[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 18.8.2009

COM(2009) 428 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

A hozzáadottérték-adó területén történő közigazgatási együttműködésről szóló 1798/2003/EK tanácsi rendelet alkalmazásáról

{SEC(2009) 1121}

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

A hozzáadottérték-adó területén történő közigazgatási együttműködésről szóló 1798/2003/EK tanácsi rendelet alkalmazásáról

1. BEVEZETÉS

A Bizottság a hozzáadottérték-adó területén történő közigazgatási együttműködésről szóló 1798/2003/EK tanácsi rendelet 45. cikke értelmében háromévente jelentést készít az Európai Parlament és a Tanács részére e rendelet alkalmazásáról. A hozzáadottérték-adó területén történő közigazgatási együttműködésről eddig öt jelentés készült, de az 1798/2003/EK tanácsi rendelet 2004. január 1-jei elfogadása óta ez az első ilyen jelentés.

A rendelettel a közigazgatási együttműködés jogi keretének jelentős javítását kívánták elérni, illetve a héacsalás elleni küzdelem fontos eszközét látták benne. Főként a következők tekintetében hozott változásokat:

- Világosabb és kötelező erejű szabályokat hozott a tagállamok közötti együttműködésre.

- A hatékonyabb és gyorsabb együttműködés érdekében közvetlen kapcsolatok kiépítését írta elő a szolgálatok között.

- A csalások hatékonyabb leküzdése érdekében előírta a tagállamok közötti automatikus és spontán információcsere fokozását.

Ez a jelentés a jelenlegi jogi keret szerint működő közigazgatási együttműködést értékeli, és a változások eredményeinek felmérése céljából főként arra összpontosít, hogy miként alkalmazták az újonnan bevezetett szabályokat.

A jelentés ugyanakkor szorosan kapcsolódik a Bizottság új keletű közleményében[1] meghatározott, a héacsalás elleni küzdelem hatékonyabbá tételére vonatkozó koordinált stratégiához is.

Ez a közlemény egy sor olyan intézkedést jelentett be, amelyek a jövőben lényegesen javítani fogják az adóhatóságok között a hozzáadottérték-adóval kapcsolatban folytatott közigazgatási együttműködést.

2. AZ 1798/2003/EK RENDELET ALKALMAZÁSÁNAK ÉRTÉKELÉSÉRE SZOLGÁLÓ INFORMÁCIÓK FORRÁSA

A Bizottság sok információhoz jutott azokból a megbeszélésekből , amelyeket a közigazgatási együttműködéssel és az adócsalással kapcsolatban folytattak az adócsalás elleni stratégiával foglalkozó szakértői csoport (ATFS) és a közigazgatási együttműködési állandó bizottság (SCAC) ülésein, de mivel a közigazgatási együttműködés különböző eszközeinek gyakorlati alkalmazása a tagállami adóhatóságok feladata, az értékelésre csak a tagállamok érdemi bevonása mellett kerülhetett sor.

Ezzel összefüggésben a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az új rendelet szerinti közigazgatási együttműködés átfogó értékeléséhez szükséges információkat leghatékonyabban a tagállamoknak kiküldött kérdőívek útján lehet begyűjteni. A tagállamok válaszainak részletes elemzését a 2009. augusztus 18-i SEC(2009)1121 bizottsági szolgálati munkadokumentum mutatja be[2].

A tagállamok a kérdőívben előre megadott válaszokra reagálhattak, illetve általánosságban is közölhették véleményüket a hozzáadottérték-adó területén folytatott közigazgatási együttműködésről, és ezzel kapcsolatban a további javítási lehetőségekről. A témával kapcsolatban csak két tagállam jelezte, hogy szeretne nyílt megbeszéléseket folytatni a Bizottsággal.

Hasznos információforrásnak bizonyultak azok az éves statisztikák is, amelyeket a tagállamok az 1798/2003/EK rendelet 35. cikkének (3) bekezdésével összhangban küldtek be. A 2006. és 2007. évi adatokat több esetben figyelembe vették a következtetések alátámasztására.

A fentieken kívül 2006-ban az Európai Számvevőszék is megvizsgálta a közigazgatási együttműködést, ennek érdekében 7 tagállamban tett ellenőrző látogatást. Különjelentésében kiemelte, hogy a „ 2004-ben bevezetett új szabályok ellenére a tagállamok között a héa terén zajló közigazgatási együttműködés még mindig nem elég intenzív a Közösségen belüli héaelkerülés és csalás leküzdésére ”[3]. E jelentés értékes információforrás volt a Bizottság számára.

A német hatóságok vitatják, hogy a Számvevőszéknek hatásköre van e téren ellenőrzéseket végezni, és különösen azt ellenőrizni, hogy Németország létrehozta-e a közigazgatási együttműködéshez szükséges közigazgatási és szervezeti struktúrákat. Az üggyel kapcsolatban jogsértési eljárás zajlik, jelenleg a Bíróság elé utalás lehetőségét vizsgálják.

3. FőBB MEGÁLLAPÍTÁSOK

3.1. Gyakorlati működés

3.1.1. Információcsere megkeresés alapján

Az információcsere zökkenőmentes lebonyolításának alapfeltétele, hogy a tagállamokban megbízható és hatékony irányítási és eljárási rendszer működjön. A jelentés megállapította, hogy ennek hiányában olyan problémák merülnek fel, mint az információkérések kései megválaszolása, a formanyomtatványok helytelen használata, alacsony színvonalú kérések és válaszok, az összekötő szerv nehézkes azonosítása, a szükséges adatok nehézkes begyűjtése és a CCN-levelezőrendszerrel[4] kapcsolatos technikai problémák.

A megkereső tagállamoknak különösen decentralizált rendszerekben okoz nehézséget annak az összekötő szervnek (és a kapcsolattartó személyeknek) az azonosítása, amelyhez a kérést címezniük kell. A decentralizált rendszert működtető tagállamok viszont azzal érvelnek, hogy így hatékonyabb az erőforrások kihasználása.

Jelentős problémát okoz a válaszadásra fordított idő: a statisztikák szerint a késő válaszok száma elviselhetetlenül magas szintre nőtt. Mi több, annak ellenére, hogy a rendelet szerint a tagállamoknak tájékoztatniuk kell egymást a határidők elmulasztásáról, a statisztika szerint erre a gyakorlatban nem kerül sor. Az információkérések megválaszolása, illetve a megkereső tagállamoknak a határidők elmulasztásáról való tájékoztatása terén tapasztalt késések több belső okra vezethetők vissza: az információcserét nem tekintik prioritásnak, kevés az emberi erőforrás, és nyelvi problémák is adódhatnak. Formanyomtatványok használatával áttekinthetőbb szerkezethez és több világossághoz, és a közigazgatási együttműködés harmonizáltabb és koherensebb megközelítéséhez lehet jutni. Általában véve úgy tűnik, hogy noha a legtöbb tagállam támogatná a formanyomtatványok kötelező használatát, egyes esetekkel kapcsolatban az együttműködés hatékonyságának csökkenésétől tartanak. A tagállamok arra is panaszkodnak, hogy 2008-ban még nem volt egységes az XML formátum alkalmazása, noha erről 2007-ben egyhangúlag megállapodtak.

A Bizottság meg van győződve róla, hogy a más tagállamok adatbázisaihoz engedélyezett automatizált hozzáférés lényegesen csökkentené a „szokványos” információkérések számát. Az automatizált hozzáférés ezáltal megkönnyítené és felgyorsítaná a közigazgatási együttműködést, továbbá több időt és erőforrást hagyna az összetettebb kérések teljesítéséhez szükséges alapos vizsgálatokra.

Ezenkívül a válaszok minősége sem mindig megfelelő színvonalú, így elképzelhető, hogy a válasz időben megérkezik ugyan, de a megkereső fél számára nem jelent megoldást. Maguk a tagállamok is kimutatták, hogy a cserélt információk minőségét javítani kell, a Bizottság ezért a Fiscalis 2013 program[5] keretében létrehozott speciális projektcsoport segítségével megvizsgálta a kérdést.

A tagállamok vezetési szintjén még sok kérdést kell megválaszolni, például azt, hogy az adóhatóságok milyen fokú prioritásként kezeljék a más tagállamokból érkező kéréseket. A jelenlegi helyzet javítására szolgáló megoldások között fel kell sorolni a következőket: a vezetésnek fel kell hívnia a helyi tisztviselők figyelmét arra, hogy a kéréseket prioritásként kezeljék a feladatok tervezésekor, a helyi irodákat ösztönözni kell arra, hogy amennyiben a kérést pontosítani kell, úgy vegyék fel a kapcsolatot a másik tagállamokban lévő kapcsolattartókkal, továbbá elegendő létszámú személyzetet kell biztosítani a közigazgatási együttműködés céljaira, és be kell vezetni az XML formátumot.

3.1.2. Információcsere előzetes megkeresés nélkül

Az 1925/2004/EK rendelet 3. cikke meghatározza azokat a kategóriákat, amelyek tekintetében a tagállamok jelezhetik, hogy hajlandóak-e előzetes megkeresés nélküli információcserére. Az összes kategóriában való részvételt csak néhány tagállam választotta. Egyes tagállamok jelezték ugyan, hogy bizonyos kategóriákat tekintve részt vennének az információcserében, de a gyakorlati megvalósítás elmaradt (a távértékesítés esetében 2007-ben például csak 5 információcserére került sor). A tagállamok egyes kategóriákat fontosabbnak tartanak a többinél. Néhány tagállam viszont azért nem vesz részt az információcserében, mivel nincs megoldva a szükséges adatok rendszeres gyűjtése és központi tárolása. Ennek számos oka lehet (kevés hozzá a személyzet, aránytalan erőfeszítést igényelne, belső munkaszervezési problémák jelentkeznek, nehéz az információk beszerzése). Sajnálattal kell megjegyezni, hogy néhány tagállam még mindig nincs abban a helyzetben, hogy kicseréljen bizonyos típusú információkat, holott a rendelet elfogadásának épp ez lett volna a célja[6].

Ezért célszerű lenne felülvizsgálni az 1925/2004/EK rendelet 3. cikkét a hatályos lista aktualizálása és/vagy egy olyan új lista bevezetése érdekében, amely bizonyos határokon átnyúló ügylettípusok esetében minden tagállam számára kötelezővé tenné az információcserét.

Az ATFS ülésein folytatott megbeszéléseken a tagállamok jelentős része nem ellenezte egy ilyen speciális lista létrehozását. Más, a tagállamok szempontjából lényegtelennek tekinthető kategóriát törölni indokolt. A fent elmondottak alapján azonban úgy tűnik, hogy az ATFS ülésein kifejtett politikai vélemények és az automatikus információcsere gyakorlata nem áll összhangban.

Ami a spontán információcserét illeti, a tagállamoknak fokozottan fel kell hívniuk adóellenőreik figyelmét arra, hogy a spontán cserélt információk igen fontos szerepet játszanak a többi tagállam adóbevételi céljainak teljesülésében. Néhány tagállam úgy véli, hogy a spontán információcserére az Eurocanet [7] kínál jó megoldást, mivel közvetlen kapcsolatokat teremt az egyes területekre szakosodott tisztviselők között és lehetővé teszi az információk gyors cseréjét. Ezáltal ugyanakkor felhívja a helyi személyzet figyelmét a spontán cserélhető információk jelentőségére, és így a rendszer aktív használatára ösztönöz. A Bizottság ezzel kapcsolatban úgy ítéli meg, hogy a Tanács által 2008 októberében jóváhagyott elveken alapuló EUROFISC létrehozása szilárd keretet biztosítana a gyors információcsere elősegítésére.

A Bizottság azon a véleményen van, hogy a tagállamoknak hatékony eljárásokkal kell biztosítaniuk az automatikusan cserélt információk gyűjtését, mivel a tagállamok többsége szerint a kapott információk értékesek és a gyakorlatban is felhasználhatók. Emellett a vezetésnek javítania kell az adóellenőrök képzését, hogy azok tudatában legyenek annak, hogy a spontán cserélt információk igen fontos szerepet játszhatnak a többi tagállam adóügyi céljainak teljesülésében.

3.1.3. Visszajelzési mechanizmus

A legtöbb tagállamban nem működik visszajelzési rendszer, így nincs is lehetőségük jelezni, hogy a továbbított információt sikerült-e felhasználni. Egy ilyen mechanizmus segítségével és a cserélt információk minőségének javításával a vezetőség könnyebben megszüntethetné az eljárások hiányosságait, és eredményesebben ösztönözhetné az adóellenőröket az információcserére.

A visszajelzés hiányát a tagállamok is gyenge pontként említették, így a Bizottság a Fiscalis 2013 program egy projektcsoportja keretében megvizsgálta egy megfelelő visszajelzési rendszer kidolgozásának lehetőségeit.

3.1.4. A Héa-információcsere-rendszer (VAT Information Exchange System, VIES) funkcióinak fejlesztése

Az adatbázisban tárolt adatok minőségével kapcsolatban leginkább a héaazonosító számok érvénytelenségét és az adatok késedelmes javítását említik, mint az adatbázis megbízhatóságát megkérdőjelező problémát.

A VIES korszerűsítésére irányuló műszaki fejlesztés folyamatban van, csakúgy, mint az adóalanyok nevének és címének a héaazonosító számmal való egyeztetése, ami az adatok megerősítését szolgálja. A Bizottság ezenkívül javaslatot fog előterjeszteni, amelyben a VIES-adatok pontosságának és teljességének elősegítése érdekében meghatározza a héaazonosító számok regisztrációjára/törlésére vonatkozó minimumkövetelményeket.

3.1.5. A tisztviselők jelenléte a közigazgatási hivatalokban és részvételük más tagállamok közigazgatási vizsgálataiban

A benyújtott éves statisztikák alapján a 11. cikkben említett eszközzel csak ritkán élnek, noha a határ menti régiókban hasznos eszköznek tekintik. Az eszköz korlátozott használatának legfontosabb és visszatérő okai a következők: nyelvi problémák, a tagállami szintű vizsgálatokban való részvétel tagállami jogalapjának hiánya, az eszköz használatára vonatkozó speciális tagállami feltételek. A tagállami feltételeknek azonban nem lenne szabad akadályoznia az eszköz használatát.

A tisztviselők figyelmét fel kell hívni az eszköz létezésére, és egyben ösztönözni is kell őket annak használatára. Emellett tagállami szinten a nyelvi kompetenciák fejlesztésére is gondot kell fordítani.

3.1.6. Egyidejű ellenőrzések – többoldalú ellenőrzések

A tagállamok elismerik az 1798/2003/EK rendelet 12. cikkében említett eszköz hozzáadott értékét. Az eszköz használatának ösztönzésére és elősegítésére számos erőfeszítést tettek, például a többoldalú ellenőrzési platform létrehozásával vagy a többoldalú ellenőrzési útmutató korszerűsítésével. Az erőfeszítések úgy tűnik, meghozzák gyümölcsüket, mivel a kezdeményezett többoldalú ellenőrzések száma nő. Mindazonáltal van még mit javítani. Az eljárásokat több szűk keresztmetszet is hátráltatja: idő- és erőforráshiány, nyelvi problémák, tapasztalatlanság, a közvetlen alacsony szintű kapcsolatok hiánya, és az illetékes adóellenőr felhatalmazásának elmaradása az illetékes hatóság részéről. A helyi adóhivatalok közötti kommunikáció azonban a CCN-levelezőrendszer IIa. szakaszának keretében már működőképes, de a látszat szerint nem minden tagállam él a lehetőségével. Az információcserének, amennyire csak lehetséges, mindig az érintett adóellenőrök között kell lezajlania.

A tagállamok szerint belső eljárásaik elég rugalmasak ahhoz, hogy a (körhinta)csalások esetében gyors reagálást tegyenek lehetővé. Az EU szintjén mindazonáltal úgy tűnik, hogy a csalás elleni csoport platformja és a többoldalú ellenőrzés koordinációja között javítani lehetne a kommunikációt.

3.1.7. Nem adóalanyok számára elektronikus szolgáltatásokat nyújtó nem letelepedett adóalanyokra vonatkozó különös szabályozás (az 1798/2003/EK rendelet VI. fejezete)

A különös szabályozás kezelése során nem merültek fel nagyobb problémák, mivel a nem letelepedett adóalanyok száma és a fizetett adók nagysága nem igazán magas. Mindazonáltal olyan adóról van szó, amelyet a különös szabályozás nélkül nem lehetne beszedni. A különös szabályozás bevezetésének köszönhetően számos B2C-tevékenységet végző vállalkozás telepedett le az EU-ban, és fizet héát a regisztráció szerinti tagállamban.

Ami az e-kereskedelem területén végzett adóellenőrzéseket illeti, a tagállamok szerint a nem letelepedett adóalanyok ellenőrzése nem könnyű feladat. Mindazonáltal az ellenőrzésekre mindenképpen sort kell keríteni, mivel csak így igazolható, hogy ezek a vállalkozások helyesen alkalmazzák a különös szabályozás rendelkezéseit. A sikeres ellenőrzéseket végrehajtó tagállamokat arra kell ösztönözni, hogy osszák meg a nem letelepedett adóalanyok ellenőrzésével kapcsolatos tapasztalataikat és módszereiket (például a felmerült kockázatok kezelése, a szabálytalanságok és a bevételoldali tévedések feltárása, és az arra irányuló bizonyosság tekintetében, hogy a távoli és az EU-n kívül letelepedett vállalkozások is ellenőrizhetők). A tapasztalatok és módszerek megosztására a többoldalú ellenőrzési platform vagy a csalás elleni platform segítségével kerülhet sor.

3.1.8. A tagállamok értékelési gyakorlata

A rendelet 35. cikke szerint a tagállamok megvizsgálják és értékelik a közigazgatási együttműködésre vonatkozó intézkedések működését. A gyakorlatban azonban úgy tűnik, hogy a tagállamok túlnyomó többsége nem végez rendszeres belső értékelést, hanem maguk is inkább csak a Bizottságnak küldendő éves statisztikákat értékelik.

3.1.9. Központi összekötő hivatal

A tagállamok túlnyomó többségében az információs megkeresésekhez tartozó kapcsolattartó szerv a központi összekötő hivatal. Minden tagállamnak nyilatkoznia kell arról, hogy a kérések kezelésének nyomon követésére monitoringrendszert működtet. A központi összekötő hivatal meghatározza a válaszadás belső határidejét, de úgy tűnik, hogy ezt nem tartják be, mivel az illetékes területi hivatalok nincsenek ösztönözve az időben történő válaszadásra vagy a késedelem indokolására. A monitoringrendszerek működtetése különösen az összekötő szerveket alkalmazó decentralizált rendszerekben szükséges, nem csak a határidők betartása, hanem a cserélt információk színvonalának biztosítása érdekében is. Az is megfigyelhető továbbá, hogy néhány tagállam ugyanazt a kérést minden összekötő szervnek továbbítja, így azt végül több kérésnek számítják be. Ez az egyik magyarázata annak, hogy a statisztikákban miért tér el a kapott és a továbbított kérések száma.

A különböző nyelvek használata lassítja a folyamatokat. A legjobb gyakorlat az lehetne, ha a tagállamok megállapodnának egy munkanyelvben, és a központi összekötő hivatallal folytatott kommunikációban azt használnák. A Bizottság véleménye szerint azonban egy ilyen megállapodás hiánya sem akadályozhatja a kommunikáció zavartalanságát, ezért a megállapodás elmaradása esetén szükségmegoldásként az angolt kellene használni. A nyelvtudás hiánya főként a közigazgatás helyi szintjein jelent problémát. A fordítási terhek elkerülhetők, ha (telefonhívás vagy CCN-levél segítségével) közvetlen kapcsolatot teremtve kérik a problémák tisztázását. Többoldalú ellenőrzések esetében tolmácsok alkalmazása jelenthet megoldást. A Fiscalis 2007 és a Fiscalis 2013 programban e célból már létrehoztak egy nyelvi segédeszközt.

3.2. Jogi keret

A tagállamok úgy ítélik meg, hogy a rendelet javította a közigazgatási együttműködést. A jogi keret általánosságban szilárd alapot kínál az adóhatóságoknak az információcserére és az együttműködésre, amelynek során a különböző eszközök használatával értékes információkhoz juthatnak a csalás elleni küzdelemben.

A tagállamok azonban több esetben azzal szembesültek, hogy a szabályok nem egyértelműek és pontatlanok. A jogi keret ezért az alábbi területeken korszerűsítésre szorul.

3.2.1. Jelenlét a közigazgatási hivatalokban, részvétel a közigazgatási vizsgálatokban, egyidejű ellenőrzések (11., 12. és 13. cikk)

A tagállamok rámutattak arra, hogy a 11. cikk alkalmazását illetően hasznos lenne egy európai szintű értelmezés kidolgozása, így nem lenne szükség további nemzetközi megállapodásokra vagy tagállami jogszabályokra (amelyek korlátozzák az eszköz alkalmazását).

Az érintett cikk eltérő értelmezéséből adódóan valóban több nehézségre derült fény.

A Bizottság szolgálatai azonban alapos megfontolásokat követően úgy vélik, hogy az említett cikkek csak minimális módosításra szorulnak, mivel a lényeg a meglevő rendelkezések elfogulatlan alkalmazása.

3.2.2. Információcsere előzetes megkeresés nélkül (17–21. cikk)

A rendelet 17. cikke szerint a tagállamok előzetes megkeresés nélküli információcserét folytatnak. A cikk rögzíti, hogy a tagállamok három esetben kötelesek a többi érintett tagállam számára információkat továbbítani, ami igen széles körű kötelezettséget teremt.

Az 1925/2004/EK rendelet 3. és 4. cikke meghatározza azokat az (al)kategóriákat, amelyek tekintetében a tagállamok automatikus vagy strukturált automatikus csere útján információkat cserélnek.

A 18. cikk azonban korlátozza a 17. cikkben megfogalmazott kötelezettséget, mivel kimondja, hogy a tagállamok meghatározhatják, hogy hajlandóak-e bizonyos típusú információk előzetes megkeresés nélküli cseréjére.

A kérdőívre adott válaszok egyértelművé tették, hogy a tagállamok eltérő módon értelmezik és alkalmazzák a 17. és a 18. cikk összefüggéseit. Emiatt a köztük folyó információcsere nincs összhangban. A kategóriák meghatározása nem érte el teljes célját, és az „automatikus”, illetve a „strukturált automatikus” csere fogalma is zavart okoz.

A Bizottság ezért a 17. és 18. cikk közötti összefüggés módosítására tesz javaslatot. A fentiekben elmondottak alapján ezenkívül arra is sor kerülhet, hogy az 1925/2004/EK rendeletben szereplő listát aktualizálják, vagy hogy egy új listát vezessenek be, amely bizonyos ügylettípusok esetében minden tagállam számára kötelezővé tenné az információcserét (legalábbis néhány kategória esetében).

3.2.3. Harmadik országokhoz fűződő kapcsolatok (36. cikk)

A harmadik országokkal folytatott információcserével kapcsolatban még kevés tapasztalat született. A tagállamok szerint a harmadik országokkal folytatott információcsere igen hasznos lehet az adókivetés megkönnyítésében vagy a csalások felderítésében, ugyanakkor szigorú szabályokat kell alkalmazni (a titoktartás érdekében). A héával kapcsolatban nem minden tagállam kötött adóügyi megállapodásokat, így nem mindegyikük számára lehetséges a harmadik országokból származó információk továbbadása.

A tagállamok többsége nem ellenzi, hogy kötelezővé tegyék a harmadik országokból származó információknak a többi tagállam számára való továbbadását. Erre a rendeletben megtalálható rendelkezés alkalmazási körének kibővítése adna lehetőséget, amelynek révén az információ továbbadása nem lenne kifejezetten tiltva.

A Bizottság még mindig azon a véleményen van, hogy a harmadik országokkal a héa területén folytatott együttműködés céljából hosszú távon az EU-s szinten összehangolt megközelítés a legcélravezetőbb.

4. KÖVETKEZTETÉS

Már az adócsalás elleni küzdelem fokozására irányuló koordinált stratégia kialakításának szükségességéről szóló 2006. május 31-i bizottsági közlemény (COM (2006)254 végleges, 2006.5.31.) is megállapította, hogy a héa területén folytatott közigazgatási együttműködés jogi kerete megerősödött, de a tagállamok nem veszik igénybe, és hogy a közigazgatási együttműködés szintje nincs összhangban a Közösségen belüli kereskedelemmel. Az Európai Számvevőszék nagyjából ugyanerre a következtetésre jutott a 2007-ben benyújtott különjelentésben.

Ez a jelentés sem jut más végeredményre: az 1798/2003/EK rendelettel 2004-ben bevezetett új szabályok még jobb lehetőségeket kínáltak a tagállamok közötti közigazgatási együttműködésre, de annak intenzitása még mindig nem elég a Közösségen belüli héakijátszás és héacsalás elleni küzdelemhez.

Ami a gyakorlati működést illeti, a közigazgatási együttműködés alkalmazására vonatkozó megállapodások tökéletesítésére irányuló hajlandóságot az adóhatóságok vezetési szintjén és szervezetében a következő intézkedésekkel kell megerősíteni:

- megfelelő nagyságú erőforrások elkülönítése a közigazgatási együttműködés és az adóellenőrzések céljaira;

- az adózás területén dolgozó tisztviselők képzése a rendelkezésre álló eszközök (kérések, a közigazgatási hivatalokban való jelenlét, a közigazgatási vizsgálatokban való részvétel, egyidejű ellenőrzések) és a spontán információcsere lehetőségének tudatosítása céljából;

- proaktív és elfogulatlan hozzáállás kialakítása a rendelkezésre álló eszközök alkalmazásával kapcsolatban, valamint azon problémák tagállami szinten való elkerülése, amelyek megakadályozhatják a közigazgatási együttműködés működését és alááshatják az eszközök hatékony használatát;

- a helyi tisztviselők eligazítása az információkérések rangsorolásával kapcsolatban;

- a használt szoftver alkalmassá tétele a kérések XML-formátumban való küldésére;

- hatékony eljárások végrehajtása a cserélendő információk gyűjtése céljából;

- a helyi adóellenőrök közötti közvetlen kapcsolatok bátorítása (IIa típusú CCN-levelek útján).

Ezek az ajánlások gyakorlatilag nem új keletűek, már a néhány évvel ezelőtt benyújtott jelentésben is megtalálhatók. Megismétlésük szükségessége aggasztó jele annak, hogy végrehajtásuk a múltban nem volt megfelelő.

A lényeges javulás előfeltétele, hogy a tagállamokban politikai jelentőséggel ruházzák fel annak biztosítását, hogy a többi tagállam hatóságai számára jó minőségű szolgáltatást nyújtsanak.

Az Ecofin-Tanács az elmúlt két évben több alkalommal megvitatta a héacsalás elleni küzdelem lehetőségeit. Az ilyen alkalmakkor tett megállapítások közös uniós szintű megközelítés szükségességére hívják fel a figyelmet. Ennek során az úgynevezett „hagyományos intézkedésekre” helyezték a hangsúlyt, amelyek célja, hogy a jelenlegi héarendszeren belül erősítsék meg az adóhatóságok héacsalás elleni küzdelemre vonatkozó képességét.

Ezzel összefüggésben elengedhetetlen a közigazgatási együttműködés erősítése: az 1798/2003/EK rendelet átdolgozására irányuló ma beterjesztett javaslat lényeges módosításokat tartalmaz, például az adatbázisokhoz való hozzáférés automatizálását, továbbá jogalapot teremt az EUROFISC létrehozására. Ez a jelentés azt is bemutatja, hogy jogi keret az említett javaslatban tárgyaltaknak megfelelően további módosításokra szorul.

A gyakorlati működés javítása azonban ugyanilyen fontos, ezért a Bizottság bízik abban, hogy a tagállamok kifejezik politikai hajlandóságukat az e célból szükséges erőfeszítések meghozatalára.

A hajlandóság kifejezése a tagállamok feladata, ugyanakkor a Bizottság kész az erőfeszítések támogatására. A meghozandó intézkedések jó részét uniós szinten lehetne koordinálni, a Fiscalis 2013 program pedig megfelelő eszközöket biztosít ezen intézkedések kidolgozására és végrehajtására.

[1] A Bizottság közleménye a HÉA-csalás ellen az Európai Unióban folytatott küzdelem hatékonyabbá tételére vonatkozó koordinált stratégiáról, COM(2008) 807 végleges, 2008.12.1.

[2] A D29096 iktatószámú levélben 2008. március 31-én kiküldött kérdőívre 25 tagállam válaszolt.

[3] Az Európai Számvevőszék 8/2007. sz. különjelentése, HL C 20., 2008.1.25., 1. o.

[4] A közös kommunikációs hálózaton (CCN) továbbított levelek (biztonságos postafiók minden tagállamban).

[5] A Fiscalis 2013 program (2007. december 11-i 1482/2007/EK határozat) egy közösségi program, amelyet azért hoztak létre, hogy a részt vevő országok adóhatóságai közötti együttműködés fokozásával javítsák a belső piaci adórendszerek megfelelő működését. A projektcsoport egy nemzeti szakértőkből álló csoport, amelynek ülésein pontosan meghatározott területek konkrét problémáira keresnek megoldásokat, és amelyet a Fiscalis 2013 program finanszíroz.

[6] Lásd az Európai Számvevőszék 8/2007. sz. különjelentésének 51. fejezetére adott bizottsági választ, HL C 20., 2008.1.25.

[7] Az Eurocanet a csalárd kereskedőkre vonatkozó információk gyors cseréjére szolgáló nem hivatalos rendszer.