Nehéz körülmények

A világ 2010-ben elkezdett lassan kilábalni a 2008–2010-es pénzügyi és gazdasági válságból. Az út egyenetlen volt és göröngyös. A fejlett gazdaságok, mint az Egyesült Államok, Japán és az Európai Unió szerény növekedést könyvelhettek el. A feltörekvő országok Kína, India, Oroszország és Brazília vezetésével gyorsabb ütemben haladtak. A fejlődő országoknak, különösen az alacsony jövedelműeknek, amelyeket a legsúlyosabban érintett a válság, kevés mozgásterük volt gazdaságuk növelésére. Néhányuk elsőként szenvedte el az árucikkek, az energia és az élelmiszerek világpiaci árainak az év során bekövetkezett hirtelen megugrását is. Képtelenek voltak új gazdasági lehetőségeket teremteni vagy találni otthon vagy külföldön. Ugyanakkor a világ népessége 79,3 millió fővel emelkedett, főként a fejlődő országokban. Elúszott annak a lehetősége, hogy a millenniumi fejlesztési célok (MDG-k) a kitűzött 2015-ös határidőre megvalósuljanak.

Ennek eredményeképp a szegény országokban megemelkedett a munkanélküliség és a szegénység, ami világszerte további 120–150 millió embert érintett 2009–2010-ben. Ez különösen a fiatalokat érintette, növelte a társadalmi feszültségeket és a migrációs nyomást. A legtöbb fejlődő ország nem rendelkezett megfelelő forrásokkal ahhoz, hogy anticiklikus politikát folytasson. Ezért a kiadások visszafogásával kellett csökkenteniük a költségvetési hiányt. Ez negatívan érintette a társadalmi, egészségügyi és oktatási programokat, és a szegények és gazdagok közötti távolság növekedéséhez vezetett. A jövedelmi egyenlőtlenségek a fejlett és a fejlődő országokban is növekedtek.

Ez volt a háttere az EU 2010-es több és jobb segély gyorsabb és hatékonyabb nyújtására irányuló erőfeszítéseinek. Tavaly az egyik állandó uniós fejlesztési támogatás a millenniumi fejlesztési célok elérését célzó helyi és globális erőfeszítések maximális előmozdítására irányult. A cél a válság miatti visszaesés megelőzése és az eredmények konszolidálása volt. Az EU kiemelt szerepet játszott az ENSZ szeptemberi, millenniumi fejlesztési célokkal foglalkozó csúcstalálkozóján, ahol egyetértés született az erőfeszítések ismételt megkettőzéséről annak érdekében, hogy 2015-re az összes millenniumi fejlesztési cél megvalósuljon.

Úton a millenniumi fejlesztési célok felé

A millenniumi fejlesztési célok szempontjából ez volt 2010 legfontosabb eseménye. Az EU fontos szerepet játszott a csúcstalálkozó előkészítésében és levezénylésében. Az Unió az ülés során bejelentette, hogy a globális erőfeszítések iránti elkötelezettségét alátámasztva millenniumi fejlesztési célok megvalósítására irányuló 1 milliárd EUR mértékű kezdeményezést jelentett be, melynek célja, hogy növelje az afrikai, karib-tengeri és csendes-óceáni (AKCS) országbeli partnereknek a millenniumi fejlesztési célok – különösen a teljesítésben leginkább elmaradottak – eléréséhez nyújtott uniós segítséget.

Az EU elkötelezett a millenniumi fejlesztési célokat szolgáló politikák támogatása mellett a jelen helyzetben is, amikor az uniós segélyezés nyomás alá kerül, mivel a kormányok a költségvetési hiány csökkentése érdekében visszafogják a kiadásokat.

A nyolc millenniumi fejlesztési cél az eddigiekben meglehetősen eltérő mértékben valósult meg. Jelentős előrelépés történt az általános alapfokú oktatás (MDG2) és a vízellátás (MDG7) terén. Azonban 1,4 milliárd ember továbbra is mélyszegénységben él, és több millenniumi fejlesztési cél megvalósítása is súlyosan el van akadva. Nagyobb figyelmet kell fordítani az anyák egészségére (MDG5) és a szennyvízkezelésre (az MDG7 része). Szubszaharai Afrika szinte az összes millenniumi fejlesztési cél terén visszaesett.

2010 áprilisában az Európai Bizottság konkrét javaslatokat tett azokra az uniós fellépésekre, amelyek segítenék a fejlődő országokat az MDG-k időben történő megvalósításában. Ez a 12 pontos akcióterv nagyobb hangsúlyt fektet a leginkább elmaradott országokra, ideértve a konfliktushelyzetben, vagy egyéb instabil helyzetben levőket. A tervet öt munkaanyag kísérte, melyek sorjában elemezték az MDG-kkel kapcsolatos előrehaladást, a fejlesztési segélyezést, a segély hatékonyságát, a kereskedelemösztönző támogatást, és a politikai koherenciát. A Bizottság egyéb, az élelmezésbiztonsághoz, a globális egészségügyhöz, a fejlesztési adóhoz, az oktatáshoz és a nemek ügyéhez való hozzájárulása szerepel az EU-nak az ENSZ felülvizsgálati ülésére készített helyzetjelentésében.

Az ülés résztvevői a záróokmányban vállalták erőfeszítéseik újbóli megkettőzését az MDG-knek a 2015-ös határidőre való megvalósítása érdekében. Mind a fejlett, mind a fejlődő országok tettek kötelezettségvállalásokat, ami új lendületet adott az MDG-folyamatnak. Az egyik kecsegető lehetőség a fejlődő országok bátorítása arra, hogy több hazai forrást mozgósítsanak saját fejlődésük finanszírozása érdekében, például az adójövedelem-szerzési képességük erősítésével, összhangban a adóügyi jó kormányzás elveivel. Ezzel kapcsolatban a Bizottság 2010 áprilisában elfogadott egy közleményt[1] az adó– és fejlesztési politikák közötti kapcsolat megerősítéséről, valamint a jó adóügyi kormányzás megerősítéséről (átláthatóság, információcsere és tisztességes adóverseny). A Bizottság partnerség kialakítására törekszik az Afrikai Adóigazgatási Fórummal. Az EU elkötelezett a magánszektor fejlődő országokban való bővítésének támogatásával kapcsolatban is.

Hatékonyabb együttműködés

A Lisszaboni Szerződés kötelezi az Uniót, hogy minden politikájában vegye figyelembe a fejlesztési együttműködés céljait. A Bizottság áprilisban kibocsátott egy, a politikák fejlesztési célú koherenciájára vonatkozó 2010–2013-as munkaprogramot[2]. A cél a fejlesztési segélyezés és a többi, a külkapcsolatokra hatással bíró olyan uniós szakpolitika közötti kapcsolat finomhangolása, amilyen például a kereskedelem, az adó és költségvetési, az élelmiszerbiztonsági, az éghajlat-változási, a migrációs és biztonsági politika.

Az Európai Bizottság több kezdeményezést tett fejlesztési politikáinak javítása érdekében. Ilyen kezdeményezések voltak a nyilvános konzultációk az uniós külső pénzügyi eszközök, illetve az uniós segély szerepéről az inkluzív növekedés és a fenntartható fejlődés támogatása terén (lásd a táblázatot). Az ezen eszközökről folytatott konzultáció célja az ötlet- és véleménygyűjtés volt olyan kérdésekkel kapcsolatban, mint az uniós pénzügyi beavatkozás hozzáadott értéke bizonyos területeken, a partnerországokkal való együttműködés és végrehajtási mechanizmusok új formáival kapcsolatos lehetőségek, valamint az uniós külső segítségnyújtás hatékonysága, hatása és láthatósága.

Az uniós fejlesztési politika jövője

2010. novemberében a Bizottság „Az EU fejlesztéspolitikája az inkluzív növekedés és a fenntartható fejlődés támogatására” című zöld könyve[3] kiadásával nyilvános vitát indított. A zöld könyv lehetőségeket vonultatott fel azzal kapcsolatban, hogy hogyan formálható az uniós fejlesztési politika a fejlődő országok saját képességei kiépítésének katalizátorává az inkluzív és fenntartható növekedés, valamint ezen országok gazdasági-, természeti- és humánerőforrásainak mozgósításával a szegénység elleni stratégiák támogatása érdekében. A zöld könyv tárgyalta az inkluzív növekedést előmozdító, a köz-és magánszférát bekapcsoló fejlesztési partnerség lehetőségeit, és vizsgálta az éghajlatváltozást, az energia- és környezetvédelmi politikákat, mint a fenntartható fejlődés mozgatórugóit, valamint a mezőgazdaság és a biodiverzitás szerepét az élelmezésbiztonság megvalósítása és a növekedés ösztönzése terén.

A konzultáció eredményei 2011 második felében meg fognak jelenni a Bizottság politikai javaslataiban, ideértve az európai fejlesztési politika modernizációjára vonatkozó javaslatokat is.

A Bizottság nyilvános konzultációt indított a költségvetés-támogatás alkalmazásáról az uniós támogatások megvalósítása során[4]. A konzultáció az elmúlt több mint tíz évben a költségvetés-támogatás nyújtása kapcsán összegyűlt tapasztalatok levonására irányult, és teret adott mind az ezen eszközzel kapcsolatos lehetőségekre, mind a minőségének, értékarányosságának és hatásának javítására vonatkozó véleményeknek és bizonyítékoknak.

A költségvetés támogatása olyan mechanizmust jelent, amelynek során a pénzügyi alapokat a kedvezményezett ország államkincstárának utalják át, amennyiben az megfelel a meghatározott kifizetési feltételeknek. 2010 folyamán a költségvetés-támogatás az uniós költségvetésből és az EFA-ból származó összes kötelezettségvállalás 24%-át tette ki (1,8 milliárd EUR). Általános költségvetés-támogatásnak az minősül, mikor az EU a nemzeti fejlesztési stratégia végrehajtását támogatja, az ágazati költségvetés támogatásának pedig az, mikor az EU egy meghatározott területen finanszírozza a partnerországot.

Egy másik kialakulóban lévő terület a vissza nem fizetendő támogatások és a kölcsönök kombinálása a fejlesztési együttműködés finanszírozására annak érdekében, hogy több kölcsön nyújtására kerüljön sor, különösen az Európai Beruházási Bankon (EBB) keresztül. Figyelembe véve, hogy jelenleg mennyire kevés támogatási forrás áll rendelkezésre, ezek a kombinálási mechanizmusok a kedvezményezetteket és az donorokat is segíthetik a könnyebben hozzáférhető, de nagyobb áttételes hatású finanszírozás megvalósításában. Erre példa az energiaügyi mechanizmus terén beindított innovatív kombinált eszköz. 40 millió EUR áll rendelkezésre az AKCS országokban a fenntartható energia szolgáltatások hozzáférhetőségének javítására irányuló közepes méretű projektek társfinanszírozására, ami kombinálható a tagállamok és az EBB finanszírozásával. A Bizottság tervezi az innovatív finanszírozás további kiterjesztését a külső fellépésekben annak érdekében, hogy más köz- és magán pénzügyi intézmények vonzása révén optimalizálja az uniós költségvetés pénzügyi és politikai áttételes hatásait.

A hatékony segély létfontosságú eszköz a millenniumi fejlesztési célok megvalósítása terén. Minden, a fejlesztésre félretett eurót hatékonyan és eredményesen kell elkölteni. Az EU elkötelezett a segélyezés hatékonyságának javítása mellett.

Külső szervezetekben a Bizottság különféle szinteken koordinálja a segélyezés hatékonyságával kapcsolatos uniós álláspontot, ideértve az OECD-t, az ENSZ-t, a G8-at és a G20-at. Ez a munka a 2011 novemberének végén, a dél-koreai Busanban megrendezésre kerülő negyedik ENSZ segélyhatékonysággal foglalkozó magasszintű fórum előkészületeinek előhaladásával válik fontossá.

Az OECD-ben a Bizottság 2010-ben társelnöke volt a Fejlesztési Támogatási Bizottság (DAC) segélyhatékonysági munkacsoportjának, amely a donor országok legjobb gyakorlatainak és politikai koherenciájának fejlesztésre törekszik. A Bizottság javaslatokkal mozdította elő az ország-rendszerek alkalmazása működési hatékonyságának fokozását, a munkamegosztást, a segélyek jobb átláthatóságát és elszámoltathatóságát, és a jobb technikai együttműködést.

A Bizottság a 27 tagállammal közösen végrehajtotta a 2009-ben elfogadott segélyhatékonysági működési keretet, ami kötelezettségvállalásokat tartalmaz a segélyhatékonysági elvek végrehajtásának megerősítésére vonatkozóan. Ezek egyebek mellett a donorok közötti munkamegosztásra koncentrálnak a segélyek elaprózódásának csökkentése érdekében. A Bizottság javaslatot készít az uniós és nemzeti programozási ciklusoknak a partnerországok szintjén történő, és a partnerországok stratégiáin és programozási ciklusain alapuló összehangolásáról.

Egy másik, a munkamegosztás javítására irányuló mechanizmust jelent az a rendszer, mikor a Bizottság egy meghatározott projekt végrehajtását egy tagállamhoz delegálja (vagy fordítva), amennyiben az jobb helyzetben van a végrehajtáshoz.

A Bizottság javaslatot tett tíz, a segélyhatékonyság javítására irányuló nagyhatású tevékenységre is három kiemelt területen: munkamegosztás, ország-rendszerek használata és fokozott technikai együttműködés.

A segélymenedzsment minősége terén a Bizottság jelentősen növelte azon folyamatban levő és befejezett projektek számát, melyeknek 2010-ben sor került a nyomon követésére. Javaslatokat tett az Európai Unió Tanácsának és az Európai Parlamentnek a projektek odaítélésével és kivitelezésével kapcsolatos pályáztatási és jóváhagyási eljárások egyszerűsítésére. Javult a személyzet képzése is.

Végezetül a Bizottság javaslatot tett arra, hogy fokozni kell az Európai Beruházási Bank kapacitásait az uniós fejlesztési politika céljainak támogatására.

Szorosabb együttműködés a nemzetközi donorokkal

Az év során az Unió megerősítette együttműködését a hagyományos donorokkal és a újonnan feltűnő partnerekkel. Az EU és az Egyesült Államok novemberi csúcstalálkozójukon megállapodtak egy, az országokon belüli munkamegosztásra, az átláthatóságra és az elszámoltathatóságra vonatkozó közös munkaterv kidolgozásáról, és arról, hogy 2011 során végrehajtják azt a kiválasztott partnerországokban. Áprilisban került sor az első fejlesztésről szóló éves politikai párbeszédre Japánnal. A feltörekvő és a fejlett gazdaságok novemberben Szöulban a G20 csúcson megállapodtak egy, a növekedést gátló legfontosabb akadályok leküzdését célzó többéves akciótervről – különösen az alacsony jövedelmű országokban, ami a maga nemében újszerű kezdeményezés. Új országok – Kína, Brazília és egyes arab államok – csatlakoztak a donorok köréhez, ami a források bővülése mellett új megközelítésekhez is vezetett.

A Bizottság folytatta a kapcsolattartást, együttműködést és párbeszédet az ENSZ-el és a Világbankkal. A Bizottság és az ENSZ jelenleg több, mint 100 országban dolgozik együtt különféle projekteken az aknamentesítéstől kezdve a szennyvízkezelésig. 2010-ben az EU 597 millió EUR-val járult hozzá az ENSZ és ügynökségei, és 192 millió EUR-val a Világbank munkájához. Az ENSZ-szel és a Világbankkal történő együttműködés több és nagyobb projekteket tesz lehetővé, ami előnyös a kedvezményezettek számára, valamint a hatékony és eredményes segélynyújtás szempontjából is. A Világbank hozzáértése különösen értékes a költségvetés-támogatás, az államháztartás-irányítás, az adósságcsökkentés és a magánszektor fejlesztése terén.

Az uniós pénzügyi szabályozás lehetővé teszi a nemzetközi szervezetek számára, hogy az uniós forrásokat saját előírásaik szerint kezeljék, feltéve, hogy ezek eleget tesznek az EU-s végrehajtási és nyomonkövetési szabályoknak, illetve, hogy az EU-nak jogában áll szükség esetén helyszíni ellenőrzéseket végezni.

Az EU az Európa Tanáccsal, az Európai Biztonsági és Együttműködési Szervezettel (EBESZ), és a Nemzetközi Migrációs Szervezettel (IOM) is együttműködik.

A felelősség megosztása a partnerekkel

A segélyhatékonyság és az MDG-k fémjelezték 2010-ben az EU együttműködését partnereivel világszerte. A regionális és kétoldalú találkozók sorozata a novemberben Tripoliban megrendezett EU-Afrika találkozón csúcsosodott ki. Az ülésen elfogadták a EU–Afrika közös stratégia második akciótervét (2011–2013), amelynek célja kézzelfogható eredmények gyors elérése olyan területeken, mint az MDG-k, a kereskedelem, az energia, a béke és biztonság, a kormányzás és az emberi jogok, és regionális integráció és a migráció. Ezzel párhuzamosan konkrét projektek is indultak, illetve a már meglévők folytatódtak. A projektlistán szerepelnek a kézi- és könnyűfegyverek, az AKCS migrációs megfigyelőközpont, a Nyerere program, a Caprivi villamosenergia rendszerösszekötő, a kelet-afrikai tengeralatti kábelrendszer, a tudomány és technológia népszerűsítése, egy afrikai művészeti vándorkiállítás és a társadalmi részvétel ösztönzése.

A felülvizsgált Cotonoui Megállapodás novemberi hatálybalépésével az Unió fejlesztési együttműködésének zászlóshajója – a 79 afrikai, karibi és csendes-óceáni országgal megvalósított partnerség – új fázisába lépett. A felülvizsgálat révén az együttműködés alkalmazkodik a globális kihívásokhoz és a regionális integráció növekvő jelentőségéhez, a biztonság és a fejlődés közti kölcsönös egymásrautaltsághoz, és a HIV/AIDS és az élelmezésbiztonság jelentette állandó kihívásokhoz. Az Európai Fejlesztési Alapból (EFA) – ami az AKCS segélyek finanszírozásának fő forrása – folyósított kifizetések a 2009-es 3,13 milliárd EUR-hoz képest 2010-ben elérték a 3,32 milliárd EUR-s rekordszintet. Ezzel a 2008-ban indított 10. EFA jó úton van afelé, hogy 2013 végére menetrend szerint felhasználja összes forrását.

2010 során a Bizottság az MDG-ket folyamatosan középpontban tartó költségvetés-támogatási programokat hajtott végre 495 millió EUR értékben Afrikában a szegénység csökkentése érdekében. Folytatta továbbá a gazdasági válság rövidtávú költségvetési hatásai elleni küzdelmet a legsebezhetőbb országokban a sebezhetőségi FLEX eszközön keresztül, ami lehetővé teszi a szegénységre koncentráló programok folytatását a költségvetési megszorítások idején is. Az EU az élelmezésfinanszírozási eszközön és konkrét élelmezésbiztonsági projektjein keresztül aktívan fellépett az éhínség megszüntetése érdekében Afrikában. Számos uniós projekt irányul a régióban közvetlenül az egészségügyhöz kapcsolódó MDG-kre. Az EU folytatta tevékenységét a sebezhető országokban, és vezető szerepet játszik olyan területeken, mint a demokratikus kormányzás, az igazságügy, a biztonsági szektor reformja, az infrastruktúra, az államháztartás irányítása és a vidékfejlesztés.

2010-ben gazdasági téren megfelelően fejlődtek az EU kapcsolatai szomszédaival Kelet-Európában és a déli mediterrán régióban, azonban ugyanez nem mondható el a demokratikus reformok és az emberi jogok terén. Ez volt az európai szomszédságpolitikáról (ENP) készített bizottsági értékelés és a májusban elfogadott negyedik ENP jelentés-sorozat[5] következtetése. Ezek egyértelműen mutatják, hogy milyen előnyökkel jár a partnerországok számára az EU-val való együttműködés. Jelentős előrelépés történt a közlekedés, az energiaügy, az éghajlatváltozás, a kutatás-fejlesztés, valamint az egészségügy és az oktatás terén. A keleti partnerségi régióban folytatódtak Ukrajnával a megerősített társulási és szabadkereskedelmi megállapodásról folytatott tárgyalások, Moldovával, Örményországgal, Azerbajdzsánnal és Grúziával pedig megkezdődtek a társulási megállapodásokról szóló tárgyalások. Decemberben befejeződött az új megállapodásról szóló, elhúzódó tárgyalások hetedik köre az ENP-ben részt nem vevő Oroszországgal,. A déli szomszédos térségben márciusban csúcstalálkozóra került sor Marokkóval, melynek során megkapta a „kiemelt státuszt” mint uniós partner. Két sikertelen kísérlet is történt az Unió a Mediterrán Térségért első csúcstalálkozójának megtartására, az első júniusban, a második novemberben.

Az ENP régiónak nyújtott uniós segítség a munkahelyteremtésre, a befektetési környezet javítására, a jó kormányzásra, a társadalmi infrastruktúra fejlesztésére és az igazgatási, gazdasági és társadalmi reformok támogatására irányult. A legnehezebb társadalmi helyzet továbbra is a megszállt palesztin területen áll fent, ahol a humanitárius segítségnyújtás ellenére a társadalmi-gazdasági mutatók nem javultak 2010-ben, így a palesztin népesség több mint 30 %-a továbbra is szegénységben él.

2008–2010-ben a szomszédsági beruházási keret (NIF) a közlekedés, a környezetvédelem, és az energia terén 35 projektet támogatott, valamint NIF ösztöndíjakat kapott a civil és a magánszektor, összesen 260 millió EUR értékben. Ez segített mozgósítani 9,4 milliárd EUR összegű befektetést a nemzetközi pénzügyi szervezetektől.

Az EU kapcsolatai Ázsiával rendkívül összetettek. Az ázsiai országok gazdasági és politikai felemelkedése drámai változásokkal jár, melyek kihatnak a globális kapcsolatok egyensúlyára. Az EU és Kína között októberben, az EU és India között pedig decemberben került sor csúcstalálkozóra. Számos kétoldalú és regionális találkozóra került sor, például az ASEAN-nal (Délkelet-ázsiai Nemzetek Szövetsége). Fontos témák voltak az olyan egymással összefüggő kérdések, mint a környezetvédelem és az éghajlatváltozás. Partnerségi, illetve szabadkereskedelmi megállapodások aláírására vagy tárgyalására került sor Indiával, Indonéziával, Mongóliával, a Fülöp-szigetekkel és Vietnámmal.

Lenyűgöző az India és Kína által megtestesített ázsiai gazdasági vitalitás és gyorsütemű iparosítás. Azonban, noha a növekvő középosztály ebből jelentős mértékben részesedett, Ázsia még mindig a világ szegényei kétharmadának ad otthont. A szegénység csökkentésére, az egészségügyre és az oktatásra irányuló fejlesztési támogatás ezért még mindig előkelő helyen szerepel az EU ázsiai napirendjén.

Az elmúlt évtizedben a közép-ázsiai átalakuló országok gazdasága jelentősen növekedett, de érzékenyen érintette őket a közelmúlt válsága. Az uniós támogatás az életszínvonal emelésére, a szociális szektor fejlesztésére és szociális biztonsági háló kiépítésére irányult. Cél a jogállam és a kormányzás előmozdítása is. Létrejött a közép-ázsiai beruházási eszköz, amely a támogatások és hitelek összeolvasztására törekszik az energia, a környezetvédelem, a kis- és középvállalkozások és a társadalmi infrastruktúra területein.

Májusban Madridban került sor az EU, valamint Latin-Amerika és a Karibi-térség közti éves csúcstalálkozóra. 6 évnyi patthelyzet után több körben folytatódtak az EU és a Mercosur közötti tárgyalások a társulási megállapodásról, és a 2011-es menetrendben is sikerült megállapodni. Az ülés létrehozta a latin-amerikai beruházási keretet (ALIF), és jóváhagyta a Közép-Amerikával társulási megállapodásról, az EU, valamint Kolumbia és Peru között pedig kereskedelmi megállapodásról folytatott tárgyalások lezárását. A kábítószerek elleni harc is helyet kapott az EU és latin-amerikai partnerei közötti kapcsolatokban, különösen a kábítószer ellenes műveletek költségei, valamint a Latin-Amerikából Nyugat-Afrikán át Európába vezető kábítószer-kereskedelemmel szembeni intézkedések. Májusban az Európai Bizottság elfogadta az első, Kubára vonatkozó országstratégia dokumentumát, mely a jövőbeli kétoldalú kapcsolatok alapjául fog szolgálni.

A latin-amerikai népesség átlagosan 40 %-a még mindig szegénységben él. 2010-ben a Bizottság 24 latin-amerikai fellépést fogadott el 356 millió EUR összértékben. A legfontosabb területek a szegénység elleni harc, a társadalmi kohézió, egymás kölcsönös ismerete és megértése, a fenntartható fejlődés, a kábítószerek elleni harc, a kereskedelem és a magánszektor voltak.

Az átfogó kérdések integrálása

Az év során az Unió a fejlesztési partnerekkel közösen dolgozott az átfogó kérdéseken, melyek az uniós fejlesztési politika valamennyi ágát érintik. Az EU igyekszik e kérdéseket valamennyi fejlesztési tevékenység szerves részévé tenni. A biodiverzitásra és a klímaváltozásra vonatkozó új szabályozással kapcsolatos nagoyai és cancúni konferenciák kettőt tárgyaltak e kérdések közül. A nagoyai tárgyalások eredményeként született egy jegyzőkönyv a genetikai forrásokhoz való hozzáférésről, és egy stratégiai terv 2011–2020-ra. A cancúni konferencia elfogadott egy döntéscsomagot, ami a 2009-es eredménytelen koppenhágai találkozó után új lendületet adott a Kiotó utáni új nemzetközi éghajlatszabályozásról folytatott tárgyalásoknak.

A demokratikus kormányzás szintén egy olyan kérdés, amelyhez az EU konkrét területre irányuló támogatást nyújtott, és amivel kapcsolatban tájékoztatási, valamint a tudatosság növelését célzó tevékenységeket végzett. A kormányzás visszatérő téma a partnerországokkal folytatott politikai párbeszédben. Elengedhetetlen a kedvező befektetési környezethez, a jó államháztartás irányításhoz, a korrupció csökkentéséhez és az intézmények megerősítéséhez.

A nemek egyenlősége egyike az Uniós fejlesztési politika alapját képező öt elvnek. Júniusban elfogadták az Unió cselekvési tervét a fejlesztés terén a nemek közötti egyenlőség érvényesítéséről és a nők szerephez juttatásáról. A terv az uniós erőfeszítések fokozására irányul a fejlődő országokban a nemek közötti egyenlőség előmozdítása és az MDG-k megvalósítása terén. A 2010–2015-ös időszakra vonatkozó cselekvési terv biztosítani fogja, hogy a nemi kérdések megjelennek majd az uniós fejlesztési programok és projektek éves és többéves tervezésében.

A demokrácia és az emberi jogok európai eszköze (EIDHR) világszerte támogatja az emberi jogi projekteket és kezdeményezéseket a vonatkozó uniós politikákkal összhangban. Megtestesül benne az EU szándéka a demokrácia és az emberi jogok ügyének a külső tevékenységekbe való integrálására. Az EIDHR költségvetése meghatározott részét egy-egy ország kis projektjeinek támogatására különíti el. Kiemelt témái közé tartoznak a nők és a gyermekek jogai és a kisebbségek védelme. Az EIDHR választási megfigyelő missziókat és választási segítségnyújtási projekteket is szervez. 2010-ben ez majdnem 20, főleg afrikai országot érintett összesen 100 millió EUR költséggel.

Élelmezésbiztonság

Májusban az EU elfogadta új élelmezésbiztonsági keretpolitikáját[6]. A keretpolitika alapját világszerte a szűkölködő országokban élő helyi gazdálkodók és kisbirtokosok támogatása jelenti, valamint a népesség sebezhető csoportjainak segítése, illetve regionális mezőgazdasági és élelmezésbiztonsági politikák kidolgozása. Az új keretpolitika segít előrelépni azokban a kérdésekben, melyekre az EU élelmezésfinanszírozási eszköze – ami 2009–2011-ben 50 célországban 1 milliárd EUR támogatást nyújt – is kiterjed. 2010 végéig a teljes összeget lekötötték, és az összeg 80 %-át már ki is fizették.

2010-ben az EU több mint 150 millió természeti vagy ember okozta katasztrófa által sújtott embernek nyújtott élelmiszer és más sürgősségi segélyt világszerte több mint 80 millió országban. A végleges költségvetés meghaladta az 1 milliárd EUR-t.

Az előre vezető út

A globális válságból való lassú kilábalás, a magasabb élelmiszer- és energiaárak, a demokratikus változásokat követelő alulról jövő nyomás, különösen a mediterrán/közel-keleti országokban új keretbe helyezte az EU fejlesztési politikáját 2011-ben, és az azt követő időszakra is. 2011-ben a fő feladat a válaszadás lesz ezekre a kihívásokra a segélyezési prioritások érvényesítése mellett.

A prioritások közé tartozik az MDG csúcstalálkozó nyomonkövetése annak biztosítása érdekében, hogy az EU és a tagállamai fejlesztési politikája a lehető legnagyobb hatást fejtse ki ezeknek a céloknak az eléréséért. Az EU elkötelezett a folyamat felgyorsítása mellett annak érdekében, hogy mostantól 2015-ig az MDG-k belátható közelségbe kerüljenek. Az éghajlatváltozással kapcsolatban az EU nyomon fogja követni a cancúni megállapodás teljesítését, és együtt fog működni a fejlődő országok közti partnereivel az új, Kiotó utáni időszakra vonatkozó tárgyalások előkészítésében, melyek 2011. decemberében Durbanban fognak megrendezésre kerülni. Az EU a gyorsfinanszírozást az éghajlatváltozás mérséklésére és a legkevésbé fejlett országok (LDC-k) és a kis fejlődő szigetálllamok alkalmazkodás érdekében tett erőfeszítéseire összpontosítja. A 2012 júniusában megrendezésre kerülő, fenntartható fejlődésről szóló ENSZ konferencia lehetőséget kínál az EU-nak arra, hogy előmozdítsa a fejlődő országok zöldebb gazdaságra való átállását ösztönző célját.

Az EU elő fogja készíteni tárgyalási álláspontját a novemberben Busanban megrendezésre kerülő magas szintű segélyhatékonysági találkozóra, valamint a májusban Isztambulban megrendezésre kerülő, a legkevésbé fejlett országokkal foglalkozó negyedik ENSZ konferenciára.

Az EU a segélyezés terén az USA-val, Japánnal és a nemzetközi pénzügyi szervezetekkel folytatott együttműködés megerősítése mellett erőteljesen támogatni fogja a feltörekvő gazdaságokat, mint fejlesztési partnereket. Az ő szerepükhöz tartoznak a dél-dél programok és projektek, valamint a hagyományos donorokkal való háromoldalú együttműködés. Az Európai Bizottság fejlesztési munkacsoportja révén részt fog venni a novemberi szöuli G20 csúcstalálkozó nyomonkövetési tevékenységeiben. Támogatni fogja a Kínával és Afrikával való további együttműködést a fejlesztés terén.

Az Európai Bizottság 2011-re egy ambiciózus belső reformprogramot készített politikai kezdeményezések formájában, amelynek részét képezik az uniós fejlesztési politika jövőjéről folytatott nyomonkövetési konzultációk is. A cél katalizátorként szolgálni a fejlődő országoknak az inkluzív és fenntartható növekedést célzó belső kapacitásai kiépítéséhez, és ezen országok saját gazdasági, természeti és humán erőforrásainak e célra történő mozgósításához. Az EU a későbbiekben 2011 folyamán közleményben fogja kijelölni az uniós fejlesztési támogatások kereteit 2020-ig.

A Bizottság közleményt fog kiadni a fejlődő országokban végrehajtott költségvetés-támogatásról, valamint a befektetésről és a növekedésről. Jelentést fog közzétenni az EU és a tagállamok hivatalos fejlesztési segélyéről (ODA), és a fejlesztési politika más uniós politikákkal való koherenciájáról, öt fő területen értékelve az EU teljesítményét: a fejlődő országok integrálása a világgazdaságba, élelmezésbiztonság, éghajlatváltozás, migráció és biztonság. 2011 folyamán a Bizottság javaslatokat fog tenni a költségvetés kiadási oldalára a 2014–2020-as időszakra, ideértve a fejlesztési segélyek elosztását is.

A Lisszaboni Szerződés által bevezetett intézményi változások várhatóan jó hatással lesznek az uniós segélyek programozására és menedzsmentjére. A legfontosabb változások:

- az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselőjének kinevezése, aki a Bizottság alelnökeként felelős az Unió külső tevékenységeinek konzisztenciááért, és aki egyben a Külügyek Tanácsának elnöke is.

- Az Európai Külügyi Szolgálat (EKSZ) létrehozása, amely a főképviselő/alelnöknek, az Európai Tanács elnökének, és a Bizottságnak egyaránt dolgozik;

- új lehetőségek a tagállamok közötti kibővített együttműködésre és közös programozás.

Az új struktúra és a 2014–2020-as időszakra elérhető megfelelő pénzügyi források megerősítik az EU szerepét, mint kiemelt nemzetközi szereplő és a globális fejlesztés támogatója.

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[1] COM(2010) 163 végleges, 2010.4.21.

[2] SEC(2010) 421 végleges, 2010.04.21.

[3] COM(2010) 629 végleges

[4] COM(2010) 586 végleges, 2010.10.19.

[5] COM(2010) 207., 2010.5.12.

[6] COM(2010) 126 végleges, 2010.3.31. és COM(2010) 127 végleges 2010.3.31.