EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2016.11.30. COM(2016) 765 final 2016/0381(COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE az épületek energiahatékonyságáról szóló 2010/31/EU irányelv módosításáról (EGT-vonatkozású szöveg) {SWD(2016) 408 final}

{SWD(2016) 409 final}

{SWD(2016) 414 final}

{SWD(2016) 415 final}



INDOKOLÁS 1.A JAVASLAT HÁTTERE • A javaslat indokai és céljai Az energiahatékonyság elsődlegességének elve az energiaunió döntő fontosságú eleme. Ez a javaslat az említett elvet ülteti át a gyakorlatba. Az energiahatékonyság javításának egyik módja az építőiparban rejlő hatalmas hatékonyságnövekedési lehetőség kihasználása. Az építőipar a legnagyobb energiafogyasztó Európában, amely a végsőenergia-felhasználás 40 %-áért felelős. Az épületek mintegy 75 %-ának nem kielégítő az energiahatékonysága, és – tagállamtól függően – évente az állománynak csupán 0,4–1,2 %-a kerül felújításra. E javaslat fő célja a meglévő épületek költséghatékony felújításának meggyorsítása, amely az EU gazdaságának egésze számára előnyökkel jár. Az európai építőipar mindenképpen rendelkezik azzal a képességgel, hogy reagáljon egy sor olyan gazdasági-társadalmi problémára, mint a munkahelyteremtés és a növekedés, az urbanizáció, a digitalizáció, a demográfiai változások kérdése, vagy éppen az energia- és éghajlatpolitikai kihívások. Az építőipar az európai GDP mintegy 9 %-át állítja elő és közvetlenül 18 millió munkahelyet tart fenn. Azon építőipari tevékenységek, amelyek magukban foglalják a felújítást és az energetikai korszerűsítést is, csaknem kétszer annyi hozzáadott értéket képviselnek, mint az új épületek építése, és a kkv-k hozzájárulása e hozzáadott értékhez meghaladja a 70 %-ot az EU építőiparában. Ez a javaslat a fent említett célokkal összhangban a következők segítségével kívánja aktualizálni az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvet: az épületek felújítására (az energiahatékonyságról szóló irányelv 4. cikke) vonatkozó hosszú távú stratégiák integrálása, a finanszírozás ösztönzésének támogatása és világos elképzelés kialakítása az épületállomány dekarbonizálásának 2050-ig történő eléréséről; IKT és intelligens technológiák alkalmazásának előmozdítása az épületek hatékonyabb üzemeltetése érdekében; valamint a rendelkezések észszerűsítse, amennyiben nem hozták meg a várt eredményt. A javaslat konkrétabban épületautomatizálási és -szabályozási rendszerek alkalmazását írja elő a fizikai vizsgálatok alternatíváiként, szorgalmazza az elektromobilitást szolgáló infrastruktúra elterjesztését (különös tekintettel a nagyobb üzleti célú épületekre, kivéve a középületeket és a kkv-k tulajdonában vagy használatában lévő épületeket), valamint bevezeti az intelligens megoldásokkal kapcsolatos mutatót, amelynek segítségével értékelhető az épületek technológiai készsége az épület használóival és a hálózattal való interakció, valamint a hatékony önvezérlés tekintetében.

Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvnek ez az aktualizálása erősíti az épületfelújítások közfinanszírozása és az energetikai tanúsítás közötti kapcsolatot is, valamint az épületek felújítása révén hozzájárul az energiaszegénység leküzdéséhez. A nagyobb energiahatékonyságú épületek nemcsak magasabb kényelmi szintet és jobb közérzetet biztosítanak használóik számára, de egészségi állapotuk is javulni fog, miközben visszaszorul az egészségtelen beltéri klíma miatti halálesetek és betegségek száma. A megfelelően fűtött, optimálisan szellőző otthonok csökkentik a dohosság okozta negatív egészségügyi hatásokat, különösen olyan veszélyeztetett csoportok esetében, mint a gyermekek és az idősek, valamint a már meglévő betegséggel rendelkezők. Az épületek energiahatékonysága nagy mértékben befolyásolja az energiaszegénységet és a lakhatási költségek megfizethetőségét. Az energiamegtakarítások és az épületállomány energiahatékonyságának javítása sok háztartás esetében lehetővé tenné az energiaszegénységből való kiemelkedést. Az EU-ban 515 000 és 3,2 millió között lenne azon háztartások száma, amelyek e javaslat jóvoltából kiemelkedhetnének az energiaszegénységből (az Eurostat adatai szerint 23,3 millió háztartást érint az energiaszegénység). Annak biztosítására, hogy ennek a javaslatnak a hatása a lehető legnagyobb legyen, az „Intelligens finanszírozás – intelligens épületek” kezdeményezés széles körben hozzá fog járulni a magánberuházások mozgósításához és bővítéséhez. Ez a kezdeményezés, mely az európai beruházási terven nyugszik, az Európai Stratégiai Beruházási Alapra és az európai strukturális és beruházási alapokra támaszkodva támogatni fogja az állami alapok hatékony felhasználását, valamint a projektgazdákat és beruházókat annak érdekében, hogy jó elképzeléseikből kiforrott projekteket tudjanak megvalósítani több projektfejlesztési támogatás, valamint projektösszevonási mechanizmusok felhasználásával. Végső soron az „Intelligens finanszírozás – intelligens épületek” kezdeményezés elő fogja segíteni a bizalom növekedését és új beruházók megjelenését az energiahatékonysági piacon. Ez a javaslat figyelembe veszi annak a felülvizsgálati eljárásnak az eredményeit, amely széles körű nyilvános konzultáción, tanulmányokon és az érdekeltekkel való egyeztetéseken alapul. A javaslatot egy értékelés és egy hatásvizsgálat is alátámasztja. E javaslatba az irányelvnek csak azon cikkei kerültek bele, amelyeket a 2030-as időkeretre való tekintettel aktualizálni kell. • Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel A felülvizsgálat előzetesen elvégzett értékelése során megállapításra került, hogy az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv összhangban van az uniós szabályozás más elemeivel. A javaslat összhangban van a Tiszta energia minden európainak csomag többi részével, például az új irányítási rendelettel és a megújuló energiára vonatkozó szabályozás aktulalizásával. Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv közvetlenül hozzá fog járulni az energiahatékonyságról szóló irányelvjavaslatnak az energiahatékonyság 2030-ig történő 30%-os növelésével kapcsolatos célkitűzéséhez. Kiegészíti mindazon intézkedéseket, amelyeket a tagállamok kötelesek megtenni az energiahatékonyságról szóló irányelv, valamint a termékek energiahatékonyságára vonatkozó uniós szabályozás hatálya alatt. A környezetbarát tervezésről és az energiafogyasztás címkézéséről szóló jogszabályok követelményeket határoznak meg az épületekkel kapcsolatos termékek (pl. kazánok) tekintetében, miközben a tagállamok minimumkövetelményeket állapítanak meg a beszerelt, átalakított vagy cserélt épületelemek energiahatékonyságára vonatkozóan. Az épületelemek általában több terméket is magukban foglalnak, például a fűtési rendszer kazánból, csövekből és kapcsolókból áll. A konzisztencia eseti alapon valósul meg a környezetbarát tervezéssel és az energiafogyasztás címkézésével kapcsolatos egyes végrehajtási intézkedések kidolgozásával, melyek figyelembe veszik az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv követelményeit. Példának okáért döntés született arról, hogy a hőszigetelésre vonatkozóan nem szükséges meghatározni környezetbarát tervezéssel kapcsolatos követelményeket, mert arra már kellőképpen kiterjed az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv nemzeti végrehajtása.

2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG • Jogalap Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv az Európai Unió működéséről szóló szerződés 194. cikkének (2) bekezdésén alapszik, amely az energiahatékonyság és energiatakarékosság előmozdítására vonatkozó uniós politika jogalapját képezi. Mivel a Szerződés tartalmaz egy speciálisan energiaügyekre vonatkozó jogalapot, helyénvaló e javaslat esetében is azt alkalmazni. • Szubszidiaritás (nem kizárólagos hatáskör esetén) A közös uniós megközelítés előnyei több okra is visszavezethetők. Először is, az épületek energiahatékonyságának uniós szinten való kezelése főként a belső piac kialakítása, az EU versenyképességének támogatása, az éghajlatpolitikával való szinergiákból fakadó előnyök, valamint a nemzeti építőipari szabályozásoknak az egész Unióban megvalósuló korszerűsítése szempontjából jelent hozzáadott értéket. Másodszor, a pénzügyi ágazatnak szüksége van arra, hogy az energiahatékonyságra vonatkozóan EU-szerte végzett méréseket jobban össze lehessen hasonlítani. A pénzügyi intézmények világossá tették, hogy mind nemzeti/helyi, mind uniós szinten erőfeszítésekre van szükség az állami és magánberuházások hatékonyságának növeléséhez, valamint annak előmozdításához, hogy a piacon vonzó pénzügyi termékek jelenhessenek meg. Harmadszor, miközben az országok eltérő építési szabályzatokkal, épülettipológiákkal, valamint helyi és éghajlati feltételekkel rendelkeznek, léteznek multinacionális felhasználók is. Bizonyos szolgáltatóláncok (pl. szupermarketek vagy hotelek) tulajdonosai több egységesített és egymással összevethető tanúsítási módszert szorgalmaznak az épületek energiahatékonysága terén. Végül, az uniós szintű fellépés szolgálja a nemzeti építőipari szabályozások korszerűsítésének ügyét, tágabb piacot nyit az innovatív termékek előtt és lehetővé teszi a költségek csökkentését. Az épületek energiahatékonyságáról szóló 2002-es irányelv elfogadása előtt számos tagállam szabályozása és építési szabályzatai nem is tartalmaztak energiahatékonysági követelményeket vagy támogatási eszközöket. A 2002-es és a 2010-es irányelvnek köszönhetően ma már valamennyi tagállam építési szabályzata energiahatékonysági követelményeket állít mind a régi, mind az új épületek tekintetében. Az épületek energiahatékonyságáról szóló 2010-es irányelv a nemzeti építési szabályzatok jelentős korszerűsítését hozta magával a költségoptimalizálási koncepció bevezetésével, melyet a közel nulla energiaigényű épületekre vonatkozó előírások elfogadása követett. A javasolt módosítások tiszteletben tartják a szubszidiaritás elvét, a tagállamok számára a jelenlegivel azonos rugalmasságot biztosítanak, megengedve a tagállami körülményekhez és a helyi viszonyokhoz való alkalmazkodást (pl. épülettípus, éghajlat, a hasonló megújulóenergia-technológiák költsége és elérhetősége, a keresletoldali intézkedésekkel való optimális kombináció, beépítettség stb.). • Arányosság Az arányosság elvével összhangban a javasolt módosítások nem terjednek túl azon, ami a kijelölt célok eléréséhez szükséges. Amint arra fent rávilágítottunk, az energiahatékonyságra vonatkozó uniós szakpolitikai intézkedések körültekintő módon kiterjesztésre kerültek, illetve azokra a területekre korlátozódtak, amelyeken azokra szükség van az energiahatékonysági célok eléréséhez. Ezt a hatásvizsgálat 3. szakasza tárgyalja. A módosítások hatóköre az uniós fellépést igénylő aspektusokra korlátozódik. • A jogi aktus típusának megválasztása Az irányelv a megfelelő eszköz annak biztosítására, hogy a tagállamok megfeleljenek az előírásoknak, mégis kellő mozgástér álljon a rendelkezésükre ahhoz, hogy alkalmazkodhassanak a különböző tagállami és regionális sajátosságokhoz. Egy rendelet nem biztosítana ekkora rugalmasságot. A konzultáció során több tagállam és érdekelt határozottan világossá tette, hogy a végrehajtásnak és a rugalmasságnak ez a kombinációja a legjobb megoldás és a leghelyesebb szakpolitikai eszköz ezen a téren. Ezenkívül, mivel ez a javaslat egy meglévő irányelvet módosít, az egyetlen megfelelő eszköz a módosító irányelv. 3.AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI • A hatályos jogszabályok utólagos értékelése Az értékelés azt mutatja, hogy az irányelv hatékony, és alkalmas a benne foglalt általános és egyedi célok elérésére. Az eddigi végrehajtás általában jó eredményt hozott a további négy értékelt kritérium, azaz a hatékonyság, a relevancia, a koherencia és az uniós hozzáadott érték tekintetében is. Az értékelés az alábbi fő megállapításokkal és tanulságokkal szolgált a végrehajtással és a hatállyal kapcsolatban, amelyek segítenek mind jobbítani bizonyos rendelkezések működését, mind pedig élni a technológiai fejlődés adta lehetőségekkel az épületek dekarbonizálásának felgyorsítása érdekében.

Főbb megállapítások Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvben meghatározott 2007-es bázisévhez képest 2014-ben mintegy 48,9 millió tonna kőolaj-egyenérték további végsőenergia-megtakarítást sikerült elérni. Ez a megtakarítás javarészt az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv hatálya alá tartozik (helyiségfűtés, hűtés, háztartási célú melegvíz-ellátás) és jelentős része olyan tényezők függvénye, amelyek szakpolitikai beavatkozásokkal befolyásolhatók. A 2014. évi 48,9 millió tonna kőolaj-egyenérték ezért összhangban van az irányelvet kísérő 2008-as hatásvizsgálattal, amelynek becslése szerint az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv végrehajtása következtében 2020-ig 60–80 millió tonna kőolaj-egyenértéknyi végsőenergia takarítható meg. Az értékelés szerint az irányelv általános szerkezete – a minimumkövetelmények és a tanúsítás kombinálása – jól működik, különösen az új épületek tekintetében. A kiválasztott költségoptimalizálási módszertan, amely a meglévő tagállami energiahatékonysági követelmények nagyobb költséghatékonyságára törekszik, eredményesnek bizonyult. Az arra vonatkozó célkitűzések, hogy 2020-ra minden új épület közel nulla energiafogyasztással bírjon, időtálló elképzelést biztosítottak az ágazat számára, és kellőképpen mobilizálták az érdekelteket. Ugyanakkor a meglévő épületekkel kapcsolatban nem tapasztalható ugyanilyen szintű igyekezet. Ez azt jelenti, hogy az építőiparban továbbra is jelentős költséghatékony energiamegtakarítási potenciál rejlik. A következő évtizedek legnagyobb kihívását az épületfelújítások arányának, minőségének és hatékonyságának javítása jelenti. A tagállamok által az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 4. cikkének hatálya alatt kidolgozott hosszú távú épületfelújítási stratégiák az épületek felújítására irányuló finanszírozás és beruházások mobilizálása révén várhatóan nagyobb felújítási arányhoz fognak vezetni. A stratégiáknak egy előretekintő víziót kell tartalmazniuk, amely 2030-ra és 2050-re szóló előrejelzésekkel egészül ki, megfelelő piaci jelzéssel szolgálva a háztartásoknak, az épülettulajdonosoknak/kezelőknek, a vállalkozásoknak és a beruházóknak. Az épületek energiahatékonysági tanúsítása keresletvezérelt piaci jelzést ad az energiahatékony épületek tekintetében, és elérhető vele az a cél, hogy a fogyasztók ösztönzve legyenek energiahatékonyabb épületek vásárlására vagy bérlésére. Ugyanakkor az értékelés azt mutatja, hogy a nemzeti tanúsítási rendszerek és független ellenőrzési rendszerek több tagállamban még korai fázisban vannak, és hasznosságukon még van mit csiszolni. Az építőipari értéklánc sokfélesége és széttagoltsága miatt továbbra sem könnyű megbízható adatokat szerezni az épületek jellemzőiről, energiafelhasználásáról és a felújítások pénzügyi vonatkozásairól a költségmegtakarítás és eszközérték tekintetében. Ez az általános adathiány negatívan hat az uniós épületállomány költséghatékony energiamegtakarítási potenciáljának piaci megítélésére, valamint az irányelv végrehajtására, nyomonkövetésére és értékelésére. Az épületek meglévő energiahatékonysági tanúsításaival kapcsolatos nyilvántartások/adatbázisok hasznos eszközök lehetnek arra, hogy az előírások jobban betartásra kerüljenek, az épületállományra vonatkozó ismeretek bővüljenek, a szakpolitikai döntéshozók hitelesebb tájékoztatáshoz jussanak, a piaci szereplők pedig megalapozottabban hozzák meg döntéseiket. A jobbítások hatóköre Az értékelés csak korlátozott számban mutatott rá szabályozási hibákra. Mindazonáltal a meglévő rendelkezések finomhangolásával és pénzügyi támogatásokkal való hatékonyabb összekapcsolásával tovább egyszerűsíthetők és észszerűsíthetők az elavult követelmények, valamint előmozdítható az előírásoknak való megfelelés. Szükséges továbbá az irányelvnek a technológiai fejlődés fényében történő korszerűsítése, az épületfelújítási arány növelése, valamint az épületállomány hosszú távú dekarbonzációjának támogatása. Az értékelés beazonosítja a nemzeti jogba való átültetés és végrehajtás egyes olyan aspektusait, amelyeken tovább lehetne javítani hatékonyabb végrehajtással, valamint az előírásoknak való megfelelés hatékonyabb ellenőrzésével és értékelésével. A műszaki fejlődés fényében azonosításra kerültek az elavult rendelkezések egyszerűsítésének vagy korszerűsítésének, valamint a meglévő rendelkezések ésszerűsítésének lehetőségei is, különösen a következők: –az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 6. cikkének (1) bekezdése szerinti nagy hatékonyságú alternatív rendszerek műszaki, környezeti és gazdasági megvalósíthatóságának értékelésére vonatkozó követelmény valójában redundáns, mivel az arra vonatkozó kötelezettség, hogy minden új épület közel nulla energiaigényű épület legyen, implicite magában foglalja a helyben rendelkezésre álló nagy hatékonyságú alternatív rendszerek értékelését. A 6. cikk (1) bekezdése szerinti követelmény ily módon szükségtelen teher, ezért törlésre került; –a fűtési rendszereknek és légkondicionáló rendszereknek az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv 14. és 15. cikke szerinti rendszeres vizsgálata biztosítja az épületek tartósan hatékony üzemeltetését. Az alternatív intézkedések opciója elvetésre került, mert ezek az intézkedések nem bizonyultak hatásosnak; helyét az elektronikus felügyeleti és ellenőrzési rendszerekkel kapcsolatos lehetőség vette át, amely az értékelés szerint a vizsgálatok költséghatékony alternatívája. Valójában az intelligensebb épületrendszerek felé történő technológiai haladás lehetőséget kínál az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv hatékonyabb végrehajtására, egyszersmind megfelelő feltételeket is teremt a fogyasztók és beruházók üzemközbeni energiafelhasználással kapcsolatos tájékoztatásához; a felhasználói igényekhez való igazodáshoz; az épületek hatékony és kényelmes üzemeltetéséhez; az épületek azon képességéhez, hogy elektromos járműveket töltsenek fel; az épületek azon képességéhez, hogy energiát tároljanak, valamint a felhasználóoldali válasz támogatásához egy korszerűsített villamosenergia-piacon. • Az érdekelt felekkel folytatott konzultációk Az értékelés, mely 2015 júniusában kezdődött, a korábbi és jelenlegi teljesítményre egyaránt kiterjedt, és alapját az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv eredményeinek és hatásainak értékelése képezte, tekintettel az irányelv eredményességére, hatékonyságára, relevanciájára, koherenciájára és az uniós szintű fellépés hozzáadott értékére. A főbb információforrások a következők voltak: szakirodalmi áttekintés, a jelenlegi szakpolitikák megvalósítására vonatkozó adatok, a korábbi nyomonkövetési adatok és értékelések, az érdekeltek észrevételei, valamint speciális tanulmányok és projektek. Az érdekeltekkel való egyeztetés menete az alábbi volt: –2015. június 30-tól 2015. október 31-ig nyílt és nyilvános internetes konzultáció; –célzottabb konzultáció a tagállamokkal az irányelv 19. cikkében foglaltaknak megfelelően, különösen 2015. november 26-án és 27-én az EPBD Concerted Action ülés keretében, valamint 2016. február 1-jén az épületek energiahatékonyságával foglalkozó bizottság ülése keretében; –2015 júniusától 2016 januárjáig tematikus szakmai megbeszélések konkrét témák kapcsán;

–2016. március 14-én rendezvény az érintett felek számára. A 2015. október 31-én lezárult internetes konzultációra beérkező 308 válasz összesítése elérhető az interneten. A válaszadók több mint fele (58 %) olyan szervezet volt, amely elsősorban az építőipart képviselte, őket követték 20%-kal a tagállamokban működő vállalkozások. A válaszadók 7–8 %-át magánszemélyek, állami hatóságok és más résztvevők tették ki. Általánosságban elmondható, hogy a legtöbb válaszadó szerint az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv megfelelő keretet teremtett az épületek energiahatékonyságának növeléséhez, és eredményesen hívta fel a figyelmet az épületekkel kapcsolatos energiafogyasztásra, kiemeltebb helyet biztosítva ennek a kérdésnek az energiapolitikában. A résztvevők elismerték, hogy az irányelv hozzájárul a 2030-as és 2050-es energia- és éghajlat-politikai célok eléréséhez. A válaszadók többsége úgy látja, hogy az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv sikeres volt, míg egyharmaduk úgy véli, hogy sikertelen. Többen is megjegyezték, hogy korai még annak eldöntése, hogy mennyire volt sikeres, hiszen hatásait nem könnyű elválasztani egymástól. Mások szerint az irányelv nem annyira hatékony, amennyire lehetne, tekintettel az energiafogyasztás optimalizálásában rejlő, az építőipar által továbbra is kihasználatlan hatalmas potenciálra. A negatív válaszok abban látják a korlátozott hatékonyság okait, hogy a tagállamok késedelmesen és következetlenül hajtják végre az irányelvet, az épületek energiahatékonyságát igazoló tanúsítások gyenge minőségűek, az intézkedések bevezetése lassú, a felújítási arány kicsi, továbbá hiányzik a közel nulla energiaigényű épület fogalmának meghatározása, és szükség volna a finanszírozási eszközök hatékonyabb felhasználására. Több válaszadó is kiemelte az előírások betartásának és az intézkedések végrehajtásának gyakori elmulasztását, míg mások úgy vélték, hogy a gazdasági válság lelassította a fejlődést az építőiparban. A résztvevők egy része megállapította, hogy miközben az irányelv sikeresen növelte az új épületek energiahatékonyságát, nem ösztönözte kellőképpen az energiahatékonyság fokozását célzó felújításokat. • Szakértői vélemények beszerzése és felhasználása Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv végrehajtásával kapcsolatos információkat tartalmaznak az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvre vonatkozó összehangolt fellépés (EPBD Concerted Action) eredményei, a tagállamokkal folytatott rendszeres párbeszéd anyagai, valamint az épületek energiahatékonyságával foglalkozó bizottság munkaanyagai is. A Horizont 2020 keretprogram „Biztonságos, tiszta és hatékony energia” fejezete „Energiahatékonyság” alfejezetének keretében, valamint elődjének, az „Intelligens energia – Európa” programnak a keretében finanszírozott projektek eredményei elemzésre és megfelelő esetben hivatkozásra kerültek. Az Európai Bizottság által végzett egyeztetési tevékenységeken kívül az értékelés felhasznált más információforrásokat is, például a szakirodalmi áttekintésben hivatkozott kutatási háttéranyagokat. • Hatásvizsgálat A hatásvizsgálat kétszer került megküldésre a Bizottság Szabályozói Ellenőrzési Testületének. A 2016. július 1-jei keltezésű tervezet kedvező véleményt kapott július 26-án. A hatásvizsgálat vezetői összefoglalója és a Testület két véleménye a Bizottság honlapján érhető el. A hatásvizsgálat a következő opciókat vette számba: A „nincs változtatás” opció Az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv változatlanul hagyásának opciója azt jelenti, hogy a jelenlegi intézkedéseket nem egészítik ki továbbiak. Ebben az esetben a jelenlegi irányelv és a hozzá kapcsolódó szabályozási és nem szabályozási jellegű eszközök végrehajtása az eddigiek szerint folytatódik. Ez a megközelítés kiegészíthető az irányelv hatását maximalizáló intézkedésekkel. A bevált gyakorlatoknak az ismeretcserét segítő platformok (pl. Concerted Action) alkalmazásával ösztönzött megosztása javíthatja az előírásoknak való megfelelést. A „nincs változtatás” opció választásakor feltételezhető, hogy az eddigi munka folytatódik. Szakpolitikai opciók A javasolt intézkedések nagy része végrehajtható a puha jog alkalmazásával (I. opció) és/vagy célzott módosításokkal (II. opció). Egyes intézkedések meghaladnák a jelenlegi jogi keretet és a jelenlegi irányelv alapvető felülvizsgálatát igényelnék (III. opció). I. opció: Megerősített végrehajtás és további iránymutatás Az ehhez az opcióhoz tartozó javaslategyüttes a meglévő szabályozási keret végrehajtását erősíti meg az irányelv módosítása nélkül. Arra az uniós, nemzeti és regionális szinten elvégzett munkára épül, amely az irányelv aktív végrehajtására irányult. Egy lépéssel tovább megy, mint a „nincs változtatás” opció, olyan puha jogi intézkedéseket és iránymutatást javasolva, amely javíthatja a jogszabály végrehajtását, és olyan önkéntes intézkedések alkalmazására ösztönözhetné a tagállamokat, amelyekkel azok korábban nem éltek. II. opció: Megerősített végrehajtás a meglévő előírások szigorítását célzó módosításokkal Ez az opció magában foglalja az I. opció javaslatait, de tovább megy annál, és az épületek energiahatékonyságáról szóló jelenlegi irányelv célzott módosításait is javasolja a problémaforrások átfogóbb kezelése érdekében. Ugyanakkor a III. opcióval ellentétben nem lépi túl a jelenlegi irányelv kereteit, a végfelhasználókat jobb információkkal látja el, és megfelelő energiahatékonysági minimumkövetelményeket határoz meg, kerülve az optimálistól eltérő beavatkozást az épületek üzemeltetésébe. III. opció: Megerősített végrehajtás további harmonizációval, ambiciózusabban

Ez a szakpolitikai opció a legambiciózusabb, hiszen meghaladja az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv jelenlegi megközelítését azzal, hogy az épülettulajdonosokat épületeik felújítására kötelezi. A három opció összehasonlítása az alábbi eredményre vezetett: –Az I. opció az épületek energiahatékonyságáról szóló jelenlegi irányelv végrehajtásának folyamatosságára összpontosít, miközben a tagállamoknak iránymutatást és segítséget nyújt. Az értékelő jelentésben és a nyilvános konzultáció során azonosított jobbítási lehetőségek, amelyek révén még inkább elhárultak volna az épületek energiahatékonyságának akadályai, nem kerültek kihasználásra. –A III. opció ambiciózus intézkedéseket tartalmaz, melyek a felújítási arány növelését célozzák, ezért itt komoly hatással lehet számolni. Jelentős változásokat vezetne be az építőiparba, különösen azzal, hogy épületek ezreinek felújítását tenné kötelezővé. Ez a lehetőség azonban számos problémát is felvet, például a kötelező beruházásét, amely pénzügyi szempontból nem tekinthető költséghatékonynak. Gyakorlati gondok is adódnának (pl. az energiahatékonyság kiszámolási módszertanának vagy az épületek energiahatékonysági tanúsításainak további harmonizációja), valamint vélhetően bizonyos mértékig sérülne a szubszidiaritás elve (pl. az épületfelújítás kötelezettsége a tulajdonjog vagy bérleti jog változásakor, hőszigetelő épületfelújítások állami pénzügyi támogatása, építők és szerelők kötelező képzése). –A II. opció a preferált lehetőség, mivel ez áll a leginkább összhangban az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv értékelésének eredményeivel és a meglévő keretrendszerrel. Ez az opció jelentős mértékben javítja és egyszerűsíti az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvet és az általános szabályozási keretet, valamint a célzott módosítások révén javítja az épületek energiahatékonyságát, ugyanakkor nagy fokú rugalmasságot biztosít a nemzeti végrehajtás terén, az alábbiak szerint: –Ez az opció lehetővé teszi a jelenlegi körültekintő hatály megőrzését, támogatva az épületek energiahatékonyságára vonatkozó uniós intézkedéseket, ugyanakkor biztosítva a szubszidiaritást, az arányosságot és a költséghatékonyságot, valamint jelentős mértékű mozgásteret hagyva a tagállamoknak. –Megőrzi a jól működő és az érdekeltek – köztük a tagállamok – által támogatott irányelv fő célkitűzéseit, elveit és általános felépítését. –Csupán célzott módosításokat tartalmaz, lehetővé téve a jelenlegi irányelv jól működő és költséghatékonyságot eredményező fő rendelkezéseinek folyamatos végrehajtását. –Az iránymutatások és kismértékű jogi felülvizsgálatok megfelelő egyensúlya révén új koncentrált rendelkezések jönnek létre, melyek a meglévő épületekkel és a kapcsolódó finanszírozással foglalkoznak. Az alacsony kibocsátással járó mobilitásra vonatkozó európai stratégiát és egyes tagállamok példáját követve a preferált opció tartalmaz egy, az elektromobilitás fejlesztését támogató intézkedést is, hozzájárulva a gazdaság további dekarbonizálásához. A becsült hatások a következők: –Gazdasági hatás: enyhe növekedésserkentő hatás, melynek hátterében az energiahatékonyságot növelő plusz beruházások és az energiaimport csökkenése áll; az építőipar és gépipar fellendülése, mely jelentősen összefügg a további beruházásokkal; kedvező hatás a szigetelőanyag- és síküveggyártásra, valamint az épületfelújítási beruházásokra, melynek haszonélvezői különösen a kkv-k. –Társadalmi hatás: a foglalkoztatásra gyakorolt hatás a GDP-változás mintáját fogja követni, noha kisebb mértékben. A beltéri klíma javulása jelentősen csökkenteni fogja a halálesetekkel, betegségekkel és egészségügyi ellátással kapcsolatos költségeket. Mérsékelten kedvező hatás várható az energiaszegénység tekintetében. –Környezeti hatás: minden tagállamban kismértékben csökkenne az üvegházhatást okozó gázkibocsátás. • Célravezető szabályozás és egyszerűsítés A preferált szakpolitikai opció intézkedései együttesen évi 98,1 millió euróval csökkentenék az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv adminisztratív terheit. A preferált opció alkalmazásának az adminisztratív terhekre gyakorolt hatásával kapcsolatos számítás a hatásvizsgálat 9. mellékletében található. 4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK A javaslatnak nincsenek az EU költségvetését érintő vonzatai. 5.EGYÉB ELEMEK • Végrehajtási tervek, valamint a nyomon követés, az értékelés és a jelentéstétel szabályai

Ez a javaslat nem hoz változást a tagállamok jelenlegi jelentéstételi kötelezettségei terén. Az energiaunió irányításáról szóló jövőbeni jogalkotási javaslat biztosítani fogja egy átlátható és megbízható tervezési, jelentéstételi és nyomonkövetési rendszer bevezetését, melynek alapjául az integrált nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervek és a tagállami észszerűsített eredményjelentések szolgálnak: ezek az energiaunió öt dimenziója mentén rendszeresen értékelik a nemzeti tervek végrehajtását. Ezzel enyhülnének a tagállamokra nehezedő adminisztratív terhek, ugyanakkor a Bizottságnak továbbra is lehetősége volna arra, hogy nyomon kövesse a tagállamok által elért haladást a saját energiahatékonysági célkitűzéseik és az átfogó uniós célkitűzés megvalósítása felé vezető úton. A javaslat új, nyomonkövetendő kötelezettségeket vezet be az épületek dekarbonizálása, az épületfelújítás, az épületgépészeti rendszerek, a pénzügyi ösztönzők és piaci akadályok terén, ugyanakkor egyszerűsít bizonyos kötelezettségeket az új épületekkel, a fűtési rendszerekkel és légkondicionáló rendszerekkel kapcsolatos vizsgálatok és jelentések tekintetében. • A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes magyarázata Az energiaunió irányításáról szóló rendeletre vonatkozó javaslat célja a tagállamok jelentéstételi és tervezési kötelezettségeinek, valamint a Bizottság nyomonkövetési kötelezettségeinek csökkentése és észszerűsítése. Az irányításra vonatkozó javaslat egy tagállamok és Bizottság közötti, ismétlődő folyamatot határoz meg az energiaunió céljainak közös elérése érdekében. Az irányításra vonatkozó javaslatban előírt tervek és jelentések lehetővé teszik a Bizottság számára, hogy értékelje és nyomon kövesse az irányelv céljainak elérésével kapcsolatos tagállami folyamatot. A irányelv a következőképpen módosul: –az épületgépészeti rendszernek a 2. cikk 3. pontja szerinti fogalma kiterjesztésre kerül a helyszíni villamosenergia-termelésre és a helyszíni infrastruktúra-alapú elektromobilitásra szolgáló műszaki berendezésekre; –az energiahatékonyságról szóló jelenlegi irányelvnek az épületfelújításról szóló 4. cikke a nagyobb konzisztencia érdekében átvételre kerül ebbe az irányelvbe, és kiegészítésképpen tartalmazni fogja az energiaszegénység problémájának figyelembevételét, az épületfelújítást érintő intelligens finanszírozás támogatását, valamint az épületek 2050-ig megvalósuló (a 2030-as év tekintetében konkrét mérföldkövet meghatározó) dekarbonizációjára vonatkozó elképzelést is. A hosszú távú épületfelújítási stratégiák az integrált nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervek részét (illetve mellékletét) fogják alkotni; a 2020 utáni időszakra nézve a tagállamoknak az energiaunió irányításáról szóló rendeletben meghatározott eljárás szerint, 2019. január 1-jéig kell bejelenteniük a stratégiát a Bizottságnak. A stratégia a lakáscélú és nem lakáscélú épületek nemzeti állományát fogja érinteni; –az új épületekről szóló 6. cikk egyszerűsödik és csak a hatásvizsgálatban leghasznosabbként azonosított rendelkezésre korlátozódik, tudniillik az új épületekre vonatkozó, a minimális energiahatékonysági követelményeknek való általános kötelezettségre. A többi, nehézkesebb rendelkezés elhagyásra kerül; –a 8. cikk az épületgépészeti rendszer felülvizsgált meghatározásának figyelembe vétele érdekében frissül. Új bekezdéssel egészül ki, amely a következőkre vonatkozóan vezet be új követelményeket: (a)elektromobilitási infrastruktúra; a tíznél több parkolóhellyel rendelkező új építésű nem lakáscélú épületek és nagyobb felújítás alá vont nem lakáscélú épületek esetében minden tizedik parkolóhelyet fel kell szerelni elektromobilitást szolgáló berendezésekkel. Ez 2025-től alkalmazandó lesz minden, tíznél több parkolóhellyel rendelkező nem lakáscélú épületre, ideértve azokat is, amelyekben a töltőpontok beszerelésére közbeszerzési eljárás keretében kerül sor. A tíznél több parkolóhellyel rendelkező új építésű lakóépületek és nagyobb felújítás alá vont lakóépületek esetében el kell végezni az elektromos töltőpont kialakítását lehetővé tevő előzetes kábelezést. A tagállamok dönthetnek úgy, hogy mentességet adnak a kkv-k tulajdonában vagy használatában lévő épületeknek, valamint az alternatív üzemanyagok infrastruktúrájának kiépítéséről szóló irányelv hatálya alá tartozó középületeknek; (b)az épületgépészeti rendszerek elektronikus felügyelete, automatizálása és irányítása alkalmazásának megerősítése a vizsgálatok észszerűsítése érdekében; továbbá (c)az intelligens megoldásokkal kapcsolatos mutató bevezetése, amely mutató azt fejezi ki, hogy egy épület milyen mértékben képes a működését egyrészt a használói és másrészt a hálózat szükségleteihez igazítani úgy, hogy közben javítja teljesítményét. –a 10. cikk is frissül, hogy magában foglalhasson két új rendelkezést az épületek energiahatékonysági tanúsításainak használatával kapcsolatban, melyek – a felújítás előtti és utáni energiahatékonysági tanúsítások összehasonlításával – lehetővé teszik az állami támogatásból finanszírozott felújításoknak köszönhető megtakarítások értékelését; ezenkívül a bizonyos alapterületet meghaladó középületek esetében kötelező nyilvánosságra hozni az adott épület energiahatékonyságát; –a vizsgálatokkal kapcsolatos 14. és 15. cikk egyszerűsödik, valamint a frissített 14. és 15. cikk a rendszeres vizsgálatokra vonatkozó hatékonyabb megközelítést tartalmaz és az említett cikkek helyett biztosíthatja az épületek hatékonyságának fenntartását és/vagy javítását; továbbá –az I. melléklet annak érdekében frissül, hogy javuljon az energiahatékonyság nemzeti és regionális szintű meghatározása módjának átláthatósága és következetessége, valamint hogy figyelembe vételre kerüljön a beltéri környezet fontossága. 2016/0381 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE az épületek energiahatékonyságáról szóló 2010/31/EU irányelv módosításáról (EGT-vonatkozású szöveg)

AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 194. cikke (2) bekezdésére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére, tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére, rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1)Az Unió elkötelezett a fenntartható, versenyképes, biztonságos és dekarbonizált energiarendszer iránt. Az energiaunió és a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó éghajlat- és energiapolitikai keret ambiciózus uniós kötelezettségvállalásokat tartalmaz az üvegházhatást okozó gázkibocsátás további csökkentése (2030-ig legalább 40 %-kal az 1990. évi szinthez képest), a megújulóenergia-fogyasztás arányának növelése (legalább 27 %-kal), a legalább 27 %-os energiamegtakarítás (mely arányt felül kell vizsgálni abból szempontból, hogy módosítható-e uniós szinten 30%-ra), valamint az európai energiabiztonság, versenyképesség és fenntarthatóság javítása tekintetében. (2)E célok elérése érdekében az energiahatékonysági jogszabályok 2016. évi felülvizsgálata az alábbiakat tartalmazza: i. a 2030-ra szóló uniós energiahatékonysági célok újraértékelése a Tanács 2014. évi kérésének megfelelően; ii. az energiahatékonyságról szóló irányelv és az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelv fő cikkeinek felülvizsgálata; iii. a támogató finanszírozási környezet megerősítése – ideértve az európai strukturális és beruházási alapokat és az Európai Stratégiai Beruházási Alapot (ESBA) is –, ami végső soron javítani fogja az energiahatékonysági beruházások finanszírozási feltételeit a piacon. (3)A 2010/31/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 19. cikke előírja, hogy a Bizottság legkésőbb 2017. január 1-jéig felülvizsgálja az irányelvet az alkalmazása során szerzett tapasztalatok és az elért haladás fényében, és szükség szerint javaslatokat tesz. (4)E felülvizsgálat előkészítése érdekében a Bizottság igyekezett összegyűjteni azon adatokat, amelyekből kiolvasható, hogyan hajtották végre a tagállamokban a 2010/31/EU irányelvet, mi az, ami jól működik, és mi az, amin javítani kellene. (5)Az értékelés és a hatásvizsgálat eredménye megmutatta, hogy több módosításra is szükség van a 2010/31/EU irányelv jelenlegi rendelkezéseinek megerősítéséhez, valamint bizonyos aspektusok leegyszerűsítéséhez. (6)Az Unió elkötelezett aziránt, hogy 2050-re biztonságos, versenyképes és dekarbonizált energiarendszert alakítson ki. E cél elérése érdekében a tagállamoknak és a beruházóknak olyan mérföldkövekre van szükségük, amelyek mentén haladva megvalósulhat az épületek 2050-ig történő dekarbonizációja. A dekarbonzált épületállomány 2050-ig történő eléréséhez a tagállamoknak köztes lépéseket kell meghatározniuk a középtávú (2030) és hosszú távú (2050) célok eléréséhez. (7)A 2012/27/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvben előírt hosszú távú felújítási stratégiákra vonatkozó rendelkezéseket át kell emelni a 2010/31/EU irányelvbe, amelyhez koherensebben illeszkedik. (8)A digitális egységes piac és az energiaunió menetrendjeit össze kell hangolni egymással és közös célok szolgálatába kell állítani őket. Az energiarendszer digitalizálása gyors változásokat hoz az energiaágazatban, legyen szó a megújuló energiáknak az intelligens energiahálózatokba történő bekapcsolásáról vagy az intelligens megoldások befogadására képes épületekről. Az építőipar digitalizálása érdekében célzott ösztönzőkre van szükség az intelligens megoldások befogadására képes rendszerek és a digitális megoldások előmozdítására az épített környezetben. (9)Ezen irányelv technikai haladáshoz való hozzáigazítása érdekében az Európai Unió működéséről szóló szerződés 290. cikkének megfelelően a Bizottság részére felhatalmazást kell adni jogi aktusok elfogadására, hogy az irányelv kiegészüljön az intelligens megoldásokkal kapcsolatos mutató meghatározásával és alkalmazásának lehetővé tételével. Az intelligens megoldásokkal kapcsolatos mutató felhasználható az épület azon képességének méréséhez, hogy mennyiben alkalmaz IKT és elektronikus rendszereket működésének optimalizálása és a hálózattal való interakció céljából. Az intelligens megoldásokkal kapcsolatos mutató fel fogja hívni az épülettulajdonosok és a lakók figyelmét az épületgépészeti rendszerek automatizálásában és elektronikus felügyeletében rejlő értékekre, és növelni fogja a lakók bizalmát abban, hogy ezek az új kiterjesztett funkciók tényleges megtakarítást jelentenek. (10)Az innováció és a technológiai újítások szintén lehetővé teszik, hogy az épületek hozzájárulhatnak a gazdaság általános dekarbonizációjához. Az épületek például színterei lehetnek az elektromos járművek intelligens töltéséhez szükséges infrastruktúra fejlesztésének, és – ha a tagállamok is úgy döntenek – alapul szolgálhatnak a gépjármű-akkumulátorok áramforrásként való használatához is. E célból az épületgépészeti rendszerek fogalmának meghatározását ki kell bővíteni. (11)A hatásvizsgálat két olyan meglévő rendelkezéscsoportot azonosított, amelyek célját a jelenleg alkalmazottnál hatékonyabb módon is el lehetne érni. Először is, az arra vonatkozó a kötelezettség, hogy bármilyen kivitelezés megkezdése előtt megvalósíthatósági tanulmányt kell készíteni a nagy hatékonyságú alternatív rendszerek tekintetében, felesleges teherré vált. Másodszor, a fűtési rendszerekre és a légkondicionáló rendszerekre vonatkozó rendelkezések az értékelés szerint nem biztosították elég hatékony módon e technikai rendszerek kezdeti és üzemközi teljesítményét. Ma már nem tekinthetők kielégítőnek az olyan, nagyon rövid megtérülési határidejű, olcsó műszaki megoldások, mint a fűtési rendszer hidraulikus kiegyensúlyozása vagy a hőszabályozó szelepek beszerelése/cseréje. A vizsgálatokra vonatkozó rendelkezések módosultak a jobb vizsgálati eredmények biztosítása érdekében. (12)Elsősorban a nagyobb létesítmények esetében az épületgépészeti rendszerek automatizálása és elektronikus felügyelete bizonyult a vizsgálatokat hatékonyan helyettesítő módszernek. Az ilyen berendezések beszerelését a vizsgálatok legköltséghatékonyabb alternatívájának kell tekinteni a nagy méretű nem lakáscélú épületekben és társasházakban; a kellő méret kevesebb mint három év alatt megtérülést tesz lehetővé. Az alternatív intézkedések választásának jelenlegi lehetősége ezért törlésre kerül. Kisebb létesítmények esetében a rendszer teljesítményének a beszerelők általi dokumentációja és ezeknek az információknak az energiahatékonysági tanúsítványok adatbázisaiba való bevitele segíteni fogja az épületgépészeti rendszerek tekintetében meghatározott minimumkövetelményeknek való megfelelés ellenőrzését, és meg fogja erősíteni az energiahatékonysági tanúsítványok szerepét. Ezenkívül a meglévő rendszeres biztonsági vizsgálatok és programozott karbantartási munkák továbbra is lehetőséget kínálnak az energiahatékonyság növelését célzó közvetlen tanácsadásra.

(13)Épületfelújítás esetén az energiahatékonysággal összefüggő pénzügyi intézkedések legoptimálisabb kihasználása érdekében ezen intézkedéseket össze kell kötni a felújítás mértékével, amely a felújítás előtt és után kiadott energiahatékonysági tanúsítványok összehasonlításával állapítható meg. (14)Ha jó minőségű adatok állnak rendelkezésre, a finanszírozáshoz is könnyebb hozzájutni. Ezért a 250 m²-t meghaladó teljes hasznos alapterületű középületek esetében kötelezővé kell tenni a tényleges energiafogyasztás nyilvánosságra hozatalát. (15)Az energiahatékonysági tanúsítványok jelenlegi független ellenőrzési rendszereit meg kell erősíteni annak érdekében, hogy a tanúsítványok jó minőségűek legyenek; a tanúsítványok felhasználhatók megfelelőségi ellenőrzések elvégzésére és a regionális/nemzeti épületállományokkal kapcsolatos statisztikák összeállítására. Az épületállományról jó minőségű adatokra van szükség, és ezek részben nyilvántartások és adatbázisok segítségével generálhatók, amelyeknek az energiahatékonysági tanúsítások tekintetében történő kialakítása és kezelése szinte valamennyi tagállamban folyamatban van. (16)Az épületek energiahatékonyságával kapcsolatos szakpolitika céljainak teljesüléséhez javítani kellene az épületek energiahatékonysági tanúsítványainak átláthatóságát a mind a tanúsítással, mind az energiahatékonysági minimumkövetelményekkel összefüggő számításokhoz szükséges valamennyi paraméter következetes meghatározásának és alkalmazásának biztosításával. A tagállamoknak megfelelő intézkedéseket kell hozniuk például annak biztosítására, hogy a beszerelt, kicserélt vagy felújított épületgépészeti rendszerek hatékonysága dokumentálva legyen az épület tanúsításának és megfelelőségi ellenőrzésének céljából. (17)A közel nulla energiaigényű épületekről szóló, 2016. július 29-i (EU) 2016/1318 bizottsági ajánlás bemutatja, hogyan biztosíthatja az irányelv végrehajtása szimultán módon az épületállomány átalakítását és a fenntarthatóbb energiaellátásra való áttérést, ami megint csak előmozdítja a fűtéssel és hűtéssel kapcsolatos stratégia megvalósítását. A megfelelő végrehajtás biztosítása érdekében az épületek energiahatékonysága kiszámításának általános keretét aktualizálni kell az Európai Szabványügyi Bizottság (CEN) által a Bizottságtól kapott M/480. számú megbízás alapján kidolgozott munka figyelembevételével. (18)Ennek az irányelvnek a rendelkezései nem akadályozhatják meg a tagállamokat abban, hogy az épületekre és az épületelemekre ambiciózusabb energiahatékonysági követelményeket határozzanak meg, amennyiben az ilyen intézkedések összhangban vannak az uniós joggal. Ezen irányelv és a 2012/27/EK irányelv céljaival összhangban áll, hogy az említett követelmények bizonyos körülmények között korlátozhatják más alkalmazandó uniós harmonizációs jogszabály hatálya alá tartozó termékek beszerelését vagy használatát, feltéve, hogy ezek a követelmények nem jelentenek indokolatlan piaci akadályt. (19)Ezen irányelv célkitűzéseit, nevezetesen az épületek szokásos használatával összefüggő energiaszükségletet kielégítő energiamennyiség csökkentését, a tagállamok önmagukban nem tudják kielégítően megvalósítani. Hatékonyabban biztosítja ezen irányelv céljainak elérését az uniós szintű fellépés, amely mögött következetesség, közös cél, egyetértés és politikai szándék húzódik. Az Unió ezért intézkedéseket fogad el az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az ugyancsak az említett cikkben említett arányossági elvvel összhangban az irányelv nem lépi túl a szóban forgó célkitűzések eléréséhez szükséges mértéket. (20)A tagállamok és a Bizottság magyarázó dokumentumokról szóló 2011. szeptember 28-i együttes politikai nyilatkozatának megfelelően a tagállamok vállalták, hogy indokolt esetben az átültető intézkedéseikről szóló értesítéshez az irányelv egyes elemei és az azt átültető nemzeti jogi eszköz megfelelő részei közötti kapcsolatot magyarázó egy vagy több dokumentumot mellékelnek. Ezen irányelv tekintetében a jogalkotó úgy ítéli meg, hogy ilyen dokumentumok átadása indokolt. (21)A 2010/31/EU irányelvet ezért ennek megfelelően módosítani kell, ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET: 1. cikk A 2010/31/EU irányelv a következőképpen módosul: 1.a 2. cikk 3. pontjának helyébe a következő szöveg lép: „(3) „épületgépészeti rendszer”: az épület vagy önálló rendeltetési egysége helyiségfűtésére, helyiséghűtésére, szellőztetésére, háztartási célú melegvíz-ellátására, beépített világítására, épületautomatizálására és -szabályozására, helyszíni villamosenergia-termelésére, helyszíni infrastruktúra-alapú elektromobilitására szolgáló műszaki berendezések, vagy az ilyen rendszerek kombinációi, ideértve a megújuló energiaforrásokat használó rendszereket is;”; 2.a szöveg a 2. cikk után a következő, „Hosszú távú felújítási stratégia” című 2a. cikkel egészül ki, mely összhangban áll az energiaunió irányításáról szóló (EU) XX/20XX rendelet szerinti integrált nemzeti energia- és éghajlat-politikai tervekkel: a)az (1) bekezdés az energiahatékonyságról szóló 2012/27/EU irányelv 4. cikkét tartalmazza az utolsó albekezdés kivételével; b)a cikk a következő (2) és (3) bekezdéssel egészül ki: „(2) Az (1) bekezdésben említett hosszú távú felújítási stratégiájukban a tagállamok egyértelmű mérföldköveket és intézkedéseket tartalmazó ütemtervet határoznak meg annak érdekében, hogy elérjék a nemzeti épületállományuk 2050-ig történő dekarbonizációjára vonatkozó hosszú távú célt, valamint a 2030-ig teljesítendő egyedi célkitűzéseket. A hosszú távú felújítási stratégiának ezenkívül elő kell mozdítania az energiaszegénység mérséklését. (3) Az (1) bekezdés d) pontjában említett, beruházásokra vonatkozó iránymutatásokhoz a tagállamok mechanizmusokat rendelnek, amelyekkel:

a)összevonhatók projektek, megkönnyítve a beruházó számára az (1) bekezdés b) és c) pontjában említett felújítások finanszírozását; b)csökkenthető a beruházók és a magánszektor számára az energiahatékonysággal összefüggő tevékenységek kockázata; továbbá c)felhasználható a közfinanszírozás további magánbefektetői források bevonására vagy a piac nem megfelelő működésének kezelésére.”; 3.a 6. cikk a következőképpen módosul: a)az (1) bekezdés második albekezdését el kell hagyni; b)a (2) és a (3) bekezdést el kell hagyni; 4.a 7. cikk ötödik albekezdését el kell hagyni; 5.a 8. cikk a következőképpen módosul: a)az (1) bekezdésben a harmadik albekezdést el kell hagyni; b)a (2) bekezdés helyébe a következő szöveg lép: „(2) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a tíznél több parkolóhellyel rendelkező új építésű nem lakáscélú épületek és nagyobb felújítás alá vont nem lakáscélú meglévő épületek esetében legalább minden tizedik parkolóhelyet fel kell szerelni az alternatív üzemanyagok infrastruktúrájának kiépítéséről szóló 2014/94/EU irányelv értelmében vett olyan töltőponttal, amely az árjelzéseknek megfelelően képes a töltés megkezdésére és leállítására. Ez a követelmény 2025 január 1-jétől minden olyan új építésű nem lakóépületre alkalmazandó, amely tíznél több parkolóhellyel rendelkezik. A tagállamok dönthetnek úgy, hogy az előző albekezdésben említett követelményeket nem határozzák meg vagy nem alkalmazzák a 2003. május 6-i 2003/361/EK bizottsági ajánlás melléklete I. címének értelmében vett kis- és középvállalkozások tulajdonában vagy használatában lévő épületekre. (3) A tagállamok gondoskodnak arról, hogy a tíznél több parkolóhellyel rendelkező új építésű nem lakáscélú épületekben és nagyobb felújítás alá vont nem lakáscélú épületekben minden parkolóhely esetében el legyen végezve az elektromos járművek részére alkalmas töltőpont kialakítását lehetővé tevő előzetes kábelezés. (4) A tagállamok dönthetnek úgy, hogy a (2) és (3) bekezdésben említett követelményeket nem határozzák meg vagy nem alkalmazzák a 2014/94/EU irányelv által már szabályozott középületekre.”; a)a cikk a következő (5) és (6) bekezdéssel egészül ki: „(5) A tagállamok biztosítják, hogy épületgépészeti rendszer telepítésekor, cseréjekor vagy korszerűsítésekor a teljes megváltozott rendszer általános energiahatékonysága értékelésre és dokumentálásra kerüljön, és a dokumentációt továbbítsák az épület tulajdonosának úgy, hogy a dokumentáció az (1) bekezdésben meghatározott minimumkövetelményeknek való megfelelés ellenőrzése, valamint az energiahatékonysági tanúsítványok kiállítása céljából mindenkor rendelkezésre álljon. A tagállamok biztosítják, hogy ezek az információk szerepeljenek a 18. cikk (3) bekezdése szerinti, energiahatékonysági tanúsítványokkal kapcsolatos nemzeti adatbázisban. (6) A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy a 23. cikknek megfelelően felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el, amelyek az irányelvet kiegészítik „az intelligens megoldásokkal kapcsolatos mutató” fogalmával, valamint azon feltételek megadásával, amelyek mellett az intelligens megoldásokra vonatkozó mutatót a leendő bérlők vagy vásárlók részére kiegészítő információként meg kell adni. Az intelligens megoldásokkal kapcsolatos mutatónak le kell fednie a rugalmassági jellemzőket és mindazon kiterjesztett funkciókat és képességeket, amelyek az összekapcsoltabb beépített intelligens eszközöknek a hagyományos épületgépészeti rendszerekbe való integrációjából fakadnak. Ezek a jellemzők arra szolgálnak, hogy növeljék a lakóknak és magának az épületnek a képességét arra, hogy reagáljanak a kényelmi és üzemi követelményekre, részt vegyenek a felhasználóoldali válaszadásban és hozzájáruljanak a különböző energiarendszereknek, valamint azon távinfrastruktúráknak az optimális, zökkenőmentes és biztonságos működéséhez, amelyekkel az épület össze van kapcsolva.”; 6.a 10. cikk a következőképpen módosul: a)a (6) bekezdés helyébe a következő szöveg lép:

„(6) A tagállamok az épületek felújítására vonatkozó, az energiahatékonyság javítását célzó pénzügyi intézkedéseket összekapcsolják az ilyen felújítás révén elért energiamegtakarításokkal. A megtakarítások mértékét a felújítás előtt és után kiállított energiahatékonysági tanúsítványok összehasonlításával kell megállapítani.”; b)a szöveg a következő (6a) és (6b) bekezdéssel egészül ki: „(6a) Amennyiben a tagállamok adatbázist hoznak létre az energiahatékonysági tanúsítványok nyilvántartására, az adatbázisban nyomonkövethetőnek kell lennie az érintett épületek energiafogyasztásának, függetlenül azok méretétől és kategóriájától. Az adatbázisnak tartalmaznia kell a gyakran látogatott, 250 m²-t meghaladó teljes hasznos alapterületű középületek tényleges energiafogyasztását, és ezt az adatot rendszeresen frissíteni kell. (6b) Az uniós adatvédelmi követelményeknek megfelelő csoportosított és anonimizált adatokat statisztikai és kutatási célból kérésre legalább az állami hatóságok rendelkezésére kell bocsátani.”; 7.a 14. cikk a következőképpen módosul: a) az (1) bekezdés helyébe a következő szöveg lép: „(1) A több mint 250 MWh teljes primerenergia-felhasználású nem lakáscélú épületek, valamint a 100kW-nál nagyobb mért effektív névleges teljesítményű központi épületgépészeti rendszerekkel rendelkező lakáscélú épületek esetében a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket az épületek fűtésére használt rendszerek – például a hőfejlesztő berendezés, az ellenőrzési rendszer és a keringető szivattyú(k) – hozzáférhető részeinek rendszeres vizsgálatára. Az említett vizsgálat magában foglalja a kazán hatékonyságának és az épület fűtési követelményeihez viszonyított méretezésének értékelését. A kazán méretezésének értékelését nem kell megismételni mindaddig, amíg a fűtési rendszerben vagy az épületre vonatkozó fűtési követelmények tekintetében időközben nem történik változás.”; b) a (2)–(5) bekezdés hatályát veszti, helyébe a következő szöveg lép: „(2) Az (1) bekezdés alternatívájaként a tagállamok követelményeket határozhatnak meg annak biztosítására, hogy a több mint 250 MWh/év teljes primerenergia-felhasználású nem lakáscélú épületek fel legyenek szerelve épületautomatizálási és -szabályozási rendszerekkel. A rendszereknek alkalmasaknak kell lenniük a következőkre: a)az energiafelhasználás folyamatos ellenőrzése, elemzése és kiigazítása; b)az épület energiahatékonyságának értékelése, az épületgépészeti rendszerek hatékonyságcsökkenésének feltárása, a berendezések vagy az épületgépészeti rendszer kezeléséért felelős személy tájékoztatása az energiahatékonyság javításának lehetőségeiről; c)az összekapcsolt épületgépészeti rendszerekkel vagy az épületen belüli más készülékekkel való kommunikáció lehetővé tétele, valamint átjárhatóság az épületgépészeti rendszerekkel, függetlenül a különböző típusú szabadalmaztatott technológiáktól, berendezésektől és gyártóktól. (3) Az (1) bekezdés alternatívájaként a tagállamok követelményeket határozhatnak meg annak biztosítására, hogy a 100kW-nál nagyobb mért effektív névleges teljesítményű központi épületgépészeti rendszerekkel rendelkező lakáscélú épületek fel legyenek szerelve a következőkkel: a)folyamatos elektronikus monitoring, amely méri a rendszer hatékonyságát és tájékoztatja az épület tulajdonosát vagy kezelőjét, ha a hatékonyság jelentősen csökkent és ha szükség van a rendszer karbantartására, valamint b)hatékony ellenőrző funkciók az energiatermelési, -elosztási és felhasználási optimum elérése érdekében.”; 8.a 15. cikk a következőképpen módosul: a) az (1) bekezdés helyébe a következő szöveg lép: „(1) A több mint 250 MWh teljes primerenergia-felhasználású nem lakáscélú épületek, valamint a 100kW-nál nagyobb mért effektív névleges teljesítményű központi épületgépészeti rendszerekkel rendelkező lakáscélú épületek esetében a tagállamok megteszik a szükséges intézkedéseket a légkondicionáló rendszerek hozzáférhető részeinek rendszeres vizsgálatára. A helyszíni vizsgálat magában foglalja a légkondicionáló rendszer hatékonyságának, valamint az épület hűtési követelményeihez viszonyított méretezésének értékelését. A méretezés értékelését nem kell megismételni mindaddig, amíg a légkondicionáló rendszerben vagy az épületre vonatkozó hűtési követelmények tekintetében nem történik időközben változás.”; b) a (2)–(5) bekezdés hatályát veszti, helyébe a következő szöveg lép: „(2) Az (1) bekezdés alternatívájaként a tagállamok követelményeket határozhatnak meg annak biztosítására, hogy a több mint 250 MWh/év teljes primerenergia-felhasználású nem lakáscélú épületek fel legyenek szerelve épületautomatizálási és -szabályozási rendszerekkel. A rendszereknek alkalmasaknak kell lenniük a következőkre:

a)az energiafelhasználás folyamatos ellenőrzése, elemzése és kiigazítása; b)az épület energiahatékonyságának értékelése, az épületgépészeti rendszerek hatékonyságcsökkenésének feltárása, a berendezések vagy az épületgépészeti rendszer kezeléséért felelős személy tájékoztatása az energiahatékonyság javításának lehetőségeiről; c)az összekapcsolt épületgépészeti rendszerekkel vagy az épületen belüli más készülékekkel való kommunikáció lehetővé tétele, valamint átjárhatóság az épületgépészeti rendszerekkel, függetlenül a különböző típusú szabadalmaztatott technológiáktól, berendezésektől és gyártóktól. (3) Az (1) bekezdés alternatívájaként a tagállamok követelményeket határozhatnak meg annak biztosítására, hogy a 100kW-nál nagyobb mért effektív névleges teljesítményű központi épületgépészeti rendszerekkel rendelkező lakáscélú épületek fel legyenek szerelve a következőkkel: a)folyamatos elektronikus monitoring, amely méri a rendszer hatékonyságát és tájékoztatja az épület tulajdonosát vagy kezelőjét, ha a hatékonyság jelentősen csökkent és ha szükség van a rendszer karbantartására, valamint b)hatékony ellenőrző funkciók az energiatermelési, -elosztási és felhasználási optimum elérése érdekében.”; 9.a 19. cikkben „2017” helyébe „2028” lép; 10.a 20. cikk (2) bekezdésének első albekezdése helyébe a következő szöveg lép: „A tagállamok az épületek tulajdonosait vagy bérlőit tájékoztatják különösen az energiahatékonysági tanúsítványokról, ezek rendeltetéséről és céljáról, az épület energiahatékonysága javításának költséghatékony módjairól, és adott esetben az épület energiahatékonyságának javítására rendelkezésre álló pénzügyi eszközökről.”; 11.a 23. cikk helyébe a következő szöveg lép: „23. cikk A felhatalmazás gyakorlása (1) Az 5., a 8. és a 22. cikkben említett felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására vonatkozóan a Bizottság részére adott felhatalmazás feltételeit ez a cikk határozza meg. (2) A Bizottságnak az 5., a 8. és a 22. cikkben említett felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadására vonatkozó felhatalmazása határozatlan időre szól [date of the entry into force…]-án/-én kezdődő hatállyal. (3) Az Európai Parlament vagy a Tanács bármikor visszavonhatja az 5., a 8. és a 22. cikkben említett felhatalmazást. A visszavonásról szóló határozat megszünteti az abban meghatározott felhatalmazást. A határozat az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő napon, vagy a benne megjelölt későbbi időpontban lép hatályba. A határozat nem érinti a már hatályban lévő felhatalmazáson alapuló jogi aktusok érvényességét. (4) Felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadása előtt a Bizottság a jogalkotás minőségének javításáról szóló 2016. április 13-i intézményközi megállapodásban foglalt elveknek megfelelően konzultál az egyes tagállamok által kijelölt szakértőkkel. (5) A Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktus elfogadását követően haladéktalanul és egyidejűleg értesíti arról az Európai Parlamentet és a Tanácsot. (6) Az 5., a 8. és a 22. cikk értelmében elfogadott felhatalmazáson alapuló jogi aktus csak akkor lép hatályba, ha az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a jogi aktusról való értesítését követő két hónapon belül sem az Európai Parlament, sem a Tanács nem emelt ellene kifogást, illetve ha az említett időtartam lejártát megelőzően mind az Európai Parlament, mind a Tanács arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy nem fog kifogást emelni. Az Európai Parlament vagy a Tanács kezdeményezésére ez az időtartam két hónappal meghosszabbodik.”; 12.a 24. és a 25. cikket el kell hagyni; 13.A mellékletek ezen irányelv mellékletének megfelelően módosulnak.