HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 133/9

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – A szegénység elleni küzdelem

(feltáró vélemény)

(2016/C 133/03)

Előadó: Seamus BOLAND Társelőadó: Marjolijn BULK

2015. december 16-i levelében a Tanács holland elnöksége nevében a holland Szociális és Munkaügyi Minisztérium az Európai Unió működéséről szóló szerződés 304. cikke alapján felkérte az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságot, hogy készítsen feltáró véleményt a következő tárgyban:

A szegénység elleni küzdelem

(feltáró vélemény).

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Foglalkoztatás- és szociálpolitika, uniós polgárság” szekció 2016. január 28-án elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság 2016. február 17–18-án tartott 514. plenáris ülésén (a február 18-i ülésnapon) 197 szavazattal 4 ellenében, 4 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

Az EGSZB

1.1. támogatja a Tanács holland elnökségének azon szándékát, hogy integrált megközelítés révén, az érintett állami és magánszférabeli érdekelt felekkel együttműködve foglalkozik a szegénység és a társadalmi kirekesztés kérdésével. Mindemellett azonban úgy véli, hogy a tagállamokat egy közös európai kerettel kell támogatni, amely előmozdítja az ilyen megközelítéseket és megkönnyíti a legjobb gyakorlatok megosztását és terjesztését a szegénység és a növekvő társadalmi egyenlőtlenségek elleni küzdelem során. Ez utóbbiak – amellett, hogy a társadalmi igazságosság hiánya miatt már önmagukban is nagy problémát jelentenek – káros hatással vannak a gazdasági teljesítményre és növekedésre, illetve a társadalmi kohézióra is;

1.2. támogatja a Tanács holland elnökségét abban az erőfeszítésében, hogy elősegíti a szegénység elleni küzdelem különböző szinteken megvalósuló legjobb gyakorlatainak szakértői értékelését, hangsúlyozza azonban, hogy a településeket és az ilyen legjobb gyakorlatok egyéb szereplőit stabil nemzeti stratégiákkal kell segíteni;

1.3. sürgeti, hogy az EU Tanácsa erősítse meg az Európa 2020 stratégiában tett vállalásait, konkrétan azt, hogy 2020-ig legalább 20 millióval csökkenti a szegénységi küszöb alatt élő személyek számát;

1.4. azt ajánlja, hogy ennek során a Tanács vegye figyelembe a fenntartható fejlesztési célokat – amelyek a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlesztési menetrendben szerepelnek –, valamint biztosítsa e menetrendnek az Európa 2020 stratégiával való összekapcsolását;

1.5. meg van győződve arról, hogy az irányítási struktúráknak a Tanács szintjén sokkal kiegyensúlyozottabbaknak kellene lenniük, és az együttműködés elmélyítését sürgeti az ECOFIN és az EPSCO Tanács között;

1.6. úgy véli, hogy az európai szemeszter során a foglalkoztatási és szociális célkitűzéseket a makrogazdasági megfontolásokkal egyenrangúként kell kezelni;

1.7. azt ajánlja, hogy az európai szemeszter teljes mértékben vegye figyelembe az Európa 2020 stratégiának a szegénység csökkentésére irányuló célkitűzését, valamint hogy a folyamat egészében, azaz az éves növekedési jelentéstől kezdve, a nemzeti reformprogramokon át egészen az országspecifikus ajánlásokig módszeresen foglalkozzanak ezzel a kérdéssel, méghozzá (1) a szegénység csökkentését célzó konkrét intézkedések, (2) a szegénységi helyzetet és a politika hatékonyságát mérő összehasonlítható mutatók, valamint (3) a nemzeti reformprogramok és országspecifikus ajánlások által javasolt reformütemtervek kötelező társadalmi hatásvizsgálatai révén;

1.8. arra szólít fel, különösen a szegénység elleni küzdelem kapcsán, hogy távolodjunk el attól az uniós gazdaságpolitikától, amelyet továbbra is kizárólag a megszorítások határoznak meg;

1.9. sürgeti, hogy a tagállamok indítsák el a szegénység elleni küzdelemre irányuló saját, integrált nemzeti stratégiáikat, és ennek során a munkaerőpiacról kiszorultak aktív befogadásának elősegítéséről szóló európai bizottsági ajánlást (1) tekintsék iránymutatásnak, amelyet a három fő területe (1. megfelelő jövedelemtámogatás, 2. befogadó munkaerőpiacok és 3. minőségi szolgáltatásokhoz való hozzáférés) közötti kölcsönhatásnak köszönhetően általában a legátfogóbb és leghatékonyabb stratégiának tartanak a szegénység és a társadalmi kirekesztés felszámolására;

1.10. hangsúlyozza, hogy számos tagállamban magas szintű a gyermekszegénység, és sürgősen végre kell hajtani az Európai Bizottság „Beruházások a gyermekek érdekében: a hátrányos helyzetből való kitörés” című ajánlását (2), amely a 2013-as szociális beruházási csomag része, és szerkezete az aktív befogadásról szóló közleményéhez igen hasonló, ugyanúgy három fő pillérrel: 1. a megfelelő forrásokhoz való hozzáférés; 2. a megfizethető minőségi szolgáltatásokhoz való hozzáférés; 3. a gyermekek részvételi jogai;

1.11. rendkívüli aggodalmának ad hangot az aktív keresők növekvő szegénységi rátája miatt, mely szükségessé teszi a foglalkoztatás fellendítése céljából hozott, a foglalkoztatási viszonyok liberalizálása révén megvalósult legutóbbi reformintézkedések kritikai felülvizsgálatát;

1.12. határozottan arra ösztönzi az Európai Bizottságot, hogy kezdeményezzen külön eljárást a szegénységre és az egyenlőtlenségre vonatkozó uniós és nemzeti statisztikák javítására, ami egy sor részletesebb, a nemzeti és uniós – köztük a fenntartható fejlesztési célokhoz és az európai szemeszterhez kapcsolódó – intézkedések számára releváns adatokat nyújtó közös mutatót eredményezhet;

1.13. megismétli azt a javaslatát, hogy uniós szinten megfelelő minimáljövedelmet kell bevezetni;

1.14. arra kéri az Európai Bizottságot, hogy szorgalmazzon intézkedéseket az uniós szintű túlzott eladósodottság megelőzése és leküzdése érdekében, valamint különösen a felelőtlen hitelezés és az uzsora ellen;

1.15. arra kéri az Európai Bizottságot, hogy haladéktalanul javasoljon új iránymutatásokat a szociális területen tevékenykedő érdekelt felekkel való konzultációhoz, lehetővé téve, ahogy azok az európai szemeszter részeként, strukturált módon járulhassanak hozzá a folyamat minden szakaszához: a kidolgozáshoz, a megvalósításhoz és az értékeléshez;

1.16. sürgeti, hogy a tagállamok jobban használják fel a társadalmi befogadás támogatására rendelkezésre álló uniós alapokat, és arra kéri az Európai Bizottságot, hogy sürgősen konzultáljon a tagállamokkal és az érdekelt felekkel annak megállapítása érdekében, hogy ténylegesen végrehajtották-e azt a döntést, mely szerint az Európai Szociális Alap keretéből 20 %-ot kell biztosítani a társadalmi befogadás és a szegénység elleni küzdelem elősegítésére;

1.17. továbbá határozottan arra ösztönzi az Európai Bizottságot, hogy a szociális jogok beharangozott európai pillérébe vegye föl a hatékonyabb és megbízhatóbb szociális normák és rendszerek alapelveit is, valamint hogy a szegénység és a társadalmi kirekesztés elleni küzdelmet tegye a pillér egyik legfőbb elemévé.

2. Bevezetés

2.1. A Tanács holland elnöksége hangsúlyozza, hogy vissza kell fordítani az EU-szerte növekvő mértékű elszegényedés folyamatát. Az ennek elérésére szolgáló egyik módként ösztönözni kívánja a legjobb gyakorlatok megosztását, különösen az integrált módszereket és az érintett (állami és magánszektorbeli) szereplők közötti együttműködést illetően.

2.2. Bár a szegénység elleni küzdelemről szóló véleményeiben az EGSZB inkább „felülről lefelé” irányuló megközelítést alkalmazott, mivel meggyőződése, hogy a szegénység leküzdése a döntéshozók (uniós intézmények és tagállami kormányok) felelőssége, üdvözli az elnökség azon szándékát, hogy szakértői értékeléseket szervez az „alulról felfelé” irányuló megközelítések vizsgálatára, vagyis a tagállamok által a szegénység elleni küzdelemben alkalmazott olyan partnerségi megközelítésekére, amelyek számos érdekelt felet vonnak be, köztük az állami szektort, a szociális partnereket, helyi és nonprofit szervezeteket, valamint a szociális gazdaságot.

2.3. Az EGSZB tehát teljes mértékben egyetért azzal, hogy a szegénység elleni fellépéshez többoldalú megközelítésre van szükség, valamint hogy minden érdekelt félnek hozzá kell járulnia a szegénység maximális mértékű csökkentéséhez. Az e véleményben említett bevált gyakorlatok számos európai érdekelt féltől származnak (3).

3. Általános megjegyzések – a szegénység elleni küzdelem szükségessége

3.1. Bár 2008 óta az egymást követő súlyos gazdasági és pénzügyi válságok hozzájárultak az instabilitás és a szegénység növekedéséhez az Európai Unióban, a tagállamok többségében szociális védelmi intézkedések segítettek tompítani a válság hatásait. A 2011-es pénzügyi válsággal azonban ez a tendencia megfordult: a költségvetési megszorító intézkedések keretében elkezdték megnyirbálni a szociális kiadásokat, ami tovább súlyosbította a helyzetet. Manapság már az Európai Bizottság is elismeri, hogy a szegénységgel kapcsolatos célkitűzés nem elérhető. Az EGSZB szerint ezért is nagyon fontos, hogy sürgősen eltávolodjunk attól az uniós gazdaságpolitikától, amelyet továbbra is kizárólag a megszorítások határoznak meg.

3.2. Szociális védelem nélkül az európaiak közel fele élne szegénységben. A jóléti politikák három fő funkcióját – automatikus stabilizálás, szociális védelem és szociális beruházások – azonban gyengítették a válság kezelésére irányuló újabb keletű költségvetési megszorítások. Ezen a helyzeten változtatni kell.

3.3. Az EGSZB elismeri azt is, hogy a szegénység és a rossz egészségi állapot elválaszthatatlanul összekapcsolódik, ez pedig azt jelenti, hogy prioritásként kell kezelni a szegénység kérdését. Minden bizonyíték arra mutat, hogy azokon a területeken, ahol nagyobb a szegénységben élők aránya, az emberek egészségi állapota is rosszabb, mint a gazdagabb régiókban (4). Megállapították például, hogy az Egyesült Királyság egyes részeiben a szegényebb régiókban élő férfiak mintegy tizenegy évvel, a nők pedig hét évvel korábban haláloznak el, mint jobb körülmények közt élő társaik (5).

3.4. Az EGSZB-nek meggyőződése, hogy az Európa 2020 stratégiát sokkal erősebben össze kell kapcsolni az európai szemeszterrel. Továbbra is a szegénység csökkentésére irányuló célkitűzésnek kell a stratégia fő elemét képeznie, a tagállamoknak pedig sokkal nagyobb ambíciót kell felmutatniuk. A 28 tagállamnak a szegénység csökkentése érdekében tett egyéni vállalásait összesítve nem valósítható meg az a közös uniós célkitűzés, hogy 2020-ig az EU-ban legalább 20 millió ember emelkedjen ki a szegénységből.

3.5. A szegénység csökkentése elsősorban tagállami hatáskörbe tartozik. A tagállamok javíthatják helyzetüket azzal, ha megosztják egymással legjobb gyakorlataikat, például az integrált megközelítéseket vagy az érintett (állami és magánszektorbeli) felek között a szegénység elleni küzdelem érdekében folytatott együttműködést illetően. A Tanácsnak fel kell szólítania a tagállamokat arra, hogy dolgozzák ki a szegénység csökkentéshez szükséges integrált stratégiákat.

3.6. Különösen az aktív keresők szegénységi rátája mutat emelkedő tendenciát. Az Európai Bizottságnak meg kellene vizsgálnia, hogy a foglalkoztatás munkaviszonyok liberalizálása révén történő ösztönzésére irányuló, új keletű reformintézkedések milyen hatást gyakorolnak az aktív keresők szegénységi rátájának emelkedő szintjére.

3.7. A társadalmi hatásvizsgálatoknak fontosabb szerepet kellene betölteniük a jogalkotási folyamat egészében ahhoz, hogy jobban figyelembe tudjuk venni a szegénység és a társadalmi kirekesztés sokrétűségét (amely a materiális szegénységen túlmenően a szociális és gazdasági hátrányok egyéb formáit, például az oktatáshoz, foglalkoztatáshoz, lakhatáshoz, egészségügyi ellátáshoz és társadalmi részvételhez való egyenlő hozzáférés hiányát is magában foglalja).

3.8. A szegénység globális probléma is. Az ENSZ 2015-ben elfogadott fenntartható fejlesztési céljait (6) (főként az 1. célt: A szegénység valamennyi típusának felszámolása mindenütt) az uniós intézményeknek és a tagállamoknak figyelembe kell venniük és be kell építeniük stratégiáikba. A 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlesztési menetrendet (7) össze kell kapcsolni az Európa 2020 stratégiával.

3.9. Az EGSZB tud arról, hogy az Európai Bizottság nemsokára elindítja a „szociális jogok európai pillérét”, és hogy az Európai Bizottság szerint a tagállamok szociális téren érvényesülő „felfelé igazodó konvergenciája” koncepciója fontos szerepet fog betölteni ebben a pillérben. Az EGSZB arra biztatja az Európai Bizottságot, hogy vegye föl a hatékonyabb és megbízhatóbb szociális normák és rendszerek alapelveit (8) ebbe a pillérbe (konkrétabban: erős szociális normák az egész életciklus folyamán biztosított megfelelő jövedelemtámogatás érdekében, befogadó munkaerőpiacok, diszkriminációmentes hozzáférés mindenki számára az elérhető árú, minőségi szolgáltatásokhoz), a szegénység és a társadalmi kirekesztés elleni küzdelmet téve ezzel a pillér egyik legfőbb elemévé.

4. Részletes megjegyzések – a megvizsgálandó eszközök

4.1. Az Európai Bizottság igen aktív volt átfogó javaslatok kidolgozásában, amelyek nagyon hasznosnak tekinthetők a szegénység elleni küzdelemben. Ez különösen igaz a munkaerőpiacról kiszorultak aktív befogadásának elősegítéséről szóló ajánlásra, valamint a „Beruházások a gyermekek érdekében: a hátrányos helyzetből való kitörés” című ajánlásra. Amennyiben a Tanács egy „integrált megközelítést” kíván előnyben részesíteni a szegénység elleni küzdelemben, akkor mindenekelőtt emlékeztetnie kellene a tagállamokat arra, hogy ezeket az ajánlásokat aktívan követniük kell.

4.2. A 2013-as szociális beruházási csomag (9) az Európai Bizottság egy másik jó kezdeményezése. Az EGSZB már felkérte az Európai Bizottságot arra, hogy a szociális beruházások terén ambiciózus menetrendet tűzzön ki maga elé, és annak az európai szemeszter minden szakaszában próbáljon meg érvényt szerezni (10). A szociális beruházások többek között olyan intézkedéseket jelentenek, amelyek felkészítik az egyéneket és családokat arra, hogy megbirkózzanak a versenyképes tudáson alapuló gazdaság jelentette új szociális kockázatokkal, mégpedig inkább a humántőkébe való, korai gyermekkortól kezdődő beruházások révén, mint csupán a károknak a gazdasági vagy politikai válságidőszakok utáni „helyreállításával” (11). Előnyei ellenére azonban a szociális beruházások megközelítését még mindig nem minden tagállam alkalmazza. Ha a Tanács össze szeretné gyűjteni a szegénység elleni küzdelemben alkalmazott legjobb gyakorlatokat, akkor mindenképpen meg kell vizsgálnia a szociális beruházások terén eddig elért eredményeket, és támogatnia kell ezt a típusú kezdeményezést (12).

4.3. Az egyes tagállamokban alkalmazott minimáljövedelmi rendszerek nem elegendőek a szegénység leküzdéséhez (13). Bár 2010 óta több tagállamban (köztük Ausztriában, Németországban, Spanyolországban és Portugáliában) hajtottak végre, jelentettek be vagy tesztelnek jelenleg (mint Görögországban és Olaszországban) a minimáljövedelmi rendszerekre irányuló reformokat, ezek nem elegendőek. Az EGSZB európai intézkedéseket szorgalmazott egy megfelelő minimáljövedelem támogatása érdekében Európában (14), valamint beruházásokat az univerzális, átfogó és megfelelő szociális védelmi rendszerekbe, amelyek az egész élet folyamán meg tudják védeni az embereket a szegénység veszélyétől (15). A Tanácsnak valamennyi ilyen intézkedést támogatnia kell.

4.4. Másrészről a fogyasztói hitelek szabályozatlan és felelőtlen nyújtása és a háztartások pénzügyi kapacitásának nem körültekintő felmérése újabban, a válság és a megszorítási politikák időszakában a túlzott eladósodottság egyfajta ördögi körét indította el, és így az eladósodottak mintegy 70 %-a a szegénységi küszöb alá került Európában – annak ellenére, hogy van köztük olyan, aki dolgozik, ám fizetése nem fedezi az adósságát. Ez a helyzet szigort és korlátozó intézkedéseket követel meg a fogyasztói hitelek odaítélése terén, különösen a közvetítők és a nem pénzügyi szervezetek tekintetében, amelyek nem tartják be a szabályokat és uzsorakamat melletti hitelfelvételre ösztönöznek.

5. Részletes megjegyzések – intézkedések az irányítás terén

5.1. Az euroválság miatt jelentős változások történtek az európai gazdasági kormányzásban. Elsődlegesen a makrogazdasági stabilitásra és a növekedést serkentő reformokra helyezték a hangsúlyt. A szociális kormányzás mindeddig nem kapott elegendő figyelmet, pedig a gazdaságpolitikai intézkedések során meg kell fontolni azt is, hogy milyen hatást gyakorolnak a minőségi foglalkoztatásra és a társadalmi kohézióra. Ezenkívül, mivel a szociális dimenzióból a GMU is profitálna, a Tanács szintjén történő kormányzás struktúráit kiegyensúlyozottabbá kell tenni, valamint fokozni kell az ECOFIN és az EPSCO tanácsok közötti együttműködést.

5.2. Az EMCO és az SPC bizottságnak továbbra is aktív szerepet kell betöltenie a nemzeti reformok értékelésében az európai szemeszter folyamatának részeként, de fokozatosan meg kell kezdeniük az európai érdekelt felekkel való uniós szintű konzultációt is.

5.3. Az Európa 2020 stratégiában a szegénység meghatározására használt összetett „szegénység” mutató három külön mutatón alapul: 1. a szegénység kockázatának kitett emberek; 2. súlyos anyagi nélkülözésben élő emberek; valamint 3. nagyon alacsony munkaintenzitású háztartásban élő emberek. E stratégia keretében a tagállamoknak meg kell határozniuk saját nemzeti célkitűzéseiket, melyekkel az említett három mutató alapján, saját prioritásaikkal és körülményeikkel összhangban hozzájárulnak az átfogó célhoz. Az EGSZB szerint az a tény, hogy a tagállamok szabadon választhattak a három mutató közül, ami hozzájárult a nemzeti megközelítések különbözőségéhez, új ajánlásokat tehet szükségessé.

5.4. Az Európai Szegénységellenes Hálózat (EAPN) által a 2015-ös nemzeti reformprogramokról készített értékelés megmutatja, hogy a programok 88 %-ában nem fő prioritás a szegénység kezelése, valamint hogy a 2015-ös országspecifikus ajánlások közül egyik sem említi a szegénység csökkentését (16). Az EAPN ezért azt javasolja, hogy az európai szemeszter jobban összpontosítson a szociális kérdésekre, az éves növekedési jelentésektől kezdve az összes ország esetében a szegénység csökkentésére vonatkozó országspecifikus ajánlásokig (17). Az EGSZB egyetért ezzel a javaslattal, és azt ajánlja, hogy a tagállami érdekelt feleket vonják be a nemzeti reformprogramok előkészítésébe, végrehajtásába és a róluk szóló kommunikációba. Általánosabban: ahhoz, hogy a tagállamok tanulhassanak egymástól, az érintett felekkel folytatott európai és nemzeti szintű konzultációk eredményeit az európai szemeszter részeként közzé kell tenni.

5.5. Az Európai Bizottságnak külön eljárást kellene kezdeményeznie a szegénységre és az egyenlőtlenségre vonatkozó uniós és nemzeti statisztikák javítására, hogy optimalizálja e sokrétű társadalmi probléma nyomon követését. Ez a folyamat egy sor pontosabb, a nemzeti és uniós – köztük a fenntartható fejlesztési célokhoz és az európai szemeszterhez kapcsolódó – intézkedések számára releváns adatokat nyújtó közös mutatót eredményezhet.

5.6. A társadalmi hatásvizsgálatok fontos szerepet töltenek be az intézkedések szegénységgel összefüggő kockázatainak észlelése terén számos fontos reformterületen, ilyenek például a költségvetési konszolidáció és az államadósság kezelése, az adózás, a munkaerőpiac, a pénzügyi piacok szabályozása, a közszolgáltatások nyújtása és a közberuházások. Különösen fontos, hogy kellő időben társadalmi hatásvizsgálatokat végezzenek az európai szemeszter keretében, szorosan együttműködve a szociális partnerekkel, a civil társadalommal és az illetékes szakértőkkel a tagállamokban és uniós szinten is.

5.7. Az európai szemeszternek teljes mértékben figyelembe kell vennie az Európa 2020 stratégiának a szegénység csökkentésére irányuló célkitűzését, és ezzel a kérdéssel a folyamat egészében módszeresen foglalkozni kell 1. a szegénység csökkentését célzó konkrét intézkedések; 2. a szegénységi helyzetet és a politika hatékonyságát mérő összehasonlítható mutatók; valamint 3. a nemzeti reformprogramok és országspecifikus ajánlások által javasolt reformütemtervek kötelező társadalmi hatásvizsgálatai révén.

5.8. A tagállamoknak átfogó, integrált stratégiákat kell kidolgozniuk és végrehajtaniuk a szegénység, a társadalmi kirekesztés és a diszkrimináció leküzdése érdekében. A stratégiáknak a következő területekre kell kiterjedniük: megfelelő jövedelemtámogatás, befogadó munkaerőpiacok, minőségi munkahelyek, egyenlő hozzáférés a megfizethető és minőségi szolgáltatásokhoz, az uniós strukturális alapok jobb felhasználása, a migránsok gazdasági és társadalmi integrációja, a diszkrimináció kezelése, valamint együttműködés a szociális partnerekkel és az érintett nem kormányzati felekkel.

5.9. Ezenkívül a túlzott eladósodottság ellen felelős hitelezési politikák elfogadásával (a közvetítők és a hitelkártya-kibocsátás szigorú szabályozása, az agresszív reklám tiltása, az uzsora tiltása, a lakóingatlan és más alapvető javak lefoglalásának tiltása), a vitarendezés során történő közvetítés megerősítésével, a túlzottan eladósodottak talpra állásának segítésével (a második lehetőség, avagy az „újrakezdés politikája”), valamint a túlzott eladósodottságról szóló tájékoztatással, oktatással és megelőzéssel kell küzdeni.

5.10. A tagállamoknak fel kell használniuk az uniós strukturális alapokat a mindenkire kiterjedő társadalmi befogadás támogatására. Az Európai Bizottságnak elsősorban azt kell sürgősen megvizsgálnia a tagállamokkal és az érintett felekkel, hogy végrehajtották-e azt a tanácsi határozatot, amely szerint az Európai Szociális Alap 20 %-át a társadalmi befogadás és a szegénység elleni küzdelem elősegítésének céljára biztosítják (18).

6. Részletes megjegyzések – az érdekelt felek részvételére irányuló intézkedések

6.1. Az Európa 2020 stratégia egyik kiemelt kezdeményezése, a szegénység és társadalmi kirekesztés elleni küzdelem európai platformja (EPAP), az európai szegénységi célkitűzés elérését segítő különféle politikákat átfogó keretrendszerként jött létre (19). A nemzeti kormányok, uniós intézmények és legfontosabb érintett felek közös kötelezettségvállalásának alapját kellett volna képeznie a szegénység és a társadalmi kirekesztés elleni küzdelemben, mindeddig azonban csupán vitaplatformként működött, és nem hozott kézzelfogható eredményeket a szegénységgel kapcsolatos célkitűzés elérését illetően. A Tanácsnak és az Európai Bizottságnak meg kellene fontolnia, hogyan lehet a szegénység elleni küzdelem legjobb gyakorlatait támogató platformmá alakítani, valamint biztosítani, hogy közvetlenül kapcsolódjon a legfontosabb uniós folyamatokhoz – pl. az európai szemeszterhez és az Európa 2020 stratégiához.

6.2. Az EGSZB emlékeztet a növekedésről és a foglalkoztatásról szóló korábbi integrált iránymutatások (16) preambulumbekezdésére, amely kimondja, hogy „az Európa 2020 stratégiát adott esetben a nemzeti, regionális és helyi hatóságokkal partnerségben, illetve a parlamentekkel, a szociális partnerekkel és a civil társadalom képviselőivel szorosan együttműködve kell végrehajtani, nyomon követni és értékelni” (20). E részlet alapján egyértelmű, hogy javítani kell az európai és nemzeti érdekelt felekkel az európai szemeszter kidolgozási, megvalósítási és értékelési szakaszai során folytatott konzultáció módját.

6.3. Az EAPN elemzésében hangsúlyozta, hogy az uniós intézményeket és az érintett (állami és magánszférabeli) érdekelt feleket, köztük a szociális partnereket, nem kormányzati és egyéb szervezeteket, érdemben nem vonják be a szemeszter kidolgozási és megvalósítási szakaszába. Ahhoz, hogy a civil társadalmat ténylegesen bevonják a szemeszter folyamatának valamennyi szakaszába, az Európai Bizottságnak haladéktalanul új részvételi iránymutatásokat kell javasolnia, és nyomon kell követnie a folyamatot az országjelentésekben és más nyomonkövetési dokumentumokban.

6.4. Ezenkívül fel kell venni a kapcsolatot a szegénységben élőkkel is, hogy kikérhessük a véleményüket, és megelőzhessük, hogy – különösen a fiatalok – tömegesen elforduljanak az EU-tól. Az EAPN által szervezett, a szegénységet közvetlenül megtapasztalt emberek részvételével tartott éves gyűlések jó példát jelentenek a bevált a gyakorlatokra. Az EGSZB kéri az Európai Bizottságot, gondoskodjon arról, hogy ezek a gyűlések továbbra is pénzügyi támogatásban részesüljenek, és tegye őket az európai szemeszter keretében a szegénységi célkitűzések elérésében tett előrelépésekről folytatott konzultációs folyamat részévé. Ezenkívül nemzeti szinten is szervezni kellene ilyen gyűléseket.

7. Részletes megjegyzések – a különböző szintű bevált gyakorlatok szerepe a szegénység elleni küzdelemben

7.1. Az EGSZB egyetért a holland elnökségnek azzal a szándékával, hogy szakértői értékeléseket szervez a szegénység elleni küzdelem különböző szinteken megvalósuló legjobb gyakorlatait illetően, hangsúlyozza azonban, hogy nem lehet egyedül a településektől várni, hogy ilyen példákat szolgáltassanak. Az EGSZB úgy véli, hogy a regionális és helyi kezdeményezések nem helyettesítik a központi felelősségi köröket és garanciákat. A kormányoknak, valamint az állami és magánszektorbeli érdekelt feleknek rendszeres és strukturált módon együtt kell működniük, ha el szeretnék érni a szegénység csökkentésének célját.

7.2. Az EGSZB szeretné hangsúlyozni, hogy például Hollandiában a szociális kérdések terén számos hatáskört a településekre ruháztak át. A különböző feladatok települési szintre való összpontosítása költséghatékonyságot és testreszabott megoldásokat tehet lehetővé, de, amint a Hollandiának szóló országspecifikus ajánlások is említik, felmerül a finanszírozás esetleges csökkentésének veszélye, ezt pedig el kell kerülni. A kezdeményezések decentralizálása nem egyeztethető össze a települések költségvetésének csökkentésével.

7.3. Az EGSZB ezért úgy véli, hogy, bár bizonyára vannak bevált gyakorlatok regionális és helyi szinten, ezek nem lehetnek elszigetelt példák, hanem nemzeti stratégiákkal kell alátámasztani őket.

7.4. Az EGSZB ezenkívül úgy véli, hogy a népszerűsítendő bevált gyakorlatok kiválasztása során a tényekkel alátámasztott megközelítésekre kell helyezni a hangsúlyt (feltéve pl. az alábbi kérdéseket: 1) működik ez a kezdeményezés a gyakorlatban? 2) alkalmazható-e máshol is?), valamint az érintett érdekelt felek közötti kapcsolatok elősegítésére kell összpontosítani. Emellett létre kell hozni egy megfelelő keretet is a legjobb gyakorlatok megosztásához.

7.5. E gyakorlatok egyértelműen rámutatnak, hogy hatékonnyá kell tenni a szegénység és a társadalmi kirekesztés leküzdésére irányuló politikákat, át kell szervezni a szociális szolgáltatásokat, felül kell vizsgálni a szociális munkások által alkalmazott gyakorlatokat, hogy azokat a szegénységben élők szükségleteihez igazítsák, ösztönözni kell a szociális szereplőket arra, hogy segítsék szakmai tapasztalataikkal a szociálpolitikák meghatározását, végezetül pedig jogokat kell biztosítani a szegénységben élők integrációját és társadalmi előrelépését segítő személyek számára.

Kelt Brüsszelben, 2016. február 18-án. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Georges DASSIS

(1) HL L 307., 2008.11.18., 11. o.

(2) HL L 59., 2013.3.2., 5. o.

(3) Finnország: EAPN (2011), Active Inclusion. Making it happen, 49. o.

Finnország/Németország: Eurofound (2012), Active inclusion of young people with disabilities or health problems, Az Európai Unió Kiadóhivatala, Luxembourg, 62–63. o.

Horvátország: http://www.humananova.org/en/news/0/60/the-impact-of-social-cooperative-humana-nova-in-2013th-year/.

Ausztria, Belgium, Norvégia, Szlovénia: http://www.easpd.eu/en/content/investt és http://investt.eu/.

Svédország: http://www.eurodiaconia.org/files/Events/CROSSROADS_20111209_2__AM_2.pdf.

Egyesült Királyság: EAPN (2011), Active Inclusion. Making it happen, 30. o.

Skócia: http://links.alliance-scotland.org.uk/.

Lettország: EU Alliance for Investing in Children, Implementation Handbook: Putting the Investing in Children Recommendation into Practice, 69–74. o.

Spanyolország: EU Alliance for Investing in Children (2015), Implementation Handbook: Putting the Investing in Children Recommendation into Practice, 87–92. o.

Németország: Social Inclusion and Dignity in Old Age – Promoting participatory approaches to use reference budgets, 46–50. o.

Bulgária, Románia: http://amalipe.com/index.php?nav=projects&id=57&lang=2.

Spanyolország: EAPN (2011), Active Inclusion. Making it happen, 21. o.

(4) Davidson, R., Mitchell, R., Hunt, K., (2008), Location, location, location: The role of experience of advantage in lay perceptions of area inequalities in health, Health & Place, 14(2): 167–181.

(5) http://www.audit-scotland.gov.uk/docs/health/2012/nr_121213_health_inequalities.pdf.

(6) https://sustainabledevelopment.un.org/index.php?menu=1300.

(7) http://www.un.org/ga/search/view_doc.asp?symbol=A/RES/70/1&Lang=E.

(8) HL C 13., 2016.1.15., 40. o.

(9) COM(2013) 83 final és a csatolt dokumentumok.

(10) HL C 226., 2014.7.16., 21. o.

(11) Lásd: Hemerijck (2014), valamint a Social Justice Ireland „Europe. A union for the powerless as well as the powerful” c. tanulmányát.

(12) Lásd az Európai Bizottság „Social Investment in Europe – A study of national policies” című 2015-ös tanulmányát.

(13) Lásd: Bouget et al (2015), valamint a Social Justice Ireland „Europe. A union for the powerless as well as the powerful” c. tanulmányát.

(14) Lásd: HL C 170., 2014.6.5., 23. o.

(15) Lásd a 10. lábjegyzetet.

(16) Bár Bulgáriában 2015-ben rendkívül magas szintű volt a szegénység, a 2015-ös országspecifikus ajánlások nem emelték ki ezt.

(17) Lásd:EAPN (2015) „Can the Semester deliver on poverty and participation? EAPN Assessment of the National Reform Programmes 2015”.

(18) Lásd: http://ec.europa.eu/esf/main.jsp?catId=62&langId=hu.

(19) Lásd: http://ec.europa.eu/social/main.jsp?langId=hu&catId=961 és HL C 248., 2011.8.25.,130. o.

(20) Lásd: http://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-14338-2010-INIT/hu/pdf