EURÓPAI BIZOTTSÁG Strasbourg, 2016.11.22. COM(2016) 740 final A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK Javaslat

Új európai konszenzus a fejlesztési politikáról

A mi világunk, a mi méltóságunk, a mi jövőnk {SWD(2016) 387 final}

{SWD(2016) 388 final}

{SWD(2016) 389 final}



Tartalomjegyzék BEVEZETÉS AZ ÚJ EURÓPAI KONSZENZUS A FEJLESZTÉSI POLITIKÁRÓL „A MI VILÁGUNK, A MI MÉLTÓSÁGUNK, A MI JÖVŐNK” 1. Globális kihívások és a 2030-ig tartó menetrend 1.1. Globális kihívások és trendek 1.2. A 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlesztési menetrend 2. Az Unió válasza 2.1. Erősebb és hatékonyabb EU a változó világban 2.2. Az uniós fejlesztési tevékenységeket vezérlő elvek és értékek. 3. Közös prioritásaink – a fellépések kerete 3.1. Emberek – humán fejlődés és méltóság 3.2. Bolygó – a környezet védelme, a természeti erőforrásokkal való gazdálkodás és az éghajlatváltozás kezelése 3.3. Jólét – inkluzív és fenntartható növekedés és munkahelyek 3.4. Béke – békés és inkluzív társadalmak, demokrácia, hatékony és elszámoltatható intézmények, jogállamiság és emberi jogok mindenki számára 4. Partnerség – Az EU mint a 2030-ig tartó menetrend végrehajtásának hajtóereje 4.1. Jobb együttműködés 4.2. Erősebb, inkluzívabb többszereplős partnerségek kialakítása 4.3. A fejlesztési partnerségek testre szabása a kapacitások és szükségletek figyelembe vétele érdekében

5. A megközelítések megerősítése az uniós tevékenység hatásának javítása érdekében 5.1. Valamennyi végrehajtási eszköz mozgósítása és eredményes alkalmazása 5.2. Fejlesztési szempontú szakpolitikai koherencia 5.3. Fejlesztéshatékonyság 6. Saját kötelezettségvállalásaink nyomon követése



BEVEZETÉS Az ENSZ által 2015 szeptemberében elfogadott, a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlesztési menetrend (a továbbiakban: 2030-ig tartó menetrend) új és ambiciózus keretet kínál a fenntartható fejlődés megvalósításához és a szegénység felszámolásához. A menetrend központi elemeit a fenntartható fejlesztési célok és a kapcsolódó célkitűzések képezik. A tárgyalások során vállalt aktív szerepének megfelelően az EU-nak a menetrend végrehajtásában is vezető szerepet kell vállalnia. E célból számos kezdeményezés születik. A Bizottság „Következő lépések a fenntartható európai jövő felé – európai fellépés a fenntarthatóság érdekében” című közleménye rámutat a fenntartható fejlesztési célok jelentőségére Európa számára, és kifejti, hogy Európa miként járulhat hozzá e célok eléréséhez, többek közt az EU külső tevékenysége által. Az Európa világban vállalt szerepének jövőképét felvázoló globális kül- és biztonságpolitikai stratégia az EU külső tevékenységének kontextusában emeli ki a fenntartható fejlesztési célok fontosságát. Ezenkívül a 2030-ig tartó menetrendet bele kell foglalni az Unió fejlesztési együttműködési szakpolitikájába, különös tekintettel az uniós intézmények és a tagállamok által a fejlesztési politikáról szóló európai konszenzusban felvázolt jövőkép felülvizsgálatára. A konszenzust 2005-ben írták alá, és a millenniumi fejlesztési célok elérését szolgálta. A fejlesztési együttműködési szakpolitika vonatkozásában mind az Unió, mind a tagállamok kötelesek tartani magukat a kötelezettségvállalásokhoz, valamint figyelembe venni azokat a célkitűzéseket, amelyeket az ENSZ keretében hagytak jóvá. A 2005-ben követett eljárással összhangban e bizottsági közlemény javaslatot tesz a fejlesztési politikáról szóló új konszenzusra. Célja, hogy naprakésszé tegye a globális kihívásokra adandó fejlesztéspolitikai válaszokat és előmozdítsa a 2030-ig tartó menetrendnek a fejlődő országokkal partnerségben történő végrehajtását, a Lisszaboni Szerződés által kínált új keret figyelembevételével. E közlemény tükrözi a 2016 májusa és augusztusa közötti nyilvános online konzultációra adott válaszok, egyéb konzultációs és megkereső viták, valamint további előkészítő értékelő munkák elemzését. A 2030-ig tartó menetrend fejlődő országokban történő végrehajtásához való hozzájárulásra vonatkozó célkitűzés a szakpolitikák széles körét érinti, ezért megvalósításának leghatékonyabb módja az EU és a tagállamok fejlesztési együttműködési politikái közötti koordináció javítása. A javaslat tárgyát képező, az új menetrendhez igazított, a fejlesztési politikáról szóló új európai konszenzus közös jövőképet és közös hosszú távú útmutatást tartalmaz, és célja, hogy keretet biztosítson az EU és a tagállamok által alkalmazandó, a fejlesztési együttműködési politikára vonatkozó közös megközelítéséhez. A Bizottság felkéri a Tanácsot és a Parlamentet, hogy a Tanács és tagállamok kormányai Tanács keretében ülésező képviselői, az Európai Parlament és a Bizottság együttes nyilatkozata formájában fogadja el a fejlesztési politikáról szóló új konszenzust.



AZ ÚJ EURÓPAI KONSZENZUS A FEJLESZTÉSI POLITIKÁRÓL

„A MI VILÁGUNK, A MI MÉLTÓSÁGUNK, A MI JÖVŐNK” 1. Globális kihívások és a 2030-ig tartó menetrend

1.1. Globális kihívások és trendek 1.A világ jelentősen megváltozott a fejlesztési politikáról szóló 2005. évi európai konszenzus óta, a lehetőségeket és a kockázatokat tekintve egyaránt. A társadalmi és gazdasági kérdések egyre jobban összekapcsolódnak, ami új távlatokat nyit a közös haladáshoz, miközben gyakran gátolja a problémák egyszerű megoldását. Jelentős globális demográfiai változások következtek be, melyekhez gazdasági, társadalmi és környezeti változások társultak. A globális népesség évente mintegy 80 millió fővel nő, és 2050-re a világ népességének 70 %-a városokban fog lakni. Ha lassul is az általános növekedési ütem, az előrejelzések szerint 2015 és 2050 között 2,4 milliárd fővel nő majd a globális népesség, mely többletből 1,3 milliárd fő Afrikára esik. Kihívást fog jelenteni a fiatalok oktatási és foglalkoztatási szükségleteinek kielégítése. 2.A szegénység és az egyenlőtlenség szintjei és földrajzi megoszlása eltolódtak, és az egyes fejlődő országok közötti különbségek egyre markánsabbak. A millenniumi fejlesztési célok meghatározó szerepet játszottak a példa nélküli fejlesztési eredmények előmozdításában. 2005 óta több mint fél milliárd embernek sikerült kikerülnie a mélyszegénységből és az éhezésből, elsősorban Kelet-Ázsiában. A világ népességének kevesebb mint 10 %-a él mélyszegénységben. De vannak még kihívások. 2030-ra a világ szegényeinek nagy része az instabil és konfliktus sújtotta államokra és Szubszaharai-Afrikára fog koncentrálódni, bár jelentős szegénységi gócok maradnak bizonyos közepes jövedelmű országokban is. Az ilyen eltérő helyzetekben lévő szegények eléréséhez differenciált megközelítésekre van szükség. Az országokon belüli egyenlőtlenség egyre aggályosabb a növekedés és a stabilitás szempontjából. A világ népességének több mint 70 %-a olyan országban lakik, amelyben az egyenlőtlenség növekedett az elmúlt két évtizedben. A nemek közötti valódi egyenlőség továbbra is távoli cél. 3.A reziliencia és a fenntarthatóság elengedhetetlen, ha tartós megoldást akarunk találni az összetett globális kihívásokra. A szegénységgel nő a sebezhetőség, és a nagymértékű sebezhetőség súlyosbítja a szegénység krónikus hatásait. A szélsőséges és krónikus instabilitás, a strukturális és visszatérő válságok továbbra is a humanitárius szükséghelyzetek forrásai, melyek teljes közösségek fejlődését gátolják. Az elhúzódó válságok és konfliktusok hatalmas terhet rónak a nemzeti és nemzetközi erőforrásokra és az emberi jogok érvényesítésére. A menekültek és lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek száma meghaladja a 65 milliót, amire a második világháború óta nem volt példa. A fejlesztési eredményeket újonnan kialakuló globális közegészségügyi veszélyek fenyegetik. A pénzügyi válságot követően fellendülőben van a növekedés, de nem éri el a válság előtti szintet. A kormányzás, a demokrácia, az emberi jogok és a jogállamiság terén tapasztalható hiányosságok, ideértve a korrupciót és a biztonsági kihívásokat is, valamint a nyilvános részvétel és a civil társadalom szűkülő mozgástere alapvető kihívást állítanak a fejlesztési erőfeszítések sikere elé. 4.A globális közjavakra nyomás nehezedik. A világ még mindig tartós környezeti problémákkal szembesül, különös tekintettel az éghajlatváltozás kihívásaira, amelyek fenyegetik a fejlesztés terén elért eredményeket, és aránytalanul erősebben érintik a szegényeket. Korlátozott a fenntartható és megfizethető energetikai szolgáltatásokhoz való hozzáférés, különösen Szubszaharai-Afrikában, ami alapvető kihívást állít a kontinens gazdasági növekedése és iparosodása elé. A megújulóenergia-termelés a globális termelés mintegy 25 %-át adja, de arányát és a beruházásokat tekintve növekszik. A fenntartható mezőgazdasági és élelmiszerrendszereknek – köztük a fenntartható halászatnak – ki kell elégíteniük a növekvő globális népesség szükségleteit, miközben védeniük kell a környezetet. A víz iránti kereslet és a víz szűkössége lényegesen nőni fog a következő évtizedekben, így az egyik legjelentősebb kihívásnak számít majd az éghajlatváltozás hatásaihoz való alkalmazkodás terén. Az óceánokra egyre nagyobb nyomás nehezedik. Veszélyben van a szűkös természeti erőforrásokhoz való hozzáférés a kimerítés és a nem fenntartható gazdálkodás eredményeképpen, ezért támogatni kell az erőforrás-hatékonyságon alapuló, körforgásos gazdaságra való átállást. 5.A fejlesztés színtere folyamatosan tágul, mivel egyre több új szereplő és innovatív megoldás jelenik meg. A magánszektor egyre inkább kulcsfontosságú partner a fejlesztés fenntarthatóbb modelljeinek kialakításában. A köz- és magánforrásoknak a több beruházás előmozdítása érdekében történő kombinálása lehetőséget nyújt a szerepvállalás fokozására, kihívásokkal teli környezetben is. A fenntartható fejlődéshez a globális erőforrások és a beruházások átcsoportosítására lesz szükség. Az információs és kommunikációs technológiák, valamint a reziliens és hatékony infrastrukturális hálózatok jelentős fejlődési lehetőségeket kínálnak több ágazatban. 6.Az EU kül- és biztonságpolitikára vonatkozó globális stratégiája hiteles, reakcióképes és egységesen cselekvő Uniót kíván meg. A fejlesztési politikáról szóló konszenzus az egyik alapeleme az Európai Unió világban vállalt elkötelezettségének és a globális kihívásokra adott válaszának. 1.2. A 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlesztési menetrend 7.Az ENSZ Közgyűlése 2015 szeptemberében fogadta el a 2030-ig tartó időszakra vonatkozó fenntartható fejlesztési menetrendet (a továbbiakban: 2030-ig tartó menetrend), amely a nemzetközi közösség egyetértését élvező átfogó választ ad ezekre a kihívásokra és trendekre. A millenniumi fejlesztési célok és a fenntartható fejlesztési célok különbségei tükrözik a globális fejlesztési megközelítésben végbement változást, amely a különböző fejlettségi szintű országok közös célkitűzésein, önállóságán, közös érdekein és megosztott felelősségén alapul. A fenntartható fejlesztési célok az uniós értékekkel teljes mértékben összeegyeztethető, egyetemes emberi jogokon alapuló jövőképet tükröznek, és lehetőséget kínálnak az EU fenntartható fejlődés terén szerzett tapasztalatainak terjesztésére. 8.A 2030-ig tartó menetrend egyetemes, valamennyi országra alkalmazandó. E kihívásokkal valamennyi ország együttesen szembesül, és minden rendelkezésünkre álló eszközt fel kell használnunk e kihívások leküzdésére. A menetrendet teljes egészében kell végrehajtani, nem csupán egyes kiválasztott részeit. A végrehajtásnak a szabályokon alapuló globális rendet kell követnie,amelynek alapelve a multilateralizmus, központi szereplője pedig az ENSZ. 9.A fenntartható fejlesztési célok köré épülő, a 2030-ig tartó menetrend átfogó jövőképet vázol fel arról, hogy mit kell elérni a szegénység felszámolása és a fenntartható fejlődés előmozdítása érdekében. A menetrend egyensúlyra törekszik a fenntartható fejlődés három dimenziója között, magában foglalja a kormányzás, valamint a békés és inkluzív társadalmak alapvető kérdéseit, továbbá elismeri a célok és célszámok közti összefüggések fontosságát. 10.Az addisz-abebai cselekvési program a 2030-ig tartó menetrend szerves részeként a pénzügyi és nem pénzügyi eszközök útján történő végrehajtás új paradigmáját határozza meg – melynek középpontjában a hazai fellépések és a megalapozott szakpolitikák állnak. A 2030-ig tartó menetrend és az addisz-abebai cselekvési program a szakpolitikai és pénzügyi eszközöket is felölelő globális partnerség útján határozza meg, mire van szükség a fenntartható fejlesztési célok megvalósításához. A 2030-ig tartó menetrendet a sendai katasztrófakockázat-csökkentési keret és az ENSZ Éghajlat-változási Keretegyezménye keretében létrejött Párizsi Megállapodás is kiegészíti, mely utóbbi jogilag kötelező keretet hoz létre, egyetemes kötelezettségvállalásokkal. 11.Az EU-nak és a tagállamoknak a 2030-ig tartó menetrend fényében kell reagálniuk a jelenlegi globális kihívásokra és lehetőségekre, mely menetrend kialakításában ők is segédkeztek. A fejlesztési politikáról szóló konszenzus az átfogó válaszadás egyik alapeleme. Az európai intézmények közösen fognak törekedni a konszenzus előmozdítására, miközben tiszteletben tartják saját intézményi szerepüket és hatásköreiket. A fejlesztési együttműködési politikával kapcsolatban az EU és a tagállamok tevékenységei kölcsönösen erősítik egymást, és komplementaritásuk és hatékonyságuk elősegítése érdekében elengedhetetlen a koordinációjuk. Mivel az Unió és a tagállamok számára előírás, hogy betartsák kötelezettségvállalásaikat és figyelembe vegyék az ENSZ keretében jóváhagyott célkitűzéseiket , a fejlesztési politikáról szóló új európai konszenzus célja, hogy keretbe foglalja az EU és a tagállamok által alkalmazandó, közös fejlesztési együttműködési politikai megközelítést. Ezért a konszenzus az Európai Unióra és a tagállamokra alkalmazandó. 2. Az Unió válasza 2.1. Erősebb és hatékonyabb EU a változó világban 12.Az EU és a tagállamok rendkívül elkötelezettek a menetrend végrehajtása és a fenntartható fejlődés három – gazdasági, társadalmi és környezeti – dimenziójának kiegyensúlyozott és integrált módon történő megvalósítása iránt. Egy sor uniós szakpolitika koherens módon, számos különböző szereplő bevonásával járul hozzá e célhoz. A 2030-ig tartó menetrend megvalósításához való hozzájárulással az EU erősebb, fenntarthatóbb, inkluzív és virágzó Európát épít, amint azt a Bizottság „A fenntartható európai jövőhöz vezető következő lépések: európai fellépés a fenntarthatóság érdekében” című közleménye is előrevetíti. A végrehajtást szorosan összehangolják az ENSZ Éghajlat-változási Keretegyezménye keretében létrejött Párizsi Megállapodással és más nemzetközi kötelezettségvállalásokkal, mivel azok nagymértékben összekapcsolódnak. 13.Az EU külső tevékenysége fontos lesz a 2030-ig tartó fejlesztési menetrend világszerte történő sikeres végrehajtása szempontjából. Maga az EU is átalakult az elmúlt években. A Lisszaboni Szerződés nyomán létrejött új intézményi kerettel és politikai eszközökkel ma megfelelőbb választ tud adni a globális kihívásokra és lehetőségekre ott, ahol azok felmerülnek. Az EU globális stratégiája az uniós érdekeket és prioritásokat is felölelő jövőképet vázol fel arról, hogy Európa milyen szerepet játszhat a világban szakpolitikáin – köztük a fejlesztési politikán – keresztül. A globális stratégia kiemeli a 2030-ig tartó menetrend fontos szerepét, hiszen az képes lendületet adni az uniós értékek, valamint az uniós külső tevékenység célkitűzéseinek támogatásához szükséges átalakulásnak. 14.A fejlesztési politika az EU külső tevékenységének célkitűzéseit követi. Idetartozik az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 21. cikke (2) bekezdésének d) pontjában szereplő célkitűzés, vagyis a fejlődő országok fenntartható gazdasági, társadalmi és környezeti fejlődésének elősegítése, ami elsősorban a szegénység felszámolását szolgálja, az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 208. cikkének megfelelően. Az EUSZ 21. cikkének (2) bekezdésében szereplő célkitűzéseknek megfelelően a fejlesztési politika többek között a következőkhöz járul hozzá: a demokrácia, a jogállamiság és az emberi jogok támogatása; a béke megőrzése és a konfliktusok kialakulásának megakadályozása; a környezet minőségének és a világ természeti erőforrásaival való fenntartható gazdálkodásnak a javítása; valamint egy erősebb többoldalú együttműködésen és a világ felelős kormányzásán alapuló nemzetközi rendszer létrejöttének előmozdítása. Ennélfogva a konszenzus hozzájárul az arra vonatkozó követelményhez is, hogy az EU különböző területeken folytatott külső tevékenységei egymással, illetve az egyéb uniós politikákkal összhangban legyenek.

15.A fejlesztési politika alapvető része azon uniós szakpolitikáknak, melyek célja a globális kihívások leküzdése, az interdependencia kezelése és egy jobb világ építése. A fejlesztési politikát továbbra is összehangolják az EU többi szakpolitikájával, köztük a humanitárius segítségnyújtással, a kereskedelemmel és a regionális integrációval, a felülvizsgált európai szomszédságpolitikával, az egészségüggyel, a környezetvédelemmel, az energiapolitikával, a mezőgazdasággal, a halászattal, a migrációval, valamint a tudomány, a technológia és az innováció területével, a még eredményesebb munka érdekében. A fejlesztési együttműködés a biztonság hiányának, a konfliktusok, az összetett válságok, valamint a menekültek, a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek és az irreguláris migránsok áramlásának számos kiváltó okát kezeli. A fenntartható fejlődés megvalósítása és a szegénység felszámolása hosszú távon elengedhetetlen a globális kihívások kezelése érdekében. 16.A konszenzus hozzájárul majd az EU külső tevékenységére vonatkozó, a globális stratégiában részletesen meghatározott prioritások megvalósításához, ideértve a reziliencia valamennyi szinten történő támogatását és a közös jólét előmozdítását. A fenntartható fejlesztési célok az EU globális stratégiájának végrehajtására irányuló összes munka átfogó dimenzióját képezik majd. Ebben az összefüggésben a rezilienciára irányuló további fellépések az államok és társadalmak reformok végrehajtására irányuló képességét – vagyis a belső és külső válságoknak való ellenállás és az azokból való felépülés képességét – célozzák majd. A fenntartható fejlesztési célokkal összhangban a konszenzus tükrözi majd azt is, hogy a reziliencia egy szélesebb körű fogalom, amely magában foglal minden egyént és a társadalom egészét, és megkívánja a kapacitások megerősítését az olyan kockázatoknak való kitettség kezelése érdekében, amelyek többek közt a társadalmi-gazdasági helyzetre, a környezetre és az éghajlatváltozásra, a katasztrófákra és a konfliktusokra vezethetők vissza. Ennek során kezelni fogja a leginkább kiszolgáltatott helyzetben lévő népességet érintő, instabilitást okozó legfontosabb tényezőket. 17.Az EU megfelelő helyzetben van ahhoz, hogy végrehajtsa a rá jutó feladatokat. Jelentős erőt merít politikai és társadalmi szolidaritásából, valamint jelentős gazdasági és kereskedelmi partnere számos országnak világszerte. Kiterjedt diplomáciai hálózata révén jelentős globális jelenlétet tud felmutatni, többek közt konfliktus sújtotta és instabil államokban is. Számos területen a fenntartható fejlődéssel kapcsolatos szakpolitikák és bevált módszerek globális éllovasának számít. Hosszú múltra visszatekintő tapasztalatokkal rendelkezik az eszközök és csatornák széles skáláját alkalmazó fejlesztési együttműködés terén. Vezető szerepet játszik a globális közjavak védelme terén is. 18.E közös célkitűzések megvalósítása és a 2030-ig tartó menetrendhez való legnagyobb hozzájárulás szempontjából meghatározó az Unióként való egységes fellépés. Az EU és a tagállamok ezért kötelezettséget vállalnak az együttműködés javítására. Az EU globális stratégiája elismeri, hogy nagyobb koherenciára van szükség a tagállamok és az Unió intézményei között; továbbá az uniós szakpolitikák belső és külső dimenziói között is. A koherens és következetes szerepvállalás nagyobb hitelességet, legitimációt, hozzáadott értéket, befolyást és pozitív hatást eredményez majd a világban. Az EU-nak és a tagállamoknak egyesülniük kell a sokszínűségben, különféle tapasztalatokat és megközelítéseket felhasználva, a komparatív előnyöket szem előtt tartva. 2.2. Az uniós fejlesztési tevékenységeket vezérlő elvek és értékek. 19.E konszenzus az EU külső tevékenységének elveire épül, melyeket az EUSZ 21. cikkének (1) bekezdése rögzít, és azok világszintű előmozdítását célozza. Ezek az elvek: a demokrácia, a jogállamiság, az emberi jogok és alapvető szabadságok egyetemes és oszthatatlan volta, az emberi méltóság tiszteletben tartása, az egyenlőség és a szolidaritás elvei, valamint az Egyesült Nemzetek Alapokmányában foglalt elvek és a nemzetközi jog tiszteletben tartása. Ezek az egyetemes értékek képezik a 2030-ig tartó menetrend alapját. 20.Az EU és a tagállamok a fejlesztési együttműködés jogokon alapuló megközelítését hajtják majd végre. Ez magában foglalja majd az összes emberi jogot, valamint ösztönzi a befogadást és a részvételt; a megkülönböztetésmentességet; az egyenlőséget és a méltányosságot; az átláthatóságot és az elszámoltathatóságot. A megközelítés továbbra is fontos szerepet játszik annak biztosításában, hogy egy ember se maradjon ki a 2030-ig tartó menetrendből, bárhol is lakjon, etnikai hovatartozástól, nemtől, kortól, fogyatékosságtól, vallástól vagy meggyőződéstől, szexuális irányultságtól, migrációs vagy egyéb státuszától függetlenül. Ez a megközelítés teljes mértékben összeegyeztethető az EU fejlesztési politikájának elsődleges céljával, amely nem más, mint a szegénység csökkentése, valamint hosszú távon a felszámolása. Emellett kiterjed a kiszolgáltatott helyzetben lévő személyek által tapasztalt halmozott megkülönböztetés kezelésére. 21.A nemek közötti egyenlőség központi jelentőségű uniós érték, mely az EU jogi és politikai keretének szerves részét képezi. Alapvető a fenntartható fejlesztési célok megvalósítása szempontjából, és áthatja a 2030-ig tartó menetrend egészét. Az EU és a tagállamok tevékenységének valamennyi területén prioritást fog élvezni a nők jogainak, a nemek közötti egyenlőségnek, a nők és lányok fokozott társadalmi szerepvállalásának, valamint a nők és lányok védelmének előmozdítása. Nemek közötti egyenlőség A nőket és lányokat továbbra is megfosztják jogaiktól, az erőforrásoktól és a véleménynyilvánítás lehetőségétől. A férfiakhoz képest esetükben kevésbé valószínű, hogy oktatásban vagy szakképzésben vegyenek részt, vagy fizetett munkát végezzenek. A társadalmi normák és a diszkriminatív jogi keretek szinte teljesen ellehetetlenítik a nők és lányok számára, hogy befolyásolhassák az életükre kiható döntéseket. A nemek közötti szakadék még nagyobb, ha a nemek közötti egyenlőtlenség a kirekesztés más formáival párosul, mint például a fogyatékosság, a kor, az etnikai hovatartozás, a szexuális irányultság vagy a földrajzi periféria. A nemek közötti egyenlőség kedvező hatással jár a demokrácia, az emberi jogok, az egészség, az oktatás, a növekedés és a konfliktusmegoldás fejlődésére, és a nemek közötti egyenlőséget általánosan érvényesíteni kell valamennyi releváns szakpolitikában. Az EU vezető szerepet játszik a nemek közötti egyenlőség, valamint a nők és lányok társadalmi szerepvállalásának a külkapcsolatokban történő előmozdítása terén, különösen az átfogó, eredményorientált, 2016–2020-as időszakra szóló, a nemek közötti egyenlőségre vonatkozó uniós cselekvési terv keretében. A 2030-ig tartó menetrendhez való hozzájárulásként az EU és a tagállamok e nemek közötti egyenlőségre vonatkozó szakpolitikai megközelítés nyomán konkrét szakpolitikai intézkedéseket fognak végrehajtani a nők és lányok társadalmi szerepvállalásának növelése céljából, ideértve az ellenük irányuló megkülönböztetés és erőszak kezelését is. Ez a következőket foglalja magában: a nők és lányok gazdasági és szociális jogainak és társadalmi szerepvállalásának előmozdítása; érdekérvényesítési képességük erősítése; testi és szellemi sérthetetlenségük biztosítása; valamint az EU és a tagállamok intézményi kultúrájának elmozdítása a kötelezettségvállalások teljesítésének az irányába. 3. Közös prioritásaink – a fellépések kerete 22.A 2030-ig tartó menetrend elemei kölcsönösen kapcsolódnak egymáshoz. Végrehajtásához átfogó nemzeti fenntartható fejlődési stratégiákra van szükség, melyek kiegyensúlyozott módon ötvözik a fenntartható fejlődés gazdasági, társadalmi ás környezeti dimenzióját. Az egyik prioritást kezelő tevékenységek a többi területre is hatást gyakorolnak, és bizonyos kihívások – mint a fenntarthatóság és az egyenlőtlenség – a menetrend valamennyi részét áthatják. Felismerve, hogy ezeket a kapcsolódási pontokat figyelembe kell venni a fejlesztési együttműködés tervezése és végrehajtása során, az EU és a tagállamok különös figyelmet fordítanak majd az olyan integrált fellépésekre, amelyek más területekre is kedvező hatást gyakorolnak és koherens módon előmozdítják több célkitűzés teljesítését, nagyobb hangsúlyt fektetve az átfogó átalakulás lehetőségét magukban hordozó fő kérdésekre, mint például a nemek közötti egyenlőség, az ifjúság, a beruházások, a fenntartható energia, a migráció és a mobilitás. 23.Ebben az összefüggésben az EU és a tagállamok fejlesztési tevékenységei a menetrend vázát képező következő prioritások – vagyis az emberek, a bolygó, a jólét, a béke és a partnerség – köré fognak szerveződni. 3.1. Emberek – humán fejlődés és méltóság

24.A szegénység minden dimenziójának felszámolása, a megkülönböztetés és az egyenlőtlenségek kezelése, valamint az, hogy „senkit nem hagyunk hátra”, továbbra is az EU fejlesztési együttműködési politikájának központi eleme marad, arra a jelentős új lendületre építve, amit a 2030-ig tartó menetrend ad ezeknek a célkitűzéseknek. A fenti területeken való előrelépés szilárdabb alapokra helyezi a fenntartható fejlődést. 25.A fenntartható fejlesztési célok rávilágítanak azokra a területekre, amelyeken folyamatos haladásra van szükség a humán fejlődés és a méltóság biztosításához. Az EU és a tagállamok a következőkre fognak törekedni: véget vetni az éhezésnek, egészségügyi ellátás mindenki számára, minőségi oktatáshoz és képzéshez való egyetemes hozzájutás, megfelelő és fenntartható szociális védelem és tisztességes munka mindenki számára, egészséges környezetben. Az EU és a tagállamok támogatni fogják partnereiket a nemzeti szakpolitikáik, valamint az alapvető szolgáltatások fenntartható biztosítására hivatott kormányzás megerősítését érintő feladataik végrehajtásában. Erős hangsúlyt kap a leginkább kiszolgáltatott helyzetben lévők védelme. 26.Az EU és a tagállamok azon dolgoznak majd, hogy mindenki számára hozzáférést biztosítsanak a megfizethető, biztonságos, elegendő és tápláló élelmiszerekhez. Nagyobb erőfeszítéseket tesznek az éhezés felszámolására, az élelmezésbiztonság és a megfelelő táplálkozás biztosítására, valamint a leginkább kiszolgáltatott helyzetben lévők rezilienciájának növelésére, különösen a visszatérő válságok által sújtott országokban. Továbbra is fellépnek a hiányos táplálkozás valamennyi formája ellen, kezelve az alultápláltságot és a gyermekek fejlődésének leállását, illetve súlycsökkenését. 27.Az EU és a tagállamok támogatják a legszegényebb közösségeket abban, hogy termőföldhöz, élelemhez, vízhez és tiszta, megfizethető energiához jussanak, a környezetet károsító hatások nélkül. A biztonságos ivóvíz és a csatornázás alapvető szolgáltatás, és az egészség, a növekedés és a termelékenység előfeltétele. Az ivóvíz a környezetkárosodás – és azon belül az éghajlatváltozás – szempontjából is különösen veszélyeztetett erőforrás. Az EU és a tagállamok a regionális fejlesztésre és integrációra vonatkozó, fokozottan stratégiai megközelítésen keresztül fogják támogatni a fenntartható és integrált vízgazdálkodást. Ösztönözni fogják a fenntartható városfejlesztést, hogy javítsák a szolgáltatásokat, a hozzáférhetőséget és az életminőséget a gyorsan növekedő városi népességek számára, miközben erősebb kapcsolatokat építenek ki a vidéki és városi területek között. 28.A jobb egészség az emberi méltóság és az egyetemes jólét alapja. Az EU és a tagállamok továbbra is fellépnek az egészségügyi rendszerek erősítése, az fertőző betegségek – mint a HIV/AIDS, a tuberkulózis, a malária és a hepatitisz – megelőzése és leküzdése, a mindenki számára elérhető gyógyszerek és oltóanyagok biztosításának elősegítése, valamint az olyan világméretű egészségügyi kockázatok kezelése érdekében, mint például az antimikrobiális rezisztencia. Csökkenteni fogják a gyermekek és anyák halandósági arányát és a hiányos táplálkozást, elősegítik a mentális egészséget, és kezelik a nem fertőző betegségek jelentette növekvő terheket a partnerországokban. 29.A mindenki számára elérhető, minőségi oktatás biztosítása a hosszú távú fejlődés előfeltétele. Az EU és a tagállamok támogatni fogják az inkluzív, egész életen át tartó tanulást és a méltányos és minőségi oktatást minden szinten – kisgyermekkorban, alap-, közép- és felsőfokú szinten, a műszaki és szakképzésben és a felnőttoktatásban, különös figyelmet fordítva a lányok és nők oktatási és képzési lehetőségeire. Keményebben fognak dolgozni annak biztosítása érdekében, hogy mindenki rendelkezzen azokkal az ismeretekkel, készségekkel, képességekkel és jogokkal, amelyekre a méltó élethez, felelős és termelékeny felnőttként a társadalomban való teljes mértékű szerepvállaláshoz, a közösségek társadalmi és gazdasági jólétéhez való hozzájáruláshoz, továbbá a kultúra előmozdításához és az ahhoz való hozzáféréshez szükség van. Ifjúság A fiatalok szükségleteire és törekvéseire különösen nagy figyelmet kell fordítani. Az előrejelzések szerint 2030-ra a 15–24 év közötti fiatalok száma 7 %-kal, közel 1,3 milliárd főre nő, és jelentős részük a fejlődő országokban, különösen Afrikában és Délkelet-Ázsiában fog koncentrálódni, ahol a medián életkor a világszint alatt van. Továbbra is jelentős kihívásnak számít, hogy elegendő jó minőségű munkahely jöjjön létre a fiatalok számára. A fiatalok különösen kiszolgáltatottak az erőszakos konfliktusok, a szervezett bűnözés és az embercsempészet szempontjából. Célzott szakpolitikákra és megfelelő beruházásra van szükség a fiatalok jogainak előmozdításához és a társadalmi, polgári és gazdasági életben való szerepvállalásuk elősegítéséhez, valamint az inkluzív növekedéshez és a fenntartható fejlődéshez való teljes mértékű hozzájárulásuk biztosításához. A fenntartható előrelépések és inkluzivitás biztosításához a fiataloknak a demokratikus folyamatokban is részt kell venniük és vezető szerepet kell felvállalniuk. Szubszaharai-Afrika előtt rendkívüli kihívás áll, mivel 2035-ig évente mintegy 18 millió munkahelyet kellene teremtenie ahhoz, hogy a munkaerőpiacra újonnan belépők el tudjanak helyezkedni. Az EU és a tagállamok nagyobb hangsúlyt helyeznek majd a fiatalok igényeinek kielégítésére és jövőbeli kilátásaik javítására, elsősorban a minőségi foglalkoztatás és a vállalkozói készség növelése céljából, amit a hatékony oktatás, szakképzés és készségfejlesztés, valamint a digitális technológiákhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférés támogat. Az EU törekedni fog arra is, hogy megerősítse a fiatalok társadalmi szerepvállalását és a helyi gazdaságokban, társadalmakban és döntéshozatalban, valamint a közügyekben való részvételét. Cél az is, hogy előnyt kovácsoljanak a demográfiai egyensúly fiatalok irányába történő elmozdulásából, kiaknázzák a digitális innovációban rejlő lehetőségeket, és lehetőséget biztosítsanak a fiataloknak a nagyobb mobilitásra és a technológiai vívmányok előnyeinek kihasználására. 30.A gazdasági növekedés akkor tartós és akkor előnyösebb a legszegényebbek számára, ha inkluzív. Az EU és a tagállamok fel fognak lépni az eredmények és a lehetőségek egyenlőtlenségének csökkentése érdekében. Ennek során közvetlen segítséget nyújtanak a társadalom legszegényebb rétegei számára, valamint inkluzívabb és fenntartható növekedés előmozdítását segítik, amely nem veszélyezteti a jövő generációit. A növekvő gazdasági és társadalmi egyenlőtlenségek kezelése érdekében az EU és a tagállamok támogatják azokat a nemzeti fejlesztési törekvéseket, amelyek a lehető legnagyobb kedvező eredményekkel és hatással járnak a társadalom számára, és megfelelően figyelembe veszik a növekedés előnyeinek jobb elosztását, a gazdagság és a tisztességes munka megteremtését, valamint a termelési tényezőkhöz – köztük a földhöz és a finanszírozáshoz – való jobb hozzáférést. Együttműködnek a partnerországokkal a progresszív adózás és az olyan újraelosztó közkiadási politikák előmozdítása érdekében, amelyek elősegítik, hogy mindenki minőségi alapszolgáltatásokhoz jusson, különös tekintettel a minőségi oktatásra, az egészségügyi ellátásra és a higiéniás körülményekre. Támogatják a hatékony, fenntartható és méltányos szociális védelmi rendszereket az alapjövedelem garantálása, a mélyszegénységbe való visszaesés megelőzése és a reziliencia kialakítása érdekében. Értékelni fogják a gazdasági és társadalmi egyenlőtlenségek meghatározó tényezőit és trendjeit, valamint megerősítik eszközeiket és megközelítésüket, hogy azok hatékonyabban kezelhessék az egyenlőtlenségeket, és ennek részeként tevékenységeik során átfogóan érvényesítik az egyenlőtlenség csökkentését célzó megfontolásokat. Előmozdítják a fogyatékkal élő személyek jogait, és azon dolgoznak, hogy egyenlő alapon biztosíthassák részvételüket. 31.Az EU és a tagállamok elkötelezetten támogatják a nők és lányok jogainak védelmét és érvényesítését. Törekedni fognak a nőkkel szemben alkalmazott hátrányos megkülönböztetések minden formájának kiküszöböléséről szóló egyezmény szerinti kötelezettségeik teljesítésére. Elkötelezettek maradnak valamennyi emberi jog előmozdítása, védelme és érvényesítése mellett, valamint a Pekingi Cselekvési Platform és a kairói cselekvési program, a nemzetközi népesedési és fejlesztési konferencia, valamint az ezek felülvizsgálati konferenciáin született eredmények teljes körű és tényleges végrehajtása mellett, ezenkívül továbbra is elkötelezettek a szexuális és reproduktív egészség és jogok mellett ebben az összefüggésben. 32.Az EU és a tagállamok megerősítik a szegénység leküzdésére fordított figyelmüket a nagyon szegény, instabil vagy konfliktus sújtotta országokban, ahol a belátható jövőben a hazai források nem lesznek elegendőek arra, hogy mindenki számára biztosítsák az alapvető szociális szolgáltatásokat. Lényegi kérdés továbbra is, hogy erősebb hangsúlyt kapjon a humán fejlesztés. 33.Az EU és a tagállamok erősíteni fogják – különösen a kiszolgáltatott helyzetben lévő népesség körében – a környezeti és gazdasági sokkokkal, a természeti és ember által okozott katasztrófákkal, valamint az egészséget fenyegető globális veszélyekkel szembeni rezilienciát. Szisztematikusan integrálni fogják tevékenységeikbe azt a célkitűzést, hogy az egyének, közösségek és országok felkészültebbek és ellenállóbbak legyenek stresszhelyzetekkel és sokkokkal szemben, hozzájuk jobban alkalmazkodjanak és utánuk gyorsabban helyreálljanak anélkül, hogy hosszú távú fejlesztési kilátásaikat veszélyeztetnék. Ez kiterjed majd a fejlesztési és humanitárius szereplők szorosabb együttműködésére és egymást kiegészítő intézkedéseire, a kockázatok és sebezhetőségek közös elemzésére építve. Elhúzódó válságok esetén az EU és a tagállamok védik majd a hosszabb távú szociális struktúrákat, koherens módon nyújtanak humanitárius és fejlesztési segítséget, továbbá integrálják a lakóhelyüket hosszú időre elhagyni kényszerülő embereket a szélesebb értelemben vett fejlesztési tervezésbe, ideértve az oktatásban való részvételt és a tisztességes munkahelyeket is. 34.Az EU és a tagállamok elősegítik a lakóhelyüket hosszú távon elhagyni kényszerülő személyek rezilienciáját és a fogadó államok gazdasági és társadalmi életébe való beilleszkedésüket, elismerve, hogy a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek képességei kulcsfontosságú értéknek számítanak rezilienciájuk és életük helyreállítása szempontjából. Az EU és a tagállamok jogokon alapuló megközelítést fognak alkalmazni, különös figyelmet fordítva a kísérővel rendelkező és a kísérő nélküli kiskorúakra és más különösen kiszolgáltatott helyzetben lévő személyekre. 3.2. Bolygó – a környezet védelme, a természeti erőforrásokkal való gazdálkodás és az éghajlatváltozás kezelése 35.A környezeti fenntarthatóság, ideértve a stabil éghajlatot is, elengedhetetlen a szegénység felszámolása és a fenntartható fejlődés szempontjából, különösen a társadalom legszegényebb rétegei tekintetében. Az emberek jólléte és az ellenállóképes társadalmak az egészséges ökoszisztémától és a környezet megfelelő működésétől függenek. Az éghajlatváltozást is magában foglaló környezetkárosodás visszavetheti a gazdasági haladást, veszélyeztetheti a békét és a stabilitást, továbbá nagy volumenű migrációt okozhat. A célzott tevékenységeken túlmenően a környezeti szempontokat a fejlesztési együttműködés valamennyi ágazatába integrálni kell, többek közt megelőző intézkedések útján. A felelős magánszektor és „a szennyező fizet” elv alkalmazása szintén elengedhetetlenek a sikerhez. Az EU és a tagállamok ösztönzik az erőforrás-hatékonyságot és a fenntartható fogyasztást és termelést azzal a céllal, hogy elválasszák egymástól a gazdasági növekedést és a környezetkárosodást, és lehetővé tegyék a körforgásos gazdaságra való áttérést. Nagyobb mértékben kihasználják majd a tudomány, a technológia és az innováció lehetőségeit a környezeti fenntarthatóság előmozdítására, és arra buzdítják a partnereket, hogy vegyék igénybe az európai és nemzetközi Föld-megfigyelési programokon keresztül elérhető átfogó adatokat és információkat az olyan bizonyítékokon alapuló döntések meghozatalánál, amelyek figyelembe veszik a környezet állapotát. 36.Az EU és a tagállamok támogatják valamennyi természeti erőforrás megőrzését és fenntartható hasznosítását, valamint a biodiverzitás és az ökoszisztémák megőrzését és fenntartható hasznosítását, ideértve az erdőket, az óceánokat, a tengerparti területeket, a vízgyűjtő medencéket és a többi ökoszisztémát. Felhívják a figyelmet a fenntartható gazdálkodás járulékos előnyeire, ideértve az éghajlatváltozás hatásaival szembeni reziliencia és az alkalmazkodás erősítését. Ösztönözni fogják a fenntarthatóság integrálását valamennyi együttműködési ágazatba, és nagyobb hangsúlyt fognak helyezni a környezeti kérdésekre a partnereinkkel folytatott párbeszédek során. Ösztönözni fogják a természeti tőkére vonatkozó számviteli eljárások alkalmazását. Támogatni fogják a természeti erőforrásokkal való fenntartható gazdálkodás irányításának javítását és a vonatkozó kapacitásépítést, előmozdítva az érdekelt felek bevonását és valamennyi személy, köztük az őslakos és helyi közösségek jogainak tiszteletben tartását. Előmozdítják a tengeri ökoszisztémák védelmét és helyreállítását az egészséges és produktív óceánok érdekében, az óceáni erőforrásokkal való fenntartható gazdálkodást és a fenntartható halászatot, többek közt az óceánpolitikai irányítás javítása és a kék gazdaság kialakítása útján.

37.A 2030-ig tartó menetrend mindenkitől sürgős erőfeszítéseket kíván meg a globális közjavakkal kapcsolatban. Az EU és a tagállamok koordinált, koherens fellépések útján végrehajtják a 2030-ig tartó menetrendet és az éghajlatváltozással kapcsolatos Párizsi Megállapodást a szinergiák teljes mértékű kihasználása céljából, olyan más nemzetközi keretekre is építve, mint a sendai katasztrófakockázat-csökkentési keret és az új városfejlesztési menetrend. 38.Az EU és a tagállamok fejlesztési együttműködési stratégiáik egészébe integrálják a környezettel és az éghajlatváltozással kapcsolatos kérdéseket, az éghajlatváltozás mérséklését és az ahhoz való alkalmazkodást is ideértve. Támogatni fogják a nemzeti stratégiákat, ideértve a kormányok közötti tervezést és programozást is, amelyek előmozdítják a rezilienciát, csökkentik az éghajlattal kapcsolatos kockázatokat és hozzájárulnak a kibocsátáscsökkentéshez, a Párizsi Megállapodás keretében tett nemzeti vállalások végrehajtásával összhangban. A Párizsi Megállapodás jogilag kötelező jellege és a nemzeti vállalások megtételének követelménye lendületet adhat a 2030-ig tartó menetrend összefüggésében a nemzeti fejlesztési tervezésnek is. 39.Az energia a fejlődés rendkívül fontos előfeltétele, és központi kérdés a fenntartható bolygó kialakítására irányuló megoldások szempontjából. A tiszta energetikai szolgáltatásokhoz való egyetemes hozzáférés megvalósításához szükséges pénzügyi beruházások számos szereplő elköteleződését igénylik. Az EU és a tagállamok valamennyi érintett féllel fokozzák majd az együttműködést, ideértve a magánszektort is, a keresletoldali szabályozás, az energiahatékonyság, a megújulóenergia-termelés, valamint a tiszta technológiák fejlesztése és átadása területén. Ösztönözni fogják a fosszilis tüzelőanyagok támogatásának fokozatos megszüntetését, a stabil és átlátható energiapiacokat és az intelligens energiahálózatok telepítését, valamint a digitális technológiák alkalmazását a fenntartható energiapolitikai irányítás érdekében. Fenntartható energia és éghajlatváltozás A fenntartható és megfizethető energiához való hozzáférés, valamint az éghajlatváltozás kezelése két olyan kihívás, amelyet szorosan összehangolva kell kezelni annak érdekében, hogy megvalósulhasson a fenntartható fejlődés mindhárom dimenziója. A fejlődő országoknak energiára van szükségük az inkluzív növekedés előmozdítása és az életszínvonal környezetbarát módon történő további növelése érdekében. Az energiába való beruházás biztosíthatja a tiszta vízhez, a tiszta főzéshez, az oktatáshoz és az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférést, valamint munkahelyeket hozhat létre és támogathatja a helyi vállalkozásokat. Az EU és a tagállamok oly módon kezelik majd az energiaszegénységet, hogy hozzájárulnak a megfizethető, modern, megbízható és fenntartható energetikai szolgáltatásokhoz való egyetemes hozzáféréshez, erős hangsúlyt fektetve a megújuló energiákra. Az EU energiaunióját lehetővé tevő keret részeként támogatni fogják Afrikát és a szomszédságunkat ebben az energetikai átalakulásban. Ezzel együtt az EU folytatja a globális vezető szerepének megfelelő tevékenységeket, melyek célja az éghajlatváltozás kezelése és a harmadik országok abban való támogatása, hogy megbirkózzanak az éghajlatváltozás hatásaival és gazdaságaikat alacsony kibocsátással járó, az éghajlatváltozás hatásaival szemben ellenálló gazdaságokká alakítsák. A partnerországok eltérő helyzetét figyelembe véve az EU és a tagállamok ezeket a kérdéseket stratégiai párbeszéd, a bevált módszerek és a tudás megosztása, valamint fejlesztési együttműködés útján kezelik. A fenntartható energiába történő stratégiai beruházásokkal támogatni fogják olyan szabályozási keretek javítását, amelyek lehetővé teszik az egészséges energiaágazat kialakítását és a magánfinanszírozás bevonását. Az EU tevékenységét olyan kulcsfontosságú tényezőknek is támogatniuk kell, mint például: politikai felelősségvállalás és partnerségek; megfelelő szabályozási keret az energiaágazat számára; valamint a beruházások fokozása. Ez a továbbfejlesztett stratégia biztosítani fogja az uniós partnerekkel folytatott konstruktív és konzisztens együttműködést az energiaügy és az éghajlat-politika területén. 3.3. Jólét – inkluzív és fenntartható növekedés és munkahelyek 40.A 2030-ig tartó menetrend egyik legfontosabb kihívása az inkluzív és fenntartható növekedés és a tisztességes munkahelyek megteremtése, különösen a nők és a fiatalok számára. Az EU és a tagállamok olyan gazdasági átalakulást fognak támogatni, amely tisztességes munkahelyeket hoz létre, elegendő bevételt termel a közszolgáltatások számára, és ösztönzi a fenntartható értékláncokat. Idetartozik a fenntartható fogyasztási és termelési minták ösztönzése egy körforgásos gazdaságban, az erőforrás-hatékonyság, valamint az alacsony kibocsátás és az éghajlatváltozás hatásaival szembeni reziliencia irányába való elmozdulás. Az inkluzív fenntartható növekedés hosszú távú rezilienciát alakít ki a partnerországokban, lehetőségeket teremtve a lakosság kiszolgáltatott helyzetben lévő csoportjai és a leginkább veszélyeztetettek számára, hogy a gazdagság és a munkahelyteremtés részesei lehessenek és élvezhessék ezek előnyeit. Közép- és hosszú távú megoldásnak számít az instabilitás, az irreguláris migráció és a lakosság lakhelyelhagyásra kényszerítése mögött meghúzódó okok kezelésében. 41.Az EU és a tagállamok segíteni fognak abban, hogy a fejlődő országok vállalkozásbarátabbá váljanak. Hozzá fognak járulni a gazdasági tevékenység feltételeinek javításához jobb szakpolitikák és szabályozási környezet, jobb üzleti környezet, új üzleti modellek és nagyobb kormányzati kapacitások előmozdítása útján. Ösztönözni fogják a pénzügyi szolgáltatásokhoz való hozzáférést, többek közt a nők, a szegények, valamint a mikro-, kis- és középvállalkozások számára. Ösztönözni fogják a magánszektor kezdeményezéseit is, valamint a helyi szolgáltatásokat nyújtó szociális vállalkozásokat. A fejlődő országokban a kutatási és innovációs kapacitásokra irányuló állami beruházások a magánberuházásokat is elősegíthetik, valamint hozzájárulhatnak a gazdasági és társadalmi fejlődéshez. 42.Az EU és a tagállamok elősegítik és megkönnyítik a kereskedelmet és a beruházásokat a fejlődő országokban, a fenntartható fejlődés támogatása érdekében. Az EU jelentős eredményeket tud felmutatni piacainak a legkevésbé fejlett országok számára való megnyitása terén, és továbbra is ösztönözni fogja a kereskedelmet, mint a növekedés és a szegénységcsökkentés fontos hajtóerejét a fejlődő országokban. „A mindenki számára előnyös kereskedelem” elnevezésű stratégia végrehajtása útján az EU és a tagállamok támogatják kereskedelmi partnereiket az addisz-abebai cselekvési program alapján vállalt azon kötelezettségeik teljesítésében, melyek szerint integrálják a fenntartható fejlődést a kereskedelempolitika valamennyi szintjébe, valamint haladást érnek el a fenntartható fejlesztési célok széles skáláján. Az EU és a tagállamok összehangolják a fejlesztési együttműködési programokat a kereskedelempolitikai eszközökkel, a kereskedelmi megállapodásokban foglalt, kereskedelemmel és fenntartható fejlődéssel kapcsolatos rendelkezések végrehajtásának támogatása érdekében. Ötvözik a magánszektor szakértelmét és erőforrásait a támogató kereskedelmi politikákkal és eszközökkel, a kereskedelemösztönző támogatásokkal és a gazdaságdiplomáciával, ami előmozdítja majd az inkluzív és fenntartható gazdasági növekedést, valamint segíti a harmadik országokat olyan növekedési modellek elfogadásában, amelyek figyelembe veszik az erőforrások szűkösségét és az éghajlatváltozáshoz kapcsolódó intézkedéseket. Beruházás A 2030-ig tartó menetrend és az addisz-abebai cselekvési program olyan keretet teremt, amin belül a felelős beruházás hozzájárulhat a fenntartható fejlődés valamennyi dimenziójához. Támpontul szolgálhat az erőforrásokkal kapcsolatos döntéshozatalban, támogatva az emberi erőforrásokat, az infrastruktúrát, az intézményeket és a szolgáltatásokat, a megtérülés maximalizálása érdekében. A beruházás a 2030-ig tartó menetrend végrehajtásának fontos eszköze. A fenntartható beruházás segít diverzifikálni a gazdaságokat, összekapcsolni őket a regionális és globális értékláncokkal, ösztönözni a regionális integrációt és kereskedelmet, növelni a helyi gazdasági értékeket és kielégíteni a szociális szükségleteket. A javasolt külső beruházási terv célja, hogy integrált pénzügyi csomagot kínáljon az Afrikában és az EU szomszédságában eszközölt beruházások finanszírozásához. A terv magában foglalja az Európai Fenntartható Fejlődési Alapot; a fenntartható projektek kialakításához és a beruházók vonzásához biztosított technikai segítségnyújtást; továbbá a gazdasági kormányzás és az üzleti környezet javítását, valamint a magánszektorral való partnerséget célzó intézkedéscsomagot. A külső beruházási terv a közforrásból származó támogatások harmadik felektől származó kölcsönökkel való ötvözése terén szerzett uniós tapasztalatokra építve még több forrást fog mozgósítani a fenntartható fejlődés számára. A terv a legfontosabb beruházásélénkítő tényezőket előtérbe helyezve új garanciaeszközt kínál a többletforrások – elsősorban a magánfinanszírozás – bevonása érdekében. A garanciát az EU fogja finanszírozni, lehetőség szerint egyéb hozzájárulók bevonásával, célja pedig a támogatható befektetők (köztük a nemzetközi pénzügyi szervezetek és magánbefektetők) potenciális veszteségeinek elnyelése, és ezáltal a fejlődő országokban eszközölt beruházások kockázati profiljának csökkentése. A terv végrehajtása tehát hozzájárulna a növekedéshez és a munkahelyteremtéshez, innovatív termékeket és szolgáltatásokat eredményezne, valamint vonzaná a magánberuházásokat. Emellett előmozdítaná a fenntartható fejlesztési célok megvalósítását, ezáltal segítene kezelni a migráció alapvető okait. Az EU és a tagállamok hozzájárulnak a karbonszegény, az éghajlatváltozás hatásaival szemben reziliens, zöld gazdaságba eszközölt magán- és állami beruházások nagyságrendjének növeléséhez. Törekedni fognak arra, hogy hozzájáruljanak az erőforrás-hatékonyság javításához, a növekedés és a környezetkárosodás szétválasztásához, a fenntartható fogyasztás és termelés előmozdításához, valamint a sebezhetőség csökkentéséhez. A beruházásokat a helyi vállalkozásokkal és szereplőkkel partnerségben, a földhöz való jogok és a munkavállalói jogok tiszteletben tartása mellett fogják végrehajtani. 43.Az EU és a tagállamok együttműködnek a hazai és nemzetközi magánszektorral, ideértve a munkaadói és munkavállalói szervezeteket is, a felelős, fenntartható és hatékony megközelítések előmozdítása érdekében. A magánszektornak felelős és fenntartható tevékenységeket kell folytatnia, amelyek hozzájárulnak a 2030-ig tartó menetrend végrehajtásához. Az EU és a tagállamok ösztönzik a magánforrások mozgósítását azokon a fejlesztési területeken, amelyek jelentős, a fenntartható fejlődésnek kedvező átalakító potenciállal rendelkeznek, mint például a fenntartható mezőgazdaság, a tiszta energia, a reziliens infrastruktúra, az egészség, a zöld és körforgásos gazdaság, valamint a digitalizálás. Kívánatos, hogy a fejlődő országokban szállítói lánccal rendelkező uniós vállalkozások szélesebb köre kövessen felelősségteljes gyakorlatokat, szorosan együttműködve az érintett állami és magánszereplőkkel, valamint a ösztönzést kapjon a tisztességes és etikus kereskedelem előmozdítása. Ez jelentősen hozzájárulna a 2030-ig tartó menetrend végrehajtásához. A fenntartható fejlődéssel és a vállalati társadalmi felelősségvállalással kapcsolatos kötelezettségvállalások üzleti modellekbe történő beépítésének magától értetődővé kell válnia. Az EU és a tagállamok továbbra is támogatják majd a felelős üzleti tevékenységet és a szállítói láncok felelős irányítását, aminek keretében az emberi és munkavállalói jogok, a pénzügyi hitelesség, valamint a környezeti standardok és a hozzáférhetőség egyaránt érvényesülnek. Dolgozni fognak az emberi jogok megsértésének megakadályozásán, továbbá előmozdítják az üzleti vállalkozások emberi jogi felelősségére vonatkozó ENSZ-irányelvek érvényesülését. Olyan munkajogi standardokat ösztönöznek, amelyek tisztességes alkalmazási feltételeket biztosítanak a munkavállalók számára – különös tekintettel a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet által meghatározottakra – a formális és informális szektorban egyaránt, ideértve az informálisról a formális gazdaságra való áttérést is. 44.A fenntartható mezőgazdaság, valamint a fenntartható halászat és akvakultúra továbbra is a szegénység felszámolásának és a fenntartható fejlődésnek a fő hajtóereje. A világ szegényei kétharmadának megélhetése a mezőgazdaságtól függ, és számos fejlődő ország továbbra is nagymértékben néhány árucikk kereskedelmétől függ. Be kell ruházni a fenntartható mezőgazdaságba a termelései rendszerek diverzifikálása, a hiányos táplálkozás megelőzése, valamint a termelékenység és a foglalkoztatás növelése érdekében, a környezet károsítása nélkül. Jelentős magánberuházásokra van szükség Afrikában, különösen, mivel az agrár-élelmiszeripar és az agráripar kulcságazatnak számít a rövid és középtávon szükséges munkahelyek megteremtésében. Ezeknek a beruházásoknak gondoskodniuk kell a termőföld megóvásáról, a vízkészletek megőrzéséről, az erdőirtás megelőzéséről, valamint az egészséges ökoszisztémák fenntartásáról. A mezőgazdasági kistermelőknek és a szegényeknek továbbra is központi jelentőséget kell tulajdonítani, különös hangsúlyt helyezve a fiatalok integrálására és a nők társadalmi felelősségvállalásának ösztönzésére. A fenntartható mezőgazdaságnak ki kell aknáznia a mezőgazdaság lehetőségeit az üvegházhatású gázok csökkentése terén, miközben javítania kell az éghajlatváltozás hatásaival szembeni rezilienciát. Az EU és a tagállamok célja olyan mezőgazdasági értékláncok kifejlesztése, amelyek előnyökhöz juttatják a szegényeket, valamint munkahelyek létrehozására és hozzáadott érték teremtésére ösztönzik az agráripart.. Ezek részét képezi az állat- és növény-egészségügyi feltételek minőségének javítása, a fenntartható halászattal és akvakultúrával kapcsolatos gyakorlatok előmozdítása, valamint az illegális halászat, a tengeri szennyezés és az éghajlatváltozással kapcsolatos hatások kezelésére irányuló tevékenységek támogatása. Az EU törekedni fog arra, hogy javítsa a birtokjogi viszonyokkal, az óceánokkal és az erdőkkel kapcsolatos irányítást. 45.A fejlődő világ a digitális technológiákat példátlan ütemben fogadja be. Ugyanakkor az összeköttetések hiánya, főleg Afrikában, valamint a korlátozott verseny a lakosság többsége számára elérhetetlenné teszi a digitális technológiákat.

46.Az EU és a tagállamok továbbfejlesztik az információs és kommunikációs technológiák fejlődő országokban történő előmozdításához nyújtott támogatásukat, mivel ezek a technológiák a növekedés erőteljes támogató eszközei („digitalizálva fejlesztés”). Az EU és a tagállamok arra fognak koncentrálni, hogy jobban érvényesítsék a digitális megoldásokat a fejlesztésben. Támogatni fogják a digitális gazdaság számára kedvező környezet kialakítását azáltal, hogy javítják a szabad, nyílt és biztonságos hálózatok fejlesztését. Támogatják a digitális vállalkozói készséget, az innovációt és a munkahelyteremtést, és más prioritási területeken is ösztönzik a digitális technológiák alkalmazását (mint például a kormányzás, a mezőgazdaság, az oktatás, az egészségügy és az energia terén). Ugyancsak támogatják a digitális jártasságot és a digitális készségek elsajátítását az emberek önrendelkezésének elősegítése céljából, ideértve a kiszolgáltatott helyzetben lévőket is. 47.Az EU és a tagállamok támogatják az erőforrás-hatékonyabb városi infrastruktúrák tervezését, kiépítését és működtetését. Támogatni fogják a fenntartható, összekapcsolt és biztonságos közlekedési hálózatok és más reziliens infrastruktúrák fejlesztését a növekedés, a kereskedelem és a beruházások ösztönzése érdekében. 48.Az EU és a tagállamok arra törekednek, hogy kiaknázzák a városokban, mint a fenntartható, inkluzív növekedés és innováció központjaiban rejlő lehetőségeket, számításba véve a városok tágabb környezetében élő vidéki közösségeket is. Az ENSZ új városfejlesztési menetrendjével összhangban ösztönzik az alapvető szolgáltatások nyújtását, a fenntartható földtervezést, a földpiacok méltányos irányítását és a fenntartható városi mobilitást. Ösztönözni fogják az inkluzív és kiegyensúlyozott terület- és várospolitikákat. Építik a városok sokkokkal szembeni ellenálló képességét, és megragadják a karbonszegény és az éghajlatváltozás hatásaival szemben ellenállóképes gazdaságok előmozdításának lehetőségeit. 3.4. Béke – békés és inkluzív társadalmak, demokrácia, hatékony és elszámoltatható intézmények, jogállamiság és emberi jogok mindenki számára 49.Az inkluzív társadalmak és az elszámoltatható, demokratikus intézmények a fenntartható fejlődés és a stabilitás előfeltételei. Az EU és a tagállamok előmozdítják a demokrácia, a jó kormányzás, a jogállamiság és a mindenki számára biztosított emberi jogok egyetemes értékeit – a partnerségek és eszközök teljes skáláján és valamennyi helyzetben, többek közt a fejlesztési tevékenység útján is. Támogatni fogják az egyes társadalmak szükségleteihez és helyzetéhez igazított hazai erőfeszítéseket a fenntartható, demokratikus, a külső és belső sokkokkal szemben ellenálló államok kialakítása érdekében. E célkitűzések teljesítése érdekében ösztönzik az elszámoltatható és átlátható intézmények kialakítását, a részvételi döntéshozatalt és az információkhoz való nyilvános hozzáférést. Előmozdítják a veszélyeztetett csoportokat is bevonó, hatékony többszintű kormányzást a nemzeti, szubnacionális és helyi kormányzatok közti partnerségek útján. Támogatják és ösztönzik a nyílt és lehetőségeket inspiráló teret a civil társadalom számára, valamint az inkluzív megközelítéseket és az átlátható döntéshozatalt minden szinten. Támogatni fogják a korrupció kezelésére irányuló kezdeményezéseket. Továbbra is támogatják az inkluzív, átlátható és hiteles választásokat, valamint a polgárok aktív részvételét a teljes választási ciklus folyamán. Támogatják a demokratikus kormányzást, amely biztosítja az alapvető szabadságokat – köztük a vallás vagy meggyőződés szabadságát –, és amely eredményeket mutat fel az egyetemes emberi jogok terén, legyenek azok polgári, politikai, gazdasági, szociális vagy kulturális jogok, ideértve a kulturális sokféleség előmozdítását is. A tevékenységek egyik fő platformja a partnerkormányzatokkal és a szélesebb körben folytatott politikai párbeszéd lesz. 50.Az EU és a tagállamok szorgalmazzák a hatékony, független, nyílt és elszámoltatható igazságügyi rendszereket a jogállamiság előmozdítása érdekében. Továbbra is támogatni fogják az igazságszolgáltatás reformját annak érdekében, hogy mindenki számára megvalósuljon az igazságszolgáltatáshoz való jog – különös tekintettel a szegényekre és a társadalom veszélyeztetett csoportjaira. 51.A szegénység, a konfliktusok, az instabilitás, a humanitárius szükség és a kényszerű lakóhelyelhagyás mélyen összekapcsolódnak, ezért koherens és átfogó kezelést igényelnek. Az EU és a tagállamok e problémák különböző alapvető okait minden szinten kezelni fogják, a kirekesztéstől, az egyenlőtlenségektől, az emberi jogok megsértésétől és a jogállamiság hiányától kezdve az éghajlatváltozást is magában foglaló környezetkárosodásig. 52.Az EU és a tagállamok a fejlesztési együttműködést beépítik egy sor szakpolitikába és eszközbe annak érdekében, hogy megelőzzék, kezeljék és segítsék megoldani a konfliktusokat és válságokat, kielégítsék a humanitárius szükségleteket, valamint tartós békét és jó kormányzást alakítsanak ki. A fejlesztési együttműködés elsődleges célja továbbra is a szegénység felszámolása marad, ezért nem fogják csökkenteni az erre irányuló erőfeszítéseket. E célból az EU és a tagállamok a konfliktusokkal és válságokkal kapcsolatban átfogó megközelítést fognak ösztönözni, amely az instabilitásra és a humánbiztonságra helyezi a hangsúlyt, valamint elismeri a fenntartható fejlődés, a béke és a biztonság közötti kapcsolatot. Ezekre a tevékenységek a globálistól a helyi szintig minden szintre, valamint a korai előrejelzéstől és a megelőzéstől kezdve a válságreagálásig és a stabilizálásig a konfliktusok ciklusának minden szakaszára ki fognak terjedni. A fejlesztési együttműködés összefüggésében az EU és a tagállamok együttműködnek a biztonsági ágazat szereplőivel, kivételes körülmények esetén katonai szereplőkkel is, hogy kiépítsék a fenntartható fejlesztési célok – különösen a békés és inkluzív társadalmak megvalósításának – támogatásához szükséges kapacitásaikat. Ösztönözni fogják a biztonsági és fejlesztési kihívások közös megoldását, többek közt a biztonsági ágazat reformjának és a biztonsági és fejlesztési kapacitások építésének támogatása útján. Erőfeszítéseket összpontosítanak majd az erőszakos szélsőségesség elleni fellépésre és annak megelőzésére is azáltal, hogy megerősítik az egyének és közösségek rezilienciáját a radikalizálódással és szélsőségességgel szemben, többek közt a vallási tolerancia és a vallásközi párbeszéd ösztönzése útján. Továbbra is támogatják a védelmi felelősség elvét és az tömeges erőszakcselekmények megelőzését. 53.Az EU és a tagállamok fejlesztési együttműködési erőfeszítéseiket az instabil és konfliktus által sújtott államokra, valamint a leginkább kiszolgáltatott helyzetben lévők támogatására fogják koncentrálni. Az emberi jogok, a demokrácia, a jogállamiság és a jó kormányzás előmozdításával és védelmével az EU és a tagállamok proaktívan hozzájárulnak a stabilitás és a biztonság megteremtéséhez, valamint a reziliencia fokozásához az instabil helyzetekben. Idetartoznak a városi bűnözés és erőszak elleni küzdelemre irányuló erőfeszítések. Munkájuk részévé teszik a konfliktusérzékenységet, hogy a lehető legnagyobb hatást lehessen elérni a béke és a humánbiztonság szempontjából. Előmozdítják a békét, az államépítést, az átláthatóságot, az elszámoltathatóságot és az igazságszolgáltatáshoz való jogot azáltal, hogy együttműködnek a konfliktusmegelőzés, a békefenntartás és a békeépítés folyamatában érdekelt valamennyi féllel. Az igazságot, az igazságosságot, a kártérítést és a meg nem ismétlődés garanciáit előmozdító célzott intézkedések útján támogatják az átmeneti igazságszolgáltatást. A stabilizációhoz át kell hidalni a szakadékot konfliktusmegoldás és a hosszabb távú reformfolyamatok meggyökeresedése között, és ki kell építeni a kormányzat és a lakosság közötti bizalmat, többek közt a szolgáltatások azonnali biztosítása útján. Ebben az összefüggésben az EU és a tagállamok élénkítik az elismert regionális partnerekhez fűződő kapcsolataikat. A békével és biztonsággal kapcsolatos fellépések sikere jelentős részben a helyi szereplőkkel folytatott együttműködésen, valamint ezeknek a folyamat iránt vállalt felelősségén múlik. Az EU és a tagállamok minden vonatkozásban fellépnek a konfliktus- vagy konfliktus utáni helyzetekben előforduló szexuális vagy nemi alapú erőszak megelőzése és kezelése érdekében, és támogatják a nők részvételét a konfliktusmegelőzésben, a konfliktusmegoldásban, az érintettek megsegítésében és a helyreállításban. 54.Az EU és a tagállamok koherensebb és komplementer módon fogják végrehajtani a humanitárius és fejlesztési együttműködést, tevékenyen hozzájárulva ezzel a reziliencia kiépítéséhez, illetve a krónikus sebezhetőség és kockázat kezeléséhez. A fejlesztési és humanitárius közösségek közötti együttműködési gyakorlat javítására van szükség a segélyezés, a helyreállítás és a fejlesztés közötti kapcsolatok megerősítése érdekében, ideértve a kiterjedtebb információcserét, a donorkoordinációt, a kockázatok és sebezhetőségek közös elemzését, a stratégiai prioritások közös meghatározását, a közös programozást, az átalakulási stratégiákat és az EU konfliktusokra vonatkozó korai előrejelző rendszerén keresztül történő együttműködést. Az EU és a tagállamok biztosítják, hogy a politikai és fejlesztési szereplők a kezdetektől fogva már korai szakaszban kötelezettséget vállaljanak és szorosan együttműködjenek, hogy kiegészítsék a humanitárius szereplők szükséghelyzeti és korai helyreállítási fellépéseit, továbbá építsenek ezekre. Az alapvető segítség célba juttatásához a humanitárius hozzáférés biztosítása, valamint a humanitárius elvek és jog védelme kiemelt jelentőségű, a 2016. májusi humanitárius csúcstalálkozón vállalt kötelezettségeknek megfelelően. 55.Az EU és a tagállamok növelik a reziliencia és a változásokhoz való alkalmazkodóképesség kiépítésére irányuló erőfeszítéseiket, összhangban a 2015–2030-as időszakra szóló sendai katasztrófakockázat-csökkentési kerettel és az éghajlatváltozással foglalkozó Párizsi Megállapodással. A visszás hatások csökkentése, valamint a haláleseteknek és a megélhetés elvesztésének elkerülése szempontjából kulcsfontosságú az emberek és közösségek ahhoz való hozzásegítése, hogy felkészültebbek legyenek, csökkenjen kitettségük és sebezhetőségük, valamint megerősödjön rezilienciájuk a sokkoknak és katasztrófáknak való ellenállás és az azokból való kilábalás érdekében. Az EU és a tagállamok kockázatértékelést és hiányelemzést építenek be fejlesztési együttműködési programjaikba. Felkészültséget is kialakítanak a határokon átnyúló egészségügyi kockázatokkal szemben, a Nemzetközi Egészségügyi Rendszabályokkal összhangban, elsősorban a nemzeti és regionális egészségügyi rendszerek kapacitásépítése útján. 56.A migráció összetett, globális, tartós jelenség, amely gondosan megtervezett, kiegyensúlyozott, tényeken alapuló és fenntartható szakpolitikai válaszadást kíván. A 2030-ig tartó menetrend egyértelműen elismeri a migrációnak és a mobilitásnak az inkluzív növekedéshez és a fenntartható fejlődéshez való hozzájárulását. Ez a hozzájárulás hasznára válhat maguknak a migránsoknak, a családjaiknak, valamint a származási és fogadó országoknak is. A migránsok a globális gazdaság jelentős hajtóerői: a fejlődő országokba irányuló, kivándorlók általi hazautalások 2015-ben jóval meghaladták a hivatalos fejlesztési támogatások (ODA) kétszeresét. Az EU és a tagállamok fokozzák erőfeszítéseiket a migráció által kínált fejlesztési lehetőségek megragadása, és ezzel egyidejűleg a migráció jelentette kihívások kezelése érdekében. Idetartozik a partnerországok beruházásainak és innovációjának ösztönzése a növekedés és a foglalkoztatási lehetőségek fokozása érdekében, a szociális és oktatási rendszerek támogatása, valamint a magánszektorbeli partnerekkel és másokkal való együttműködés a kivándorlók általi hazautalások költségeinek csökkentése érdekében. 57.A nem megfelelően kezelt migráció jelentős kihívásokat okozhat és kedvezőtlen hatást gyakorolhat a származási, tranzit- és célországokra, magukra a migránsokra és a migrációs áramlások által érintett vagy a migránsokat befogadó közösségekre. A legrosszabb esetekben előfordulhat, hogy a migráns népességnek nem biztosítják az emberi jogokat, megtagadják az egészségügyi ellátásban és oktatásban való részvételüket, és felmerül annak a kockázata, hogy kényszermunka vagy emberkereskedelem áldozataivá válnak. Hasonlóképpen a nem megfelelően kezelt migráció a fogadó és tranzitországokban is gyors válaszokat igénylő kihívásokat okozhat, és néhány extrém esetben igen komoly megterhelést jelenthet a fogadó országok egészségügyi és oktatási rendszerére, kormányzatára, valamint általános stabilitására és biztonságára nézve. Ezért a migráció kezelése számos szakpolitikai területet érint, köztük a fejlesztést, a jó kormányzást, az emberi jogokat, a foglalkoztatást, az egészségügyet, az oktatást, a szociális védelmet, valamint az éghajlatváltozásra is kiterjedő környezetvédelmet. Az EU és a tagállamok jobban koordinált, szisztematikus és strukturált megközelítés útján járulnak hozzá ehhez a célkitűzéshez, maximalizálva az uniós politikák belső és külső vonatkozásai közötti szinergiákat és tőkeáttételi hatásokat, ötvözve a menekülteknek és belső menekülteknek nyújtott közvetlen humanitárius támogatást a fejlesztési politikán keresztül a migrációval kapcsolatban nyújtott strukturáltabb támogatással, ami jelentős részét képezi majd az ilyen irányú erőfeszítéseknek. Mobilitás és migráció Az EU és a tagállamok fokozzák erőfeszítéseiket a migrációnak és a lakosság lakhelyelhagyásra kényszerítésének a partnerországokban történő jobb kezelése érdekében, minden szempontot, köztük a migráció alapvető okainak kezelését is figyelembe véve. Megerősített szerepvállalás útján elősegítik az emberek biztonságos, szabályos, rendezett és felelős migrációját és mobilitását annak érdekében, hogy megragadják a migrációban rejlő fejlesztési lehetőségeket, ugyanakkor a kihívásokat is kezelik. A migráció és a kényszerű migráció sikeres kezeléséhez rövid és hosszú távú ágazatközi fellépésekre, szakpolitikákra és jogi keretekre van szükség, hogy biztosítható legyen a migránsok védelme, miközben a migránsok és a fogadó népesség szükségleteit egyaránt kielégítik. Az EU és a tagállamok ezt úgy érik el, hogy a migrációt az EU külpolitikai párbeszédének kulcskérdései közé emelik, többek közt testreszabott válaszok kidolgozása és a partnerségi keretre vonatkozó megközelítésen belül a partnerségek megerősítése révén. Ezek az átfogó partnerségek kiterjednek majd a migráció és a kényszerű lakóhelyelhagyás különböző szempontjait kezelő valamennyi szakpolitika és eszköz alkalmazására, melyek kezelhetik a jogszerű migrációt, az irreguláris migrációt, az emberkereskedelmet, a határigazgatást, a kivándorlók általi hazautalásokat, a nemzetközi védelmet, a visszatérést és a visszailleszkedést a kölcsönös elszámoltathatóság, valamint a humanitárius és emberi jogi kötelezettségek teljes mértékű tiszteletben tartása alapján. A partnerségi keretre vonatkozó megközelítés továbbá nagyobb figyelmet fordít majd az irreguláris migráció és a kényszerű lakóhelyelhagyás hajtóerőinek kezelésére, ami teljes mértékben beágyazódik egy megerősített, helyzetfüggő tényalapba. Az EU és a tagállamok szerepvállalásába beletartozik a közvetlen együttműködés a partnerországok központi és helyi hatóságaival, de a nem állami szereplőkkel is, köztük a civil társadalommal és az üzleti világgal, valamint a nemzetközi szervezetekkel. E megerősített erőfeszítések útján az EU és a tagállamok tevékenyen támogatják a migrációról és menekültekről szóló globális megállapodás kidolgozását, amire a menekültekről és a migránsokról szóló, 2016. szeptember 19-i New York-i nyilatkozatban fogalmazódott meg igény. 4. Partnerség – Az EU mint a 2030-ig tartó menetrend végrehajtásának hajtóereje

58.Annak elismerése mellett, hogy elsődlegesen az egyes országok felelősek saját gazdasági és társadalmi fejlődésükért, a 2030-ig tartó menetrend egyértelművé teszi, hogy a menetrendet valamennyi országnak, illetve az együttműködő partnerként fellépő valamennyi érdekelt félnek végre kell hajtania. A globális kihívásokra és trendekre adandó válaszként, valamint a fent felsorolt prioritásokra koncentrálva az EU és a tagállamok tovább fogják javítani együttműködésük megvalósításának módozatait, többek közt a közös munka továbbfejlesztése révén. Ennek részeként a koordináció és a koherencia javítása útján fokozzák a hatékonyságot és az elért hatásokat. Céljainak, és különösen a szegénység felszámolásának hatékonyabb megvalósítása érdekében az EU fejlesztéspolitikája képes kell, hogy legyen alkalmazkodni és választ adni a sürgős igényekre, a potenciális válságokra és a felmerülő politikai prioritásokra. 4.1. Jobb együttműködés 59.Az országok szintjén az EU és a tagállamok javítani fogják a közös programozást a fejlesztési együttműködés terén, hogy az erőforrások és kapacitások összevonásával javítsák kollektív hatásukat. Az egyre növekvő kihívások fényében minden korábbinál nagyobb szükség van az uniós támogatásra vonatkozó közös, a partnerországok erőfeszítéseivel összehangolt jövőképre, valamint az erőteljesebb szakpolitikára és politikai párbeszédre. Az együttműködés keretében az EU és a tagállamok megosztják tudásukat és az adott ország körülményeinek minőségi elemzésén alapuló stratégiai válaszokat alakítanak ki. Az ország körülményeinek elemzésekor számításba veszik a szegénységet és a fenntarthatóságot, valamint az ország EU-hoz fűződő általános kapcsolatait – például a biztonság, a kereskedelem vagy a migráció terén. Ennek során figyelembe veszik az ország- és ágazatspecifikus prioritásokat és szakpolitikákat, valamint a fejlesztésfinanszírozás rendelkezésre álló eszközeit, az addisz-abebai cselekvési programmal összhangban. Az EU és a tagállamok fokozott koordinációra és szinergiákra törekednek, többek közt közös programozási folyamat útján az instabil és konfliktus sújtotta országokban is, közös konfliktuselemzést alkalmazva. 60.Az EU egységes válaszadási stratégiáinak, és adott esetben a közös indikatív programoknak az egyre nagyobb arányú alkalmazása biztosítja majd a nagyobb hatást. Ennek figyelembe kell vennie a többi ország és nemzetközi szereplő komparatív előnyeit is. Ez segíthet a fragmentáció csökkentésében és a hatékonyság fokozásában. A nyomon követésre és eredményekre vonatkozó közös keretek lesznek az egységes stratégiai válaszadás központi elemei, hogy megmaradhasson a lendület, több tényadat ismeretében folyjon a párbeszéd és javuljon a kölcsönös elszámoltathatóság. Az országos szintű közös programozást a többi érintett donor és nemzetközi szereplő előtt is nyitottá kell tenni. 61.Az EU és a tagállamok az együttes fellépéseken keresztül segítenek a partnerországoknak, hogy megvalósuljon az együttműködés. Az együttes fellépések nemzeti, regionális vagy nemzetközi szinten hajthatók végre, és koherens és hatékony kollektív uniós támogatást nyújtanak majd adott ágazatoknak, konkrét témákban vagy az országok helyzetéhez igazított közös célkitűzés érdekében. Ez megerősíti a külső tevékenység más területeihez kapcsolódóan a partnerországokkal folytatott koordinált szakpolitikai párbeszédet, és a nagyobb hatás érdekében összegyűjti az uniós szakértelmet. 62.Az együttes fellépések nyitottak lesznek minden olyan uniós partner számára, aki egyetért a közös jövőképpel és hozzá tud járulni ahhoz, ideértve a magánszektort és a civil társadalmat is. Idetartozhatnak más hasonlóan gondolkodó kormányok, az ENSZ és más nemzetközi szervezetek is. Az együttes tevékenységeknek szilárd tudásbázison kell alapulniuk, és figyelembe kell venniük minden elérhető támogatási forrást. Az együttes fellépések különböző módszerek útján hajthatók végre, és a különböző szereplők komparatív előnyeire épülhetnek. Az együttes fellépéseket együttesen követik nyomon és értékelik, együttes eredménykeret alapján. 63.Az EU és a tagállamok költségvetés-támogatás terén végzett összehangolt munkája ösztönzi a fenntartható fejlesztési célok végrehajtására irányuló erőfeszítéseket a partnerországokban, javítja a makrogazdasági és államháztartási gazdálkodást, továbbá javítja az üzleti környezetet. A költségvetés-támogatást adott esetben, az érdeklődő felek részvételével felhasználják a partnerség megerősítésére, valamint a fejlődő országok nemzeti felelősségvállalásának és kölcsönös elszámoltathatóságának fokozására. Minderre közös elvek, célkitűzések és érdekek alapján, valamint a partnerországok politikai, gazdasági és társadalmi helyzetére reagálva kerül majd sor. A költségvetés-támogatást a fejlesztéshatékonysági alapelvekkel összhangban fogják alkalmazni, és a költségvetés-támogatás kapacitásfejlesztéssel, tudás- és szakértelemtranszferrel fog együtt járni. Ily módon kiegészíti a fejlődő országok arra irányuló erőfeszítéseit, hogy több forrást mozgósítsanak és azokat jobban költsék el a fenntartható fejlődés támogatása érdekében, valamint előmozdítsák az inkluzív növekedést és a munkahelyteremtést, a szegénység felszámolását, az egyenlőtlenségek csökkentését és a békés társadalmakat. A költségvetés-támogatás hozzájárulhat az instabilitás okainak kezeléséhez, valamint az instabil helyzetű vagy átalakulóban lévő országok stabilitásának és államépítésének előmozdításához is. 64.Az EU vagyonkezelő alapjai lehetőséget teremtenek az EU, a tagállamok és a többi fejlesztési partner ténylegesen összehangolt fellépésére. Az uniós vagyonkezelő alapok lehetővé teszik az EU és a tagállamok számára, hogy egyesítsék az erőforrásokat, gyorsan és rugalmasan járjanak el a döntéshozatal és a végrehajtás terén, valamint maximalizálják az EU fejlesztési együttműködésének hatását, hatékonyságát és láthatóságát a fenntartható fejlesztési célok megvalósítása érdekében. Emellett adminisztratív hatékonyságot és magas hozzáadott értéket kínálnak, többek közt azon donorok bevonásával, akik hajlandóak lennének a pénzügyi hozzájárulásra, de nincsen meg a helyszínen történő fellépéshez szükséges kapacitásuk. 65.A 2030-ig tartó menetrend végrehajtásának másik fontos eszköze az állami támogatások és a kölcsönök ötvözése, aminek keretében szintén magánfinanszírozás vonható be. A támogatásötvözés az EU külső együttműködésének valamennyi régiójára kiterjed, többek közt a következő ágazatokban: energia, közlekedési és vízzel kapcsolatos infrastruktúra, a kis- és középvállalkozások támogatása, a szociális ágazatok és a környezet. A magánszektor erőteljesebb elköteleződésére lesz szükség, olyan innovatív pénzügyi eszközök alkalmazásával, amelyek segítenek több magánfinanszírozást mozgósítani a fenntartható fejlődés, ezen belül többek közt az éghajlatváltozáshoz kapcsolódó tevékenységek céljára. A támogatásötvözés a javasolt külső beruházási terv fontos eleme. Az EU támogatásötvözési tevékenységének kulcsfontosságú eleme lesz az Európai Beruházási Bankkal (EBB) és más uniós és tagállami pénzügyi intézményekkel fenntartott szoros partnerség. A kezdeményezésbe más nemzetközi pénzügyi szervezeteket is bevonnak. 66.Az EU és a tagállamok egyeztetnek és egységes álláspontot alakítanak ki a nemzetközi fórumokon a konszenzushoz kapcsolódó valamennyi kérdésben. Ez növelni fogja mind az EU, mind a tagállamok kollektív befolyását, és hozzájárul az eredményesebb multilaterális tárgyalásokhoz is. 4.2. Erősebb, inkluzívabb többszereplős partnerségek kialakítása 67.Az erősebb partnerségek a fenntartható fejlesztési célok végrehajtására vonatkozó uniós megközelítés középpontjában állnak. Az EU és a tagállamok szorosabban együtt fognak működni az összes többi érdekelt féllel a 2030-ig tartó menetrend végrehajtásának előmozdítása céljából. 68.A nemzeti kormányoké az elsődleges felelősség a 2030-ig tartó menetrend végrehajtásáért. A partnerországokkal fennálló kapcsolatokban az EU és a tagállamok megújítják az országok felelősségvállalására, a partnerségre és a párbeszédre fektetett hangsúlyt, az eredményesebb együttműködéshez való hozzájárulás érdekében. Támogatni fogják a fejlődő országok inkluzív nemzeti tervezését. Ösztönözni fogják a kormányzat és az összes érintett fél közötti nyílt párbeszédet a tervezés, a végrehajtás és a felülvizsgálat szakaszaiban. Ezek az eljárások segítik majd a nemzeti kormányokat a rendelkezésre álló végrehajtási eszközök felmérésében, a hiányosságok azonosításában, valamint a fejlesztési és egyéb célú nemzetközi együttműködés megfelelő területeinek kiválasztásában. Az alapvető cél az, hogy a fejlődő országokban kiépítsék a 2030-ig tartó menetrend végrehajtásához szükséges kapacitásokat. Ez magában foglalja a hazai állami források mobilizálása és hatékony felhasználása érdekében biztosítandó támogatást. A hazai állami finanszírozás a fenntartható fejlődés finanszírozásának messze a legnagyobb és legstabilabb forrása. Emellett idetartozik az elektronikus kormányzati rendszerek kialakításának ösztönzése a hatékony adóbehajtás és a közpénzek felhasználásának átláthatósága érdekében. Az EU és a tagállamok támogatják a nemzeti nyomonkövetési keretekhez, a minőségi adatgyűjtéshez, adatlebontáshoz és elemzéshez, valamint a fenntartható fejlődést szolgáló szakpolitikai koherenciához szükséges kapacitások kiépítését. 69.A legtöbb fenntartható fejlesztési célkitűzés megvalósítása a helyi hatóságok aktív szerepvállalásán is múlik. Az EU és a tagállamok adott esetben támogatni fogják a decentralizációra irányuló reformokat, hogy felelősségvállalásra ösztönözzék a helyi önkormányzatokat a jobb irányítási és fejlesztési hatások elérése érdekében. Támogatni fogják azokat a folyamatokat, amelyek segítenek az embereknek hatékonyabban együttműködni a helyi önkormányzatokkal a szakpolitikák tervezésének és végrehajtásának valamennyi szakaszában. 70.A sikeres végrehajtáshoz az is szükséges, hogy a kormányzatokon túlmenően is erősebb partnerségeket alakítsanak ki. Az EU és a tagállamok kiterjesztik a partnerségeket a magánszektorra, a civil társadalomra, ezen belül a szakszervezetekre és a munkaadói szervezetekre, a multilaterális szervezetekre, a tudományos körökre, a diaszpóra csoportokra és másokra. Továbbra is támogatják a releváns érdekelt felek kapacitásépítését. 71.Az EU és a tagállamok elmélyítik partnerségüket a civil társadalmi szervezetekkel. Kiterjesztik a társadalmi szervezetek mozgásterét és megfelelő körülményeket teremtenek számukra ahhoz, hogy teljes mértékben betölthessék érdekképviseleti és jogérvényesítő szerepüket. Támogatják a társadalmi szervezetek hatékony, átlátható és eredményorientált fejlesztési együttműködésre vonatkozó kötelezettségvállalásait. 72.Az EU és a tagállamok elismerik a magánszektor, mint a hosszú távú fenntartható fejlődés motorjának kulcsszerepét, valamint annak szükségességét, hogy strukturált párbeszéd révén és közös fejlesztési célkitűzések mentén működjenek együtt a magánszektorral. Az EU és a tagállamok gyakorlati partnerségi megállapodásokat alakítanak ki, amelyek kollaboratívak, átláthatók, valamint az üzleti és más szereplők számára is nyitottak lesznek. Támogatni fogják a fenntartható és etikus üzleti gyakorlatokat, és ösztönzőket hoznak létre a globális fenntartható fejlődésre irányuló magánberuházások számára. 73.Az EU és a tagállamok együttműködést folytatnak multilaterális szervezetekkel, többek közt az ENSZ rendszerével, a Nemzetközi Valutaalappal, a Világbank-csoporttal, a G7-csoporttal, a G20-csoporttal, az OECD-vel és más multilaterális intézményekkel, hogy bátorítsák őket a 2030-ig tartó menetrend követésére, továbbá előmozdítsák az annak végrehajtására irányuló kölcsönös támogatást. Az EU és a tagállamok szinergiákra törekednek az ENSZ-szel, globális szinten és az ENSZ helyszínen tartózkodó, adott országgal foglalkozó csoportjaival egyaránt, többek közt az ENSZ hatékonyságának növelése érdekében. Ösztönözni fogják a fejlődő országoknak a multilaterális szervezetek irányításában való részvételét.

4.3. A fejlesztési partnerségek testre szabása a kapacitások és szükségletek figyelembe vétele érdekében 74.A hatékonyság érdekében az EU fejlesztési tevékenységek útján történő szerepvállalását az egyes fejlődő országok kapacitásaihoz és igényeihez kell igazítani. Az EU és a tagállamok a fejlődő országokkal egyre változatosabb és egyre inkább testreszabott módon fognak együttműködni. A partnerségeknek fel kell ölelniük a fejlesztési együttműködést és a pénzügyi támogatást, sőt túl is kell mutatniuk ezeken számos stratégia, szakpolitika és eszköz bevonása érdekében, hogy tükrözzék a fejlődő országok körülményeinek egyre fokozódó változatosságát. 75.Az EU pénzügyi támogatását oda kell koncentrálni, ahol arra a legnagyobb szükség van, és ahol az a legnagyobb hatást érheti el. Az EU és a tagállamok fejlesztési együttműködése továbbra is elsősorban a legszegényebb országokra koncentrál, ideértve a legkevésbé fejlett országokat, valamint az instabil és konfliktus sújtotta államokat, amelyeknek a legkevésbé van esélye finanszírozáshoz jutni, amelyekben a legszűkösebbek a fenntartható fejlesztési célok megvalósítását szolgáló eszközök, valamint amelyek továbbra is erősen függenek a nemzetközi közfinanszírozástól. Erőfeszítéseket kell tenni a segítségből kimaradt személyek azonosítására és elérésére az alapvető szolgáltatások biztosítása, a növekedés kilátásainak javítása és a sokkokkal szembeni ellenálló képesség kiépítése útján. 76.Az EU és a tagállamok a pénzügyi együttműködésen túlmutatóan fogják fejleszteni a fejlettebb gazdaságú fejlődő országokkal kialakított kapcsolataikat. Ezeknek az országoknak kisebb mértékben vagy már egyáltalán nincs szükségük kedvezményes finanszírozásra, de nagyon fontosak a 2030-ig tartó menetrend végrehajtása szempontjából. Az EU és a tagállamok fejlesztéspolitikai párbeszédet indítanak ezekkel az országokkal, valamint számos szakpolitikai területen, adott esetben a politikai, biztonsági, gazdasági, tudományos, technikai, technológiai és kiigazított pénzügyi együttműködés ötvözése útján. Innovatív szerepvállalás a fejlettebb gazdaságú fejlődő országokban A fejlettebb gazdaságú fejlődő országok ezután is kulcsfontosságúak lesznek a 2030-ig tartó menetrend végrehajtásában. Ezekben az országokban még mindig sokan élnek szegénységben, és gyakran igen nagy egyenlőtlenség jellemző. Fontos hatásuk és befolyásuk van saját régiójukon belül. A többi fejlődő országgal folytatott Dél-Dél együttműködésük gyorsan bővül, és az összes nemzetközi együttműködés jelentős hányadát képezi. Meghatározó gazdaságokként egyre jelentősebb hatást gyakorolnak a globális közjavakra és a globális kihívásokra, köztük az éghajlatváltozásra is. Az EU és a tagállamok új partnerségeket fognak kialakítani a fejlettebb gazdaságú fejlődő országokkal a 2030-ig tartó menetrend végrehajtásának előmozdítása érdekében, ideértve a fenntartható fejlődést, a szegénység felszámolását és más közös érdekű területeket. E partnerségek központi elemét a közpolitikáról és a reformról folytatott párbeszéd képezi majd, figyelembe véve a közepes jövedelmű országok változatosságát és a testreszabott megközelítések szükségességét. A szakpolitikai párbeszédek felszínre hozzák a kölcsönös érdeklődési területeket, valamint azonosítják a közös prioritásokat és partnerségeket. Támogatják az együttműködés egységes és integrált keretét alkotó fenntartható fejlesztési célok végrehajtását, és segítenek kezelni a globális közjavakkal kapcsolatos problémákat és kihívásokat. Az együttműködésre magukban a partnerországokban, azok érintett régióiban, harmadik országokban vagy globális szinten kell sort keríteni. Ezek az új partnerségek ösztönzik a bevált módszerek cseréjét, a technikai segítségnyújtást és a tudásmegosztást. Ezenkívül az EU és a tagállamok együttműködést és párbeszédet kezdeményeznek az adományozókká váló közepes jövedelmű országokkal, hogy megosszák egymással bevált módszereiket, ösztönözzék a Dél-Dél együttműködést és a háromoldalú együttműködést, valamint együttesen támogassák a kevésbé fejlett országokat a 2030-ig tartó menetrend végrehajtása érdekében. 77.A konszenzusnak kell vezérelnie a tevékenységeket a fejlődő országokkal kapcsolatos regionális megállapodások, stratégiák és szakpolitikák összefüggésében is. A különböző országokhoz, többek közt az afrikai, karibi és csendes-óceáni országokhoz fűződő kapcsolatok jövőbeli keretei is elő fogják mozdítani a 2030-ig tartó menetrend regionális szintű, konkrét végrehajtását. Ez lesz a menetrendet támogató munka magja, amely egyben lehetőség nyílik a konszenzus célkitűzéseinek a partnereinkkel, többek közt az afrikai, karibi és csendes-óceáni országokkal folytatott együttműködésbe történő beágyazására. 78.A 2030-ig tartó menetrend átalakító hatású politikai keretet kínál valamennyi ország számára, és meghatározza az EU fellépéseinek irányát a felülvizsgált európai szomszédságpolitika (ENP) keretén belül a szomszédos országokban. Ez a szakpolitika az EU és a tagállamok, valamint a partnerek közös prioritásainak csomagján alapul, melyek erősítik a 2030-ig tartó menetrend megvalósítását. Az európai szomszédságpolitika prioritásai a következőkre koncentrálnak: jó kormányzás, demokrácia, jogállamiság és emberi jogok; gazdasági fejlődés a stabilitás érdekében, különös figyelmet fordítva a fiatalokra, az oktatásra és a foglalkoztatásra; hálózatfejlesztés, fenntartható energia és éghajlatváltozás; biztonság; valamint migráció és mobilitás. A felülvizsgált szomszédságpolitika célja továbbá, hogy a szomszédságpolitikai partnerországokon kívüli regionális partnereket is bevonja az olyan átfogó kérdések kezelésébe, mint például a migráció és az energia. Az EU és a tagállamok különböző eszközöket alkalmaznak majd a szomszédságban, amelyek összhangban állnak az EU egyéb, a 2030-ig tartó menetrend szerint tevékenységeivel. 5. A megközelítések megerősítése az uniós tevékenység hatásának javítása érdekében 5.1. Valamennyi végrehajtási eszköz mozgósítása és eredményes alkalmazása 79.Az addisz-abebai cselekvési programban és a 2030-ig tartó menetrendben foglalt keret jegyében az EU-nak és a tagállamoknak ki kell igazítaniuk megközelítésüket, hogy mozgósítsák és eredményesen alkalmazzák valamennyi végrehajtási eszközt. 80.Az EU és a tagállamok azon dolgoznak majd a partnerországokkal, hogy stabil szakpolitikai környezet kialakítását ösztönözzék a 2030-ig tartó menetrend végrehajtásához. Támogatni fogják az országok kapacitásait a nemzeti fejlesztési politikák kialakítására és végrehajtására, valamint az elszámoltathatóság és a polgárok igényeire való reagálás javítására vonatkozóan. 81.Az EU és a tagállamok fokozott hangsúlyt helyeznek arra hogy a partnerországokban, hazai szinten további forrásokat teremtsenek elő a fenntartható fejlesztés céljaira. Idetartozik a hazai erőforrások mozgósítása, a fejlesztés hajtóerejét jelentő nemzetközi kereskedelem ösztönzése, valamint az illegális pénzügyi mozgások kezelése. 82.A hazai közfinanszírozás valamennyi ország tekintetében alapvetően fontos a 2030-ig tartó menetrend végrehajtására irányuló erőfeszítések szempontjából. Az EU és a tagállamok támogatják a fejlődő országoknak a források jobb mozgósítására, az adósságok és a közkiadások kezelésének megerősítésére, az adórendszerek fejlesztésére, a közkiadások hatékonyságának növelésére, valamint a fosszilistüzelőanyag-felhasználási támogatások fokozatos megszüntetésére irányuló erőfeszítéseit. Az ODA továbbra is fontos szerepet játszik az országok – különösen a legszegényebbek és a leginkább kiszolgáltatottak – hazai szinten történő forrásmozgósításra irányuló erőfeszítéseinek kiegészítésében. A költségvetés-támogatás és a támogatásötvözés jobb összekapcsolásával az EU és a tagállamok hozzájárulhatnak a partnerországok közberuházásainak hatékonyabbá tételéhez azáltal, hogy támogatják a makrogazdasági és fiskális stabilitási kereteket, a megalapozott ágazati politikákat és reformokat, az átfogó éves és időközi költségvetési kereteket és a szilárd államháztartás-gazdálkodási rendszereket, az átlátható közbeszerzéseket is ideértve.

A hazai erőforrások mozgósítása és felhasználása Központi jelentősége miatt a hazai közfinanszírozást kell valamennyi, az inkluzív növekedést, a szegénység felszámolását és a fenntartható fejlődést célzó kormányzati törekvés középpontjába állítani. Ez része a kormány és a polgárok közötti társadalmi szerződésnek is. A polgárok adózási fegyelme javul, ha úgy érzik, ezzel hozzájárulhatnak az ország általános fejlődéséhez, és elszámoltathatják kormányukat. Az EU „nagyobb adóbevételek, ésszerűbb közkiadások” elve három területen támogatja a fejlődő országokat: a hazai erőforrások mozgósításának javítása; hatékonyabb és eredményesebb közkiadások; és adósságkezelés. Az elv a következőkre helyezi a hangsúlyt: adókijátszás, adókikerülés és illegális pénzügyi mozgások, valamint az adórendszerek és a szociális védelem finanszírozásának hatékonysága, eredményessége és igazságossága. A fiskális fegyelem és az erőforrások stratégiai elosztása révén ösztönzi a közkiadások rendezett kezelését, ami lehetővé teszi, hogy a bevételeket közjavakra és közszolgáltatásokra fordítsák. Az EU és a tagállamok támogatják továbbá az addisz-abebai adózási kezdeményezés és az OECD/ a G20-csoport munkáját, melynek célja az adóalap-erózió és a nyereségátcsoportosítás kezelése, valamint az adóügyi információcsere javítása. Támogatják a fejlődő országok részvételét a vonatkozó nemzetközi vitákban és szabályalkotási eljárásokban, ideértve az adóügyi átláthatósággal és információcserével foglalkozó globális fórumot, valamint a G20-csoport és az OECD keretében folyó vitákat. Vállalják, hogy koherenciát biztosítanak adópolitikáik és azoknak a fejlődő országokra gyakorolt hatása között. 83.Az EU együttesen arra tett vállalást, hogy a 2030-ig tartó menetrend időkeretén belül bruttó nemzeti jövedelme (GNI) 0,7 %-ának megfelelő összegű hivatalos fejlesztési támogatást (ODA) biztosít. Együttesen továbbá GNI-je 0,15 %-ának megfelelő ODA-t biztosít a legkevésbé fejlett országok számára rövid távon, ami a 2030-ig tartó menetrend időkeretén belül eléri a 0,20 %-ot. Az EU és a tagállamok továbbra is támogatják az éghajlatváltozás mérséklését és az alkalmazkodást a fejlődő országokban, összhangban az ENSZ Éghajlatváltozási Keretegyezményével és a Párizsi Megállapodással. Az EU és a tagállamok folytatják az arra irányuló politikai párbeszédet, hogy fokozzák másoknak a fenntartható fejlődés finanszírozására, és azon belül az éghajlatváltozás elleni küzdelem finanszírozására irányuló vállalásait. 84.Az EU és a tagállamok hozzájárulnak a fejlesztésfinanszírozás jobb mérésére irányuló kezdeményezésekhez. Ezek kiterjednének az ODA-n túlmutató, valamennyi forrásból érkező finanszírozásra, amely hozzájárul a 2030-ig tartó menetrend végrehajtásához, és felhasználnák az olyan eszközöket, mint például az OECD közeljövőben esedékes javaslatában szereplő, a fenntartható fejlődés teljes hivatalos támogatására vonatkozó mérőszám. 85.A fejlesztési együttműködés támogatni fogja a kereskedelmi megállapodások kereskedelemmel és fenntartható fejlődéssel kapcsolatos rendelkezéseinek végrehajtását. Az e területekre irányuló segély- és együttműködési programok összehangolásának javítása segítségével az Unió kihasználhatja a kereskedelmi kapcsolatok szorosabbra fűzésében rejlő lehetőségeket annak érdekében, hogy kereskedelmi partnereink körében is előmozdítsa ezt az értékeken alapuló menetrendet. 86.Az EU és a tagállamok ösztönzik egyéb végrehajtási eszközök alkalmazását, ideértve a kapacitásépítést, a tudományt, a technológiát és az innovációt. Folytatni fogják a kutatás-fejlesztésre irányuló beruházásokat a fejlődő országokban és a fejlődő országok érdekében, ideértve a nemzeti innovációs rendszerek javítását is. Céljuk, hogy a felelősségteljes kutatás és innováció koncepciója révén – amely magában foglalja a kutatási eredményekhez és adatokhoz való szabad hozzáférést a közfinanszírozású projektek és a tudományos oktatás számára – fokozzák a fenntartható fejlesztési célok felé tett előrelépésekre gyakorolt mérhető hatásokat 5.2. Fejlesztési szempontú szakpolitikai koherencia 87.A konszenzus hozzájárul ahhoz a követelményhez is, hogy biztosított legyen a következetesség az EU külső tevékenységének különböző területei között, valamint e politikák és a többi uniós politika között. A 2030-ig tartó menetrendbe ágyazott, a szakpolitikák koherenciáját célzó követelmény azt jelenti, hogy a fenntartható fejlődés hangsúlyt kap minden vonatkozó uniós szakpolitikában, a fenntartható fejlődés három dimenzióját kiegyensúlyozott módon integrálva, kezelve a különböző fenntartható fejlesztési célok közötti kapcsolatokat, valamint biztosítva az EU külső tevékenysége és többi szakpolitikája közötti, valamint a nemzetközi kereteken átívelő következetességet. 88.Az EU és a tagállamok megerősítik a fejlesztési szempontú szakpolitikai koherencia iránti elkötelezettségüket, melyet fontos hozzájárulásnak tekintenek a fenntartható fejlődést célzó szélesebb szakpolitikai koherencia elérésére irányuló kollektív erőfeszítésekhez. Továbbra is figyelembe fogják venni a fejlesztési együttműködés célkitűzéseit azon szakpolitikáik terén, amelyek hatással lehetnek a fejlődő országokra (az EUMSZ 208. cikke). A konszenzus fog irányt mutatni a fejlesztési szempontú szakpolitikai koherencia alkalmazásához valamennyi szakpolitikai területen, valamint a 2030-ig tartó menetrend által érintett valamennyi területen, ahol csak lehetséges szinergiákra törekedve, többek közt a kereskedelem, a finanszírozás, a környezetvédelem és az éghajlatváltozás, az élelmezésbiztonság, a migráció és a biztonság területén. Különös figyelmet fordítanak az illegális pénzügyi mozgások és az adókikerülés elleni küzdelemre, valamint a kereskedelem és a felelős beruházás ösztönzésére. 89.Valamennyi érintett fél közös felelőssége, hogy eredményeket érjenek el a fejlesztési együttműködés terén a fenntartható fejlődés új, egyetemes keretével kapcsolatban. Az EU és a tagállamok ezért ösztönzik a kormányok egészét érintő megközelítéseket, és biztosítják a politikai felügyeletet és a koordinációs törekvéseket minden szinten, a fenntartható fejlesztési célok végrehajtása érdekében. A szakpolitika-alakítás és a döntéshozatal jobb támogatása érdekében konzultációk, az érdekelt felek szerepvállalása, valamint a legfontosabb szakpolitikai kezdeményezések utólagos hatásvizsgálata és utólagos értékelése útján fogják biztosítani, hogy a fejlődő országokra gyakorolt szakpolitikai hatások tényeken alapuljanak. A szakpolitikai kezdeményezéseknek a releváns esetekben meg kell jelölniük, hogyan járulnak hozzá a fenntartható fejlődéshez a fejlődő országokban. Ez abból a szempontból is lényeges, hogy javíthatók legyenek az EU és a tagállamok nyomonkövetési és jelentéstételi képességei a fejlesztési szempontú szakpolitikai koherenciáról és a fejlődő országokra gyakorolt hatásról. Tekintve a 2030-ig tartó menetrend egyetemességét, az EU és a tagállamok a többi országot is bátorítani fogják arra, hogy értékeljék a fenntartható fejlesztési célok megvalósítására irányuló saját szakpolitikáik eredményességét, és ezen belül a fejlődő országokra gyakorolt hatásokat is. Az EU és a tagállamok ezenkívül támogatják a partnerországok arra irányuló saját erőfeszítéseit, hogy kialakítsák a fenntartható fejlesztési szempontú szakpolitikai koherenciát elősegítő kereteket. A szakpolitikai koherenciát a nemzetközi fórumokon, például az ENSZ és a G20-csoport keretében is előmozdítják. 5.3. Fejlesztéshatékonyság 90.Az EU és a tagállamok megerősítik elkötelezettségüket a legfontosabb fejlesztéshatékonysági alapelvek alkalmazása mellett – amint azt a 2011. évi puszani magas szintű fórumon megerősítették –, és fejlesztési együttműködésük során az elvek gyakorlatba való átültetése mellett. Ezek az elvek a következők: eredmények; átláthatóság és kölcsönös elszámoltathatóság; demokratikus felelősségvállalás; valamint inkluzív fejlesztési partnerségek. A puszani magas szintű fórum hangsúlyozza annak szükségességét, hogy valamennyi fejlesztési forrás és valamennyi partner hatékonyan együttműködjön a fenntartható eredmények biztosítása érdekében. Az EU és a tagállamok minden fórumon előmozdítják ezt a munkát, többek közt a hatékony fejlesztési együttműködésre irányuló globális partnerségen keresztül is. A fejlesztési együttműködést a többi partnerrel szorosan együttműködve, valamint az európai és a fejlődő országbeli polgárok számára teljes mértékben átlátható módon hajtják végre. 91.A fejlesztéshatékonyság alapelvei a fejlesztési együttműködés valamennyi formájára alkalmazandók. Idetartoznak a nemzetközi közfinanszírozás, mint például az ODA és a Dél-Dél együttműködés, a civil társadalmi szereplők, a jótékonysági alapítványok, a koncessziós és nem koncessziós kölcsönök, valamint a magánszektor tevékenységei. Az EU és a tagállamok azt várják az összes többi fejlesztési partnertől, hogy integrálják ezeket az elveket saját tevékenységeikbe, hozzáigazítva azokat sajátos helyzetükhöz. 92.Az EU és a tagállamok továbbra is élen járnak az átláthatóság biztosításában, amelynek fokozatosan a fejlesztési források teljes spektrumára ki kell terjednie. Eszközöket fognak kidolgozni ahhoz, hogy a fejlesztési együttműködéssel kapcsolatos adatokat hatékonyabban lehessen bemutatni és felhasználni, és ezáltal javuljanak az elszámoltathatósággal kapcsolatos folyamatok és standardok. Támogatni fogják a partnerországokat abban, hogy összekapcsolják a fejlesztési forrásokat az eredményekkel, jobban összekapcsolva a tervezései és költségvetési folyamatokat.