1.BEVEZETÉS

1.1. Háttér-információk

Az Unió pénzügyi érdekeit érintő csalás ellen büntetőjogi eszközökkel folytatott küzdelemről szóló (EU) 2017/1371 európai parlamenti és tanácsi irányelvet (a továbbiakban: a PIF-irányelv) 2017. július 5-én fogadták el a Bizottság átfogó csalás elleni stratégiájának részeként. Azon tagállamok tekintetében, amelyekre nézve a PIF-irányelv kötelező, az irányelv az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló 1995. évi egyezmény (a PIF-egyezmény) helyébe lép.

Az Európai Unió működéséről szóló szerződés (a továbbiakban: EUMSZ) 83. cikkének (2) bekezdése alapján a PIF-irányelv közös normákat határoz meg a tagállamok büntetőjogára vonatkozóan. E közös normák célja az EU pénzügyi érdekeinek védelme azáltal, hogy harmonizálják az ezen érdekeket sértő egyes bűncselekmények fogalommeghatározásait, szankcióit és elévülési idejét. Ezek a bűncselekmények (a továbbiakban: a PIF-bűncselekmények) a következők: i. csalás, beleértve az összesen legalább 10 millió EUR értékű kárt okozó, határokon átnyúló hozzáadottértékadó (héa)-csalást is; ii. vesztegetés; iii. pénzmosás; és iv. hűtlen kezelés. E harmonizáció az Európai Ügyészség (a továbbiakban: EPPO) által lefolytatott nyomozások és vádhatósági eljárások hatókörét is érinti, mivel az EPPO hatásköreit a nemzeti jogba átültetett PIF-irányelv alapján határozták meg. A PIF-irányelv megkönnyíti a jogellenesen felhasznált uniós pénzeszközök büntetőjogi eszközökkel történő visszafizettetését is.

Az irányelv nemzeti jogba való átültetésének határideje 2019. július 6-án járt le. Eddig az időpontig mindössze 12 tagállam jelentette be az irányelv teljes körű átültetését. Ezért a Bizottság 2019 szeptemberében felszólító levelek megküldésével kötelezettségszegési eljárásokat indított a többi 14 részt vevő tagállammal szemben. 2021 áprilisáig a bejelentett teljes körű átültetések száma elérte a 26-ot, ami azt jelenti, hogy az irányelv által kötelezett valamennyi tagállam bejelentette az irányelv nemzeti jogba való teljes körű átültetését.

1.2. A PIF-irányelv fő aspektusai

Az 1. cikk meghatározza a PIF-irányelv tárgyát, míg a 2. cikk meghatározza az irányelv hatályát és az „Unió pénzügyi érdekei” fogalmát. Ezen túlmenően az irányelv kötelezi a tagállamokat a következőkre:

•az EU pénzügyi érdekeit sértő csalás bűncselekménnyé nyilvánítása a következőkre vonatkozó bármely cselekmény vagy mulasztás esetén: i. közbeszerzéshez kapcsolódó és nem közbeszerzéshez kapcsolódó kiadások; és ii. a héaalapú saját forrásokból származó és a héaalapú saját forrásokból származó bevételektől eltérő bevételek (3. cikk);

•az Unió pénzügyi érdekeit sértő egyéb bűncselekmények (pénzmosás, vesztegetés és hűtlen kezelés) bűncselekménnyé nyilvánítása és a „hivatalos személy” fogalmának meghatározása az uniós pénzeszközök vesztegetéssel és hűtlen kezeléssel szembeni megfelelő védelme érdekében (4. cikk);

•a következők bűncselekménnyé nyilvánítása: i. a 3. és 4. cikkben említett bűncselekmények bármelyikére való felbujtás, az azokhoz kapcsolódó bűnsegély; és ii. a 3. cikkben (csalás) és a 4. cikk (3) bekezdésében (hűtlen kezelés) említett bűncselekmények elkövetésére irányuló kísérlet (5. cikk);

•a következők felelősségre vonhatóságának és velük szemben szankciók kiszabásának biztosítása: i. jogi személyek a 3., 4. és 5. cikkben említett bármely olyan bűncselekmény miatt, melyet a jogi személyen belül vezető tisztséget betöltő más személy követett el a jogi személy javára, vagy ii. e amiatt, ha más személyek felett gyakorolt felügyelet vagy ellenőrzés hiánya lehetővé tette, hogy az adott jogi személy javára egy neki alárendelt személy a bűncselekményt elkövesse (6. és 9. cikk);

•természetes személyek esetében büntetőjogi szankciókra vonatkozó minimumszabályok meghatározása, ideértve a 3. és 4. cikkben említett bűncselekményekre vonatkozó minimális-maximális szankciókat, amennyiben e bűncselekmények jelentős kárral vagy előnnyel járnak (7. cikk);

•szükséges intézkedések megtétele annak biztosítására, hogy amennyiben a 3., 4. vagy 5. cikkben említett bűncselekményt bűnszervezet keretében követik el, az súlyosító körülménynek minősüljön (8. cikk);

•továbbá: i. joghatóságuk megállapítása a 3., 4. és 5. cikkben említett bűncselekmények tekintetében, amennyiben a bűncselekményt egészben vagy részben a területén követték el, vagy ha az elkövető saját állampolgára, vagy az elkövetőre a bűncselekmény elkövetésének időpontjában a személyzeti szabályzat vonatkozik; és ii. annak elkerülése, hogy az állampolgáraik által külföldön elkövetett PIF-bűncselekményekkel kapcsolatos joghatóság gyakorlását bizonyos feltételekhez kössék (11. cikk);

•továbbá: i. a 3., 4. és 5. cikkben említett bűncselekmények elkövetését követő elegendő időtartamú elévülési idő előírása annak érdekében, hogy az említett bűncselekményekkel szemben hatékonyan lehessen fellépni, a legalább 4 év szabadságvesztéssel járó maximális szankcióval büntetendő bűncselekményekre alkalmazandó minimális elévülési határidőkkel; és ii. a szankciók végrehajtásához szükséges intézkedések megtétele (12. cikk); valamint

•statisztikai adatok szolgáltatása a 3., 4. és 5. cikkben említett bűncselekményekkel kapcsolatos büntetőeljárásokról és azok eredményéről (18. cikk (2) bekezdés).