EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2021.12.15. COM(2021) 802 final 2021/0426(COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE az épületek energiahatékonyságáról (átdolgozás) (EGT-vonatkozású szöveg) {SEC(2021) 430 final} - {SWD(2021) 453 final} - {SWD(2021) 454 final}



INDOKOLÁS 1. A JAVASLAT HÁTTERE •A javaslat indokai és céljai Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv felülvizsgálata, mely a Bizottság 2021. évi „Irány az 55 %!” című munkaprogramjának részét képezi, kiegészíti a 2021 júliusában javasolt intézkedéscsomag többi elemét, és meghatározza a kibocsátásmentes épületállomány 2050-ig történő elérésére vonatkozó jövőképet. Amint az az éghajlat-politikai cselekvési tervben már szerepelt, a felülvizsgálat kulcsfontosságú jogalkotási eszköz a 2030-ra és 2050-re kitűzött dekarbonizációs célok megvalósításához. Kapcsolódik az épületkorszerűsítési program három kiemelt területének alapvető elemeihez, ideértve a kötelező energiahatékonysági minimumszabványokra irányuló javaslat tervezett kidolgozását egy olyan hatásvizsgálatot követően, amely kiterjed e szabványok alkalmazási körére, ütemezésére, fokozatos bevezetésére, valamint a kísérő támogatási politikákra. Tekintettel arra, hogy megfelelő konzultációs és hatásvizsgálati eljárásokra van szükség, a javasolt felülvizsgálat csak valamivel később valósulhat meg, mint az „Irány az 55 %!” kezdeményezés első, 2021 júliusában elfogadott csomagja. A javaslat rendkívüli fontosságú, hiszen az épületek felelnek az energiafogyasztás 40 %-áért és az energiával összefüggő közvetlen és közvetett üvegházhatásúgáz-kibocsátás 36 %-áért. Az EU-ban a fűtés, a hűtés és a háztartási meleg víz a háztartások által fogyasztott energia 80 %-át teszi ki. Európa reziliensebbé válásához szükség van az Unió épületeinek felújítására, hogy növekedjen energiahatékonyságuk, és kevésbé függjenek a fosszilis tüzelőanyagoktól. Az épületek energiafogyasztásának mérsékléséhez, a kibocsátások visszafogásához és az energiaszámlák csökkentéséhez elengedhetetlen a korszerűsítés. Emellett az épületfelújítás helyi munkahelyeket teremt és serkenti a gazdasági növekedést. Mivel az építőiparban hosszú időre van szükség a változások előidézéséhez, az „Irány az 55 %!” célkitűzés elérésének támogatása érdekében kellő időben felül kell vizsgálni az irányelvet. 1.1.Az „Irány az 55 %!” csomag és az új kibocsátáskereskedelmi rendszer kölcsönhatása Az „Irány az 55 %!” intézkedéscsomag egymással összefüggő javaslatokból áll, és olyan hatásvizsgálati elemzés támasztja alá, amely figyelembe is veszi ezeket a kapcsolatokat. A hatásvizsgálati elemzésből kitűnt, hogy a megerősített szabályozási politikákra való túlzott mértékű támaszkodás szükségtelenül magas gazdasági terheket eredményezne, míg a szén-dioxid-árazás önmagában nem szüntetné meg a tartós piaci hiányosságokat és a nem gazdasági jellegű akadályokat. A választott szakpolitikai kombináció ezért körültekintően teremt egyensúlyt az árképzés, a célok, a szabványok és a támogató intézkedések között. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv javasolt felülvizsgálata ugyanebbe a keretbe illeszkedik. Következésképpen e kiegyensúlyozott szakpolitikai kombináció megváltoztatása szükségessé tenné a különböző szakpolitikai részek kiigazítását is. Az építőipari ágazat szén-dioxid-mentesítését elősegítő árképzési és célzott intézkedések gyengülése éppen ezért szigorúbb szabályozási intézkedéseket tenne szükségessé az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv felülvizsgálata során, különösen a fosszilis tüzelőanyagok fokozatos kivonása és a kötelező energiahatékonysági minimumszabványok tekintetében. A vonatkozó bizottsági hatásvizsgálatok kimutatták, hogy a célok elérése kevésbé lenne biztos és költségesebb is volna a tüzelőanyagokra vonatkozó olyan szén-dioxid-árjelzés hiányában, mint amilyet az épületekre és a közúti közlekedésre vonatkozóan javasolt új kibocsátáskereskedelmi rendszer (ETS) biztosít. Ez azon uniós szabályozási intézkedésekkel és kiegészítő nemzeti intézkedésekkel együtt működik a legjobban, amelyeket a közös kötelezettségvállalási rendeletben, az energiahatékonysági irányelvben és a megújulóenergia-irányelvben javasolt ambiciózusabb törekvések ösztönöznek. Az új kibocsátáskereskedelmi rendszer gazdasági ösztönzőket teremt a dekarbonizációhoz, és bevételeket generál az állami támogatásokhoz, melyek célja elsősorban a kiszolgáltatott helyzetben lévő háztartások támogatása. Az épületek energiahatékonyságáról szóló felülvizsgált irányelv a felújítás nem gazdasági jellegű akadályaival foglalkozik. Olyan támogató keretet hoz létre, amely a szükséges finanszírozás közvetlen mozgósítása nélkül nyújt pénzügyi támogatást a felújításhoz. Az épületek energiahatékonyságáról szóló felülvizsgált irányelv jelentősen hozzájárulhat a 2030-as célkitűzések eléréséhez. Az irányelv hatásvizsgálata kimutatja, hogy felülvizsgálat nélkül a szükséges általános kibocsátáscsökkentés nagyjából a felével maradna el attól a szinttől, amire a lakossági és szolgáltatási ágazatban szükség lesz a 2030-as cél eléréséhez. E felülvizsgálatok nélkül további tagállami szintű intézkedésekre lenne szükség e különbség áthidalásához, de bizonytalan lenne ezen intézkedések hatékonysága, időzítése és az európai klímarendeletben rögzített 2050-es dekarbonizációs céllal való összhangja, ami nem hatna ösztönzőleg a felújítási arányok gyors növelésére. A felújítások ütemét fellendítő megerősített uniós vagy nemzeti szabályozási intézkedések hiányában emelni kellene a szén-dioxid-árat, és végső soron a felújítások nem gazdasági akadályait sem sikerülne elhárítani. A tárgyalások során fontos lesz megőrizni a csomag épületvonatkozású rendelkezései közötti koherenciát, hogy a 2030-ra és 2050-re vonatkozó uniós célok elérése érdekében egyezség jöjjön létre az épületekre vonatkozó koherens és szilárd keretről. 1.2.A kiszolgáltatott helyzettel, a megfizethetőséggel és az energiaszegénységgel kapcsolatos problémák A felülvizsgálat egyik fő újdonsága az energiahatékonysági minimumszabványok bevezetése az ágazat szükséges átalakításának beindítása érdekében. Az épületfelújításnak két, széles körben elismert pozitív gazdasági hatása van: 1. az energiaköltségek csökkenése, az energiaszegénység enyhítése és 2. az energiahatékonyabb épületek értékének növekedése. Az egyéb előnyök közé tartozik a jobb életminőség és a kihasználatlansági időszakok átlagos tartamának rövidülése. Az alacsonyabb energiaszámlával kapcsolatos előnyök még nagyobb jelentőségűek a magas energiaárak fényében. A legalacsonyabb energiahatékonyságú épületekben élőknek és az energiaszegénységgel szembesülőknek előnyére válna, ha felújított és korszerűbb épületekben élhetnének, csökkennének energiaköltségeik, és nem lennének kitéve a piaci árak további emelkedésének, ingadozásának. Másrészt a bérbeadók hajlamosak lehetnek arra, hogy a felújítási költségeket a bérlőkre hárítsák, így fedezve a korábbi beruházások költségeit. Emellett a legalacsonyabb energiahatékonyságú épületek hiányosságainak határozottabb kezelése tovább csökkentheti az árakat a piaci tranzakciók során, még akkor is, ha már ma is mutatkozik bizonyos korreláció az energiahatékonysági osztályok és az épületek értéke között. Az uniós szintű energiahatékonysági minimumszabványok gondos tervezés eredményeként jöttek létre az esetleges negatív társadalmi hatások enyhítése és a társadalmi előnyök maximalizálása érdekében, különös tekintettel a legalacsonyabb energiahatékonyságú épületekben élők életkörülményeinek javítására, valamint az energiaszegénység enyhítésére, illetve megelőzésére. A tagállamoknak olyan adekvát támogatási kerettel kell előmozdítaniuk az energiahatékonysági minimumszabványok betartását, amely magában foglalja a pénzügyi támogatást, a technikai segítségnyújtást, az akadályok elhárítását és a társadalmi hatások nyomon követését, különösen a legkiszolgáltatottabb réteg esetében. A nemzeti épületfelújítási tervek figyelmet fognak fordítani arra, hogy csökkenjen az energiaszegénység által érintettek, valamint a nem megfelelően szigetelt épületekben (pl. beázott falak, tetők) vagy nem megfelelő hőkomfortot biztosító körülmények között élők száma. A tervek áttekintést nyújtanak majd azokról a nemzeti szakpolitikákról és intézkedésekről, amelyek megerősítik és védik a kiszolgáltatott helyzetben lévő háztartásokat, enyhítik az energiaszegénységet és biztosítják a lakhatás megfizethetőségét. Az e javaslatban szereplő intézkedések koherensek a társadalmilag igazságos átmenetet támogató uniós eszközökhöz kapcsolódó szakpolitikákkal és intézkedésekkel. Ezek között szerepel a nemzeti energia- és klímatervek keretében történő jelentéstétel az energiaszegénységben élő háztartások számának csökkentésére irányuló nemzeti indikatív célkitűzések megvalósítása terén elért eredményekről és az elosztási hatások mérséklését és a strukturális megoldások előmozdítását célzó tervezett beruházásokról (nevezetesen az épületek energetikai felújításáról, beleértve az energiahatékonyságot javító intézkedéseket vagy a megújuló energiaforrásokból történő energiatermelés integrálását, a fűtési és hűtési rendszerek szén-dioxid-mentesítését), melyek célja a fosszilis tüzelőanyagoktól való függőségnek a javasolt szociális klímatervekkel összhangban történő csökkentése, valamint az energiaszegénységgel foglalkozó tanácsadó központról, amely támogatja a tagállamok energiaszegénység enyhítésére és nyomon követésére irányuló erőfeszítéseit. 1.3.A finanszírozás, az uniós források és a nemzeti támogatási intézkedések rendelkezésre állása

A javaslat megfelelő módon illeszkedik más vonatkozó eszközökhöz, különösen az uniós és a nemzeti alapokhoz. Az épületfelújításba történő jelentős beruházások elindítója a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz, köszönhetően annak, hogy a nemzeti helyreállítási és rezilienciaépítési tervekben ott szerepelnek a „Renovate” kiemelt kezdeményezés hangsúlyos elemei. Mindez folytatódni fog 2025–2026-ig, előkészítve az utat az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelven alapuló fejlesztések előtt. A jelenlegi többéves pénzügyi keretben uniós források állnak rendelkezésre azon különböző programok révén, amelyek prioritásként kezelik az építőipart: legfontosabbként említendők a kohéziós politika, a Méltányos Átállást Támogató Alap és az InvestEU keretében rendelkezésre álló regionális alapok. Ezeket kiegészíti az Európai Bizottság által a nemzeti közigazgatásoknak nyújtott célzott technikai támogatás és segítségnyújtás, előmozdítva a szükséges reformokat és a beruházások eredményességéhez szükséges előkészületeket. A javasolt új kibocsátáskereskedelmi rendszer szerinti Szociális Klímaalap áthidalná a szakadékot a Helyreállítási és Rezilienciaépítési Eszköz, valamint a jelenlegi többéves pénzügyi keret és a 2027 utáni időszak közötti átmenet között, és 72,2 milliárd EUR-t mozgósítana a 2025–2032 közötti időszakban a háztartások, különösen is a legalacsonyabb energiahatékonyságú épületekben élők támogatására. Ez az alap fedezné az előzetes költségeket, és megkönnyítené az alacsony jövedelmű háztartások számára az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvben javasolt energiahatékonysági minimumszabványoknak való megfelelést. A nemzeti szociális klímaterveken alapuló beruházások az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv szerinti nemzeti épületfelújítási tervekben foglalt finanszírozási intézkedések szerves részét fogják képezni. Ahhoz, hogy az épületfelújítás az uniós éghajlat-politikai taxonómiáról szóló felhatalmazáson alapuló jogi aktus értelmében fenntartható gazdasági tevékenységnek minősüljön, vagy 30 %-os energiamegtakarítást kell elérnie, és meg kell felelnie a jelentős felújításra vonatkozó energiahatékonysági minimumkövetelményeknek, vagy pedig fenntarthatónak minősülő egyedi intézkedésekből kell állnia. A javasolt uniós szintű energiahatékonysági minimumszabványoknak való megfelelést célzó felújítás jellemzően összhangban van az épületfelújítási tevékenységekre vonatkozó uniós taxonómiai kritériumokkal. Emellett a Bizottság jelenleg felülvizsgálja a vonatkozó állami támogatási keretet azzal a céllal, hogy az jobban megfeleljen az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv felülvizsgálatának, mindenekelőtt pedig az uniós szintű energiahatékonysági minimumszabványoknak. Az ebből eredő állami támogatási rendelkezések fontos szerepet játszanak abban, hogy a legalacsonyabb energiahatékonyságú épületek rendbehozatala tekintetében ösztönözzék az uniós szinten meghatározott energiahatékonysági minimumszabványoknak való mielőbbi megfelelést. 1.4.A javaslat célkitűzései E felülvizsgálat fő céljai az épületek üvegházhatásúgáz-kibocsátásának és végsőenergia-fogyasztásának csökkentése 2030-ig, valamint az épületekkel kapcsolatos hosszú távú jövőkép meghatározása az egész EU-t érintő, 2050-ig megvalósítandó klímasemlegességre vonatkozóan. E célok elérése érdekében a kezdeményezés több területen is konkrét eredményekre törekszik. Ezek: az épületfelújítási arány és mélység növelése, az épületek energiahatékonyságára és fenntarthatóságára vonatkozó információk javítása, valamint annak biztosítása, hogy valamennyi épület megfeleljen a 2050-es klímasemlegességi követelményeknek. E célkitűzések megvalósításának záloga a megerősített pénzügyi támogatás, a korszerűsítés és a rendszerintegráció. •Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel A fentieknek megfelelően a javasolt felülvizsgálat célja, hogy előmozdítsa az épületek dekarbonizációját támogató kényszerítő és ösztönző tényezőket, összefüggésben a közös kötelezettségvállalási rendeletben a nemzeti fellépésre vonatkozóan meghatározott ösztönzőkkel, valamint az épületekre és a közúti közlekedésre vonatkozó új kibocsátáskereskedelmi rendszer szén-dioxid-árképzési hatásaival. A javaslat egy meglévő jogalkotási eszközt módosít. Ily módon nem helyettesítheti a közös kötelezettségvállalási rendeletben meghatározott célértékeket, de támogatja azok elérését. Összhangban van a javasolt új kibocsátáskereskedelmi rendszerrel, amely egyrészt előmozdítja a fűtőanyagok és fűtési technológiák dekarbonizációját, másrészt csökkenti az energiafogyasztást. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv meghatározza az új és a meglévő épületekkel kapcsolatos általános jövőképet, amely érvényesül az „Irány az 55 %!” kezdeményezés épületekre vonatkozó többi rendelkezésében is. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv az építőiparban az energiafogyasztás csökkentésére irányuló intézkedések fokozásával hozzá fog járulni az energiahatékonysági irányelvben meghatározott általános energiahatékonysági célok eléréséhez is. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvre irányuló javaslat, valamint az új épületeket érintő – a nulla közvetlen üvegházhatásúgáz-kibocsátású fűtési rendszerek telepítésére, továbbá az épületek kibocsátásmentessé válása érdekében a megújuló energiaforrások integrálására vonatkozó – követelmény által ösztönzött felújítások nagyobb száma lehetővé teszi az épületek végső energiafogyasztásában a megújuló energiaforrások százalékos arányára vonatkozó, 2030-as indikatív célérték elérését, a megújuló energiaforrásokról szóló irányelvvel összhangban. A javaslat támogatni fogja a nem hatékony fosszilis tüzelőanyaggal működő kazánok felváltását közvetlen üvegházhatásúgáz-kibocsátással nem járó rendszerekkel, például hőszivattyúkkal és más megújuló energiaforrásokon alapuló technológiákkal. A javaslat korszerűsíti az épületeken belüli és az épületek melletti parkolókban található magán töltőinfrastruktúrát, kiegészítve az alternatív üzemanyagok infrastruktúrájáról szóló aktualizált rendeletet, amely nagyratörőbb elképzeléseket fogalmaz meg az általános célokra, többek között az elektromos járművek nyilvánosan elérhető töltőinfrastruktúrájára vonatkozóan. Az európai zöld és az új uniós városi mobilitási kerettel összhangban rendelkezéseket tartalmaz a kerékpártárolási infrastruktúra javításával kapcsolatban is. A javaslat hasonlóképpen kiegészíti a termékekre vonatkozó jogszabályokat, például az energiacímkézésről szóló rendeletet, amely arra ösztönzi a fogyasztókat, hogy az épületekbe a legjobb besorolású energetikai termékeket és készülékeket szereltessék be. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv a környezetbarát tervezésről szóló irányelvvel párhuzamosan fejti ki hatását, amely az energetikai termékek energiahatékonyságára és egyéb környezeti teljesítményére vonatkozóan határoz meg követelményeket, különösen az épülettechnikai rendszerek (pl. kazánok, hőszivattyúk vagy fényforrások) és az épületekben használt berendezések (pl. háztartási készülékek) tekintetében. Az építési termékek energiahatékonyságával az építési termékekről szóló rendelet foglalkozik. A javaslat – az éghajlatváltozással szembeni ellenálló képesség megerősítésére vonatkozó rendelkezések révén – hozzájárul az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás irányába tett folyamatos előrelépéshez az épületek terén. Ezzel párhuzamosan az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv megerősített információs eszközei, köztük egy szén-dioxid-kibocsátási mérőszám, elő fogják segíteni, hogy a pénzügyi befektetők pénzben számszerűsíthessék az épület-dekarbonizáció előnyeit, a háztartások vagy a kereskedelmi szereplők pedig jobban figyelembe vehessék az épületfelújítások gazdasági előnyeit és visszafizetési terveiket. Ezek a szempontok összhangban vannak a fenntartható tevékenységekre vonatkozó uniós taxonómia épületvonatkozású elemeivel is. 2. JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG •Jogalap A javaslat az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 194. cikkének (2) bekezdésén alapul, mely az uniós energiaügyi politika jogalapja. A javasolt intézkedések célja „az energiahatékonyság és az energiatakarékosság, valamint az új és megújuló energiaforrások kifejlesztésének előmozdítása” (az EUMSZ 194. cikke (1) bekezdésének c) pontja). •Szubszidiaritás (nem kizárólagos hatáskör esetén) 2.1. Az uniós fellépés szükségessége Az energiapolitika, mely az EU és a tagállamok megosztott hatáskörébe tartozik, kiforrott uniós szakpolitikai terület. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv javasolt módosításai nagyrészt azt jelzik, hogy az irányelvet naprakésszé kell tenni az ambiciózusabb uniós éghajlat- és energiapolitikai célok tükrözése céljából. Ez kiegészíti azt, hogy a nemzeti energia- és klímatervek (NEKT) uniós szintű hatásának a Bizottság által 2020 szeptemberében közzétett értékelése szerint az energiahatékonyság tekintetében a vállalásokhoz képest eltérés mutatkozik, amely (ha a jelenleg érvényben lévő 2030-as célkitűzéseket vesszük alapul) 2,8 százalékpont az uniós primerenergia-fogyasztás és 3,1 százalékpont az uniós végső energiafogyasztás tekintetében. Ezért az energiaunió irányításáról szóló rendeletben előírtakkal összhangban további uniós szintű intézkedések meghatározására van szükség az épületek energiahatékonyságáról szóló felülvizsgált irányelvben. Az épületek helyi infrastruktúrák, de az elégtelen felújítási arány és mélység közös problémát jelent az EU minden tagállama számára. A mögöttes okok többnyire nem gazdasági jellegűek, és valamennyi tagállamra érvényesek. Az épületek dekarbonizációs pályájára és a kapcsolódó követelményekre vonatkozó közös uniós keret létrehozása – a nemzeti körülményekhez való alkalmazkodás lehetővé tétele mellett – megteremtené az elengedhetetlenül szükséges jogbiztonságot a felújítási és építési ellátási lánc minden szereplője számára, valamint az iparágaktól kezdve a helyi és nemzeti munkaerőn át a magánbefektetőkig és a pénzügyi intézményekig valamennyi érdekelt fél esetében kiszámíthatóságot és felkészültséget eredményezne. A hosszú távú felújítási stratégiákkal kapcsolatos korábbi tapasztalatok azt mutatják, hogy nagyobb figyelmet kell fordítani a rugalmasság és a harmonizált követelmények megfelelő elegyítésére ahhoz, hogy az uniós szintű célkitűzések eléréséhez szükséges cselekvések valamennyi tagállamban kellő lendületet kapjanak.

2.2. Az uniós részvétel hozzáadott értéke A megerősített közös uniós keret ösztönözni fogja a különböző ambíciószintekkel rendelkező tagállamokat arra, hogy összehangolt módon és a szükséges mértékben felgyorsítsák az energiahatékonyabb és nagyobb energiateljesítményű épületekre való energetikai átállást. A kellően erős szabályozási jelzések – mind a meglévő, mind az új épületek tekintetében – ösztönözni fogják az épületek felújítására irányuló beruházásokat, munkahelyeket teremtenek, ösztönzik az innovációt, fokozzák az építési termékek és berendezések belső piacának előnyeit, és pozitív hatást gyakorolnak az építőipari ökoszisztéma és a kapcsolódó ágazatok versenyképességére. A közös szabványok megerősített „közös nyelvezetével” és az információkhoz való hozzáféréssel együtt mindez azt is biztosítani fogja, hogy az építőipari ágazat a legköltséghatékonyabb módon csökkentse üvegházhatásúgáz-kibocsátását, például a méretgazdaságosság révén. Maguk az épületek nem, viszont az épületekkel kapcsolatos finanszírozás, valamint az épületekbe beépített technológiák és megoldások lehetnek határokon átívelőek, kezdve a szigeteléstől a hőszivattyúkon és a hatékony üvegezésen át a fotovoltaikus panelekig. Az uniós fellépés az építőiparra vonatkozó nemzeti szabályozások modernizálását eredményezi a dekarbonizációs célkitűzések elérése érdekében, szélesebbre tárja a globális piacokat az innovatív termékek előtt, lehetővé teszi a költségek csökkentését ott, ahol azokra a legnagyobb szükség van, valamint előmozdítja az ipari növekedést. Az épületek energiahatékonyságáról szóló felülvizsgált irányelv révén megvalósuló uniós fellépés számos további előnnyel is jár a polgárok egészségének és jóllétének javulásától és a helyreállítást támogató helyi munkahelyteremtéstől kezdve az energiaszegénység enyhülésén, a társadalmi befogadáson és a jobb életkörülményeken át az alacsonyabb szintű üvegházhatásúgáz-kibocsátásig, az éghajlatváltozás hatásaival szembeni reziliencia növekedéséig, valamint az energiafogyasztás és az energiaköltségek mérséklődéséig. A fellépés összhangban áll az új európai Bauhaus kezdeményezéssel is, amely az épületek és az épített környezet fenntarthatóságának az életminőséggel és a társadalmi befogadással való ötvözését szorgalmazza. •Arányosság A jogalkotási javaslatban szereplő intézkedések arányosnak tekinthetők, és a lehető legnagyobb mértékben megőrzik az eredeti 2002-es irányelv, valamint a 2010-es és 2018-as felülvizsgálatok meglévő szerkezetét. Amint azt az alábbi 3. pont részletezi, a Szabályozói Ellenőrzési Testület negatív véleményében a kísérő hatásvizsgálat előnyben részesített opciójának arányosságával és uniós harmonizációjának szintjével kapcsolatban megfogalmazott aggályokat sikerült eloszlatni a javaslat módosításával a szubszidiaritás és az arányosság elvének tiszteletben tartása érdekében. •A jogi aktus típusának megválasztása A javaslat lényegi módosításokat tartalmaz az épületek energiahatékonyságáról szóló, 2018-ban már módosított irányelv tekintetében. Ez a javaslat tehát a meglévő irányelv átdolgozása, összhangban a Bizottságnak a jogalkotás minőségének javításáról szóló intézményközi megállapodás (46) bekezdése szerinti kötelezettségvállalásával. Az új jogi aktus felváltja és hatályon kívül helyezi a korábbi 2010/31/EU irányelvet. 3. AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI •A jelenleg hatályban lévő jogszabályok utólagos értékelése / célravezetőségi vizsgálata Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvet 2016-ban értékelték. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv legutóbbi felülvizsgálatából (2018) eredő intézkedéseket nemrégiben (2020) ültették át, így még nem lehetett elegendő adatot gyűjteni azok hatásáról egy releváns új értékeléshez. •Az érdekelt felekkel folytatott konzultációk Az átfogó konzultációs folyamat érdekében kiegészítő módszerek biztosították, hogy minden érdekelt fél kifejezhesse véleményét. –A Bizottság 2021. február 22-én bevezető hatásvizsgálatot (ütemtervet) tett közzé az „Ossza meg velünk véleményét!” portálon . Négy héten át lehetett visszajelzéseket küldeni, ezen idő alatt 243 válasz érkezett; –Az EU Survey eszközben található strukturált online kérdőív alapján és a Bizottság minőségi jogalkotásra vonatkozó szabályaival összhangban 2021. március 30-tól 12 héten át nyilvános konzultáció indult az „Ossza meg velünk véleményét!” portálon . A feleletválasztós és nyitott kérdéseken alapuló konzultáció kiterjedt a lehetséges szakpolitikai lehetőségek hatókörére, típusára és kialakítására. Az ütemtervhez hasonlóan a konzultáció is mindenki előtt nyitva állt. Összesen 535 válasz érkezett. A résztvevők többsége vállalkozói szövetség és vállalkozás volt (52 %), őket követték az uniós polgárok (15 %), a nem kormányzati szervezetek (12 %), valamint a helyi és nemzeti hatóságok (7 %). –2021. március 31. és június 3. között öt célzott munkaértekezletet szerveztek. E tematikus rendezvények célja a szakpolitikai alternatívák következő konkrét területeinek megvitatása volt: „Az épületekre és a dekarbonizált épületállományra vonatkozó jövőkép”, „A meglévő épületekre vonatkozó energiahatékonysági minimumszabványok”, „Az épületinformációs eszközök megerősítése (különös tekintettel az energiahatékonysági tanúsítványokra)”, „A zöld és digitális átállás előmozdítása” és az „Elérhető és igénybe vehető finanszírozás – energiaszegénység”. Az egyes munkaértekezleteken átlagosan több mint 200 fő vett részt. –Eseti alapon további együttműködésre került sor az érdekelt felekkel. A Bizottság tájékoztatta a nemzeti delegációkat és a közigazgatási szerveket is, és összegyűjtötte véleményüket az energetikai munkacsoportban, az épületek energiahatékonyságával foglalkozó bizottságban és az együttes fellépés plenáris ülésein. 3.1. Az érdekelt felek véleményének összefoglalása

A nyilvános konzultáció válaszadóinak egyértelmű többsége (75 %-a) támogatta az energiahatékonysági minimumszabványokat. A résztvevők 61 %-a szerint módosítani kell az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvnek a hosszú távú felújítási stratégiákra vonatkozó rendelkezéseit, és 89 % helyeselte a tagállamok által a hosszú távú felújítási stratégiáikban meghatározott célkitűzések nyomon követésének megerősítését. 84 % támogatta a kibocsátásmentes épület fogalmának meghatározását az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvben. A válaszadók 73 %-a szerint az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv hozzájárulhatna ahhoz, hogy az épületekkel kapcsolatos energiahatékonysági adatok szélesebb köre álljon rendelkezésre és legyen hozzáférhető. Egyértelmű többség (65 %) szállt síkra az energiahatékonysági tanúsítványok aktualizálása és minőségibbé tétele mellett, és még ennél is nagyobb többség (76 %) támogatta az energiahatékonysági tanúsítványok harmonizálását. A válaszadók több mint kétharmada (68 %) támogatta, hogy az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv tartalmazzon jelentéstételi intézkedéseket a teljes életciklusra (gyártás, építés, használat, életciklus vége) vonatkozó szén-dioxid-kibocsátásra vonatkozóan. Az e-mobilitással kapcsolatban a válaszadók általánosságban szigorúbb követelményeket szorgalmaztak. Több mint háromnegyedük (77 %) támogatta a felújítási támogatás és mélység összekapcsolását, 68 %-uk szerint pedig hasznos lenne jogilag meghatározni a „mélyfelújítás” fogalmát. Végül, ami a finanszírozást illeti, a munkaértekezleteken is kifejtett általános nézet az volt, hogy a pénzeszközöket hozzáférhetőbbé kell tenni a közvetlen támogatások, adókedvezmények, energiahatékonysági jelzáloghitelek és más típusú ösztönző mechanizmusok kombinációja révén, valamint össze kell kapcsolni az egyablakos ügyintézéshez való hozzáférésre vonatkozó rendelkezésekkel. Az energiaszegénység kezelését érintő legfontosabb szakpolitikai intézkedésként az alacsony és közepes jövedelmű háztartások célzott pénzügyi támogatását határozták meg. A szakpolitikai munkaértekezletek az általános irányvonalat illetően egybecsengtek a nyilvános konzultációval, és hasznos kiegészítő információkkal szolgáltak. •Szakértői vélemények beszerzése és felhasználása Ez a javaslat a 2016. évi értékelésen, valamint az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv végrehajtásával kapcsolatos adatokon és tapasztalatokon alapul. A Közös Kutatóközpont (JRC) támogatást nyújtott a megfelelés és a nemzeti gyakorlatok elemzéséhez és értékeléséhez. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvvel kapcsolatos együttes fellépésre irányuló kezdeményezés keretében elemzés készült a szóban forgó irányelv végrehajtásával kapcsolatos nemzeti tapasztalatokról. A Bizottság emellett támaszkodik az egyre nagyobb számban rendelkezésre álló, szakmailag lektorált empirikus kutatásokra, és számos folyamatban lévő vagy nemrégiben befejezett támogatási szerződésre. A hatások és az adminisztratív költségek mennyiségi és minőségi értékelését, valamint az érdekelt felek észrevételeinek elemzését egy egyedi technikai támogatási szerződés segítette. Az e szerződés szerinti elemzést az épületállományt és a tágabb értelemben vett makrogazdasági és társadalmi hatásokat tükröző modellezési eszközök felhasználásával végezték el. A felhasznált modellek alapjául szolgáló adatállomány feltöltéséhez is felhasznált főbb statisztikák és adatok az épületállomány-megfigyelőközpont és az EUROSTAT mutatóira vonatkoznak. Több, a Horizont 2020 program keretében finanszírozott, folyamatban lévő kutatási és innovációs projekt eredményeit is értékelték, és ezeket is felhasználták az elemzéshez. Ez a javaslat a 2030-ra vonatkozó éghajlat-politikai célterv hatásvizsgálatában rögzített tényekre, valamint a zöld megállapodás egyéb kezdeményezéseiben összegyűjtött releváns bizonyítékokra is támaszkodik. Az „Irány az 55 %!” szakpolitikai csomag egyéb javaslataihoz hasonlóan a vizsgálat kiindulópontja itt is az az aktualizált uniós referencia-forgatókönyv, amely az uniós és nemzeti energiarendszereknek és az üvegházhatású gázok kibocsátásának a jelenlegi politikai keretrendszer szerinti alakulását vetíti előre, és amely számításba veszi a Covid19 okozta válság hatásait. •Hatásvizsgálat A hatásvizsgálatban szereplő elemzés megerősítette, hogy az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvben biztosított keret nem alkalmas a 2030-as éghajlat-politikai célkitűzések eléréséhez. Nem tartalmaz konkrét intézkedést az épületek energetikai felújítását korlátozó, nem gazdasági jellegű akadályok kezelésére. A hatásvizsgálat-tervezet kétszer nyújtották be a Bizottság Szabályozói Ellenőrzési Testületének. Az első negatív véleményt követően a Testület kiadta második, végső negatív véleményét, melyben hangsúlyozta, hogy politikai iránymutatásra volna szükség arra vonatkozóan, hogy az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv felülvizsgálatára irányuló javaslat folytatható-e, és ha igen, milyen feltételek mellett. A Testület kifejtette, hogy fenntartja negatív véleményét, mivel a hatásvizsgálati jelentéstervezet (1) nem azonosította egyértelműen azt a hiányosságot, amelyet az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv felülvizsgálatának az „Irány az 55 %!” csomag többi javaslata fényében orvosolnia kellene; (2) nem mutatott rá meggyőzően uniós szintű harmonizált intézkedések szükségességére, tekintettel a tagállami építőipari ágazatok heterogenitására; és (3) nem indokolta meg kellőképpen, hogy miért esett a választás az előnyben részesített szakpolitikai alternatíva egyes alkotóelemeire. Az Európai Bizottság munkamódszerei felhatalmazzák az intézményközi kapcsolatokért és a tervezésért felelős alelnököt arra, hogy jóváhagyja egy olyan kezdeményezés folytatását, amelyről a Szabályozási Ellenőrző Testület másodszor is negatív véleményt adott ki. Tekintettel e kezdeményezés politikai jelentőségére, a 2021. júliusi „Irány az 55 %!” javaslatcsomagban betöltött szerepére, az épületfelújítással kapcsolatos fellépés sürgősségére, valamint arra, hogy a Szabályozói Ellenőrzési Testület által megfogalmazott szakpolitikai iránymutatás iránti igény a kiigazított jogalkotási javaslat révén kielégítő módon teljesíthető, a Bizottság – az intézményközi kapcsolatokért és a tervezésért felelős alelnök egyetértésének figyelembevételével – úgy ítélte meg, hogy helyénvaló folytatni az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv felülvizsgálatát. A Bizottság úgy véli, hogy a Testület azon megállapítása, miszerint nem kellően egyértelmű, hogy az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv milyen szerepet tölt be az „Irány az 55 %!” intézkedéscsomagban, inkább a hatásvizsgálati jelentéstervezet minőségére vonatkozó értékelését tükrözi, semmint alapvető aggályát az „Irány az 55 %!” csomag átfogó szakpolitikai kombinációjával kapcsolatban. Fontos kiemelni azt is, hogy a Szabályozói Ellenőrzési Testület véleménye a hatásvizsgálat-tervezet minőségét értékeli, nem pedig a kapcsolódó jogalkotási javaslatokat. A szabályozási intézkedések, az árképzési mechanizmusok és a célok közötti kölcsönhatást ezen indokolás fentebbi szakaszaiban már kifejtettük. E kölcsönhatás az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv javasolt felülvizsgálatát ugyanúgy keretezi, mint az „Irány az 55 %!” csomag összes többi javaslatát, amelyeket a Testület által pozitívan értékelt egyedi hatásvizsgálati jelentések alátámasztottak. A Bizottság gondosan mérlegelte a Testület azon véleményét, hogy a hatásvizsgálati jelentéstervezet nem indokolta meg kellő alapossággal az előnyben részesített szakpolitikai intézkedéseket, különösen ami a javasolt uniós harmonizáció mértékét illeti. Ennek fényében a Bizottság eltért a hatásvizsgálat-tervezetben szereplő azon alternatívától, mely szerint bizonyos épülettípusok esetében fokozatosan és időhöz kötötten szigorodnának az uniós szintű energiahatékonysági minimumszabványok, kötelezve a tagállamokat, hogy nemzeti energiahatékonysági minimumszabványokat vezessenek be az összes többi épületre vonatkozóan. A mostani javaslat önkéntessé teszi a nemzeti energiahatékonysági minimumszabványokat, és jobban figyelembe veszi a nemzeti épületállományok közötti különbségeket, nagyobb rugalmasságot biztosítva a tagállamoknak az épületállományuk kibocsátásmentességének 2050-ig történő elérését célzó tervek kidolgozása terén. A legalacsonyabb energiahatékonyságú épületekre vonatkozó uniós szintű energiahatékonysági minimumszabványok ugyanakkor megmaradtak, hogy minden tagállam kellő kezdeti erőfeszítést tegyen azon épületek tekintetében, amelyek esetében a legnagyobb energiahatékonyság-javulás, ÜHG-kibocsátáscsökkentés és járulékos társadalmi előnyök érhetők el. A tagállamok szabadon határozhatják meg az ilyen épületekre vonatkozó konkrét határidőket annak érdekében, hogy azok magasabb energiahatékonysági osztályokba sorolhatók legyenek 2040-ig, illetve 2050-ig. Amennyiben a tagállamok nemzeti energiahatékonysági minimumszabványokat dolgoznak ki, azokat a 2030-ra, 2040-re és 2050-re vonatkozó nemzeti ütemtervek és célok figyelembevételével kell kialakítaniuk, melyeket nemzeti épületfelújítási terveik részeként határoznak meg az általános dekarbonizációs célkitűzés 2050-ig történő elérése érdekében. Lényeges, hogy az uniós szintű energiahatékonysági minimumszabványok hatálya alá tartozó legalacsonyabb energiahatékonyságú épületek egybeesnek azokkal az épületekkel, amelyek esetében mélyebb felújítási erőfeszítésekre van szükség, és amelyek esetében valószínűleg leginkább hiányoznak a szén-dioxid-árak által biztosított ösztönzők, tekintettel azokra a piaci hiányosságokra, amelyek ezt az alágazatot minden tagállamban áthatják. Fontos megjegyezni, hogy mivel ezen épületek lakossági szegmensét általában a legkiszolgáltatottabb helyzetben lévő háztartások képezik, a javasolt intézkedés (és az azt támogató pénzügyi keret) kulcsfontosságúnak minősül a „senkit nem hagyunk hátra” elvet szem előtt tartó éghajlatvédelmi átállás szempontjából. Ezenkívül a javaslat hosszabb határidőt biztosít a lakóépületek esetében az uniós szintű energiahatékonysági minimumszabványok fokozatos bevezetésére és teljesítésére, mint az állami szervek tulajdonában lévő épületek és más nem lakáscélú épületek esetében. A fentieken túlmenően a javaslat úgy módosult, hogy az energiahatékonysági tanúsítványok adatelemeinek jelentős része opcionálissá vált. A hatásvizsgálat-tervezetben előnyben részesített alternatívákhoz képest, amelyekben a legtöbb intézkedés kötelező volt, a mostani javaslat további rugalmasságot biztosít a tagállamok számára. A meglévő mechanizmusokat is előnyben részesítették az új követelmények létrehozásával szemben, különösen a nemzeti épületfelújítási tervekre vonatkozó követelmények enyhítése és a nemzeti energia- és klímatervekbe való teljes körű integrálása révén. Az ennek eredményeként született javaslat kellő mozgásteret biztosít a tagállamoknak ahhoz, hogy ingatlanszabályozási és finanszírozási politikáikat a nemzeti és helyi körülményekhez igazítsák a közös átfogó célkitűzés teljesítése érdekében. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv felülvizsgálata nem fog kevésbé hozzájárulni az „Irány az 55 %!” csomaghoz, de a megvalósításért való fő felelősség az eredetileg tervezettnél sokkal inkább a tagállamokra hárul, megfelelően tiszteletben tartva a szubszidiaritás elvét. A tagállamoknak kellőképpen ambiciózus nemzeti épületfelújítási terveket kell kidolgozniuk és végrehajtaniuk, figyelembe véve a közös kötelezettségvállalási rendelet célértékeit és az építőipari ágazatban a fűtőanyagok használatából eredő kibocsátásra vonatkozóan javasolt felső határértéket. A Bizottság ennek fényében fogja értékelni a nemzeti épületfelújítási terveket. A felülvizsgálati záradék kifejezetten utal a Bizottság arra vonatkozó értékelésére, hogy az épületekkel kapcsolatos uniós intézkedések – többek között a szén-dioxid-árazás – megfelelő javulást hoznak-e ahhoz, hogy 2050-re teljesen dekarbonizált, kibocsátásmentes épületállomány jöjjön létre, vagy pedig legkésőbb 2027 végéig további kötelező erejű uniós szintű intézkedéseket – például megerősített uniós szintű energiahatékonysági minimumszabványokat – kell-e bevezetni. A Testület megállapításaival kapcsolatos részletesebb megjegyzések az e javaslatot kísérő hatásvizsgálat I. mellékletében találhatók. A hatásvizsgálat elemzi a problémát, és azonosítja a felújítások arányának és mélységének növelésére, az új és meglévő épületek szén-dioxid-mentesítésére, valamint az épületek digitalizációs szempontú korszerűsítésének növelésére irányuló lehetséges intézkedéseket. Az intézkedések négy fő alternatíváját állítja fel, melyek eltérő ambíciószinttel rendelkeznek: alacsony, mérsékelt, magas és kiemelten magas szinttel. Az előnyben részesített alternatíva a 3. opció. A Szabályozói Ellenőrzési Testület ezen alternatívára vonatkozó megállapításait követően a Bizottság felülvizsgálta az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvre irányuló javaslatot, amely a meglévő épületek esetében a 2. (mérsékelt ambíciószintű) opciót, az információs eszközök és az új épületek esetében pedig a 3. (magas ambíciószintű) opciót veszi alapul.

•Célravezető szabályozás és egyszerűsítés Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 2018. évi felülvizsgálatának egyik fő célkitűzése az adminisztratív terhek csökkentése volt. Becslések szerint az előnyben részesített szakpolitikai alternatíva intézkedései évente közel 100 millió EUR-val csökkentenék az adminisztratív terheket. E felülvizsgálatnak és a többi „Irány az 55 %!” javaslat épületekkel kapcsolatos aspektusainak fő célja az, hogy az építőipar igazodjon az Unió fokozott éghajlat-politikai törekvéseihez. A hatékonyság biztosítása új, illetve aktualizált követelményeket tesz szükségessé, melyek főként a tagállamok nemzeti és helyi szintű közigazgatási hatóságait és kisebb mértékben az épülettulajdonosokat érintik, és főként a már meglévő eljárásokra és struktúrákra támaszkodnak. Megfelelő ambíciószinttel rendelkeznek, így egyfelől segítenek elérni a zöld megállapodás célkitűzéseit, másfelől elegendő időt biztosítanak a vállalkozásoknak és a végfelhasználóknak az alkalmazkodáshoz. A hatásvizsgálatban foglaltaknak megfelelően az energiahatékonysági tanúsítványok digitalizálása, valamint az adatcserére és az adatbázisokra vonatkozó új rendelkezések mindazonáltal csökkentik az adminisztratív és megfelelési költségeket, és egyszerűsítik az épületfelújításokhoz kapcsolódó adminisztratív eljárásokat. •Alapjogok A javaslat összhangban van az Európai Unió Alapjogi Chartájának 37. cikkével, amely előírja, hogy a magas színvonalú környezetvédelmet és a környezet minőségének javítását be kell építeni az uniós politikákba, és a fenntartható fejlődés elvével összhangban biztosítani kell megvalósulásukat. A javaslat kidolgozása során a Bizottság figyelembe vette a Charta 17. cikkében foglalt tulajdonhoz való jogot, és alapul vette a Charta 34. cikkét, amely „az uniós jog, valamint a nemzeti jogszabályok és gyakorlat által megállapított szabályokkal összhangban, elismeri és tiszteletben tartja a jogot a tisztes megélhetést célzó […] lakástámogatásra mindazok esetében, akik nem rendelkeznek az ehhez elégséges pénzeszközökkel”. 4. KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK A javaslatnak nincsen az EU költségvetését érintő vonzata. Egy meglévő irányelvet módosít, és nagyrészt a már meglévő struktúrákra és szabályokra támaszkodik. 5. EGYÉB ELEMEK •Végrehajtási tervek, valamint a nyomon követés, az értékelés és a jelentéstétel szabályai Az átdolgozott irányelv társjogalkotók általi elfogadását követően a Bizottság a következő intézkedéseket fogja tenni az irányelv átültetésének megkönnyítése érdekében: –Megfelelési táblázatot készít, amely mind a tagállamok, mind a Bizottság számára az átültetést ellenőrző listaként szolgál. –Találkozókat szervez az irányelv különböző részeinek átültetéséért felelős tagállami szakértőkkel az átültetéssel kapcsolatban felmerülő kérdések és kétségek megvitatása érdekében, akár az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvvel kapcsolatos összehangolt fellépés (CA-EPBD) keretében, akár bizottsági formában. –Az irányelv átültetésével kapcsolatos konkrét kérdések esetén rendelkezésre áll a tagállamokkal folytatandó kétoldalú találkozókra és egyéb megbeszélésekre. –Az átültetési határidő lejárta után a Bizottság átfogóan értékelni fogja, hogy a tagállamok teljes mértékben és helyesen ültették-e át az irányelvet. A javaslat kiegészíti az irányításról szóló rendeletet, amely a nemzeti energia- és klímaterveken és a tagállamok eredményjelentésein alapuló átlátható és megbízható tervezési, jelentéstételi és nyomonkövetési rendszert biztosít. 2023-tól kezdődően a tagállamoknak kétévente jelentést kell tenniük a tervek végrehajtása terén elért eredményekről, továbbá 2023. június 30-ig értesíteniük kell a Bizottságot a tervek tervezett, és a 2024. június 30-án esedékes végleges aktualizálásáról. Az épületfelújítási tervek benyújtása a nemzeti energia- és klímatervek ciklusait követi, az első épületfelújítási terv kivételével. •Magyarázó dokumentumok (irányelvek esetén) Az átültetésről szóló 32. cikk (1) bekezdése egyértelművé teszi, hogy a tagállamoknak az átültető intézkedéseikkel együtt megfelelési táblázatot kell benyújtaniuk. Ez összhangban van az Európai Bíróság ítéletével (C-543/17. sz. ügy), amely szerint a tagállamoknak a tagállami átültető intézkedésekről szóló értesítéseiket kellően egyértelmű és pontos információkkal kell kiegészíteniük, feltüntetve, hogy a nemzeti jog mely rendelkezései ültetik át az irányelv mely rendelkezéseit. Ez minden kötelezettségre nézve kötelező, nem csak a „cikkek szintjén”. Amennyiben a tagállamok eleget tesznek ennek a kötelezettségnek, akkor elvileg nem kell a Bizottság számára magyarázó dokumentumokat küldeniük az átültetésről. •A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes magyarázata

A 2010/31/EU irányelv az új és a meglévő épületekre, valamint a tájékoztatási eszközökre vonatkozó rendelkezéseknek az európai zöld megállapodáshoz való hozzáigazítása, a tartalomnak a műszaki fejlődés fényében történő aktualizálása, a szerkezet egyszerűsítése, valamint a megerősített finanszírozási és végrehajtási mechanizmusok biztosítása érdekében az alábbiak szerint módosul: –A tárgy módosul, hangsúlyozva, hogy az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv átdolgozására irányuló javaslat a kibocsátásmentes épületállomány 2050-ig történő elérését célozza, és bevezetve egy új, kiegészítő szén-dioxid-kibocsátási mérőszámot a dekarbonizált megoldások választásának előmozdítása érdekében. Noha a javaslat középpontjában az üzemeltetéshez kapcsolódó üvegházhatásúgáz-kibocsátás csökkentése áll, az első lépések az épület teljes életciklusa során keletkező szén-dioxid-kibocsátás kezelésére irányulnak. –A 2. cikk bevezeti a kibocsátásmentes épület fogalmának új meghatározását: az energiahatékonyság elsődlegességének elvével összhangban lévő, nagyon magas energiahatékonysággal rendelkező épület, amely esetében a szükséges igen alacsony energiaigényt teljes mértékben a megújuló forrásokból származó, az épületben, illetve kerületi vagy közösségi szinten előállított energia (azaz a helyszínen előállított, a megújulóenergia-közösség által szolgáltatott, illetve a távfűtési és távhűtési rendszerből származó megújuló energiából vagy hulladékhőből származó energia) fedezi, amennyiben ez műszakilag megvalósítható. A „kibocsátásmentes épület” az új épületekre vonatkozó új szabvány: azt a szintet jelenti, amelyet a mélyfelújítások által 2030-ig el kell érni, 2050-re pedig a tervek szerint a teljes épületállománynak el kell érnie. A 2. cikk pontosítja a „közel nulla energiaigényű épület” fogalommeghatározását is. A kibocsátásmentes épületekre vonatkozó szabvány alkalmazásáig ez marad az új épületekre vonatkozó szabvány, és 2030-ig a mélyfelújítással elérendő szint. A cikk újonnan határozza meg egyfelől a „mélyfelújítás” fogalmát mint az épületfelújítás aranyszabályát, másfelől a megvalósítás megkönnyítése érdekében a „szakaszos mélyfelújítás” fogalmát. A 2. cikk bevezeti a „jelzálogportfólió-standardok” fogalmát is: ezek olyan mechanizmusok, amelyek ösztönzőket biztosítanak a jelzáloghitelezők számára, hogy javítsák a jelzáloggal fedezett épületportfólió energiahatékonyságát, és arra késztessék a potenciális ügyfeleket, hogy ingatlanaikat tegyék energiahatékonyabbá. –A nemzeti épületfelújítási tervekről (korábban hosszú távú felújítási stratégiákról) szóló 3. cikk operatívabbá válik. A nyomonkövetési keretet megerősíti a nemzeti épületfelújítási tervek Bizottság általi értékelésének bevezetése, valamint ajánlások kibocsátása a nemzeti energia- és klímatervekkel kapcsolatos folyamat részeként. Az információk Bizottság általi ismertetésének és értékelésének megkönnyítése, valamint a nemzeti tervek összehasonlíthatóságának javítása érdekében a II. melléklet kötelező és önkéntes elemeket tartalmazó közös sablont tartalmaz. A jelentéstétel kötelező elemei magukban foglalják a kerületi vagy körzeti alapú megközelítéseket is, beleértve a megújulóenergia-közösségek és a helyi energiaközösségek szerepét. Az épületfelújítási terveket a nemzeti energia- és klímatervek és azok aktualizálása részeként kell benyújtani; figyelembe véve az épületek energiahatékonyságáról szóló felülvizsgált irányelv elfogadásához és hatálybalépéséhez szükséges időt, a terv első tervezetét kivételesen 2024. június 30-ig kell benyújtani. A nemzeti célok elérése terén megtett haladásra, valamint az épületfelújítási tervek nemzeti és uniós célokhoz való hozzájárulására vonatkozó jelentés az energiaunió irányításáról szóló rendelet szerinti kétéves jelentéstétel részét fogja alkotni. –Az épületek energiahatékonyságának kiszámításához szükséges módszertanról szóló 4. cikk (korábbi 3. cikk) az I. melléklettel összefüggésben frissül, hogy egyértelművé tegye a mért energiafelhasználás lehetséges figyelembevételét az energiahatékonyság kiszámításakor, és ellenőrizze a számított energiafelhasználás helyességét. A cikk meghatározza, hogyan kell elszámolni a megújuló forrásokból származó energia helyszíni felhasználását, például a töltőállomások és az energiaközösségek által szolgáltatott energia esetében. –Az energiahatékonysági minimumkövetelmények meghatározásáról szóló 5. cikk (korábbi 4. cikk) módosul annak érdekében, hogy a védett épületek korábban lehetséges teljes mentességét hozzáigazítsák a műszaki fejlődéshez, ami lehetővé teszi az ilyen épületek energiahatékonyságának javítását anélkül, hogy megváltoztatná műszaki jellegzetességüket és megjelenésüket. –A költségoptimalizált szintek kiszámításáról szóló 6. cikk (korábbi 5. cikk) összhangban áll a zöld megállapodással, és kimondja, hogy az üvegházhatásúgáz-kibocsátási egységek költségeit, valamint az energiafelhasználás környezeti és egészségügyi externáliáit figyelembe kell venni a legalacsonyabb költségek meghatározásakor. A Bizottság 2026. június 30-ig felülvizsgálja a költségoptimalizálás módszertanát. –A 7. cikk összefogja az új épületekre vonatkozó rendelkezéseket: a)Előírja, hogy az új épületeknek 2030-tól kibocsátásmenteseknek kell lenniük; az új középületeknek azonban már 2027-től kibocsátásmenteseknek kell lenniük. A kibocsátásmentes épületekre vonatkozó egyedi követelményeket a III. melléklet tartalmazza. b)Az új épületek életciklusra vonatkozó globális felmelegedési potenciálját (GWP) 2030-tól a „Level(s)” keretrendszerrel összhangban kell kiszámítani, így nyerve adatokat az új építkezések teljes életciklus alatti kibocsátásairól. A teljes életciklus alatti kibocsátások különösen fontosak a nagy épületek esetében, ezért a kiszámítási kötelezettség már 2027-től alkalmazandó a nagy épületekre (amelyek hasznos alapterülete meghaladja a 2000 négyzetmétert). c)A tagállamoknak foglalkozniuk kell az új épületek energiahatékonyságon túlmutató fontos aspektusaival is, nevezetesen az egészséges beltéri klimatikus körülményekkel, az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodással, a tűzbiztonsággal, az intenzív szeizmikus tevékenység kockázataival és a fogyatékossággal élő személyek hozzáférését biztosító követelményekkel. Kezelniük kell az épületekben vagy azok felületén történő szén-dioxid-tárolással összefüggő szén-dioxid-eltávolítás kérdését is. –A meglévő épületekről és a pénzügyi támogatásról szóló 8–10. és 15. cikk egyesíti a következőket: a)A jelentős felújításokra vonatkozó jelenlegi rendelkezések, amelyek lehetőséget nyújtanak az energiahatékonysági minimumkövetelmények alkalmazására (a minimális felújítási mélység biztosítása érdekében), valamint a szerkezeti korszerűsítésekre, az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodásra, a veszélyes anyagok – köztük az azbeszt – eltávolítására és a fogyatékossággal élő személyek érdekében történő akadálymentesítésre, új uniós szintű energiahatékonysági minimumszabványokkal egészülnek ki (előmozdítva a felújítási arányok növekedését) a legalacsonyabb energiahatékonyságú középületek (azaz hatósági tulajdonú épületek és önálló rendeltetésű egységek) és nem lakáscélú épületek esetében. Előírják a G osztályú energiahatékonysági tanúsítvánnyal rendelkező épületek korszerűsítését oly módon, hogy azok legkésőbb 2027-ben legalább F energiahatékonysági osztályba, legkésőbb 2030-ban pedig legalább E energiahatékonysági osztályba sorolhatók legyenek; a legalacsonyabb energiahatékonyságú lakóépületek esetében a legalább F energiahatékonysági osztályba való besorolás céldátuma 2030, a legalább E energiahatékonysági osztályba való besorolásé pedig 2033. Az épületállomány legalacsonyabb energiahatékonyságú osztályaira helyezett hangsúly biztosítja, hogy az erőfeszítések a legnagyobb szén-dioxid-mentesítési potenciállal rendelkező épületekre, az energiaszegénység enyhítésére és a kiterjedt társadalmi és gazdasági előnyökre összpontosuljanak. A tagállamoknak a nemzeti épületfelújítási tervek részeként konkrét határidőket is meg kell határozniuk a magasabb energiahatékonysági osztályok 2040-ig és 2050-ig történő elérésére (a 9. cikk (1) bekezdésének hatálya alá tartozó épületek esetében), összhangban a nemzeti épületállomány kibocsátásmentessé tételére irányuló ütemtervükkel. A 9. cikk (1) bekezdése szerinti energiahatékonysági minimumszabványok mellett a tagállamoknak lehetőségük van arra is, hogy nemzeti felújítási terveikben nemzeti szintű energiahatékonysági minimumszabványokat vezessenek be. A tagállamoknak az energiahatékonysági minimumszabványoknak való megfelelést egy olyan támogató keret révén kell elősegíteniük, amely magában foglalja a különösen a kiszolgáltatott helyzetben lévő háztartásokat, az energiaszegénység által érintetteket vagy a szociális lakásokban élőket segítő finanszírozási támogatást, a technikai segítségnyújtást és a nyomonkövetési mechanizmusokat. A javasolt rendelkezések megengedik, hogy a tagállamok az épületek egyes kategóriáit kizárják az energiahatékonysági minimumszabványoknak való megfelelés kötelezettsége alól. b)Önkéntes épületfelújítási útlevelek bevezetése annak érdekében, hogy a tulajdonosok felkészülhessenek épületeik szakaszos felújítására. A tagállamoknak be kell vezetniük a Bizottság által 2024 végéig kidolgozandó közös kereten alapuló épületfelújítási útlevelek rendszerét, hogy polgáraik hozzáférhessenek ezen eszköz használatához. c)Határozottabb rendelkezések a korszerűsítés akadályainak és gátjainak elhárítására, valamint a pénzügyi ösztönzők mozgósítására az építési ökoszisztéma valamennyi érdekeltje számára elérhető egyablakos ügyintézés révén; hogy megszűnjenek az épületkorszerűsítés előtti akadályok (nemcsak a költségeket illetően), a tagállamok pedig ösztönözzék a megfelelő képzést. A nagyobb pénzügyi ösztönzők és technikai támogatási intézkedések a mélyfelújítási projektekre és a jelentős számú épületet magukban foglaló projektekre irányulnak, és jelentős általános energiamegtakarítást eredményeznek. Ugyanezt a célt szem előtt tartva, mivel a standard élettartam alapján a 2020-as évek közepén vásárolt kazán 2050-ben még mindig használatban lehet, a tagállamok 2027-től nem támogathatják a fosszilis tüzelőanyaggal működő kazánokat. d)A nulla közvetlen kibocsátású fűtési rendszerek gyors bevezetésének ösztönzése érdekében, valamint azt elkerülendő, hogy a fosszilis tüzelőanyagokon alapuló kazánok új generációiba történő beruházások elértéktelenedő eszközökké váljanak, a kibocsátásmentes épületeknek nem szabad a helyszínen szén-dioxid-kibocsátást generálniuk, és a tagállamok dönthetnek úgy, hogy a villamos energia tekintetében az uniós átlaghoz igazított primerenergia-tényezőt alkalmaznak. e)Végezetül a tagállamoknak pénzügyi támogatásaikat az energiaszegénység enyhítésére és a szociális lakások támogatására kell összpontosítaniuk, és meg kell védeniük a bérlőket a felújítást követően kiszabott aránytalan bérleti díjaktól. A Szabályozói Ellenőrzési Testület véleményének figyelembevételével az energiahatékonysági minimumszabványokra vonatkozóan választott alternatíva nem felel meg közvetlenül a Testülethez benyújtott hatásvizsgálat-tervezetben elemzett négy opció egyikének sem. A javaslatot körültekintően módosították a szubszidiaritás és az arányosság szempontjából, figyelembe véve a különböző tagállamok épületállománya közötti különbségeket, és rugalmasságot biztosítva a tagállamoknak a tekintetben, hogy miként kezelik sajátos körülményeiket, és hogyan valósítják meg nemzeti épületállományuk szükséges korszerűsítését. A javaslat uniós szinten a nemzeti épületállománynak a legalacsonyabb energiahatékonysággal rendelkező 15 %-ára összpontosít, hogy maximalizálni lehessen az energiamegtakarítás, a költséghatékonyság és az energiaszegénység enyhítésének hatásait, valamint az EU éghajlat- és energiapolitikai célkitűzéseinek eléréséhez kapcsolódó átfogóbb társadalmi és gazdasági előnyöket. –A 8. cikk szerkezete megváltozott. A 11. cikk kizárólag az épülettechnikai rendszerekre összpontosít, és egyértelmű jogalapot teremt a fosszilis tüzelőanyagokkal üzemelő kazánok használatának tagállami betiltásához, lehetővé téve, hogy a tagállamok az üvegházhatásúgáz-kibocsátás vagy a felhasznált tüzelőanyag típusa alapján követelményeket határozzanak meg a hőfejlesztő berendezésekkel kapcsolatban. Több tagállam véli úgy, hogy ezek az intézkedések elengedhetetlenek a dekarbonizált épületállományra vonatkozó cél eléréséhez, valamint a levegőminőség és a közegészség javításához. A rendelkezés felszámolja a jogbizonytalanságot akörül, hogy a környezetbarát tervezésről szóló irányelv 6. cikkének (1) bekezdése és a Szerződések szabadpiacra vonatkozó szabályai lehetővé tesznek-e egy ilyen tiltást. Elismerve, hogy az épületek egészségességének biztosítása szempontjából fontos a jó beltéri levegőminőség, elő kell írni, hogy az új és a jelentős felújítás alá vont, meglévő épületekben – amennyiben megvalósítható – a beltéri levegő minőségének nyomon követésére és szabályozására szolgáló mérő- és szabályozó berendezéseket kell felszerelni. –A fenntartható mobilitás infrastruktúrájáról szóló 12. cikk a fokozottabb éghajlati törekvésekhez igazodik, megerősítve a jelenlegi követelményeket. Minden új és jelentős felújítás alá vont épület tekintetében normává teszi az előzetes kábellefektetést, lehetővé téve különösen az új és felújított irodaépületek töltőállomásainak kiépítését. A töltőállomások révén biztosítani kell az intelligens töltést, és a tagállamoknak el kell hárítaniuk a töltőállomások lakóépületekben történő telepítése előtt álló akadályokat, biztosítva a „csatlakoztatáshoz való jogot”, összhangban az alternatív üzemanyagok infrastruktúrájáról szóló rendeletre irányuló javaslat vonatkozó rendelkezéseivel. A fenntartható, kibocsátásmentes mobilitás központi elemeként kötelező kerékpártárolókat kialakítani az új és a jelentős felújítás alá vont épületekben, hozzájárulva ezzel a kerékpározás előmozdításához.

–A 13. cikk 2026. évi hatállyal megerősíti a nagy méretű, nem lakáscélú épületekre vonatkozó okosépület-mutatót. Az épületekkel kapcsolatos új szolgáltatások fejlesztésének megkönnyítése érdekében az épületadatokra vonatkozó új 14. cikk biztosítja, hogy az épület tulajdonosa, bérlője és kezelője, illetve harmadik felek hozzáférjenek az épülettechnikai rendszerek adataihoz. Az adatok interoperabilitására és az adatokhoz való hozzáférésre vonatkozó új szabályokat a Bizottságnak végrehajtási jogi aktus útján kell megállapítania. –A 16–19. cikk javítja az energiahatékonysági tanúsítványokra, azok kiállítására és megjelenítésére, valamint az alapul szolgáló adatbázisokra vonatkozó, már meglévő rendelkezéseket: a)Az Unión belüli összehasonlíthatóság biztosítása érdekében 2025-ig valamennyi energiahatékonysági tanúsítványnak az energiahatékonysági osztályok harmonizált skáláján kell alapulnia, és meg kell felelnie az V. mellékletben meghatározott mintának. b)Tekintettel az épületállomány kibocsátásmentességének 2050-ig történő megvalósítására vonatkozó közös jövőképre, az energiahatékonysági osztályokat felül kell vizsgálni az épületállomány nemzeti különbségeinek figyelembevételével: a legmagasabb osztályba (A osztály) a kibocsátásmentes épületek sorolandók, míg a legalacsonyabb osztályba (G osztály) a nemzeti épületállomány legalacsonyabb energiahatékonyságú 15 %-a kerül. A felülvizsgált osztályozás biztosítani fogja, hogy a tagállamok kellő erőfeszítéseket tegyenek a 9. cikk szerinti uniós szintű energiahatékonysági minimumszabványoknak való megfelelés érdekében. Az épületek minősítésének alapjául szolgáló mutató (kWh/m²/év egységben mért primerenergia-felhasználás) változatlan marad, és kiegészül az üzemeltetéshez kapcsolódó üvegházhatásúgáz-kibocsátásra és a megújuló energiára vonatkozó mutatóval. Más mutatók továbbra is önkéntes alapon választhatók a tagállamok számára, olyan eszköztár alapú megközelítést kínálva, amely az adott ország körülményeihez igazítható. c)Az alacsonyabb D–G osztályt képviselő energiahatékonysági tanúsítványok érvényessége öt évre rövidül annak érdekében, hogy azok naprakész információkat tartalmazzanak, segítve a lakókat a fogyasztás csökkentésében. Bizonyos egyszerű esetekben egyszerűsített eljárásokat kell biztosítani az energiahatékonysági tanúsítványok frissítéséhez. Az energiahatékonysági tanúsítványokat digitális formátumban kell kiállítani. A javaslat intézkedéseket vezet be a kiadott tanúsítványok megbízhatóságának növelésére (helyszíni látogatás, minőség-ellenőrzés). d)Az épületállomány javításának előfeltétele az energiahatékonysági tanúsítványok szélesebb körű használata, ugyanakkor a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy azok megfizethetők is legyenek. Az energiahatékonysági tanúsítvánnyal való rendelkezés kötelezettsége kiterjed a jelentős felújítás alá vont épületekre, a megújított bérleti szerződés tárgyát képező épületekre és valamennyi középületre. Az eladásra vagy bérbeadásra kínált épületeknek vagy önálló rendeltetési egységeknek rendelkezniük kell energiahatékonysági tanúsítvánnyal, és a hirdetésekben fel kell tüntetni az energiahatékonysági osztályt és mutatót, biztosítva az energiahatékonyság relevanciáját az épületértékesítési és -bérleti piacon. A hatóságok által használt és a nyilvánosság által gyakran látogatott épületeknek – méretüktől függetlenül – ki kell helyezniük energiahatékonysági tanúsítványukat. e)A tagállamoknak nemzeti adatbázisokat kell létrehozniuk az épületek energiahatékonysági tanúsítványai tekintetében, lehetővé téve az épületfelújítási útlevelekre és az okosépület-mutatókra vonatkozó adatok gyűjtését is. A nemzeti adatbázisokból származó információkat a Bizottság által kidolgozandó sablon alapján továbbítani kell az épületállomány-megfigyelőközpontnak. –A vizsgálatokra vonatkozó jelenlegi rendelkezéseket a végrehajtás megkönnyítése érdekében csoportosítják és egyértelműsítik, miközben a szellőztető rendszereket az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvben foglalt, a beltéri levegő minőségének kezelését célzó intézkedésekbe is belefoglalják. A felújítások vagy az új építkezések minőségének és megbízhatóságának biztosítása érdekében nemzeti vizsgálati rendszereket vagy alternatív eszközöket kell létrehozni annak ellenőrzésére, hogy az elvégzett építési és felújítási munkák megfelelnek-e a tervezett energiahatékonysági szintnek, és növelik-e a lakók elégedettségét és bizalmát. Hasonlóképpen, az integrált épületfelújítási munkálatokat végző szolgáltatóknak hozzá kell férniük a tanúsítási vagy minősítési rendszerekhez, hogy biztosítsák a munkálatok megbízható minőségét. A nem lakáscélú épületek esetében 2030-tól lejjebb kell vinni az épületautomatizálási és -szabályozási rendszerek kötelező telepítésére vonatkozó küszöbértéket, az új lakóépületeket és a jelentős felújítás alá vont lakóépületeket pedig bizonyos felügyeleti és ellenőrző funkciókkal kell ellátni az épületgazdálkodás és -üzemeltetés javítása és optimalizálása érdekében. –Az épületekkel kapcsolatos politika végrehajtása kulcsfontosságú annak biztosításához, hogy a valóságban is tényleges előrelépés történjen. A jelenlegi független ellenőrzési rendszerek hatálya ki lesz terjesztve az épületfelújítási útlevelekre és az okosépület-mutatókra. A nyomon követés és a végrehajtás – többek között szankciók révén – mindenekelőtt az energiahatékonysági minimumszabványokra és a meglévő épületállomány javítására fog összpontosítani. Záró rendelkezés és felülvizsgálati záradék: a 25. cikk szerinti következő felülvizsgálat időpontja – figyelembe véve az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvnek a zöld megállapodás megvalósításával összefüggésben történő 2021-es felülvizsgálatát – legkésőbb 2027 vége. A felülvizsgálati záradék kifejezetten utal a Bizottság arra vonatkozó értékelésére, hogy az uniós jogszabályok épületekkel kapcsolatos intézkedései – többek között a szén-dioxid-árazás – megfelelő javulást hoznak-e ahhoz, hogy 2050-re teljesen dekarbonizált, kibocsátásmentes épületállomány jöjjön létre, vagy pedig szükség van további kötelező erejű uniós szintű intézkedések – például magasabb energiahatékonysági minimumszint – bevezetésére. Az átültetésről szóló 32. cikk egyértelművé teszi, hogy a tagállamoknak megfelelési táblázatot kell benyújtaniuk átültető intézkedéseikkel együtt. 🡻 2010/31/EU 2021/0426 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE az épületek energiahatékonyságáról (átdolgozás) (EGT-vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 194. cikke (2) bekezdésére,

tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére, tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére, rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: 🡻 2010/31/EU, (1) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) (1)Az épületek energiahatékonyságáról szóló, 2002. december 16-i 2002/91/EK ⌦ 2010/31/EU ⌫ európai parlamenti és tanácsi irányelv ⌦ több alkalommal ⌫ ⌦ jelentősen ⌫ módosult. Mivel további lényegi módosításokat kell tenni szükségesek, az irányelvet az áttekinthetőség érdekében célszerű át kell dolgozni. ⇩ új szöveg (2)Az Egyesült Nemzetek Éghajlatváltozási Keretegyezménye (UNFCCC) keretében 2015 decemberében elfogadott Párizsi Megállapodás értelmében a felek megállapodtak abban, hogy a globális átlaghőmérséklet emelkedését jóval az iparosodás előtti átlaghőmérsékletnél 2 °C-kal magasabb hőmérsékletszint alatt tartják, és törekednek arra, hogy a hőmérséklet-emelkedés mértéke az iparosodás előtti szint feletti 1,5 °C-ra korlátozódjon. A Párizsi Megállapodás célkitűzéseinek elérése az európai zöld megállapodásról szóló, 2019. december 11-i bizottsági közlemény központi eleme. Az Unió az UNFCCC titkárságához 2020. december 17-én benyújtott aktualizált, nemzetileg meghatározott hozzájárulásában elkötelezte magát amellett, hogy az 1990-es szinthez képest 2030-ig legalább 55 %-kal csökkenti az Unió gazdaságának egészére kiterjedő nettó üvegházhatásúgáz-kibocsátást. (3)A zöld megállapodásban bejelentetteknek megfelelően a Bizottság 2020. október 14-én ismertette az épületkorszerűsítési programra vonatkozó stratégiáját. A stratégia egy cselekvési tervet tartalmaz, amely konkrét szabályozási, finanszírozási és támogató intézkedéseket irányoz elő azzal a céllal, hogy 2030-ig legalább megduplázza az épületek éves energetikai felújítási arányát, és elősegítse a mélyfelújításokat. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv felülvizsgálata az épületkorszerűsítési program végrehajtásának egyik szükséges eszköze. Hozzá fog járulni az új európai Bauhaus kezdeményezés és a klímasemleges és intelligens városokra vonatkozó európai küldetés megvalósításához is. (4)Az (EU) 2021/1119 európai parlamenti és tanácsi rendelet – az európai klímarendelet – jogszabályban rögzíti a 2050-ig megvalósítandó, a gazdaság egészére kiterjedő klímasemlegesség célkitűzését, és kötelező erejű uniós kötelezettségvállalást ír elő, amely szerint 2030-ra az 1990-es szinthez képest legalább 55 %-kal kell csökkenteni a nettó üvegházhatásúgáz-kibocsátást (azaz az elnyelések levonása utáni kibocsátást). (5)Az Európai Bizottság 2021. évi munkaprogramjában bejelentett „Irány az 55 %!” intézkedéscsomag e célkitűzéseket kívánja megvalósítani. Számos szakpolitikai területre kiterjed, ideértve az energiahatékonyságot, a megújuló energiát, a földhasználatot, a földhasználat megváltoztatását és az erdőgazdálkodást, az energiaadózást, a vállaláselosztást, a kibocsátáskereskedelmet és az alternatív üzemanyagok infrastruktúráját. A 2010/31/EU irányelv felülvizsgálata e csomag szerves részét képezi. 🡻 2010/31/EU, (2) preambulumbekezdés Az energia hatékony, körültekintő, ésszerű és fenntartható hasznosítása kiterjed többek között az olajtermékekre, a földgázra és a szilárd fűtőanyagokra, amelyek amellett, hogy alapvető energiaforrások, egyben a szén-dioxid-kibocsátás elsődleges forrásai is. 🡻 2010/31/EU, (3) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg)

⇨ új szöveg (6)Az éÉpületekkel kapcsolatos az Unió ⌦ végső ⌫ teljes energiafogyasztásának 40 %-aát ⇨ és az energiával kapcsolatos üvegházhatásúgáz-kibocsátás 36 %-át ⇦ teszik ki. Az ágazat terjeszkedik, ami szükségszerűen energiafogyasztásának növekedésével jár. Ezért az energiafogyasztás csökkentése ⇨ – [a felülvizsgált energiahatékonyságról szóló irányelv] 3. cikkében megállapított és az (EU) 2018/1999 európai parlamenti és tanácsi rendelet 2. cikkének 18. pontjában meghatározott „első az energiahatékonyság” elvével összhangban – ⇦ és a megújuló forrásból származó energia felhasználása az épületekben az Unió energiafüggőségének és az üvegházhatásúgáz-t okozó gázokkibocsátásának csökkentéséhez szükséges, fontos intézkedések. A megújuló forrásból származó energia felhasználásának növelése mellett, az energiafogyasztásnak az Unióban történő csökkentését célzó intézkedések lehetővé tennék az Unió számára, hogy teljesítse az Egyesült Nemzetek éghajlatváltozásról szóló keretegyezményéhez (UNFCCC) csatolt Kiotói Jegyzőkönyvben foglaltakat, és betartsa mind a globális hőmérséklet-emelkedés 2 °C alatt tartására vonatkozó hosszú távú kötelezettségvállalását, mind azon kötelezettségvállalását, hogy 2020-ra az üvegházhatású gázok teljes kibocsátását legalább 20 %-kal, nemzetközi megállapodás elérése esetén pedig 30 %-kal az 1990-es szint alá csökkenti. Az energiafogyasztás csökkentésének és a megújuló forrásból származó energia felhasználása növelésének szintén fontos szerepet kell játszaniuk ⇨ az Unió energiafüggőségének csökkentésében, ⇦ az energiaellátás biztonságának ⌦ és ⌫ a műszaki fejlődésnek az előmozdításában, a műszaki fejlődés támogatásában, foglalkoztatási lehetőségek megteremtésébenbiztosításában és a regionális fejlesztésben, különösen a ⇨ szigeteken és ⇦ vidéki területeken. ⇩ új szöveg (7)Az épületek üzemeltetési élettartamuk előtt, alatt és után is okoznak üvegházhatásúgáz-kibocsátást. A dekarbonizált épületállományra vonatkozó 2050-es jövőkép túlmutat az üzemeltetéshez kapcsolódó üvegházhatásúgáz-kibocsátásra helyezett jelenlegi fókuszon. Ezért fokozatosan figyelembe kell venni az épületek teljes életciklus alatti kibocsátását, kezdve az új épületekkel. Az épületek jelentős anyagbankok, amelyek az évtizedek során erőforrásokat tárolnak, és a tervezési lehetőségek nagymértékben befolyásolják a teljes életciklus során történő kibocsátást mind az új, mind a felújított épületek esetében. Az épületek teljes életciklusra vonatkozó teljesítményét nemcsak az új építkezések esetén kell figyelembe venni, hanem a felújítások során is, mégpedig azáltal, hogy a tagállamok épületfelújítási terveibe a teljes életciklusra vonatkozó üvegházhatásúgáz-kibocsátás csökkentésére irányuló előírásokat kell belefoglalni. (8)Az épületek teljes életciklusára vonatkozót üvegházhatásúgáz-kibocsátás minimalizálása erőforrás-hatékonyságot és körforgásos jelleget igényel. Ez kombinálható azzal is, hogy az épületállomány egyes részeit ideiglenes szénelnyelővé alakítják. (9)A teljes életciklusra vonatkozó globális felmelegedési potenciál azt jelzi, hogy az épület összességében milyen mértékben járul hozzá az éghajlatváltozást okozó kibocsátásokhoz. Figyelembe veszi egyaránt az építési termékekbe beágyazott üvegházhatásúgáz-kibocsátást és a használati szakaszból származó közvetlen és közvetett kibocsátást. Ezért az épületek teljes életciklusra vonatkozó teljesítményének fokozottabb figyelembevétele és a körforgásos gazdaság érdekében első lépésként elő kell írni az új épületek életciklusra vonatkozó globális felmelegedési potenciáljának kiszámítását. (10)Az EU-ban az épületek felelősek az idő előtti elhalálozást és betegségeket okozó finomrészecskék (PM2,5) kibocsátásának mintegy feléért. Az épületek energiahatékonyságának javítása egyidejűleg a szennyezőanyag-kibocsátást is képes csökkenteni, amit az (EU) 2016/2284 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel összhangban csökkenteni is kell. 🡻 2010/31/EU, (4) preambulumbekezdés Az energiaszükséglet kezelése fontos eszköz, amelynek segítségével az Unió befolyást gyakorolhat a globális energiapiacra, és így az energiaellátás közép- és hosszú távú biztonságára is. 🡻 2010/31/EU, (5) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) A 2007. márciusi Európai Tanács hangsúlyozta az energiahatékonyság növelésének szükségességét az Unióban az Unió energiafogyasztásának 2020-ig 20 %-os csökkentésére irányuló célkitűzés teljesítése érdekében, és felhívott az „Energiahatékonysági cselekvési terv: a lehetőségek kihasználása” című bizottsági közleményben megállapított prioritások alapos és gyors végrehajtására. Az említett cselekvési terv rámutatott arra a jelentős potenciálra, ami a költséghatékony energiamegtakarításra kínálkozik az épületekben. Az Európai Parlament 2008. január 31-i állásfoglalásában felhívott a 2002/91/EK irányelv rendelkezéseinek megerősítésére, és több alkalommal, legutóbb az energiapolitika második stratégiai felülvizsgálatáról szóló, 2009. február 3-i állásfoglalásában felhívott a 2020-ra vonatkozó 20 %-os energiahatékonysági célkitűzés kötelező erejűvé tételére. Ezenkívül, az üvegházhatású gázok kibocsátásának a 2020-ig terjedő időszakra szóló közösségi kötelezettségvállalásoknak megfelelő szintre történő csökkentésére irányuló tagállami törekvésekről szóló, 2009. április 23-i 406/2009/EK európai parlamenti és tanácsi határozat kötelező erejű tagállami célkitűzéseket határoz meg a szén-dioxid-kibocsátás csökkentésére vonatkozóan, amelyek szempontjából alapvetően fontos lesz az épületekben elérhető energiahatékonyság, és a megújuló forrásból származó energia támogatásáról szóló, 2009. április 23-i 2009/28/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv is rendelkezik az energiahatékonyság előmozdításáról egy kötelező erejű célkitűzéssel összefüggésben, amely szerint 2020-ra a megújuló forrásból származó energiának a teljes uniós energiafogyasztás 20 %-át kell kitennie. 🡻 2010/31/EU, (6) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) A 2007. márciusi Európai Tanács ismételten megerősítette az Unió elkötelezettségét a megújuló forrásból származó energiának az egész Unióra kiterjedő fejlesztése iránt, és jóváhagyta a megújuló forrásból származó energia 20 %-os részarányára vonatkozó, 2020-ig elérendő kötelező célt. A 2009/28/EK irányelv közös keretet állapít meg a megújuló forrásból származó energia előmozdításához. 🡻 2010/31/EU, (7) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) Konkrétabb intézkedések meghatározására van szükség az épületek energiamegtakarításában rejlő, eddig kihasználatlan nagy potenciál elérése, valamint a tagállamok eredményei között ebben az ágazatban meglévő jelentős különbségek csökkentése érdekében.

🡻 2010/31/EU, (8) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) ⇨ új szöveg (11)Az épületek energiahatékonyságának további javítására irányuló intézkedéseknek figyelembe kell venniük az éghajlatia klimatikus ⌦ viszonyokat, ⌫ ⇨ ideértve az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodást is, ⇦ és a helyi viszonyokatfeltételeket, valamint a beltéri klimatikus viszonyokat és a költséghatékonyságot is. Ezen ⌦ A fenti ⌫ intézkedések nem érinthetik az épületekre vonatkozó, egyéb olyan követelményeket, mint az akadálymentesség, a ⇨ tűzbiztonság és szeizmikus ⇦ biztonság és az épületek rendeltetésszerű használata. 🡻 2010/31/EU, (9) preambulumbekezdés ⇨ új szöveg (12)Az épületek energiahatékonyságát olyan módszertan alapján kell kiszámítani, amelyet nemzeti és regionális szinten differenciálni lehet. Ez, a hőtechnikai jellemzőkön kívül, egyéb olyan tényezőket is magában foglal, amelyek egyre fontosabb szerepet játszanak, mint például a fűtés- és légkondicionáló berendezések, a megújuló forrásokból származó energia alkalmazása, ⇨ az épületautomatizálási és -szabályozási rendszerek, az intelligens megoldások, ⇦ a passzív hűtés-fűtés, az árnyékolás, a belső levegőminőség, a megfelelő természetes megvilágítás és az épület tervezése. Egy adott épület energiahatékonyságát olyan módszertan alapján kell kiszámítani, amely nemcsak a fűtési ⇨ vagy légkondicionálási ⇦ idényt veszi figyelembe, hanem a teljes évre vonatkozik. E módszertannak figyelembe kell vennie a meglévő európai szabványokat. ⇨ A módszertannak biztosítania kell a tényleges üzemeltetési feltételek megjelenítését, és lehetővé kell tennie, hogy mért energiát használjanak a pontosság ellenőrzése és az összehasonlíthatóság céljából; a módszertannak egy órás vagy egy óránál kisebb intervallumokon kell alapulnia. A megújuló energia helyszíni használatának ösztönzése érdekében és a közös általános kereten túl a tagállamoknak meg kell hozniuk a szükséges intézkedéseket ahhoz, hogy a számítási módszertanban elismerjék és figyelembe vegyék a megújuló energia helyszíni felhasználásának maximális kiaknázásából fakadó előnyöket, ideértve az egyéb felhasználásokat (például az elektromos járművek töltőállomásait) is. ⇦ 🡻 2010/31/EU, (10) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) ⇨ új szöveg (13)Kizárólag Aa tagállamoknak felelőssége, hogy minimumkövetelményeket ⇨ kell ⇦ meghatározniukzanak meg az épületek és az épületelemek energiahatékonyságára vonatkozóan., A követelményeket arra tekintettel kell meghatározni, hogy a költségek szempontjából optimális egyensúly jöjjön létre a szükséges beruházások és az épület teljes élettartamára vetített energiaköltség-megtakarítás között, a tagállamok azon jogának sérelme nélkül, hogy a költségoptimalizált energiahatékonysági szinteknél nagyobb energiahatékonyságot biztosító minimumkövetelményeket határozhassanak meg. Rendelkezni kell arról, hogy a tagállamok a műszaki fejlődés fényében rendszeresen felülvizsgálhassák az épületek energiahatékonyságára vonatkozó saját minimumkövetelményeiket. 🡻 2010/31/EU, (11) preambulumbekezdés A költséghatékony vagy a költségoptimalizált energiahatékonysági szintekre vonatkozó célkitűzés elérése bizonyos feltételek esetén – például éghajlati különbségek fényében – azt is indokolhatja, hogy a tagállamok az épületelemek tekintetében a költséghatékonyságra vagy a költségoptimalizálásra vonatkozóan olyan követelményeket határozzanak meg, amelyek a gyakorlatban korlátozzák az uniós jogszabályok által meghatározott szabványoknak megfelelő építőipari termékek beépítését, feltéve, hogy az ilyen követelmények nem jelentenek indokolatlan piaci akadályt. ⇩ új szöveg (14)Az épületek fűtésére és hűtésére felhasznált energia kétharmada még mindig fosszilis tüzelőanyagokból származik. Az építőipar dekarbonizálása érdekében különösen fontos a fosszilis tüzelőanyagok fokozatos kivezetése a fűtés és a hűtés terén. Ezért a tagállamoknak épületfelújítási terveikben fel kell tüntetniük a fosszilis tüzelőanyagok fűtés és hűtés terén történő kivezetésére irányuló nemzeti szakpolitikáikat és intézkedéseiket, és a következő többéves pénzügyi keretben 2027-től kezdődően nem nyújthatnak pénzügyi ösztönzőket fosszilis tüzelőanyaggal működő kazánok telepítésére, kivéve azokat, amelyeket 2027 előtt az Európai Regionális Fejlesztési Alap és a Kohéziós Alap keretében beruházásokra választottak ki. A hőfejlesztő berendezések üvegházhatásúgáz-kibocsátásuk vagy a felhasznált tüzelőanyag típusa alapján történő betiltására vonatkozó egyértelmű jogalapnak támogatnia kell a fosszilis tüzelőanyagok fokozatos megszüntetésére vonatkozó nemzeti szakpolitikákat és intézkedéseket. 🡻 2010/31/EU, (12) preambulumbekezdés

⇨ új szöveg (15)⇨ Az épülettechnikai rendszerekre vonatkozó energiahatékonysági követelményeket az épületekbe beépített teljes rendszerekre kell alkalmazni, nem pedig az önálló alkatrészek energiahatékonyságára, mely utóbbiak a 2009/125/EK irányelv szerinti termékspecifikus szabályozások hatálya alá tartoznak. ⇦ Az épülettechnikaigépészeti rendszerek energiahatékonyságára vonatkozó követelmények meghatározásakor a tagállamoknak harmonizált eszközöket kell alkalmazniuk – amennyiben ilyenek rendelkezésre állnak és indokoltak –, különösen az energiával kapcsolatos termékek környezettudatos tervezésére vonatkozó követelmények megállapítási kereteinek létrehozásáról szóló, 2009. október 21-i 2009/125/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv és az energiával kapcsolatos termékek energia- és egyéb erőforrás-fogyasztásának címkézéssel és szabványos termékismertetővel történő jelöléséről szóló, 2010. május 19-i 2010/30/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (EU) 2017/1369 európai parlamenti és tanácsi rendelet végrehajtására irányuló intézkedések keretében kidolgozott tesztelési és számítási módszereket és energiahatékonysági osztályokat, a kapcsolódó kezdeményezésekkel való koherencia biztosítása és a piac potenciális fragmentálódásának a lehető legkisebb mértékűre csökkentése érdekében. 🡻 2010/31/EU, (13) preambulumbekezdés (16)Ezen irányelv nem érinti az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZz.) 107. és 108. cikkét. Az irányelvben alkalmazott „ösztönző” kifejezés ezért nem értelmezhető állami támogatásként. 🡻 2010/31/EU, (14) preambulumbekezdés (kiigazított szöveg) ⇨ új szöveg (17)A Bizottságnak összehasonlító módszertani keretet kell meghatároznia az energiahatékonyságra vonatkozói minimumkövetelmények költségoptimalizált szintjeinek kiszámításához. ⇨ E keret felülvizsgálatának lehetővé kell tennie mind az energiahatékonyság, mind a kibocsátási teljesítmény kiszámítását, és figyelembe kell vennie a környezeti és egészségügyi externáliákat, valamint a kibocsátáskereskedelmi rendszer kiterjesztését és a szén-dioxid-árakat. ⇦ A tagállamoknak e ⌦ a fenti ⌫ keretet arra kell használniuk, hogy összehasonlítsák az eredményeket az energiahatékonyságra vonatkozóan általuk elfogadott minimumkövetelményekkel. Amennyiben jelentős, azaz 15 %-ot meghaladó eltérések mutatkoznak az energiahatékonyságra vonatkozói minimumkövetelmények költségoptimalizált szintjei és az energiahatékonyságra vonatkozó hatályos minimumkövetelmények között, a tagállamoknak meg kell indokolniuk ezeket az eltéréseket, vagy megfelelő intézkedéseket kell tervbe venniük az eltérések csökkentése érdekében. Az épületek és az épületelemek becsült gazdasági élettartamát a tagállamoknak kell meghatározniuk, figyelembe véve a tipikus gazdasági élettartamok meghatározásával kapcsolatos jelenlegi gyakorlatot és tapasztalatokat is. Az összehasonlítás következtetéseiről és az alapjául szolgáló adatokról rendszeresen jelenteni kell a Bizottságnak. E ⌦ A fenti ⌫ jelentéseknek lehetővé kell tenniük a Bizottság számára, hogy értékelhesse a tagállamok által, az energiahatékonyságra vonatkozói minimumkövetelmények költségoptimalizált szintjeinek elérése terén elért haladást, és arról jelentést tehessen. 🡻 2010/31/EU, (15) preambulumbekezdés Az épületek befolyást gyakorolnak a hosszú távú energiafogyasztásra. A meglévő épületek hosszú felújítási ciklusára tekintettel ezért az új és a jelentős felújítás alatt álló meglévő épületeknek eleget kell tenniük a helyi éghajlathoz igazított, energiahatékonyságra vonatkozó minimumkövetelményeknek. Mivel az alternatív energiaellátó rendszerek alkalmazása nincs átfogóan feltárva teljes potenciálját tekintve, meg kell fontolni az alternatív energiaellátó rendszerek alkalmazásának lehetőségét új épületek számára – méretüktől függetlenül –, azon elv betartásával, mely szerint először a fűtés és a hűtés energiaigényének költségoptimalizált szintre való csökkentését kell biztosítani. 🡻 2010/31/EU, (16) preambulumbekezdés (18)Épületnagyságtól függetlenül, a meglévő épületek jelentős felújításai jó alkalmat nyújtanak költséghatékony intézkedések megtételére az energiahatékonyság javítására. Költséghatékonysági okokból lehetővé kell tenni az energiahatékonyságra vonatkozói minimumkövetelményeknek azon felújított részekre történő korlátozását, amelyek az adott épület energiahatékonysága szempontjából meghatározóak. A tagállamoknak lehetőségük kell, hogy legyen megválasztani a „jelentős felújítás” fogalmának meghatározását: vagy a külső térelhatárolók felületének százalékos aránya vagy az épület értéke alapján. Amennyiben egy tagállam az épület értéke alapján kívánja meghatározni a „jelentős felújítás” fogalmát, akkor olyan értékeket alkalmazhat, mint az értékbecslés szerinti érték vagy a felújítási költségen alapuló aktuális piaci érték, az épülethez kapcsolódó telek értékének figyelmen kívül hagyásával. 🡻 2010/31/EU, (17) preambulumbekezdés Intézkedésekre van szükség az olyan épületek számának növeléséhez, amelyek nemcsak teljesítik az energiahatékonyságra vonatkozó jelenlegi minimumkövetelményeket, hanem energiahatékonyabbak is, és ily módon csökkentik mind az energiafogyasztást, mind a szén-dioxid-kibocsátást. E célból a tagállamoknak a közel nulla energiaigényű épületek számának növelésére irányuló nemzeti terveket kell készíteniük, és az ilyen tervekről rendszeresen jelentést kell tenniük a Bizottságnak. ⇩ új szöveg

(19)Az Unió megerősített éghajlat- és energiapolitikai törekvései új jövőképet tesznek szükségessé az épületek tekintetében: a kibocsátásmentes épületet, amelynek nagyon alacsony energiaigényét teljes mértékben megújuló forrásokból származó energia fedezi, amennyiben ez műszakilag megvalósítható. Valamennyi új épületnek kibocsátásmentes épületnek kell lennie, és 2050-re valamennyi meglévő épületet kibocsátásmentes épületté kell átalakítani. (20)Különböző lehetőségek állnak rendelkezésre az energiahatékony épületek energiaszükségletének megújuló forrásokból származó energiából történő fedezésére: helyszíni megújuló energiaforrások, például a naphőenergia, a fényelektromos napelemmodulok, a hőszivattyúk és a biomassza, a megújulóenergia-közösségek vagy a lakossági energiaközösségek által biztosított megújuló energia, valamint a megújuló energiaforrásokon vagy hulladékhőn alapuló távfűtés és -hűtés. (21)Az uniós épületállomány szükséges dekarbonizációja nagyarányú energetikai felújítást igényel: az épületállomány közel 75 %-a a jelenlegi építési szabványok szerint nem hatékony, és a jelenlegi épületek 85–95 %-a még 2050-ben is állni fog. A súlyozott éves energetikai felújítási arány azonban tartósan alacsony, körülbelül 1 %. A jelenlegi ütemben haladva évszázadokat venne igénybe az építőipari ágazat dekarbonizációja. Ezért ezen irányelv legfőbb célja az épületek felújításának fellendítése és támogatása, ideértve a kibocsátásmentes fűtési rendszerekre történő átállást is. (22)Az energiahatékonysági minimumszabványok jelentik az alapvető szabályozási eszközt a meglévő épületek nagyarányú felújításának elindításához, mivel ezek foglalkoznak a felújítás előtt álló olyan fő akadályokkal – például az eltérő érdekekkel és a közös tulajdoni struktúrákkal –, amelyeket gazdasági ösztönzőkkel nem lehet elhárítani. Az energiahatékonysági minimumszabványok bevezetésének a legalacsonyabb energiahatékonyságú épületek fokozatos kivezetését és a nemzeti épületállomány folyamatos javulását kell eredményeznie, hozzájárulva a dekarbonizált épületállomány 2050-ig történő megvalósítására irányuló hosszú távú célhoz. (23)Az uniós szinten meghatározott energiahatékonysági minimumszabványok a dekarbonizáció, az energiaszegénység enyhítése és a kiterjesztett társadalmi és gazdasági előnyök tekintetében a legnagyobb potenciállal rendelkező épületek felújítására kell összpontosítaniuk, különösen a legalacsonyabb energiahatékonyságú épületek esetében, amelyek felújítását prioritásként kell kezelni. (24)Ami a nemzeti épületállomány többi részét illeti, a tagállamok szabadon dönthetnek arról, hogy kívánnak-e nemzeti szinten kidolgozott és a nemzeti feltételekhez igazított energiahatékonysági minimumszabványokat bevezetni. Ezen irányelv felülvizsgálata során a Bizottságnak értékelnie kell, hogy szükség van-e további kötelező energiahatékonysági minimumszabványok bevezetésére a dekarbonizált épületállomány 2050-ig történő elérése érdekében. (25)Az energiahatékonysági minimumszabványok bevezetését egy támogató keretnek kell kísérnie, amely magában foglal technikai segítségnyújtást és pénzügyi intézkedéseket is. A nemzeti szinten meghatározott energiahatékonysági minimumszabványok nem minősülnek az állami támogatásokra vonatkozó szabályok értelmében vett „uniós szabványoknak”, míg az egész Unióra kiterjedő energiahatékonysági minimumszabványok ilyen „uniós szabványoknak” tekinthetők. Az állami támogatásokra vonatkozó felülvizsgált szabályokkal összhangban a tagállamok nyújthatnak állami támogatást épületfelújításhoz az uniós szintű energiahatékonysági szabványoknak való megfelelés, nevezetesen egy bizonyos energiahatékonysági osztály elérése érdekében mindaddig, amíg az említett uniós szintű szabványok kötelezővé nem válnak. Amint a szabványok kötelezővé válnak, a tagállamok továbbra is nyújthatnak állami támogatást az uniós szintű energiahatékonysági szabványok hatálya alá tartozó épületek és önálló rendeltetési egységek felújításához, amennyiben az épületfelújítás célja a meghatározott minimális energiahatékonysági osztálynál magasabb szint elérése. (26)Az uniós taxonómia a környezeti szempontból fenntartható gazdasági tevékenységeket osztályozza a gazdaság egészében, így az építőiparban is. Az éghajlat-politikai uniós taxonómiáról szóló felhatalmazáson alapuló jogi aktus értelmében az épületfelújítás akkor minősül fenntartható tevékenységnek, ha legalább 30 %-os energiamegtakarítást ér el, megfelel a meglévő épületek jelentős felújítására vonatkozó energiahatékonysági minimumkövetelményeknek, vagy az épületek energiahatékonyságával kapcsolatos olyan egyedi intézkedésekből áll, mint például az energiahatékonysági berendezések vagy az épületek energiahatékonyságának mérésére, szabályozására és ellenőrzésére szolgáló berendezések és eszközök telepítése, karbantartása vagy javítása, amennyiben ezek az egyedi intézkedések eleget tesznek a meghatározott kritériumoknak. Az uniós szintű energiahatékonysági minimumszabványoknak való megfelelés érdekében végzett épületfelújítás jellemzően összhangban van az épületfelújítási tevékenységekhez kapcsolódó uniós taxonómiai kritériumokkal. (27)Az uniós szintű energiahatékonysági minimumszabványoknak harmonizált energiahatékonysági osztályokon kell alapulniuk. Azáltal, hogy a legalacsonyabb G energiahatékonysági osztály az egyes tagállamok nemzeti épületállományának legalacsonyabb energiahatékonyságú 15 %-aként határozzák meg, az energiahatékonysági osztályok összehangolása hasonló erőfeszítéseket kíván meg valamennyi tagállam részéről, míg a legjobb energiahatékonysági A osztály meghatározása biztosítja, hogy a harmonizált energiahatékonysági osztályozás közelítsen a kibocsátásmentes épületekre vonatkozó közös elképzeléshez. (28)Ezen irányelv elődei már tartalmaztak meglévő épületekre és épületelemekre vonatkozó energiahatékonysági minimumkövetelményeket, és ezeket továbbra is alkalmazni kell. Míg az újonnan bevezetett energiahatékonysági minimumszabványok a meglévő épületek minimális energiahatékonyságának alsó határát határozzák meg és biztosítják a nem energiahatékony épületek felújítását, a meglévő épületekre és épületelemekre vonatkozó energiahatékonysági minimumkövetelmények a felújítás kellő mélységét biztosítják a felújítás során. (29)A rendkívül energiahatékony és dekarbonizált épületállomány 2050-ig történő megvalósítása és a meglévő épületek kibocsátásmentes épületekké való átalakítása érdekében a tagállamoknak nemzeti épületfelújítási terveket kell készíteniük, amelyek felváltják a hosszú távú felújítási stratégiákat, és a tagállamok számára még erőteljesebb, teljes mértékben működőképes tervezési eszközzé válnak, nagyobb hangsúlyt fektetve a finanszírozásra és annak biztosítására, hogy az épületfelújítások elvégzéséhez megfelelően képzett munkavállalók álljanak rendelkezésre. A tagállamoknak épületfelújítási terveikben meg kell határozniuk saját nemzeti épületfelújítási céljaikat. Az (EU) 2018/1999 rendelet 21. cikke b) pontjának (7) bekezdésével és az (EU) 2021/1060 európai parlamenti és tanácsi rendeletben meghatározott előfeltételekkel összhangban a tagállamoknak fel kell vázolniuk a finanszírozási intézkedéseket, valamint az épületfelújítási terveik végrehajtásához szükséges beruházási szükségleteket és igazgatási forrásokat. (30)A tervek összehasonlíthatóságának biztosítása érdekében a nemzeti épületfelújítási terveknek harmonizált sablonon kell alapulniuk. A szükséges ambíciószint biztosítása érdekében a Bizottságnak értékelnie kell a tervek tervezetét, és ajánlásokat kell kibocsátania a tagállamok számára. (31)A nemzeti épületfelújítási terveket szorosan össze kell kapcsolni az (EU) 2018/1999 rendelet szerinti integrált nemzeti energia- és klímatervekkel, és az (EU) 2018/1999 rendelet szerinti kétévenkénti jelentéstétel részeként be kell számolni a nemzeti célok elérése terén elért eredményekről és az épületfelújítási terveknek a nemzeti és uniós célokhoz való hozzájárulásáról. Tekintettel arra, hogy jól megalapozott nemzeti tervek alapján mielőbb lendületet kell adni a felújításnak, az első nemzeti épületfelújítási terv benyújtásának időpontját a lehető legkorábbra kell meghatározni. (32)A szakaszos felújítás megoldást jelenthet az egy lépésben történő felújítás során felmerülő magas induló költségek és bonyodalmak kezelésére. Az ilyen szakaszos felújítást azonban gondosan meg kell tervezni, hogy egyik felújítási lépés se gátolja meg a szükséges további lépéseket. Az épületfelújítási útlevelek egyértelmű ütemtervet nyújtanak a szakaszos felújításhoz, segítve a tulajdonosokat és a befektetőket abban, hogy megtervezzék a beavatkozások legoptimálisabb időzítését és hatókörét. Ezért az épületfelújítási útleveleket valamennyi tagállamban önkéntes eszközként kell elérhetővé tenni az épülettulajdonosok számára. (33)A „mélyfelújítás” fogalmát az uniós jogszabályok még nem határozták meg. Az épületek hosszú távú jövőképének megvalósítása érdekében a mélyfelújítást olyan felújításként kell meghatározni, amely az épületeket kibocsátásmentes épületekké alakítja át; első lépésként pedig olyan felújításként, amely az épületeket közel nulla energiaigényű épületekké alakítja át. Ez a meghatározás az épületek energiahatékonyságának növelésére vonatkozó célt szolgálja. Az energiahatékonyság érdekében végzett mélyfelújítás elsődleges lehetőséget kínál olyan egyéb szempontok kezelésére, mint például a kiszolgáltatott helyzetben lévő háztartások életkörülményeinek javítása, az éghajlatváltozás hatásaival szembeni ellenálló képesség növelése, a katasztrófakockázatokkal szembeni ellenálló képesség – ideértve a szeizmikus jelenségekkel szembeni rezilienciát is –, a tűzbiztonság, a veszélyes anyagok – köztük az azbeszt – eltávolítása, valamint a fogyatékossággal élő személyek érdekében történő akadálymentesítés. (34)Az épületkorszerűsítési stratégia egyik célját képező mélyfelújítások előmozdítása érdekében a tagállamoknak fokozott pénzügyi és adminisztratív támogatást kell nyújtaniuk a mélyfelújításhoz. (35)A tagállamoknak támogatniuk kell a meglévő épületek energiahatékonyságot érintő korszerűsítéseinek oly módon történő kivitelezését, hogy az hozzájáruljon az egészséges beltéri környezet biztosításához – többek között az azbeszt és más ártalmas anyagok eltávolítása és a káros anyagok illegális eltávolításának megakadályozása révén –, valamint elősegítse a hatályos jogi aktusoknak, például a 2009/148/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek és az (EU) 2016/2284 európai parlamenti és tanácsi irányelvnek való megfelelést. (36)Az elektromos járművek várhatóan döntő szerepet fognak játszani a villamosenergia-rendszer dekarbonizációjában és hatékonnyá válásában, nevezetesen rugalmassági, kiegyenlítő és tárolási szolgáltatások nyújtása, különösen az aggregálás révén. Teljes mértékben ki kell aknázni az elektromos járművekben rejlő azon potenciált, hogy integrálódjanak a villamosenergia-rendszerbe, és hozzájáruljanak a rendszer hatékonyságához és a megújuló energiaforrásokból előállított villamos energia további felhasználásához. Az épületek tekintetében különösen fontos a töltés, mivel az épületek azok, ahol az elektromos járművek rendszeresen és hosszú ideig parkolnak. A lassú töltés gazdaságos, és a töltőállomások magánterületeken történő telepítése energiatárolást biztosíthat a kapcsolódó épület számára, valamint "az intelligens töltési szolgáltatások integrációjához és általában a rendszerintegrációs szolgáltatásokhoz. (37)A megújuló energiaforrásokból előállított villamos energia részarányának növekedésével együtt az elektromos járművek kevesebb üvegházhatásúgáz-kibocsátást generálnak. Az elektromos járművek a tiszta energiára való – energiahatékonysági intézkedéseken, alternatív üzemanyagokon, megújuló energiaforráson, valamint a rugalmas energiafelhasználás kezelését célzó innovatív megoldásokon alapuló – átállás fontos elemei. Célzott követelmények bevezetése révén az építési előírásokat eredményesen lehet alkalmazni a töltési infrastruktúra lakóépületek és nem lakáscélú épületek parkolóiban való kiépítésének támogatására. A tagállamoknak el kell hárítaniuk azon akadályokat, amelyeket a tulajdonosok tapasztalnak akkor, amikor parkolóhelyükön töltőállomást kívánnak telepíteni, például az eltérő érdekeket vagy az adminisztratív nehézségeket. (38)Az előzetes kábellefektetés megfelelő feltételeket teremt a töltőállomás gyors kiépítéséhez, amennyiben és ahol azokra szükség van. A már kész infrastruktúra egyrészt csökkenti a töltőállomások telepítésével járó költségeket a tulajdonosok számára, másrészt biztosítani fogja, hogy az elektromos járművek használói számára töltőállomások álljanak rendelkezésre. A parkolóhelyek előzetes felszerelésére és az elektromos töltőállomások telepítésére vonatkozó uniós szintű elektromos közlekedési követelmények megállapítása hatékony módja annak, hogy a közeljövőben terjedjen az elektromos járművek használata, közép- és hosszú távon pedig további, alacsonyabb költségekkel járó fejlesztéseket tesz lehetővé. Amennyiben műszakilag megvalósítható, a tagállamoknak biztosítaniuk kell a töltőállomások akadálymentesítését a fogyatékossággal élő személyek számára.

(39)Az intelligens töltés és a kétirányú töltés lehetővé teszi az épületek energiarendszerének integrációját. Az olyan elektromos töltőállomások, ahol az elektromos járművek jellemzően hosszabb ideig parkolnak, például a lakó- vagy munkahely szerinti állomások, rendkívül fontosak az energiarendszer integrációja szempontjából, ezért ott intelligens töltési funkciókat kell biztosítani. Azokban az esetekben, amikor a kétirányú töltés a közlekedésben használt elektromosjármű-flották révén és általában a villamosenergia-rendszer tekintetében is elősegítené a megújuló energiaforrásokból előállított villamos energia további elterjedését, ezt a funkciót is elérhetővé kell tenni. (40)A zöld mobilitás előmozdítása az európai zöld megállapodás kulcsfontosságú eleme, és az épületek fontos szerepet játszhatnak a szükséges infrastruktúra biztosításában, nemcsak az elektromos járművek feltöltéséhez, hanem a kerékpárok tárolásához is. Az aktív mobilitásra, például a kerékpározásra való áttérés jelentősen csökkentheti a közlekedésből származó üvegházhatásúgáz-kibocsátást. A 2030-ra vonatkozó éghajlat-politikai céltervnek megfelelően a tiszta és hatékony magán- és tömegközlekedési módok, például a kerékpározás arányának növelése drasztikusan csökkenti a közlekedésből származó szennyezést, és jelentős előnyökkel jár az egyes polgárok és a közösségek számára. A kerékpártárolók hiánya jelentősen akadályozza a kerékpározás elterjedését mind a lakó-, mind a nem lakáscélú épületekben. Az építési szabályzatok hatékonyan támogathatják a tisztább mobilitásra való átállást azáltal, hogy követelményeket állapítanak meg a kerékpártárolók minimális számára vonatkozóan. (41)A digitális egységes piac és az energiaunió menetrendjeit össze kell hangolni egymással és a közös célok szolgálatába kell állítani őket. Az energiarendszer digitalizálása gyors változásokat hoz az energiaágazatban, legyen szó a megújuló energiáknak az intelligens energiahálózatokba történő bekapcsolásáról vagy az okos funkciók fogadására alkalmas épületekről. Az építőipar digitalizálása szempontjából az intelligens otthonok és a megfelelően összekapcsolt közösségek esetében nagy jelentőséggel bírnak az Unió hálózati összekapcsoltságra vonatkozó céljai és a nagy kapacitású kommunikációs hálózatok kiépítésére irányuló ambíciói. Olyan cél