Az elbocsátott munkavállalóknak nyújtott támogatás igénybevétele megindokolható annak bizonyításával, hogy az elbocsátásokra a „globalizáció” vagy a „pénzügyi és gazdasági válság” következtében került sor. Az EGAA-rendelet azonban e két kifejezés egyikét sem definiálja. A fogalommeghatározások hiánya általában úgy értelmezhető, hogy bizonyos rugalmasságot biztosít, ugyanakkor bizonytalanságra utaló homályos területeket is hagy. Az ügyek megindokolására szolgáló megfelelő bizonyítékok megtalálása jelentős kihívás, és gyakran visszatartja a tagállamokat a kérelmezéstől. Ez annak is betudható, hogy gyakran nem határozható meg és nem zárható ki az a meghatározó tényező, amely a szerkezetátalakítási eseményt kiváltotta.

Ami az EGAA eredményességét illeti, az elbocsátott munkavállalók munkaerőpiaci visszailleszkedési aránya (49 %-ról 56 %-ra) javult az előző támogatási időszakhoz képest. A bizonyítékok azonban arra utalnak, hogy a visszailleszkedési arányok kifejezetten esetfüggők, például az érintett terület sajátos gazdasági helyzetétől függnek. Ezért nemcsak az egyes ügyeknél bonyolult a visszailleszkedési arányok összehasonlítása, hanem a hasonló intézkedések esetében is nehéz megfelelő összehasonlítási alapokat találni. Ezen akadály leküzdése érdekében határozottan ajánlott, hogy a tagállamok kifejezetten az egyes ügyekre vonatkozó célokat dolgozzanak ki.

Ez a jelentés az EGAA-rendelet 20. cikke (1) bekezdése a) pontjának megfelelően összefoglalja a legfontosabb eredményeket az uniós intézmények és szervek, valamint a szociális partnerek számára. Az értékelés eredményei az EGAA jövőbeli kialakításához és szakpolitikai irányvonalának kidolgozásához is hozzájárulnak.

Az Európai Globalizációs Alkalmazkodási Alap (EGAA) 10 évvel ezelőtt jött létre azzal a céllal, hogy az EU kifejezze szolidaritását a globalizáció okozta jelentős világkereskedelmi szerkezetváltozások következtében elbocsátott munkavállalók iránt, és támogatást nyújtson nekik. Az eredeti EGAA-rendeletben (az 1927/2006/EK rendeletben) meghatározott hatályt 2009-ben az 549/2009/EK rendelet kiterjesztette, hogy az a globális pénzügyi és gazdasági válság miatti elbocsátásokra is kiterjedjen. Az EGAA társfinanszírozást nyújt az elbocsátott munkavállalók munkaerőpiacra való visszailleszkedésének támogatása érdekében végrehajtott tagállami intézkedésekhez, amikor a munkavállalók elbocsátása jelentős hatást gyakorol egy-egy régió vagy ágazat gazdaságára, különösen a foglalkoztatási szintre. A hatályos 1309/2013/EU rendelet (a továbbiakban: EGAA-rendelet) 6. cikkének (2) bekezdésében foglalt eltérési záradék lehetővé teszi a magas ifjúsági munkanélküliségi rátájú tagállamok számára, hogy 2017 végéig a nem foglalkoztatott, oktatásban és képzésben nem részesülő fiatalokat (NEET-fiatalok) is figyelembe vegyék az EGAA-kérelmekben.

Az EGAA-támogatás a nemzeti vagy az EGAA-intézkedésekben való részvétel akadályait is felszámolja azáltal, hogy olyan kiegészítő szolgáltatásokat nyújt, mint az utazási segítségnyújtás vagy a gyermekgondozási szolgáltatások.

A NEET-fiatalokra vonatkozó eltérés tekintetében az érintett tagállamok – Spanyolország kivételével – nagy érdeklődést tanúsítottak az eltérés igénybevétele iránt. Az eltérést azonban összesen csak kilenc esetben vették igénybe három különböző tagállamban. Ennek ellenére minden olyan esetben, amikor a segítséget igénybe vették, azt igen nagy mértékben a megcélzott fiatalok használták fel, akik másként nem részesültek volna belőle.

Néhány esetben az értékelés a nyomonkövetési adatok időben történő átadásának biztosítása terén felmerült bizonyos problémákra mutatott rá. Amennyiben ez a nehézség tartósan fennáll, a Bizottságnak mérlegelnie kellene megfelelő intézkedések meghozatalát.

Általánosabb észrevétel: az EGAA-rendeletben meghatározott korlátozott nyomonkövetési követelmények problémát és akadályt jelentenek egy alaposabb elemzés elvégzéséhez.

Ami az eredmények fenntarthatóságát illeti, mivel a végrehajtási ciklus nem volt kellően előrehaladott, és ezért az értékelés csak kétéves időintervallumra (a 2014-ben és a 2015-ben benyújtott kérelmekre) terjedhetett ki, megbízható adatok nem állnak rendelkezésre. Az általános foglalkoztathatóság a készségek fejlesztésének és frissítésének köszönhetően javult. Egyéni szinten megfigyelhető volt, hogy a kedvezményezetteknél nagyobb önbecsülés alakult ki, ami valószínűsíthetően proaktívabb álláskeresési megközelítést eredményezett.

Intézményi szinten az EGAA-támogatás igénybevétele elősegíti a szerkezetátalakítási támogatások általános megvalósítási mechanizmusának fejlesztését azokban a tagállamokban, amelyek kevés tapasztalattal rendelkeznek a tömeges elbocsátások kezelése terén. Az e problémával kapcsolatban sok tapasztalattal és megvalósítási mechanizmusokkal rendelkező tagállamokban az EGAA olyan innovatív intézkedések tesztelésére szolgáló eszköz szerepét tölti be, amely később beépíthető a rendszeres támogatásba.

Ami az igénybe vett támogatás hatékonyságát illeti, a döntéshozatali folyamat során alkalmazott eljárások hosszát az ütemezés jelentős lerövidülése, valamint a Bizottság és a tagállamok számára biztosított szorosabb határidők ellenére még mindig bírálták. A kérelmezési eljárás időtartama korlátozott, és jelenleg kb. 200 nap az átlag, szemben az előző programozási időszak alatti kb. 300 napos átlaggal.

Az esetek felében a tagállamok pozitív véleményt nyilvánítanak a kérelmezési szakaszban az Európai Bizottságtól kapott útmutatással kapcsolatban.

Több erőfeszítésre van szükség a finanszírozás következetességének biztosításához. Bár az ügyek szintjén nem lehetett meghatározni más uniós vagy nemzeti finanszírozással való átfedéseket, van lehetőség az EGAA és az Európai Szociális Alap (ESZA) jobb összehangolására. Az EGAA-t azzal a céllal alakították ki, hogy más eszközöket, például az ESZA-t kiegészítő intézkedéseket biztosítson. Integrált megközelítés legjobban a nemzeti finanszírozás és az EGAA kölcsönhatása esetén figyelhető meg. A tagállamok azonban nem alakítanak ki stratégiai humántőke-befektetési csomagokat, amelyekbe jelentős szerkezetátalakítási események bekövetkezésekor EGAA-támogatást építhetnének be. Ezenfelül az EGAA jobban összehangolható a változásra való felkészülésre és a szerkezetátalakításra vonatkozó uniós minőségi keretben meghatározott ajánlásokkal.

Ami az EGAA-finanszírozás relevanciáját illeti, vannak arra utaló jelek, hogy az EGAA a humán tőke fejlesztésére szolgáló fontos eszköz. Az érdekelt felek, különösen az EGAA-intézkedések gyakorlatba való átültetése terén tapasztalattal rendelkező érdekelt felek megkérdőjelezték, hogy az EGAA-e a megfelelő csatorna a NEET-fiatalok támogatásához. Jóval kisebb, de még mindig jelentős mértékben a válságra vonatkozó kritériumot már nem tartották relevánsnak. A globalizáció működésében bekövetkezett változások fényében a világ gazdaságainak egyre nagyobb mértékű összekapcsolódása és a globális értékláncok fokozatos fejlesztése valószínűleg tovább növeli a globalizációra vonatkozó kritérium relevanciáját, ugyanakkor megnehezíti annak bizonyítását is, hogy az elbocsátásokat ténylegesen a globalizáció okozta. A kérelmek alátámasztását célzó bizonyítékok szolgáltatása terén jelentkező nehézségekre tekintettel egyértelmű, hogy az EGAA jóval gyorsabban igénybe vehető lenne, ha kevesebb dokumentumra lenne szükség. Az EGAA így jobban működne sürgősségi segélyezési eszközként.

Ezt az EGAA globalizációra és pénzügyi válságra kiterjedő hatályának fényében is meg kellene vizsgálni, de más jelentős gazdasági fejlemények fényében nem. Az egyéb okok, például az automatizáció miatt elbocsátott munkavállalók nagyon hasonló kihívásokkal szembesülnek, és a számuk felülmúlja a globalizáció miatt elbocsátottakét. Ha az Alap hatálya kiterjedne bármely, jelentősen hátrányos hatást okozó szerkezetátalakítási eseményre is, az Alap alkalmas lenne arra, hogy bármely fejleményre reagáljon. Ezért már nem lenne szükség arra az érvelésre, hogy az EGAA hatályának ki kellene terjednie ezekre a szerkezetátalakítási eseményekre.

Az értékelés során megállapítást nyert, hogy az EGAA uniós hozzáadott értéket teremt. Ez különösen igaz a mennyiségi hatásai tekintetében, ami azt jelenti, hogy az EGAA-támogatás nemcsak a nyújtott szolgáltatások számát és sokféleségét, hanem az intenzitásuk mértékét is növeli. Ezenfelül az EGAA beavatkozásai jól ismertek, és közvetlenül a nagyközönségnek bizonyítják be a beavatkozások uniós hozzáadott értékét.

A szakpolitika jövőbeli kialakítását érintő következmények

A félidős értékelésből kiderül, hogy az EGAA megvalósítja azzal kapcsolatban kitűzött céljait, hogy hozzájáruljon az Európa 2020 stratégia inkluzív növekedésre vonatkozó prioritásához. Ez a globalizáció és a pénzügyi és gazdasági válság következtében elbocsátott munkavállalók iránti szolidaritás kifejezésre juttatásával és e munkavállalók támogatásával valósul meg. Általános egyetértés és igazolt bizonyítékok vannak azt illetően, hogy ez a segítség hasznos, és ha az EGAA nem létezne, erre a segítségnyújtásra másként nem került volna sor.

Az EGAA kialakítása tökéletesítésre szorul. Számos jövőbeli kihívás kezelhető, különösen a 2020 utáni viták fényében.

A hatályról

Az értékelési munka keretében az érdekelt felekkel folytatott konzultációk során összegyűjtött bizonyítékokból az derül ki, hogy az EGAA kialakítását – például a pontos hatályát és az igénybevételi kritériumait – felül kell vizsgálni vagy részletesebben meg kell határozni. A szubszidiaritás elvével összhangban a szerkezetátalakítási eseményeknek jelentős hatást kell kifejteniük a gazdaságra és a munkaerőpiacra az EGAA-támogatás igénybevételének megindokolásához. A „jelentős hatás” fogalma azonban nincs egyértelműen meghatározva. Különösen az 500 elbocsátott munkavállalóra vonatkozó szokásos küszöbértéket el nem érő kisebb elbocsátások esetében a vidéki térségekben az érintettek például akár támogathatóak lehetnek az EGAA-rendelet 4. cikkének (2) bekezdésében foglalt eltérési záradék értelmében, a tagállamok azonban nem biztosak abban, hogy hogyan bizonyítsák a jelentős hatást. Fontosnak tűnik a foglalkoztatási és a szociális hatásokhoz kapcsolódó egyértelmű mutató meghatározása. Ez különösen azért fontos, mert az értékláncok integráltabbakká és kevésbé helyhez kötöttekké válnak, és mert számos tagállamban a kkv-k teszik ki a vállalkozások legnagyobb részét.

A „globalizáció” és a „válság” kifejezés sincs egyértelműen meghatározva, és a tagállamok számára gyakran nem egyértelmű, hogy mely kritérium alapján nyújtsanak be kérelmet. A tagállamok számára a kérelmezés egyik legfőbb akadálya rendszerint az elbocsátási esemény tényleges kiváltó okának meghatározása annak vizsgálatához, hogy az esemény képezheti-e lehetséges kérelem tárgyát, illetve ennek kérelemben történő bizonyítása. E nehézségek fényében, és figyelembe véve azt, hogy több munkahely szűnik meg technológiai változás miatt (ezekben az esetekben az elbocsátott munkavállalók ugyanazokkal a kihívásokkal szembesülnek, mint a globalizáció miatt elbocsátottak, mivel a készségeik idejétmúlttá vagy elavulttá válnak), az egyik lehetséges megoldás az lehetne, hogy a hatálya kiterjedjen minden olyan nagyszabású elbocsátási eseményre, amely jelentős hatást okoz. Ennek következtében kiegyensúlyozottabbá válna az EGAA igénybevétele, a benne rejlő lehetőségek pedig kiterjednének az EU–13 tagállamaira is. Ezáltal csökkenne az a teher, hogy a kérelmekhez bizonyítékot kelljen szolgáltatni annak igazolásához, hogy a munkahelyek megszűnését a globalizáció okozta. Mivel egyúttal ez a két legidőigényesebb lépés a kérelmezési szakaszban, ez az egyszerűsítés néhány héttel felgyorsítaná az EGAA-támogatás igénybevételét. Ez a kisebb tagállamok számára is több lehetőséget biztosítana a támogatás kérelmezéséhez.

A nyomonkövetésről és a jelentéstételről

Az EGAA eredményességének jobb elemzése érdekében a tagállamok számára elő kell írni, hogy részletesebb nyomonkövetési adatokat gyűjtsenek, különösen a munkavállalók kategóriáira (szakmai és oktatási hátterére), foglalkoztatási státuszára és a talált foglalkoztatás típusára vonatkozóan.