOWAS-t az ecetmuslicák elleni küzdelemben; Franciaország, Spanyolország és az USA támogatja a regionális mezőgazdasági és élelmiszerügyi ügynökséget (RAAF). Az ECOWAP az afrikai kontinens első ilyen elismert gazdasági közössége, mely a CAADP regionális dimenziójának végrehajtását szolgálja. Úgy tűnik, hogy széleskörű az egyetértés a nemzeti érintettek között az ECOWAP jelentős szerepéről, melyet a határon átnyúló kérdések megoldását szolgáló, stratégiai regionális beruházások irányításának kereteként tölt be. 2.2.4. A 4. szakpolitikai prioritás: Szociális védelmi mechanizmusok megerősítése az élelmezés- és táplálkozásbiztonság számára, különösen a lakosság veszélyeztetett csoportjai tekintetében A teljesítménykritériumok értékelése · 40 ország 94 programja 209 millió EUR támogatásban részesült. A 4. szakpolitikai prioritás a 2012-ben kifizetett összes forrás 6 %-át kapta. Az uniós donorok kb. 209 millió EUR-t nyújtottak összesen 94 programhoz 40 országban. Az aktuális élelmiszerválság felhívta a figyelmet a szociális transzfereknek a háztartások élelmezésbiztonsága, a táplálkozás javítása, a szegénység és a kiszolgáltatottság csökkentése és a mezőgazdasági fejlesztés támogatása tekintetében betöltött fontos szerepére. Számos országban a szociális transzferek különböző típusait – mint pl. pénzbeli transzferek, „élelem a munkáért” vagy utalványok – alkalmazták, hogy rövid távon megkönnyítsék az élelmiszerhez való hozzáférést. A 4. szakpolitikai prioritás programjainak 96 %-át országszinten, 4 %-át globális szinten hajtották végre. Etiópia, Banglades, Kenya és Szomália azon 10 ország közé tartozik, amelyek 2012-ben a legtöbb támogatást kapták (lásd a bizottsági szolgálati munkadokumentum 3. fejezetének 4. ábráját). Etiópia kormánya kiváló programnak tekinti az etiópiai Produktív Biztonsági Hálók Programot (PSNP). A program az országban a tartós élelmiszerbiztonsággal foglalkozik, melyet az EU-ból (Dánia, az Egyesült Királyság, Írország, Svédország, Hollandia és az EU) és nem uniós donorokból álló konzorcium finanszíroz. 2.2.5. Az 5. szakpolitikai prioritás: A táplálkozás javítása különösen a nők, a csecsemők és a gyermekek tekintetében A teljesítménykritériumok értékelése · 278, táplálkozással kapcsolatos program 467 millió EUR-ban részesült 63 országban. · Az EU és tagállamai fokozták a táplálkozás javítása iránti elkötelezettségüket, amit a nemzetközi fórumokon (mint pl. G8-/20-csoport, a SUN mozgalom és az Egészségügyi Világközgyűlés) való aktív részvételük, valamint a táplálkozás témájának a CAADP támogatási tervekben való érvényre juttatásához nyújtott támogatásuk mellett az a tény is jelez, hogy a SUN mozgalomhoz már 45 fejlődő ország csatlakozott. Az 5. szakpolitikai prioritás olyan terület, amelyen az uniós donorok közös munkája már sikereket ért el. Ez a szakpolitikai prioritás 2012-ben az összes forrás 14 %-át kapta, vagyis kb. 467 millió EUR-t, melyből összesen 278 program részesült 63 országban. Az 1. szakpolitikai prioritás után 2012-ben ez volt a második legfontosabb prioritás az uniós donorok számára. E prioritás magában foglalta az alultápláltság csökkentését célzó beavatkozásokat, melyeket anyákra és a kisgyermekekre irányuló, táplálkozásközpontú és táplálkozással kapcsolatos beavatkozások finanszírozása és bővítése révén valósítottak meg, melynek során a hangsúlyt az élet első 1 000 napjára helyezték. A beavatkozások támogatást nyújtottak kontinentális, regionális és nemzeti táplálkozáskutatási programokhoz és tervekhez. A partnerországokat ösztönözték a nemzeti táplálkozásügy javítására, segítséget nyújtottak számukra a táplálkozás olyan nemzeti szakpolitikákba való beillesztéséhez, mint a mezőgazdaság és az egészségügy, valamint a tudatosságnöveléshez és a magatartásbeli változtatások előmozdításához. 2012-ben az 5. prioritás keretében támogatott programok kb. 80 %-át országszinten, 17 %-át globális szinten és 3 %-át regionális szinten hajtották végre. A támogatások földrajzi megoszlását illetően a források 46 %-át Afrika, 26 %-át Ázsia és 8 %-át Latin-Amerika és a Karib-térség kapta, a támogatások 17 %-a globális szintű volt. Azon országok között, amelyek 2012-ben a legtöbb támogatást kapták, szerepel Banglades, a Kongói Demokratikus Köztársaság, Etiópia, Nigéria és Mianmar (lásd a bizottsági szolgálati munkadokumentum 3. fejezetének 5. ábráját). Az uniós donorok a nemzetközi erőfeszítésekben és a jelentős fórumokon, mint a G8/G20, az Egészségügyi Világközgyűlés, a Világélelmezés-biztonsági Bizottság, a SUN mozgalom és az ENSZ táplálkozással foglalkozó állandó bizottsága, való részvétellel javította a koordinációt, növelte az eredményességet a táplálkozásbiztonság terén és több forrást mozgósított e cél számára. A táplálkozással kapcsolatos közös globális munkát jól példázza a SUN mozgalom titkárságának az EU, Franciaország, Németország, Írország, Hollandia és az Egyesült Királyság által nyújtott támogatás (lásd a 3. szövegdobozt). Ez jól mutatja az uniós koherenciában, koordinációban és együttműködésben rejlő erőt a globális szint és a globális kormányzás tekintetében. (A további részleteket lásd a bizottsági szolgálati munkadokumentum 2.3. fejezetében található esettanulmányban). 3. szövegdoboz: A SUN mozgalom A globális szinten megvalósuló uniós koordinációt és komplementaritást jól példázzák azok a közös erőfeszítések, amelyeket számos uniós tagállam és az Európai Bizottság a SUN mozgalom titkárságának támogatására tesz. A Mozgalom a táplálkozás javításáért (SUN) egy globális mozgalom, mely az alultápláltság elleni küzdelemben összevonja valamennyi érintettet, különös hangsúlyt helyezve a politikai akarat növelésére és az alultápláltság leküzdésére az anyák, a csecsemők és gyermekek körében. Franciaország, Németország, Írország, Hollandia, az Egyesült Királyság és az Európai Bizottság a SUN mozgalom támogatása céljából a SUN donorhálózat kialakításán dolgozik, és más szereplőkkel együtt közösen finanszírozza a SUN mozgalom titkárságának munkatervét. A donorok közötti eme közös együttműködés, az összehangolt érdekérvényesítéssel egyetemben, lehetővé teszi a konszolidált stratégiai tervezést, gazdálkodást és jelentéstételt előrelátható többéves finanszírozás mellett. A 2013. évi londoni „Táplálkozás a növekedésért” csúcstalálkozó keretében az uniós donorok meghatározták a gyermekek növekedésbeli elmaradása elleni politikai és pénzügyi kötelezettségvállalásaikat, és ennek érdekében 7,9 milliárd EUR-t ajánlottak fel (1,7 milliárd táplálkozásközpontú beavatkozásokra és 6,1 milliárd EUR-t táplálkozással kapcsolatos beavatkozásokra)[7]. Az Európai Bizottság az arra tett kötelezettségvállalásával, hogy 2025-ig 7 millió 5 éven aluli gyermeknél csökkentse a növekedésbeni elmaradást, példát mutat más szereplők számára, és a politikai színtéren az egyik főszereplővé vált. Az uniós donorok számos közös tevékenységben részt vettek, pl. a táplálkozással kapcsolatos kiadások becslésére vonatkozó módszertan, valamint a táplálkozással kapcsolatos beavatkozások hatásainak és a táplálkozással kapcsolatos támogatások monitoringját szolgáló elszámoltathatósági keret kidolgozásában. Országszinten közös tevékenységekről számoltak be Tádzsikisztánban, Jemenben, a Száhil övben, Zambiában, Bangladesben és Mozambikban. 2.2.6. A 6. szakpolitikai prioritás: A fejlesztési és humanitárius szereplők közötti koordináció javítása a rezilienciaépítés és a fenntartható élelmezés- és táplálkozásbiztonság előmozdítása érdekében A teljesítménykritériumok értékelése · 2012-ben 18 ország 63 rezilienciával kapcsolatos programja összesen 122 millió EUR támogatásban részesült. · Az EU és tagállamai 2012-ben elismerték a rezilienciaépítés fontosságát 23 országban és ehhez kapcsolódóan 8 közös elemzést és tervezést végeztek. A 6. szakpolitikai prioritás a 2012-ben kifizetett összes forrás 4 %-át kapta. Az uniós donorok kb. 122 millió EUR-t adtak összesen 63 programhoz 18 országban. Néhány beavatkozás, melyek más prioritási területeknél szerepeltek (például 1. prioritás: A kisbirtokos gazdák ellenálló képességének és a vidéki megélhetésnek a javítása, 4. prioritás: Szociális védelmi mechanizmusok megerősítése az élelmezés- és táplálkozásbiztonság számára, különösen a lakosság veszélyeztetett csoportjai tekintetében és 5. prioritás: A táplálkozás különösen a nők, a csecsemők és a gyermekek tekintetében való javítása), ehhez a prioritási területhez is hozzájárult. Ez a prioritási terület a különösen veszélyeztetett csoportok válságok hatásaival és következményeivel szembeni rezilienciájának növelését szolgáló beavatkozásokból állt. A hangsúly az élelmezés- és a táplálkozásbiztonságon volt. A legtöbb intézkedés keretében átmeneti szociális transzferek révén közvetlen támogatást nyújtottak a háztartásoknak és a közösségeknek az elegendő és megfelelő élelmiszerekhez való hozzáférés javításához; nőkre és gyermekekre irányuló, táplálkozással kapcsolatos intézkedésekhez; a mezőgazdasági termelés elindítását vagy felélesztését szolgáló és az élelmiszerek elérhetőségét javító beavatkozásokhoz, valamint a természetes termelési eszközök megőrzéséhez. A 6. prioritás támogatta a rezilienciaépítés integrálását a partnerországok szakpolitikáiba és tervezésébe. A prioritás keretében fejlesztették a partnerországok és a helyi közösségek képességét, hogy előrejelezhessék és megelőzhessék az élelmezésbiztonsági válságokat, és azokra felkészülhessenek. Ezenfelül javították a válságra való reagálást. Ezek során figyelembe vették az áttételes hatásokat továbbá a nők, a férfiak és a veszélyeztetett csoportok képességeit, és javított kockázatfigyelést alkalmaztak. A támogatások földrajzi megoszlása tekintetében a források kb. 75 %-át Afrika, 2 %-át Ázsia kapta, a támogatások 23 %-a globális szintű volt. Ezért nem meglepő, hogy a legtöbb támogatást kilenc afrikai ország kapta, ideértve Nigert, Malit, Mauritániát, Szomáliát, Etiópiát és Szudánt (lásd a bizottsági szolgálati munkadokumentum 3. fejezetének 6. ábráját). Az uniós donorok nemrég felgyorsították a veszélyeztetett csoportok rezilienciájának felépítésére irányuló erőfeszítéseiket azáltal, hogy célirányosabban lépnek fel az élelmiszer-ellátás bizonytalansága ellen az élelmiszerválságok hatásainak mérséklése érdekében. Az EU 2013 májusában új szakpolitikai keretet fogadott el a rezilienciával kapcsolatos kihívások kezelésére. Regionális szinten 2012 decemberében elindították a Globális szövetség Nyugat-Afrika és a Száhil öv rezilienciájáért kezdeményezést (AGIR), melynek egyik alapítója az EU volt. További támogatást nyújtottak a több donort átfogó, az Afrika szarva rezilienciájának javítását szolgáló kezdeményezés számára (SHARE) a szárazság okozta károk helyreállításához. Nyugat-Afrikában az AGIR-ból, valamint az EU-ból, Franciaországból és Spanyolországból érkező finanszírozásnak köszönhetően regionális szinten sürgősségi élelmiszertartalék-rendszert sikerült létrehozni. Az uniós donorok a rezilienciaépítés javítása érdekében néhány közös elemzést és tervezést végeztek. Ezek közé tartozik pl.: az országreziliencia javítása (Niger, Elefántcsontpart, Burkina Faso, Mali, Csád és Szenegál), országprogramozási dokumentumok (Etiópia, Szomália, Kenya és Uganda) és közös elemzések és tervezések Haitin. 2.3. Koordináció, komplementaritás és koherencia („3K”) Tekintettel arra, hogy több mint öt donor támogat 44 országot, a koordináció fontos szerepet játszik az EU segélyhatékonyságának országszintű biztosításában, melynek során az EU szerepet vállal a partnerországok élelmezés- és táplálkozásbiztonsági stratégiáiban és mezőgazdasági beruházási terveiben, és szerepvállalását ezekhez igazítja. A meglévő struktúrák, mint pl. az ágazati munkacsoportok (melyek gyakran nemcsak uniós donorokból állnak) olyan kulcsmechanizmusoknak tekinthetők, melyek révén az uniós donorok koordinálják a munkájukat, szakpolitikai párbeszédet folytatnak és rendszeresen információt cserélnek. A donorok és a partnerországok közötti koordináció mellett a kapacitásépítési folyamatok javítják a koordinációt az összes olyan helyi és nem helyi érdekeltek között, mint az élelmezés- és táplálkozásbiztonságban érintett nem kormányzati szervezetek, a nemzetközi nem kormányzati szervezetek, a magánszektor és a kutatószervezetek. Az EU közös programozása jelentősen hozzájárul az EU és tagállamai komplementaritásához és szinergiáihoz. 2011 óta kb. 20 partnerországban indítottak közös programozási folyamatokat, melyek az egyes országokban azonban eltérő szakaszban vannak.[8] Az EU és tagállamai közös programozásának egyik példája az Etiópa számára kidolgozott EU+ táplálkozási menetrend, mely gyakorlati példája a közös elemzésnek és tervezésnek, rangsorolásnak, a hatáskörök felosztásának és a táplálkozással kapcsolatos beavatkozások koordinációjának. A közös végrehajtási megközelítések a következőkre terjednek ki: a feladatok ágazatok szerinti felosztása; közös elemzés, értékelés és az ágazatoktól beérkezett válaszok; támogatási módok (költségvetés-támogatás, összevont finanszírozás, delegált együttműködés és vagyonkezelői alapok); közös monitoring-, értékelési és jelentéstételi rendszerek. A globális kezdeményezéshez alkalmazott közös stratégiai megközelítések is javították a komplementaritást, mint pl. az AGIR és a SUN csádi bevezetésekor. A jelentések szerint a hat prioritási területbe tartozó tevékenységek összhangban vannak a partnerországok stratégiáival. Kenyában az uniós donorok feladatainak elosztása tükrözte a végrehajtási terv szakpolitikai prioritásait. A bizottsági szolgálati munkadokumentum 2.4. fejezetében található, Etiópiáról szóló esettanulmány az uniós donorok külső segítségnyújtási programjai közötti koordináció, komplementaritás és koherencia javítását célzó európai erőfeszítéseket elemzi (lásd a 4. szövegdobozt). 4. szövegdoboz: A „3K” Etiópiában Az Etiópiában elvégzett, a koordinációt, komplementaritást és koherenciát („3K”) vizsgáló, részvételen alapuló esettanulmány igazolta, hogy az egyértelmű jövőkép és az etióp hatóságok felelőssége és irányítása tekintetében az uniós donorok kulcspartnerek az ország kritikus élelmezés- és táplálkozásbiztonsági kérdéseinek megoldásában. A nagy, nemzeti – az adott ország által irányított – vezérprogramok kialakítása és végrehajtása a nemzetközi közösség segítségével történik, amely csatornát biztosít a strukturált párbeszéd és a pénzügyi hozzájárulások számára. A közös programozás egyedülálló lehetőséget kínál a koordináció javítása, a közös elemzés, a hatáskörök tervezése, rangsorolása és elosztása számára az erőfeszítéseink hatékonyabbá tétele érdekében. A folyamatnak be kell vonnia a különböző etiópiai partnereket, beleértve a civil társadalmat és más jelentős donorokat. Uniós szinten a koordinációval kapcsolatos hivatalos információcsere többek között az európai tanácsi munkacsoportokban, míg a nem hivatalos információcsere a mezőgazdasági és vidékfejlesztési csoport vezetőin keresztül történik, ideértve e csoport földtulajdonlási problémákkal és a mezőgazdasági magánberuházásokkal foglalkozó munkacsoportjait és az EIARD-ot, melyek a jelentésekben a szakpolitikai fejlesztés és az információcsere fontos mechanizmusaiként szerepelnek. Az EIARD-platformon belüli koordináció elősegíti Európában a közös szakpolitikák és stratégiák kialakítását, és előmozdítja a koherenciát, a koordinációt és a komplementaritást. Ezek a hivatalos és nem hivatalos megállapodások az uniós donorok nemzetközi fórumokon és kezdeményezésekben való részvételének koordinálását is szolgálják. Ezek közé tartozik az ENSZ Közgyűlés, az Emberi Jogi Tanács, a Világélelmezés-biztonsági Bizottság, a SUN Mozgalom, a második Nemzetközi ENSZ-konferencia a táplálkozásról (ICN2), a G8- és a G20-csoport. 3. Megállapítások és ajánlások 1. Az élelmezés- és táplálkozásbiztonság az EU fejlesztési együttműködésének jelentős komponense: az uniós donorok csak 2012-ben közel 3,4 milliárd EUR-t nyújtottak több mint 115 országban, ami jelzi az élelmezés- és táplálkozásbiztonság jelentőségét mind az összes fejlesztési segélyből való részesedés (a 2012-ben kifizetett összes hivatalos fejlesztési segélyük kb. 8 %-a), mind a földrajzi lefedettség tekintetében. Különösen az élelmezés tekintetében bizonytalan szub-szaharai afrikai államok részesülnek jelentős támogatásban annak a politikai stratégiának megfelelően, amelynek végrehajtásáról az EU és tagállamai 2010-ben megegyeztek. 2. 2012-ben a beavatkozások többsége három prioritásra irányult: A legtöbb támogatást az 1. prioritás (A kisbirtokos gazdák ellenálló képességének és a vidéki megélhetésnek a javítása, kb. 60 %) kapta, ezt az 5. prioritás (A táplálkozás javítása, 14 %) és a 2. prioritás (Az eredményes kormányzás támogatása, 12 %) követte. 3. Azonban vannak még területek, ahol az uniós donorok javíthatják hatékonyságukat: 68 partnerország donoronként átlagosan 3 millió EUR-nál kevesebb támogatást kapott. A kifizetések átlagos összege 1,34 millió EUR. Ez Közép-Amerikában a legszembetűnőbb, ahol négy országot legalább négy donor támogat, és a támogatás összege donoronként átlagosan kevesebb 2,2 millió EUR-nál. Az uniós donoroknak javítaniuk kell a feladatok elosztásán, aminek természetesen a partnerországok irányítása alatt kell történnie. 4. A hatások maximalizálása érdekében több figyelmet kell szentelni a keresletvezérelt kutatásnak, a tanácsadásnak és az innovációnak, egyrészt a beruházások 2010-es kötelezettségvállalásoknak megfelelő növelése, másrészt a kutatási eredmények intézkedésekben való megjelenítésének biztosítása révén. 5. Egyre nő az uniós donorok vezető szerepe a nemzetközi közösség által meghatározott fontos témakörökben. 2010-óta együttesen léptek fel az élelmezésbiztonsági kihívások és válságok területén, olyan témakörökre összpontosítva, mint a táplálkozás, a reziliencia és a földhöz való hozzáférés. Az uniós donorok részt vettek az olyan globális és uniós kezdeményezésekben, mint a SUN, SHARE és az AGIR, és részt vettek a halászat és az erdőgazdálkodás felelősségteljes irányítására vonatkozó önkéntes iránymutatások kidolgozásában a Világélelmezés-biztonsági Bizottságban. Ezekre a sikerekre olyan kezdeményezések támogatásával lehet építeni, amelyek kapcsolódnak az uniós donorok közös prioritásaihoz. 6. Az összes érintettel a nemzeti rendszereken belül folyatott együttműködésnek egyértelmű előnye van. Az Etiópiában elvégzett esettanulmány rámutatott arra, hogy az élelmezés- és táplálkozásbiztonsági kérdések megoldásához nyújtott közös uniós hozzájárulás igen fontos volt a szakpolitika fejlesztése és a beruházások szempontjából. Az uniós donorok innovatív megközelítéseket követnek, amelyek a meglévő nemzeti rendszerek részévé válnak. Az ebből levont értékes tanulság az, hogy még több párbeszédre van lehetőség a mezőgazdasági termelők szervezeteivel, a helyi és nemzetközi nem kormányzati szervezetekkel és a magánszektorral, különösen ami a nemzeti program kidolgozását és megvalósítását illeti. Ezt a megközelítést kellene követni az összes partnerországban. 7. Az uniós donorok országszintű koordinációjának túl kell lépnie a puszta információcserén. A koordinációs mechanizmusok különösen globális, kontinentális és regionális szinten voltak sikeresek, amit az EIARD és Nyugat-Afrikában a fejlesztési partnerekre irányuló ECOWAP koordinációs mechanizmus kapcsán szerzett tapasztalatok is jeleznek. Azonban országszinten további javulás érhető el azáltal, hogy a koordinációnak a puszta információcserén túlmenően más feladatokra is ki kell terjednie a koherencia, a komplementaritás és a levont tanulságok megosztásának javítása érdekében. 8. A jelenlegi uniós közös programozás jó lehetőségeket kínál az eredményesség javításához: hozzájárul a koordináció, a komplementaritás és a feladatok elosztásának javításához. Ennek következtében megerősíthető az eredményalapú keretfeltételek kidolgozása, és előmozdítható a monitoring és értékelés, közösségi szinten is. Erősíteni kell az élelmezés- és táplálkozásbiztonsággal kapcsolatos közös programozást. 9. Finomítani kell az élelmezés- és a táplálkozásbiztonságról szóló közös uniós jelentéstételhez használt módszertanunkat, melynek középpontjába meghatározott témaköröket kell állítani, nagyobb hangsúlyt kell helyezni az eredmény/hatásértékelésre, például az elsősorban a partnereinkkel elvégzett esettanulmányok révén, amivel kvalitatívabb jellegű tájékoztatás érhető el. 4. Következtetések és kitekintés Ez az első olyan jelentés, amelyben az uniós donorok közösen észrevételeznek egy jelentős témakört. Ez a jelentés felfelé irányuló elszámoltathatósági eszköz. Tekintettel arra, hogy az uniós donorok 2012-ben közel 3,4 milliárd EUR-t bocsátottak rendelkezésre több mint 115 országban, az EU és tagállamai jelentősen hozzájárulnak az élelmezés- és táplálkozásbiztonsághoz. 2012 óta egyre nő az uniós donorok vezető szerepe globális szinten az olyan területeken, mint a táplálkozás, a reziliencia és a földpolitika. A donorok ezekből a sikerekből fognak meríteni az új kihívások kezeléséhez, mint pl. az éghajlatbarát mezőgazdaság, a vidék átalakítása és az élelmiszerrendszerek. Afrikában a CAADP-folyamat irányítása alatt új lehetőségek nyílnak a szakpolitikai párbeszédhez és az országszintű támogatáshoz. A 2014-es malabói nyilatkozat megújította az afrikai országok által a mezőgazdaság és az élelmezésbiztonság terén tett kötelezettségvállalást és a kontinensre vonatkozóan elvárásokat állapít meg, melyek fokozhatják a donorok összefogását és támogatását a CAADP-re tett 2010-es politikai kötelezettségvállalásnak megfelelően. A partnerországokban ezért még több párbeszédre van lehetőség a mezőgazdasági termelők szervezeteivel, a helyi és nemzetközi nem kormányzati szervezetekkel és a magánszektorral. Globális szinten tovább erősíthető az élelmezés- és táplálkozásbiztonság közös programozása. Az együttműködés révén az EU és tagállamai határozottabban léphetnek fel, és növelhetik a fejlesztési támogatás lefedettségét és volumenét. Ez a megközelítés növelni fogja a láthatóságunkat, hatékonyabbá teszi a fejlesztési támogatást, javítja az eredményeket és növelni fogja a hatásokat. A következő jelentések erre a jelentésre épülnek. A következő jelentésben összehasonlítjuk a teljesítményünket a 2012. évi helyzettel. Addig is javítani fogjuk az e jelentés elkészítéséhez használt módszertant, a következő jelentés kiválasztott témákat és szakpolitikai prioritásokat tartalmaz és nagyobb hangsúlyt helyez az eredményekre/hatásokra. A következő jelentés a partnerekkel és a tagállamokkal közösen készített esettanulmányokat is tartalmaz majd. [1] COM(2010) 127, „A fejlődő országok élelmezésbiztonsági kihívásainak kezeléséhez nyújtott segítség uniós szakpolitikai kerete” és „A fejlődő országok élelmezésbiztonsági kihívásainak kezeléséhez nyújtott segítség uniós szakpolitikai keretéről szóló tanácsi következtetések”, 2010. május 10. [2] Az „élelmezés és táplálkozás” fogalom helyébe az „élelmezésbiztonság” fogalma lépett. [3] „Az élelmezés- és táplálkozásbiztonság előmozdítása uniós fellépések révén: kötelezettségvállalásaink végrehajtása” című bizottsági szolgálati munkadokumentum (2013) 104 final. [4] Az élelmezésbiztonsághoz kapcsolódó sürgősségi és humanitárius segély nem képezte az EU élelmezés- és táplálkozásbiztonsággal kapcsolatos hosszú távú kötelezettségvállalásának részét, ezért a jelentés nem tartalmazza ezt. [5] Ide tartoznak azok a programok és projektek, amelyek a vonatkozó adatbázisokban „világszinten” jelzővel szerepelnek, vagy amelyeknél a földrajzi helyszín „nem megnevezett”. [6] http://siteresources.worldbank.org/EXTLICUS/Resources/511777-1269623894864/FY10toFY13Harmonized_list_Fragile_Situations.pdf Az instabil helyzetek harmonizált jegyzéke, FY2012. [7] Átváltási árfolyam 1,29 USD/EUR. [8] Közös elemzéseket végeztek Bolíviában, Elefántcsontparton és Etiópiában és közös programozási dokumentumok készültek a következő országokra: Dél-Szudán, Burundi, Kambodzsa, Csád, a Comore-szigetek, Ghána, Kenya, Laosz, Mianmar, Namíbia, Paraguay, Ruanda, Szenegál és Togo.