[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 16.10.2008

COM(2008) 651 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE

A KIOTÓI CÉLKITŰZÉSEK ELÉRÉSE IRÁNYÁBAN TETT ELŐRELÉPÉS

(az üvegházhatást okozó gázok Közösségen belüli kibocsátásának nyomon követését szolgáló rendszerről és a Kiotói Jegyzőkönyv végrehajtásáról szóló, 280/2004/EK európai parlamenti és tanácsi határozat 5. cikkének megfelelően)

{SEC(2008) 2636}

TARTALOMJEGYZÉK

1. ÖSSZEFOGLALÁS 3

2. A JELENLEGI FOLYAMAT 1990-2006 6

2.1. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás tendenciái 6

2.2. Egy főre eső kibocsátás és az üvegházhatást okozó gázkibocsátás intenzitása 2006-ban 7

2.3. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátások 2006-ban, a 2005-ös évhez képest 9

2.4. A főbb gazdasági ágazatok kibocsátási trendjei 10

3. A KIOTÓI CÉLKITŰZÉSEK ELÉRÉSE IRÁNYÁBAN TETT TERVEZETT ELŐRELÉPÉS 13

3.1. Előrejelzések tagállamonként 13

3.1.1. EU-27 13

3.1.2. EU-15 13

3.1.3. EU-12 13

3.1.4. Tagjelölt országok 14

3.2. Az Európai Éghajlatváltozási Program (ECCP) végrehajtása 16

3.3. Az EU kibocsátási egységei kereskedelmi rendszerének (ETS) alkalmazása 17

3.3.1. Első kereskedelmi időszak (2005−2007) 17

3.3.2. Második kereskedelmi időszak (2008−2012) 18

3.3.3. Az együttes végrehajtás (ev) és a tiszta fejlesztési mechanizmus (tfm) használata a résztvevők által 18

3.4. A kiotói mechanizmusok kormányok általi tervezett használata 18

3.5. Szénelnyelők tervezett alkalmazása 19

1. ÖSSZEFOGLALÁS

Jó úton haladunk a 2008-2012-es időszakra vonatkozó kiotói célkitűzés megvalósítása felé

A Kiotói Jegyzőkönyv értelmében az Európai Közösség (EK) vállalta, hogy a 2008–12-es időszakban a bázisév szintjeihez képest 8%-kal csökkenti az üvegházhatást okozó gázok kibocsátását1. A nyilvántartás rendelkezésére álló legutóbbi, 2006-os adatokra2 alapozva az EU–15-ben a kibocsátott üvegházhatást okozó gázok összes mennyisége a földhasználat, a földhasználat-változás és az erdőgazdálkodás (LULUCF) nélkül 2,7%-kal volt alacsonyabb, mint a bázisévben. 1990 óta az EU–15 gazdasága (a GDP arányában kifejezve) majdnem 40%-kal nőtt. 2006-ban az EU–15 üvegházhatást okozó gázkibocsátása 0,8%-kal csökkent 2005-höz képest, miközben gazdasága 2,8%-kal növekedett.

Az előrejelzések3 szerint, ahogy az 1. ábrán is látható, a Közösség eléri kiotói célkitűzéseit. Ráadásul az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerében résztvevő ágazatoktól szintén várható 3,3%-os csökkentést a jelenlegi becslésekbe nem számították bele (részletesebben lásd a bizottsági szolgálati munkadokumentumban).

1. ábra: Az EU–15 jelenlegi és az előrejelzések szerinti kibocsátása

[pic]

A jelenlegi előrejelzések szerint 2010-ben várhatóan az EU–15-höz tartozó nyolc tagállam, Belgium, Németország, Görögország, Írország, Hollandia, Portugália, Svédország és az Egyesült Királyság éri el célkitűzéseit meglévő belföldi politikáik és intézkedéseik, valamint szénelnyelők és a kiotói mechanizmusok alkalmazásával. Ezenkívül előreláthatóan további négy tagállam (Ausztria, Finnország, Franciaország és Luxemburg) éri el célkitűzéseit, ha figyelembe vesszük a tervezett kiegészítő politikákat és intézkedéseket is. Jelenleg három olyan tagállam (Dánia, Olaszország, Spanyolország) van, amelyik az előrejelzések szerint nem éri el kiotói célkitűzéseit. Az ezen országok célkitűzései és a rájuk vonatkozó előrejelzések közötti eltérés azonban a múlt év óta jelentősen csökkent, különösen Spanyolország és Olaszország esetében. Az EU kibocsátáskereskedelmi rendszere és annak a Dánia, illetve Spanyolország nemzeti kibocsátására gyakorolt hatása valószínűleg nagymértékben segíteni fogja ezeket az országokat abban, hogy elérjék célkitűzéseiket.

Az EU–27 összes üvegházhatást okozó gázkibocsátása 2006-ban 10,8%-kal maradt a bázisévben mért szintek alatt a földhasználat, a földhasználat-változás és az erdőgazdálkodásból származó kibocsátásokat és abszorpciót (LULUCF) figyelmen kívül hagyva, és 0,3%-kal volt alacsonyabb, mint 2005-ben. Az EU–27 gazdasága 2006-ban 3%-kal nőtt.

Annak ellenére, hogy a 12 új EU tagállam többségében az előrejelzések szerint 2006 és 2010 között növekedni fog a kibocsátás, kilenc olyan tagállam, amely kiotói célkitűzést határozott meg, várhatóan pusztán meglévő belföldi politikáinak és intézkedéseinek alkalmazásával eléri vagy akár túl is teljesíti azt. Szlovénia jelezte, hogy kiotói célkitűzését csak a tervezett kiegészítő politikák és intézkedések, valamint a szénelnyelők és a kiotói mechanizmusok alkalmazásával fogja teljesíteni.

Az EU nagyigényű 2020-as célkitűzéseinek eléréséhez szükséges új intézkedések

2007 tavaszán az Európai Tanács egyoldalú elkötelezettséget vállalt arra, hogy 2020-ra az 1990-es szinthez képest legalább 20%-kal csökkenti az EU–27 üvegházhatást okozó gázkibocsátását, illetve 30%-kal abban az esetben, ha más fejlett országok is vállalják a kibocsátások hasonló csökkentését, és a gazdaságilag fejlettebb fejlődő országok is –kötelezettségeikhez és lehetőségeikhez képest – megfelelő mértékben hozzájárulnak a folyamathoz.

E kötelezettségvállalást követően az Európai Bizottság 2008 januárjában előterjesztette az éghajlatváltozási és energiaügyi csomagot, amely az EU főbb gazdasági ágazataival kapcsolatos új jogalkotási intézkedéseket is tartalmazott. A javasolt intézkedések között találjuk az alábbiakat: a) a kibocsátáskereskedelmi rendszer továbbfejlesztett változata, b) kibocsátáscsökkentési célkitűzés a kibocsátáskereskedelmi rendszer alá nem tartozó iparágak (például mezőgazdaság, épületek, közlekedés, hulladék) vonatkozásában: az EU kibocsátáskereskedelmi rendszere alá tartozó kibocsátásokat a 2005-ös szintekhez képest 21%-kal, a rendszer alá nem tartozó kibocsátásokat pedig 10%-kal kell csökkenteni 2020-ig a jelenlegi és a várható egy főre jutó GDP szintnek megfelelően tagállamonként differenciált célkitűzések alapján, c) jogilag kötelező célkitűzések a megújuló energiaforrások részarányának növelésére az energiatermelésben felhasznált energiaforrás-összetételben, és d) új szabályok a szén-dioxid elkülönítésével és tárolásával, valamint a környezetvédelmi támogatásokkal kapcsolatban.

Az energiaügyi jogalkotási csomag mellett az Európai Bizottság egy új, átfogó stratégiát is javasolt az Európai Unióban eladott új gépkocsik és kisbuszok által kibocsátott szén-dioxid-kibocsátások csökkentésére. Az új stratégiával lehetővé válik az EU számára, hogy megvalósítsa azt a régen kitűzött célját, hogy az átlagos szén-dioxid-kibocsátást kilométerenként 120 grammra4 korlátozza. Ez a jelenlegi szinthez képest mintegy 25%-os csökkentést jelentene. Az új stratégiát az EU üzemanyag-minőségi szabványainak felülvizsgálata követi. Az üzemanyagminőség irányelv5 nemcsak „tisztábbá” teszi az üzemanyagokat, de lehetővé teszi majd olyan járművek és gépek bevezetését is, amelyek kevésbé szennyezőek. Az irányelv a várakozások szerint az üvegházhatású gázkibocsátás 10%-os csökkentését eredményezi 2011 és 2020 között. Ez 2020-ig 500 millió tonnás csökkentést jelentene a szén-dioxid-kibocsátásban.

A 2. ábra szemlélteti a tagállamok 2020-ra szóló előrejelzései és az EU 2020-as célkitűzései közötti jelentős eltérést, amely szükségessé teszi az EU számára, hogy 2012 után az 1990-es kibocsátásokhoz képest sokkal nagyobb kibocsátáscsökkentésbe kezdjen. A tényleges célkitűzéstől függően 2020-ban a kibocsátáscsökkentés mennyiségének a jelenlegi előrejelzésekhez képest 1000–1500 millió tonna CO2-egyenértéket kell elérnie. E követelmény kiemeli annak szükségességét, hogy az EU és tagállamai mihamarabb elfogadják és végrehajtsák az új jogszabályokat.

2. ábra: Az EU–27 jelenlegi és előrejelzések szerinti kibocsátása

[pic]

2. A JELENLEGI FOLYAMAT 1990-2006

2.1. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás tendenciái

Az EU üvegházhatást okozó gázkibocsátásának átfogó alakulását erősen befolyásolja a két legnagyobb kibocsátó, Németország és az Egyesült Királyság, amelyek az EU–27 teljes kibocsátásának körülbelül egyharmadáért felelősek. E két tagállamnak sikerült az üvegházhatást okozó gázkibocsátást 1990-hez viszonyítva összesen 339 millió tonna CO2–egyenértékkel csökkenteni.

Németországban a kedvező tendencia fő okai közé tartozik a villamosenergia- és a hőtermelő létesítmények növekvő hatékonysága és az öt új tartomány gazdasági szerkezetváltása Németország újraegyesítése után. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás csökkenése az Egyesült Királyságban az energiahatékonyság főbb energiafelhasználó ágazatokban tapasztalható, a szakpolitikák széles köre által ösztönzött és részben az energiapiacok liberalizálásának köszönhető jelentős növekedésének, a villamosenergia-termelésben az intenzívebb szén-dioxid-kibocsátású tüzelőanyagokon, így a kőolajon és a szénen alapuló termelésről az alacsonyabb vagy nulla szén-dioxid-kibocsátású üzemanyagokon, így a földgázon, az atomenergián és a megújuló energiaforrásokon alapuló termelésre való átállásnak, valamint az adipinsav-termelésből származó N2O-kibocsátás csökkentését célzó intézkedéseknek az eredménye.

A harmadik és a negyedik legnagyobb kibocsátó Olaszország és Franciaország 11%-os részesedéssel. Olaszország üvegházhatást okozó gázkibocsátása 2006-ban körülbelül 10%-kal haladta meg az 1990-es szintet. Olaszország üvegházhatást okozó gáz-kibocsátásának 1990 óta tapasztalható növekedése elsődlegesen a közúti közlekedésből, a villamosenergia- és hőtermelésből, valamint a kőolaj-finomításból ered. Franciaország kibocsátása 2006-ban 4%-kal volt kevesebb az 1990-es szintnél. Franciaországban nagymértékű csökkentést értek el az adipinsav-termelésből származó N2O-kibocsátásban, de a közúti közlekedésből származó CO2-kibocsátás 1990 és 2006 között jelentősen megnőtt.

Az ötödik és a hatodik legnagyobb kibocsátó az EU-27-ben Spanyolország és Lengyelország: az összes üvegházhatást okozó gázkibocsátás körülbelül 8%-áért felelősek. Spanyolországban 1990 és 2006 között 51 %-kal növekedett a kibocsátás. Ez főként a közúti közlekedésből, a villamosenergia- és hőtermelésből, valamint a feldolgozóiparból származó kibocsátás növekedésének volt köszönhető. Lengyelország 1990 és 2006 között 12 %-kal csökkentette az üvegházhatást okozó gázkibocsátását (29%-kal a bázisévtől számítva, amely Lengyelország esetében 1988). A kibocsátás csökkenésének főbb tényezői közé tartozott Lengyelországban – éppúgy, mint a többi új közép- és kelet-európai tagállamban is – a nem energiahatékony nehézipar hanyatlása és a gazdaság átfogó szerkezetátalakítása az 1980-as évek végén és az 1990-es évek elején. A figyelemre méltó kivétel a közlekedés volt (különösen a közúti közlekedés), ahol a kibocsátás nőtt.

2006-ben 10 tagállam üvegházhatást okozó gázkibocsátása haladta meg a bázisév szintjeit, míg a többi 15 tagállam esetében a kibocsátás a bázisév szintjei alatt maradt. A Kiotói Jegyzőkönyv Ciprust és Máltát nem kötelezi kibocsátásaik csökkentésére. Ezekben az országokban a kibocsátás 2006-ban az 1990-es szintek fölött volt. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás szintjeiben tapasztalt, százalékban kifejezett változás skálája a bázisév és 2006 között –55,7%-tól (Észtország) +49,5%-ig (Spanyolország) terjed.

2.2. Egy főre eső kibocsátás és az üvegházhatást okozó gázkibocsátás intenzitása 2006-ban

2006-ban az EU állampolgárai fejenként átlagosan 10,4 tonna CO2-egyenértéket bocsátottak ki. Az EU–15-ben az egy főre jutó átlag 10,7 tonna CO2-egyenérték volt, amely 2005-höz képest 0,2 tonna CO2-egyenérték csökkenést jelent. Az egy főre jutó üvegházhatást okozó gázkibocsátás azonban az Európai Unió egyes országaiban jelentős eltéréseket mutat. Az egy főre jutó kibocsátás függ az egyes országok energiaintenzitásától (egy főre jutó energiafogyasztás) és az energiatermeléshez használt energiaforrás-összetételtől (amely kihat a megtermelt energia egy egységére jutó kibocsátás szintjére).

A jelenlegi gazdasági helyzetben az egy főre jutó kibocsátás növekedése a növekvő életszínvonalból adódó egy főre eső nagyobb energiafogyasztással magyarázható, míg az egy főre jutó kibocsátás csökkenését az energiahatékonyság növekedése és az egyes országok energiatermelésében felhasznált energiaforrások között a megújuló energiaforrások magasabb részaránya okozza.

Az 1990-es években az egy főre jutó kibocsátás trendje követte az üvegházhatást okozó gázkibocsátás összességében véve csökkenő trendjét. 2000 után azonban a fejenkénti kibocsátás folyamatosan csökkent az EU–15-ben, miközben továbbra is növekedett a közép- és kelet-európai tagállamokban (–3,2%, illetve +4,2% 2000 és 2006 között). Az Európai Unióban az egy főre eső kibocsátás 1990 óta a legnagyobb mértékben Spanyolországban, Portugáliában, Cipruson és Máltán nőtt, noha ezek az országok még nem érték el az EU átlagot.

A 3. ábrán látható, hogy a kibocsátások mind az EU–15-ben, mind az EU–27-ben csökkentek, miközben a gazdaság jelentősen nőtt. Ez valószínűleg azt jelzi, hogy a gazdasági növekedés és az energiafogyasztás növekedése közötti szoros kapcsolat az EU–15-ben 1993 óta, míg az EU–27-ben 1996 óta fokozatosan lazul. 1990 és 2006 között az EU–27 GDP-je 40%-kal nőtt, miközben a kibocsátások 7,7%-kal csökkentek; ugyanebben az időszakban az EU–15 GDP-je az üvegházhatást okozó gázok kibocsátásának 2,2%-os csökkenése mellett csaknem 39%-kal nőtt.

Portugália kivételével az EU minden tagállama jelentősen csökkentette kibocsátását, miközben gazdaságaik nagymértékben növekedtek 1990 és 2000 között. A csökkenő kibocsátások ellenére is gyors gazdasági növekedés volt tapasztalható különösen a közép- és kelet-európai tagállamokban a feldolgozóiparon alapuló hatékonytalan nehézipar átalakulásának köszönhetően.

3. ábra: Az üvegházhatást okozó gázkibocsátás intenzitása az EU–15-ben és az EU–27-ben, bruttó hazai termék (GDP), energiafelhasználás és CO2-kibocsátás az EU–15-ben

[pic]

2.3. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátások 2006-ban, a 2005-ös évhez képest

2005 és 2006 között az EU–27 kibocsátása 14 millió tonna CO2-egyenértékkel (0,3%-kal) csökkent. Ez a csökkenés két ellentétes trend összegének az eredménye, hiszen miközben az EU–15-ben a kibocsátások 35 millió tonna CO2-egyenértékkel (0,8%-kal) csökkentek, addig a többi tagállamban 21 millió tonna CO2-egyenértékkel (2,2 %-kal) nőttek. Az üvegházhatást okozó gázkibocsátások csökkentek vagy azonos szinten maradtak az EU–15 minden tagállamában, kivéve Finnországot és Dániát. A kibocsátások majdnem minden más tagállamban nőttek, kivéve Észtországot, Magyarországot és Szlovákiát.

A nemzetközi és belföldi légiközlekedés, valamint a hajózás által okozott üvegházhatást okozó gázkibocsátások továbbra is meredeken emelkedtek 2006-ban. Ezek az ágazatok, amelyek a Kiotó Jegyzőkönyv alkalmazási körén jelenleg részben kívül esnek, az EU–15-ben mintegy 5,2 millió tonna (légiközlekedés), illetve 11,4 millió tonna (hajózás) szén-dioxiddal növelték a kibocsátásokat.

A közúti közlekedésből származó kibocsátások a legtöbb országban, így különösen Spanyolországban és Lengyelországban továbbra is növekedtek, miközben például Németországban csökkentek. Spanyolországban az emelkedés a megnövekedett dízelüzemanyag-használatot (5,1%) tükrözte, amelyet a benzinüzemanyag-használat csökkenése (–4,6%) nem ellensúlyozott teljesen. Lengyelországban mind a dízelfogyasztás, mind a benzinfogyasztás növekedett 6,1%, illetve 7,2%-kal. A németországi kibocsátások csökkenése főleg az benzinfogyasztás csökkenésének (– 4,3%) köszönhető.

Négy, EU–15-höz tartozó tagállam járult különösen hozzá az összességében vett csökkenéshez. Franciaország (14 millió tonna CO2-egyenértékkel), Olaszország (10 millió tonna CO2-egyenértékkel), Spanyolország (8 millió tonna CO2-egyenértékkel) és Belgium (5 millió tonna CO2-egyenértékkel). A kibocsátás csökkenése elsősorban a háztartások és a szolgáltatói ágazat kisebb földgáz- és kőolaj-fogyasztásának volt köszönhető, amelynek oka a 2006-os melegebb tél miatt lecsökkent fűtési igényben és a magasabb földgázárakban található. A háztartások villamosenergia-kereslete alapvetően azonos szinten maradt. Emellett Olaszországban a csökkentési technológiáknak köszönhetően az adipinsav-termelésből származó N2O-kibocsátás jelentős csökkenése (5 tonna CO2-egyenértékkel) volt tapasztalható.

Az EU–15 kibocsátásainak 2006. évi csökkenése főleg a közcélú villamosenergia- és hőtermelés, a háztartások és a szolgáltatói ágazat, valamint különösen a közúti közlekedés kisebb szén-dioxid-kibocsátásának volt köszönhető.

Az üvegházhatást okozó gázkibocsátások legnagyobb mértékben Lengyelországban (14 millió tonna CO2-egyenértékkel), Finnországban (11 millió tonna CO2-egyenértékkel) és Dániában (7 millió tonna CO2-egyenértékkel) nőttek. Elsősorban az energiaellátási ágazatban történt növekedés, amelynek okai a következők:

• a hőerőművek által termelt villamos energia mennyiségének növekedése, a háztartások fokozottabb fosszilis tüzelőanyag felhasználása, valamint a vas- és acéliparból származó szén-dioxid-kibocsátás növekedése Lengyelország esetében,

• a széntüzelésű erőművek által termelt villamos energia mennyiségének növekedése, a vízerőművek által termelt villamos energia mennyiségének csökkenése és villamosenergia-import nettó csökkenése Finnország esetében,

• a széntüzelésű erőművek által termelt villamos energia mennyiségének növekedése és a villamosenergia-import nettó csökkenése Dánia esetében.

Romániában és a Cseh Köztársaságban az üvegházhatást okozó gázkibocsátás összmennyisége szintén érzékelhetően növekedett (5, illetve 2 millió tonna CO2-egyenértékkel) főleg a villamosenergia-ellátási ágazatban (Románia) és a vegyiparban (Cseh Köztársaság). Ebben a két országban, valamint Olaszországban a vas- és acélipar szén-dioxid-kibocsátása növekedett.

2.4. A főbb gazdasági ágazatok kibocsátási trendjei

Amint azt a 4. ábra is mutatja, a legfontosabb ágazat ebből a szempontból az energiaipar (beleértve a közlekedést is), amely 2006-ban az EU–15 összes kibocsátásainak 80%-ért volt felelős. A közlekedés az összes üvegházhatást okozó gázkibocsátás 21%-ért, a mezőgazdaság 9%-ért, az ipari folyamatok 8%-ért, míg a hulladékszektor 3%-ért felelős.

A közlekedési ágazatban tapasztalt növekedést ellensúlyozta az összes többi forráskategóriában – tehát a közlekedési szektor kivételével – észlelhető jelentős csökkenés (további részletek a bizottsági szolgálati munkadokumentumban olvashatók). Ezt az EU–15-re vetítve és az 1990-es évvel összehasonlítva a következők szerint lehet összefoglalni:

- az energiaipar (kivéve a közlekedést) kibocsátása 4%-kal csökkent,

- a közlekedésből származó kibocsátás 26%-kal nőtt,

- az ipari folyamatok kibocsátása 12%-kal csökkent, főleg az adipinsav, a halogénezett szénhidrogének és a kén-hexafluorid-termelésből, valamint a salétromsavgyártásból és a vas- és acéltermelésből származó kibocsátások csökkenésének köszönhetően,

- a mezőgazdasági kibocsátások 11%-kal csökkentek a kisebb szarvasmarha-állomány és a műtrágya, valamint a szerves trágya felhasználásának csökkenése miatt,

- a hulladékból származó kibocsátás 39%-kal esett vissza, a hulladéklerakók kisebb CH4-kibocsátása miatt.

4. ábra: Az EU–15 üvegházhatást okozó gázkibocsátásának változása ágazatonként, valamint az ágazati részesedés 2006-ban

[pic][pic]

Forrás: EEA.

3. A KIOTÓI CÉLKITŰZÉSEK ELÉRÉSE IRÁNYÁBAN TETT TERVEZETT ELŐRELÉPÉS

3.1. Előrejelzések tagállamonként

3.1.1. EU-27

2010-re az EU–27 üvegházhatást okozó teljes gázkibocsátása előreláthatóan körülbelül 10,1%-kal a bázisév szintje alatt lesz (lásd a melléklet 7. és 8. táblázatát). Ez az előrejelzés a tagállamok saját becsléseinek összegzésén alapul, amelyek minden meglévő belföldi politikát és intézkedést figyelembe vesznek. Az tervezett csökkenés 13,4%, azonban a kiotói mechanizmusok és a szénelnyelők alkalmazásának figyelembevételével, valamint ha a jelenleg tárgyalt kiegészítő belföldi politikák és intézkedések végrehajtására időben sor kerül, és ha azok meghozzák a várt eredményeket, a csökkenés elérheti a 16,3%-ot is.

3.1.2. EU-15

A meglévő belföldi politikákon és intézkedéseken alapuló összesített előrejelzések azt mutatják, hogy az EU–15 üvegházhatást okozó gázkibocsátása 2010-ben 3,6%-kal lesz kevesebb, mint a bázisévben (ami 4,4%-kal marad el a kiotói célkitűzéstől). Ha figyelembe vesszük, hogy

1. a kormányok alkalmazzák a kiotói mechanizmusokat, ami várhatóan további 3%-os kibocsátáscsökkenést eredményez, és

2. az EU–15-ben a 3. cikk (3) és (4) bekezdésében meghatározott tevékenységek eredményeképpen bekövetkező teljes abszorpció 1,3%-os csökkenésnek felel meg,

akkor az EU–15 az előrejelzések szerint 8,0%-kal csökkenti kibocsátásait, teljesítve a kiotói célkitűzést. Tekintettel azonban a jelenlegi bizonytalanságokra és az EU 2020-ig szóló 20%-os csökkentést előirányzó nagyigényű célkitűzésére, parancsoló szükségszerűség, hogy a tagállamok meglévő politikáikon és intézkedéseiken keresztül ne csak biztosítsák a kibocsátáscsökkentés időben történő megvalósítását, de fel is gyorsítsák tervezett politikáik kidolgozását és azok teljeskörű végrehajtását. Feltéve, hogy mindezek az intézkedések meghozzák a várt eredményeket, az előrejelzések szerint az üvegházhatást okozó gázkibocsátás teljes csökkentése a bázisévi szintekkel összehasonlítva akár 11,3% is lehet.

A becslések szerint továbbá az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének második időszakát érintő, a nemzeti kiosztási tervekre vonatkozó legújabb határozatok az EU–15 kiotói célkitűzéseihez várhatóan 3,3%-kal járulnának hozzá, amit a tagállami előrejelzésekben még nem vettek teljes mértékben figyelembe.

3.1.3. EU-12

A többi 12 tagállam összesített kibocsátása az előrejelzések szerint 2006 után növekedni fog, de 2010-re még mindig 28,4%-kal a bázisév szintjei alatt lesz. A kiegészítő intézkedésekkel azonban további 2%-os kibocsátáscsökkenés várható. Az EU–12-ből Szlovénia az egyetlen tagállam, amely be kíván ruházni a kiotói mechanizmusokba. Szlovénia, a Cseh Köztársaság és Lengyelország a szénelnyelők alkalmazásának beszámítását tervezi.

3.1.4. Tagjelölt országok

2006-ban Horvátország kibocsátása mintegy 31 millió tonna CO2-egyenérték volt, ami 14,4%-kal marad el a bázisév kibocsátási szintjétől. Az előrejelzések szerint a meglévő intézkedésekre és a szénelnyelők alkalmazására tekintettel Horvátország kibocsátása kismértékben túl fogja lépni a kiotói célkitűzésben szereplő mennyiséget, a tervezett kiegészítő intézkedések hatásának beszámítása esetén azonban nemcsak teljesítené, de túl is teljesítené azt.

2006-ban Törökország kibocsátása 332 millió tonna CO2-egyenérték volt, ami az 1990-es 170 millió tonna CO2-egyenértékhez képest 95,1%-os növekedést jelent. Törökország az Egyesült Nemzetek éghajlatváltozási keretegyezménye I. mellékletének részes fele, de a Kiotói Jegyzőkönyv B. melléklete értelmében nincs csökkentési kötelezettségvállalása. Törökország nem ratifikálta a Kiotói Jegyzőkönyvet.

1990 és 2006 között Törökországban és Horvátországban egyaránt nőtt az egy főre eső üvegházhatású gázkibocsátás. A törökországi 4,6 tonna/év mértékű fejenkénti kibocsátás azonban kevesebb, mint a fele az EU–27 átlagos fejenkénti kibocsátásának. A kibocsátás GDP-hez viszonyított aránya ugyancsak csökkent mindkét országban, ami a gazdasági növekedés és az energiaforrások felhasználása közötti kapcsolat megszakadását jelzi.

Macedónia Volt Jugoszláv Köztársasággal kapcsolatban jelenleg nem áll rendelkezésre információ.

5. ábra: Az üvegházhatást okozó gázokra vonatkozó 2010-es előrejelzések és a „meglévő” és „kiegészítő” belföldi politikákon és intézkedéseken, a kiotói mechanizmusok és szénelnyelők alkalmazásán, valamint részben az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének hatásán alapuló megfelelő 2010-es célkitűzések közötti relatív eltérések (túlteljesítés vagy alulteljesítés)

[pic]

3.2. Az Európai Éghajlatváltozási Program (ECCP) végrehajtása

Az EU–27-hez tartozó tagállamok politikáinak és intézkedéseinek értékelése alapján nyolc olyan közös és összehangolt politikát és intézkedést (CCPM) lehet beazonosítani, amelyek mindegyike széles körben alkalmazott, és az előrejelzések szerint lényeges megtakarítást fog eredményezni az EU üvegházhatást okozó gázkibocsátásaiban. Ezek a következők: az EU kibocsátáskereskedelmi rendszeréről szóló irányelv (amelynek hatása a jelentést tevő tagállamok becslései szerint 123 millió tonna CO2-egyenértéknyi megtakarítás lesz); az energiaellátási ágazatban a megújuló energiaforrásokról szóló irányelv (amely a megújuló forrásokból előállított villamos energia támogatásával kapcsolatos); a közlekedési ágazatban a bio-üzemanyagokról szóló irányelv, valamint az egész EU-ra kiterjedő megállapodás a személygépkocsi-gyártók európai szövetségével (ACEA); az energiafelhasználói ágazatban az épületek energiateljesítményéről, az energiaadóról és a kapcsolt energiatermelés (tehát a hő- és villamosnergia-termelés összekapcsolásának) támogatásáról szóló irányelvek, végül a Kiotói Jegyzőkönyv rugalmas mechanizmusai.

E nyolc kulcsfontosságú politika és intézkedés mellett további öt közös és összehangolt politika és intézkedés került meghatározásra, amelyek várhatóan szintén igen jelentős (4–7 millió tonna CO2-egyenértéknyi) szén-dioxid-megtakarítást eredményeznek az EU egészében. Az öt politika a következő: a hulladéklerakókra vonatkozó irányelv, az új melegvízkazánok hatásfok-követelményei, a környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló irányelv, a készülékek címkézéséről szóló irányelv és a Motorfejlesztési Program, amelynek célja az ipari elektromos motorok hatékonyságának javítása.

A közös és összehangolt politikák és intézkedések segítségével az EU–27-ben elért összes kibocsátáscsökkentés 80%-ka a nyolc legfontosabb politikának tulajdonítható. Ez aláhúzza e kulcsfontosságú politikák fontos szerepét abban, hogy általuk a tagállamok képesek teljesíteni a kibocsátások csökkentése terén vállalt kötelezettségeiket.

A 2007-es és a 2008-as becslések igen hasonlóak. 2007-ben a közös és összehangolt politikák és intézkedések által megvalósított kibocsátáscsökkentés 95%-a a 13 legfontosabb politika eredménye volt, míg 2008-ban ez arányszám 94% volt.

A legújabb fejlemények

A 2008 januárjában előterjesztett éghajlatváltozási és energiaügyi csomag a következőket tartalmazta:

3. Az EU kibocsátáskereskedelmi rendszere: jogalkotási javaslat6 az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének a 2012. utáni időszakra szóló kiterjesztéséről, erősítéséről és működésének javításáról.

4. Az erőfeszítések megosztása: jogalkotási javaslat7 a tagállami kötelezettségvállalások keretéről az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének hatályán kívül eső kibocsátások csökkentése érdekében.

5. Megújuló energiaforrások: jogalkotási javaslat8 az EU végső energiafogyasztásában a megújuló forrásokból előállított energia részarányának 20%-ra, illetve a közlekedésben a bio-üzemanyagok részarányának 10%-ra való növeléséről 2020-ig.

6. A szén-dioxid elkülönítése és tárolása: A szén-dioxid elkülönítése és geológiai tárolásának technológiáinak mihamarabbi demonstrációját elősegítő politikák9, beleértve a jogszabálykeretre irányuló javaslatot10.

Az egyéb fontos fejlemények közé tartoznak a következők:

7. Légiközlekedés: Az Európai Parlament által 2008. július 8-án elfogadott jogalkotási javaslat, amely az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerét kiterjeszti a légiközlekedésre is. A becslések szerint összesen 183 millió tonna szén-dioxid takarítható meg évente a rendszer hatálya alá tartozó légijáratokon, ami a 46%-os csökkentést jelent 2020-ig ahhoz képest, ha nem teszünk semmit.

8. Fluortartalmú gázok: A fluortartalmú gázok, beleértve a gépjárművek klímaberendezéseiből származó gázok kibocsátásának korlátozásáról szóló rendelet és irányelv elfogadása (2008. július). A rendelet és az irányelv hatása a becslések szerint évente mintegy 40–50 millió tonna CO2-egyenérték megtakarításban jelentkezik, amely egyúttal biztosítani fogja a HFC-134a klímaberendezésekből való kivonásának minden előnyét is.

9. A gépkocsik szén-dioxid-kibocsátása: A kibocsátások csökkentésére irányuló stratégiát bemutató közlemény (2007. február) és a gépkocsik szén-dioxid-kibocsátási szabványait meghatározó jogalkotási javaslat (2007. december).

10. A közúti közlekedésben felhasznált üzemanyagok: jogalkotási javaslat (2007. január) a tüzelőanyagok minőségi előírásairól szóló irányelv felülvizsgálatáról, amely a benzin és a dízelüzemanyagok gyártásával együtt járó üvegházhatást okozó gázkibocsátások csökkentésére vonatkozóan is tartalmaz célkitűzéseket.

11. Energiahatékonyság: Energiahatékonysági cselekvési terv (2006. október), amely 10 elsőbbséget élvező intézkedést határoz meg annak érdekében, hogy 2020-ig 20%-os energiamegtakarítás valósuljon meg.

12. Kutatás: Az európai stratégiai energiatechnológiai terv11 (2007. november), amelynek fő célja, hogy a kis szén-dioxid-kibocsátású technológiák fejlesztését és alkalmazását felgyorsítsa, hiszen ezeknek kulcsfontosságú szerepe lesz abban, hogy az energiaügyi és éghajlatváltozás elleni küzdelem terén elérjük céljainkat.

3.3. Az EU kibocsátási egységei kereskedelmi rendszerének (ETS) alkalmazása

2007-ben az EU–27 kibocsátáskereskedelmi rendszer alá tartozó létesítményeiből származó szén-dioxid-kibocsátás ellenőrzött mennyisége 2,050 milliárd tonna volt, ami 0,8%-kal magasabb, mint a 2006-os évben jegyzett 2,034 milliárd tonna. Ha azonban a 2006 óta történt létesítménybezárásokat és létesítmény-üzembehelyezéseket is figyelembe vesszük, ami a rendszer összesen további 581 új létesítménnyel való bővítését eredményezi, a kibocsátás összes növekedése a tavalyi évben csupán 0,6% volt.

3.3.1. Első kereskedelmi időszak (2005−2007)

Az első kereskedelmi időszakban átlagosan 10 675 létesítmény vett részt. Ezek a létesítmények évi 2 155 millió tonna CO2-nek megfelelő kibocsátási egységet kaptak és kibocsátásuk átlagosan 3%-kal12 (évi 2 084 millió tonna CO2) volt alacsonyabb. 2005-ben az EU kibocsátáskereskedelmi rendszerének részaránya az EU–25 összes üvegházhatást okozó kibocsátásának mintegy 41%-át tette ki. A létesítmények majdnem kétharmada tüzelőberendezésnek13 minősül, amelyek az összes kibocsátás 72%-ért felelősek. Az ellenőrzött kibocsátások csak hat tagállamban (Ausztria, Írország, Olaszország, Szlovénia, Spanyolország és az Egyesült Királyság) voltak magasabbak, mint a kiosztott mennyiség.

3.3.2. Második kereskedelmi időszak (2008−2012)

A nemzeti kiosztási tervek értékelését követően az EU egészére vonatkozó kibocsátási kvóta a 2008–2012-es időszakban évi 2,08 milliárd egységet tesz ki, ami 10,4%-kal, azaz 243 millió tonna CO2-val kevesebb, mint amit eredetileg a tagállamok a Bizottsághoz jóváhagyásra benyújtott nemzeti kiosztási terveikben javasoltak. Ez a 2005–2007-es időszakhoz képest 6%-os csökkenést jelent, ami 23 tagállam esetében az összes kibocsátási egységük 12,7%-kal való tényleges csökkentését, míg négy tagállam (Dánia, Franciaország, Szlovénia, Egyesült Királyság) esetében a nemzeti kiosztási tervük változtatás nélküli elfogadását jelenti.

3.3.3. Az együttes végrehajtás és a tiszta fejlesztési mechanizmus használata a résztvevők által

A második nemzeti kiosztási terv részeként minden tagállam meghatározta, hogy a gazdasági szereplők legfeljebb milyen mértékig használhatják ki a projektalapú krediteket (együttes végrehajtás és a tiszta fejlesztési mechanizmus). A második kereskedelmi időszakban a tagállamok kibocsátáskereskedelmi rendszerbe tartozó létesítményei összesen 278 millió CER-t (hitelesített kibocsátáscsökkentés) vagy ERU-t (kibocsátáscsökkentési egység) használhattak fel évente. Ez a második kereskedelmi időszakban az EU egészére vonatkozóan rendelkezésre álló kibocsátási kvóta 13,4%-ának felel meg. A gyakorlatban azonban valószínűtlen, hogy a teljes kreditmennyiség felhasználásra kerüljön.

3.4. A kiotói mechanizmusok kormányok általi tervezett használata

Az EK nyomonkövetési mechanizmusára vonatkozó határozat alapján 2008-ban tizenhárom tagállam frissítette fel és igazolta vissza a kérdőív formájában nyújtott tájékoztatást a kiotói mechanizmus tervezett alkalmazásáról. A többi tagállam esetében a kibocsátási egységek európai kereskedelmi rendszeréről szóló irányelv (2003/87/EK) szerinti második nemzeti kiosztási tervben a kiotói mechanizmus alkalmazására vonatkozóan nyújtott adatok kerültek felhasználásra (a bizottsági szolgálati munkadokumentum 12. táblázata).

Az EU–15 10 tagállama és Szlovénia döntött úgy, hogy használja a kiotói mechanizmust a kiotói célkitűzések eléréséhez. Ezek az EU–15-höz tartozó tagállamok összesen évente 126,5 millió tonna CO2-egyenértéket szereznének, hogy teljesítsék a Kiotói Jegyzőkönyv első kötelezettségvállalási időszakában vállalt csökkentést. Ez körülbelül 3%-ot jelent az EU–15 -8%-os kiotói célkitűzése irányában.

Ez a tizenegy tagállam közösen úgy határozott, hogy összességében 2,95 milliárd EUR-t ruház be, hogy együttes végrehajtás és tiszta fejlesztési mechanizmus vagy nemzetközi kibocsátáskereskedelem révén egységeket szerezzen. Ausztria, Luxemburg, Hollandia, Portugália és Spanyolország különítették el erre a legnagyobb költségvetést (531 millió eurót, 400 millió eurót, 505 millió eurót, 354 millió eurót, illetve 384 millió eurót, az ötéves kötelezettségvállalási időszakra).

3.5. Szénelnyelők tervezett alkalmazása

Az üvegházhatást okozó gázkibocsátások különböző forrásaira irányuló politikákon és intézkedéseken kívül a tagállamok alkalmazhatnak szénelnyelőket is (lásd a bizottsági szolgálati munkadokumentum 13. táblázatát). 2008-ban tizenegy tagállam szolgáltatott frissített becsléseket, míg további kilenc tagállam az előző években nyújtott be erre vonatkozó tájékoztatást. Hét tagállam egyáltalán nem nyújtotta be válaszait az önkéntes kérdőív alapján.

Az eddig nyújtott tájékoztatás szerint a kötelezettségvállalási időszakban a Kiotói Jegyzőkönyv 3. cikkének (3) bekezdésében levő tevékenységek, az erdőtelepítés és újraerdősítés révén a teljes nettó megkötés körülbelül 23,9 millió tonna CO2 lesz évente. Szlovénia évente további 0,4 millió tonna CO2 megkötéséről tájékoztatott. Ezenkívül a 3 cikk (4) bekezdése szerinti tevékenységek alkalmazása a becslések szerint a kötelezettségvállalási időszakban várhatóan évi 25,7 millió tonna CO2-hozzájárulást jelent az EU–15-ben. Ezek a számok az erdőgazdálkodásra vonatkozóan a maximálisan adható kibocsátási egységet veszik figyelembe, de részletes adatok hiányában Spanyolország adatait nem tartalmazzák. A spanyol összesített adatokkal együtt a 3. cikk (3) és (4) bekezdésében említett összes tevékenység eredményeként az EU–15-höz tartozó tagállamok az előrejelzések szerint a kibocsátásokat évente várhatóan 57,5 millió tonna CO2-val csökkentik a kötelezettségvállalási időszakban, ami az EU–15 évi 341 millió tonna CO2-csökkentési kötelezettségvállalásának majdnem 17%-a a bázisév kibocsátásaival összehasonlítva. A Cseh Köztársaság, Lengyelország és Szlovénia évente további 5,9 millió tonna CO2-csökkentésre számít a kötelezettségvállalási időszakban.