2021 novemberében az OLAF a 336 pályázatból 280 befejezett projektet vett nyilvántartásba (83,3 %). Ahhoz, hogy egy projektet befejezettnek lehessen tekinteni, be kell nyújtani a technikai és pénzügyi jelentéseket, és végre kell hajtani a végső kifizetést.

A legutóbbi többéves költségvetés előkészítése során a költségvetés végrehajtása alatt a tagállamok által az EUMSZ 325. cikke alapján feltárt és bejelentett szabálytalanságok és csalásgyanús esetek azt mutatták, hogy az évek során a káros pénzügyi hatás olyan szinten maradt, amely szükségessé teszi, hogy az EU továbbra is teljesítse az uniós költségvetés védelmére irányuló kötelezettségét olyan programok révén, mint például a Herkules. E célkitűzés elérése érdekében a Herkules III költségvetésére 104,9 millió EUR-t fordítottak a 2014 és 2020 közötti időszakban. A program keretében a tagállamok nemzeti vagy regionális közigazgatási hatóságai, valamint a valamely tagállamban legalább egy éve létrehozott és azóta működő kutatási intézmények, oktatási intézmények és nonprofit szervezetek lehetnek támogatásra jogosult kedvezményezettek.

Általánosan elismert tény, hogy ezzel párhuzamosan az EU-nak a tagállamokat is támogatnia kell a pénzügyi érdekeik védelmére irányuló erőfeszítéseikben. A csalások és szabálytalanságok többségét ugyanis nemzeti szinten tárják fel, vizsgálják ki és vonják büntetőeljárás alá.

A csalás és az ahhoz kapcsolódó illegális tevékenységek, mint például a korrupció, a pénzmosás és az illegális kereskedelem súlyos problémát jelent az Európai Unió és a tagállamok számára, és alááshatja az EU és a tagállamok pénzügyeit is. A probléma kezelése különösen sürgető feladat most, hogy – részben a világjárványra történő reagálás miatt – az EU összes kiadása rekordösszegre, kb. 1,8 billió EUR-ra fog rúgni a 2021–2027-es többéves költségvetési keretben. Az uniós polgárok bizalmának megnyerése, valamint az európai integráció szilárdságának és hozzáadott értékének erősítése szempontjából kulcsfontosságú, hogy az uniós költségvetési források felhasználása – és azok tagállamokban történő elköltése – hatékonyan és megfelelően történjen. A nagy arányban előforduló csalás viszont gátolhatja a gazdasági növekedést és alááshatja a tágabb értelemben vett gazdasági talpraállást. A külső és belső csalással szembeni közös védekezésünk fokozása tehát nélkülözhetetlen az EU rezilienciájának megerősítéséhez.

·a program eredményessége a célkitűzések és a várt eredmények elérése szempontjából, a fenntarthatóságot is beleértve,

·a források hatékony felhasználása, és

·a program uniós hozzáadott értéke.

Az értékelés által lefedett időszak a Herkules III hétéves programozási időszaka, amely 2014. január 1-jétől 2020. december 31-ig tart.

Az értékelési módszertan

A végleges értékelés során a Bizottság elsősorban a külső vállalkozó által készített tanulmányra támaszkodott. Ezenkívül figyelembe vette a programra vonatkozó jogalkotási javaslat kidolgozásakor végzett hatásvizsgálatot, a Bizottság félidős értékelését, a Herkules III éves munkaprogramjait, és a program végrehajtásának a Bizottság által készített éves áttekintéseit, amelyek az EU pénzügyi érdekeinek védelméről szóló bizottsági éves jelentés (PIF-jelentés) mellékletét képezik. Az értékelési folyamat elősegítése érdekében létrejött egy szolgálatközi irányítócsoport, amely a Bizottság érintett szolgálatait fogja össze. A csoport áttekintette az ütemtervet, a külső szerződésben szereplő feladatmeghatározást, valamint a kezdeti és a záró jelentéseket.

A végleges értékelés kiterjed a Herkules III program keretében finanszírozott összes intézkedésre, valamint az érdekelt felek által az intézkedések előkészítésével és végrehajtásával kapcsolatban végzett tevékenységekre. Foglalkozik továbbá a potenciális kedvezményezettek által benyújtott, de végül elutasított pályázatokkal is.

A külső tanulmány az értékelési kérdésekre válaszul szolgáltatott elsődleges adatforrásokon alapult, az adatgyűjtést i. uniós és nemzeti köztisztviselőkkel, valamint a program keretében finanszírozott intézkedések kedvezményezettjeivel folytatott interjúk, valamint ii. kedvezményezettek, sikertelen pályázók, a program keretében finanszírozott események résztvevői, továbbá a program keretében beszerzett szolgáltatások használói körében végzett online felmérések révén végezte. A kutatás 16 esettanulmányt foglalt magában nyolc tagállamban. Felhasznált továbbá többek között nyilvánosan elérhető forrásokból (például a Herkules III program éves munkaprogramjai), a benyújtott támogatási és szerződéskötésre vonatkozó pályázatokból, valamint a kedvezményezettek által benyújtott zárójelentésekből származó másodlagos adatokat is.

4.A végleges értékelés fő megállapításai

Az összegyűjtött adatok alapján az értékelés arra az átfogó következtetésre jutott, hogy a Herkules III program sikeresen teljesítette az általános, a konkrét és az operatív célkitűzéseit. Az értékelés számos kedvezményezett véleményét tükrözve arra a következtetésre jutott, hogy fenn kell tartani egy olyan finanszírozási programot, amely támogatja őket az Unió pénzügyi érdekeinek védelmében végzett munkájukban, ami a nemzeti pénzügyi érdekek védelméhez is hozzájárul. A kedvezményezettek úgy vélték, hogy az elért eredmények és a program összteljesítménye nagyban meghaladta a szükséges ráfordításokat a részvételhez szükséges idő, erőfeszítés és költségek tekintetében. A résztvevők ezenkívül úgy vélték, hogy a programban való részvételükkel kiérdemelt elismerés és hírnév értékes eszközt jelent számukra.

4.1.Relevancia

A programot rendkívül relevánsnak tartották azon fő problémák kezelésében, amelyekkel az érdekelt felek az EU pénzügyi érdekeinek védelme terén szembesülnek, amit a felmérés keretében válaszoló pályázók nagy többsége (80 %) is megerősített. Úgy vélték, hogy a program releváns, mivel kiegészítette a tagállami szinten végzett munkát. Az értékelés megerősítette, hogy a Herkules III program létrehozásáról szóló rendeletre irányuló bizottsági javaslatot (2011) alátámasztó tényezők és a 2018. évi félidős értékelés megállapításai ma is érvényesek, különösen az Európai Unió pénzügyi érdekeit sértő csalások előfordulása tekintetében.

Az érdekelt felekkel folytatott interjúkból és 16 esettanulmányból származó bizonyítékok azt mutatták, hogy bár a legtöbb tagállam rendelkezik saját csalás elleni stratégiával, a program kiegészítő, gyorsan megszerezhető támogatást nyújtott, lehetővé téve a nemzeti hatóságok számára, hogy gyorsabban elérjék nemzeti célkitűzéseiket. Az uniós intézmények képviselőivel folytatott interjúk megerősítették ezt a megállapítást, kiegészítve azzal, hogy a támogatás még relevánsabb azokban az esetekben, amikor a tagállamok a közelmúltban csökkentették a nemzeti ügynökségek számára rendelkezésre álló forrásokat.

Az értékelés során az érdekelt felek javaslatokat tettek a program további javítására. Úgy vélték, hogy a program jobban összpontosíthatna a kiadásokat érintő csalásra, és jobban reagálhatna az olyan újonnan megjelenő fenyegetésfajtákra, mint az élelmiszercsalás, a drónokkal való visszaélés és a kiberbűnözés. Néhány érdekelt fél kiemelte, hogy ahhoz, hogy a támogatás az elkövetkező években is releváns maradjon, fontos, hogy a program folyamatosan igazodjon a folyamatosan változó csalási környezethez, különösen az új fenyegetésekhez és az új technológiákhoz.

4.2.Eredményesség

Az értékelés arra a következtetésre jutott, hogy a program keretében biztosított technikai segítségnyújtás és képzés eredményes volt, mert hozzájárult a kitűzött célok eléréséhez. Az érdekelt felek kiemelték például, hogy a finanszírozott tevékenységek minimálisra csökkentették a kockázatot olyan kulcsfontosságú területeken, mint a cigarettacsempészet és -hamisítás, javították a csalások megelőzését és kivizsgálását, elősegítették a csalás elleni tevékenységek összehangolását, az információk, az ismeretek, a tapasztalatok és a bevált gyakorlatok cseréjét, valamint magas színvonalú kutatási tevékenységek kialakítását, a gyakorló szakemberek és a tudományos élet képviselői közötti jobb együttműködést, valamint felhívták a bírák és a büntetőjogi szakemberek figyelmét a csalással kapcsolatos kérdésekre konferenciák révén.

A különböző érdekelt felek általában véve egyetértettek abban, hogy a technikai segítségnyújtási intézkedések (például a csempészett áruk felderítésére szolgáló szkennerek beszerzésének finanszírozása vagy a digitális kriminalisztika területén nyújtott képzés finanszírozása) segítettek a tagállamok bűnüldöző hatóságainak a határokon átnyúló illegális tevékenységek elleni küzdelemben.

A modern berendezések beszerzése számos pozitív hatást is kiváltott, amelyek nem szerepelnek a program elsődleges célkitűzései között, de mégis a nemzeti bűnüldöző hatóságok javát szolgálják. Például a határforgalom-ellenőrzéshez beszerzett eszközök hasznosnak bizonyultak az illegális kábítószerek vagy fegyverek felderítésében. Ez hasznosnak bizonyult az olyan illegális anyagok vagy tárgyak lefoglalásában is, amelyek nem elsősorban az EU pénzügyi érdekeit veszélyeztetik, hanem általánosabb biztonsági fenyegetést jelentenek a tagállamokra nézve. A modern műszaki eszközök beszerzése a vámtisztviselők és a rendőrök munkahelyi egészségvédelmét és biztonságát is javította, mivel csökkentette a sugárzásnak való kitettség kockázatát. Végezetül a modern kommunikációs és megfigyelési eszközök segítettek a bűncselekmények rejtett nyomon követésében.

Az értékelés kimutatta, hogy a program által finanszírozott intézkedések fenntarthatóak, azaz a hatásaik a program befejeződése után is fennmaradtak. A technikai segítségnyújtás fenntarthatósága a beszerzett eszközök jellegétől és költségeitől függ. Mindaddig, amíg az eszközöket csalás elleni küzdelemre használják, hosszú távú hatásaik lehetnek. A képzés és a konferenciák is hoztak bizonyos fenntartható hatásokat, különösen akkor, ha a résztvevők a rendezvényt követően a munkahelyükön megosztották a konferencián szerzett ismereteiket és tapasztalataikat.

Az értékelés olyan tényezőket is megjelölt, amelyek akadályozhatják a program eredményességét. A tagállami közigazgatási szervek erőforráshiánya és az, hogy ebből következően nem képesek megbirkózni a program adminisztratív követelményeivel, ahhoz vezethet, hogy kevesebb pályázatot nyújtanak be. E problémát orvosolhatja, ha több iránymutatást nyújtanak a pályázóknak.