Belgium — Az adatgyűjtés felelőse a Tengeri Halászati Szolgálat, amely a Mezőgazdasági és Halászati Szakpolitikai Főosztály részeként működik. Az adatok nagy része értékesítési bizonylatokból származik, amelyeket ugyanazon a napon a három legnagyobb aukciós helyszínről (Zeebrugge, Oostende és Nieuwpoort) elektronikusan továbbítanak. Ezek az adatok nem tartalmazzák a kisebb halászhajók értékesítési adatait. Ezek a halárut az aukciókon kívül, közvetlenül a fogyasztók számára értékesíthetik Oostende-ben, azonban a súlyra és az árakra vonatkozó adatokat be kell jelenteniük az oostende-i aukciós irodának. A halászati naplók adatait 48 órán belül nyújtják be; ezeket az értékesített mennyiség és a halászati tevékenység különböző halászterületekhez való hozzárendeléséhez használják (a legfontosabb halászterület az Északi-tenger és a La Manche-csatorna keleti része).

2010. január 19-ig, majd háromévenként a Bizottság értékelő jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak az e rendelet értelmében elkészített statisztikai adatokról, különös tekintettel azok relevanciájára és minőségére. E jelentés tartalmazza a statisztikai adatok összegyűjtésére és feldolgozására felállított rendszer költség–haszon elemzését is, és megjelöli a legjobb gyakorlatokat, amelyek lehetővé teszik a tagállamok számára a munkateher csökkentését és a statisztikai adatok használhatóságának és minőségének növelését.

Románia — Az adatgyűjtés felelős szerve a Nemzeti Halászati és Akvakultúra Ügynökség. A Nemzeti Tengerkutatási és Fejlesztési Intézet is részt vesz az adatok begyűjtésében és keresztellenőrzésében, továbbá az intézetet részleges felelősség terheli az adatok Tengerügyi és Halászati Főigazgatósághoz való továbbításáért. Az adatok adminisztratív forrásokból – halászati naplókból, értékesítési bizonylatokból és kirakodási nyilatkozatokból – származnak. A VMS-t használják, de az ERS-t még nem vezették be. Az adatokat a Nemzeti Halászati és Akvakultúra Ügynökség ellenőrei gyűjtik, majd azokat az Ellenőrzési és Tengerügyi Igazgatóság munkatársai ellenőrzik. A halászhajók kizárólag a Fekete-tenger román felségvizein tevékenyek.

Ciprus — A halászati és kirakodási adatok gyűjtéséért a Mezőgazdasági, Vidékfejlesztési és Környezetvédelmi Minisztérium Halászati és Tengerkutatási Osztálya felelős. A 10 métert nem meghaladó hosszúságú hajóknak az értékesítési bizonylatok mellett – a partra szállított halárut közvetlenül értékesítő halászok esetében – értékesítési nyugtát, továbbá kirakodási nyilatkozatot is be kell nyújtaniuk. A 10–12 méter hosszúságú hajók esetében a halászati naplók papíralapon állnak rendelkezésre, míg az ennél nagyobb hajók VMS-sel vannak felszerelve, és az értékesítési bizonylatokat az ehhez kapcsolódó elektronikus rendszerben (ERS) jelentik. Jelenleg a különböző adatforrások nincsenek összekapcsolva, és az adatokat különböző adatbázisokban tárolják. Egyértelműen szükség van egy integrált rendszer kialakítására, és ennek kifejlesztéséhez technikai segítségnyújtásra. A ciprusi hajók a Földközi-tenger középső és keleti térségében halásznak.

Svédország — Az adatgyűjtés felelős szerve a Tengeri és Vízgazdálkodási Ügynökség. Adminisztratív adatforrásokat használnak, amelyek halászati naplókat, értékesítési bizonylatokat, kirakodási nyilatkozatokat és a part menti flotta esetében havi (vagy akár napi) naplókat foglalnak magukban. A 12 méternél hosszabb hajók esetében a halászati naplókat elektronikus formában, az ERS rendszeren keresztül nyújtják be. Az értékesítési bizonylatokat központilag gyűjtik, elektronikus formában vagy papíron, és a part menti halászoknak lehetőségük van a part menti halászati naplókat elektronikus úton, egy biztonságos webes felületen keresztül benyújtani.

Egyesült Királyság — Az adatgyűjtésért és az adatminőség ellenőrzéséért az Egyesült Királyságon belül minden országban az adott ország hatósága felel. A különböző hatóságoktól származó adatokat az Anglia és Wales tekintetében felelős Tengerigazgatási Szervezet összesíti, amelynek végső felelőssége van a Bizottsághoz benyújtott adatok minőségének biztosításáért. A 10 méternél hosszabb hajóknak elektronikus kirakodási nyilatkozatot, halászati naplót és értékesítési bizonylatokat kell benyújtaniuk, míg a 10 méternél rövidebb hajók önkéntes alapon nyújthatnak be naplókat és kirakodási nyilatkozatot. A hajó méretétől függetlenül minden értékesítési bizonylatot be kell nyújtani a hatóságoknak. Ezeket más információforrások egészítik ki (pl. a kagylóhalászatot végző hajók által benyújtandó tevékenységi naplók). A brit flotta elsősorban az Atlanti-óceán északkeleti részén halászik, míg egy kisebb flottarész az Atlanti-óceán délnyugati medencéjében, illetve az Indiai-óceán nyugati részén tevékenykedik.

Izland — Az adatokat a Halászati Igazgatóság gyűjti és továbbítja havi rendszerességgel a nemzeti statisztikai hivatalnak, amely azokat feldolgozza és megtisztítja, mielőtt továbbítaná az Eurostathoz és a Tengerügyi és Halászati Főigazgatósághoz. Minden halnagykereskedőt és halfeldolgozót jogszabály kötelez a súlyra és a feldolgozásra vonatkozó jelentések formájában történő adatszolgáltatásra. Az izlandi flotta elsősorban az Atlanti-óceán északkeleti térségében halászik.

Norvégia — Az adatszolgáltatás felelőse a Halászati Igazgatóság, ám az információkat eredetileg a halászok és a vevők közötti gazdasági ügyleteket kezelő hat értékesítési szervezet gyűjti. Az adatforrások adminisztratívak: halászati naplókból, kirakodási és értékesítési nyilatkozatokból állnak. Minden 15 méternél hosszabb hajó és minden, a Skagerrak területen halászó, 12 méternél hosszabb hajó elektronikus halászati naplót köteles benyújtani. EGT-államként Norvégia nem használja az adatszolgáltatáshoz sem az ERS-t, sem a VMS-t. Használja viszont ezeket a rendszereket az értékesítési bizonylatok minőségének nyomon követéséhez. A norvég hajók az Atlanti-óceán északkeleti és északnyugati részén, valamint a Déli-sarkvidéken halásznak.

2.3. Adatminőség

A halászati információk gyűjtésének módszertana Európa-szerte viszonylag egységes. Az elmúlt években a forrásadatok minősége javult. Az elektronikus adatszolgáltatás széles körű elterjedése nyomán az adatokat időben és jobb minőségben továbbítják az országok. Az elektronikus adatszolgáltatás beépített ellenőrzések elvégzésére és a nyers adatok ellenőrzésére is lehetőséget ad. A nemzeti hatóságok ilyen típusú előzetes ellenőrzéseket papíralapú halászati naplók alkalmazása esetén is végeznek (erre leginkább a 10 méternél rövidebb hajók esetében kerül sor).

Egyes országok egyéb eszközöket is használnak a halászok által jelentett adatok hitelességének ellenőrzésére. A portugál hatóságok helyszíni ellenőrzéseket is tartanak, részben a tengeren, részben kirakodáskor a kikötőkben. Az Egyesült Királyságban különböző felügyeleti rendszerek állnak rendelkezésre, és az ellenőrök rendszeresen látogatják a piacokat és a kereskedők telephelyeit. Több országban a kirakodott halszállítmányok a pontos adatfelvétel érdekében csak hitelesített mérlegen mérhetők.

A nemzeti adatgyűjtési rendszerekbe bekerült adatok a belső konzisztenciát biztosító ellenőrzési eljáráson mennek keresztül (ezek többnyire automatizáltak). Az adatok konzisztenciáját többféle módon is ellenőrzik (pl. a halászati naplókat összevetik a kirakodási nyilatkozatokkal és az értékesítési bizonylatokkal). Több ország automatizálta az értékesítési bizonylatok és a kirakodási nyilatkozatok összehasonlítását és összekapcsolását. Lettországban például a nemzeti statisztikai hivatal által gyűjtött negyedéves és éves adatokat vetik össze az adminisztratív forrásokból származó kirakodási és fogási adatokkal. Máltán és Romániában technikai szakértők végzik a keresztellenőrzéseket. Az Egyesült Királyságban a hatóságok havonta alapos keresztellenőrzést végeznek a kvóta alá tartozó fajok esetében. Görögország, Horvátország és Szlovénia időbeni adatkonzisztenciát biztosító eljárásokkal is rendelkezik.

Az országok döntő többsége arról számolt be, hogy a benyújtott átlagos tonnánkénti kirakodási árak adminisztratív forrásokból eredő kimerítő információkból származnak, azaz az árak kizárólag az értékesítési bizonylatokon (értékek) és a halászati naplókon vagy a kirakodási nyilatkozatokon (mennyiségek) alapulnak. Hiányzó árinformáció esetében az átlagos egységárakat a vonatkozó rendelkezésre álló adatokból becsülik. Utóbbiak lehetnek például fajtánkénti átlagos referenciaárak, értékesített termékek kiigazított árai, nemzetközi kereskedelmi adatok, azonos kategóriájú és kiszerelésű halak átlagárai és halászati társaságoknak küldött megkeresésekre adott válaszok.

A jelentések szerint néhány országban a kisebb flották késnek az adatszolgáltatással. A benyújtott adatok emellett néhány esetben hiányosak voltak. Említés történt arról is, hogy a más tagállamokban vagy nem uniós országokban kirakodott halárukra vonatkozó értékesítési bizonylatok késve érkeznek be. Csak nagyon kevés ország (Franciaország, Finnország, Hollandia és az Egyesült Királyság) nyilatkozott kifejezetten úgy, hogy a kvóta alá nem tartozó fajtákra vonatkozó adatok kevésbé megbízhatók. Néhány országban hiányoznak az automatizált adatellenőrzési eljárások.

A 2014 vonatkozásában benyújtott adatok jelentős haladásról tanúskodnak. Az adattovábbítás folyamata zökkenőmentesebb volt, több ország nyújtotta be időben az adatokat, és amikor további ellenőrzésekre vagy javításokra volt szükség, jó volt az együttműködés az adatszolgáltatók és a Bizottság között. Megoldódott a 2013-as referenciaévig szóló németországi kirakodási adatokat érintő, régóta húzódó probléma is. Azon néhány ország esetében azonban, ahol a válaszadási idők korábban rendszeresen hosszúak voltak (Németország, Franciaország, Románia és Izland), ez a probléma továbbra is fennáll. E jelentés közzétételekor a Görögországra vonatkozó adatokat egyes fajtakódok függőben lévő felülvizsgálata miatt nem sikerült véglegesíteni. Bulgária a fogásokra és kirakodásokra vonatkozó 2014. évi adatokat három hónapos késéssel nyújtotta be.

3. AZ ADATOK FELHASZNÁLÁSA (ADATTERJESZTÉS)

Az országadatok nemzeti szintű közzététele mellett az egyes országok jelentései az Eurostat adatbázisában az http://ec.europa.eu/eurostat/data/database internetcímen is közzétételre kerülnek. Az adatok alapján az Eurostat a Statistics Explained sorozatban és a The Agriculture, forestry and fishery statistics statistical book című kiadványban megjelenő cikkeket állít össze. A kirakodási rendelet alkalmazásában gyűjtött adatok nélkülözhetetlenek a megfelelő szakpolitikai tervezéshez. Rendkívül fontosak mindenekelőtt a 2014. január 1-jétől alkalmazott, környezeti, gazdasági és szociális szempontból fenntartható halászati és akvakultúra-ágazatot biztosítani hivatott közös halászati politika szempontjából. A fenntartható fogási korlátokat, kirakodási kötelezettségeket és szelektívebb fogási kritériumokat megállapító közös halászati politikával bevezetett új követelmények alkalmazásához nagyon jó minőségű adatokra van szükség. A halászati termékek Eurostat által publikált kirakodási adatai továbbá a Halászati és Akvakultúra-termékek Piacának Európai Megfigyelőközpontja (EUMOFA) számára is az egyik legfontosabb információforrást jelentik.

4. KÖLTSÉGHATÉKONYSÁG

A kirakodási rendelet alkalmazásában benyújtandó adatok összeállításának adminisztratív terheiről 16 ország tudott becslést készíteni, és emellett kilenc ország pénzügyi becslést is készített a statisztikák előállítási költségeiről. A megadott információk a fogásokra és a kirakodott termékekre vonatkozóan az Eurostatnak benyújtott teljes adatcsomagra vonatkoznak. Mivel az adatok különböző részeinek előállításához hasonló forrásokat és eszközöket alkalmaznak, az egyes elemek költségeit nehéz elkülöníteni az összköltségtől. Az adatszolgáltatással összefüggő terhek és költségek országonként jelentősen eltérőek: hét országnak 15–40 munkaórára, hatnak 80–150 munkaórára, háromnak pedig több mint 150 munkaórára van szüksége az Eurostat által kért adatok összeállításához és benyújtásához. A felmerülő költségeket négy ország 1 500 eurónál kevesebbre, további négy 2 000–3 000 euróra, egy pedig 7 000 eurónál többre becsülte.

5. KÖVETKEZTETÉSEK