P8_TA(2019)0240

Jelentés a pénzügyi bűncselekményekről, az adókijátszásról és az adókikerülésről

Az Európai Parlament 2019. március 26-i állásfoglalása a pénzügyi bűncselekményekről, az adókijátszásról és az adókikerülésről (2018/2121(INI))

(2021/C 108/02)

Az Európai Parlament,

— tekintettel az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 4. és 13. cikkére,

— tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 107., 108., 113., 115. és 116. cikkére,

— tekintettel a pénzügyi bűncselekmények, adókijátszási és adókikerülési ügyek különbizottságának (TAX3) létrehozásáról, feladatairól, összetételéről és megbízatásának idejéről szóló, 2018. március 1-jei határozatára (1),

— tekintettel a TAXE bizottság 2015. november 25-i (2) és a TAX2 bizottság 2016. július 6-i (3) állásfoglalására a feltételes adómegállapításokról és jellegükben vagy hatásukban hasonló egyéb intézkedésekről,

— tekintettel a Bizottságnak szóló ajánlásokkal a társaságiadó-politikák Európai Unión belüli átláthatóvá tételéről, összehangolásáról és közelítéséről szóló, 2015. december 16-i állásfoglalására (4),

— tekintettel a pénzmosási, adókikerülési és adókijátszási ügyek vizsgálóbizottsága megállapításaira, amelyeket 2017. december 13-án nyújtott be a Tanácshoz és a Bizottsághoz (5),

— tekintettel a fent említett parlamenti állásfoglalások nyomán a Bizottság által elfogadott nyomonkövetési intézkedésekre (6),

— tekintettel az oknyomozó újságírók által nyilvánosságra hozott számos esetre, mint amilyen például a LuxLeaks, a panamai dokumentumok, a Paradise-iratok és újabban a cum-ex botrányok, valamint a különösen Dániában, Észtországban, Németországban, Lettországban, Hollandiában és az Egyesült Királyságban bankokat is érintő pénzmosási ügyek,

— tekintettel a cum-ex botrányról, a pénzügyi bűnözésről és a jelenlegi jogi keret hiányosságairól szóló, 2018. november 29-i állásfoglalására (7),

— tekintettel 2018. április 19-i állásfoglalására az oknyomozó újságírók védelméről Európában: Ján Kuciak szlovák újságíró és Martina Kušnírová ügyéről (8),

— tekintettel az Európai Parlament Kutatószolgálata által „A befektetésért állampolgárságot (CBI) és a befektetésért tartózkodási engedélyt (RBI) adó rendszerek az EU-ban: A jelenlegi helyzet, problémák és hatások”, „A pénzmosás és adókijátszás kockázata a szabadkikötőkben és vámraktárakban” és „A postafiókcégek áttekintése az Európai Unióban” címmel készített tanulmányokra (9),

— tekintettel a „Héacsalás: gazdasági hatás, kihívások és politikai kérdések” című tanulmányra (10), valamint a „Kriptovaluták és blokklánc – Jogi kontextus, valamint a pénzügyi bűncselekményeket, pénzmosást és adókijátszást érintő következmények” és „A digitalizáció hatása a nemzetközi adóügyekre” című tanulmányokra (11),

— tekintettel a Bizottság „agresszív adótervezési mutatókra” vonatkozó tanulmányaira (12),

— tekintettel a TAX3 bizottság által a szakértőkkel tartott 34 meghallgatáson, valamint a biztosokkal és miniszterekkel tartott eszmecseréken és a Washingtonban, Rigában, a Man-szigeten, Észtországban és Dániában tett tényfeltáró utak során gyűjtött bizonyítékokra,

— tekintettel az e jogalkotási ciklus során bevezetett, korszerűsített és megbízhatóbb társaságiadó-keretre, nevezetesen az adókikerülés elleni irányelvekre (ATAD I (13) és ATAD II (14)) és az adóügyekben folytatott igazgatási együttműködésről szóló irányelv (DAC) (15) felülvizsgálataira,

— tekintettel a Bizottság elfogadásra váró javaslataira, különösen a közös (összevont) társaságiadó-alapról szóló javaslatra (16), a digitális vállalkozások adózásáról szóló intézkedéscsomagra (17) és az országonkénti nyilvános jelentéstételre (CBCR) vonatkozó javaslatra (18), valamint a Parlament e javaslatokról alkotott álláspontjára,

— tekintettel a társasági adózással kapcsolatos magatartási kódexszel foglalkozó csoportról szóló, a Tanács és a tagállamok kormányainak képviselői által 1997. december 1-jén elfogadott állásfoglalásra, valamint e csoport Ecofin Tanácsnak készített rendszeres jelentéseire,

— tekintettel az adózási szempontból nem együttműködő országok és területek Tanács által összeállított, 2017. december 5-i jegyzékére, amelyet a harmadik országok kötelezettségvállalásainak folyamatos ellenőrzés alapján módosítanak,

— tekintettel a különösen a finanszírozási és befektetési műveletekre irányadó uniós jogszabályokban az adókikerüléssel szemben bevezetett új követelményekről szóló, 2018. március 21-i bizottsági közleményre (C(2018)1756),

— tekintettel a héakeret folyamatos korszerűsítésére, különösen a végleges héaszabályozásra,

— tekintettel a végleges héarendszer felé vezető útról és a héacsalás elleni küzdelemről szóló, 2016. november 24-i állásfoglalására (19),

— tekintettel a nemrégiben elfogadott, pénzmosás elleni új uniós keretre, különösen a pénzmosás elleni irányelv negyedik (AMLD4) (20) és ötödik (AMLD5) (21) felülvizsgálatának elfogadását követően,

— tekintettel arra, hogy a Bizottság mind a 28 tagállam ellen kötelezettségszegési eljárást indított a negyedik pénzmosási irányelv (AMLD4) nemzeti jogba való nem megfelelő átültetése miatt,

— tekintettel a terrorizmusfinanszírozás elleni küzdelem fokozásáról szóló, 2016. február 2-i bizottsági cselekvési tervre (COM(2016)0050) (22),

— tekintettel a Bizottság prudenciális és pénzmosás elleni küzdelemmel kapcsolatos felügyeletet szabályozó uniós keret megerősítéséről szóló, 2018. szeptember 12-i közleményére (COM(2018)0645),

— tekintettel a harmadik országok pénzmosási irányelvvel összhangban elkészítendő uniós feketelistája elfogadásának sürgősségéről szóló, 2019. március 14-i állásfoglalására (23);

— tekintettel az Európai Unió pénzügyi információs egységeinek platformja (EU FIU platform) által 2016. december 15-én készített helyzetfelmérésre és hiányelemzésére, amely az uniós pénzügyi információs egységek információk megszerzésével és cseréjével kapcsolatos hatásköreivel és akadályaival foglalkozik, valamint az uniós pénzügyi információs egységek közötti együttműködés javításáról szóló, 2017. június 26-i bizottsági szolgálati munkadokumentumra (SWD(2017)0275),

— tekintettel az Európai Bankhatóság (EBH) és a Bizottság 2018. július 11-i, a máltai pénzügyi információs egység (FIAU) számára megfogalmazott ajánlására a pénzmosás és a terrorizmusfinanszírozás elleni küzdelemről szóló irányelvnek való megfeleléshez szükséges intézkedésekről,

— tekintettel a TAX3 bizottság elnöke által Málta EU melletti állandó képviselőjének, Daniel Azzopardi úrnak küldött, 2018. december 7-i levélre, amelyben tájékoztatást kér a „17 Black” vállalkozással kapcsolatban,

— tekintettel a Bizottság állami támogatásokkal kapcsolatos vizsgálataira és határozataira (24),

— tekintettel az uniós jog megsértését bejelentő személyek védelméről szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló, 2018. április 23-i javaslatra (COM(2018)0218);

— tekintettel a Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyságának az Európai Unióból és az Európai Atomenergia-közösségből történő kilépéséről rendelkező megállapodással tervezetére;

— tekintettel az Európai Unió és az Egyesült Királyság közötti jövőbeli kapcsolatok keretét meghatározó politikai nyilatkozatra;

— tekintettel a G7, a G8 és a G20 nemzetközi adózási kérdésekben tartott csúcstalálkozóinak eredményeire,

— tekintettel az ENSZ Közgyűlése által 2015. július 27-én az addisz-abebai cselekvési menetrendről elfogadott határozatra,

— tekintettel az Afrikai Unió Bizottsága (AUC) és az ENSZ Afrikai Gazdasági Bizottsága (ECA) afrikai pénzügy-, tervezési és gazdaságfejlesztési miniszteri konferenciájának közös megbízásából készített, az Afrikából induló jogellenes pénzmozgásokkal foglalkozó magas szintű munkacsoport jelentésére,

— tekintettel az eredményes adóztatás külügyi stratégiájáról szóló, 2016. január 28-i bizottsági közleményre (COM(2016)0024), amelyben a Bizottság példamutatásra szólította fel az EU-t,

— tekintettel az adókikerülésről és az adócsalásról mint a fejlődő országok kormányzása, szociális védelme és fejlődése számára jelentett kihívásról szóló 2015. július 8-i állásfoglalására (25) és az EU-ban a nemek egyenlőségéről és az adópolitikáról szóló, 2019. január 15-i állásfoglalására (26);

— tekintettel az emberi jogok európai egyezménye 8. cikkének (2) bekezdésében foglalt kötelezettségre, miszerint mindig tiszteletben kell tartani az adatvédelmi jogszabályokat,

— tekintettel a Bizottság „Befektetői állampolgársági és letelepedési programok az Európai Unióban” című, 2019. január 23-i jelentésére (COM(2019)0012),

— tekintettel az „Úton a hatékonyabb és demokratikusabb uniós adópolitikai döntéshozatal felé” című, 2019. január 15-i bizottsági közleményre (COM(2019)0008),

— tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság „Uniós fejlesztési partnerségek és a nemzetközi adóügyi megállapodások által okozott kihívások” című, 2017. október 18-i véleményére,

— tekintettel eljárási szabályzata 52. cikkére,

— tekintettel a pénzügyi bűncselekmények, adókijátszási és adókikerülési ügyek különbizottságának jelentésére (A8-0170/2019),

1. A helyzetet felvázoló általános bevezetés

1.1. Változások

1. kijelenti, hogy a fennálló adózási szabályok gyakran nem képesek lépést tartani az egyre gyorsuló gazdasággal; emlékeztet arra, hogy a jelenlegi nemzetközi és nemzeti adózási szabályokat jórészt a 20. század elején gondolták ki; kijelenti, hogy sürgősen és folyamatosan alakítani kell ezeket a szabályokat annak érdekében, hogy a nemzetközi, az uniós és a nemzeti adórendszerek megfeleljenek a 21. század új gazdasági, társadalmi és technológiai kihívásainak; megemlíti azt a széles körű egyetértést, hogy a jelenlegi adórendszerek és számviteli eljárások nem képesek lépést tartani ezekkel a fejleményekkel, valamint biztosítani, hogy minden piaci szereplő megfizesse az adóterhek igazságosan rá jutó részét;

2. rámutat arra, hogy az Európai Parlament jelentős mértékben hozzájárult a többek között a LuxLeaks, a panamai dokumentumok, Paradise-iratok, a Football Leaks, a Bahamas Leaks és a cum-ex ügyben által feltárt pénzügyi bűncselekmények, adókijátszás és adókikerülés elleni küzdelemhez, nevezetesen a TAXE, a TAX2 ( 27 ) és a TAX3 különbizottság, a PANA vizsgálóbizottság és a Gazdasági és Monetáris Bizottság (ECON) munkáján keresztül;

3. üdvözli, hogy a jelenlegi megbízatása alatt a Bizottság 26 jogalkotási javaslatot terjesztett elő, amelyek néhány joghézag megszüntetésére, a pénzügyi bűncselekmények és az agresszív adótervezés elleni küzdelem javítására, valamint az adóbehajtás hatékonyságának és az adózás méltányosságának javítására irányultak; mélységesen sajnálja, hogy a Tanács nem halad előre a társaságiadó-reform főbb, a valódi politikai akarat hiánya miatt még nem véglegesített kezdeményezéseivel kapcsolatban; szorgalmazza a még nem véglegesített uniós kezdeményezések gyors elfogadását és a végrehajtás gondos nyomon követését a hatékonyság és a megfelelő végrehajtás biztosítása érdekében, hogy lépést tudjanak tartani a sokféle formájú adócsalással, adókijátszással és agresszív adótervezéssel;

4. emlékeztet arra, hogy az adóhatóságok csak a területükhöz kapcsolódó adóügyeket ellenőrzik, bár a gazdasági folyamatok globálisak és egyes adófizetők, például a multinacionális vállalkozások és a vagyonos magánszemélyek világviszonylatban tevékenykednek;

5. kiemeli, hogy az adóalap meghatározásához látni kell az adófizető helyzetének egészét, beleértve azokat a területeket, amelyek az adott adóhatóság hatáskörén kívül esnek, és meg kell határozni, hogy mely területek mely joghatóság alá tartoznak; megállapítja, hogy ehhez arra is szükség van, hogy az ilyen adóalapokat felosszák az adóhatóságok között a kettős adóztatás, és az adóztatás kettős elmaradásának elkerülése érdekében; megerősíti, hogy prioritásként kell kezelni az adóztatás kettős elmaradásának megszüntetését, valamint annak biztosítását, hogy a kettős adóztatás kérdését megoldják;

6. úgy véli, hogy minden uniós intézménynek, valamint a tagállamoknak is erőfeszítéseket kell tenniük annak érdekében, hogy az adózás területén végzett munkát, és a fennálló problémák és joghézagok megoldása érdekében tett intézkedéseket elmagyarázzák polgáraik számára; úgy véli, hogy az EU-nak átfogó stratégiát kell elfogadnia, amely által az EU megfelelő politikák segítségével támogatja a tagállamokat abban, hogy jelenlegi hátrányos adórendszerükről áttérjenek egy olyan adórendszerre, amely az EU jogi keretével és az uniós szerződések szellemével összeegyeztethető;

7. megjegyzi, hogy jelentősen megnövekedtek a gazdasági folyamatok ( 28 ) és az adóügyi illetőség megváltoztatásának lehetőségei; figyelmeztet arra, hogy néhány új jelenség ( 29 ) nehezen átlátható, vagy megkönnyíti az átláthatatlanságot, ami lehetővé teszi az adócsalást, az adókijátszást, az agresszív adótervezést és a pénzmosást;

8. sajnálatát fejezi ki amiatt, hogy néhány tagállam elkobozza más tagállamok adóalapját azzal, hogy elvonzza a máshol generált profitot, így lehetővé téve a vállalkozások számára, hogy mesterségesen csökkentsék adóalapjukat; kiemeli, hogy ez a gyakorlat nem csak a szolidaritás uniós elvét sérti, hanem a vagyon átcsoportosításához is vezet a multinacionális vállalatok és részvényeseik javára és az uniós polgárok kárára; támogatja az ilyen gyakorlatok feltárásában segítő tudományos szakemberek és újságírók fontos munkáját;

1.2. Az adóztatás célja és az adócsalás, az adókijátszás, a káros adózási gyakorlatok és a pénzmosás hatása az európai társadalmakra

9. úgy véli, hogy a méltányos adózás és az adócsalás, az adókijátszás, az agresszív adótervezés és a pénzmosás elleni határozott küzdelem központi szerepet játszik a tisztességes társadalom és az erős gazdaság kialakításában a társadalmi szerződés és a jogállamiság védelme mellett; megjegyzi, hogy a méltányos és hatékony adórendszer kulcsfontosságú az egyenlőtlenség kezeléséhez, nem csupán a társadalmi mobilitást támogató állami kiadások finanszírozása, hanem a jövedelmi egyenlőtlenségek csökkentése révén is; kiemeli, hogy az adópolitika jelentős hatással lehet a foglalkoztatási döntésekre, a beruházási szintekre és a vállalatok terjeszkedési hajlandóságára;

10. hangsúlyozza, hogy a legsürgetőbb prioritás az adócsalásból, az adókijátszásból, az agresszív adótervezésből és a pénzmosásból származó adórés, valamint azoknak a nemzeti és az uniós költségvetésre gyakorolt hatásának csökkentése az összes adófizető közötti egyenlő versenyfeltételek és méltányos adózás biztosítása, az egyenlőtlenség fokozódása elleni küzdelem és a demokratikus politikai döntéshozatalba vetett bizalom megerősítése érdekében annak biztosítása révén, hogy a csalók adózási szempontból ne rendelkezzenek versenyelőnnyel a becsületes adófizetőkkel szemben;

11. hangsúlyozza, hogy az uniós és nemzeti szintű közös erőfeszítések elengedhetetlenek ahhoz, hogy megvédjük az uniós és a nemzeti költségvetéseket a meg nem fizetett adókból eredő veszteségektől; megjegyzi, hogy az államok csak a teljes mértékben és hatékonyan beszedett adóbevételekből biztosíthatják többek között a minőségi közszolgáltatásokat, például a megfizethető oktatást, egészségügyi ellátást és lakhatást, a biztonságot, a bűnüldözést és a katasztrófaelhárítást, a szociális biztonságot és ellátást, a foglalkoztatási és környezetvédelmi normák érvényesítését, az éghajlatváltozás elleni küzdelmet, a nemek közötti egyenlőség előmozdítását, a tömegközlekedést és az alapvető infrastruktúrát a fenntartható fejlesztési célok felé történő elmozdulás, valamint szükség esetén a társadalmi szempontból kiegyensúlyozott fejlődés előmozdítása érdekében;

12. úgy véli, hogy az adózás és az adóbeszedés terén a közelmúltban bekövetkezett fejlemények, amelyek a vagyonról a jövedelemre, a tőkejövedelemről a munkából származó jövedelemre és a fogyasztásra, a multinacionális vállalkozásokról a kis- és középvállalkozásokra (kkv-k) és a pénzügyi szektorról a reálgazdaságra helyezték át az adóterheket, aránytalanul nagy hatást gyakoroltak a nőkre és az alacsony jövedelemmel rendelkezőkre, akik jellemzően nagyobb mértékben támaszkodnak a munkából származó jövedelmekre, és jövedelmük nagyobb részét fordítják fogyasztásra ( 30 ) ; megállapítja, hogy az adókikerülés a legvagyonosabbak körében a legmagasabb arányú ( 31 ) ; felhívja a Bizottságot, hogy az adózás és a pénzmosás területére vonatkozó jogalkotási javaslataiban vegye figyelembe a társadalmi fejlődésre, többek között a nemek közötti egyenlőségre és az egyéb, fent említett politikákra gyakorolt hatást;

1.3. A készpénzes tranzakciókkal kapcsolatos kockázatok és előnyök

13. hangsúlyozza, hogy a készpénzes tranzakciók továbbra is igen nagy kockázatot jelentenek a pénzmosás és az adókijátszás – többek között a héacsalások – tekintetében annak előnyei, például a hozzáférhetőség és a gyorsaság ellenére; megjegyzi, hogy számos tagállam már most is alkalmaz korlátozásokat a készpénzes fizetésekre vonatkozóan; megjegyzi azt is, hogy míg az Unió külső határain a készpénzellenőrzésre vonatkozó szabályok összehangoltak, a készpénz tagállamok közötti mozgására vonatkozó szabályok tagállamonként eltérőek;

14. megjegyzi, hogy ezen intézkedések elaprózottsága és széttartó jellege potenciálisan zavart okozhat a belső piac megfelelő működésében; felszólítja ezért a Bizottságot, hogy készítsen javaslatot a készpénzes fizetésekre vonatkozó európai korlátozásokról, a készpénz fizetési eszközként való fenntartása mellett; megjegyzi továbbá, hogy a nagy címletű euróbankjegyek nagyobb kockázatot jelentenek a pénzmosás tekintetében; üdvözli az Európai Központi Bank (EKB) 2016-os bejelentését, miszerint a jövőben nem fog új 500 eurós bankjegyeket kibocsátani (bár a meglévő bankjegyek továbbra is használhatók fizetőeszközként); felszólítja az EKB-t, hogy dolgozzon ki ütemtervet az 500 eurós címletű bankjegyek használatának fokozatos megszüntetésére;

1.4. Mennyiségi értékelés

15. hangsúlyozza, hogy az adócsalás, az adókijátszás és az agresszív adótervezés elveszett forrásokhoz vezet a nemzeti és az uniós költségvetésben ( 32 ) ; elismeri, hogy ezeknek a veszteségeknek a számszerűsítése nem egyszerű; megállapítja azonban, hogy a fokozott átláthatósági előírások nem csak jobb adatokat biztosítanának, de az átláthatatlanság csökkenéséhez is hozzájárulnának;

16. megjegyzi, hogy több értékelés is kísérletet tett az adócsalásból, az adókijátszásból és az agresszív adótervezésből származó veszteségek számszerűsítésére; emlékeztet arra, hogy ezek egyike sem szolgáltat elég pontos képet az adatok jellege vagy azok hiánya miatt; megjegyzi, hogy a közelmúltbeli, eltérő, de korszerű módszerekkel készült értékelések némelyike kiegészíti egymást;

17. megjegyzi, hogy miközben a Bizottság héaadórés-becslést készít az EU számára, eddig csak tizenöt tagállam készített becsléseket saját nemzeti adórése kiszámítására; felszólítja az egyes tagállamokat, hogy a Bizottság iránymutatása mellett készítsenek átfogó adórésbecslést, nem csak a héa vonatkozásában, továbbá értékelést az összes adókedvezmény költségéről;

18. ismételten sajnálatát fejezi ki amiatt, hogy „nem állnak rendelkezésre megbízható és elfogulatlan statisztikai kimutatások az adókikerülés és az adókijátszás nagyságrendjéről”, és „hangsúlyozza, hogy megfelelő és átlátható módszereket kell kidolgozni az említett jelenségek kiterjedésének, továbbá az országok államháztartására, gazdasági tevékenységeire és közberuházásaira gyakorolt hatásaik számszerűsítésére” ( 33 ) ; rámutat arra, hogy a statisztikai adatok megbízhatóságának biztosításához fontos a statisztikai intézmények politikai és pénzügyi függetlensége; felszólít arra, hogy kérjenek technikai segítségnyújtást az Eurostattól az átfogó és pontos statisztikák összegyűjtéséhez, hogy az adatokat összehasonlítható, könnyen összehangolható, digitális formátumban biztosítsák;

19. emlékeztet különösen az EU-ban az agresszív társaságiadó-tervezés okozta éves bevételkiesés nagyságrendjéről 2015-ben készített empirikus értékelésre; megjegyzi, hogy az értékelés 50–70 milliárd EUR (csak a nyereség-átcsoportosításnak betudható kiesés összege, amely a 2013. évi társaságiadó-bevétel legalább 17 %-ával és a GDP 0,4 %-ával egyenlő) és 160–190 milliárd EUR (hozzáadva a nagy multinacionális vállalatok egyéni adózási konstrukcióit és a nem hatékony behajtást) közötti tartományra becsüli a kiesést;

20. felszólítja a Tanácsot és a tagállamokat, hogy főként a Fiscalis program támogatásával biztosítson elsőbbséget azoknak a projekteknek, amelyek célja a jelenlegi adóhiány jobb kezelése érdekében az adókikerülés nagyságrendjének számszerűsítése; hangsúlyozza, hogy az Európai Parlament elfogadta a Fiscalis program növelését ( 34 ) ; sürgeti a tagállamokat, hogy a Bizottság koordinációja mellett becsüljék meg adóréseiket, és az eredményeket évente tegyék közzé;

21. megjegyzi, hogy az IMF munkadokumentumában ( 35 ) szereplő becslések szerint az adóalap-eróziónak és nyereségátcsoportosításnak (BEPS), valamint az adóparadicsomoknak betudható bevételkiesés világszerte évente 600 milliárd USD; megjegyzi, hogy az IMF hosszú távú közelítő becslései szerint a bevételkiesés az OECD-országok tekintetében 400 milliárd USD (GDP-jük 1 %-a), a fejlődő országok tekintetében pedig 200 milliárd USD (GDP-jük 1,3 %-a);

22. üdvözli a gyakran árnyékgazdaságnak nevezett láthatatlan gazdaságra vonatkozó közelmúltbeli becsléseket az „Adópolitika az Európai Unióban” 2017-es felmérésben ( 36 ) , amely szélesebb körben jelzi az adókijátszást; hangsúlyozza, hogy a láthatatlan gazdaság értéke azokat a gazdasági tevékenységeket méri, amelyek nem szerepelnek azokban az alapvető adatforrásokban, amelyeket a nemzeti számlák összeállításához használnak;

23. rámutat arra, hogy minden évben, világszerte a multinacionális vállalatok nyereségének közel 40 %-át csoportosítják át adóparadicsomokba, és számos uniós tagállam található a nyereségátcsoportosítások elsődleges vesztesei között, mivel a nyereségátcsoportosítások 35 %-a uniós országokból származik, ezeket a fejlődő országok követik (30 %) ( 37 ) ; rámutat arra, hogy az uniós tagállamokból átcsoportosított nyereségek körülbelül 80 %-a néhány más uniós tagállamon keresztül vagy azokba csoportosul át; rámutat arra, hogy a multinacionális vállalatok akár 30 %-kal kevesebb adót is fizethetnek, mint hazai versenytársaik, és hogy az agresszív adótervezés torzítja a hazai vállalkozások, különösen a kkv-k számára;

24. megjegyzi, hogy az EU-n belüli adókijátszás a legfrissebb becslések szerint évente megközelítőleg 825 milliárd EUR-t tesz ki ( 38 )

25. megjegyzi, hogy a TAX3 bizottság által meghallgatott multinacionális vállalatok saját becsléseket készítenek a tényleges adókulcsokról ( 39 ) ; rámutat arra, hogy ezeket a becsléseket néhány szakértő megkérdőjelezi;

26. kéri, hogy gyűjtsenek statisztikákat a szabadkikötőkben, a vámraktárakban és a különleges gazdasági övezetekben végzett nagyobb tranzakciókról, valamint a közvetítők és a visszaélést bejelentő személyek közzétételei tekintetében is;

1.5. Adócsalás, adókikerülés, adókijátszás és agresszív adótervezés

27. emlékeztet arra, hogy az adókijátszás és az adócsalás elleni küzdelem illegális cselekményekkel szemben lép fel, míg az adókikerülés elleni küzdelem olyan helyzeteket kezel, amelyek jogszabályi hiányosságokat használnak ki, vagy a priori a jog keretein belül vannak – kivéve, ha az adóhatóságok vagy végső soron a bíróságok jogszerűtlennek ítélik azokat –, de ellentétesek annak szellemével; ennélfogva az adózási keret egyszerűsítésére szólít fel;

28. emlékeztet arra, hogy az adóbeszedés javítása az EU tagállamaiban valószínűleg csökkentené az adókijátszással összefüggésbe hozható bűncselekményeket, és az abból következő pénzmosást;

29. emlékeztet arra, hogy az agresszív adótervezés egy olyan adótervezési konstrukciót ír le, amelynek célja az adókötelezettség csökkentése úgy, hogy a törvények szellemével ellentétes módon kihasználják az adórendszer technikai szabályainak sajátosságait vagy a két vagy több adórendszer közötti diszkrepanciákat;

30. üdvözli a Bizottság a TAXE, a TAX2 és a PANA állásfoglalásaiban megfogalmazott felhívásokra adott válaszát az agresszív adótervezés és a káros adózási gyakorlatok jobb azonosítása érdekében;

31. felszólítja a Bizottságot és a Tanácsot, hogy az igazgatási együttműködésről szóló irányelv ötödik felülvizsgálatában (DAC6) ( 40 ) és a Bizottság megfelelő tanulmányaiban és ajánlásaiban ( 41 ) azonosított sajátosságok alapján tegyen javaslatok az agresszív adótervezési mutatók átfogó és konkrét meghatározására, és fogadja el azokat; hangsúlyozza, hogy ezek az egyértelmű mutatók adott esetben nemzetközileg elfogadott normákon is alapulhatnak; felszólítja a tagállamokat, hogy ezeket a mutatókat kiindulási alapként felhasználva helyezzék hatályon kívül a meglévő joghézagokból eredő valamennyi káros adózási gyakorlatot; felszólítja a Bizottságot és a Tanácsot, hogy rendszeresen frissítsék ezeket a mutatókat, amennyiben új agresszív adótervezési módszerek és gyakorlatok jelennek meg;

32. hangsúlyozza a társaságiadó-fizetők és a vagyonos magánszemélyek közötti hasonlóságokat, amennyiben vállalati struktúrákat és hasonló konstrukciókat, például bizalmi vagyonkezelőket és offshore helyszíneket használnak agresszív adótervezés céljából; emlékeztet a közvetítők ( 42 ) szerepére az ilyen rendszerek létrehozásában; emlékeztet e tekintetben arra, hogy a vagyonos magánszemélyek esetében a legtöbb bevétel inkább tőkenyereségből származik, mint fizetésből;

33. üdvözli, hogy a Bizottság az európai szemeszter 2018-as országjelentéseiben értékelte és szerepeltette az agresszív adótervezési mutatókat; szorgalmazza, hogy az uniós belső piacon az egyenlő versenyfeltételek biztosítása, valamint hosszú távon az állami bevételek nagyobb fokú stabilitásának megteremtése érdekében ez az értékelés váljon a jelentések rendszeres jellemzőjévé; felkéri a Bizottságot, hogy biztosítson egyértelmű nyomon követést az agresszív adótervezési gyakorlatok megszüntetése érdekében, adott esetben hivatalos ajánlások formájában;

34. megismétli a vállalatokhoz mint adófizetőkhöz intézett felhívását, hogy teljes mértékben tegyenek eleget adókötelezettségeiknek, és tartózkodjanak az adóalap-erózióhoz és nyereségátcsoportosításhoz vezető agresszív adótervezéstől, továbbá vállalati társadalmi felelősségvállalásuk és az üzleti vállalkozások emberi jogi felelősségére vonatkozó ENSZ-irányelvek, valamint az OECD multinacionális vállalatokra vonatkozó iránymutatási figyelembevételével fontos elemeként vegyék fontolóra az igazságos adózási stratégiát és a káros adózási gyakorlatoktól való tartózkodást, hogy biztosítsák az adófizetők adózási keretbe vetett bizalmát;

35. sürgeti a megerősített együttműködési eljárásban részt vevő tagállamokat, hogy a lehető leggyorsabban állapodjanak meg a pénzügyi tranzakciós adó elfogadásáról, elismerve ugyanakkor, hogy egy globális megoldás lenne a legmegfelelőbb;

2. Társasági adózás

36. emlékeztet arra, hogy az üzleti tevékenység helyszínének vagy a lakóhely keretszabályozás alapján történő megválasztásának lehetősége a globalizáció és a digitalizáció hatására növekedett;

37. emlékeztet arra, hogy az adót azokban a joghatóságokban kell megfizetni, ahol a tényleges lényegi és valódi gazdasági tevékenységet végzik, és ahol az értékteremtés vagy – közvetett adózás esetén – a fogyasztás történik; kiemeli, hogy ez az EU-ban a közös összevont társaságiadó-alap (KÖTA) megfelelő és méltányos elosztása révén érhető el, amely többek között magában foglalja az összes tárgyi eszközt;

38. megjegyzi, hogy az EU az adókikerülés elleni ATAD I irányelvben elfogadta a tőkekivonás megadóztatását, lehetővé téve a tagállamok számára, hogy megadóztassák a területükön létrejött tőkenyereség gazdasági értékét, még akkor is, ha a nyereség a tőkekivonás időpontjában még nem realizálódott; véleménye szerint meg kell erősíteni azt az elvet, hogy az Unióból való kivonásuk előtt megadóztatják a tagállamokban keletkezett nyereséget, például a kamatokra és a jogdíjakra vonatkozó összehangolt forrásadón keresztül, hogy a fennálló joghézagokat megszüntessék, és megakadályozzák, hogy a nyereségek adómentesen hagyják el az EU-t; felszólítja a Tanácsot, hogy folytassa a tárgyalásokat a kamatokról és a jogdíjakról szóló javaslatról ( 43 ) ; megjegyzi, hogy az adóegyezmények a kettős adóztatás elkerülése érdekében gyakran csökkentik a forrásadó mértékét ( 44 )

39. újból megerősíti, hogy a nemzetközi adózási szabályok kiigazításának megoldást kell nyújtania a nemzeti adórendelkezések és adómegállapodás-hálózatok közötti kapcsolódások lehetséges kihasználásból eredő adókikerülés elkerülésekre, amely adóalap-eróziót és az adóztatás kettős elmaradását eredményezi, de biztosítja a kettős adóztatás elkerülését;

2.1. Az adóalap-erózióval és a nyereségátcsoportosítással kapcsolatos cselekvési terv és annak végrehajtása az EU-ban: ATAD

40. elismeri, hogy a G20/OECD által vezetett, adóalap-erózióval és nyereségátcsoportosítással kapcsolatos projekt célja az volt, hogy összehangoltan kezelje az adóalap-erózióval és a nyereségátcsoportosítással kapcsolatos gyakorlatokat létrehozó okokat és körülményeket azáltal, hogy határokon átnyúlóan javítja az adózási szabályok koherenciáját, megerősíti az érdemi követelményeket, továbbá növeli az átláthatóságot és jogbiztonságot; megjegyzi azonban, hogy az OECD adóalap-erózióval és nyereségátcsoportosítással kapcsolatos cselekvési tervével kapcsolatos együttműködés iránti hajlandóság és elkötelezettség országonként és egyes intézkedésenként változó;

41. megjegyzi, hogy a G20/OECD adóalap-erózióval és nyereségátcsoportosítással kapcsolatos,15 pontos cselekvési tervének – amelynek célja az adóalap-erózióval és a nyereségátcsoportosítással kapcsolatos gyakorlatokat létrehozó okok és körülmények összehangolt kezelése – végrehajtása és nyomon követése folyamatban van, és az átfogó keretrendszerben további viták folynak, az eredeti részt vevő országokénál szélesebb kontextusban; felszólítja ezért a tagállamokat, hogy támogassák az átfogó keretrendszer mandátumának és működésének reformját annak biztosítása érdekében, hogy a jelenlegi nemzetközi keret kezelje a fennmaradó adózási joghézagokat és megoldatlan adózási kérdéseket; üdvözli az átfogó keretrendszer azon kezdeményezését, hogy meg kell vitatni az adóztatási jogok országok közötti jobb felosztását és globális megállapodásra kell jutni ezzel kapcsolatban;

42. tudomásul veszi, hogy az intézkedéseket végre kell hajtani; tudomásul veszi az adóalap-erózióval és nyereségátcsoportosítással kapcsolatos átfogó keretrendszer szakpolitikai feljegyzését ( 45 ) , melynek célja, hogy lehetséges megoldásokat dolgozzon ki a digitális gazdaság adóztatásával kapcsolatban megállapított kihívásokra;

43. rámutat arra, hogy néhány ország a közelmúltban már egyoldalú ellenintézkedéseket fogadott el a káros adózási gyakorlatokkal szemben (például az Egyesült Királyság a kivont nyereségre kivetett adó és az USA adóreformjának a globális alacsonyan adózó mobil jövedelmekre (Global Intangible Low-Taxed Income – GILTI) vonatkozó rendelkezései) annak biztosítása érdekében, hogy a multinacionális vállalatok külföldi jövedelmeit egy minimális, tényleges adókulccsal megfelelően megadóztassák az anyavállalat székhelye szerinti országban; felkéri az EU-t ezen intézkedések értékelésére; megjegyzi, hogy ezekkel az egyoldalú intézkedésekkel szemben az EU általánosságban a multilaterális és konszenzusos megoldásokat támogatja az adóztatási jogok méltányos felosztásának kezelésével kapcsolatban; hangsúlyozza, hogy például az EU prioritásként kezeli a digitális ágazat megadóztatására irányuló globális megoldást, ugyanakkor uniós szintű digitális szolgáltatási adót (DST) javasol, mivel a globális megbeszélések lassan haladnak;

44. emlékeztet arra, hogy az EU 2016-os adókikerülés elleni kezdeményezéscsomagja kiegészíti a meglévő rendelkezéseket az adóalap-erózióval és a nyereségátcsoportosítással kapcsolatos 15 fellépésnek az egységes piacon történő, uniós szintű összehangolásával megvalósuló végrehajtása érdekében;

45. üdvözli, hogy az EU elfogadta az ATAD I és ATAD II irányelvet; megállapítja, hogy ezek az irányelvek méltányosabb adóztatást biztosítanak, mivel Unió-szerte minimális szintű védelmet hoznak létre a társasági adó kikerülésével szemben, továbbá méltányosabb és stabilabb környezetet teremtenek a vállalkozások számára mind a kereslet, mind a kínálat szempontjából; üdvözli az adózás kettős elmaradásának megakadályozása érdekében bevezetett, hibrid struktúrákat alkalmazó adóelkerülési módszerek rendelkezéseit, hogy megszüntessék a meglévő diszkrepanciákat, és megelőzzék az újabbak kialakulását mind a tagállamok között, mind pedig a harmadik országok viszonylatában;

46. üdvözli az ATAD I irányelvben az ellenőrzött külföldi társaságra (CFC) annak biztosítása érdekében bevezetett rendelkezéseket, hogy a kapcsolt vállalkozások által az alacsony adót kivető vagy nem adóztató országokban tartott nyereséget ténylegesen megadóztassák; elismeri, hogy ezek megakadályozzák, hogy az Unión belül az ellenőrzött külföldi társaságokra vonatkozó nemzeti szabályok hiánya vagy az ilyen szabályok sokfélesége miatt torzuljon a belső piac működése, kivéve az olyan teljesen mesterséges konstrukciók eseteit, amelyekre a Parlament már többször tett felhívást; sajnálja, hogy az ATAD I irányelvben két megközelítés létezik egyszerre az ellenőrzött külföldi társaságokra vonatkozó szabályok végrehajtására, és felkéri a tagállamokat, hogy csak az ATAD I irányelv 7. cikke (2) bekezdésének a) pontjában meghatározott, egyszerűbb és hatékonyabb CFC-szabályokat hajtsák végre;

47. üdvözli az ATAD I irányelvben a társaságiadó-kötelezettség kiszámításával összefüggésben bevezetett, visszaélés elleni általános szabályt, amely lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy figyelmen kívül hagyják az olyan jogügyleteket, amelyek nem valódiak, és az összes tényt és körülményt mérlegelve egyetlen céljuk az adóelőny megszerzése; megismétli többszöri felhívását egy közös és szigorú, visszaélés elleni általános szabály elfogadására, mégpedig a meglévő jogszabályokban és különösen az anya- és leányvállalatokról szóló irányelvben, az összefonódásról szóló irányelvben és a kamatokról és jogdíjakról szóló irányelvben;

48. megismétli felhívását, hogy egyértelműen határozzák meg az állandó telephely és a jelentős gazdasági jelenlét fogalmát annak érdekében, hogy a vállalatok ne tudják mesterségesen elkerülni az adófizetési kötelezettséget azokban a tagállamokban, ahol gazdasági tevékenységet folytatnak;

49. szorgalmazza az EU közös transzferárfóruma keretében a bevált gyakorlatok kialakítása és a tagállami végrehajtás Bizottság általi ellenőrzése érdekében végzett munka befejezését;

50. emlékeztet azzal kapcsolatos aggodalmaira, hogy az agresszív adótervezésben transzferárakat alkalmaznak, és ennek következtében emlékeztet arra, hogy a probléma kezelése érdekében megfelelő fellépésre és a transzferárakra vonatkozó keret javítására van szükség; hangsúlyozza, hogy ezeknek tükrözniük kell a gazdasági realitásokat, biztonságot, továbbá egyértelmű és méltányos helyzetet kell teremteniük a tagállamok és az Unióban működő vállalatok számára, valamint csökkenteniük kell annak kockázatát, hogy a nyereség átcsoportosítása érdekében visszaéljenek a szabályokkal, figyelembe véve a multinacionális vállalkozások és az adóhatóságok számára az OECD által 2010-ben készített, a transzferárakra vonatkozó irányelveket ( 46 ) ; megjegyzi azonban, hogy amint arra szakértők és kiadványok is felhívták a figyelmet, a káros adózási gyakorlatok egyik fő tényezője a „független szervezet fogalma” vagy a „szokásos piaci ár elve” alkalmazása ( 47 )

51. hangsúlyozza, hogy az adóalap-erózió és a nyereségátcsoportosítás, továbbá az agresszív adótervezés kezelésére irányuló uniós intézkedések aktualizált eszközkészlettel vértezték fel az adóhatóságokat az igazságos adóbehajtás biztosítására, fenntartva egyúttal az uniós vállalkozások versenyképességét; hangsúlyozza, hogy az adóhatóságok felelőssége, hogy hatékonyan használják ezeket az eszközöket, anélkül, hogy további terheket rónának a felelős adófizetőkre, különösen a kkv-kra;

52. elismeri, hogy az ATAD I és a DAC4 elfogadását követően az adóhatóságok felé megvalósuló új információáramlás megfelelő erőforrásokat tesz szükségessé az ilyen információk leghatékonyabb felhasználásának biztosítása és a jelenlegi adórés tényleges csökkentése érdekében; felhívja az összes tagállamot annak biztosítására, hogy a hatóságok által használt eszközök elegendőek és megfelelőek legyenek ezen információk felhasználásához, valamint hogy ötvözzék és összevethessék a különböző forrásokból és adathalmazokból származó információkat;

2.2. Az agresszív adótervezés elleni küzdelemre irányuló uniós fellépés megerősítése és az adóalap-erózióval és a nyereségátcsoportosítással kapcsolatos cselekvési terv kiegészítése

2.2.1. A tagállamok adórendszereinek és az általános adózási környezet felügyelete – Agresszív adótervezés az EU-ban (európai szemeszter)

53. üdvözli, hogy a tagállamok adórendszerei és általános adózási környezete a Parlament erre irányuló felhívásaival összhangban az európai szemeszter részévé váltak ( 48 ) ; üdvözli a Bizottság által összeállított tanulmányokat és adatokat ( 49 ) , amelyek olyan helyzetet eredményeznek, hogy jobban lehet kezelni az agresszív adótervezés gazdasági mutatóit, továbbá egyértelműen jelzik az agresszív adótervezéssel szembeni kitettséget, és gazdag adatbázist bocsátanak a tagállamok rendelkezésére a jelenséggel kapcsolatban; rámutat arra, hogy a tagállamok – a lojális együttműködés szellemében – nem könnyíthetik meg az agresszív adótervezési rendszerek létrehozását, amely összeegyeztethetetlen az uniós jogi kerettel és az uniós szerződések szellemével;

54. kéri, hogy az európai szemeszter ezen új adómutatóit ugyanúgy státuszba sorolják mint a kiadások ellenőrzéséhez kapcsolódó mutatókat; hangsúlyozza annak előnyét, ha az európai szemesztert ilyen adódimenzióval látják el, mivel ez lehetővé teszi egyes káros adózási gyakorlatok kezelését, amelyeket eddig nem kezelt az ATAD irányelv és a többi hatályos európai szabályozás;

55. üdvözli, hogy a DAC6 meghatározza azoknak az adatszolgáltatási kötelezettség alá tartozó, határokon átnyúló konstrukcióknak a sajátosságait, amelyet a közvetítőknek jelenteniük kell az adóhatóságok felé, hogy azok értékelni tudják ezeket; üdvözli, hogy az agresszív adótervezési konstrukciók jellemzői aktualizálhatók, ha új konstrukciók vagy gyakorlatok jelennek meg; rámutat arra, hogy az irányelv végrehajtási határideje még nem járt le, és hogy a rendelkezéseket hatékonyságuk biztosítása érdekében nyomon kell követni;

56. felszólítja a társasági adózással kapcsolatos magatartási kódexszel foglalkozó csoportot, hogy évente számoljon be a Tanácsnak és a Parlamentnek a tagállamok által bejelentett fő konstrukciókról, hogy a döntéshozók lépést tartsanak az újonnan kidolgozott adózási konstrukciókkal, és meghozhassák az adott esetben szükséges ellenintézkedéseket;

57. felhívja mind az uniós intézményeket, mind a tagállamokat, hogy biztosítsák, hogy a közbeszerzési szerződések nem segítik elő a szállítók adókikerülését; rámutat, hogy a tagállamoknak nyomon kell követniük és biztosítaniuk kell, hogy a pályázatokban és közbeszerzési szerződésekben részt vevő vállalatok és egyéb jogi entitások ne vegyenek részt adócsalásban, adókijátszásban és agresszív adótervezésben; felszólítja a Bizottságot, hogy az uniós közbeszerzési irányelv alapján tisztázza a fennálló közbeszerzési gyakorlatot, és szükség esetén javasolja az irányelv naprakésszé tételét, hogy az ne tiltsa az adózással kapcsolatos megfontolások alkalmazását a közbeszerzési eljárásból való kizárás vagy kiválasztás feltételeként;

58. felszólítja a Bizottságot, hogy terjesszen elő olyan javaslatot, amely kötelezné a tagállamokat annak biztosítására, hogy a közbeszerzési eljárásokban részt vevő gazdasági szereplők megfeleljenek az adózási átláthatóság minimális szintjének, különösen az országonkénti nyilvános jelentéstételt és az átlátható tulajdonosi struktúrákat illetően;

59. felkéri a Bizottságot, hogy mielőbb terjesszen elő egy olyan javaslatot, amelynek célja a szabadalmi adókedvezmények hatályon kívül helyezése, és felszólítja a tagállamokat, hogy a kárt nem okozó támogatásokat és adott esetben a K+F közvetlen támogatását részesítsék előnyben területükön; hangsúlyozza, hogy a társaságoknak nyújtott adókedvezményeket gondosan kell kialakítani, és csak azokban az esetekben kell azokat bevezetni, amikor egyértelmű a foglalkoztatásra és a növekedésre gyakorolt pozitív hatás és kizárható annak kockázata, hogy új joghézagokat hoznak létre az adórendszerben;

60. eközben megismétli annak biztosítására irányuló felhívását, hogy a jelenlegi szabadalmi adókedvezmények teremtsenek valódi kapcsolatot a gazdasági tevékenységgel, például vizsgálják meg a kiadásokat, és ne torzítsák a versenyt; megállapítja, hogy a multinacionális vállalatok értékláncában nő az immateriális javak szerepe; tudomásul veszi, hogy a közös társaságiadó-alapról szóló javaslat jobban meghatározza a K+F költségek fogalmát; kitart a Parlament azon álláspontja mellett, hogy a tényleges K+F-költségek után járjon adójóváírás a K+F-levonás helyett;

2.2.2. Jobb együttműködés az adózás területén, beleértve a KÖTA-t is

61. hangsúlyozza, hogy az Európai Unióban az adózási politikának az adókikerülés és az agresszív adótervezés elleni küzdelemre, valamint a határokon átívelő gazdasági tevékenységek – az adóhatóságok együttműködése és az intelligens adópolitikai tervezés révén történő – elősegítésére kell koncentrálnia;

62. hangsúlyozza, hogy sok adózáshoz kapcsolódó, a határokon átívelő gazdasági tevékenységeket nehezítő akadály létezik; e tekintetben kiemeli az európai polgároknak és vállalkozásoknak az egységes piac működésével kapcsolatos 20 legfőbb aggályáról szóló, 2012. október 25-i állásfoglalását ( 50 ) , sürgeti a Bizottságot, hogy fogadjon el egy cselekvési tervet, amely elsődlegesen ezeknek az akadályoknak a legyőzésére irányul;

63. üdvözli, hogy a KÖTA-projekt újraindul, és a Bizottság összevont javaslatot nyújt be a közös társaságiadó-alapról (KTA) és a KÖTA-ról; hangsúlyozza, hogy a KÖTA teljes körű végrehajtása fel fogja számolni a joghézagokat a nemzeti adórendszerekben, különösen a transzferárazás tekintetében;

64. felszólítja a Tanácsot, hogy együtt gyorsan fogadja el és hajtsa végre a két javaslatot, és vegye figyelembe a Parlament véleményét, amely már tartalmazza a virtuális állandó telephely fogalmát és felosztási képleteket, amelyek megszüntetnék az adókikerülést lehetővé tevő joghézagokat, és a digitalizációval összefüggésben egyenlővé tennék a versenyfeltételeket; sajnálatát fejezi ki amiatt, hogy egyes tagállamok továbbra is elutasítják a megoldást, és felhívja a tagállamokat, hogy hidalják át az eltérő álláspontokat;

65. emlékeztet arra, hogy a K(Ö)TA alkalmazását közös számviteli szabályok végrehajtásának és az igazgatási gyakorlatok megfelelő harmonizációjának kell kísérnie;

66. emlékeztet arra, hogy a nyereségátcsoportosítás gyakorlatának megszüntetése és egy olyan elv bevezetése érdekében, amely szerint az adót ott fizetik, ahol a nyereség termelődik, a KTA-t és a KÖTA-t egyidejűleg kell minden tagállamban bevezetni; felszólítja a Bizottságot, hogy bocsásson ki egy új javaslatot az Európai Unió működéséről szóló szerződés 116. cikke alapján, amely révén az Európai Parlament és a Tanács rendes jogalkotási eljárás keretében járhatna el a szükséges jogszabályok meghozása érdekében, ha a Tanács a K(Ö)TA létrehozásáról szóló javaslatra vonatkozóan nem tud egyhangú határozatot hozni;

2.2.3. A digitális vállalkozások adózása

67. megjegyzi, hogy a digitalizáció jelensége új helyzetet teremtett a piacon, amelyben a digitális és digitalizált vállalkozások anélkül tudják kihasználni a helyi piacokat, hogy fizikai – és így adóköteles – jelenléttel rendelkeznének ezen a piacon, ami egyenlőtlen versenyfeltételeket eredményez és hátrányba hozza a hagyományos vállalkozásokat; megjegyzi, hogy az EU-ban a digitális vállalkozások átlagosan alacsonyabb tényleges adóteherrel szembesülnek, mint a hagyományos üzleti modellek ( 51 )

68. hangsúlyozza ezzel kapcsolatban a fokozatos eltolódást a multinacionális vállalatok értékláncaiban a materiális javak termeléséről az immateriális javak termelése felé, amit a beszedett jogdíjak és licenciadíjak relatív növekedési aránya mutat az elmúlt öt évben (közel 5 % évente) az árukereskedelemhez és a közvetlen külföldi befektetésekhez képest (évi kevesebb mint 1 %) ( 52 ) ; sajnálja, hogy a digitális vállalkozások jelentős digitális jelenlétük és az adott tagállamokban magas bevételeik ellenére egyes tagállamokban szinte semennyi adót nem fizetnek;

69. úgy véli, hogy az Európai Uniónak lehetővé kell tennie az egységes digitális piac jó működését biztosító, vonzó üzleti környezet kialakítását, miközben biztosítania kell a digitális gazdaság tisztességes megadóztatását; emlékeztet arra, hogy az egész gazdaság digitalizációja tekintetében az értékteremtés helyének meghatározásánál figyelembe kell venni a felhasználóktól származó jelzéseket, valamint a fogyasztók online viselkedéséről gyűjtött információkat;

70. hangsúlyozza, hogy a digitális gazdaság adóztatásának kezelésére irányuló közös uniós megközelítés hiánya arra fogja ösztönözni a tagállamokat – sőt, máris arra ösztönözte –, hogy egyoldalú megoldásokat fogadjanak el, ami szabályozási arbitrázshoz és az egységes piac széttagolásához vezet, valamint terhet jelenthet a határon átnyúlóan tevékenykedő vállalkozások és az adóhatóságok számára;

71. megjegyzi, hogy a Bizottság és egyes tagállamok vezető szerepet játszanak a digitalizált gazdaság megadóztatásáról szóló globális vitában; arra ösztönzi a tagállamokat, hogy folytassák a proaktív munkát az OECD és az ENSZ szintjén, különösen az adóalap-erózióval és nyereségátcsoportosítással kapcsolatos átfogó keretrendszer által a szakpolitikai feljegyzésben ( 53 ) bevezetett eljárás révén; emlékeztet azonban arra, hogy az EU nem várhatja ki a globális megoldást, és azonnal cselekednie kell;

72. üdvözli a digitális vállalkozások adózására vonatkozó intézkedéscsomagot, amelyet a Bizottság 2018. március 21-én fogadott el; sajnálja azonban, hogy az ECOFIN 2019. március 12-i ülésén Dánia, Finnország, Írország és Svédország fenntartották a digitális szolgáltatási adóról szóló csomaggal kapcsolatos fenntartásaikat vagy alapvetően elutasították azt ( 54 )

73. hangsúlyozza, hogy az a megállapodás, amely arról szól, hogy mi minősül digitális állandó telephelynek, az eddigi egyetlen eddig elért megállapodás, amely a helyes irányba tett lépés, de nem oldja meg az adóalap felosztásának kérdését;

74. felszólítja a digitális adó bevezetését fontolóra venni hajlandó tagállamokat, hogy megerősített együttműködés keretében vezessék azt be az egységes piac további szétaprózódásának elkerülése érdekében, amint az már jelenleg is történik az egyes tagállamokban, amelyek nemzeti megoldások bevezetését fontolgatják;

75. megérti, hogy az úgynevezett ideiglenes megoldás nem optimális; úgy véli, hogy hozzájárul majd a jobb megoldások globális szintű keresésének felgyorsításához, miközben bizonyos mértékben kiegyenlíti a versenyfeltételeket a helyi piacokon; felszólítja az uniós tagállamokat, hogy a lehető leghamarabb vitassák meg, fogadják el és hajtsák végre a digitális gazdaság adóztatására vonatkozó hosszú távú megoldást (a jelentős digitális jelenléttel kapcsolatban) annak érdekében, hogy az EU globális szinten továbbra is úttörő szerepet töltsön be; hangsúlyozza, hogy a Bizottság által javasolt hosszú távú megoldás a nemzetközi szinten folytatott további munka alapjául szolgál;

76. megjegyzi, hogy az uniós polgárok határozottan kérik a digitális szolgáltatási adót; emlékeztet arra, hogy a felmérések szerint Németország, Franciaország, Ausztria, Hollandia, Svédország és Dánia polgárainak 80 %-a támogatja a digitális szolgáltatási adót és úgy gondolja, hogy az Uniónak úttörő szerepet kell vállalnia a nemzetközi erőfeszítésekben; hangsúlyozza továbbá, hogy a megkérdezett polgárok többsége széles körű digitális szolgáltatási adót szeretne ( 55 )

77. felszólítja a tagállamokat, hogy biztosítsák a digitális szolgáltatási adó átmeneti mivoltát azzal, hogy az egyes digitális szolgáltatások nyújtásából származó bevételek után fizetendő digitális szolgáltatási adó közös rendszeréről szóló, 2018. március 21-i tanácsi irányelvre irányuló javaslatban ( 56 ) (COM(2018)0148) „hatályvesztésre vonatkozó rendelkezést” vezetnek be, valamint felgyorsítják a jelentős digitális jelenlétről folytatott vitát;

2.2.4. Hatékony adóztatás

78. megállapítja, hogy a nominális társaságiadó-kulcsok a 2000. évi 32 %-ról 2018-ra 21,9 %-ra csökkentek, ami 32 %-os csökkenést jelent ( 57 ) ; aggodalmát fejezi ki amiatt, hogy ez a verseny kihat az adórendszerek fenntarthatóságára, ezenkívül potenciális tovagyűrűző hatásai lehetnek más országokra; megállapítja, hogy a G20-ak/OECD által vezetett, az adóalap-erózióval és a nyereségátcsoportosítással foglalkozó első projekt nem foglalkozott ezzel a jelenséggel; üdvözli az adóalap-erózióval és nyereségátcsoportosítással kapcsolatos átfogó keretrendszer azon bejelentését, hogy feltárja egy olyan „előítéletek nélküli” alap adóztatási jog lehetőségeit, amely 2020-ig megerősítené a joghatóságok azon képességét, hogy megadóztassák a nyereséget akkor, ha az adóztatási joggal rendelkező másik joghatóság alacsony tényleges adót vet ki ezekre a nyereségekre ( 58 ) , ami minimális tényleges adóztatást jelent; megjegyzi, hogy amint azt az adóalap-erózióval és nyereségátcsoportosítással kapcsolatos átfogó keretrendszer is megállapítja, az OECD által vezetett jelenlegi munka nem jelenti azon tény megváltozását, hogy az országok vagy joghatóságok szabadon határozhatják meg saját adókulcsaikat, vagy azt, hogy egyáltalán ne rendelkezzenek társaságiadó-rendszerrel ( 59 )

79. üdvözli az OECD-nek az érdemi tevékenységekkel kapcsolatos tényezőre vonatkozó új globális előírását (Global Standard on Substantial Activities Factor), amely az adómentes vagy csak nominális adókulcsot alkalmazó joghatóságokra vonatkozik ( 60 ) , és amelyet nagyban inspirált az EU által az uniós jegyzék összeállításával kapcsolatban végzett munka (az uniós jegyzék méltányos adóztatásra vonatkozó 2.2. kritériuma);

80. megjegyzi, hogy eltérések vannak a nagyvállalatok tényleges adómértékének becslései között, amelyek gyakran az adókra vonatkozó rendelkezéseken alapulnak ( 61 ) , valamint a nagy multinacionális vállalatok által ténylegesen befizetett adó között; megállapítja, hogy a hagyományos ágazatok átlagosan 23 %-os, míg a digitális ágazatok nagyjából 9,5 %-os tényleges társaságiadó-kulcs alapján fizetnek ( 62 )

81. felhívja a figyelmet a tényleges adókulcsok értékelésére alkalmazott eltérő módszerekre, amelyek nem teszik lehetővé a tényleges adókulcsok megbízható, EU-n belüli és globális összehasonlítását; megállapítja, hogy egyes értékelések szerint a tényleges adókulcs az EU-ban 2,2 % és 30 % között változik ( 63 ) ; felhívja a Bizottságot, hogy dolgozza ki saját módszertanát és rendszeresen tegye közzé a tagállamok tényleges adókulcsait;

82. felhívja a Bizottságot, hogy értékelje a csökkenő nominális adókulcsok jelenségét és annak a tényleges uniós adókulcsokra gyakorolt hatását, valamint javasoljon korrekciós intézkedéseket az EU-n belül és adott esetben harmadik országok felé egyaránt, többek között szigorú visszaélés elleni szabályokat, óvintézkedéseket, például a külföldi társaságok erősebb ellenőrzésére vonatkozó szabályokat, valamint az adóegyezmények módosítására vonatkozó ajánlásokat;

83. úgy véli, hogy az OECD/BEPS projekt eredményeként az adóalapra vonatkozó globális koordinációt az adókulcsok jobb összehangolásának kell kísérnie, a nagyobb hatékonyság elérése érdekében;

84. kéri tagállamokat, hogy aktualizálják a társasági adózással kapcsolatos magatartási kódexszel foglalkozó csoport megbízatását a társasági nyereség minimális tényleges megadóztatása koncepciójának megvizsgálása céljából, hogy nyomon kövessék az OECD a gazdaság digitalizálásával kapcsolatos adózási kihívások kezelésével kapcsolatos munkáját;

85. tudomásul veszi a francia pénzügyminiszter által a TAX3 bizottság 2018. október 23-i ülésén tett nyilatkozatot, hogy meg kell vitatni a minimális adóztatás koncepcióját; üdvözli, hogy Franciaország készen áll arra, hogy felvegye 2019-es G7 elnöksége prioritásai közé a minimális adóztatásról szóló vitát, amint azt az ECOFIN 2019. március 12-i ülésén is megismételte;

2.3. Igazgatási együttműködés a közvetlen adók tekintetében

86. hangsúlyozza, hogy 2014 júniusa óta négy alkalommal módosították a DAC irányelvet;

87. kéri a Bizottságot, hogy értékeljen és nyújtson be javaslatokat a közigazgatási együttműködési irányelv (DAC2) kiskapuinak megszüntetésére vonatkozóan, különösen a következők révén: a nehezen értékesíthető eszközöknek és a kriptovalutáknak az irányelv hatálya alá vonása, a pénzügyi intézmények szankcionálása a megfelelőség elmulasztása vagy hamis jelentéstétel esetén, valamint többféle olyan pénzügyi intézmény- és számlatípus belefoglalása, amelyekről jelenleg nem készülnek jelentések, mint például a nyugdíjalapok;

88. megismétli kérését, hogy szélesebb körben kell megosztani a feltételes adómegállapításokkal kapcsolatos információkat, és hogy a Bizottságnak szélesebb körű hozzáférést kell kapnia, valamint a különböző nemzeti adóhatóságok feltételes adómegállapításokkal kapcsolatos gyakorlatait jobban össze kell hangolni;

89. felkéri a Bizottságot, hogy mielőbb tegye közzé a DAC3-ról készített első értékelését, amelyben áttekinti különösen a feltételes adómegállapításokkal kapcsolatban kicserélt információk számát és azoknak az eseteknek a számát, amikor a nemzeti adóhatóságok egy másik tagállam birtokában lévő információkhoz fértek hozzá; kéri, hogy az értékelés vizsgálja meg a feltételes adómegállapításokkal kapcsolatos legfontosabb információk közzététele által kifejtett hatást is (az adómegállapítások száma, a kedvezményezettek neve, az egyes adómegállapításokból adódó tényleges adókulcs); felkéri a tagállamokat, hogy tegyék közzé hazai feltételes adómegállapításaikat;

90. helyteleníti, hogy az adóügyi biztos nem ismeri el a nemzeti adóhatóságok közötti, az információcserét szolgáló jelenlegi rendszer kiszélesítésének szükségességét;

91. megismétli továbbá arra irányuló kérését, hogy biztosítani kell a közös vagy egymást kiegészítő érdekű személyek (például az anyavállalatok és azok leányvállalatai) egyidejű adóellenőrzését, valamint hogy tovább kell erősíteni a tagállamok közötti adóügyi együttműködést az adóügyekkel kapcsolatos csoportos megkeresésekre való válaszadási kötelezettség révén; kiemeli, hogy az adóhatóságokkal szembeni hallgatáshoz való jog nem vonatkozik az egyszerű adminisztratív vizsgálatokra, és hogy az együttműködés kötelező ( 64 )

92. úgy véli, hogy az összehangolt helyszíni vizsgálatoknak és közös auditoknak az adóhatóságok közötti európai együttműködési keret részét kell képezniük;

93. hangsúlyozza, hogy az adóbehajtás hatékonyságának javításához nem csak az adóhatóságok közötti információcsere és -feldolgozás járul hozzá, hanem az is, ha ezek megosztják egymás között a bevált gyakorlatokat; felszólítja a tagállamokat, hogy adjanak elsőbbséget a bevált gyakorlatok adóhatóságok közötti megosztásának, különösen az adóhatóságok digitalizációja tekintetében;

94. felszólítja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy harmonizálják a digitális adóbevallások rendszerének eljárásait, hogy elősegítsék a határon átnyúló tevékenységeket és csökkentsék a bürokráciát;

95. felszólítja a Bizottságot, hogy mielőbb értékelje a DAC4 végrehajtását és azt, hogy a nemzeti adóhatóságok ténylegesen hozzáférnek-e a más tagállamok birtokában lévő országonkénti információkhoz; felkéri a Bizottságot annak értékelésére, hogy a DAC4 hogyan viszonyul a G20/az adóalap-erózióval és a nyereségátcsoportosítással kapcsolatos cselekvési terv országonkénti információk cseréjére vonatkozó 13. intézkedéséhez;

96. üdvözli a pénzügyi beszámolók információinak globális standardon alapuló automatikus cseréjét, amelyet az OECD Andorrával, Liechtensteinnel, Monacóval, San Marinóval és Svájccal közösen dolgozott ki; felszólítja a Bizottságot és a tagállamokat a Szerződés rendelkezéseinek megújítására, hogy azok összeegyeztethetők legyenek az igazgatási együttműködésről szóló módosított irányelvvel;

97. kiemeli továbbá a Fiscalis 2020 program által nyújtott hozzájárulást, amelynek célja a részt vevő országok, adóhatóságaik és tisztviselőik közötti együttműködés fokozása; hangsúlyozza az e területen végzett közös fellépések hozzáadott értékét és a lehetséges program szerepét a fő transzeurópai informatikai rendszerek fejlesztésében és működtetésében;

98. emlékeztet a tagállamokat a Szerződés szerinti kötelezettségeikre ( 65 ) , többek között arra, hogy kötelesek lojálisan, jóhiszeműen és haladéktalanul együttműködni; ezért a határokon átnyúló ügyek, nevezetesen az úgynevezett cum-ex ügy összefüggésében kéri, hogy minden tagállam nemzeti adóhatósága nevezzen meg egy egységes kapcsolattartó pontot (SPoC), az OECD keretében működő, a megosztott hírszerzésen és együttműködésen alapuló közös nemzetközi munkacsoport (Joint International Taskforce on Shared Intelligence and Collaboration – JITSIC) SPoC-rendszerének megfelelően ( 66 ) , hogy elősegítsék és megerősítsék az adócsalás, az adókijátszás és az agresszív adótervezés elleni küzdelem terén folyó együttműködést; felkéri továbbá a Bizottságot, hogy mozdítsa elő és hangolja össze a tagállamok egységes kapcsolattartó pontjai közötti együttműködést;

99. azt ajánlja, hogy azok a tagállami hatóságok, amelyeket a más tagállamokbeli partnereik értesítettek a potenciális jogsértésekről, legyenek kötelesek hivatalos értesítést küldeni az információ kézhezvételéről, valamint adott esetben megfelelő időn belül érdemi választ adni a fent említett értesítést követően meghozott intézkedésekről;

2.4. Osztalékkivonás és osztalékfizetési spekulációs ügyletek

100. megjegyzi, hogy a cum-ex-féle ügyletek már az 1990-es évek óta jelentenek globális és európai problémát, de nem került sor összehangolt fellépésre ellenük; sajnálatát fejezi ki az úgynevezett cum-ex fájlok botránya által feltárt adócsalás miatt, amely a tagállamok adóbevételeinek nyilvánosan bejelentett veszteségeihez vezetett, és amelynek összege bizonyos médiatájékoztatók becslései szerint 55,2 milliárd eurót tett ki; hangsúlyozza, hogy az európai újságírók konzorciuma úgy véli, hogy Németország, Dánia, Spanyolország, Olaszország és Franciaország állítólag a cum-ex kereskedelmi gyakorlatok fő célpiacai, ezeket követi Belgium, Finnország, Lengyelország, Hollandia, Ausztria és a Cseh Köztársaság;

101. hangsúlyozza, hogy az adórendszerek bonyolultsága jogi kiskapukat teremthet, elősegítve az olyan adócsalási rendszereket, mint például a cum-ex;

102. megállapítja, hogy a cum-ex és cum-cum rendszerek köré szervezett szisztematikus csalás részben azért lehetséges, mert az érintett tagállamok megfelelő hatóságai nem végeztek elegendő ellenőrzést az adók visszatérítésére irányuló kérelmek tekintetében, és mert nem rendelkeznek egyértelmű és teljes képpel a részvények tényleges tulajdonosairól; felszólítja a tagállamokat, hogy minden érintett hatóság számára biztosítsanak hozzáférést a részvények tulajdonosaira vonatkozó teljes és naprakész információkhoz; felszólítja a Bizottságot annak értékelésére, hogy szükség van-e uniós fellépésre e tekintetben, és hogy terjesszen elő jogalkotási javaslatot, ha az értékelés azt mutatja, hogy szükség van ilyen intézkedésekre;

103. hangsúlyozza, hogy ezek a feltárt tények a nemzeti adózási jogszabályok, illetve a tagállamok hatóságai közötti információcsere és együttműködés jelenlegi rendszereiben rejlő esetleges hiányosságokról tanúskodnak; sürgeti a tagállamokat, hogy használják az összes kommunikációs csatornát, nemzeti adatot és az információcsere megerősített keretei által rendelkezésre bocsátott valamennyi adatot hatékonyan;

104. hangsúlyozza, hogy a cum-ex fájlok határokon átnyúló szempontjai többoldalúan kell kezelni; figyelmeztet arra, hogy az egyes tagállamok közötti információcserére és a kétoldalú együttműködési mechanizmusokra vonatkozó új kétoldalú szerződések tovább bonyolíthatják a nemzetközi szabályok már eleve bonyolult hálóját, új kiskapukat eredményezhetnek és hozzájárulhatnak az átláthatóság hiányához;

105. arra ösztönzi az összes tagállamot, hogy a joghatóságuk alá tartozó területen alaposan vizsgálják ki és elemezzék az osztalékfizetési gyakorlatokat, azonosítsák az adójogszabályaikban rejlő azon kiskapukat, amelyeket az adócsalók és adókikerülők kihasználhatnak, elemezzék e gyakorlatok lehetséges határokon átnyúló dimenzióját, és vessenek véget az összes káros adózási gyakorlatnak; felkéri a tagállamokat, hogy a bevált gyakorlatokat e tekintetben cseréljék ki;

106. felszólítja a tagállamokat és azok pénzügyi felügyeleti hatóságait, hogy értékeljék a kizárólag adózási megfontolások által vezérelt pénzügyi gyakorlatok – például az osztalékarbitrázs vagy az osztalékkivonás és egyéb hasonló rendszerek – betiltásának szükségességét, amennyiben a kibocsátó nem bizonyítja, hogy ezek a pénzügyi gyakorlatok az indokolatlan adó-visszatérítésen és/vagy adóelkerülésen kívül más tényleges gazdasági céllal rendelkeznek; felhívja az uniós jogalkotókat, hogy értékeljék ezen intézkedés uniós szintű végrehajtásának lehetőségét;

107. felhívja a Bizottságot, hogy haladéktalanul kezdje meg az Europol keretében egy saját ellenőrzési kapacitással rendelkező európai pénzügyi rendőrségi erő létrehozására, valamint a határon átnyúló adóellenőrzések és egyéb határon átnyúló pénzügyi bűncselekmények európai keretére irányuló javaslat kidolgozását;

108. arra a következtetésre jut, hogy a cum-ex dokumentumok bizonyítják, hogy sürgősen javítani kell az uniós tagállamok adóhatóságai közötti együttműködést, különösen az információk megosztása tekintetében; ezért sürgeti a tagállamokat, hogy fokozzák együttműködésüket az adócsalás és az adókijátszási rendszerek, például a cum-ex és adott esetben a cum-cum felderítésében, megállításában, kivizsgálásában és a vádeljárás lefolytatásában, beleértve a legjobb gyakorlatok cseréjét, és indokolt esetben támogassák az uniós szintű megoldásokat;

2.5. A társasági adóval kapcsolatos átláthatóság

109. üdvözli a DAC4 elfogadását, amely az adóalap-erózióval és a nyereségátcsoportosítással kapcsolatos cselekvési terv 13. pontjával összhangban előírja az országonkénti jelentéstételt az adóhatóságok számára;

110. emlékeztet arra, hogy az országonkénti nyilvános jelentéstétel az egyik kulcsfontosságú intézkedés annak érdekében, hogy a vállalatok adózásával kapcsolatos információk átláthatóbbá váljanak; hangsúlyozza, hogy az egyes vállalkozások és fióktelepeik számára előírt országonkénti nyilvános jelentéstételre vonatkozó javaslatot nem sokkal a panamai dokumentumokkal kapcsolatban 2016. április 12-én kirobbant botrányt követően terjesztették a társjogalkotók elé, a Parlament pedig 2017. július 4-én fogadta el álláspontját ( 67 ) ; emlékeztet arra, hogy ebben az álláspontban a jelentéstétel hatókörének kiterjesztését és a bizalmas üzleti adatok védelmét szorgalmazta, kellően szem előtt tartva az uniós vállalkozások versenyképességét;

111. emlékeztet a Parlamentnek a PANA vizsgálóbizottság ajánlásaiban kifejtett álláspontjára, amelyben nagyratörő, nyilvános országonkénti jelentéstételre szólított fel az adók átláthatóságának és a multinacionális vállalatok (MNE-k) nyilvános ellenőrzésének javítása érdekében; sürgeti a Tanácsot, hogy jusson közös megállapodásra egy nyilvános országonkénti jelentéstétel elfogadása érdekében, amely az egyik kulcsfontosságú intézkedés annak érdekében, hogy a vállalatok adózásával kapcsolatos információk minden polgár számára átláthatóbbá váljanak;

112. sajnálja, hogy 2016 óta a Tanács részéről nem tapasztalt előrelépést és együttműködést; sürgeti a Tanácsot, hogy tegyen előrelépést, és kezdje meg a tárgyalásokat a Parlamenttel;

113. emlékeztet arra, hogy a nyilvános ellenőrzés a kutatók ( 68 ) , az oknyomozó újságírók, a befektetők és más érdekelt felek számára is hasznos annak érdekében, hogy a kockázatokat, a kötelezettségeket és a lehetőségeket megfelelően fel lehessen mérni a tisztességes vállalkozás ösztönzése érdekében; emlékeztet arra, hogy a bankszektorra vonatkozóan már léteznek hasonló rendelkezések a 2013/36/EU irányelv ( 69 ) (CDR IV) 89. cikkében, a nyersanyag-kitermelő és a fakitermelő iparágak tekintetében pedig a 2013/34/EU irányelvben ( 70 ) ; megjegyzi, hogy egyes magánszektorbeli érdekelt felek önkéntesen olyan új jelentéstételi eszközöket dolgoznak ki, amelyek növelik az adózás átláthatóságát, ilyen például a globális jelentéstételi kezdeményezés vállalati társadalmi felelősségvállalásra vonatkozó politikája részeként „Az adózás és a kormányok részére teljesített kifizetések közzététele” standard;

114. emlékeztet arra, hogy a társasági adózás átláthatóságára vonatkozó intézkedéseket az EUMSZ letelepedési szabadságról szóló 50. cikke (1) bekezdéséhez kapcsolódónak kell tekinteni, ezért a fent említett cikk a nyilvános országonkénti jelentéstételre vonatkozó javaslat megfelelő jogalapja, amint azt a Bizottság 2016. április 12-én közzétett hatásvizsgálata is megállapította (COM(2016)0198);

115. megjegyzi, hogy tekintettel arra, hogy a fejlődő országok korlátozott kapacitással rendelkeznek a követelményeknek való megfeleléshez a meglévő információcsere-eljárások révén, különösen fontos az átláthatóság, mivel ez megkönnyítené az adóigazgatásukhoz szükséges információkhoz való hozzáférést;

2.6. Az állami támogatásra vonatkozó szabályok

116. emlékeztet arra, hogy a vállalkozások közvetlen adóztatása az állami támogatások körébe tartozik ( 71 ) , amikor az adóintézkedések megkülönböztetést tesznek az adófizetők között, szemben az olyan általános jellegű adóintézkedésekkel, amelyek különbségtétel nélkül minden vállalkozásra alkalmazandók;

117. felszólítja a Bizottságot – és különösen a Versenypolitikai Főigazgatóságot – az olyan lehetséges intézkedések értékelésére, amelyek visszatartják a tagállamokat attól, hogy adókedvezmények formájában ilyen állami támogatást nyújtsanak;

118. üdvözli a Bizottságnak az illegális állami támogatások vizsgálatára vonatkozó új, proaktív és nyílt megközelítését a jelenlegi ciklus során, amelynek eredményeképpen a Bizottság számos nagy hatású ügyet zárt le;

119. sajnálatát fejezi ki amiatt, hogy a vállalatok olyan megállapodásokat köthetnek a kormányokkal, hogy az adott országban szinte semmilyen adót nem fizetnek, annak ellenére, hogy ott jelentős tevékenységet folytatnak; e tekintetben kiemeli a holland adóhatóság és a Royal Dutch Shell plc közötti azon feltételes adómegállapítást, amely úgy tűnik, hogy sérti a holland adójogot, mivel kizárólag azon az alapon állapították meg, hogy a székhely Hollandiában lesz majd a két korábbi anyavállalat egyesítése után, és ami az osztalékokra kivetett holland forrásadó alóli mentességet eredményez; rámutat ugyanakkor arra, hogy a közelmúltbeli vizsgálatok alapján úgy tűnik, hogy a társaság Hollandiában sem fizet nyereségadót; ismételten felszólítja a Bizottságot, hogy vizsgálja meg ennek a lehetségesen illegális állami támogatásnak az ügyét;

120. üdvözli, hogy a Bizottság 2014 óta vizsgálja a tagállamok feltételes adómegállapításokkal kapcsolatos gyakorlatait az egyes vállalatok kedvező adóügyi kezelésére vonatkozó állítások nyomán, és kilenc hivatalos vizsgálatot indított 2014 óta, amelyek közül hat azt a következtetést vonta le, hogy a feltételes adómegállapítás jogellenes állami támogatásnak minősül ( 72 ) ; megállapítja, hogy egy vizsgálat azzal a következtetéssel zárult, hogy bizonyos nyereségek megadóztatásának kettős elmaradása nem minősül állami támogatásnak ( 73 ) , míg két másik eljárás még folyamatban van ( 74 )

121. sajnálatát fejezi ki amiatt, hogy a Bizottság közel öt évvel a LuxLeaks leleplezései után a Luxemburg által biztosított, az Oknyomozó Újságírók Nemzetközi Konzorciuma (ICIJ) által vezetett LuxLeaks-vizsgálat keretében közölt több mint 500 feltételes adómegállapítás közül csak egy esetben indított hivatalos vizsgálatot ( 75 )

122. megjegyzi, hogy annak ellenére, hogy a Bizottság azt állapította meg, hogy a McDonald’s az EU-ban szerzett nyereségének egy bizonyos része tekintetében az adóztatás kettős elmaradásából hasznot húzott, az állami támogatásokra vonatkozó uniós szabályok alapján nem lehetett határozatot hozni, mivel a Bizottság azt a következtetést vonta le, hogy az adóztatás kettős elmaradása a luxemburgi és az Egyesült Államokbeli adótörvények közötti ellentmondásokból és a Luxemburg és az Egyesült Államok között a kettős adóztatás elkerüléséről létrejött szerződésből ered ( 76 ) ; tudomásul veszi Luxemburg bejelentését, miszerint felülvizsgálja a kettős adóztatásról szóló egyezményeit oly módon, hogy azok megfeleljenek a nemzetközi adójognak;

123. aggodalmát fejezi ki amiatt, hogy a Bizottság ítélete szerint a McDonald’s adóztatásának kettős elmaradása a luxemburgi és az egyesült államokbeli adótörvények közötti eltérésekből és a Luxemburg és az Egyesült Államok között a kettős adóztatás elkerüléséről kötött egyezményből ered, amelyek olyan eltérések, melyekből a McDonald’s hasznot húzott azáltal, hogy választott az említett joghatóságok között; továbbá aggódik amiatt, hogy az ilyen egyezségi eljárásból eredő adókijátszás lehetséges az EU-ban;

124. aggodalmának ad hangot a tagállamok részére hosszú időkön át meg nem fizetett adó nagyságrendje miatt ( 77 ) ; emlékeztet arra, hogy a jogellenes támogatás visszafizettetésének célja a status quo visszaállítása, és hogy a visszafizetendő támogatás pontos összegének kiszámítása része a nemzeti hatóságokra háruló végrehajtási kötelezettségnek; felszólítja a Bizottságot a lehetséges ellenintézkedések, köztük a bírságok értékelésére és kidolgozására, hogy segítsenek annak megelőzésében, hogy tagállamok olyan szelektív kedvező adójogi bánásmódot kínáljanak, amely az uniós szabályokkal ellentétes állami támogatásnak minősül;

125. megismétli a Bizottsághoz intézett, iránymutatásokra irányuló kérését, amelyek tisztázzák, mi minősül adózással összefüggő állami támogatásnak és „megfelelő” transzferárazásnak; arra is felszólítja a Bizottságot, hogy mind a szabálykövető adófizetők, mind az adóigazgatási szervek számára szüntesse meg a jogbizonytalanságot, és ennek megfelelően biztosítson átfogó keretrendszert a tagállamok adózási gyakorlatai számára;

126. sajnálatát fejezi ki amiatt, hogy a Bizottság nem szerez érvényt az állami támogatási szabályoknak minden olyan adóintézkedéssel szemben, amely súlyosan torzítja a versenyt, és hogy ezeket a szabályokat csak egyes esetekben, az érintett állam gyakorlatának befolyásolására alkalmazza; felhívja a Bizottságot, hogy az egyenlő versenyfeltételek biztosítása érdekében tegyen meg minden erőfeszítést a jogtalan állami támogatások visszaszerzésére, többek között a LuxLeaks-botrányban említett valamennyi vállalat esetében is; felhívja továbbá a Bizottságot, hogy nyújtson további iránymutatást a tagállamok és a piaci szereplők számára az állami támogatási szabályok alkalmazásáról és arról, hogy azok mennyiben érvényesek a vállalatok adótervezési gyakorlataira;

127. felszólít a versenyjog reformjára oly módon, hogy az állami támogatási szabályok hatályát kiterjesszék rá annak érdekében, hogy erőteljesebben lehessen fellépni a multinacionális vállalatok számára nyújtott káros pénzügyi állami támogatásokkal – köztük az adómegállapításokkal – szemben;

2.7. Postafiókcégek

128. megjegyzi, hogy a postafiókcégeknek – vagyis azoknak a vállalatoknak, amelyek jelentős gazdasági jelenlét nélkül kizárólag adóelkerülés vagy adókijátszás céljából szerepelnek egy joghatóság nyilvántartásában – nincs egységes fogalommeghatározása; hangsúlyozza ugyanakkor, hogy az olyan egyszerű kritériumok, mint a tényleges gazdasági tevékenység vagy a vállalatnál dolgozó személyzet fizikai jelenléte eszköz lehet a postafiókcégek azonosítására és elterjedésük leküzdésére; megismétli az egyértelmű meghatározásra vonatkozó felhívását;

129. hangsúlyozza, hogy – amint azt a Parlament a határokon átnyúló átalakításokról, egyesülésekről és szétválásokról szóló irányelv ( 78 ) módosításáról folytatott intézményközi tárgyalások során képviselt álláspontjában javasolta – elő kell írni, hogy a tagállamok biztosítsák, hogy a határokon átnyúló átalakítások valós gazdasági tevékenység tényleges folytatásának felelnek meg, beleértve a digitális ágazatot is, hogy elkerüljék a postafiókcégek létrehozását;

130. felszólítja a tagállamokat, hogy a határokon átnyúló átalakulások, egyesülések vagy szétválások végrehajtása előtt kérjék egy sor pénzügyi információi illetékes hatóságok közötti cseréjét;

131. azt javasolja, hogy az offshore struktúrákat kialakító jogalanynak be kelljen mutatnia az illetékes hatóságok előtt az e döntés mögött meghúzódó jogod indokokat annak biztosítása érdekében, hogy az offshore számlákat ne használják fel pénzmosásra és adókijátszásra;

132. kéri, hogy a tényleges tulajdonosok személyazonosságának az adóhatóságok rendelkezésére bocsátását;

133. rámutat azokra a nemzeti intézkedésekre, amelyek kifejezetten tiltják a postafiókcégekkel folytatott kereskedelmi kapcsolatokat; rámutat különösen arra a lett jogszabályra, amely olyan szervezetként határozza meg a postafiókcégeket, amely nem végez tényleges gazdasági tevékenységet, és ennek ellenkezőjét nem tudja okiratokkal bizonyítani, mivel olyan joghatóságban van nyilvántartásba véve, ahol a vállalatok nem kötelesek benyújtani pénzügyi kimutatásokat, és/vagy mivel a letelepedési helyük szerinti országban nincs telephelyük; megjegyzi azonban, hogy az uniós jog szerint a postafiókcégek Lettországban történő betiltása nem használható arra, hogy betiltsák az uniós tagállamokban adóügyi illetőséggel rendelkező postafiókcégeket, mivel ez diszkriminatívnak minősülne ( 79 ) ; felszólítja a Bizottságot, hogy javasolja az uniós jog oly módon történő módosítását, hogy az lehetővé tegye a postafiókcégek betiltását akkor is, ha az uniós tagállamban rendelkezik illetőséggel;

134. rámutat arra, hogy hét tagállamban (Belgium, Ciprus, Magyarország, Írország, Luxemburg, Málta és Hollandia) a nem rezidensek belföldi közvetlentőke-befektetései és a rezidensek külföldi közvetlentőke-befektetései százalékos értékben magas szinten állnak a GDP-hez viszonyítva, ami csak korlátozott mértékben magyarázható az ezekben az országokban zajló valódi gazdasági tevékenységekkel ( 80 )

135. kiemeli a közvetlen külföldi tőkebefektetések magas arányát számos tagállamban, így Luxemburgban, Máltán, Cipruson, Hollandiában és Írországban ( 81 ) ; megjegyzi, hogy az ilyen közvetlen külföldi tőkebefektetéseket általában különleges célú gazdasági egységek birtokolják, és amelyek gyakran a kiskapuk kihasználását szolgálják; felhívja a Bizottságot, hogy értékelje a közvetlen külföldi tőkebefektetéseket birtokló különleges célú gazdasági egységek szerepét;

136. megjegyzi, hogy az agresszív adótervezési mutatók közé tartoznak az olyan gazdasági mutatók, mint például a közvetlen külföldi befektetések szokatlanul magas szintje, valamint a különleges célú gazdasági egységek által birtokolt közvetlen külföldi befektetések ( 82 )

137. megjegyzi, hogy az ATAD visszaélés elleni szabályai (mesterséges konstrukciók) kiterjednek a postafiókcégekre is, míg a közös társaságiadó-alap és a közös összevont társaságiadó-alap biztosítaná, hogy a jövedelmet oda rendeljék, ahol a valós gazdasági tevékenység zajlik;

138. sürgeti a Bizottságot és a tagállamokat, hogy alakítsanak ki összehangolt, kötelező, végrehajtható és érdemi követelményeket a gazdasági tevékenységgel kapcsolatban, valamint vizsgálják meg a kiadásokat;

139. felszólítja a Bizottságot, hogy két éven belül végezze el az egymással összekapcsolódó azon jogalkotási és szakpolitikai kezdeményezések célravezetőségi vizsgálatát, amelyek az adócsalás, az adókijátszás, az agresszív adótervezés és a pénzmosás céljából létrehozott postafiókcégek elleni fellépésre irányulnak;

3. Hozzáadottérték-adó (héa)

140. hangsúlyozza a héaszabályok uniós szintű harmonizációjának szükségességét a belső piac létrehozásának és működésének biztosításához szükséges mértékben, valamint a versenytorzulás elkerülése érdekében ( 83 )

141. hangsúlyozza, hogy a héa a nemzeti költségvetések fontos adóbevételi forrása; megjegyzi, hogy 2016-ban az EU 28 tagállamának héabevételei elérték az 1 044 milliárd EUR-t, ami a tagállamokban a teljes adóbevétel 18 %-ának felel meg; megemlíti, hogy 2017-ben az Unió éves költségvetése 157 milliárd EUR volt;

142. sajnálja azonban, hogy a várt héabevételből minden évben jelentős összegek esnek ki csalás miatt; kiemeli, hogy a Bizottság statisztikái szerint a héabevétel-kiesés (amely a várt héabevétel és a ténylegesen beszedett héa közötti különbség, ami nemcsak a csalás, hanem a csőd, a hibás számítások és a kikerülés miatt elveszett héa becslését is tartalmazza) az EU-ban 2016-ban 147 milliárd EUR volt, ami a teljes várt héabevétel több mint 12 %-a ( 84 ) , bár számos tagállamban sokkal rosszabb a helyzet, és van, ahol a kiesés megközelíti vagy még meg is haladja a 20 %-ot, ami jelentős eltérést mutat a tagállamok között a héabevétel-kiesés kezelése tekintetében;

143. megjegyzi, hogy a Bizottság becslései szerint mintegy 50 milliárd EUR – vagy uniós polgáronként évente 100 EUR – bevétel veszik el a határokon átnyúló héacsalások miatt ( 85 ) ; miközben az Europol becslése szerint a héacsalás összegéből mintegy 60 milliárd EUR kapcsolódik szervezett bűnözéshez és a terrorizmus finanszírozásához; tudomásul veszi az Unión belüli héarendszerek fokozott harmonizációját és egyszerűsödését, bár a tagállamok közötti együttműködés még nem elégséges és nem is hatékony; felhívja a Bizottságot és a tagállamokat együttműködésük megerősítésére a héacsalás elleni küzdelem javítása érdekében; felhívja a következő Bizottságot, hogy helyezze előtérbe a végleges héarendszer bevezetését és végrehajtását annak javítása érdekében;

144. megbízható statisztikákat kér a héabevétel-kiesés becslésére, és hangsúlyozza az EU-n belüli közös adatgyűjtési és -megosztási módszer szükségességét; sürgeti a Bizottságot, hogy biztosítsa összehangolt statisztikák rendszeres gyűjtését és közzétételét a tagállamokban;

145. hangsúlyozza, hogy az adócsalók – különösen a körhintacsalás és a csalárd kereskedő beiktatásával elkövetett Közösségen belüli csalás keretében – visszaélnek a jelenlegi (átmeneti) héaszabályozás sajátosságával, amely mentességet alkalmaz az Unióban a Közösségen belüli szállításokra és exportra;

146. megjegyzi, hogy a Bizottság szerint a határokon átnyúló kereskedelmet folytató vállalkozások megfelelési költségei jelenleg 11 %-kal magasabbak a csak belföldi kereskedést folytató vállalatok költségeinél; megjegyzi, hogy különösen a kkv-kat sújtják az aránytalan héamegfelelési költségek, ami az egyik oka annak, hogy óvatosak maradtak az egységes piac előnyeinek kihasználása tekintetében; felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy dolgozzanak ki megoldásokat a határokon átnyúló kereskedelemhez kapcsolódó héamegfelelési költségek csökkentésére;

3.1. A hozzáadottérték-adó keretrendszerének korszerűsítése

147. üdvözli ezért a Bizottság héára vonatkozó, 2016. április 6-i cselekvési tervét, amely a héa keretrendszerének reformjára irányul, valamint a Bizottság által 2016 decembere óta elfogadott 13 jogalkotási javaslatot, amelyek a végleges héaszabályozásra való átállással foglalkoznak, megszüntetik az e-kereskedelem előtt a héa terén fennálló akadályokat, felülvizsgálják a kkv-kra vonatkozó héaszabályozást, korszerűsítik a hozzáadottérték-adó mértékére vonatkozó politikát, és fellépnek a héabevétel-kieséssel szemben;

148. üdvözli, hogy 2015-ben bevezetésre került a távközlési, műsorszórási és elektronikus szolgáltatásokra vonatkozó szűkített egyablakos héaügyintézés (MoSS) a héa nyilvántartásba vételére, bevallására és befizetésére szolgáló önkéntes rendszerként; üdvözli, hogy 2021. január 1-jétől a MoSS kiterjesztésre kerül a végső fogyasztóknak szállított egyéb árukra és a számukra nyújtott szolgáltatásokra;

149. megjegyzi, hogy a Bizottság becslései szerint a héa korszerűsítését célul kitűző reform várhatóan 95 %-kal fogja csökkenteni a bürokráciát, ami a becslések szerint 1 milliárd EUR-t tesz ki;

150. különösen üdvözli, hogy a Tanács 2017. december 5-én új szabályokat fogadott el, amelyek megkönnyítik az online vállalkozások számára a héakötelezettségek teljesítését; különösen üdvözli, hogy a Tanács átvette a Parlament véleményét azzal kapcsolatban, hogy be kell vezetni az online platformok héabeszedési felelősségét az általuk elősegített távértékesítések tekintetében; úgy véli, hogy ez az intézkedés biztosítani fogja az egyenlő versenyfeltételeket a nem uniós vállalkozásokkal, mivel sok áru, amelyeket távértékesítés céljából importálnak, jelenleg héamentesen lép be az EU-ba; felszólítja a tagállamokat, hogy 2021-re hajtsák végre megfelelően az új szabályokat;

151. üdvözli a 2017. október 4-én ( 86 ) és 2018. május 24-én ( 87 ) a végleges héaszabályozással kapcsolatban elfogadott javaslatokat; különösen üdvözli a Bizottság azon javaslatát, hogy a rendeltetési hely elve legyen alkalmazandó az adózásra, ami azt jelenti, hogy a héát a végső fogyasztó tagállama adóhatóságának kell megfizetni az adott tagállamban érvényes adókulcs szerint;

153. felszólítja a Tanácsot annak biztosítására, hogy a minősített adóalanyi státusz összhangban legyen az engedélyezett gazdálkodói státusszal, amelyet a vámhatóságok adnak meg;

154. kéri a minősített adóalanyi státusz meghatározásának minimális uniós szintű összehangolását és átláthatóságát, beleértve a Bizottság rendszeres értékelését arra vonatkozóan, hogy a tagállamok mi alapján adják meg a minősített adóalany státuszt; kéri, hogy a tagállamok adóhatóságai cseréljenek információt a minősített adóalanyi státusz bizonyos vállalatok számára történő megadásának elutasításáról a koherencia és a közös normák erősítése érdekében;

155. üdvözli továbbá a kkv-kra vonatkozó különös szabályozás felülvizsgálatát ( 92 ) , amelynek kulcsszerepe van az egyenlő versenyfeltételek biztosításában, mivel a héamentesség jelenleg csak a hazai szereplőknek áll a rendelkezésére, és hozzájárulhat a kkv-k héamegfelelési költségeinek csökkentéséhez; felszólítja a Tanácsot, hogy vegye figyelembe a Parlament 2018. szeptember 11-i véleményét ( 93 ) , különösen a kkv-kat érintő további adminisztratív egyszerűsítés tekintetében; ezért felszólítja a Bizottságot, hogy hozzon létre egy online portált, amelyen keresztül azok a kkv-k, amelyek igénybe kívánják venni a mentességet egy másik tagállamban, kötelesek regisztrálni, továbbá hogy hozzon létre egyablakos ügyintézést, amelyen keresztül a kisvállalkozások benyújthatják héabevallásukat azokra a különböző tagállamokra vonatkozóan, amelyekben működnek;

156. tudomásul veszi az általános fordított adózási mechanizmusra (ÁFAM) vonatkozó bizottsági javaslatot ( 94 ) , amely lehetővé teszi a szokásos héaszabályoktól való ideiglenes eltéréseket annak érdekében, hogy jobban megakadályozzák a körhintacsalásokat azokban a tagállamokban, amelyeket az ilyen típusú csalások a legsúlyosabban érintenek; felhívja a Bizottságot, hogy kísérje szorosan figyelemmel az új jogszabályok alkalmazását és esetleges kockázatait és előnyeit; ragaszkodik azonban ahhoz, hogy az ÁFAM semmiképpen sem késleltetheti a végleges héarendszer gyors végrehajtását;

157. megjegyzi, hogy az e-kereskedelem terjedése gyakran kihívást jelenthet az adóhatóságok számára, például az eladó uniós adóalanyiságának hiánya és a bejelentett ügyletek valós értékétől jóval elmaradó héabevallások miatt; ezért üdvözli a Bizottság által 2018. december 11-én elfogadott, a termékek távértékesítésével kapcsolatban javasolt végrehajtási szabályok (COM(2018)0819 és COM(2018)0821) szellemét, amelyek szerint különösen 2021-től kezdődően az online piacok felelőssége annak biztosítása, hogy a héa beszedésre kerüljön az EU-n kívüli vállalatok által uniós fogyasztóknak a platformjaikon történő értékesítés során;

158. felhívja a Bizottságot és a tagállamokat, hogy kísérjék figyelemmel az EU-n kívüli székhellyel rendelkező, héát (például a „szabványos” alapító okirat jogosulatlan használatával) be nem valló vagy az értéket az esedékes héa meg nem fizetése vagy csökkentése érdekében szándékosan alulbecsülő kereskedőket érintő elektronikus kereskedelmi ügyleteket; úgy véli, hogy az ilyen gyakorlatok veszélyeztetik az EU belső piacának épségét és zavartalan működését; felhívja a Bizottságot, hogy ha helyénvalónak és szükségesnek találja, terjesszen elő jogalkotási javaslatokat;

3.2. A héabevétel-kiesés, a héacsalás elleni küzdelem és a héával kapcsolatos közigazgatási együttműködés

159. megismétli az adóréshez hozzájáruló tényezők, mint például a héa kezelésére irányuló felhívását;

160. üdvözli a Bizottság által 2018. március 8-án Ciprussal, Görögországgal és Máltával szemben, valamint 2018. november 8-án Olaszországgal és a Man-szigettel szemben a jachtok és légi járművek beszerzésével kapcsolatos visszaélésszerű héagyakorlatok ügyében megindított kötelezettségszegési eljárásokat, amelyek annak biztosítására irányulnak, hogy ezek az országok megszüntessék a magánjachtok és légi járművek számára állítólagosan jogellenesen biztosított kedvező adóügyi megítélést, ami torzítja a versenyt a tengerhasznosítási és légiközlekedési ágazatban;

161. üdvözli a 904/2010/EU rendeletnek a héa területén történő közigazgatási együttműködés megerősítésére irányuló intézkedések tekintetében történő módosításait; üdvözli, hogy a Bizottság 2017-ben 10 tagállamban tett ellenőrző látogatásokat, és üdvözli különösen az ezt követően a héainformációcsere-rendszer (VIES) megbízhatóságának javítására tett ajánlást;

162. megjegyzi, hogy a Bizottság nemrégiben további ellenőrző eszközök bevezetését és az Eurofisc szerepének fokozását, valamint a vám- és adóhatóságok közötti szorosabb együttműködést szolgáló mechanizmusok javítását javasolta; felhívja az összes tagállamot, hogy vegyenek részt aktívabban a tranzakciós hálózati elemzés (TNA) rendszerében az Eurofisc keretében;

163. azon a véleményen van, hogy az Eurofiscben való részvételnek az uniós alapokból való részesülés kötelező feltételének kell lennie az összes tagállam számára; megismétli az Európai Számvevőszéknek a kohéziós kiadásokkal kapcsolatos héa-visszatérítéssel ( 95 ) és a csalás elleni uniós programmal ( 96 ) kapcsolatos aggodalmát;

164. sürgeti a Bizottságot, hogy vizsgálja meg a tranzakciós héaadatok tagállamok általi valós idejű összegyűjtésének és továbbításának lehetőségeit, mivel ez növelné az Eurofisc hatékonyságát, és új stratégiák további kifejlesztését tenné lehetővé a héacsalások kezelésére; felszólítja az összes illetékes hatóságot, hogy használjanak különböző statisztikai és adatbányászati technológiákat az anomáliák, a gyanús kapcsolatok és minták azonosítására, ezáltal lehetővé téve az adóhatóságok számára, hogy proaktív, célzott és költséghatékony módon kezeljék a nem megfelelő magatartások széles spektrumát;

165. üdvözli az Unió pénzügyi érdekeinek védelméről szóló irányelv ( 97 ) elfogadását, amely tisztázza a tagállamok, a Eurojust, az Európai Ügyészség (EPPO), az Európai Csalás Elleni Hivatal (OLAF) és a Bizottság között a héacsalás elleni fellépés terén folytatott határokon átnyúló együttműködés és kölcsönös jogsegély kérdéseit; felhívja az EPPO-t, az OLAF-ot, az Eurofiscet, az Europolt és az Eurojustot, hogy szorosan működjenek együtt a héacsalás elleni erőfeszítéseik összehangolása céljából, valamint az új csalárd gyakorlatok azonosítása és a hozzájuk való alkalmazkodás érdekében;

166. rámutat azonban arra, hogy jobb együttműködésre van szükség a közigazgatási, igazságügyi és bűnüldöző hatóságok között az Unión belül, ahogy arra a szakértők a 2018. június 28-án tartott meghallgatáson és a TAX3 bizottság megbízásából készült tanulmányban rámutattak;

167. üdvözli a Bizottságnak az EPPO hatáskörének a határokon átnyúló terrorista bűncselekményekre való kiterjesztésére irányuló közleményét; felszólítja a Bizottságot és a tagállamokat annak biztosítására, hogy az EPPO a lehető leghamarabb, de legkésőbb 2022-ig megkezdhesse működését, biztosítva a szoros együttműködést az Unió pénzügyi érdekeinek védelmével megbízott, már működő intézményekkel, szervekkel, ügynökségekkel és hivatalokkal; példaértékű, visszatartó erejű és arányos szankciók bejelentését szorgalmazza; úgy véli, hogy a büntetlenség látszatának elkerülése érdekében mindenkit súlyosan szankcionálni kell, aki szervezett héacsalásban vesz részt;

168. úgy véli, hogy a héával kapcsolatban a csalárd magatartást lehetővé tevő egyik fő probléma a csalók által készpénzben realizálható haszon; ezért felkéri a Bizottságot, hogy elemezze a szakértők azon javaslatát ( 98 ) , hogy a határokon átnyúló tranzakciók adatait egy blokkláncba kellene fűzni, és biztonságos digitális valutákat kellene bevezetni, amelyeket csak héafizetésre (egyetlen célra) használnának a hivatalos fizetőeszköz helyett;

169. üdvözli, hogy a Tanács foglalkozott az importhoz kapcsolódó csalásokkal ( 99 ) ; úgy véli, hogy a vámáru-nyilatkozatokból származó adatoknak a VIES-be történő megfelelő integrálása lehetővé teszi majd a rendeltetési hely szerinti tagállamok számára a váminformációk és a héainformációk keresztellenőrzését annak biztosítása érdekében, hogy a héát megfizessék a rendeltetési hely szerinti tagállamban; felszólítja a tagállamokat, hogy hatékonyan és megfelelő időben, 2020. január 1-jéig hajtsák végre ezt az új jogszabályt;

170. úgy ítéli meg, hogy a vám- és adóhatóságok közötti közigazgatási együttműködés nem optimális ( 100 ) ; felszólítja a tagállamokat, hogy bízzák meg az Eurofiscet új stratégiák kidolgozásával a 42-es eljáráskódú vámeljárás alá tartozó áruk nyomon követésére, amely lehetővé teszi az importőr számára, hogy héamentességben részesüljön, ha az importált árukat a behozatal szerinti tagállamtól eltérő tagállamban lévő vállalati ügyfélnek kívánja szállítani;

171. hangsúlyozza a vállalatok tényleges tulajdonosait magában foglaló nyilvántartás ötödik pénzmosási irányelvben való létrehozásának jelentőségét, amely a héacsalás elleni küzdelem fontos eszköze; sürgeti a tagállamokat, hogy javítsák a rendőrség, az adóhatóság, az ilyen típusú csalások kezelésére szakosodott ügyészek és bírák készségeit és képzését;

172. aggodalmának ad hangot a TAX3 bizottság megbízásából készült tanulmány ( 101 ) eredményei miatt, amely megállapítja, hogy a Bizottság javaslatai csökkenteni fogják a behozatal során elkövetetett csalásokat, de nem fogják felszámolni azt; tudomásul veszi, hogy az alulértékelés és általában az uniós szabályok végrehajtásának problémáját a nem uniós adóalanyok esetében nem fogják megoldani; felszólítja a Bizottságot, hogy hosszabb távon vizsgálja meg alternatív beszedési módszerek bevezetését e szállítások tekintetében; hangsúlyozza, hogy nem fenntartható lehetőség az, hogy az uniós héa beszedése során a nem uniós adóalanyok jóhiszeműségére hagyatkoznak; úgy véli, hogy ezeknek az alternatív beszedési modelleknek nemcsak az elektronikus platformokon keresztül lebonyolított értékesítéseket kell megcélozniuk, hanem a nem uniós adóalanyok valamennyi értékesítésére ki kell terjedniük, függetlenül az általuk használt üzleti modelltől;

173. felszólítja a Bizottságot, hogy szorosan kövesse nyomon a héából származó bevételekre vonatkozó végleges szabályozás bevezetésének a tagállamokra gyakorolt következményeit; felszólítja a Bizottságot, hogy komolyan vizsgálja meg az új csalások kockázatának lehetőségeit a végleges héarendszerben, különös tekintettel a határokon-átnyúló ügyletekben a hiányzó szállító lehetőségére, amely kezdi háttérbe szorítani a hiányzó ügyfélen alapuló körhintacsalásokat; e tekintetben hangsúlyozza, hogy az árutovábbítási rendszer minden bizonnyal meg tudja könnyíteni az Unión belüli kereskedelmet; megjegyzi azonban, hogy lehetségesek a visszaélések, és hogy a bűnszervezetek azzal, hogy kivonják magukat az adók és vámok megfizetése alól, hatalmas veszteséget okozhatnak a tagállamoknak és az EU-nak (a héa megfizetésének elmulasztásával); felszólítja ezért a Bizottságot, hogy kövesse nyomon az árutovábbítási rendszert, és nyújtson be javaslatokat az OLAF, az Europol és az Eurofisc ajánlásai alapján;

174. úgy véli, hogy az európai polgárok nagy többsége olyan egyértelmű európai és nemzeti jogszabályokra vár, amelyek lehetővé teszik azoknak az azonosítását és szankcionálását, akik nem fizetik meg az általuk fizetendő adót, valamint lehetővé teszik a hiányzó adó kellő időben történő behajtását;

4. A magánszemélyek adózása

175. hangsúlyozza, hogy a természetes személyek általában nem adócsalás, adókijátszás és agresszív adótervezés céljából gyakorolják a szabad mozgást; hangsúlyozza azonban, hogy egyes természetes személyeknek elég nagy az adóalapjuk ahhoz, hogy több adójogrendszert is átfogjon;

176. sajnálja, hogy bonyolult adózási struktúrákat, többek között vállalatok létrehozását használó vagyonos magánszemélyeknek és rendkívül vagyonos magánszemélyeknek továbbra is lehetőségük van arra, hogy lényegesen alacsonyabb vagy nulla adókötelezettség elérése érdekében vagyonkezelők és más közvetítők szolgáltatásait felhasználva átcsoportosítsák jövedelmeiket és vagyonukat, illetve beszerzéseiket különböző adójogrendszerek között; sajnálatát fejezi ki amiatt, hogy egyes uniós tagállamok olyan adórendszert vezettek be, amely valódi gazdasági tevékenység létrehozása nélkül vonzza a vagyonos magánszemélyeket;

177. megjegyzi, hogy a munkabérből származó jövedelem általános aránya rendszerint magasabb, mint a tőkéből származó jövedelem az Unió egész területén; megjegyzi, hogy összességében a vagyonalapú adók hozzájárulása a teljes adóbevételhez meglehetősen korlátozott maradt, az EU-ban az összes adóbevétel 4,3 %-a ( 102 )

178. sajnálattal állapítja meg, hogy a társaságiadó-csalás, az adókijátszás és az agresszív adótervezés hozzájárul ahhoz, hogy az adóteher a becsületes és tisztességes adófizetőkre tolódik át;

179. felhívja a tagállamokat, hogy vezessenek be visszatartó erejű, hatékony és arányos szankciókat az adócsalás, az adókijátszás és az illegális agresszív adótervezés ellen, és biztosítsák e szankciók érvényesítését;

180. sajnálja, hogy egyes tagállamok olyan kétes adórendszert hoztak létre, amely lehetővé teszi az adóügyi illetőséget szerző személyek számára jövedelemadó-kedvezmények igénybevételét, aláásva ezzel más tagállamok adóalapját, és ösztönözve az olyan káros politikákat, amelyek megkülönböztetést alkalmaznak saját állampolgáraikkal szemben; megjegyzi, hogy ezek a rendszerek a saját állampolgárok számára nem elérhető előnyökkel járhatnak, mint például a külföldi tulajdon és jövedelem meg nem adóztatása, a külföldi jövedelem átalányadója, az országon belüli jövedelmek egy részének adómentes juttatásai, vagy a származási országnak befizetett nyugdíjak alacsonyabb mértéke;

181. emlékeztet arra, hogy a Bizottság egy 2001-es közleményében azt javasolta, hogy a káros adózási gyakorlatoknak a magatartási kódexszel foglalkozó csoport által kiadott jegyzéke ( 103 ) foglalja magában a külföldön élő, magas szintű képzettséggel rendelkező munkavállalókra vonatkozó külön rendszereket, de azóta nem szolgáltatott adatokat a probléma terjedelméről; felhívja a Bizottságot, hogy értékelje újra ezt a problémát, és különösen értékelje a kettős adóztatás, valamint az ilyen rendszerek adóztatása kettős elmaradásának kockázatát;

4.1. A befektetői állampolgársági programok (CBI) és befektetői letelepedési programok (RBI)

182. megállapítja, hogy a tagállamok többsége elfogadott befektetői állampolgársági (CBI) és befektetői letelepedési (RBI) programokat ( 104 ) , amelyek általában aranyvízum- vagy befektetői programokként ismertek, amelyek keretében pénzügyi befektetésért cserébe állampolgárságot vagy tartózkodási engedélyt adnak uniós és nem uniós polgároknak;

183. megállapítja, hogy az e programok keretében végrehajtott beruházások nem feltétlenül mozdítják elő a állampolgárságot vagy tartózkodási jogot biztosító tagállam reálgazdaságát, és a programok gyakran nem követelik meg, hogy a kérelmezők a beruházás helyszínéül szolgáló területen bármennyi időt töltsenek, és még ha hivatalosan fenn is áll ez a követelmény, annak teljesítését rendszerint nem ellenőrzik; hangsúlyozza, hogy e rendszerek veszélyeztetik az Unió célkitűzéseinek megvalósítását, és ezért sértik a lojális együttműködés elvét;

184. megállapítja, hogy legalább 5 000 nem uniós polgár kapta meg valamelyik uniós tagállam állampolgárságát a befektetői állampolgársági programokon keresztül ( 105 ) ; megjegyzi, hogy egy tanulmány ( 106 ) szerint legalább 6 000 ember kapott állampolgárságot, és mintegy 100 000 tartózkodási engedélyt adtak ki;

185. aggódik amiatt, hogy a CBI- és RBI-programokban a kérelmezők megfelelő biztonsági átvilágítása nélkül részt vehetnek akár kiemelt kockázatot jelentő harmadik országbeli állampolgárok is, és ezért e programok biztonsági kockázatot jelentenek az Unió számára; sajnálatát fejezi ki amiatt, hogy a CBI- és RBI-rendszerekhez kapcsolódó pénz eredete körüli átláthatatlanság jelentősen növelte az európai országokat érintő politikai, gazdasági és biztonsági kockázatokat;

186. hangsúlyozza, hogy a CBI- és RBI-rendszerek egyéb jelentős kockázatokat is hordoznak, beleértve az uniós polgárság és a nemzeti állampolgárságok leértékelődését és a korrupció, a pénzmosás és az adókijátszás lehetőségét is; megjegyzi, hogy az egy tagállam CBI- és RBI-rendszerek végrehajtására vonatkozó döntésének hatása más uniós tagállamokra is átgyűrűzik; megismétli aggodalmát amiatt, hogy e rendszereken keresztül állampolgárság vagy tartózkodási engedély adható anélkül, hogy megfelelő vagy bármilyen átvilágítást hajtottak volna végre az illetékes hatóságok;

187. megjegyzi, hogy az ötödik pénzmosási irányelv által meghatározott azon kötelezettség, mely szerint a kötelezett szolgáltatóknak az ügyfél-átvilágítási folyamatuk során a CBI- és RBI-programokra pályázókat kiemelt kockázatot jelentő személyeknek kell tekinteniük, nem mentesíti a tagállamokat azon felelősségük alól, hogy maguk is fokozott átvilágítást vezessenek be és végezzenek; megjegyzi, hogy számos hivatalos vizsgálat indult nemzeti és uniós szinten olyan korrupciós és pénzmosási ügyekben, amelyek közvetlenül CBI- és RBI-rendszerekkel voltak összefüggésben;

188. hangsúlyozza, hogy ugyanakkor az ilyen rendszereken keresztül végrehajtott befektetések gazdasági fenntarthatósága és életképessége továbbra is bizonytalan; kiemeli, hogy az állampolgárságot és az azzal járó jogokat soha nem szabad értékesíteni;

189. megjegyzi, hogy egyes tagállamok CBI- és RBI-rendszereit kihasználták orosz állampolgárok és orosz befolyás alatt álló országok állampolgárai; kiemeli, hogy ezek a rendszerek lehetőséget nyújthatnak az uniós szankciók elkerülésére olyan orosz állampolgárok részére, akik szerepelnek a Krím félsziget jogellenes elcsatolása és Oroszország Krím félszigettel szembeni agressziója után elfogadott szankciós jegyzéken;

190. bírálja, hogy ezek a programok rendszeresen adómentességet vagy különleges adószabályozást nyújtanak a kedvezményezettek számára; aggodalmának ad hangot amiatt, hogy ezek a kiváltságok akadályozhatják azt a célkitűzést, hogy minden polgár méltányosan járuljon hozzá az adórendszerhez;

191. aggasztja, hogy a kérelmezők száma és származása, a rendszerek keretében állampolgárságot vagy tartózkodási engedélyt kapó magánszemélyek száma és az ezeken a r