[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 11.11.2008

COM(2008) 719 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

A hozzáadottérték-adóból származó saját források beszedésének végleges egységes rendszeréről szóló 1553/89/EGK, Euratom rendelet 12. cikke szerinti hatodik jelentés

{SEC(2008) 2759}

TARTALOMJEGYZÉK

1. ÖSSZEFOGLALÓ 4

1. 1. fejezet: Bevezetés és hatály 5

1.1. Mi a 12. cikk szerinti jelentés? 5

1.2. Honnan származnak a jelentésekben szereplő információk? 5

1.3. A 12. cikk szerinti korábbi jelentések 5

1.4. A jelentés célja 5

1.5. A jelentés hatálya 6

2. 2. fejezet: Az ajánlások nyomon követése 6

2.1. A korábbi ajánlások áttekintésének oka 6

2.2. Információgyűjtés 6

2.3. A válaszok elemzése 7

2.4. Eredmények 7

2.5. Értékelés 8

3. 3. fejezet: A szeminárium gyakorlati következtetései 8

3.1. Bevezetés 8

3.2. HÉA-hiány 9

3.3. Értékelés 9

4. 4. fejezet: Következtetések 11

4.1. Háttér és célkitűzések 11

4.2. A siker mutatói 11

4.3. Általános értékelés 12

1. ÖSSZEFOGLALÓ

Ez a tagállamok HÉA–beszedési és ellenőrzési eljárásairól szóló hatodik jelentés, amelyet a Bizottság háromévenként nyújt be a költségvetési hatóságnak. A korábbi jelentések az 1553/89/EGK, Euratom rendelet által javasolt összes kérdéssel foglalkoztak, és olyan ajánlásokat tettek, melyek arra irányultak, hogy szinte valamennyi területen előrelépést érjenek el. Ez a jelentés ettől némileg különbözik. A realitásokat figyelembe véve áttekinti, hogy az előző öt jelentés alapján milyen eredményeket értek el, és megpróbálja értékelni, hogy eredményesnek tekinthető-e a jelentési folyamat.

A korábbi jelentések már kitértek a 12. cikk szerinti jelentések alapvető céljának kérdésére. Noha nagyon részletes egységes eljárások állnak rendelkezésre annak az összegnek (a HÉA-alapnak) a kiszámítására, amelyből a Bizottság HÉA-alapú saját forrásai származnak, e folyamat kiindulópontját a tagállamok által ténylegesen beszedett HÉA-összeg jelenti. A saját források ellenőrzésének keretében a Bizottság ellenőrzi a tagállamok számításainak pontosságát, de nem vizsgálja a HÉA kezelésére, ellenőrzésére és beszedésére vonatkozó tagállami rendelkezéseket. A jelentésekben található információkat általában kérdőívek használata révén gyűjtik be a tagállamoktól. A tagállami intézkedések és eljárások nagyon eltérőek lehetnek, mivel ez nem olyan terület, ahol csak egyetlen módszer és mindenki számára használható megoldások léteznek.

A Bizottság úgy véli, hogy a 12. cikk szerinti jelentéseknek változásra kell ösztönözniük. E változást az Európai Parlamentben és a Tanácsban folytatandó viták ösztönzése, illetve a jelentésekben tett ajánlás eredményeképpen a tagállamoknál előidézett változás révén lehet elérni. E jelentés azokat a megállapításokat foglalja össze, melyek megmutatják, hogy e két támpont alapján mennyire volt sikeres a jelentési folyamat.

Ezek az eredmények nem ígéretesek. A korábbi jelentések nemhogy vitákat váltottak volna ki, de még érdemi válasz sem érkezett az Európai Parlamenttől vagy a Tanácstól. A valamennyi tagállamra vonatkozó felmérés, amely a tagállamok által a 12. cikk szerinti jelentések alapján indított tevékenységre irányult, nem nyújtott alapos vagy meggyőző bizonyítékot arra nézve, hogy a jelentések alapján bármilyen külön intézkedést tettek volna.

A költségvetési hatóság reakciójának hiánya felveti a kérdést, vajon a szabályozási kötelezettségen túlmenően van-e folyamatos igény a jelentésre; a Bizottságnak ugyanis számos más lehetősége van arra, hogy javítsa a HÉA-beszedést és hozzájáruljon a HÉA-val kapcsolatos csalások csökkentéséhez. Mindazonáltal a Bizottság fontosnak tartja, hogy a HÉA ellenőrzéséről, beszedéséről és kezeléséről folytatott vita valamennyi hasznosnak ítélt szinten folytatódjon. A Bizottság ezért továbbra is alkalmazni fogja a 12. cikk rendelkezéseit annak érdekében, hogy ösztönözze a tagállami gondolkodást és változást azáltal, hogy a tagállamok között, illetve a tagállamok és a Bizottság között a HÉA vonatkozásában platformot biztosít a megbeszélésekre, a véleménycserére és a tapasztalatok összegyűjtésére.

1. 1. FEJEZET: BEVEZETÉS ÉS HATÁLY

1.1. Mi a 12. cikk szerinti jelentés?

Az 1553/89/EGK, Euratom rendelet[1] 12. cikke előírja, hogy a Bizottság háromévenként jelentést nyújt be a költségvetési hatóságnak (az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak) a tagállamokban az adóalanyok nyilvántartásba vételére, illetve a HÉA kivetésére és beszedésére alkalmazott eljárásokról, valamint a HÉA-ellenőrzési rendszereik módozatairól és eredményeiről. A jelentésnek azt is mérlegelnie kell, hogy hatékonyságuk javítása érdekében szükséges-e ezen eljárások továbbfejlesztése.

1.2. Honnan származnak a jelentésekben szereplő információk?

A jelentésekben található információkat a tagállamoktól gyűjtik be. Az adatgyűjtés általános módszerét a tagállamok HÉA-kezelési és beszedési rendelkezéseinek bizonyos területeit vizsgáló kérdőívek összeállítása és kiküldése jelenti. A jelentést a kérdőívek alapján beérkezett válaszokból állítják össze. A 2005 elején közzétett ötödik jelentés esetében e módszert az összes akkori tagállamban tett látogatásokkal egészítették ki azzal a céllal, hogy pontosítsák és kibővítsék a tagállamok által a kérdőívre adott válaszokat. A kérdőívre adott válaszokon kívül e jelentés a Bizottság által 2006-ban szervezett, valamennyi tagállamot érintő szeminárium[2] megállapításaira épül.

1.3. A 12. cikk szerinti korábbi jelentések

Ez sorozatban a hatodik ilyen jelentés[3]. A korábbi jelentések a rendeletek által javasolt összes területet lefedték, és szinte valamennyi területet érintő ajánlásokat tettek.

1.4. A jelentés célja

A jelentés alapvető célja megkérdőjelezhető, mivel a rendelet 3. cikke végül is világossá teszi, hogy a HÉA-forrás alapját valamely tagállam által a tárgyévben beszedett összes nettó HÉA-bevétel jelenti. A Tanács álláspontja a vonatkozó rendelkezések elfogadásakor az volt, hogy a jelentési folyamat hozzájárul a csalás elleni intézkedések erősítéséhez. A Bizottság számára a jelentés eszközként szolgál arra, hogy nyilvánosan tegyen észrevételeket a tagállamok HÉA-kezelésének hatékonyságáról és eredményességéről, és ösztönöznie kellene a változást. A jelentés hozzájárul továbbá a legjobb gyakorlatok cseréjéhez, illetve azt a megfontolást tükrözi, hogy a közösségi költségvetéshez való hozzájárulásuk vonatkozásában valamennyi tagállamot egyenlően kezeljék.

1.5. A jelentés hatálya

E jelentés a 2003–2006 közötti időszakot fedi le, és két fő területtel foglalkozik. Az első terület a realitásokat figyelembe véve áttekinti, hogy az előző öt jelentésben tett ajánlások alapján milyen eredményeket értek el. A második a Bizottság által 2006-ban, az ötödik jelentés közzététele utáni évben szervezett szemináriumra épít. A szeminárium rávilágított arra, hogy a szabályoknak való önkéntes megfelelést, valamint az értékelés felhasználását és jelentőségét – amelyek a HÉA vonatkozásában tett ajánlások fő témái –a különböző hatóságok nagyon eltérően értelmezték. Arra is lehetőség nyílt, hogy bemutassák a szabályoknak való önkéntes megfeleléssel és az értékeléssel kapcsolatban a tallinni szemináriumon levont következtetéseket.

2. 2. FEJEZET: AZ AJÁNLÁSOK NYOMON KÖVETÉSE

2.1. A korábbi ajánlások áttekintésének oka

Amint az a bevezetőben is szerepel, ez sorozatban a hatodik jelentés, amit a Bizottság a tagállamok által benyújtott információk alapján készített el. A költségvetési hatóságnak bemutatott, 12. cikk szerinti korábbi jelentések nem eredményeztek vitát. A reakciók hiánya kérdéseket vet fel a jelentési folyamat hatékonyságával kapcsolatban. A tagállamok a saját igazgatási rendelkezéseik javítása érdekében tett intézkedések alapjául azonban maguk is felhasználhatják a jelentések megállapításait. Az ötödik jelentés közzététele után a Bizottság szemináriumot szervezett azzal a szándékkal, hogy felmérje, vajon ez tényleg így történt-e. Jóllehet a részt vevő tagállamok a szemináriumot sikeresnek tartották, amely hasznos eszközként szolgált számukra a kapcsolatépítés, a legjobb gyakorlatok cseréje és a kezdeményezések többi tagállamnak való bemutatása szempontjából, a szeminárium végül is nem bizonyult a legmegfelelőbb fórumnak arra, hogy értékeljék az ajánlások végrehajtásában tett előrelépést. Ennek oka egyrészt a szeminárium időpontjában keresendő: mivel nem sokkal a 2004. évi bővítés után került megrendezésre, a résztvevők mintegy harmada érkezett olyan országból, amely akkor még csak két éve volt az EU tagja, következésképp nagyon kevés idejük lett volna arra, hogy reagáljanak az ajánlásokra.

A szeminárium programjának alapját az ajánlások képezték, és annak tartalmára is befolyással voltak. Azonban az összes ajánlás kapcsán nem foglalkoztak módszeresen, valamennyi tagállamot érintően az olyan kényes kérdésekkel, hogy az ajánlások végrehajtásához szükséges intézkedések vonatkozásában milyen előrelépést értek el, illetve hogy a tagállamok szándékoznak-e intézkedést hozni e tekintetben. Azáltal, hogy a következő jelentésben visszatérnek a kérdésre, és újra alkalmazzák a kérdőíves módszert, építeni lehet azokra a szemináriumi megbeszélésekre, amelyek emlékeztették a tagállamokat az ajánlásokra, illetve megismertették azokat a tagállamokkal. A Bizottság így információt szerezne ahhoz, hogy reálisan tudja értékelni az ajánlások hatására elért előrehaladás mértékét, és ezáltal felmérje, hogy mennyiben ösztönzik a jelentések a változást.

2.2. Információgyűjtés

Az e jelentéshez szükséges információk összegyűjtése céljából kérdőívet állítottak össze, a korábbi jelentésekben tett ajánlások összegzésének felhasználásával. Az eredetileg a szemináriumra elkészített összegzés tizenegy elemet tartalmazott, amelyek közül néhány specifikus volt, míg a többi általánosabb jellegű. A teljes lista megtalálható e jelentés mellékletében. A legfontosabb területek a következők voltak: a szabályoknak való önkéntes megfelelés javítása a beszedéssel és a végrehajtással együtt; az IT használata; visszajelzés és más értékelési intézkedések; valamint a nyilvántartások és az információáramlás javítása.

A kérdőív alapján a következőkre kérték fel a tagállamokat:

- mutassák be azokat az előrelépéseket, amelyeket 2003 eleje óta a tizenegy ajánlás vonatkozásában értek el;

- állapítsák meg, hogy értékelték-e az előrelépések hatását;

- mutassák be, hogy amennyiben nem tettek semmilyen intézkedést, annak mi volt az oka; és végezetül

- vázolják fel azokat az alternatív intézkedéseket, amelyeket az ajánlások által érintett területeken előforduló lehetséges hiányosságok orvoslása érdekében fogadtak el, illetve az elért eredményeket.

2.3. A válaszok elemzése

A kérdőívet valamennyi tagállam kitöltötte. A tagállamok által adott válaszokat összegezték, és valamennyi ajánlás vonatkozásában elemzés készült arról, hogy milyen intézkedéseket hoztak, értékelték-e az előrelépést, illetve adott esetben milyen akadálya volt az intézkedésnek. Az elemzés nehéz volt, mivel a tagállamok nem adtak mindig pontos választ. A legtöbb tagállam válaszában leírta, hogy milyen rendszert működtet az ajánlás által érintett területen, sokkal ritkábban adtak azonban információt az intézkedések időrendiségéről, és az előrelépést szinte sohasem hozták összefüggésbe az adott ajánlással.

Még nehezebb volt megvizsgálni a második kérdést, hogy egy adott tevékenységet értékeltek-e. A legtöbb tagállam csak általánosságban válaszolt, arra ugyanis alig adtak magyarázatot, hogy miért nem hoztak intézkedést vagy miért nem éltek alternatív lehetőséggel (az utolsó két kérdés).

2.4. Eredmények

A tizenegy ajánlásról és a tagállamok válaszainak rövid bemutatásából táblázat, a végrehajtás irányába tett előrelépésről pedig rövid értékelés készült, amelyeket csatoltak e jelentéshez.

Átfogóan szemlélve a helyzetet, az elért eredmények biztatóak. Szinte valamennyi tagállam beszámolt valamilyen tevékenységről az ajánlásokban meghatározott területeken. Akadt azonban néhány kivétel is, mint például a HÉA-ellenőrzési tervek felhasználása és a központi kockázatelemzés jelentősége. A tagállamok többsége mindkét területen az ajánlásokban megfogalmazottaktól eltérő véleményt adott. A tagállamok egy csoportja például meggyőződését fejezte ki abban a tekintetben, hogy a HÉA-ellenőrzési tervek – ahelyett, hogy különálló tervek lennének – a többi adóra vonatkozó ellenőrzési tervek részét kell hogy képezzék. Ez kézenfekvő válasznak tűnik egy másik, a 12. cikk szerinti korábbi jelentésekben megvitatott téma vonatkozásában, amely szerint előnyösebb, ha a HÉA-beszedéssel foglalkozó csoport inkább egy egységes bevételbeszedési osztály részeként, és nem önállóan működik. Hasonlóképpen néhány tagállam szilárd meggyőződése volt, hogy a helyi szinten végzett kockázatelemzés a gyakrabban alkalmazott modell, noha a központot is folyamatosan tájékoztatni kellene. A tisztviselők egyéni teljesítményének értékelése volt a harmadik olyan terület, ahol nyilvánvalóan kevés előrelépés történt. Ebben a tekintetben a legtöbb tagállam egyszerűen csak leírta, hogy milyen értékelési folyamatot alkalmaz az emberi erőforrás és a karriertervezés kapcsán. Csak egyetlen tagállam számolt be az általa elvégzett további értékelésről, amelynek célja az volt, hogy felmérje, sikeresnek tekinthetőek-e HÉA-ellenőrzési tevékenységei annak biztosítása tekintetében, hogy a HÉA-azonosítószámmal rendelkezők teljesítették kötelezettségeiket.

A megállapítások szerint kevés tagállam hozta összefüggésbe tevékenységét a 2003 óta eltelt időszakkal (kivéve azokat a tagállamokat, amelyek 2003 után csatlakoztak). Néhány „régi” tagállam valójában kimondottan azt vette észre, hogy bizonyos tevékenységekre még azelőtt sor került, illetve bizonyos célokat még azelőtt megvalósítottak, hogy a 12. cikk szerinti ajánlások megszülettek volna.

Néhány kérdés – így az előrelépés vagy a meghozott intézkedés hatásai vizsgálatának eredményei, az intézkedések hiányának okai, valamint az alkalmazott alternatív intézkedések leírása – vonatkozásában valójában nagyon nehéz volt bármilyen pontos választ kapni, kivéve néhány különálló esetet.

2.5. Értékelés

Az értékelés célja az volt, hogy megállapítsák, vajon a 12. cikk szerinti jelentésekben tett ajánlások ösztönözték-e a változást; erre azonban kevés bizonyítékot találtak. Az eredmények azt erősítették meg, hogy az ajánlások általában összhangban voltak azokkal a kezdeményezésekkel, amelyeket a tagállamok folytattak vagy folytatnak. Ugyanakkor nehéz volt bármilyen bizonyítékot találni olyan tagállami intézkedésre, amely kimondottan a jelentés ajánlásaihoz kapcsolódott volna.

Az értékelés emellett azokkal az eredményekkel is foglalkozott, amelyekről a tagállamok kezdeményezéseik sikerességének értékelése kapcsán számoltak be. Ez a 12. cikk szerinti jelentési folyamat hatásának és jelentőségének fő mutatója lenne, továbbá olyan szempont, amelyre a kérdőívben nagy hangsúlyt fordítottak, és a 2006. évi szeminárium egyik kiemelt témája is volt. Az értékelés e részének eredménye csalódást okozott, mivel alig néhány tagállam tett észrevételt az értékelésre, illetve a folyamatban lévő értékelési és felülvizsgálati eljárásokra.

3. 3. FEJEZET: A SZEMINÁRIUM GYAKORLATI KÖVETKEZTETÉSEI

3.1. Bevezetés

A szeminárium programját a nemzeti hatóságok képviselői és külső szakértők által tartott előadások, valamint workshopok és panelbeszélgetések alkották.

A szeminárium inkább a részt vevő országokban stratégiai szinten dolgozó tisztviselőket célozta meg, és nem azokat, akik a HÉA-alapú saját források beszedésével foglalkoznak. A célközönség tehát a HÉA-ellenőrzés átfogó irányításában, az ellenőrzési politika kialakításában, illetve a HÉA-ellenőrzés, -beszedés és -végrehajtás értékelésében érintett személyek voltak.

A Bizottság által szervezett szeminárium kiváló lehetőséget nyújtott arra, hogy megvitassák a 12. cikk szerinti jelentéseket és az azokkal kapcsolatos ötleteket, illetve összegyűjtsék a tapasztalatokat. A bizottsági kezdeményezést a részt vevő országok – tekintet nélkül csatlakozások időpontjára – egyöntetűen méltányolták.

Nemcsak a korábbi ajánlások nyomon követésére helyezték a hangsúlyt, hanem a szabályoknak való önkéntes megfelelés keretében a HÉA-hiány minőségi szempontjainak megvitatására, valamint az értékelési ciklusok korszerű közigazgatásban betöltött szerepére is.

3.2. HÉA-hiány

A HÉA-hiány a remélt vagy elvárt HÉA-bevétel és a ténylegesen beszedett bevétel különbsége. Ez a hiány nagyrészt a csalás, fizetésképtelenség, adókijátszás vagy adókikerülés miatti bevételkiesés következményeként keletkezik. Közelebbről szemlélve ez meglepő témának tűnhet a HÉA-alapú saját forrásokkal foglalkozó szeminárium tekintetében, mivel az ezen források kiszámítására vonatkozó rendelkezések szándékosan kizárják a HÉA-hiányt. A HÉA-alap kiszámításának kiindulópontja a ténylegesen beszedett bevétel, és nem az az összeg, amit be kellett volna szedni[4]. Nyilvánvaló kapcsolat áll fenn azonban a szabályoknak való önkéntes megfelelés javítását célzó – az ügyfélszolgálatot és a különféle elvárásokat is magukban foglaló – intézkedések kidolgozása és aközött, hogy a HÉA-hiányt nem csupán számszerűsítik, de minőségileg is értékelik.

A szeminárium folyamán világossá vált, hogy a tagállamok eltérően értelmezik a HÉA-hiány nagysága megbecslésének hasznosságát. A becslési folyamatot illetően is eltérő megközelítések voltak, mivel néhány tagállam nagyobb hangsúlyt helyez az elmaradt összeg számszerűsítésére és egy ehhez kapcsolódó standard számítási módszer iránti igényre. A hiány számszerűsítése után azonban a tagállamok nem jutnak sokkal előrébb azzal, hogy tisztában vannak a helyzettel, mivel a hiány mértékének puszta ismerete önmagában nem oldja meg a problémát.

Következésképp fontos a HÉA-hiány mennyiségi elemzése a hiány keletkezésében érintett gazdasági szereplőket azonosító technikák alapján, annak érdekében, hogy csökkenteni lehessen azok számát, akik nem tartják be teljes mértékben a szabályokat. Meg kell vizsgálni és meg kell állapítani a hiányt növelő szereplők valamennyi szegmensének jellegzetességeit, majd ezt követően helyes megfelelőségi módszereket kell kidolgozni és alkalmazni, amelyek a szabályoknak való önkéntes megfelelés célzott intézkedéseitől az adott szegmensre vonatkozó büntetőeljárásig terjednek.

Amint azt e rövid összefoglaló is mutatja, a kérdést a szeminárium folyamán alaposan megvitatták, viszont nem jutottak konszenzusra: noha az érdekelt felek mindegyike elismeri az elképzelés jelentőségét, a probléma orvoslásához szükséges egyetlen olyan intézkedést sem határoztak meg, amelyet mindegyikük el tudott volna fogadni.

3.3. Értékelés

A Bizottság a 12. cikk szerinti ötödik jelentésében hangsúlyt helyezett a HÉA-ellenőrzési tevékenység működésével kapcsolatos megfelelő tagállami értékelés jelentőségére, mivel az volt az észrevétel, hogy a tagállamok adóhatóságai nem szentelnek kellő figyelmet az értékelésnek.

Az értékelés jelentősége egyrészt az irányítás és egyéb feladatok decentralizációja, másrészt a hatékonyság, az eredményesség és a szolgáltatás minőségének növekvő jelentősége miatt megnőtt. Ezt a tendenciát erősítette a költségvetési kiadások csökkentése, valamint a kiutalt források felhasználásának szigorúbb vizsgálata.

A megfelelő értékelésnek tartalmaznia kell a vonatkozó intézkedések végrehajtása előtti és utáni helyzet elemzését, és az időszakról időszakra elért fejlődés nyomon követésére mutatószámokat kell használni.

A szeminárium következtetései alapján nyilvánvalóvá vált, hogy a nyomon követés és az értékelés fogalma közötti különbség sok tagállam számára nem teljesen világos. A Bizottság úgy véli, hogy mindkettő szükséges a teljesítmény javításához és annak biztosításához, hogy „a megfelelő intézkedéseket a megfelelő módon hajtják végre”. Ugyanakkor az is látható volt, hogy a tagállamok saját HÉA-ellenőrzési politikáik és stratégiáik kidolgozásakor és fejlesztésekor nem ugyanazokat az értékeket fűzik az értékelési technikákhoz.

4. 4. FEJEZET: KÖVETKEZTETÉSEK

4.1. Háttér és célkitűzések

A hozzáadottérték-adóból származó saját források beszedésére vonatkozó rendelkezésekről szóló 1553/89/EGK, Euratom rendelet előírja, hogy a Bizottság háromévenként jelentést nyújt be a költségvetési hatóságnak. A jelentést a tagállamok által közölt információk alapján állítják össze. A rendelkezések előirányozzák, hogy a jelentési folyamat az adóalanyok nyilvántartásba vételére, illetve az esedékes HÉA kiszámítására és beszedésére alkalmazott tagállami eljárásokra, valamint a tagállamok ellenőrzési és igazolórendszereire összpontosuljon.

Meg kell jegyezni, hogy noha egységes eljárások állnak rendelkezésre annak az összegnek (a HÉA-alapnak) a kiszámítására, amelyből a Bizottság HÉA-alapú saját forrásai származnak, a tagállamok sokkal nagyobb mozgástérrel[5] rendelkeznek a nyilvántartási korlátozások és folyamatok javítása, az adókulcsok, valamint az ellenőrzési intézkedések tekintetében. Ez tehát nem olyan terület, ahol csak egyetlen módszer létezik, és mindenki számára használható megoldások állnak rendelkezésre.

Mindazonáltal a Bizottság – felismerve ezeket a korlátokat – korábbi jelentéseiben számos olyan ajánlást tett, amelyek a tagállamok munkamódszereinek fejlesztésére irányultak. Ebben a jelentésben azt vizsgálják, hogy a korábbi jelentések és a bennük szereplő ajánlások valóban ösztönözték-e a változást.

4.2. A siker mutatói

Két olyan lehetséges mutatószámot azonosítottak, amelyeket a jelentés sikerének mérésére lehet felhasználni. A legpozitívabb visszajelzés annak igazolása lenne, hogy a jelentések olyan vitát váltottak ki a költségvetési hatóságnál, amely javulást eredményezett a HÉA kezelésére és beszedésére vonatkozó intézkedések tekintetében. Erre azonban nem találtak bizonyítékot.

Ugyancsak visszajelzést vártak a tagállamoktól azzal kapcsolatban, hogy milyen intézkedéseket hoztak az ajánlások végrehajtására. A Bizottság a 2005. évi jelentés közzététele után e jelentés előkészítése érdekében lépéseket tett és szemináriumot szervezett, amelyre minden tagállamot meghívtak, hogy megvizsgálják azokat az általánosabb kérdéseket, amelyek alapján a korábbi ajánlások megszülettek. Ennek az volt a célja, hogy a tagállamok megvizsgálják és értékeljék, hogy milyen mértékben hajtották végre az ajánlott intézkedéseket, illetve amennyiben ez nem történt meg, mi volt ennek az oka, és milyen alternatívákat alkalmaztak. E vizsgálat eredményeit a mostani jelentéshez kapcsolódó kérdőív kidolgozása során használnák fel.

Amint azt a 2. fejezetben szereplő eredmények és a melléklet is mutatja, annak realista és szándékosan szigorú elemzése, hogy a korábbi öt jelentésben tett ajánlások eredményeképpen milyen előrelépés történt, kevés olyan elemet tartalmaz, amely alapján pozitívan szemlélhetnénk a helyzetet. Megerősítést nyújtanak arra vonatkozóan, hogy az ajánlások többsége helyénvaló volt, és hogy a tagállamok hasonló kérdésekben már tettek vagy tesznek intézkedéseket, de nem az ajánlások hatására.

4.3. Általános értékelés

A HÉA-alapú saját forrásokra vonatkozó intézkedések kapcsán felmerül a kérdés, hogy mi a 12. cikk szerinti jelentések alapvető célja. Erre az lehet a válasz, hogy egy igazán hasznos cél megvalósítása érdekében a jelentéseknek változtatásra kell ösztönözniük, illetve a tagállamok azon nézete is említésre érdemes, mely szerint a jelentések hozzájárulhatnak a HÉA-csalások elleni küzdelemhez.

E jelentés bemutatja azt a kísérletet, amelynek során megpróbálták meghatározni, hogy a korábbi jelentések milyen mértékben járultak hozzá a tagállamok által a HÉA kezelése során alkalmazott módszerek előnyös megváltoztatásához vagy javításához. Az egyik vizsgált téma az volt, hogy vajon a 12. cikk szerinti, korábban közzétett jelentések idéztek-e elő vitákat az Európai Parlamentben vagy a Tanácsban. Mivel a jelentések vonatkozásában nem érkezett válasz sem az Európai Parlamenttől, sem a Tanácstól, így ebben a tekintetben nem beszélhetünk eredményről. A tagállamokhoz ugyancsak kérdést intéztek a 12. cikk szerinti jelentések kapcsán kezdeményezett intézkedésekről. Noha érkezett néhány pozitív visszajelzés, nehéz lenne kiválasztani bármilyen egyedi intézkedést, amelyre a 12. cikk szerinti jelentés hiányában tagadhatatlanul nem került volna sor. A Bizottság ezért a saját forrásokkal foglalkozó tanácsadó bizottság keretében megbeszélést fog kezdeményezni a tagállami érintett felek között az 1553/89/EK, Euratom rendelet 12. cikkében szereplő kérdésekről, az e jelentésben lévő következtetéseket is ideértve.

[1] A hozzáadottérték-adóból származó saját források beszedésének végleges egységes rendszeréről szóló, 1989. május 29-i 1553/89/EGK, Euratom tanácsi rendelet, HL L 155., 1989.6.7..

[2] A szemináriumot 2006. október 11-13. között Tallinnban (Észtország) rendezték meg az adóhatóságoknak és tisztviselőiknek szóló közösségi igazgatási együttműködési program – Fiscalis 2007 keretében.

[3] 5. jelentés: COM(2004) 0855 végleges és SEC(20004) 1721 melléklet.

4. jelentés: COM/00/0028 végleges

3. jelentés: COM/98/0490 végleges

2. jelentés: COM/95/354 végleges

1. jelentés: SEC(92) 280 végleges

[4] - kivéve a különböző kiigazításokat és kompenzációkat, amelyekre azért van szükség, mert a HÉA-ról szóló jogszabály több választási lehetőséget nyújt a tagállamoknak, illetve a HÉA-alapot úgy számítják ki, mintha a jogszabály teljes mértékben harmonizált lenne.

[5] A HÉA-irányelv korlátain belül – A legutóbb a 2008. február 12-i 2008/8/EK tanácsi irányelvvel (HL L 44., 2008.2.20., 11. o.) módosított, a közös hozzáadottértékadó-rendszerről szóló, 2006 november 28-i 2006/112/EK tanácsi irányelv (HL L 347., 2006.12.11.).