A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK Éves jelentés az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak az EURODAC központi egység 2011. évi tevékenységéről /* COM/2012/0533 final */





A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK Éves jelentés az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak az EURODAC központi egység 2011. évi tevékenységéről 1. Bevezetés 1.1. Alkalmazási kör A dublini egyezmény hatékony alkalmazása érdekében az ujjlenyomatok összehasonlítására irányuló „EURODAC” létrehozásáról szóló, 2000. december 11-i 2725/2000/EK tanácsi rendelet[1] (a továbbiakban: EURODAC-rendelet) előírja, hogy a Bizottság az Európai Parlament és a Tanács számára a központi egység tevékenységeiről éves jelentést terjeszt elő[2]. A mostani kilencedik jelentés információkat tartalmaz a rendszer 2011. évi igazgatásáról és teljesítményéről. Értékeli az EURODAC eredményeit és költséghatékonyságát, valamint központi egysége szolgáltatásainak minőségét. 1.2. Jogi és szakpolitikai fejlemények A Bizottság 2008-ban[3] és 2009-ben[4] elfogadta az EURODAC-rendelet átdolgozásait. Ezeket követően 2010. október 11-én elfogadta az [egy harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy által a tagállamok egyikében benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló] […/…/]EK rendelet hatékony alkalmazása érdekében az ujjlenyomatok összehasonlítására irányuló „EURODAC” létrehozásáról szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre[5] irányuló módosított javaslatot, amelyet a társjogalkotók 2011 elején megvitattak. 2011. február 3-án az Európai Parlament Állampolgári Jogi, Bel- és Igazságügyi (LIBE) Bizottságában irányadó szavazást tartottak, amelynek során elfogadták az előadó jelentéstervezetét[6]. A Tanács előkészítő szerve két ülés alkalmával vitatta meg a javaslatot. A lengyel elnökség 2011. október 21-én megjegyezte a Tanácsnak, hogy „Az Eurodac-rendelettel kapcsolatos munka jelenleg szünetel. A delegációk túlnyomó többsége továbbra is támogatja, hogy az Eurodac-rendelet egy olyan rendelkezéssel egészüljön ki, amely lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy szigorú feltételek mellett, a terrorizmus és a szervezett bűnözés elleni küzdelem céljából, hozzáférést adjanak bűnüldöző hatóságaiknak az Eurodac központi adatbázisához.”[7] A Bizottság korábban már előterjesztett egy olyan javaslatot, amely lehetővé teszi a bűnüldöző hatóságok EURODAC-hoz való hozzáférését[8], de a Lisszaboni Szerződés hatályba lépésével ez okafogyottá vált. Következésképpen a 2010. évi (a bűnüldöző hatóságok hozzáférését nem tartalmazó) javaslatról szóló tárgyalások 2011-ben nem folytatódtak. Mivel azonban a tagállamok túlnyomó többsége kérte ezt, azóta egyértelművé vált, hogy a közös európai menekültügyi rendszerről szóló – 2012 végére befejezendő – csomaggal kapcsolatos tárgyalások kiegyensúlyozott kimenetelének részeként annak a bűnüldözési célú EURODAC-hozzáférésre is ki kell terjednie. Ennek megfelelően a Bizottság úgy határozott, hogy újra előterjeszti a bűnüldözési célú EURODAC-hozzáférésről szóló javaslatot, és ez 2012. május 30-án meg is történt. AZ EURODAC KÖZPONTI EGYSÉG[9] 1.3. A rendszer igazgatása Mivel egyre több adatot kell kezelni (bizonyos műveletkategóriákat 10 évig meg kell őrizni), valamint a (2001-ben üzembe állított) technikai platform szükségszerűen elavul, továbbá kiszámíthatatlan az EURODAC-műveletek mennyiségének alakulása, a Bizottság korszerűsítette az EURODAC-rendszert. Az EURODAC PLUS nevű informatikai projekt célkitűzései a következők voltak: a) az elavult informatikai infrastruktúra lecserélése, b) a rendszer általános kapacitásának és teljesítményének növelése, c) gyorsabb, biztonságosabb és megbízhatóbb adatszinkronizálás biztosítása az előállító rendszer és a rendszerműködés folyamatosságát biztosító rendszer között. 2011-ben sikeresen befejeződött a végleges átvételi teszt. Az EURODAC PLUS rendszert hivatalosan 2011 áprilisában fogadták el a végleges átvételi teszt befejeződése után, amely három egymást követő hónapon át tartó zavarmentes működésből állt. A régi EURODAC IT infrastruktúrát 2011 novemberében szüntették meg. 1.4. A szolgáltatás minősége és a költséghatékonyság A Bizottság különös gondot fordít arra, hogy kiváló minőségű szolgáltatást nyújtson a tagállamoknak, hiszen végső soron ők az EURODAC központi egység végfelhasználói. A tagállamok teljes körű tájékoztatást kaptak minden alkalommal, amikor a szolgáltatás elérhetetlen volt, ami kizárólag az EURODAC korszerűsítéséhez (EURODAC PLUS) kapcsolódó tevékenységek miatt fordult elő. Noha maga az EURODAC központi egység 2011-ben semmilyen leállást nem regisztrált, az EURODAC-ról az EURODAC PLUS-ra történő előütemezett átállás, valamint a rendszerek közötti kapcsolódó adatszinkronizálás miatt 16 órára meg kellett szakítani a bejövő forgalmat, és következésképpen a beérkező műveletek feldolgozását. 2011-ben az EURODAC központi egység összességében a teljes idő 99,82%-ában volt elérhető. 2011-ben 1 040 703,82 EUR kiadással járt a központi egység karbantartása és működtetése, ami az előző évekhez (2010-ben 2 115 056,51 €, 2009-ben pedig 1 221 183,83 €) képest csökkenő tendenciát mutat, és főként az EURODAC-rendszer felfejlesztésének (EURODAC PLUS) tulajdonítható. Az EURODAC PLUS megvalósításának egyszeri költsége 3 055 695,49 euró: ennek 20%-át (611 139,10 €) 2009-ben, 60%-át (1 833 417,29 €) pedig 2010-ben fizették. A fennmaradó 20%-ot (611 139,10 €) 2011-ben fizették ki, és az egész évi kiadás 58,72%-át tette ki. A meglévő erőforrások és a Bizottság által igazgatott infrastruktúrák – így pl. az s-TESTA hálózat – hatékony alkalmazásának köszönhetően megtakarításokat sikerült elérni[10]. A Bizottság (az ISA-program[11] útján) a központi egység és a nemzeti kapcsolattartó pontok közötti adatcserére vonatkozó kommunikációs és biztonsági szolgáltatásokat is nyújtott. A rendelet 21. cikkének (2) és (3) bekezdése értelmében e költségek eredetileg az egyes tagállamokat terhelték volna, azonban azokat a konkrét esetben a Bizottság fedezte a rendelkezésre álló közös infrastruktúrák használatával. 1.5. Adatvédelem és adatbiztonság Az EURODAC-rendelet 18. cikkének (2) bekezdése egy olyan művelet-kategória létrehozásáról rendelkezik, amely lehetővé teszi, hogy ún. „különleges lekérdezéseket” (9. kategória) végezzenek azon személy kérésére, akinek adatait a központi adatbázisban tárolják, annak érdekében, hogy biztosítsák az érintettnek a saját adataihoz való hozzáférési jogát. Ahogy már a korábbi éves jelentések is rámutattak, az EURODAC működésének első éveiben nagyszámú „különleges lekérdezésre” került sor, ami felvetette annak aggályát, hogy a nemzeti hatóságok esetleg visszaélnek ennek a funkciónak a céljával. 2011-ben összesen 226 ilyen lekérdezést végeztek, ami nagymértékű növekedést jelent a 2010-es és 2009-as adatokhoz (66, illetve 42) képest. Ezen esetek túlnyomó többségét azonban Spanyolországban végezték 2011 májusában (10 eset), júniusában (22 eset) és augusztusában (132 eset), vagyis Spanyolország tette ki az összes különleges lekérdezés 79%-át. E jelenség hatékonyabb nyomon követése érdekében a Bizottság olyan előírást foglalt bele az EURDAC-rendelet módosítására irányuló javaslatába, hogy a tagállamoknak másolatot kell küldeniük az adatalany hozzáférési kérelméről a hatáskörrel rendelkező nemzeti felügyeleti hatóság számára. 2. Számadatok és megállapítások A jelen éves jelentéshez csatolt mellékletben megtalálhatók a központi egység 2011. január 1-je és 2011. december 31. közötti tevékenységére vonatkozó tényszerű adatokat tartalmazó táblázatok. Az EURODAC-statisztikák alapját a következők jelentik: (1) az összes olyan 14 éves és annál idősebb személy ujjlenyomatai, aki menedéket kért a tagállamokban (a továbbiakban: 1. kategória), (2) azon személyek ujjlenyomatai, akiket a tagállamok külső határának jogellenes átlépése során elfogtak (a továbbiakban: 2. kategória), illetve (3) azon személyek ujjlenyomatai, akiket illegális tartózkodáson értek valamely tagállam területén (abban az esetben, ha az illetékes hatóság szükségesnek tartja az esetleges korábbi menedékkérelem ellenőrzését) (a továbbiakban: 3. kategória). A menedékkérelmekre vonatkozó EURODAC-adatok nem hasonlíthatók össze az Eurostat által előállított adatokkal. Utóbbiak az igazságügyi és belügyminisztériumok által szolgáltatott havi statisztikai adatokon alapulnak. Az eltérések számos módszertani okra vezethetők vissza. Egyrészt az Eurostat adatai valamennyi menedékkérőt magukban foglalják, az életkortól függetlenül. Másrészt az adatgyűjtés során különbséget tesznek a referenciahónap folyamán menedékkérelmet benyújtók (ezek között adott esetben lehetnek ismételt kérelmek is), valamint az első alkalommal menedékkérelemért folyamodó személyek között. 2.1. Sikeres műveletek A „sikeres művelet” olyan művelet, amelyet a központi egység helyesen végrehajtott anélkül, hogy adathitelesítési problémák, hibás vagy nem megfelelő minőségű ujjlenyomatok miatt elutasította volna[12]. 2011-ben összesen 412 303 sikeres műveletet továbbítottak a központi egységhez, ami 37,7%-os növekedést jelent 2010-hez (299 459) képest. Ez éppen ellentétes az előző évi tendenciával, amikor is csökkent a sikeres műveletek száma. A legnagyobb növekedés Máltán (582,4%) és Olaszországban (559,1%) történt, és az arab tavasznak tulajdonítható. 2011-ben 275 857 lekérdezéssel 28%-kal nőtt a menedékkérők adatait érintő műveletek („1. kategória”) száma, 2010-ben 215 463 volt, 2009-ben pedig 236 936. Megváltozott a külső határok jogellenes átlépése miatt elfogott személyek számának alakulása („2. kategória”). Miután ezek száma 2009-ben 31 071-re, 2010-ben pedig 11 156-ra esett vissza, 2011-ben jelentősen megnőtt a műveletek száma, összesen 57 693 volt, ami 417,1%-os növekedést jelent. E műveletek túlnyomó többségét Olaszország vezette be (50 555, azaz 88%), majd Spanyolország következett (4 204, azaz 7%). Viszont, noha 2009-ben e kategóriában Görögország kezdeményezte a legtöbb műveletet (18 714) és 2010-ben úgy szintén (4 486), 2011-ben Görögország mindössze 530 műveletet vezetett be (-88%). 2011-ben 8 állam (Svájc, a Cseh Köztársaság, Észtország, Írország, Luxemburg, Lettország, Norvégia és Portugália) egyetlen „2. kategóriába tartozó műveletet” sem továbbított (közülük öten 2010-ben sem). Mint azt a 2009. évi jelentésben kifejtettük, az EURODAC részére továbbított, 2. kategóriába tartozó műveletek száma, illetve a tagállamokban történt jogellenes határátlépések számára vonatkozó egyéb statisztikai források adatai közötti eltérés – amelyre az Eurodac statisztikái is rávilágítottak – minden valószínűség szerint az EURODAC-rendelet 8. cikke (1) bekezdése[13] homályos megfogalmazásának tudható be. E kérdést az EURODAC-rendelet folyamatban lévő felülvizsgálatának keretében tisztázzák majd. A 3. kategóriába tartozó műveletek (olyan személyek adatai, akiket valamely tagállam területén való illegális tartózkodásuk alatt fogtak el) száma 2011-ben (78 753) csekély mértékben (8,1%-kal) nőtt 2010-hez (72 840) képest. Továbbra is Írország az egyetlen olyan tagállam, amely egyáltalán nem továbbított 3. kategóriába tartozó műveletet. Bár a 3. kategóriába tartozó lekérdezések nem kötelezőek az EURODAC-rendelet szerint, a Bizottság arra bátorítja a tagállamokat, hogy a harmadik országok illegálisan tartózkodó állampolgárainak visszatérésével kapcsolatban a tagállamokban használt közös normákról és eljárásokról szóló, 2008. december 16-i 2008/115/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv szerinti kiutasítási eljárás megindítását megelőzően éljenek ezzel a lehetőséggel[14]. Az EURODAC-rendeletben[15] említett esetekben az ilyen lekérdezések segíthetnek annak megállapításában, hogy a kérdéses harmadik országbeli állampolgár kért-e menedéket olyan másik tagállamban, ahová a dublini rendeletnek megfelelően vissza kellene őt küldeni. 2011-ben a 3. kategóriába tartozó műveletek legnagyobb száma Németországból (22 851, azaz 29%), az Egyesült Királyságból (12 859, azaz 16%) és Hollandiából (11 154 vagy 14%) származott. Ez megfelel a 2010-es tendenciának. 2.2. „Találatok” 2.2.1. Menedékjog iránti többszörös kérelmek (az 1. kategóriába tartozó adatok 1. kategóriába tartozó adatokkal történő összevetése alapján született találatok) Az EURODAC-ban 2011-ben nyilvántartásba vett összesen 275 857 menedékkérelemből 22,4% volt „menedékjog iránti többszörös (azaz második vagy többedik) kérelem”, vagyis 61 819-szer fordult elő, hogy ugyanannak a személynek az ujjlenyomatait 1. kategóriába tartozó műveletként – ugyanazon vagy egy másik tagállamban – korábban már rögzítették. Ez a szám 2010-ben 52 064 (24,2%) volt. A többszörös kérelmekre vonatkozó statisztikai adatokat azonban torzítja néhány tagállam azon gyakorlata, hogy a dublini rendelet szerinti visszavételkor is ujjlenyomatot vesznek: amennyiben a dublini rendelet szerinti átadást követő megérkezéskor ismételten rögzítik és továbbítják a kérelmező ujjlenyomatait, akkor ez azt a hamis látszatot kelti, hogy a kérelmező ismét menedékért folyamodott. A Bizottság orvosolni kívánja ezt a problémát, és az EURODAC-rendelet módosítására irányuló javaslatában előírta, hogy az átadást nem szabad új menedékkérelemként nyilvántartásba venni. A melléklet 3. táblázata azt mutatja be, hogy hány olyan kérelmet nyújtottak be az egyes tagállamokban, amely megfelelt a korábban másik, illetve ugyanazon tagállamban nyilvántartásba vett menedékkérelmeknek („külföldi találat”, illetve „helyi találat”)[16]. 2011-ben az összes többszörös kérelem 38,6%-a volt helyi találat. Ez a szám több tagállamban (Belgiumban, Bulgáriában, Cipruson, a Cseh Köztársaságban, az Egyesült Királyságban, Hollandiában, Írországban, Lengyelországban, Olaszországban és Spanyolországban) az 50%-ot is meghaladja. A helyi találatok aránya 2010-ben 35% volt. Annak jelzésével, hogy egy tagállamban korábban menedékjog iránt kérelmet benyújtó személy új kérelmet nyújt be ugyanabban a tagállamban, a helyi találatok valójában a menekültstátusz megadására és visszavonására vonatkozó tagállami eljárások minimumszabályairól szóló, 2005. december 1-jei 2005/85/EK tanácsi irányelv 32. cikke szerinti ismételt kérelem fogalmának felelnek meg[17]. A külföldi találatok a menedékkérők EU-n belüli másodlagos migrációját illusztrálják. A statisztikák a korábbi évekhez hasonlóan azt jelzik, hogy a tapasztalt másodlagos migráció nem követi szükségszerűen a szomszédos tagállamok közötti „logikus” útvonalakat. Franciaország például továbbra is azon menedékkérők esetében kapta a legtöbb külföldi találatot (1 746), akik korábban Lengyelországban nyújtottak be kérelmet. Ugyanez a minta figyelhető meg Németországban, ahol a legtöbb külföldi találat (1 314) a Svédországból származó adatokkal való összevetés esetében fordult elő. A statisztikák szerint a külföldi találatok nem kizárólag a külső szárazföldi határral rendelkező vagy a Földközi-tengerrel határos országokból irányulnak az északabbra található tagállamok felé. A külső szárazföldi határral rendelkező vagy a Földközi-tengerrel határos országokba irányuló másodlagos migrációt jelző statisztikák ugyanakkor nagymértékben vezethetők vissza egyes tagállamok azon gyakorlatára, hogy a dublini rendelet szerinti visszavételkor is ujjlenyomatot vesznek. 2.2.2. Az 1. kategóriába tartozó adatok 2. kategóriába tartozó adatokkal történő összevetése alapján született találatok Ezek a találatok azt mutatják, hogy menedékkérelme benyújtása előtt milyen útvonalat járt be az a személy, aki jogellenesen lépett a tagállamok területére. 2011-ben a legtöbb találat az Olaszország (4 268), Görögország (1 805), Spanyolország (555), Magyarország (446) és Bulgária (76) által továbbított adatokat érintette. Szembetűnő ugyanakkor, hogy Olaszország (85,9%) esetében e találatok többsége helyi találat volt. 2010-hez (73,4%) képest 2011-ben (21%) jelentősen csökkent azon jogellenes határátlépés miatt elfogott személyek száma, akik később menedékkérelem benyújtása mellett döntöttek. Ha azonban a találatok abszolút számát vetjük össze egymással, 2011-ben (7 384) csökkenést tapasztalunk 2010-hez (11 939) képest. Az EU-ba jogellenesen Olaszországban belépő személyek többnyire Svájcba (2 288), Németországba (688) vagy Svédországba (363) mentek tovább. Az EU-ba jogellenesen Görögországban belépő személyek többnyire Németországba (323), az Egyesült Királyságba (195) vagy Franciaországba (193) mentek tovább. A Spanyolországon keresztül belépők (555) leggyakrabban Svájcba (161), Franciaországba (139) vagy Belgiumba (130) mentek tovább, míg azok, akiktől Magyarországon vettek ujjlenyomatot, főként a szomszédos Ausztriába (163) vagy Németországba (66). 2.2.3. A 3. kategóriába tartozó adatok 1. kategóriába tartozó adatokkal történő összevetése alapján született találatok E találatok azt mutatják, hogy az illegális bevándorlók hol nyújtották be első kérelmüket, mielőtt másik tagállamba utaztak volna. Mindazonáltal szem előtt kell tartani, hogy a 3. kategóriába tartozó műveletek végzése nem kötelező, és nem minden tagállam él rendszeresen ezek ellenőrzésének lehetőségével. A rendelkezésre álló adatok szerint a valamely másik tagállamban való jogellenes tartózkodásuk ideje alatt elfogott személyek a menedékkérelem benyújtásának országából leggyakrabban néhány tagállamba, így különösen Németországba (7 749), Svájcba (2 225), Hollandiába (3 418), Franciaországba (2 255), Ausztriába (1 739) és Norvégiába (1 612) mennek tovább. 2.3. A műveletek késedelme Jelenleg az EURODAC-rendelet csak rendkívül nagy vonalakban határozza meg az ujjlenyomatok továbbításának határidejét, ami a gyakorlatban jelentős késedelmeket okozhat. Ez kulcsfontosságú kérdés, mivel a továbbításban jelentkező késedelmek a dublini rendeletben megállapított felelősségi elvekkel ellentétes következményekkel járhatnak. Az előző éves jelentésekben rámutattunk – az értékelő jelentésben pedig végrehajtási problémaként jeleztük –, hogy túl hosszú idő telik el az ujjlenyomat-vétel és az EURODAC központi egységbe történő továbbítás között. A korábbi évektől eltérően 2011-ben általánosságban csökkent az adattovábbítások átlagos késedelme – azaz az ujjlenyomatok rögzítése és az EURODAC központi egységbe történő megküldésük között eltelt idő. A tagállamok és a társult országok többsége 0–4 nap késedelemmel továbbítja az ujjlenyomatokat az EURODAC központi egységbe. Ezen átlagos időtartam alól főleg a 2. kategóriába tartozó ujjlenyomatok továbbítása tért el az alábbi tagállamokban: Németország (4,67), Görögország (12,03), Hollandia (8,83), Szlovákia (6,4) és az Egyesült Királyság (5,75). A Bizottságnak ismételten rá kell mutatnia, hogy a késedelmes továbbítás következtében esetleg helytelenül azonosítanak be egy tagállamot. Erre a korábbi éves jelentésekben felvázolt kétféle formában kerülhet sor: „téves találatok”[18], illetve „hiányzó találatok”[19]. Mivel általánosságban javult a továbbításban mutatkozó késedelmek átlagos időtartama, az ujjlenyomatok késedelmes továbbítása miatti hiányzó találatok teljes száma a 2010-es 362-ről 2011-ben 9-re csökkent. Az előző évhez hasonlóan figyelemreméltó, hogy a hiányzó találatok döntő többsége, egész pontosan 6 (66,6%) Görögország késedelmes adattovábbításának tudható be. A téves találatok megoszlása is hasonló volt mint 2010-ben: az összesen 89 téves találat közül 28 származott Dánia, 23 pedig Finnország késedelmes adattovábbításából. A fenti eredmények alapján a Bizottság ismételten sürgeti a tagállamokat, hogy tegyenek meg minden szükséges erőfeszítést adataiknak az EURODAC-rendelet 4. és 8. cikkével összhangban történő haladéktalan továbbítása érdekében. 2.4. A műveletek minősége 2011-ben az elutasított műveletek[20] összes tagállamra és társult országra vonatkozó átlagos aránya a 2010-ben mért 8,92%-ról 5,87%-ra csökkent. Az elutasításai arány elérte a 10%-ot vagy annál magasabb volt az alábbi tagállamokban: Észtország (21,65%), Franciaország (13,41%), Málta (13,31%), Portugália (15,42%), és az Egyesült Királyság (11,08%). 10 tagállamban az átlagosnál magasabb volt az elutasítási arány. Az elutasítási arány nem technológiai vagy rendszerbeli hiányosságoktól függött. Az elutasítási arány okai főként a tagállamok által továbbított ujjlenyomat-képek rossz minőségével, emberi hibával, illetve a küldő tagállam berendezésének helytelen konfigurációjával voltak kapcsolatosak. Másrészt az említett adatok némely esetben a rendszer által minőségi okokból visszautasított ujjlenyomatok újabb továbbítási kísérleteit is magukban foglalták. Jóllehet a Bizottság elismeri, hogy az ujjlenyomatvételt átmenetileg gátló tényezők (sérült ujjbegyek vagy a gyors ujjlenyomatvételt hátráltató más egészségügyi problémák) miatt is adódhatnak késedelmek, ismételten kiemeli az általánosságban magas elutasítási arány problémáját, amelyet már a korábbi éves jelentések is hangsúlyoztak. A Bizottság sürgeti az érintett tagállamokat, hogy biztosítsanak célzott képzést a nemzeti EURODAC-adatkezelők számára és konfigurálják helyesen berendezéseiket a szóban forgó visszautasítási arány csökkentése érdekében. 3. Következtetések A gyorsaság, eredményesség, biztonság és költséghatékonyság tekintetében az EURODAC központi egység 2011 során mindvégig kielégítő eredményeket mutatott fel. 2011-ben 37,7%-kal (412 303-re) nőtt az összes művelet száma; mindhárom műveleti kategóriában növekedés volt tapasztalható. Az 1. kategóriába tartozó műveletek száma 28%-kal (275 857-re), a 2. kategóriás műveleteké 17,1%-kal (57 693-ra), a 3. kategóriába tartozó műveleteké pedig csekélyebb mértékben 8,1%-kal (78 753-ra) nőtt. Az elutasított műveletek összes tagállamra vonatkozó átlagos aránya a 2010-ben mért 8,92%-ról 2011-ben 5,87%-ra csökkent. Általános javulás mutatkozik az EURODAC központi egységbe történő adattovábbításban jelentkező késedelmek terén, noha még lehetne mit javítani. MELLÉKLET 1. táblázat: EURODAC központi egység, az adatbázis tartalma 2011.12.31-én 2. táblázat: Az EURODAC központi egységbe történő sikeres adattovábbítási műveletek 2011-ben 3. táblázat: A találatok megoszlása – Az 1. kategóriába tartozó adatok összevetése a 1. kategóriába tartozó adatokkal 2011-ben 4. táblázat: A találatok megoszlása – Az 1. kategóriába tartozó adatok összevetése a 2. kategóriába tartozó adatokkal 2011-ben 5. táblázat: A találatok megoszlása – A 3. kategóriába tartozó adatok összevetése a 1. kategóriába tartozó adatokkal 2011-ben 6. táblázat: Az elutasított műveletek százalékos aránya 2011-ben 7. táblázat: Az ujjlenyomatok rögzítése és az EURODAC központi egységbe történő továbbítása között átlagosan eltelt idő 2011-ben 8. táblázat: Téves irányú találatok az 1. kategóriába tartozó adatok összevetése alapján 2011-ben 9. táblázat: A 2. kategóriába tartozó adatok késedelmes továbbítása miatt, az 1. és 2. kategóriába tartozó adatok összevetése alapján hiányzó találatok megoszlása 2011-ben 10. táblázat: A zárolt esetekkel (a 2725/2000/EK rendelet 12. cikke) kapcsolatos találatok megoszlása 2011-ben 11. táblázat: A 9. kategóriába tartozó „különleges lekérdezések” száma tagállamonkénti bontásban 2011-ben [1] HL L 316., 2000.12.15., 1. o. [2] Az EURODAC-rendelet 24. cikkének (1) bekezdése. [3] COM(2008) 825 végleges. [4] COM(2009) 342 végleges és COM(2009)344 végleges. [5] COM(2010) 555 végleges. [6] Lásd az Európai Parlament LIBE_PV(2011)0203_1 dokumentumát. [7] „A közös európai menekültügyi rendszer – A helyzet állása”. Lásd a 15843/11 sz. tanácsi dokumentumot. [8] COM(2009) 344 végleges [9] Az EURODAC-rendelet előírja egy, az Európai Bizottság által irányított, automatizált számítógépes ujjlenyomat-felismerő rendszert tartalmazó központi egység létrehozását, amelybe adatok érkeznek, és amely „találat – nincs találat” válaszokat továbbít az egyes tagállamok nemzeti egységeihez (nemzeti kapcsolattartó pontok). Az EURODAC-rendelet és annak végrehajtási szabályai meghatározzák az ujjlenyomatok gyűjtésével, továbbításával és összehasonlításával kapcsolatos feladatköröket, a továbbítás lehetséges eszközeit, a központi egység statisztikai feladatait, valamint az adattovábbításra alkalmazott normákat. [10] Az s-TESTA (a közigazgatási rendszerek közötti biztonságos transzeurópai telematikai szolgáltatások) hálózata általános infrastruktúrával segíti a vállalkozások szükségleteinek kielégítését, valamint az európai és a nemzeti közigazgatási rendszerek közötti információcsere követelményeinek teljesítését. [11] Az ISA-program (az európai közigazgatások közötti átjárhatósági megoldásokról szóló program) az uniós tagállamok közigazgatási hatóságai közötti elektronikus együttműködés javítását szolgáló új program. Előzménye a korábbi IDA II (a közigazgatási rendszerek közötti adatcsere) és IDABC-program (Interoperábilis páneurópai elektronikus kormányzati szolgáltatások közigazgatási rendszerek, gazdasági szervezetek és állampolgárok részére) volt. [12] A mellékletben szereplő 2. táblázat részletezi a 2011. január 1. és 2011. december 31. közötti sikeres műveleteket tagállamonként, kategóriák szerinti bontásban. [13] „Az egyes tagállamok az Emberi jogok európai egyezményében, valamint az ENSZ gyermekjogi egyezményében megállapított biztosítékoknak megfelelően haladéktalanul ujjlenyomatot vesznek a 14. életévét betöltött valamennyi olyan, harmadik országból érkezett külfölditől, akit az illetékes ellenőrző hatóságok az illető tagállam szárazföldi, légi vagy tengeri határainak jogellenes átlépése miatt elfogtak, és nem toloncoltak vissza.” [14] HL L 348., 2008.12.24. [15] 11. cikk: „(…) Általános szabályként abban az esetben indokolt annak ellenőrzése, hogy a külföldi valamely másik tagállamban korábban benyújtott-e menedékjog iránti kérelmet, ha: a) a külföldi kijelenti, hogy menedékjog iránti kérelmet nyújtott be, de nem jelöli meg azt a tagállamot, ahol a kérelmet benyújtotta; b) a külföldi nem kér menedékjogot, de ellenzi, hogy hazájába visszatoloncolják, arra hivatkozva, hogy ott veszélyben lenne; illetve c) a külföldi egyéb módon megpróbálja megakadályozni kiutasítását azáltal, hogy megtagadja a személyazonossága megállapítására irányuló együttműködést, különösen ha nem mutatja be személyazonossági okmányait, vagy hamis személyazonossági okmányokat mutat be.” [16] A táblázatokban bemutatott helyi találatokkal kapcsolatos statisztikai adatok nem szükségszerűen felelnek meg azoknak a találatra adott válaszoknak, amelyeket a központi egység továbbított és a tagállamok nyilvántartásba vettek. Ennek az az oka, hogy a tagállamok nem minden esetben élnek azzal a – 4. cikk (4) bekezdésében biztosított – lehetőséggel, hogy kérjék a központi egységtől a központi adatbázisban tárolt, általuk korábban bevitt adatokkal való összehasonlítást. Ugyanakkor, még ha a tagállamok nem is élnek ezzel a lehetőséggel, a központi egységnek technikai okokból minden esetben el kell végeznie a központi egységnél tárolt valamennyi (nemzeti és külföldi) adattal való összevetést. Ezekben a konkrét esetekben a központi egység – a nemzeti adatoknak való megfelelés esetén is – azt a választ fogja adni, hogy „nincs találat”, mivel a tagállam nem kérte az összehasonlítást az általa bevitt adatokkal. [17] HL L 326., 2005.12.13. [18] A „téves találatnak” nevezett forgatókönyv esetén a harmadik ország állampolgára menedékkérelmet nyújt be (A) tagállamban, amelynek hatóságai ujjlenyomatot vesznek tőle. Miközben még folyamatban van az említett ujjlenyomatok központi egységbe történő továbbítása (1. kategóriába tartozó művelet), ugyanaz a személy esetleg megjelenik egy másik (B) tagállamban, és ismét menedéket kér. Amennyiben az említett (B) tagállam továbbítja először az ujjlenyomatokat, az (A) tagállam által átadott ujjlenyomatokat később veszik nyilvántartásba, mint a (B) tagállam által továbbítottakat, így a (B) tagállam által továbbított adatok találatként jelennek meg az (A) tagállam által továbbítottakhoz képest. Ennélfogva (A) helyett (B) tagállamot határozzák meg a menedékkérelem első benyújtásának helye szerinti felelős tagállamként. [19] A „hiányzó találatnak” nevezett forgatókönyv esetén a harmadik ország állampolgárát jogellenes határátlépés miatt elfogják, és azon (A) tagállam hatóságai vesznek tőle ujjlenyomatot, ahová belépett. Miközben az említett ujjlenyomatok központi egységbe történő továbbítása még folyamatban van (2. kategóriába tartozó művelet), ugyanaz a személy esetleg megjelenik egy másik (B) tagállamban, és menedékkérelmet nyújt be. Ehhez (B) tagállam hatóságai ujjlenyomatot vesznek tőle. Amennyiben az említett (B) tagállam hatóságai továbbítják először az ujjlenyomatokat (1. kategóriába tartozó művelet), a központi egység először az 1. kategóriába tartozó műveletet veszi nyilvántartásba, és (A) tagállam helyett (B) tagállam vizsgálja meg a kérelmet. Ha azonban a 2. kategóriába tartozó művelet később megérkezik, a találat hiányozni fog, mivel a 2. kategóriába tartozó adatok nem kérdezhetők le. [20] A művelet elutasítására adathitelesítési problémák, illetve hibás vagy nem megfelelő minőségű ujjlenyomatok miatt kerülhet sor (lásd még a 2.1. szakaszt).