EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2017.5.22. COM(2017) 500 final A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE 2017. évi európai szemeszter: országspecifikus ajánlások



1.Bevezetés Az európai gazdaság ellenállónak bizonyult a közelmúlt jelentős kihívásaival szemben. 2016-ban a gazdasági növekedés az Unió egészében és az euróövezeti országokban is csaknem elérte a 2%-ot. A foglalkoztatottak száma az EU-ban 232,9 millióra emelkedett, ami a valaha mért legmagasabb érték. Az Európai Bizottság 2017. tavaszi gazdasági előrejelzése szerint az államháztartási helyzet javul: az euróövezetben az államháztartási hiány, amely néhány éve még meghaladta a 6%-ot, az idén várhatóan 1,4% lesz, a GDP-arányos államadósság pedig többéves meredek emelkedést követően várhatóan lassan csökken, és jövőre 90% alá kerül. A gazdasági növekedést a belföldi katalizátorok tartóssága, a növekedést elősegítő gazdaságpolitikai intézkedések – ezen belül az alkalmazkodó monetáris politika és a nem restriktív költségvetési politika –, valamint a világkereskedelem fokozatos bővülése és az euró viszonylag kedvező árfolyama támogatja. A gazdasági növekedésnek ugyanakkor gátat szab a termelékenység alacsony szintje és a válság öröksége, egyebek mellett a tartósan fennálló egyenlőtlenségek és az egyes országok közötti eltérések. Továbbra is magas a külső tényezőknek betudható bizonytalanság, és élénkítésre szorul a potenciális növekedés. Az Unión belüli konvergencia és kedvező folyamatok megerősítése érdekében fokozni kell a nemzetgazdaságok versenyképességét, ellenálló képességét, inkluzivitását és innovációs képességét. Ez a cél vezérli a gazdaságpolitikai koordináció európai szemesztere keretében megfogalmazott ajánlásokat. A kedvező környezet elősegíti azon reformok folytatását, amelyek elengedhetetlenek a jelenlegi pozitív gazdasági és társadalmi folyamatok fenntartásához és nemzetgazdaságaink korszerűsítéséhez. Olyan jól előkészített, megfelelő sorrendben végrehajtott és az elosztási hatásokat is figyelembe vevő reformokra van szükség, amelyek lehetővé teszik, hogy az uniós polgárok és vállalkozások hozzájáruljanak a növekedéshez és profitáljanak abból, amelyek erősítik a konvergenciát, és a lehető legkisebbre csökkentik a változások esetleges negatív hatásait. E reformok végrehajtása – egyebek mellett a nemzetgazdaságok ellenálló képességének erősítése révén – hozzájárul az EU-n és az euróövezeten belüli konvergencia növeléséhez. A reformoknak megfelelően figyelembe kell venniük az egyes tagállamok társadalmi-gazdasági sajátosságait és kihívásait. 2010 óta jelentős munkaerőpiaci reformokra került sor, mindenekelőtt a válság által leginkább sújtott egyes országokban. E reformok növelték az érintett gazdaságok alkalmazkodóképességét és versenyképességét, valamint elősegítették a foglalkoztatás bővítését. Más reformok az üzleti környezet javítására és a pénzügyi és termékpiacok működésének optimalizálására irányultak. A közelmúltban egyre nagyobb figyelem összpontosult a munkát terhelő adók csökkentésére, illetve ezzel párhuzamosan a szociálpolitika és a munkaerőpiaci feltételek korszerűsítésére. A cél e tényezők működésének javítása, valamint a növekedésből származó előnyök méltányos társadalmi elosztása. További erőfeszítésekre van mindamellett szükség, különösen ami az áru- és szolgáltatáspiac reformját, valamint a közigazgatás korszerűsítését illeti; e területek fejlesztése ugyanis rendkívül fontos a beruházások növeléséhez, a kereskedelmi integráció és a versenyképesség fokozásához. A reformoknak biztosítaniuk kell továbbá a gazdaságélénkülés hosszabb távú fenntarthatóságát, javítaniuk kell a jövőbeli gazdasági és társadalmi kihívásokkal szembeni ellenállóképességet. Ehhez azokat a reformokat kell még inkább előtérbe helyezni, amelyek a szociális ellátórendszerbe, az oktatásba, a kisgyermekkori nevelésbe és gondozásba, valamint az egész életen át tartó tanulásra irányuló beruházások élénkítését szolgálják. A kutatás, az innovációs képesség és a termelékenység fokozása is további reform-erőfeszítéseket kíván. E reformok különösen azon felzárkózó tagállamokban lehetnek hatásosak, amelyek esetében mind sürgetőbbé válik a tudásintenzív iparágak tekintetében megvalósított specializáció, és ahol krónikusan alacsony a termelékenység növekedése. Kitüntetett figyelmet kell emellett fordítani a jóléti és adókedvezmény-rendszerek általános hatékonyságára. Azokban az országokban, ahol a megtakarítások túlzottan magas szintjéhez a beruházások alacsony szintje társul, a jövőbeli gazdasági siker biztosításához – különösen a népesség elöregedése mellett – a beruházások növelésére van szükség. Az üzleti tevékenységet még ma is számos korlátozás akadályozza. A beáramló közvetlen külföldi befektetések szintje továbbra is alacsony, az uniós gazdaság egyes részeiben pedig továbbra is gyenge a kereskedelmi integráció és diverzifikáció. Számos korlátozás nehezíti a szakmai szolgáltatások nyújtását, és egyes szolgáltatási ágazatokban továbbra is aránytalan szabályozási követelményeknek és nehézkes adminisztratív eljárásoknak kell megfelelni. A közbeszerzési piacok változatlanul szétaprózottak, és sok esetben rossz hatékonysággal működnek. Ezek a tényezők azáltal, hogy többletköltségeket generálnak és akadályozzák a piacra jutást, hátráltatják a belső piaci kereskedelem integrációját, és lassítják a vállalkozási értéklánc integrációját. Az innováció és a termelékenység növelése, valamint a vállalkozások, ágazatok és régiók gazdasági teljesítménye közötti eltérések csökkentése megnyitja az utat az erőteljesebb bérfejlesztés és a háztartások rendelkezésre álló jövedelmének növelése előtt. A szociális prioritások a reform-erőfeszítések kulcsfontosságú elemét képezik. Amint arra az Európa jövőjéről szóló fehér könyv és az Európa 2025-ig tartó időszakra vonatkozó szociális dimenziójáról szóló vitaanyag is rámutatott, a fellendülés hatásai nem egyenlően oszlanak meg a társadalom egyes rétegei és Európa egyes régiói között. A válság örökségének felszámolása – a tartós munkanélküliségtől az állam és a magánszektor magas adósságállományáig – sürgős prioritás marad. Szerkezeti reformokra van szükség a társadalmi igazságosság erősítéséhez, a jövedelmi egyenlőtlenségek csökkentéséhez és az egységesen jobb eredmények elérésének támogatásához. A reformmenetrend kialakítása és végrehajtása során figyelembe kell venni a szociális prioritásokat és következményeket. A Bizottság e kérdések kezelése és a konvergencia fokozása érdekében terjesztette elő a szociális jogok európai pillérére vonatkozó javaslatát. A pillér célja a jól működő és méltányos munkaerőpiacok és jóléti rendszerek támogatását vezérlő legfontosabb elvek meghatározása. A pillér egyúttal a konvergencia megvalósítására hivatott megújult folyamat iránytűjeként szolgál. Az európai szemeszter keretében megfogalmazott elemzések és ajánlások tükrözni és képviselni fogják a pillért alkotó elveket az elvek végrehajtása felé tett előrelépés értékelésével, nyomon követésével és összehasonlításával. Számos területen összehasonlító teljesítményértékelésre és a bevált módszerek cseréjére kerül majd sor. Az eredmények nyomon követését szociális eredménytábla fogja segíteni. Az európai szemeszter és az országspecifikus ajánlások évente iránymutatást adnak a tagállami reformokhoz. Jóllehet a tagállamoknak címzett ajánlásokat a megtett előrehaladás és a változó környezet fényében évről évre kiigazítják, azok szilárdan illeszkednek a Bizottság elnökének az Unió helyzetéről szóló évértékelő beszédében és az éves növekedési jelentésben megfogalmazott tágabb prioritásokhoz, az euróövezeti országok esetében pedig az euróövezeti gazdaságpolitikai ajánlásokat is tükrözik. Az euróövezeti ajánlások és az országspecifikus ajánlások közötti összhang elengedhetetlen annak biztosításához, hogy az euróövezet szintjén megfelelő politikamix legyen kialakítható, és hogy az euróövezeten belüli átgyűrűző hatások megfelelően tükröződjenek a szakpolitika kialakítása során. Az Európa 2020 stratégia és a 2030-ra kitűzött fenntartható fejlesztési célok által képviselt általánosabb és hosszabb távú vízió ugyancsak az éves fellépés kulcsfontosságú iránytűje, amelyet az európai szemeszter maradéktalanul integrál. A Bizottság konkrét lépéseket tett a tagállami reformok végrehajtásának támogatása és a reformok iránti elkötelezettség javítása érdekében. A korábbi évekhez hasonlóan az idei ajánlások is az Európai Parlamenttel, a nemzeti parlamentekkel, a tagállami hatóságokkal, a szociális partnerekkel, a civil társadalommal és más fontos szereplőkkel folytatott többszintű párbeszéden alapulnak. A Bizottság első alkalommal konzultált a tagállamokkal a februárban közzétett országjelentések tervezeteiről, ezáltal is erősítve a legfontosabb gazdasági és társadalmi prioritásokkal kapcsolatos egyetértést. A Bizottság emellett rendszeresen konzultál uniós és tagállami szinten a szociális partnerekkel, és felkérte a tagállamokat arra, hogy maguk is fordítsanak nagyobb figyelmet a nemzeti szociális partnerek hozzájárulásaira. Idetartozik fokozottabb bevonásuk a nemzeti reformprogramok kidolgozásába, továbbá a szemeszter fontosabb mérföldköveiről velük folytatott konzultáció. Az idei országspecifikus ajánlásokra vonatkozó javaslataiban a Bizottság emellett azokra a kérdésekre összpontosít, amelyek jelenleg a legnagyobb figyelmet követelik. 2.A reform-erőfeszítések eddigi eredményei és az egyensúlyhiányok korrekciója Az elmúlt néhány év tapasztalatai megerősítik, hogy a tagállamok elkötelezettek a strukturális reformok folytatása mellett. Az egyes országspecifikus ajánlások végrehajtása tekintetében elért haladás leginkább az adott ajánlás elfogadása óta eltelt időszak egészét vizsgálva látható világosan. A reformok nagy többsége terén érdemi előrelépés tapasztalható, noha a végrehajtás üteme és mélysége tagállamonként eltérő. A reformok iránti tagállami felelősségvállalás és az eredményesebb végrehajtás elősegítése érdekében a Bizottság a makrogazdasági és társadalmi szempontból legfontosabb prioritásokat helyezte előtérbe. Az európai szemeszter közelmúltbeli ciklusai során az ajánlások egyre inkább olyan reformlépésekre összpontosítottak, amelyek 12–18 hónapos időszakon belül megvalósíthatók. Jóllehet az időkeret korlátozása a folyamat lendületbe hozása és az első lépések kiváltása érdekében kulcsfontosságú, a valós értékelést nem segíti elő: a tapasztalatok szerint a reformokra gyakran lépésenként, hosszabb időszak alatt kerül sor, és hatásuk is csak több év távlatából mérhető megfelelően. A 2016-ig elfogadott országspecifikus ajánlások mintegy kétharmada esetében tapasztalható legalább „némi haladás”. A Tanács 2011 óta évente címez országspecifikus ajánlásokat az egyes tagállamoknak. A kitűzött reformok gyakran nagy horderejűek, előkészítésük és a tagállami gyakorlatnak megfelelő végrehajtásuk időigényes. Az ajánlások tárgyát képező kérdésekkel kapcsolatban akkor érhető el a legjobb eredmény, ha a kormányok, a nemzeti parlamentek, a szociális partnerek, az egyéb érdekelt felek és a polgárok eszmecserét folytatnak róluk, és elvégzik a szükséges elemzéseket, ami időbefektetéssel jár. E folyamat eredménye általában kompromisszumos megoldás, amely biztosítja, hogy egyensúlyba kerüljenek a gazdasági, társadalmi, intézményi és politikai szempontok. A több évvel ezelőtt megfogalmazott ajánlások végrehajtása terén jóval nagyobb a haladás, mint a tavalyiak tekintetében. Ez is bizonyítja, hogy a reformok végrehajtásához idő kell, és hogy a folyamatot nemcsak rövid távon, hanem középtávon is fontos értékelni. Többéves perspektívában szemlélve a reformokat, a legnagyobb előrehaladást a költségvetési politika és költségvetési irányítás, illetve a pénzügyi szolgáltatások terén sikerült elérni. Ez jórészt a gazdasági és pénzügyi válság leküzdése során az adósság és a hiány csökkentése, valamint a pénzügyi szektor stabilizálása érdekében tett erőfeszítéseket tükrözi. Számos országban fontos intézkedéseket hoztak a nyugdíjrendszer fenntarthatóságának javítására. Lassabb a haladás ugyanakkor az egészségügy és a tartós ápolás-gondozás, az adóalap szélesítése, az üzleti környezet javítása, a finanszírozáshoz való hozzáférés és a szolgáltató ágazati verseny terén. Ezek némelyike hosszabb távú prioritás, amely a demográfiai változások okozta fokozódó kihívások nyomán válik majd egyre fontosabbá, és amely fokozott jelentőségre tehet szert, amennyiben a növekedés tartósan mérsékelt marad. A 2011-es első európai szemeszter óta a haladás üteme – az ajánlások elfogadását követő egyéves periódust tekintetbe véve – enyhén csökken. Ennek részben az lehet az oka, hogy kezdetben a politikailag könnyebben megvalósítható reformokra került sor, és hogy a válság sürgetőbbé tette a reformok megvalósítását. A 2016. évi országspecifikus ajánlások végrehajtását tekintve elmondható azonban, hogy ez a folyamat megállt. 1. ábra: Az országspecifikus ajánlások végrehajtása: 2011 óta az egyes években, éves értékelés alapján

2. ábra: A 2011–2016 közötti országspecifikus ajánlások átfogó végrehajtása napjainkig (többéves értékelés alapján) A tavalyi országspecifikus ajánlások elfogadása óta a tagállamok a költségvetési politika és költségvetési irányítás, valamint az aktív munkaerőpiaci politika terén érték el a legjelentősebb haladást. Lépések történtek az adópolitikában (a munkát terhelő adók csökkentése), a munkaerőpiaci politikában és a szociálpolitikában (mindenekelőtt a szegénység csökkentése, társadalmi befogadás, gyermekgondozás) és a pénzügyi szolgáltatások terén. Az előrelépés többek között az államháztartás hosszú távú fenntarthatósága, a szolgáltatási ágazati verseny és az üzleti környezet tekintetében volt a legcsekélyebb. Összességében az állapítható meg, hogy a tagállamok folytatták ugyan a reformok végrehajtását, ám a 2016. évi országspecifikus ajánlásokban azonosított szakpolitikai területek legtöbbje esetében csak „korlátozott” vagy „némi” haladásról beszélhetünk. Ez azt jelenti, hogy további erőfeszítésekre van szükség ahhoz, hogy a reformok maradéktalanul megvalósuljanak, és eredményeket hozzanak a polgárok és a vállalkozások számára. 3. ábra: A 2016. évi országspecifikus ajánlások megvalósításában elért haladás szakpolitikai területenként Címzett: 1–5 tagállam Címzett: 6–10 tagállam Címzett: 11+ tagállam A releváns reformok végrehajtása terén elért haladás eredményeként folytatódik a makrogazdasági egyensúlyhiányok kiigazítása, a folyamat azonban az EU egészét tekintve meglehetősen aszimmetrikus abban az értelemben, hogy a külső hiánnyal vagy adóssággal rendelkező országok értek el további fejlődést. Más országokban ugyanakkor tartósan számottevő a folyófizetésimérleg-többlet. Az ebből eredő tartós euróövezeti folyófizetésimérleg-többlet arra utal, hogy az aggregált kereslet növekedése továbbra is elmarad a gazdasági tevékenység dinamikája mögött. Emellett a maginfláció is történelmi mélyponton áll. Ez a környezet nem kedvező a belső és külső adósság csökkentésével küzdő országok számára. Következésképpen lassan és nem egyenletes ütemben halad a magánszektor és az állam adósságának leépítése, amit a visszafogott nominális növekedés is akadályoz. Az áralapú és nem áralapú versenyképesség fellendítése ösztönözné az euróövezeti országok külső egyensúlyának helyreállítását. A folyófizetésimérleg-hiánnyal vagy magas külső adóssággal rendelkező tagállamok a termelékenység javítását ösztönző intézkedésekkel járulhatnak hozzá az euróövezeti egyensúly helyreállításához. A jelentős folyófizetésimérleg-többlettel rendelkező országok strukturális reformokkal és a fölös megtakarításokat a belső kereslet felé terelő egyéb intézkedésekkel segíthetik elő ugyanezt. Ez különösen a beruházások erősítésével és az erőteljesebb bérnövekedés ösztönzésével érhető el. Az alacsony kamatlábak jellemezte jelenlegi környezet erre tágabb lehetőségeket nyújt, mindenekelőtt azokban az országokban, ahol jelentős a költségvetési mozgástér. Számos egyensúlyhiányt kell még orvosolni. Egyes országokban továbbra is rendkívül magas a magánszektor adósságállománya, az államadósság és a külső adósság. A sebezhetőség csökkentése érdekében elengedhetetlen, hogy e különféle adósságelemeket stabilan csökkenő pályán tartsuk, akár az infláció és kamatlábak majdani emelkedése esetén is. A pénzügyi szektor tőkeellátottsága javult, de kihívást jelent az alacsony nyereségesség és ezzel együtt a nemteljesítő hitelek magas szintje. A munkaerőpiaci helyzet minden tekintetben javul, jóllehet a tartósan magas munkanélküliség és az egyenlőtlenség továbbra is társadalmi feszültségek forrása, és rontja egyes tagállamok gazdasági teljesítményét. Egyre több tagállamban okoz problémákat a lakóingatlanok árainak jelentős változása. 2017 februárjában a Bizottság 12 tagállamban azonosított egyensúlyhiányokat; a megfelelő válaszlépéseket az országspecifikus ajánlások tartalmazzák, amelyek utalnak a makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárás során azonosított kihívásokra. 13 tagállam esetében került sor részletes vizsgálatra. Ennek során megállapították, hogy Finnország esetében megszűnt az egyensúlyhiány, míg hat ország (Németország, Írország, Spanyolország, Hollandia, Szlovénia és Svédország) esetében egyensúlyhiány, hat másik esetében (Bulgária, Franciaország, Horvátország, Olaszország, Ciprus és Portugália) pedig túlzott egyensúlyhiány áll fenn. Ciprus, Olaszország és Portugália esetében a Bizottság februárban bejelentette, hogy a nemzeti reformprogramokban tükröződő ambiciózus tervek fényében felül kívánja vizsgálni értékelését. 1. háttérmagyarázat Olaszország, Ciprus és Portugália nemzeti reformprogramjának értékelése 2017 februárjában a Bizottság bejelentette, hogy Olaszország, Ciprus és Portugália esetében túlzott makrogazdasági egyensúlyhiány áll fenn, és hogy a részletes vizsgálat keretében elvégzett elemzés során feltárt tartós szerkezeti gyengeségek fényében ezt az értékelést májusban megismétli. A Bizottság folytatta a három országgal kapcsolatos fejlemények, mindenekelőtt az áprilisban benyújtott nemzeti reformprogramokban körvonalazott szakpolitikai kötelezettségvállalások nyomon követését. A ciprusi program részletezi az egyéb gazdasági és strukturális kihívások rövid és középtávú kezelését célzó, tervezett szakpolitikai kezdeményezéseket. Ezeket a kihívásokat elsősorban az állami szektor hatékonyságának növelése, a fizetésképtelenségi keretrendszer működésének javítása, a tulajdoni lapok kiadásának és a tulajdonjog átruházásának egyszerűsítése, valamint az igazságszolgáltatás korszerűsítése révén kívánják kezelni. A program – mindenekelőtt a növekedésre vonatkozó cselekvési terv végrehajtásának folytatása keretében – a versenyképesség javítását és a beruházások előtti korlátok felszámolását célzó szakpolitikai intézkedéseket is tartalmaz. Jóllehet számos vállalt reformintézkedés kellőképpen ambiciózusnak tűnik ahhoz, hogy általa Ciprus kezelje a kihívásokat, elfogadásuk és végrehajtásuk idejére vonatkozóan alig tartalmaz részleteket a program. Olaszország 2017. évi reformprogramja rövid és középtávú kötelezettségvállalásokat tartalmaz, amelyek továbbviszik a korábbi hasonló programokban megfogalmazottakat. 2017 közepéig tervezik elfogadni a függőben lévő versenyjogi jogszabályokat, megvalósítani a büntetőeljárás és az elévülési szabályok reformját, valamint végrehajtani a szegénység leküzdésére irányuló törvényt. Napirenden vannak a vállalati szintű kollektív tárgyalásokkal, az adórendszerrel és a privatizációval kapcsolatos intézkedések. Középtávon a program az államháztartásra, az adórendszerre, a munkaerőpiacra, a bankrendszerre, a hitelezésre, a versenyre, a közigazgatásra, az igazságszolgáltatásra és a beruházásokra összpontosít. Jóllehet számos vállalt reformintézkedés kellőképpen ambiciózusnak tűnik ahhoz, hogy általa Olaszország megfelelően kezelje a kihívásokat, a reformok hitelességének a gyakorlati megvalósítás lesz a bizonyítéka. Portugália 2017. évi reformprogramja a 2016. évi programot folytató középtávú gazdasági és társadalmi stratégiát tartalmaz. A javasolt intézkedések céljai a következők: a munkaerő készségszintjének emelése; a munkaerőpiaci szegmentáció csökkentése, az üzleti környezet javítása és a portugál vállalkozások versenyképességének növelése; a munkanélküliség és a vállalati szféra adósságállományának kezelése; a közigazgatás korszerűsítése és a szociális védelem javítása. Jóllehet számos vállalt reformintézkedés kellőképpen ambiciózusnak tűnik ahhoz, hogy általa Portugália megfelelően kezelje a kihívásokat, a dokumentum nem kellően részletezett, és egyes kulcsterületek, így a magánszektor adósságállománya és az államadósság csökkentése vonatkozásában hiányoznak a konkrét végrehajtási tervek. A portugál hatóságok 2017. május 14-i levelükben részletesebb információkat nyújtottak be az intézkedésekről és azok ütemezéséről. Ezen értékelések fényében és a rendelkezésre álló összes információt figyelembe véve a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy – feltéve hogy e tagállamok gyorsan és teljes mértékben végrehajtják az országspecifikus ajánlásokban előirányzott reformokat – az elemzés alapján jelenleg nincs ok a makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárás tekintetében magasabb fokozat érvényesítésére. A Bizottság a túlzott makrogazdasági egyensúlyhiánnyal rendelkező összes többi országhoz hasonlóan folytatja e három ország nyomon követését, mindenekelőtt „egyedi nyomon követés” keretében. A Bizottság megerősítette a makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárás nyomán hozott intézkedések nyomon követésének rendjét. A makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárás hatálya alá tartozó tagállamok kategorizálásának egyszerűsítéséről szóló tavalyi határozattal összhangban az egyensúlyhiányt vagy túlzott egyensúlyhiányt mutató minden országra alkalmazta a Bizottság az „egyedi nyomon követést”. A monitoring mélysége a kihívások mértékétől és az egyensúlyhiány súlyosságától függ. A cél az, hogy a Bizottság és a nemzeti hatóságok közötti párbeszéd megerősítése révén gyorsabb és átfogóbb szakpolitikai válaszokat adhassunk az azonosított egyensúlyhiányokra. 3. A 2017–2018. évi ajánlások fő céljai

Az ajánlások átfogó célja a foglalkoztatás és a növekedés fokozása a társadalmi igazságosság szempontjainak érvényesítése mellett. Az ajánlások átfogó szakpolitikai elemzést és a legfontosabb érdekelt felekkel folytatott konzultációt követően kerültek kiválasztásra. Támaszkodnak azokra a kérdésekre, amelyeket a felek az éves növekedési jelentésben, a makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárásban, a Stabilitási és Növekedési Paktum keretében végzett felügyeleti munka során, az országlátogatások alkalmával, a tagállamokkal folytatott konzultáció folyamán, a Növekedési és Foglalkoztatási Háromoldalú Szociális Csúcstalálkozón, az inkluzív növekedésért a civil társadalom részvételével tartott éves ülésen és az euróövezeti ajánlásokban azonosítottak. Az egyes tagállamokra jellemző kihívások jelentősen eltérőek. Néhány tagállamban, például azokban, ahol túlzott az egyensúlyhiány, az azonosított kihívásokra átfogó és esetenként sürgős szakpolitikai választ kell adni. Másutt, ahol a gazdasági teljesítmény összességében kielégítő, és a kihívások specifikusabbak, célzottabb fellépés ajánlott. Ezeket a különbségeket az egyes tagállamoknak címzett ajánlások száma, hatóköre és megfogalmazása tükrözi. A tagállamokkal szemben az az elvárás, hogy a februárban közzétett országjelentésekben található átfogó elemzésben azonosított valamennyi kihívás megoldása érdekében lépéseket tegyenek, így azok vonatkozásában is, amelyekre nem térnek ki az országspecifikus ajánlások. Külön figyelmet kell fordítani a reformok megfelelő sorrendiségére és a reformok elosztási hatásainak értékelése alapján esetlegesen szükséges kísérő intézkedésekre. Munkaerőpiac Számos tagállam hozott intézkedéseket a munkaerőpiac teljesítményének megerősítésére, de a munkanélküliség magas szintjének csökkentéséhez további erőfeszítésekre van szükség. A korábbi reformok eredményei már érezhetők: bővül a foglalkoztatás és javulnak a munkaerőpiaci feltételek. Az ifjúsági munkanélküliség és a tartós munkanélküliség csökkentése azonban továbbra is sürgős és kiemelt feladat, és több erőfeszítés szükséges a munkaerőpiac ellenálló képességének és inkluzivitásának erősítéséhez. Idetartozik a munkaerőpiaci szegmentáció kezelése és az aktív munkaerőpiaci intézkedések, valamint a szociálpolitikai intézkedések hatékonyságának növelése (az aktív munkaerőpiaci intézkedéseket például Belgium, Bulgária, Írország, Olaszország, Litvánia, Magyarország, Portugália és Románia esetében, a szociálpolitikai lépéseket például Bulgária, Litvánia és Spanyolország esetében kell megerősíteni). Emellett olyan kollektív tárgyalási rendszereket kell kialakítani, amelyek jobban szolgálják a munkahelyteremtést és a termelékenység növelését. Azokban az országokban, ahol teljes vagy közel teljes a foglalkoztatottság, felgyorsulhat a reálbér-növekedés, aminek pozitív hatása lesz az aggregált fogyasztásra. Ez hozzájárulhat Németország és Hollandia tetemes folyófizetésimérleg-többletének csökkentéséhez. A munkaerőpiac szegmentációja akadályozza a termelékenység növekedését és az emberi tőke fejlesztését. A munkaerőpiac strukturális változásai nyomán sokasodnak a foglalkoztatás időszakos formái. Az új foglalkoztatási formák ugyan bővítik az elhelyezkedési lehetőségeket, és új lendületet adnak a vállalkozások fejlődésének, de egyúttal korlátozhatják a szociális védelemhez, a képzéshez és a foglalkoztatási szolgálatokhoz való hozzáférést, gyengíthetik az állásbiztonságot, és alááshatják a minőségi munkahelyek létrehozásának célkitűzését. Többet kell tenni a munkaerőpiaci részvétel javításáért. A nők munkaerőpiaci részvételének folyamatos növekedése és a munka és a magánélet közötti egyensúly javítását célzó egyes intézkedések ellenére a nemek közötti foglalkoztatási és bérezési szakadék továbbra is jelentős. A Bizottság ezért újabb intézkedésekre buzdítja a tagállamokat. Ugyancsak további intézkedésekre van szükség a migránsok és a migráns hátterű emberek jobb munkaerőpiaci integrálása érdekében (például Belgium, Franciaország, Hollandia, Ausztria és Finnország esetében). Az időskori foglalkoztatás a nyugdíjreformok, a munkaerőpiaci politikák, az egész életen át tartó tanulás és az egészségpolitika megfelelő kombinációja révén támogatható. Az idősebb munkavállalók munkaerőpiaci részvétele nőtt, bár foglalkoztatási rátájuk sok tagállamban alacsony maradt. A népesség elöregedése és a magasabb függőségi ráták tükrében a szociális védelmi rendszerek fenntarthatósága és megfelelősége érdekében kulcsfontosságú az idősebbek foglalkoztatása. Az aktivitás és az egészség megőrzése az időskorúak jólléte szempontjából is fontos. Ezért terjesztett elő a Bizottság számos ajánlást e területekre vonatkozóan azon országok tekintetében, ahol a fellépés mindeddig korlátozottabb volt, a kihívások pedig sürgetőbbek (például Németország, Horvátország, Luxemburg, Ausztria, Lengyelország és Szlovénia esetében). Több tagállam sikeres reformokat hajtott végre egészségügyi rendszere tekintetében. Vannak azonban olyan tagállamok, ahol az egészségügyi ellátás teljesítményét, fenntarthatóságát és az ellátáshoz való hozzáférést akadályozza a tartósan alacsony finanszírozás, a rossz hatékonyságú erőforrás-elosztás, a fekvőbeteg-ellátás túlzott súlya, a betegek által fizetett közvetlen térítések jelentős mértéke és a munkaerőhiány. E problémák kezelése érdekében számos tagállam tekintetében fogalmazott meg ajánlást a Bizottság (például Lettország, Ausztria és Románia esetében). Fontos a szociális párbeszédhez való hozzájárulás. Kulcsfontosságú annak biztosítása, hogy a szociális partnerek a nemzeti gyakorlattal összhangban teljes mértékben részt vehessenek a kollektív tárgyalásokban. A jól működő szociális párbeszéd mellett a szociális partnerek bevonása a vonatkozó szakpolitikák és reformok kidolgozásába és végrehajtásába, illetve az ezekben való konstruktív részvételük elengedhetetlen az e szakpolitikák és reformok iránti felelősségvállalás fokozásához és eredményességük növeléséhez. Szociális védelmi rendszerek és egyenlőtlenség A szociális védelmi rendszereknek mindenki számára elérhető támogató szolgáltatásokat és a rászorulóknak megfelelő jövedelemtámogatást kell biztosítaniuk, illetve a munkaképesek körében elő kell segíteniük a foglalkoztatást és a munkaerőpiaci részvételt. Megfelelő egyensúlyt kell találni az alkalmazkodóképesség és a biztonság között – ezt a szociális védelem megfelelő szintje, köre és időtartama is elősegíti. A foglalkoztatásba történő átlépés ösztönzéséhez olyan reformokra is szükség van, amelyek jövedelmezővé teszik a munkába állást. A szakpolitikai reformok kialakítása és végrehajtásuk nyomon követése során figyelmet kell fordítani a jövedelmi egyenlőtlenségek és a szegénység kezelésére. Az éves növekedési jelentésben vázolt és az országjelentésekben közzétett elemzés által további részletekkel alátámasztott megállapításoknak megfelelően egyes tagállamokban aggodalomra okot adó új társadalmi-gazdasági fejlemények – jövedelemegyenlőtlenségek vagy az oktatás és az egészségügyi állapot terén jelentkező társadalmi-gazdasági egyenlőtlenségek – mutatkoztak. A gazdaságpolitika kialakításakor ezeket figyelembe kell venni. Ráadásul a szegénységi ráta tipikusan azokban a tagállamokban a legmagasabb, ahol a legnagyobbak az egyenlőtlenségek. A jövedelmi egyenlőtlenségek és a szegénység kezeléséhez e problémákat megelőző és enyhítő átfogó intézkedéscsomagra van szükség, amelynek részét képezi az oktatáshoz és az egészségügyi ellátáshoz való egyenlő hozzáférés biztosítása, az elhelyezkedési és kereseti lehetőségek javítása, megfizethető minőségi szolgáltatások nyújtása és a jól megtervezett adó- és szociális ellátórendszer kialakítása. Az adó- és szociális ellátórendszer az adórendszer progresszivitásán, a hatékony adóbehajtáson és a megfelelő szintű szociális ellátások biztosításán keresztül hozzájárulhat a foglalkoztatás kalibrálásához és a jövedelmi egyenlőtlenségek és szegénység csökkentéséhez. Jóllehet a nemzeti adórendszerek kialakítása tagállami előjog, a tapasztalatok azt mutatják, hogy a kevéssé progresszív adórendszer alacsony hatékonyságú adóbehajtás és gyenge szociális háló mellett társadalmilag romboló, és akadályozza a gazdasági növekedést. Ebben az összefüggésben több ajánlás is a biztonsági hálókat alkotó ellátások (például a minimumjövedelem) mértékének és körének, valamint az ellátások átláthatóságának és összehangoltságának javítására irányul. Oktatás Az elhelyezkedési kilátások javításához, valamint az innováció és a termelékenység növekedésének fenntartásához elengedhetetlen a készségek fejlesztése. Az alacsonyan képzett munkavállalók körében alacsonyabb a foglalkoztatási ráta, és ez a csoport a tartósan munkanélküli személyek körében is jelentős arányt képvisel. A készségfejlesztést célzó befektetések és az alacsonyabb szakképzettségi szintet igénylő foglalkoztatásból a magasabba történő átmenet, illetve a kapcsolódó karrierlehetőségek támogatása lényeges eleme a technológiai fejlődés követésének, a termelékenységnövekedés fenntartásának és az elöregedés kezelésének. A reformok körében lépéseket kell tenni a népesség készségszintjének növelésére és új alapkészségekkel való felvértezésére, a közoktatás, a szakoktatás és -képzés, a felsőoktatás és az egész életen át tartó tanulás munkaerőpiaci relevanciájának javítására. Erőfeszítéseket kell tenni a minőségi oktatáshoz való hozzáférés terén tapasztalható egyenlőtlenségek csökkentése érdekében, különösen a romák és más hátrányos helyzetű csoportok, valamint a migráns hátterű diákok tekintetében. Mindezek az intézkedések egyúttal arra is felhívják a figyelmet, hogy a szociális partnerek fontos szerepet játszanak a magas szakképzettséget igénylő, termelékeny munka és az egész életen át tartó tanulás lehetőségeinek biztosításában. Idén a Bizottság Ausztria, Belgium, Bulgária, Spanyolország, Franciaország, Litvánia, Ciprus, Horvátország, Magyarország, Románia, Szlovákia és az Egyesült Királyság esetében tett javaslatot oktatással összefüggő ajánlásokra. Pénzügyi ágazat A fellendülés támogatása és az európai vállalkozások jobb finanszírozása érdekében meg kell erősíteni a bankszektor még meglévő sebezhető pontjait. Noha az elmúlt néhány évben jól haladt előre a banki mérlegek megtisztítása, a bankok nyereségtermelő és reálgazdaság-finanszírozó képességére továbbra is kedvezőtlenül hat a nemteljesítő hitelek magas szintje, egyes üzleti modellek gyenge hatékonysága és a kapacitásfelesleg. A Bizottság a közelmúltban a kockázatok további csökkentését és mindenekelőtt az uniós bankszektor ellenálló képességének erősítését célzó átfogó jogalkotási csomagot terjesztett elő. A tőkepiaci unió kialakítására irányuló cselekvési terv félidős értékelésére vonatkozó dokumentumot 2017 júniusában teszi közzé a Bizottság. A nemteljesítő hitelek magas szintje a válság előtti túlhitelezés öröksége, és az azóta tapasztalható lassú növekedés elhúzódó időszakának a következménye. A gazdasági növekedés gyorsulása és a nemzeti fellépés eredményeként egyes tagállamokban (Írország, Horvátország és Szlovénia) csökken a nemteljesítő hitelek szintje. Számos más országban azonban a rossz hitelek magas szintje miatt visszafogott hitelezési tevékenység továbbra is magát a fellendülést akadályozza. A nemteljesítő hitelek kérdésének megoldásához hozzájáruló határozott szakpolitikai intézkedések az érintett országokban segíthetnek kilépni ebből az ördögi körből. Intézkedéseket kell hozni mind a meglévő nemteljesítő hitelek magas szintjének csökkentése, mind a nemteljesítő hitelek esetleges jövőbeli állománynövekedésének megakadályozása érdekében. Mivel a tagállamok gazdasági és pénzügyi rendszerei szorosan összefüggnek egymással, a nemteljesítő hitelek egyes tagállamokban jellemző magas szintje átgyűrűző hatásokkal jár. Bár a szakpolitikai eszközök alkalmazása jellemzően tagállami hatáskör, az uniós szintű stratégia elősegítheti az átfogóbb megközelítést és az összehangolt fellépést úgy tagállami, mint európai szinten. Az euróövezeti ajánlás értelmében hatékony euróövezeti szintű stratégiát kell kidolgozni a bankok életképességét veszélyeztető kockázatok kezelése érdekében. A nemteljesítő hitelek rendezésében és a visszafizetési ráta növelésében kulcsszerepe van a hatékony fizetésképtelenségi keretnek és ezen belül különösen a hatékony peren kívüli szerkezetátalakítás lehetőségének. Ezek az intézkedések magukban foglalják az átláthatóság és a nyilvánosság növelését, az adatinfrastruktúrák megerősítését az ügyletkötés megkönnyítése érdekében, továbbá a szakosított nem banki intézmények számára történő értékesítést és az általuk végzett hitelszolgálati tevékenységet. A nemteljesítő hitelek számottevő állományának kezelése érdekében meg kell fontolni, milyen lehetőségek állnak rendelkezésre a banki mérlegek gyorsabb megtisztításának elősegítésére. Ezek körében kell figyelembe venni a felügyeleti hatáskörök proaktívabb használatát, valamint az érintett eszközök eladásának megkönnyítését. E tekintetben a Bizottság Bulgária, Írország, Olaszország, Ciprus, Portugália és Szlovénia esetében ajánlja intézkedések elfogadását. Beruházás és üzleti környezet

A gazdasági stabilitás és a reformok végrehajtása hozzájárult a beruházások élénküléséhez, amely egyes tagállamokban már meghaladja a válság előtti szintet. További erőfeszítéseket kíván azonban a forgótőke-állomány, az immateriális tőke és az infrastruktúra bővítése és a válság kitörése óta felhalmozódott beruházási rés kompenzálása. A beruházások előtt álló tagállami akadályok felszámolása terén elért haladás és a folyamatban lévő elsőbbségi reformok Bizottság általi értékelése megerősíti, hogy az e területekre vonatkozó országspecifikus ajánlások jelentős része nem került teljeskörűen végrehajtásra. A tagállamoknak – a jelenlegi kedvező makrogazdasági környezetet kihasználva – a reformok felgyorsítása és a magánberuházások lendületbe hozása érdekében fel kell gyorsítaniuk a közberuházásokat, és – különösen a költségvetési mozgástérrel rendelkező tagállamokban – biztosítaniuk kell azok emelkedő trendjének fenntartását. Növelni kell az oktatásra, az infrastruktúrára, a kutatásra és az innovációra fordított állami beruházásokat azokban az országokban, ahol lehetőség nyílik a közkiadások növelésére. Számos tagállamban fejleszteni kell a termelékenységre jelentős hatást gyakorló állami infrastruktúrát, például a széles sávú hálózatokat, a távközlést és az innovációt. Több más országban növelni kell az állami lakásépítési, az oktatási, az egészségügyi és a szociális szolgáltatások fejlesztését célzó beruházásokat. A közbeszerzési eljárások átlátható és megfelelő alkalmazása minden esetben elő fogja segíteni az állami költségvetési források lehető leghatékonyabb felhasználását. A fellendülés sebességének és erősségének záloga mindamellett a magánberuházások határozottabb növekedése. Az európai beruházási terv végrehajtása elősegíti a közberuházások optimális felhasználását, és lendületet ad a magánberuházásoknak. Ez Európa számos részén megerősíti az európai strukturális és beruházási alapok hatását. A strukturális reformok hozzájárulnak egy olyan üzleti környezet kialakításához, amely ösztönzi a magánberuházások növekedését a tagállamokban. Azok az országok, ahol arra a legnagyobb szükség volt, gyorsították a közigazgatási reformot. Mindazonáltal további intézkedésekre van szükség. A legfontosabb ágazatok tekintetében jelenleg van folyamatban a projektek stabil menetrendjének kialakítása. További erőfeszítésekre van szükség az igazságszolgáltatás hatékonyságának javítása, a korrupció megelőzése és az ellene folytatott küzdelem terén. Ezek több tagállamban kulcsfontosságú kérdések, amelyek megoldatlansága gátolja a beruházásokat, a hatékony erőforrás-elosztást, a gazdasági teljesítményt és növekedést. E kihívások kezelése elengedhetetlen feltétele az üzleti bizalom és a befektetési klíma javításának, a hatékonyabb közkiadásoknak, a méltányosság előmozdításának és a gazdasági, társadalmi és területi kohézió támogatásának. A jelenlegi helyzetben folyamatos, kitartó és összehangolt fellépésre van szükség, különösen azokban az ágazatokban, ahol a legnagyobb a korrupció veszélye. Ezek a következők: közbeszerzés, közigazgatás, üzleti környezet, egészségügyi ellátás. Az idetartozó egyéb problémák közé sorolhatók a következők: a korrupció megelőzését célzó rendszer szétaprózott, a kontrollmechanizmusok nem megfelelőek; a korrupcióellenes jogi keret hiányos vagy a meglévő korrupcióellenes szabályok végrehajtása nem megfelelő; a visszaélések bejelentésére és a postafiókcégekre vonatkozó kezdeményezések nem elégségesek; a magas szinten elkövetett korrupció üldözése nem megfelelő; a hálapénz szerepe az egészségügyben; a verseny és az átláthatóság hiánya a közbeszerzési műveletek során. Termék- és szolgáltatáspiacok A legtöbb tagállamban továbbra is vontatottan haladnak a termék- és szolgáltatáspiaci reformok. Ezeket fel kell gyorsítani azokban az országokban, amelyek még adósak e feladat végrehajtásával. A legtöbb esetben már előterjesztették vagy bejelentették a vonatkozó reformokat, csak alkalmazásuk lassú vagy törvénybe iktatásuk és határozott végrehajtásuk késik. Azokban az országokban, ahol a reformokat már elfogadták és végrehajtásuk folyamatban van, intézkedéseket kell hozni határozott végrehajtásuk érdekében, és ami még fontosabb, az esetleges visszarendeződést megelőzendő meg kell erősíteni e reformokat. Különösen fontosak az üzleti szolgáltatások és a kiskereskedelem terén végrehajtott reformok, tekintettel arra, hogy ezek az ágazatok jelentős hatást gyakorolnak más szolgáltatások és egyes feldolgozóipari ágazatok teljesítményére. E területeken speciális ágazati kezdeményezések indultak, és a tagállami reformok szükségessége több korábbi szemeszteri ciklusban is megfogalmazódott. A verseny erősítésére irányuló más erőfeszítések mellett a vonatkozó intézkedések és reformok alternatív módon történő végrehajtása kulcseleme annak, hogy a szolgáltató ágazatokban, továbbá az e szolgáltatásokat inputként használó más ágazatokban előmozdítsuk a termelékenység növekedését. Ez elősegítené a versenyképesség javítását az elsődleges ágazatokban és a felhasználó ágazatokban egyaránt. A szakmai szolgáltatások közötti erősebb verseny és e szolgáltatások árának csökkenése különösen a kkv-k számára lenne kedvező. Az idetartozó reformoknak lehetővé kell tenniük új üzleti modellek és innovatív megoldások kialakítását. Államháztartás Az államháztartási helyzet további javulása várható mind az euróövezetben, mind az EU egészében. A jelenlegi mérsékelt gazdasági növekedésnek és a rendkívül alacsony kamatlábaknak is köszönhetően az államháztartási hiány és az államadósság 2016-ban az euróövezetben és az EU egészében egyaránt tovább csökkent (a GDP-arányos hiány 1,5%-ra, illetve 1,7%-ra, a GDP-arányos államadósság pedig 91,3%-ra és 85,1%-ra). Az államháztartási hiány csökkenése várhatóan 2017-ben és 2018-ban is mindkét térségben folytatódni fog, és jövőre – változatlan szakpolitikai irányvonalat feltételezve – az euróövezetben GDP-arányosan 1,3%, az EU egészét tekintve pedig 1,5% lesz. Ehhez hasonlóan az államadósság tekintetében is mind az euróövezetben, mind az EU-ban további csökkenésre számítunk 2017-ben és 2018-ban egyaránt: a GDP-arányos adósság idén az euróövezetben 90,3% (az EU-ban 84,7%), jövőre pedig 88,8% (az EU-ban 83,6%) lehet. Ezek 2012 óta a legalacsonyabb értékek. Az államadósság csökkenésének oka elsősorban az elsődleges többlet, a csökkenő kamatkiadások, a reál GDP (jóllehet szerény) növekedése és az infláció várható növekedése. Többéves költségvetési konszolidációt követően 2016-ban az euróövezeti és a szélesebb uniós költségvetési irányvonal alapvetően semleges maradt, és várhatóan 2017-ben sem változik. A javasolt országspecifikus ajánlásokban azon tagállamok tekintetében előirányzott költségvetési kiigazítás, amelyek a prevenciós ághoz tartoznak, és még nem érték el a középtávú költségvetési célt, összhangban van a Stabilitási és Növekedési Paktummal. A korrekciós ághoz tartozó tagállamok tekintetében a javasolt ajánlások ismételten hangsúlyozzák a túlzotthiány-eljárás követelményeinek való megfelelés szükségességét. Az államadósság arányának stabilan csökkenő pályára állítása különösen azon országok esetében fontos, ahol magas az adósságállomány, és amelyeket a pénzügyi piac ingadozásai érzékenyebben érinthetnek. Összességében a paktum maradéktalan betartása érdekében előírt kiigazítások 2018-ra enyhén restriktív költségvetési irányvonalat vetítenek előre az euróövezet egésze vonatkozásában. A költségvetési mozgástérrel rendelkező euróövezeti tagállamok számára ezért azt ajánlja a Bizottság, hogy a Stabilitási és Növekedési Paktum hatályos szabályai által lehetővé tett kereteken belül ezt a mozgásteret a belső kereslet és ezen belül mindenekelőtt az infrastruktúrára, a kutatásra és az innovációra irányuló beruházások támogatására használják. Ez erősíteni fogja növekedési potenciáljukat, a költségvetési kiigazítás jobb elosztását eredményezi az euróövezetben, és hozzájárul ahhoz, hogy 2018-ban az euróövezet egészében összességében megfelelőbb költségvetési irányvonal érvényesüljön. Ez egyfelől az államháztartás fenntarthatósága, másfelől a gazdasági aktivitás és a foglalkoztatás tekintetében tapasztalható fellendülés megőrzése közötti egyensúly megteremtésének fontos eleme. Emellett a paktum prevenciós ágában ajánlott költségvetési kiigazítás érdekében hozott szakpolitikai intézkedések során a tagállamoknak figyelembe kell venniük a fellendülés ösztönzésével kapcsolatos igényt és a foglalkoztatásra gyakorolt esetleges hatásokat. Jövőbeli értékelései során a Bizottság kész arra, hogy éljen a mérlegelési jogköre nyújtotta lehetőségekkel azon esetekben, amikor különösen nagy valamely jelentős költségvetési kiigazítás növekedésre és foglalkoztatásra gyakorolt hatása. Ebben az összefüggésben a Bizottság figyelembe fogja venni az egyes tagállamok konjunktúraciklusaira vonatkozó aktuális előrejelzéseket, és ennek kapcsán szorosan együttműködik majd a Tanáccsal. Mindez összhangban van a Bizottság 2015. januári közleményében ismertetett, a Stabilitási és Növekedési Paktum szabályai által lehetővé tett rugalmasság maximális kihasználására vonatkozó megközelítéssel, továbbá a Bizottság 2016. novemberi közleményében kifejtett, a növekedésbarát euróövezeti költségvetési irányvonalra vonatkozó megállapításokkal. A közép- és hosszú távú beruházási projektek finanszírozási forrásainak előteremtése érdekében a tagállamoknak javítaniuk kell az államháztartás szerkezetét. Szorosan figyelemmel kell kísérni az államháztartási bevételek és kiadások különböző szakpolitikai területek közötti megfelelő, a növekedést erőteljesebben támogató bevételi és kiadási mixet eredményező elosztását. További erőfeszítésekre van szükség az adóztatás, valamint a közkiadások hatékonyságának és eredményességének növeléséhez a kormányzat minden szintjén. Ez jelentősen hozzájárulhat az állami szféra összköltségének további mérsékléséhez, és több teret biztosíthat a növekedést, a termelékenységet és a társadalmi befogadást például a szociális infrastruktúrába történő beruházásokon és a munkavállalók készségkészletének fejlesztésén keresztül előmozdító szakpolitikák finanszírozása számára. A hatékony, jól működő közigazgatás és a szociális szolgáltatások és közjavak megfelelő szintjének biztosítása mind az üzleti tevékenység, mind a társadalmi méltányosság szempontjából kedvező hatásokkal jár. 2. háttérmagyarázat A Stabilitási és Növekedési Paktum keretében végzett felügyeleti tevékenység – Aktuális helyzet A 2016. évi stabilitási és konvergenciaprogramok értékelése alapján a Bizottság több intézkedést hozott a Stabilitási és Növekedési Paktum keretében. A Bizottság a túlzotthiány-eljárás megszüntetését ajánlja Horvátország és Portugália esetében. Ennek eredményeként mindössze négy tagállam maradna a paktum korrekciós ágának hatálya alatt. A Bizottság az EUMSZ 126. cikkének (3) bekezdése alapján jelentést fogadott el Belgium és Finnország helyzetéről, mely jelentésekben áttekinti a Szerződésben rögzített adósságkritérium teljesítését. A következtetés mindkét esetben az, hogy az adósságkritérium jelenleg teljesítettnek tekintendő. Belgium esetében 2017-ben további költségvetési intézkedésekre van szükség annak érdekében, hogy az ország 2016 és 2017 tekintetében összességében megfeleljen a középtávú költségvetési cél elérését célzó kiigazítási pályának. Finnország esetében a Bizottság megállapította, hogy a középtávú növekedési kilátások és az államháztartás fenntarthatóságának javításához elengedhetetlen a termelékenységet növelő és a munkaerő-kínálatot bővítő szerkezeti reformok gyors elfogadása és végrehajtása. A Bizottság továbbá figyelmeztette Romániát, hogy 2016-ban jelentősen eltért a középtávú költségvetési cél elérését célzó kiigazítási pályától, és javasolja a Tanácsnak, hogy Romániának címzett ajánlásában szólítsa fel az országot arra, hogy 2017-ben hozzon megfelelő intézkedéseket e jelentős eltérés korrekciójára. Ez az első eset, hogy az uniós gazdasági kormányzás keretében ez az eljárás alkalmazásra kerül. Az eljárás lehetőséget ad a hatóságoknak arra, hogy korrekciós intézkedések elfogadásával megelőzzék a túlzotthiány-eljárás megindítását. A 2017. évi stabilitási program értékelése alapján a Bizottság Litvánia és Finnország rugalmasságra irányuló kérését kedvező elbírálásban részesítette. Finnország esetében a jelentős szerkezeti reformok – nevezetesen a versenyképességi paktum, a nyugdíjreform és az előirányzott beruházások – tervezett végrehajtása alapozza meg a rugalmasság biztosítását. Litvánia esetében azon reformok tervezett végrehajtása indokolja a rugalmasság biztosítását, amelyek a nyugdíjak indexálásának megerősített rendszerén és a nyugdíjkorhatár fokozatos növelésén keresztül fenntarthatóbb nyugdíjrendszer létrehozását irányozzák elő. 4. Következtetés