Az éghajlatváltozás következményeit itt és most egyre jobban érezzük. Az éghajlatváltozás már most mindent átható hatással van az emberekre, a bolygóra és a jólétre. Az elmúlt években a hőmérséklet többször régóta fennálló rekordokat döntött meg. Amióta mérik a hőmérsékeltet, az elmúlt öt év volt az eddigi legmelegebb, hőhullámokkal, aszályokkal és tűzesetekkel egész Európában. Köszönhetően egy sor hőmérsékletrekordnak 2019 júliusa volt a valaha mért legmelegebb hónap, 2020 júliusa pedig szorosan a második legmelegebb.

A legújabb előrejelzések szerint a jelenlegi éghajlatpolitikák mellett 4 °C-kal is emelkedhet a hőmérséklet, illetve 3 °C-kal, ha minden ország teljesíti a Párizsi Megállapodás alapján 2020 végéig benyújtott, nemzetileg meghatározott hozzájárulásokra vonatkozó célokat. Globális szinten az üvegházhatású gázok globális kibocsátása nem mérséklődik kellő ütemben ahhoz, hogy elérjük a megállapodásban meghatározott hőmérsékleti célokat. Még az üvegházhatásúgáz-kibocsátás teljes felszámolása sem akadályozná meg a már bekövetkezett éghajlati hatásokat, amelyek valószínűleg még évtizedekig érezhetőek lesznek. Az éghajlatváltozás hatásainak gyorsuló üteme az egyik fő oka annak, hogy új uniós alkalmazkodási stratégiára van szükség.

Az Európai Bizottság az új alkalmazkodási stratégiát az európai zöld megállapodás egyik kiemelt prioritásaként jelentette be, felismerve, hogy az alkalmazkodás az éghajlatváltozásra adott hosszú távú globális válasz egyik kulcsfontosságú eleme. A stratégia egyértelmű felhívás a cselekvésre, mivel Európa nincs felkészülve az éghajlatváltozás hatásainak növekvő intenzitására és gyakoriságára. Emellett az alkalmazkodást világosan rögzíti az európai klímarendeletre irányuló javaslatban, hogy létrehozza a klímasemlegesség 2050-re történő elérésének keretét az EU-ban, valamint az energiaunió irányításában és az éghajlatváltozás elleni küzdelemben. Bár a 2013. évi uniós alkalmazkodási stratégia legfrissebb értékelése azt mutatta, hogy a fejlődés minden fronton folyamatos, új és kialakulóban lévő problémaforrásokat is meghatározott, amelyek komoly veszélyt jelentenek életmódunkra, és súlyos hatással vannak az emberek egészségére és jólétére, valamint a megélhetésre és a forrásokra. A nemzetközi fejlemények megerősítik, hogy sürgősen fokozni kell az alkalmazkodást célzó intézkedéseket, amint azt a Párizsi Megállapodás, a 2030-ig tartó időszakra szóló fenntartható fejlődési célok és a sendai katasztrófakockázat-csökkentési keret is tükrözi.

Az új stratégia célja, hogy a következő négy azonosított fő probléma kezelése révén létrehozza a fellépés fokozására szolgáló keretet:

1) az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodással, a kockázattal, a sebezhetőséggel és a rezilienciával kapcsolatos elégtelen ismeretek és tudatosság miatt hiányosak a döntéshozatal megalapozására szolgáló adatok és módszertanok;

2) az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás tervezésének, nyomon követésének, értékelésének és az azzal kapcsolatos jelentéstételnek a hiányosságai, beleértve az alkalmazkodásnak egyes régiókban tulajdonított alacsony prioritást és elkötelezettséget, ami a helyi alkalmazkodási stratégiák elfogadásának és végrehajtásának általánosan lassú üteméhez vezetett;

3) a fellépés lassúsága az elégtelen állami és magánszektorbeli beruházásoknak köszönhetően, valamint a költséghatékony megoldások ismeretének vagy megvalósításának hiánya, amelyek mind hátráltatják a cselekvést; és végül,

4) az EU-n kívül keletkező éghajlati hatások, amelyeket a 2013. évi alkalmazkodási stratégia nem vett figyelembe, illetve nem foglalkozott velük, a nemzetközi politikai fejleményekkel és az egyre növekvő átfedésekkel együtt.

Az éghajlatváltozással szembeni reziliencia növelését és az éghajlatváltozás elkerülhetetlen hatásaihoz való alkalmazkodást célzó intézkedések fokozása érdekében az új stratégia a következő célok elérésre törekszik: 1) az éghajlati hatásokkal és megoldásokkal kapcsolatos ismeretek bővítése; 2) a tervezés és az éghajlati kockázatértékelések fokozása; 3) az alkalmazkodási fellépés felgyorsítása és 4) az éghajlatváltozással szembeni reziliencia globális kiépítése. Az EU csak akkor juthat közelebb az éghajlatváltozással szemben ellenálló társadalom átfogó céljához, ha mind a négy célkitűzés terén előrelépést érünk el.

Kettő, az új stratégiához tervezett leghatásosabb intézkedések reprezentatív válogatásából álló szakpolitikai opciót értékeltek lehetséges hatásuk és e célkitűzések elérése tekintetében, összehasonlítva a 2013. évi stratégia szerinti fellépés folytatása szerinti kiindulási helyzettel:

·Az 1. opció (nagyobb ambíció) nagyszabású változtatásokat javasol a 2013. évi stratégia nyolc fellépésének formájában és jellegében, ezenkívül számos új intézkedést javasol hatásuk elmélyítésére. Ez egyértelműen komolyabb célok kitűzését jelenti, az uniós szintű fellépés láthatóságának és hatékonyságának ezzel arányos növekedésével, miközben bőven a 2013. évi stratégia szakpolitikai alkalmazási körén belül marad.

·A 2. opció (nagyobb ambíció és változás) magában foglalja az 1. opcióban javasolt változtatásokat, és 6 új fellépéssel bővíti a stratégiát, amelyek mindegyike számos új intézkedést tartalmaz. Ez magasabb szintű politikai ambíciót jelent az EU alkalmazkodási politikájában, köztük nemzetközi kötelezettségvállalásaiban is. Ez az opció a kiemelt fontosságú tematikus területekre is kiterjed (pl. innováció, ökoszisztéma-szolgáltatások, az éghajlatváltozással szembeni védelem hiányosságainak megszüntetése), és azáltal, hogy többek között nemzetközi szinten is nagyobb politikai koherenciát kíván biztosítani az alkalmazkodást célzó uniós fellépésekhez, egyértelmű előlépést jelent a kiinduló helyzethez képest.

A 2. opció szinte minden intézkedés terén jobban teljesít, ezért ez a javasolt opció. Az értékelést különböző éghajlati (hőmérsékleti) forgatókönyvek összefüggésében végezték, és az érzékenység-ellenőrzés is megbízhatónak mutatja. A gazdasági modellezés és a kvalitatív elemzések becslései szerint ez járna a legnagyobb előnnyel a gazdasági jólét számára, csökkentve a gazdasági jólét és a foglalkoztatás veszteségeit a kiinduló helyzethez képest. Ez az opció emellett az 1. opciónál pozitívabb hatást eredményezne a versenyképesség, a kereskedelem és a beruházások, valamint az innováció és a kutatás gazdasági hatásait tekintve. A 2. opció a jövedelemelosztás, a jólét és a társadalmi befogadás szempontjából pozitív társadalmi hatásokat, valamint a közegészségügyre és a biztonságra gyakorolt jelentős pozitív hatásokat állapít meg. A 2. opció értékelése pozitívan ítélte meg a környezeti hatásokat is, az éghajlatváltozással szembeni rezilienciára, a természeti erőforrások minőségére és rendelkezésre állására, a szennyezés csökkentésére, valamint a biológiai sokféleségre és az ökoszisztéma-szolgáltatásokra gyakorolt hatása tekintetében. Végül az értékelés szerint lényegesen több pozitív hatást idéz elő a nem uniós országokban és a nemzetközi kapcsolatokban. Magasabb hőmérsékletek mellett (ahol az éghajlati károk jelentősebbek) mindkét opció előnyei növekednek, de továbbra is a 2. opció tekinthető jobbnak.

A stratégia nyomonkövetési és értékelési mutatókat javasol (a stratégiához és általában az alkalmazkodáshoz), elismerve az alkalmazkodás és az éghajlatváltozással szembeni reziliencia nyomon követésének összetettségét és bizonytalanságát. A nyomon követésre és értékelésre vonatkozó ajánlások kiemelnek néhány további lépést, amelyek e megközelítés továbbfejlesztéséhez és finomításához szükségesek a stratégia végrehajtására irányuló folyamat részeként.