Ami a szükségletek földrajzi eloszlását illeti, egyértelmű, hogy az oroszországi gázimport megszűnése esetén a legnagyobb kihívás a közép- és kelet-európai kereslet, valamint a Németország északi részén jelentkező kereslet kielégítése lenne. Az értékelés, amelyet regionális összefüggésben is megvitattak a tagállamokkal, rámutatott arra, hogy az orosz ellátástól való függőség kezelésére több különböző megoldási lehetőség létezik, amelyek a legtöbb esetben a szükségletek földrajzi közelségében hozzáférhetők, és két vagy több tagállam együttműködését igénylik.

Az értékelés azt mutatja, hogy az orosz gázimport megszűnését teljes mértékben kompenzálni lehet a keresletnek az „Irány az 55%!” csomagban előirányzott csökkentése, a biogáz és különösen a zöld hidrogén Unión belüli termelésének növelése, valamint a gázinfrastruktúra csekély mértékű, a közös érdekű projektek jelenlegi 5. jegyzékében szereplő projektekben előirányzottaknál alig jelentősebb bővítése révén. A fennmaradó néhány szűk keresztmetszet felszámolása az európai gázrendszer rezilienciáját és rugalmasságát is növelni fogja.

Az európai gázinfrastruktúra jelentős fejlesztése mellett megkezdődött – részben az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz keretében nyújtott támogatásnak köszönhetően – több kulcsfontosságú villamosenergia-rendszerösszekötő projekt gyors megvalósítása. Idetartozik a Franciaország és Spanyolország közötti, a Vizcayai-öbölben futó villamosenergia-rendszerösszekötő az Ibériai-félszigettel való összekapcsolási kapacitás növelése érdekében, a Franciaország és Írország közötti rendszerösszekötő, valamint a Görögország és Ciprus közötti EuroAsia rendszerösszekötő, amelyek megszüntetik Írország, illetve Ciprus uniós villamosenergia-hálózattól való elszigeteltségét, és támogatják a megújuló energiaforrások integrálását, valamint az ellátás biztonságának fokozását. Ezen túlmenően a balti államok villamosenergia-hálózatainak szinkronizálása – ezek az utolsó olyan tagállamok, amelyek villamosenergia-rendszere továbbra is harmadik országoktól függ – jó úton halad afelé, hogy legkésőbb 2025-re befejeződjék. A TEN-E szakpolitika keretében nyújtott támogatás, valamint az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz keretében nyújtott több mint 1,2 milliárd EUR összegű finanszírozás elengedhetetlen volt a projekt lebonyolításához.

Csak 2022-ben 20 milliárd köbméter/év kiegészítő gázszállítási kapacitást biztosító közös érdekű projektet helyeztek üzembe vagy fognak üzembe helyezni. Ilyen például a Lengyelország és Litvánia közötti rendszerösszekötő (GIPL), a Lengyelország–Szlovákia rendszerösszekötő, a Lengyelország és Dánia közötti balti gázvezeték, valamint a Görögország–Bulgária gázvezeték (IGB). A ciprusi (2 milliárd köbméter/év) és a görög alexandrúpoli (5 milliárd köbméter/év) LNG-terminál várhatóan 2023-tól lesz működőképes. Emellett az elkövetkező években várhatóan több gázzal kapcsolatos közös érdekű projekt is lezárul. Ilyenek például a délkelet-európai tározói projektek (Görögország, Románia, Bulgária), valamint a gdański LNG-terminál Lengyelországban (legalább 6 milliárd köbméter/év).

„Én is tehetek érte” kampány

További gázinfrastruktúra-igények régiónként

Balti-tengeri régió

A három balti állam és Finnország jelentős mértékben, míg Lengyelország kevésbé függ az orosz gáztól.

Az olyan projektek, mint az Észtország és Finnország közötti balti rendszerösszekötő, a Lettország és Észtország közötti összeköttetés javítása, a Klaipeda LNG-terminál és a Świnoujście LNG-terminál már biztosították a piaci integrációt, és csökkentették az orosz gáztól való függőséget egy hagyományosan egyetlen szállítótól függő régióban. A várakozások szerint további jelentős javulást fog hozni a Lengyelország és Litvánia közötti rendszerösszekötő (GIPL) közelmúltbeli elindítása, a Świnoujście LNG-terminál bővítésének küszöbön álló befejezése, a balti gázvezeték, amely első alkalommal szállít majd földgázt az Északi-tengerből Lengyelországon keresztül a régióba, a Litvánia és Lettország közötti összeköttetések javítása, valamint az inčukalnsi (Lettország) földalatti gáztároló bővítése. A balti-tengeri régió és Közép-Kelet-Európa közötti összeköttetés kialakítása 2022 második felében fejeződik be a Lengyelország és Szlovákia közötti összeköttetéssel. A régió a lehető legnagyobb mértékben részesült az Európai Hálózatfinanszírozási Eszköz energiaügyi támogatásából is.

Rövid távon az értékelés azt mutatta, hogy a 2022 második felében Észtországban vagy Finnországban üzembe helyezendő, ideiglenesen bérelt úszó LNG-tároló és visszaalakító egység (FSRU) jelentősen csökkentheti az orosz gáztól való függőséget. A projekt megvalósításához való csatlakozásra Lettország is felkérést kapott.

Közép- és hosszú távra vonatkozóan az értékelés egyértelműen megállapította, hogy a Balti-tenger körüli régió számára előnyös lenne egy második LNG-terminál kiépítése Lengyelországban, Gdańskban (2026-ig, amely 2025-re előre hozható). Ez a projekt már szerepel a közös érdekű projektek 5. jegyzékében. A projekt a balti államok esetleges további igényeit is enyhítheti azáltal, hogy kapacitást szabadít fel a litvániai Klaipeda LNG-terminálban a balti államok és Finnország fennmaradó szükségleteinek kielégítésére.

Nyugat-Európa

A legtöbb nyugat-európai ország már ma sem vagy csak minimális mértékben függ az orosz gáztól. Németország azonban erősen függ az orosz gáztól, különösen az északi országrészben, ahol a kereslet nagy része koncentrálódik. Az orosz gázimport hiányában jelentkező infrastrukturális szűk keresztmetszetek a nyugat–kelet irányú elégtelen csővezeték-kapacitással, valamint az elégtelen importkapacitással, többek között az LNG-infrastruktúra hiányosságaival függenek össze.

A legtöbb európai országgal ellentétben Spanyolország és Franciaország szagosítja a gázt a szállítási rendszerben. Ennek következtében infrastrukturális és szabályozási korlátok akadályozzák a délnyugat-európai országokat abban, hogy együttműködjenek az északnyugat-európai, valamint közép- és kelet-európai tagállamokkal. Így Franciaországból Németországba irányulóan nem áll rendelkezésre jelentős gázkapacitás.

Rövid távon az értékelés egyértelműen kimutatta, hogy az eemshaveni (Hollandia) és a wilhelmshaveni (Németország) kiegészítő FSRU, valamint egy további németországi LNG-terminál (Brunsbüttel) enyhíteni fogja az északnyugat-európai infrastrukturális korlátokat. Általánosságban fontos szempont, hogy el kell kerülni az LNG-import infrastruktúrájának kapacitásfeleslegét, mert ez a jövőben meg nem térülő eszközökké válhat.

Az értékelés és a megbeszélések során a felek arra a következtetésre jutottak, hogy a Franciaország és Németország közötti, nyugatról keletre irányuló gázáramlást lehetővé tevő szagtalanító egység kialakítása középtávon megszüntetné a Közép-Európa orosz gázfüggőségének csökkentését akadályozó kulcsfontosságú szűk keresztmetszetet. A Belgiumból Németországba irányuló exportkapacitás növelését célzó gázinfrastruktúra-fejlesztésekkel együtt ez lehetővé tenné a nyugat-európai LNG-kapacitások teljes körű kihasználását, ami a közép- és kelet-európai régióban is kezelné az orosz gáztól való függőséget.

Tovább kell vizsgálni egy további, határokon átnyúló infrastrukturális projekt megvalósításának lehetőségét az Ibériai-félszigeten, tekintettel arra, hogy hosszú távon ez a projekt képes lehet kiaknázni az ibériai-félszigeti és észak-afrikai megújuló hidrogénben rejlő fontos potenciált, és megvizsgálva, hogy a hidrogénakcelerátor keretében a hidrogén-gerinchálózat első elemévé válhat-e.

Közép- és Délkelet-Európa

Közép- és Délkelet-Európában, beleértve az Energiaközösséget is, a legtöbb ország jelentős függőséget mutat az orosz gáztól a jelenlegi gázkeresletet figyelembe véve.

Délkelet-Európában 2020–2021 folyamán kezdték meg működésüket egyes kulcsfontosságú kiemelt gázinfrastruktúra-projektek, különösen az Adria-gázvezeték, a BRUA gázvezeték-folyosó első szakasza és a krk-szigeti LNG-terminál. A fennmaradó, 2022-ben befejezni tervezett, prioritást jelentő infrastruktúra-beruházások közé tartozik a bolgár átviteli rendszer rehabilitációja, modernizálása és bővítése, valamint az új görög–bolgár rendszerösszekötő (IGB) megépítése, amely működésének első szakaszában évente 3 millliárd köbméter kétirányú kapacitást biztosít majd. A szerb–bolgár rendszerösszekötő (IBS), amely évente 1,8 milliárd köbméter gáz kétirányú szállítására lesz alkalmas, és az alexandrúpoli FSRU, amely évente 5,5 milliárd köbméter importkapacitást biztosít majd, várhatóan 2023 második felében készül el. Ezenkívül 2025-re tervezik a bulgáriai Chirenben található föld alatti gáztároló bővítését.

Az értékelés kimutatta, hogy középtávon Délkelet-Európa a lengyelországi FSRU-terminál (a közös érdekű projektek 5. jegyzékében szereplő közös érdekű projekt) nyújtotta előnyökből is részesülhet bizonyos mértékben, jóllehet ennek fő hozadéka a balti-tengeri régióban jelentkezik majd. A földgáz Gdańskból a délkelet-európai régióba és Ukrajnába történő eljuttatásához szükség lenne a kelet-lengyelországi észak–déli gázfolyosó megépítésének felgyorsítására. Értékelésében az ENTSOG arra is rámutatott, hogy középtávon a krki LNG-terminál kapacitásának bővítése tovább enyhíti az orosz ellátástól való függőséget, ám ezen előnyök kihasználása érdekében szükség lesz a Szlovénia és Magyarország felé vezető horvátországi hálózat fejlesztésére. A régió további ellátása az Adria-gázvezeték teljes körű bővítése révén valósulhat meg. Ugyanakkor az Adria-gázvezeték korszerűsítéséhez további felgyorsított infrastrukturális beruházásokra lenne szükség az olasz hálózatban (Adriatica-csővezeték és Mattagiola–Massafra gázvezeték, amelyek a közös érdekű projektek 5. jegyzékében szereplő közös érdekű projektek). Az olasz földgázszállító hálózat megerősítése lehetővé tenné a délről Észak-Olaszországba irányuló szállítások növelését, ami elősegítené az Adria-gázvezetékből, az EastMed-gázvezetékből és Észak-Afrikából érkező kiegészítő áramlások továbbszállítását. Ezen túlmenően a Görögország–Bulgária rendszerösszekötő bővítése (IGB II. szakasz) különösen Bulgáriában és a délkelet-európai régióban enyhítheti tovább a függőséget azáltal, hogy lehetővé teszi az Adria-gázvezetékből és a görög LNG-terminálokból érkező áramlások növelését.

Az ENTSOG értékelése azt is kimutatta, hogy a közös érdekű projektek és a REPowerEU tervben szereplő további projektek végrehajtása az Energiaközösség szerződő felei számára is előnyökkel kecsegtet, hiszen az ő igényeiket is teljes mértékben kielégítené. A Nyugat-Balkánra vonatkozó gazdaságélénkítési és beruházási beruházási terv (EIP) 5. kiemelt kezdeményezésében elismert projektek befejezésével az Energiaközösség szerződő felei különböző alternatív forrásokhoz és útvonalakhoz férnek majd hozzá. Elkerülendő a meg nem térülő eszközök létrehozásának kockázatát, az EIP-projektek végrehajtását eseti alapon kell értékelni.

A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az azonosított projekteket a REPowerEU terv igényeivel és ütemtervével összhangban a lehető leggyorsabban végrehajtsák. Különösen fontos, hogy az azonosított projektek – a közös érdekű projektek mellett – nemzeti szinten is kiemelt státuszt és prioritást élvezzenek, biztosítva a gyors végrehajtást. A Bizottság készen áll ennek elősegítésére.