HU    HU HU 
HU    HU  EURÓPAI BIZOTTSÁG 
Brüsszel, 2011.3.8. 
SEC(2011) 280 végleges 
  
BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM 
  
A HATÁSVIZSGÁLAT ÖSSZEFOGLALÁSA  
 
amely a következ ő dokumentumot kíséri: 
  
A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ  EURÓPAI PARLAMENTNEK, A 
TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A 
RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK 
  
2011. évi európai energiahatékonysági terv  
 
  
SEC(2011) 277 végleges SEC(2011) 275 végleges SEC(2011) 276 végleges SEC(2011) 278 végleges SEC(2011) 279 végleges 
COM(2011) 109 végleges 
HU 2   HU Európa költséghatékony1 energiamegtakarítási intézked ések alkalmazása révén 2020-ra 20%-
kal csökkenthetné els ődleges energiafelhasználását.  Az EU gazdasága ezáltal 
versenyképesebbé válna, munkahelyek keletkeznének és új üzleti lehet őségek nyílnának. Az 
Unió polgárai olcsóbban jutnának energiához , és ezáltal csökkenne az energiában hiányt 
szenvedő háztartások száma. Az energiahat ékonyság magában foglalja egyrészr ől az 
energiaforrások jobb felhasználását, másrészr ől az importtól való függ őség csökkentését. Az 
alacsonyabb energiafelhasználás eredményeké ppen csökken a szén-dioxid és más káros 
anyagok kibocsátása, mérsékl ődik az ökoszisztémára gyakorolt hatás és javul az emberek 
életminősége. Az energiahatékonyság és az energiamegtakarítás az uniós gazdaság egésze, a 
tagállamok, a vállalkozások és a polgárok számára egyaránt el őnyökkel jár. 
1. MI A PROBLÉMA LÉNYEGE ? 
A Tanács 2007. tavaszi ülésén az EU állam- és kormányf ői nyomatékosították „az 
energiahatékonyság EU-ban való fokozásának szükségességét a – [… ] 2020-ra vonatkozó 
előrejelzésekhez képest – 20%-os ener giamegtakarítási uniós célkit űzés elérése […] 
érdekében”2. 
Az EU azonban még nem állt  a költséghatékony energiameg takarítások maradéktalan 
megvalósításához vezet ő pályára . A PRIMES-modell alapján 2009-ben készült 
energiahatékonysági forgatókönyv szerint megtör ik az energiaforrá sok iránti egyre növekv ő 
kereslet trendje, de a korábbi el őrejelzésekhez viszonyított f ogyasztáscsökkenés még így is 
csak mintegy 9%-os lesz 2020-ban. Ha tehát az EU nem kétszerezi meg  energiahatékonysági 
erőfeszítéseit , nem tudja teljesíteni a 20%-os célkit űzést, és nagyrészt elesik annak járulékos 
gazdasági, társadalmi és környezetvédelmi hozadékaitól is. 
Az elégtelen mérték ű előrehaladás oka piaci hiá nyosságokban (nem kielégít ő árjelzések, 
megosztott ösztönzés, egyoldalú tájékoztatá s, hiányos vagy hiányzó piacok és magas 
indulóköltségek) és a hézagos szabályozásban (á tfogó politikai keretrendszerek hiánya, nem 
megfelelő végrehajtás és a kell ő ambíció hiánya) keresend ő. További kihívást jelent a 
„bumeránghatás”, amelyet azonban nehéz uniós szinten kezelni, mivel magatartási kérdés és 
az egyének szabad választásához kapcsolódik. 
2. A MEGLÉV Ő SZAKPOLITIKÁK ÖNMAGUKBAN NEM VEZETNEK EREDMÉNYRE  
Az említett hiányosságok orvoslása és az energiahatékonyságban rejl ő előnyök kiaknázása 
érdekében mind uniós, mind nemzeti szinten számos szakpolitikai intézkedés 
elfogadására került sor . 
Az energiahatékonyságra vonatkozó 2006. év i cselekvési terv 85 intézkedésb ől álló, átfogó 
szakpolitikai kere tet hozott létre uniós szinten , ami több mint 20 jogi aktus és számos, nem 
kötelező erejű normatív kezdeményezés elfogadását eredményezte. A cselekvési terv 
                                                 
1 Például: Fraunhofer ISI et al.  2009: Study on Energy Savings Potentials in EU Member States, 
Candidate Countries and EEA Countries (Tanulmány az EU-tagállamok, a tagjelölt országok és az 
EGT-országok energiamegtakarítási potenciáljá ról). Energiahat ékonysági cselekvési terv: 
Hatásvizsgálat, SEC(2006) 1174; Lechtenböhmer and Thomas, Wuppertal Institute. 2005: The mid-term potential for demand-side energy efficiency in the EU (A keresletol dali energiahatékonyság 
középtávú potenciálja az EU-ban). 
2 7224/1/07 REV 1. 
HU 3   HU értékelésekor megállapítást nyert, hogy az intézkedések többsége már lezárult vagy a 
végrehajtás szakaszába lépett. A cselekvési terv elérte célját: jelent ős impulzust adott uniós, 
nemzeti és helyi szint ű, ambiciózus politikák elfogadásá hoz. Megalkotásakor azonban nem az 
volt a szándék, hogy önmagában az energiamegtakarítási lehet őségek maradéktalan 
kiaknázásához vezessen, ezér t aktualizálásra szorul. 
A tagállamok  szintén fogadtak el szakpolitikai megol dásokat, ám ezek végrehajtása nem lesz 
elegendő a hiányosságok felszámolásához. Az ener giaszolgáltatásokról  szóló irányelv 
rendelkezései értelmében benyújtott els ő nemzeti energiahatékonysági cselekvési tervekb ől 
jól kirajzolódnak mindazok a polit ikák, amelyeket a tagállamok saját energiahatékonysági és -
megtakarítási potenciáljuk kamato ztatása érdekében meghatároztak3. A Bizottság értékelést 
készített a nemzeti energiahat ékonysági cselekvési tervekr ől, mely alapján fel tudta mérni az 
egyes tagállamok eddig elért eredményeit. Ar ra a következtetésre jutott, hogy bár a nemzeti 
energiahatékonysági cselekvési tervek javaré szt már koherens és átfogó stratégiákat 
tartalmaznak a köztes és átfogó célok elér éséhez, a részletekben túlzottan elvesz ő, elszigetelt, 
egymástól független energiahatékon ysági intézkedéseket eredményez ő közelítésmódra is akad 
példa. 
3. AZ EU- RA DÖNT Ő SZEREP HÁRUL  
Az Európai Unió m űködéséről szóló szerz ődés 194. cikkének (1) bekezdése feljogosítja az 
EU-t arra, hogy energiahatékonysági és -megtakarí tási kérdésekben fellépjen. Jóllehet számos 
terület tagállami hatáskörbe tartozik, az EU intézkedési jogán ak megállapítását az 
indokolta, hogy az energiahatékonyság és az  energiamegtakarítás különösen fontos 
területek az éghajlatváltozássa l, az energiaellátás biztons ágával, a versenyképességgel és 
a környezetvédelemmel kapcso latban meghatározott uniós  célkitűzések teljesítéséhez.  
Az említett célok csak összehangolt fellépé ssel és koherens energiahatékonysági és -
megtakarítási politikával érhet ők el. Az Európai Unióra így az  alábbi feladatok hárulnak: 
– Minimumkövetelmények felállítása azokon a te rületeken, ahol a tagállamok egyéni 
fellépései bels ő piaci torzulásokhoz vezetnének. 
– Koherens, egymást kölcsönösen er ősítő mechanizmusok alapjait megteremt ő közös keret 
létrehozása, amelyen belül a tagállam ok saját hatáskörükön belül, egyértelm ű és 
összehasonlítható módon megha tározhatják a teljesítend ő konkrét célértékeket. 
– Platform létrehozása az irányadó gyakorlati  megoldások megosztására és a kapacitásépítés 
ösztönzésére. 
– Uniós eszközök alkalmazása (a finanszírozást is beleértve) az energiahatékonyság 
előmozdítására, illetve az energiahatékonyság egyéb szakpolitikai területeken való 
érvényre juttatására. 
– Az EU úttör ő szerepének nyomatékosítása nem zetközi színtéren, ami az uniós 
vállalkozások érdekeit is szolgálja. 
                                                 
3 A nemzeti energiahatékonysági cselekvési terveket eredetileg 2007 közepéig kellett volna benyújtani, 
ám számos esetben erre csak kés őbb, 2008 közepén került sor. 
HU 4   HU 4. A FŐ SZAKPOLITIKAI CÉLKIT ŰZÉSEK  
Az Unió vezet ői által meghatározott általános szakpoli tikai célt az jelent i, hogy a Bizottság 
energiahatékonyságról szóló zöld könyvében4 2020-ra prognosztizált uniós 
energiafogyasztáshoz képest az Európai Unió 20 %-os energiamegtakarítást tudjon felmutatni 
az energiahatékonyság növelé se révén. Ez a célkit űzés következetesen illeszkedik az EU 
általános energiapolitikájába. Az energiah atékonyság fokozása a 2020. évre szóló európai 
energiastratégia5 egyik lényeges eleme.  
Szélesebb perspektívából nézve az energiah atékonyság növelése az éghajlatváltozással 
kapcsolatos nagyobb lépték ű célkitűzések teljesítéséhez is hozzájárul, valamint ösztönz őleg 
hat a gazdasági fellendülésre és az Európa 2020 stratégiában6 körvonalazott intelligens, 
fenntartható és inkluzív növekedésre.  
5. AZ ELEMZÉSBEN ALKALMAZOTT MEGKÖZELÍTÉS  
E hatásvizsgálat azzal a céllal készült, hogy elemezze  a meglév ő szakpolitikák eredményeit 
és kihívásait , valamint az energiafogyasztásban tapa sztalható trendeket, és felmérje, hogy 
uniós szinten kínálkozik-e még lehet őség további fellépésre . 
Az elemzés mélysége arányban állt magának a szakpolitikai dokumen tumnak a tervezett 
részletességi szintjével. Mivel a konkr ét intézkedések kidolgozására a jöv őben kerül sor és 
azokat szükség szerint további hatásvizsgálatok  kísérik majd, az értékelés inkább kvalitatív 
jellegű. Lehetőség szerint ugyanakkor a várható hatásokkal kapcsolatban más hasonló 
szakpolitikai példákból vagy általános számítások ból vett kvantitatív megállapításokat is hoz. 
Az elemzés el őször is azt vizsgálta, hogy uniós szin ten mely energiahatékonysági szemlélet 
lenne a legcélravezet őbb, másodszor arra keresett vála szt, hogy az energiamegtakarítási 
lehetőségek kiaknázásához a tagállamokat milyen jelleg ű uniós szakpolitikai eszközökkel 
lehetne leginkább támogatni. 
Három f ő szakpolitikai alternatíva elemzésére ke rült sor: i. kizárólag célértékek 
meghatározása, a politikák megfelel ő kombinációjának kialakítását a tagállamokra bízva; ii. 
célértékek meghatározása nélkül részletes uniós sza kpolitikai eszközök kidolgozása, felkérve 
a tagállamokat végrehajtásukra és/vagy kieg észítésükre; iii. átfogó szakpolitikai keret 
tagállami szint ű meghatározása (a célokat/célérté keket is beleértve), a tagállami 
erőfeszítéseket támogató szakpolitikai es zközök kidolgozását bízva az Unióra. 
Ezt követ ően az egyes ágazatokra (például háztar tások, szolgáltatások, közlekedés, ipar, 
energiaágazat) lebontva különböz ő típusú (pl. önkéntes , jogszabályban el őírt, pénzügyi, 
figyelemfelkelt ő és képzésben megnyilvánuló) szakpol itikai eszközök elemzésére került sor 
annak megállapítása érdekében, h ogy az adott ágazaton belül kit űzött specifikus célok 
eléréséhez szükség lenne-e uniós szint ű alkalmazásukra. A legjobb alternatívák 
kiválasztásának szempontja a meglév ő politikákkal eddig elér t haladás, valamint a 
                                                 
4 COM(2005) 265: 2020-ban 370 Mtoe mennyiség ű elsődleges energiamegtakarítás, szemben az 
alapforgatókönyvben felvázolt els ődleges energiafogyasztás szintjév el. Az alapforgatókönyv 2007-ben 
módosult, figyelembe véve a két új tagállam adatait.  
5 COM(2010) 639 végleges. 
6 COM(2010) 2020 végleges. 
HU 5   HU fennmaradó akadályok, az uniós többletérték, a lehetséges hatás ok, az eredményesség, a 
hatásosság és a koherencia értékelése volt. 
6. KÖVETKEZTETÉSEK : A PREFERÁLT ÚJ POLITIKAI KERET  
A preferált általános politikai megközelítés 
Mindenekel őtt arra van szükség, hogy tagállami szin ten a szakpolitikák világos, egyértelm ű és 
a teljesítmény mérésére alkalmas célkit űzéseket megállapító, koherens kombinációja jöjjön 
létre. Ha uniós szinten megfelel ően össze vannak hangolva az in tézkedések, az a tagállamok 
számára megteremtheti a további er őfeszítéseikhez szükséges keretet. Ezen elképzelés szerint 
a Bizottság az egyes ágazatokban önálló in tézkedésekre tenne javaslatot, melyekb ől 
összeállna egy közös keret, valamint a ta gállamok segítségére lenne saját eszközeik 
kifejlesztésében. 
Ez a szemlélet a költséghatékonys ági potenciál kamatoztatásának  irányába mutatna, és a f őbb 
akadályokat, azaz például a szakpolitikák s zétaprózódottságát, valamint a politikai 
elkötelezettség és kiszámíthatóság hiányá t is kezelné. Gondoskodni tudna arról, hogy a 
különböző szakpolitikai területek közötti szinergiák lehet ősége ne maradjon kiaknázatlan. 
A Bizottság e szemlélet alkalmazásával tovább á meg tudná vizsgálni, mi lenne a célok 
meghatározásának legmegfelel őbb módja, és a kit űzött célok hogyan vi szonyulnának a többi 
szakpolitikai eszközhöz (különösen az égha jlat-politikai célértékekhez). A nemzeti 
energiahatékonysági cselekvési tervek ala pdokumentummá válnának. Ha ezek a tervek 
megerősítést nyernek és hatókörük az összes keresle ti és kínálati ágazatra kiterjed, a politika 
homlokterébe emelik az energi ahatékonyság kérdését, és a fo lyamat motorjává válhatnak. A 
helyi hatóságok fokozottabb bevonása érdekében az elképzelések szerint további ösztönzést 
kapna a Bizottság által támogatott Polgármesterek Szövetségének sikeres modellje, hogy kiteljesedjen és élni tudjon a benne rejl ő lehetőségekkel. 
A lakossági és szolgáltatási ágazat energiahatékonysági fejl ődésének preferált iránya 
Az elemzés megállapította, hogy a nem megfelel ően magas épületfelújítási arányt kezelend ő 
nincs szükség az épületekre vonatkozó jelenlegi politikai keret további er ősítésére (az A3a. 
opció), mert a jogi keretrendszer legutó bbi módosítása (különösen az épületek 
energiateljesítményér ől szóló irányelv esetében) már kell őképpen ambiciózus, így a hangsúlyt 
inkább a végrehajtásra kell helyezni. A termékkövetelményekkel kapcsolatban nem ez a helyzet. Az energiahatékony termékek nagyobb fokú térnyerése érdekében a környezetbarát 
tervezés és az energiateljesítményt jelz ő címkézés követelményeit további termékcsoportokra 
is ki lehetne terjeszteni, különösen a szolgá ltatói ágazatban és egyes épületelemek (pl. 
nyílászárók) vonatkozásában (A3b. opció). Ez  a lépés további támogatást adna az 
energiahatékony termékek és anyagok piacának létrehozásához. 
Pénzügyi intézkedések nélkül elképzelhetetlen a magas el őzetes költségekb ől adódó komoly 
likviditási akadályok leküzdése, és bizonyos mértékig a tulajdonos-bérl ő problémára is 
megoldást jelentenének. Az uniós szinten korlátozottan rendelkezé sre álló forrásokból 
mindenekel őtt fedezni lehetne a tagállamok és a helyi hatóságok számára biztosított technikai 
segítségnyújtás költségeit, de kockázatmegosztási lehet őséget és a projekteknél 
kezességvállalási támogatást is nyújtaná nak (A4a. opció). A jelenlegi gazdasági 
válsághelyzetben nem várható el, hogy további jelent ős közpénzeket szenteljünk az 
energiahatékonyság fokozására, ezért lényeges, hogy a felsorolt eszköz ök célzottabban vonják 
be a harmadik felek által nyújtott finanszí rozást. A magánberuházók részvételének az 
energiaipari vállalatok energiamegtakarítási  kötelezettségére vonatkozó intézkedések (D3d. 
HU 6   HU opció), valamint az energiaszolgáltató tá rsaságok fejlesztéséhez nyújtott támogatás (D5. 
opció) adhat további ösztönzést. Szintén el őnyösnek tekinthet ő a közfinanszírozású támogatás 
bizonyos energiahatékonysági feltét elekhez való kötése (A4b. opció). 
Az optimális energiahatékonyságot célzó fe lújításokat, illetve az épületek korszer ű 
készülékekkel való felszerelését késleltet ő nem műszaki és nem pénzügyi jelleg ű akadályok 
közül az egyik legfontosabb a megfelel ően képzett épít őipari szakemberek hiánya, ami a piac 
fejletlenségéb ől adódik. Ezt a problémát az EU úgy tudj a kezelni, ha a tagállamok számára 
megfelelő eszközöket biztosít (például nemzeti szint ű képzési ütemtervek, oktatási és képzési 
tantervek, akkreditációs és tanúsítási rendszerek kidolgozása formájában), valamint 
platformokat hoz létre a bevált gy akorlati megoldások cseréjéhez. 
Emellett a további tudatosságnövelés (A5.)  és a magánszektor nagyobb mérték ű önkéntes 
szerepvállalása (A2.) is tartogat el őnyöket és megvalósíthatónak t űnik, amennyiben ezekre 
kellő források állnak rendelkezésre a tagállam oknál, hiszen e tekintetben az EU szerepe 
korlátozott, és az ilyen jelleg ű intézkedések f őként a tagállamok vagy a helyi hatóságok 
hatáskörében maradnának. 
A közlekedési ágazat energiahatékonysági fejl ődésének preferált iránya 
A közlekedési ágazat esetében  2020-ra prognosztizált energiaf ogyasztás-növekedés az összes 
ágazat közül a legmagasabb. Az ágazatban rejl ő további potenciál kiaknázásához a 
közlekedésen belül egyre nagyobb tere t kell nyerniük a hatékonyabb járm űveknek, 
közlekedési módoknak és szokásoknak. Mivel a közlekedés szén-dioxid-mentesítésének 
fokozása és er őforrás-hatékonyságának növelése számára a közlekedésr ől szóló, közeljöv őben 
megjelenő fehér könyv fog további lendül etet fog adni, a hatásviz sgálat ezzel kapcsolatos 
opciókkal nem foglalkozott. 
Az ipari ágazat energiahatékonysági fejl ődésének preferált iránya 
Annak ellenére, hogy az energiahatékonyság a legnagyobb mértékben az iparban javult, 
vannak még kiaknázatlan lehet őségek. Az uniós szakpolitikák korábban is foglalkoztak az 
ágazat lehetséges környezeti hatásai közül né hánnyal. Éppen ezért a cél az ágazatban rejl ő 
további lehet őségek kiaknázása, természetesen szem el őtt tartva a meglév ő szakpolitikai 
eszközökkel (például a kibocsátáskereskedelmi re ndszerrel és az ipari kibocsátásokról szóló 
új irányelvvel) való összhangot. Az ipar esetében a f ő akadályt az er ős árjelzések hiánya, a 
tudatosság és (különösen a kkv-k esetében) a ké pzés hiánya, valamint a hosszú távra szóló 
szakpolitikai tervezés hiánya je lenti. Ezek ugyanis a befektet ők szemében kockázati 
tényezőként jelennek meg és eltántorítják őket a beruházások megvalósításától. 
A lehetséges megközelítések elemzése azzal a következtetéssel zárult , hogy a fent említett 
céllal összhangban további jogi aktusokra és a jelenlegi szakpolitikák  továbbfejlesztésére 
lenne szükség (C3. opció). Ennek ér dekében a környezetbarát tervezésr ől szóló irányelvhez 
kapcsolódóan további végrehajtá si eszközökre lehetne javasl atot tenni, például az ipari 
eljárások során rendszeresen alkalmazott berendezésekre (köztük a nagyteljesítmény ű 
szivattyúkra vagy a kemencékre) vonatkozóan.  Adott alkalmazási környezetbe tervezett 
berendezésekre és rendszerekre szabványoko n keresztül általános energiahatékonysági 
követelményeket lehetne érvényesíteni. Ezen túlmen ően a nagy energiaigény ű fogyasztók 
vonatkozásában bizonyos ener giagazdálkodási követelményeket (például energiaauditokat) 
lehetne meghatározni. A kkv-k számára célszer ű lenne információs eszköztárakat és 
tanácsadást biztosítani az energiaf ogyasztás szabályozás ához (C5. opció). 
HU 7   HU Az ipari projektekre mobilizáló hatással lenné nek az energiamegtakarítási kötelezettségek, 
amennyiben azok teljesítése követelmény le nne az energiavállalatokkal szemben (D3d. 
opció), valamint az energiaszolgáltató tá rsaságoknak nyújtott támogatás (D5. opció). 
A tudatosságnövel ő intézkedések (C4. opció) és a ma gánentitások egyre nagyobb arányú 
önkéntes szerepvállalása  (C2. opció) szintén el őnyös, és megfelel ő források birtokában 
végrehajtható lenne. Mindent egybevetve azonban az Unió szerepe korlátozott, és az említett intézkedések els ősorban a tagállamok és  a helyi hatóságok hatáskörében maradnak. 
Az energiaágazat energiahatékonysági fejl ődésének preferált iránya 
A termel őkapacitás átlagos hatékonysága jelenleg számottev ően alacsonyabb, mint a 
rendelkezésre álló legjobb technológiáké. Ennek legf őbb oka, hogy nem állnak rendelkezésre 
megfelelően erős árjelzések az új kapaci tások építésére és a régiek  leállítására vonatkozó 
beruházási döntések meghozatalához. A kibocsá táskereskedelmi rendszer harmadik szakasza 
erre a problémára hatással lesz a hatálya alá tartozó létesítményeket illet ően. A konkrét 
hatások ismerete nélkül viszont nem célszer ű további szabályozási eszközöket javasolni (D3a. 
opció). Mivel azonban egyre több kiskapacitású termel őlétesítmény m űködik, esetükben meg 
kell vizsgálni, hogy a nagyfokú hatékonyság érdeké ben szükség lesz-e további szabályozási 
eszközökre. 
A hulladékh ő-felhasználás és az energia- visszanyerés kínálta lehet őségekkel szintén nem 
tudunk maradéktalanul élni. Az elemzés rávilágí tott arra, hogy a kapcsolt energiatermelés, a 
távfűtés és -hűtés előmozdítására – további elemzést, illetve a terület f ő politikai keretének 
(azaz a kapcsolt energiatermelésr ől szóló irányelv) lehetséges felülvizsgálatát követ ően – 
további szabályozási in tézkedéseket lehetne kidolgozni (D3b. opció). 
A nemzeti szabályozó hatóságok fontos szerepet játszhatnának azáltal, ha élére állnának a 
hálózat energiahatékonysági fejlesztésének, va lamint támogatnák az intelligens hálózatok és 
fogyasztásmér ő-rendszerek ügyét, amelyek lehet ővé teszik a csúcsterhelések megfelel ő 
alakítását, illetve az energiak ínálat és -kereslet optimali zálását. Ehhez nagyobb hatáskörrel 
kellene őket felruházni (D3c. opció). 
Az energiaszolgáltatók ismerik ügyfeleik energi afogyasztási adatait, ám semmi nem készteti 
őket arra, hogy ezen adatok alapján ügyfelei ket az energiafogyasztás csökkentésére 
ösztönözzék, mivel ezzel bevételt
ől esnének el. Erre a helyzetr e az energiamegtakarítási 
kötelezettségek olyan rendszerének bevezetése  jelentene megoldást, amely garantálná, hogy 
az energiaszámlák rövid távú növekedéséért cs erébe hosszú távra szóló, költséghatékony 
intézkedések valósulnának meg (D3d. opció). Ennek legcélravezet őbb módjait még 
részletesen tanulmányozni kell . A kibocsátáskereskedelmi rendszerrel való negatív 
kölcsönhatások elkerülése érdekében nem ta nácsos engedélyezni az energiafogyasztás 
csökkentését igazoló tanúsítványokkal foly tatott kereskedelmet a rendszeren belül. 
Az energiavállalatok vezet ői általában nagyon is tisztában vannak a szervezeteiken belül 
kínálkozó energiamegtakarítási lehet őségekkel. Az a szegmens  viszont, amely további 
támogatásra szorul az információátadás, az útmutatás és a bevált gyakorlati megoldások megosztása terén, az az energiaszolgáltató társaságok köre (D5. opció). Az önkéntes 
megállapodásokkal is érdemes számolni, mert azok is energiamegtakarításhoz vezethetnek (D2. opció). 
Ezek az intézkedések elegend őek lesznek a 20%-os célkit űzés teljesítéséhez? 
A kiválasztott opciók számtalan olyan tám ogatási eszközt tartalmaznak, amelyekkel 
hathatósabban kiaknázhatók az energiamegtakarítási lehet őségek és a járulékos el őnyök, és 
HU 8   HU növelhető az energiahatékonysági piacok kifo rrottsága. Nem volt mód számszer űsítésre az 
összes opció esetében, de a rendelkezésre ál ló számadatokból az a következtetés vonható le, 
hogy jó esély van a megtakarításban még fennmaradó hiányosságok pótlására. A konkrét 
eredmények mindamellett a szabályozási és nem szabályozási jelleg ű kezdeményezések 
ambícióinak nagyságán és a végreh ajtás ütemén múlnak majd. Félid ős értékelésre és 
rendszeres aktualizálásra elengedhetetlenül  szükség lesz ahhoz, hogy fenntarthassuk az 
energiahatékonysági er őfeszítések töretlen lendületét.