BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM Részletes vizsgálat MAGYARORSZÁG tekintetében a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló 1176/2011/EU rendelet 5. cikkének megfelelően amely a következő dokumentumot kíséri A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK, VALAMINT AZ EURÓCSOPORTNAK a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló 1176/2011/EU rendeletnek megfelelően végrehajtott részletes vizsgálatok eredményei /* SWD/2013/0119 final */





Tartalomjegyzék Összefoglalás és következtetések. 3 1........... Bevezetés. 6 2........... Makrogazdasági helyzet és potenciális egyensúlyhiányok. 7 2.1........ A makrogazdasági helyzetet alakító tényezők. 7 2.2........ A külső pozíciók fenntarthatósága. 8 2.3........ Versenyképesség és kereskedelmi teljesítmény. 12 2.4........ A magánszektor eladósodottsága. 16 2.5........ Az állami szektor eladósodottsága. 19 2.6........ A munkaerőpiac alakulása. 21 3........... egyes területek részletes elemzése: magyarország alacsony növekedési potenciáljának okai 23 3.1........ A potenciális növekedés elemzése: korábbi tendenciák és jelenlegi kilátások. 24 3.2........ A vállalati adózás legújabb változásai és ezek lehetséges magatartásbeli hatásai 30 3.3 ....... A hitelpiaci feltételek hatása a tőkeáttétel-csökkentésre. 33 4........... Szakpolitikai kihívások. 37 HIVATKOZÁSOK.. 41 Összefoglalás és következtetések 2012 májusában a Bizottság megállapította, hogy Magyarországon súlyos egyensúlyhiány áll fenn, mindenekelőtt a nettó nemzetközi befektetési pozíció és a magas államadósság alakulása tekintetében. A riasztási mechanizmus keretében 2012. november 28-án közzétett jelentésben a Bizottság úgy vélte – a rendkívül komoly egyensúlyhiány májusi megállapítását is figyelembe véve –, hogy érdemes részletes vizsgálatban tovább elemezni az egyensúlyhiány felszámolásához kapcsolódó kockázatokat és az elért haladást. Ezért ebben a részletes vizsgálatban áttekintjük a magyar gazdaság helyzetét, a makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárás keretében folytatott felügyelet hatályának megfelelően. A vizsgálat legfontosabb megállapításai és eredményei a következők: · Magyarországon egyensúlyhiány áll fenn, mindenekelőtt a nettó nemzetközi befektetési pozíció és az államadósság alakulása tekintetében, ahogy a tavalyi részletes vizsgálat megállapította. A külső egyensúlyhiány csökkent, mivel a folyó fizetési mérleg már harmadik éve többletet mutat és a nettó nemzetközi befektetési pozíció folyamatosan javul (a 2009. évi –117 %-ról 2012-ben –103 % fölé került), de a küszöbértéknél még mindig lényegesen rosszabb. Ez várhatóan a következő években is jellemző lesz. A folyó fizetési mérleg 2009-ben kezdődött fordulata főként a hazai kereslet visszaesésének az eredménye az erős recesszió közepette; az export-versenyképesség inkább romlott némileg. A 2009. évi recesszió alatti jelentős csökkenés után a tényezőjövedelem hiánya újra bővülni kezdett, de a válság előtti szint alatt marad. Mindkét adat arra utal, hogy a külső korrekció részben ciklikus. · Az újabban megfigyelhető külső kiigazítás nagy része a hitelállomány magánszektorbeli leépítését tükrözi. Az egyensúlyhiányok korrekciója érdekében szükség van a magánszektor hitelállományának leépítésére, legfőképp a lakossági szektorban. Eközben a vállalati hitelezés gyors zuhanása – a politikai bizonytalanság és mindenekelőtt a pénzügyi ágazatra kirótt különadók miatt – hozzájárult a beruházások és a termelékenységnövekedés példátlanul alacsony szintjéhez, ami viszont lerombolta az ország növekedési potenciálját, amely rendkívül alacsony. · Az államadósság, amely a kötelező magánnyugdíjpénztárak megszüntetéséből eredő egyszeri tőketranszfernek, valamint egyes konszolidációs intézkedéseknek köszönhetően 2010 és 2012 között 82 %-ról 79 % alá csökkent, még mindig rendkívül magas az ország egy főre jutó GDP-jéhez és a régió országaihoz képest. Tekintettel a gyenge növekedési potenciál, a magas adósságszint és finanszírozási költségek, a külföldi tulajdonban lévő állampapírok rendkívül nagy aránya és a viszonylag magas bruttó finanszírozási igény együttes hatására, az állami szektor hitelállományának leépítése érzékeny folyamat. · A viszonylag magas (a válság kezdete óta tartósan 10 % fölötti) munkanélküliségi ráta elsőre kevésbé tűnik aggályosnak, tekintettel arra, hogy főként a megnövekedett munkaerő-piaci részvételi rátát tükrözi, mivel a foglalkoztatás a válságot megelőző szintre tért vissza. Miközben a magánszektorbeli foglalkoztatás szintén javult a kkv-ágazatban, a foglalkoztatás legújabb növekedése szorosan kapcsolódik a közmunkaprogramokhoz és nincs látható jele annak, hogy elmozdulás lenne a közmunka felől a nyitott munkaerőpiac felé. A probléma egyrészt abból fakad, hogy a program nem tartalmaz elegendő képzési elemet. Ugyan a szociálpolitikai előnyöket el kell ismerni, mégsem valószínű, hogy a közmunkaprogram tartósan hozzájárul a GDP-növekedéshez. A magánszektorbeli foglalkoztatás növekedésének fenntarthatósága a beruházások és a termelékenység alacsony szintje miatt kérdéses. A vizsgálat kitér az említett fejleményekből eredő szakpolitikai kihívásokra és a lehetséges válaszokra is. Számos elemet kell megvizsgálni: Ebben az összefüggésben a részletes elemzés megállapítja, hogy bár folyamatban van a kiigazítás, és a javulásnak vannak jelei mindenekelőtt a külső egyensúlyhiány terén, egyes – a piac szempontjából kedvezőtlen – szakpolitikai intézkedések veszteségeket eredményeztek a növekedési potenciál szempontjából. A magas szintű adósságállomány és az alacsony növekedés együttes hatása miatt az ország továbbra is sérülékeny és ki van téve a piaci hangulat hirtelen kedvezőtlen változásainak. Ezért az eredménytábla figyelmeztető mutatói, például a nettó nemzetközi befektetési pozíció kimagasló negatív értéke, a magán- és államadósság szintje, valamint a magas munkanélküliségi ráta mellett a gazdasági környezet vállalkozásbarát jellegére is nagy figyelmet kell fordítani, hogy a gazdaság működésére gyakorolt negatív hatások jelentős kockázata csökkenthető legyen. Bár folyamatban van a fiskális konszolidáció a fenntartható növekedés alapjának megteremtése érdekében, a szakpolitikai válasznak magában kell foglalnia az adórendszer módosítását az egyes ágazatokra (mindenekelőtt a pénzügyi szektorra) kivetett különadók csökkentése révén, valamint általánosságban a vállalkozásbarát környezet kialakítását. Ezek a lépések segítenek abban is, hogy az ország kevésbé legyen érzékeny a piaci hangulat változásaira és helyreálljon vonzereje a közvetlen külföldi befektetések és a banki finanszírozás tekintetében, ami hozzájárulna a hitelezési feltételek, a beruházások és a gazdasági növekedés javulásához. Érdemes továbbá strukturális munkaerő- és termékpiaci reformokat végrehajtani az ország potenciális növekedésének fokozása érdekében. Ennek eszközei között szerepelhetnek az aktív munkaerő-piaci politika hatékonyságát javító intézkedések, többek között a közmunkaprogram alapos felülvizsgálata, tekintettel a képzési elemekre, valamint a Nemzeti Foglalkoztatási Szolgálat kapacitásának bővítése. Javasolható továbbá a versenyfelügyeleti hatóságok működésének és a közbeszerzési szabályoknak a megerősítése. Elismerésre méltók az adminisztratív terhek csökkentését célzó intézkedések végrehajtására irányuló jelenlegi erőfeszítések, amelyeket folytatni kell, valamint teljes mértékben meg kell valósítani a nemzeti reformprogramban előirányzott intézkedéseket. Az oktatási eredmények javítása szintén pozitívan befolyásolhatja a növekedést. Végül, szükség van a közlekedési és az energiaágazatnak a fenntarthatóbb szintet célzó reformjára, mind a költségvetési fenntarthatóság, mind a gazdasági hatékonyság szempontjából. 1. Bevezetés 2012. november 28-án az Európai Bizottság közzétette a riasztási mechanizmus keretében, a makrogazdasági egyensúlyhiányok megelőzéséről és kiigazításáról szóló 1176/2011/EU rendelet 3. cikkének megfelelően készített második jelentését (Alert Mechanism Report – AMR).[1]. Az AMR az ellenőrzés első lépcsője, amelynek segítségével megállapítható, mely tagállamok esetében van szükség további, részletes vizsgálatra annak megállapításához, hogy fennáll-e egyensúlyhiány, vagy kialakulóban van-e ennek a kockázata. Az 1176/2011/EU rendelet 5. cikke szerint az országspecifikus részletes vizsgálat kiterjed az érintett tagállamban észlelt azon makrogazdasági fejlemények jellegére, okaira és súlyosságára, amelyek egyensúlyhiányt képeznek, vagy egyensúlyhiányhoz vezethetnek. E vizsgálat alapján a Bizottság megállapítja, hogy fennáll-e az egyensúlyhiány, és milyen szakpolitikai lépésekre tesz ajánlást a Tanácsnak. Ez a Magyarországra vonatkozó második részletes vizsgálat. Az előző részletes vizsgálatot 2012. május 30-án tették közzé, amelynek alapján a Bizottság megállapította, hogy Magyarországon súlyos egyensúlyhiány áll fenn, mindenekelőtt a nettó nemzetközi befektetési pozíció alakulása és a magas államadósság hatásai tekintetében. Az aktualizált AMR-eredménytábla szerint Magyarország 2011-ben a tíz mutató közül négy esetében meghaladta az indikatív küszöbértéket. Az államadósság (a GDP 81 %-a) és a nettó nemzetközi befektetési pozíció (NIIP) hiánya (a GDP 105,9 %-a) mellett a magánszektor adósságállománya és a munkanélküliségi ráta is a küszöbérték fölé került (167 % és 10,7 %). Az AMR következtetése az volt, hogy Magyarország esetében részletes vizsgálatot kell végezni. Ezért a részletes vizsgálat áttekinti a magyar gazdaság helyzetét, a makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárás keretében folytatott felügyelet hatályának megfelelően. Ezen előzmények nyomán e vizsgálat 2. szakaszában részletesebben elemezzük az említett fejleményeknek mind a külső, mind a belső dimenzióit, majd a 3. szakaszban kiemelten vizsgáljuk az ország növekedési potenciálját. A 4. szakaszban a lehetséges szakpolitikai megfontolásokat mutatjuk be. 2. Makrogazdasági helyzet és potenciális egyensúlyhiányok 1. 2. 2.1. A makrogazdasági helyzetet alakító tényezők Mivel Magyarországra a válságot megelőző években jelentős külső pénzügyi kitettség és gyenge növekedési potenciál volt jellemző, az első gazdaságok között volt, amelyek esetében 2008-ban bekövetkezett a tőkeáramlás hirtelen megszűnése („sudden stop”). A külső és a belső kereslet összeomlása miatt a gazdasági aktivitás 2009-ben körülbelül 6,75 %-kal esett vissza. A 20 milliárd EUR-t kitevő pénzügyi támogatási kerettel összefüggésben az EU-val és az IMF-fel egyeztetett makrogazdasági kiigazítási program eredményeként a helyzet stabilizálódott és a növekedés 2009 második felében helyreállt. 2010-ben és 2011-ben a GDP mérsékelten, 1,3 %-kal, illetve 1,6 %-kal nőtt. A növekedést kizárólag a külső egyenleg táplálta: míg az exportszektor jól teljesített, a belső kereslet tartósan negatív maradt. A gazdaság élénkülése mérsékelt volt és rövid ideig tartott, Magyarország 2012-ben újra recesszióba került, a Bizottság szolgálatainak 2013. téli előrejelzése szerint a GDP 1,7 %-kal csökken. A negatív GDP-növekedési ráta nagyrészt a belső kereslet jelentős visszaesésének a következménye, ehhez valamennyi összetevő (magán- és állami fogyasztás, beruházások és készletek) negatívan járult hozzá. A termelési oldalon a GDP-t az aszály következtében példátlanul gyenge mezőgazdasági teljesítmény is csökkentette. 1. grafikon: A külső és a belső kereslet hozzájárulása a gazdasági növekedéshez Forrás: AMECO A bizottsági szolgálatok szerint 2013-ban a GDP várhatóan csekély mértékben, 0,1 %-kal visszaesik, majd 2014-ben 1,3 %-kal ismét növekedni kezd. Bár a belső kereslet várhatóan az idén is némileg csökkenni fog, a 2014. évi növekedés az előrejelzések szerint szélesebb alapokon nyugszik majd. Az exportpiacok javulása és az újonnan létrehozott autóipari üzemek megerősített kapacitása hozzájárul az export növekedéséhez, miközben a belső kereslet (beleértve a készleteket) várhatóan lassan áll helyre és 2014-ben körülbelül 0,7 % lesz. A beruházások az előrejelzési időszak végén várhatóan némileg élénkülnek a hitelezési feltételek enyhítése miatt, miközben a mérséklődő infláció valószínűleg hozzájárul majd a fogyasztás növekedéséhez. A 2009. évi recesszió óta Magyarország gazdasági élénkülése a leggyengébb a visegrádi országok között. Ez az ország különösen gyenge – a válság kezdete óta tartósan stagnáló – növekedési potenciáljával magyarázható. A potenciális növekedés tényezői közül a termelékenység és a tőkefelhalmozás hozzájárulása különösen csekélynek tűnik. A termelékenység növekedése az utóbbi években negatív maradt, miközben a beruházások szintje példátlanul alacsony, és épp csak ellensúlyozza a nettó amortizációt.[2] 2.2. A külső pozíciók fenntarthatósága Miután a nettó nemzetközi befektetési pozíció hiánya Magyarországon 2009-re tartósan rendkívül magasra emelkedett (a GDP 117 %-a), azóta folyamatosan csökken (2011-ben a GDP mintegy 106 %-a volt) és 2012 végére várhatóan megközelíti a 103 %-ot (a 35 %-os küszöbértékhez képest). A nettó külső adósság 2011-ben körülbelül a GDP 52 %-a volt és várhatóan 2012-ben is megközelíti a nettó nemzetközi befektetési pozíció felét.[3] Az erősen negatív nettó nemzetközi befektetési pozíció 2009-ig tartó felhalmozódása elsősorban azzal magyarázható, hogy a válságot megelőzően a folyó fizetési mérleg több évben is tetemes hiányt mutatott (a 2000–2008-as időszak átlagát tekintve a GDP 7,5 %-a volt), mivel a kereskedelmi és transzfermérleg fokozatos javulása nem volt elegendő a tényezőjövedelem strukturálisan magas hiányának az ellensúlyozására (ahogy a tavalyi részletes vizsgálatban szerepel)[4]. Emellett a külföldi közvetlen tőkebefektetések (2011-ben a GDP 67 %-a) viszonylag nagy állományához kapcsolódó, osztalék típusú jövedelmek, valamint az állami és magánszféra külső adósságállományához kapcsolódó növekvő kamatkiadások szintén hozzájárultak a tényezőjövedelem hiányának folyamatos növekedéséhez, mely hiány 2007-ben volt a legmagasabb a GDP közel 7,5 %-ával. Mindazonáltal a közvetlen külföldi befektetések nagy aránya a nettó nemzetközi befektetési pozícióban némileg enyhítheti a rövid és középtávú fenntarthatósági aggályokat. 2. grafikon: A NIIP összetevői (fizetésimérleg-definíció, a GDP %-ában) Forrás: Eurostat, *a 2012. évi adat a legutolsó rendelkezésre álló negyedéves adaton alapul A reál GDP 2009. évi meredek visszaesése és az ezt követő közepes gazdasági élénkülés mellett a folyó fizetési mérleg pozitívvá vált. A folyó fizetési mérleg többlete 2010 és 2012 között körülbelül a GDP 1 %-a volt. A magas hiány mérsékelt többletbe való átfordulása részben a gyorsan szűkülő belső fogyasztással, valamint az import csökkenésével magyarázható, miközben az export versenyképessége némileg inkább romlott (a részleteket a következő szakaszban tárgyaljuk). A jelenlegi többlet egyfelől a vállalati szektor példátlanul alacsony beruházási rátájához, másfelől a háztartások megnövekedett elővigyázatossági megtakarításaihoz kapcsolódik, ezek bizonyos mértékig strukturális jelenségek. A háztartások megnövekedett elővigyázatossági megtakarításai a jövedelmi bizonytalanságokkal magyarázhatók, amelyek mindenekelőtt a háztartásoknak nyújtott hitelek nagyarányú deviza-összetételéből, valamint az árfolyam-ingadozások lehetséges hatásából erednek. Annak ellenére, hogy a végtörlesztési programot[5] követően 23 %-kal csökkent a devizaadósságok aránya, a fennálló lakossági hitelek devizában denominált része még mindig jóval 50 % feletti. A forint tartós, 10 %-os leértékelődése változatlan feltételek mellett a háztartások adósságát GDP-arányosan közel 2 százalékponttal, a havi adósságszolgálatot pedig a rendelkezésre álló jövedelem közel 1 százalékpontjával növeli. A bizottsági szolgálatok 2013. téli előrejelzésének becslése szerint a folyó fizetési mérleg többlete 2012-ben a GDP 2,3 %-ára növekedett. Emellett 2013-ban és 2014-ben várhatóan eléri a GDP 3,3 %-át, illetve 3,6 %-át. Ez részben a külső kereslet megélénkülésének, részben az autóipari beruházások exportra gyakorolt várható hatásának tudható be. Végül, azt is mutatja, hogy a hazai fogyasztás gyengesége várhatóan fennmarad. Összességében az áruk és szolgáltatások kereskedelmi mérlege 2013-ban várhatóan eléri a GDP 9 %-át. E kedvező fejleményt bizonyos mértékig ellensúlyozza majd a tényezőjövedelem-mérleg hiányának előre jelzett emelkedése, mivel az osztalék típusú jövedelmek a meginduló gazdasági fellendülés hatására várhatóan visszatérnek a válság előtti szintre (a GDP 5,4 %-át kitevő 2009. évi alacsony szintről 2014-ben a GDP 6 %-ára emelkedve). Mivel az uniós strukturális alapokból történő átutalások várhatóan tovább növelik a tőkemérleg szufficitjét (a GDP 2,4 %-ának megfelelő 2011-es értékről 2014-ben a GDP mintegy 4 %-ára), a nettó külső hitelezés 2014-ben elérheti a GDP körülbelül 7,3 %-át, a GDP 7,1 %-át kitevő 2013. évi szinthez képest. 3. grafikon: A folyó fizetési mérleg összetevőinek alakulása (fizetésimérleg-definíció, a GDP %-ában) Forrás: Eurostat, a 2012. évi adat a legutolsó rendelkezésre álló negyedéves adaton alapul Bár a várakozások szerint a negatív nettó nemzetközi befektetési pozíció továbbra is gyorsan csökken majd, a becslések szerint a következő néhány évben kivételesen magas szinten marad. Feltételezve, hogy nem lesz egyéb változás, a bizottsági szolgálatoknak a folyó fizetési mérleg és a tőkemérleg 2012–2014 közötti alakulására vonatkozó 2013. téli előrejelzése alapján a negatív nettó nemzetközi befektetési pozíció a 2012. évi, a GDP mintegy 102,5 %-át kitevő várt szintről 2014 végére a GDP 88 %-ára csökken. Mindazonáltal a gazdaság magas – bár csökkenő – bruttó külső finanszírozási igénye továbbra is kockázati tényezőt jelent a belátható jövőben. A rövid lejáratú külső adósságok terén a következő években a gazdasági ágazatoknak évente 30 milliárd euró hitelt kell megújítaniuk[6], ez olyan nagyságrend, amely piaci zavarok esetén komoly sérülékenységet eredményezhet. 4. grafikon: A nettó külső adósság ágazati bontása (a GDP %-ában) Forrás: MNB Előretekintve, a jelenlegi várakozások szerint a nettó nemzetközi befektetési pozíció a tartós kereskedelmi többletek, az uniós alapokból származó források beáramlása és a némileg javuló növekedési dinamika miatt tovább javul. Tekintettel az erősen negatív kiindulási helyzetre, a makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárásban a nettó nemzetközi befektetési pozícióra vonatkozóan meghatározott indikatív küszöbérték (–35 %) eléréséhez egy évtizedre lesz szükség. A Bizottság szolgálatainak több – a GDP-növekedésre és az inflációra vonatkozó – egyszerűsített, de megalapozott feltételezésre épülő számítása[7] azt mutatja, hogy Magyarországnak a 2012–2022 közötti időszakban átlagosan a GDP mintegy 4 %-ának megfelelő nettó hitelezési többletet kellene elérnie, hogy nettó nemzetközi befektetési pozíciója a makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárás szerinti indikatív küszöbérték (a GDP –35 %-a) alá kerüljön. Feltételezve, hogy az uniós alapokból Magyarországra áramló források nettó összege csekély mértékben csökken a 2013–2014-re előirányzott szinthez képest, megalapozott az az előrejelzés, hogy a tőkemérleg a GDP 2 %-a körüli többletet fog mutatni a következő évtizedben (a 2013–2014-re előirányzott, a GDP 3–4 %-át kitevő szintről). Figyelembe véve ezt a pozitív tényezőt is, a folyó fizetési mérleg tekintetében a következő évtizedben a GDP körülbelül 2 %-át kitevő – vagyis a jelenlegi szintnek megfelelő – többletet kell fenntartani ahhoz, hogy a nettó nemzetközi befektetési pozíció aránya a fent említett biztonságosabb tartományba kerüljön. A nettó nemzetközi befektetési pozíció alakulásával kapcsolatos kockázati forgatókönyvek alapján árnyaltabb kép rajzolódik ki. Amennyiben a fenti forgatókönyvben levő gazdasági feltételezésekhez (azaz hogy az ország 2022-re éri el a nettó nemzetközi befektetési pozícióra vonatkozó –35 %-os küszöbértéket) képest a gazdaság élénkülése gyengébb versenyképességgel és GDP-arányosan 2 százalékponttal kisebb kereskedelmi mérleggel kapcsolódik össze, ez változatlan feltételek mellett is azt jelentené, hogy a negatív nettó nemzetközi befektetési pozíció jelentősen javul, a 2011. évi szinthez képest nagyjából megfeleződik, 2022-re valamivel a GDP 60 %-a alá csökken. Ezzel szemben az 1 százalékponttal tartósan alacsonyabb gazdasági növekedés következtében 2022-re a negatív nettó nemzetközi befektetési pozíció az alapforgatókönyvhöz képest mintegy 10 százalékponttal rosszabb lenne. Végezetül, ha a kamatlábak az alappályához képest 200 bázisponttal magasabb szinten maradnak (erősebb növekedés 2012 elején volt megfigyelhető), a negatív nettó nemzetközi befektetési pozíció a referencia-időszak végén a GDP 55 %-a körüli tartományban lenne. 2.3. Versenyképesség és kereskedelmi teljesítmény Az áruk és szolgáltatások kereskedelmi mérlegének többlete folyamatosan gyorsan növekszik (a GDP 0,3 %-át kitevő 2008. évi szinthez képest 2014-ben várhatóan a GDP 9,6 %-a lesz), ami gazdasági gyengeségeket is tükröz. A fenntarthatatlanul alacsony vállalati beruházási ráta és a gyenge fogyasztás visszafogja a belső keresletet, miközben, ahogy fent ismertettük, az export versenyképessége nem változott lényegesen, sőt ellensúlyozó hatások következtében még romlott is. 5a. grafikon: A fajlagos munkaerőköltségek (ULC) alakulásának összetétele 5b. grafikon: Az effektív reálárfolyam összetétele* Forrás: AMECO Megjegyzés: * Az effektív reálárfolyamot (REER) az érintett deviza 36 iparosodott ország (IC36) devizájával szembeni keresztárfolyamainak deflált súlyozott átlagaként számítjuk ki. Nagyrészt az árfolyam jelentős gyengülése miatt az ár-versenyképesség a válság előtti szinthez képest javult. A kormány bérkompenzációs programja[8] ellenére azonban a minimálbér 2012-ben végrehajtott nagymértékű, 19 %-os emelése valószínűleg lerontotta ezeket a versenyképességi előnyöket, bizonyos mértékig a minimálbér-emelések áthúzódó hatása miatt. Bár az eredménytáblában szereplő nominális fajlagos munkaerőköltség mutatója 2011-ben a küszöbérték alatt maradt (+3,7), értéke az elmúlt évtized nagy részében meglehetősen magas volt, különösen a hagyományosan nem kereskedelemképes piaci szolgáltatások szektoraiban (lásd erre vonatkozóan a tavalyi részletes vizsgálatot). A nominális fajlagos munkaerőköltségek növekedése súlyosbította Magyarország költség-versenyképességének romlását, amit tükrözött az effektív reálárfolyam (REER) – az elmúlt évtized elején még markánsabb – növekedése. A válság a fajlagosmunkaerőköltség-alapú effektív reálárfolyam jelentős leértékelődéséhez vezetett, ennek kiváltója részben a forint (leginkább 2009. évi) nominális leértékelődése, részben a reálbérek évről-évre bekövetkező csökkenése, valamint a magánszektorbeli foglalkoztatás 2009-es és 2010-es visszaesése volt. Azóta az effektív reálárfolyamban mért költség-versenyképesség összességében stagnál és 2012-ben is nagyrészt változatlan maradt. A Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság fundamentális árfolyam-egyensúlyi módszerével[9] számolt, aktualizált becslések alapján az effektív reálárfolyam Magyarországon 2012-ben némileg (hozzávetőlegesen 5 %-kal) alulértékeltté vált. Az ár-versenyképesség javulása ellenére Magyarország exportteljesítménye jelenleg gyengül, részben ciklikus, részben strukturális, nem árral összefüggő versenyképességi tényezők miatt. Ezt jelzi az a tény, hogy Magyarország exportpiaci részesedése – miután 1995 és 2008 között gyakorlatilag zavartalan volt a növekedés – 2009 óta negatív tartományba került. Tekintettel arra, hogy a magyar export rendkívül rugalmasan reagál a világkereslet változásaira, a válság első éveiben a piaci részesedés visszaesését lehetett volna ciklikusnak tekinteni, de az utóbbi évek negatív trendje részben strukturális jellegűnek tűnik. 6. grafikon: Az exportpiaci részesedés növekedése (év/év %-ban) Forrás: Eurostat A közvetlen külföldi befektetések elmúlt évekbeli markáns visszaesése hozzájárult a nettó közvetlen külföldi befektetések teljes állományának stagnálásához. Ez tükrözte számos multinacionális gyártócég áttelepítési döntését is, ami – mindenekelőtt az elektronikai ágazatban – a termelési kapacitás csökkenésével járt. Ahogy a tavalyi vizsgálatban részletesen olvasható, a közvetlen külföldi befektetések csökkenését részben tükrözte az újra befektetett nyereség arányának visszaesése. Volt azonban ellensúlyozó tendencia is; mindenekelőtt igen jelentős közvetlen külföldi befektetésekre (a GDP körülbelül 2 %-a) került sor az autóiparban, ami bizonyos mértékig már növelte vagy a következő években növelni fogja az autóipari ágazat termelőkapacitását (mintegy 50 %-kal). Emellett a kormány stratégiai megállapodásokat írt alá jelentős multinacionális vállalatokkal, főként a feldolgozóiparban.[10] Azonban most még nem lehet megítélni, hogy ez a tendencia megfordítja-e az exportteljesítmény fent ismertetett negatív trendjét. Miközben a magyar exportteljesítmény sokkal jobb az európai átlagnál, a régiós versenytársakétól elmarad. Az áruk kategóriájában a magyar exportpiaci részesedés növekedése gyengébb volt, a szolgáltatási ágazat viszont európai viszonylatban a legjobban teljesítők között van. A pénzügyi válság kezdete óta azonban még a szolgáltatási ágazat exportteljesítménye is csak mérsékelt növekedést tudott elérni. 7. grafikon: Az áruk világpiaci részesedése (éves növekedés): a válság előtt és közben Forrás: A Bizottság szolgálatainak UN COMTRADE adatok alapján végzett számításai. 8. grafikon: A szolgáltatások világpiaci részesedése (éves növekedés): a válság előtt és közben Forrás: A Bizottság szolgálatainak UN COMTRADE adatok alapján végzett számításai. 2.4. A magánszektor eladósodottsága Bár a magánszektor adóssága (a GDP 167 %-a) 2011-ben újra a figyelmeztető tartományba került, ez a lényegesen meggyengült árfolyam átértékelési hatását tükrözi. Mindazonáltal a nem pénzügyi szektorbeli adósságra vonatkozó adatok eltérő statisztikai elszámolása megnehezíti a pontos nemzetközi összehasonlítást.[11] A magánszektor adósságállománya 2000 és 2009 között csaknem megháromszorozódott (2009-ben érte el a csúcsot a GDP 170 %-ával, és a felzárkózó gazdaságok között kirívóan magassá vált, ahogy a tavalyi részletes vizsgálat is ismerteti). Majd a hitelállomány számottevő leépítése következtében 2010-ben erősen visszaesett (az említett évben a magánszektorba irányuló nettó hiteláramlás 18,7 %-kal erősen negatívvá vált). Ha megvizsgáljuk a 2011-re és 2012-re vonatkozó tranzakciós adatokat, a hitelállomány leépítése folytatódott, mivel mind a háztartások esetében (7 és 14 %-kal), mind a vállalatok esetében (mindkét évben körülbelül 5 %-kal) gyorsan csökkent a hitelezés. Azonban, tekintettel arra, hogy 2011-ben a devizában denominált hitelek aránya nagy volt, különösen a háztartások jelzáloghitelei esetében (még mindig közel 55 %), ezt a hatást több mint ellensúlyozhatta volna a forintnak a 2010. végi szinthez képest 12 %-os leértékelődése. 9. grafikon: Az adósság összetétele (a GDP %-ában) Forrás: Eurostat Noha – főként a lakossági szektorban[12] – elkerülhetetlen volt az ésszerű mértékű hitelállomány-leépítés, mégsem az adósságszint, hanem inkább az adósságállomány havi törlesztőterhe tűnik különösen magasnak. A havi adósságszolgálat a magas kamatlábak miatt különösen megemelkedett (főként a régió országaival összehasonlítva).[13] A magas kamatteher elsősorban az ország államadósságának jelentős költségéhez kapcsolódik, de nemzetközi összehasonlításban a lakossági ágazatban is kiemelkedő a kamatfelár. Ez részben magyarázható a bankok hitelportfóliójának minőségével, de a pénzügyi szektor egyes versenyképességi problémáit is hangsúlyozni kell. Utóbbit az a tény is tükrözi, hogy a finanszírozási költségek legújabb csökkenése ellenére a háztartások kamatterhe nem csökkent. 10. grafikon: A háztartások kamatterhe és hitelkitettsége Forrás: Fáykiss-Szigel (2012) A háztartások adósságának csökkenése bizonyos mértékig tükrözi a kormány által bevezetett, ellentmondásos végtörlesztési programot, amely lehetővé tette a háztartások devizaalapú jelzáloghiteleinek végtörlesztését a releváns piaci árfolyamhoz képest jóval alacsonyabban rögzített árfolyamon.[14] Bár a program hozzájárult a háztartások devizakitettségének csökkenéséhez, a pénzügyi ágazat számára a GDP közel 1 %-át kitevő nettó veszteséget eredményezett (figyelembe véve a banki ágazat és az állam között 2011. december közepén létrejött megállapodásban megállapított tehermegosztást), és mivel a program elsősorban a leginkább fizetőképes adósokon segített, a bankok portfóliójában növekedett a problémás hitelek aránya. Ezt tükrözi a háztartások nemteljesítő hiteleinek magas – 2012 első felében 16 %-ot kitevő – aránya is. A végleges tranzakciós adatok alapján, és tekintettel arra, hogy a végtörlesztések kevesebb mint egyharmadát forinthitelből finanszírozták, a háztartások adósságállománya 2011 negyedik negyedéve és 2012 első negyedéve között körülbelül a GDP 3,6 %-ával csökkent (az árfolyamhatást kiszűrve). A vállalati adósság terén a gyors csökkenés nemcsak a gyengébb és bizonytalanabb növekedési kilátásokat tükrözi, hanem a banki ágazat rendkívül szigorú hitelezési feltételeit is, ami részben a politikai bizonytalanság és a pénzügyi szektorra nehezedő tartós többletteher (jelenleg a GDP körülbelül 1,5 %-a) következménye. Az említett intézkedéseknek az ország növekedési potenciáljára és beruházási dinamikájára gyakorolt hatásait a tanulmány következő szakaszában részletesen elemezzük. 2.5. Az állami szektor eladósodottsága A magánszektorban zajló hitelállomány-leépítéssel párhuzamosan erőfeszítések történnek a magas államadósság szintjének csökkentésére. 2011-ben a bruttó államadósság csak kismértékben, kevesebb mint fél százalékponttal, a GDP 81,4 %-ára csökkent. Ez a csekély javulás is ahhoz köthető, hogy a kötelező magánnyugdíjpénztárak megszüntetéséből hatalmas egyszeri bevétel keletkezett (a GDP 9,5 %-a), amelynek a nagy részét máris felhasználták adósságcsökkentésre. Ezt azonban szinte teljesen ellensúlyozta a forint jelentős, 10 %-ot meghaladó leértékelődése a 2010. végi szinthez képest, ami a devizában denominált államadósság szempontjából kedvezőtlen értékelési hatáshoz vezetett. A Bizottság szolgálatainak 2013. téli előrejelzése szerint a komoly költségvetési erőfeszítéseket (a strukturális egyenleg a GDP több mint 2,5 %-ával javult) és némi előnyös értékelési hatást, valamint a transzferált nyugdíjpénztári vagyon felhasználásával történő további adósságtörlesztést követően az adósságállomány GDP-hez mért aránya 2012-ben mintegy 3 százalékponttal, 78,6 %-ra csökkent, és az előrejelzések szerint 2014-ig fokozatosan tovább esik, 78 % alá. Bár az alapforgatókönyv szerint az adósság várhatóan nagyjából a jelenlegi szinten stabilizálódik, az adósság fenntarthatóságára vonatkozó számítások azt jelzik, hogy a finanszírozási feltételek romlása esetén növekvő pályára térhet vissza. A bizottsági szolgálatok középtávú előrejelzéseinek[15] alapforgatókönyve szerint az adósság-GDP arány várhatóan rendkívül lassan csökken és 2020-ra körülbelül 74 %-ot ér el. Azonban az alapforgatókönyvhöz képest alternatív kamatlábra és növekedési feltételezésekre vonatkozó részletes érzékenységi elemzés feltárja a magyar helyzet sérülékenységét. Például, ha a hosszú távú kamatlábak tartósan 8,5 % körül maradnak (ez megfelel a pénzügyi piacokon 2012 első negyedévében bekövetkezett súlyos stresszhelyzetben kialakult szintnek), az adósság 2014-től gyors növekedésnek indulna, és 2020-ra elérné a GDP 85 %-át. A strukturális egyenleg tartós, egy százalékpontos romlásának nagyjából hasonló adósságnövekedési pálya lenne a következménye. Ezért, bár az előrejelzési időszakra feltételezett elsődleges többlet hozzájárul az államadósság csökkentéséhez, a kilátások függnek az alternatív kamatlábra és a növekedésre vonatkozó forgatókönyvektől, a gyenge növekedési potenciál, a viszonylag magas finanszírozási költségek és a magas kiindulási adósságszint miatt. Emellett, mivel a központi kormányzat adósságának körülbelül 40 %-a devizában denominált, a forint tartós, 10 %-os leértékelődése változatlan feltételek mellett GDP-arányosan 3 százalékponttal növeli az adósságot. A kedvezőtlen piaci feltételek kombinált negatív sokkhatást jelenthetnek az adósság fenntarthatóságára, például a növekvő hozamok és az egyidejűleg gyengébb árfolyam révén. E körülmények esetén a 11. grafikonon ábrázolt negatív forgatókönyvekhez képest még rosszabb eredmény is elképzelhető, esetleges átgyűrűző hatással a magánszektor adósságának megújítása tekintetében. 11. grafikon: Az államadósságra vonatkozó forgatókönyvek Forrás: a Bizottság szolgálatai Kedvezőtlen alternatív forgatókönyvek bekövetkezése egyáltalán nem zárható ki, tekintettel arra, hogy a piac negatívan reagálhat, ha a külföldi befektetők kockázatvállalási kedve általánosságban és külön Magyarország vonatkozásában csökken, mivel az államadósság devizában denominált részének és külföldi tulajdonának nagy aránya, valamint a jelentős bruttó éves állami megújítási igény (2013-ban a GDP közel 20 %-a) komoly aggályokra ad okot. Mivel 2012-ben nagyrészt kedvezőek voltak a globális piaci feltételek, az esedékessé váló, devizában denominált államadósság (mindenekelőtt a 3,5 milliárd EUR-t meghaladó IMF-hitel) a forintban denominált állami kincstárjegyek és kötvények felgyorsított kibocsátása (többek között a lakossági értékpapírok állománya 2012-ben megduplázódott), és a meglévő likvid tartalékok révén megújításra került. Mindez összekapcsolódott a forint jelentős erősödésével a 2012. eleji szinthez képest (közel 10 %), így a devizában denominált államadósság hányada a közel 50 %-ról az év végére valamivel 40 % alá csökkent. Mindazonáltal a külföldiek egyre nagyobb szerepet játszanak a hazai kötvénypiacon: 2012 folyamán az általuk birtokolt kötvények volumene soha nem látott mértéket öltött, és az év végére elérte az 5000 milliárd forintot, ez közel 44 %-os piaci részesedést jelent. Összességében az államadósság mintegy kétharmada külföldiek tulajdonában van. Ez azt jelenti, hogy az ország nagymértékben kitett a piaci hangulat hirtelen változásainak, ahogy ez 2008 októberében is megmutatkozott, amikor az ország először kért és kapott uniós és IMF-támogatást[16]. 2.6. A munkaerőpiac alakulása Bár a munkanélküliség mutatója (hároméves átlag) 2011-ben meghaladta a egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárás keretében alkalmazott mutató küszöbértékét (10,7 % a 10 %-hoz képest), a munkaerőpiacon mutatkozott némi javulás. A legújabb adatok azt jelzik, hogy a foglalkoztatási ráta elérte a válság előtti szintet (51 %, lásd az alábbi grafikont). Ezzel párhuzamosan az aktivitási ráta folyamatosan növekedett (a válság előtti szintről mintegy 2 százalékponttal, 57 %-ra). Az elmúlt két évben a kormány számos reformot vezetett be a munkaerő-piaci kínálat ösztönzése érdekében, többek között jelentősen szigorította a szociális ellátásokat és 2012. január 1-jétől megszüntette a korai nyugdíjba-vonulási lehetőségeket. A munkanélküliségi ellátás drasztikus csökkentése meglehetősen ellentmondásos, mindenekelőtt a hatékonyság szempontjából.[17] Ezért a legutóbbi csökkenés ellenére a munkanélküliség viszonylag magas maradt, alapvetően inkább a növekvő részvételi arány és nem a foglalkoztatás csökkenése miatt. A Bizottság szolgálatainak 2013. téli előrejelzése szerint a munkanélküliségi ráta a teljes előrejelzési időszakban várhatóan két számjegyű marad (vagyis feltételezi, hogy a hároméves átlag valamivel meghaladja az indikatív küszöbértéket). 12. grafikon: A legfontosabb magyarországi munkaerő-piaci statisztikák (15–74 év közötti korosztály) Forrás: Eurostat Fontos elismerni, hogy Magyarország strukturálisreform-programjának keretében eredményeket ért el a munkaerőpiac kínálati oldalának az erősítésében, néhány fenntartást azonban meg lehet fogalmazni. Először, a növekedés mintegy fele a közmunkaprogramok felgyorsításához kapcsolódik, és eddig nincs látható jele a közfoglalkoztatásból a magánszektorba való átkerülésnek.[18] Empirikus tanulmányokra alapozva egyértelmű a kockázata annak, hogy a résztvevők hosszabb ideig bennrekednek a közmunka-szociális ellátás-közmunka körében, különösen az ország azon részein, ahol a nyílt munkaerőpiac nem tud igazi munkalehetőségeket kínálni. Másodszor, kérdéses, hogy lényeges foglalkoztatásnövekedést lehet-e elérni a magánszektorban akkor, ha a növekedési potenciál és a beruházási tevékenység gyenge marad. Harmadszor, mivel a közmunkáért kapott bér alacsonyabb a minimálbérnél, egyes, alacsony bérezésű, nem állami dominanciájú ágazatokban, amelyek szintén beletartoznak a közmunkaprogramba (például a mezőgazdaságban, az építőiparban) növekszik a kockázata annak, hogy a közfoglalkoztatás kiszorítja a magánszektorbeli vállalkozásokat. Összességében még nem ítélhető meg, hogy a nemrég elfogadott munkahelyvédelmi törvény, amely egyes célcsoportokra vonatkozóan a társadalombiztosítási járulékok jelentős csökkentését tartalmazza (és a munkaerővel összefüggő adóösztönzők javítása felé tett lépésnek tekinthető) ellensúlyozza-e a személyijövedelemadó-jóváírás teljes eltörlésének a munkaerő-kínálatot befolyásoló negatív hatásait, mely intézkedés 2012-től lényegesen megnövelte az alacsony jövedelműek adóját. 3. egyes területek részletes elemzése: magyarország alacsony növekedési potenciáljának okai A 2009. évi recesszió utáni gyenge élénkülést követően Magyarország az első ország volt a közép- és kelet-európai térségben, amely az idén újra recesszióba került. Bár egyfelől a makrogazdasági egyensúlyhiány mérséklődik, mivel a folyó fizetési mérleg és a tőkemérleg tartós többlete csökkenti a nettó nemzetközi befektetési pozíció hiányát, a magas adósságszint a jelentős finanszírozási költségekkel és a gyenge növekedési kilátásokkal együtt továbbra is sérülékennyé teszi az országot. Ebben a szakaszban megvizsgáljuk, milyen okok állnak az ország gyenge növekedési potenciálja mögött. Az első pontban áttekintjük a potenciális kibocsátásra vonatkozó számítások jelenlegi eredményeit és többek között a különböző inputok szerepét. A második pont tárgyalja a legújabb adózási fejlemények lehetséges magatartásbeli hatásait, mindenekelőtt az országban bevezetett szektorális adók ismeretében. Végül áttekintjük a pénzügyi szektor hitelállomány-leépítésének hatását. 13. grafikon: A GDP Magyarországon és a visegrádi országokban[19] Forrás: Eurostat 14. grafikon: Államadósság és a potenciális GDP-növekedés Forrás: Eurostat és a Bizottság szolgálatai 3. 3.1. A potenciális növekedés elemzése: korábbi tendenciák és jelenlegi kilátások Úgy tűnik, Magyarország potenciális növekedése elmarad regionális versenytársaiétól. Miközben Magyarország esetében az elmúlt évtized második felében fokozatos lassulás volt megfigyelhető, a Cseh Köztársaság, Lengyelország és Szlovákia potenciális növekedése stabil maradt, sőt erősödött.[20] A válság valamennyi országban jelentős lassulással járt, de kedvezőtlen kiindulási helyzete miatt Magyarországon gyakorlatilag megrekedt a potenciális növekedés. 15. grafikon: A potenciális kibocsátás Magyarországon és a visegrádi országokban a bizottsági módszertan alapján Forrás: a Bizottság szolgálatai Azt is meg kell jegyezni, hogy a magyarországi viszonylag alacsony potenciális növekedésre vonatkozó jelenlegi értékelést általánosságban más intézmények is osztják (IMF, OECD). 16. grafikon: Magyarország potenciális növekedési kilátásai a különböző intézmények szerint Forrás: A Bizottság szolgálatainak téli előrejelzése, OECD iLibrary, 2012. december, IMF WEO 2012, az MNB negyedéves jelentése az inflációról, 2012. szeptember. A potenciális növekedés mögött húzódó tényezők vizsgálatakor kitűnik, hogy az ország a teljes tényezőtermelékenység és a tőkefelhalmozás tekintetében marad el egyértelműen a régió országaitól. Ezzel szemben a munkaerőpiacon a válságot megelőző trendhez képest van némi javulás. A Bizottság szolgálatainak 2013. téli előrejelzésében levő aktuális értékelés szerint a tőke és a munkaerő hozzájárulása a növekedéshez némileg pozitív, míg a teljes tényezőtermelékenységé negatív.[21] Pénzügyi válság idején a teljes tényezőtermelékenységet egymással ellentétes tényezők befolyásolják.[22] Egyrészt a teljes tényezőtermelékenység a pénzügyi közvetítésben felmerülő problémák miatt csökkenhet, miközben a megerősödött versenynyomás és a nem termelékeny üzemek bezárása miatt növekedhet. Ahogy a 2. szakaszban ismertettük, és részletesebben tárgyaljuk a 3.3. pontban, a válság kezdete óta mind a vállalati, mind a lakossági hitelezés csökken. A vállalati szektorban megfigyelhető visszaesés nemzetközi viszonylatban kiugróan magas. 17. grafikon: Vállalati hitelezés a visegrádi országokban Forrás: MNB (2012) A rendkívül alacsony és az újabban inkább negatív teljes tényezőtermelékenység mögött a pénzügyi közvetítés problémái húzódhatnak. Azokban az országokban, ahol különösen magas a hitelkínálati nyomás, a termelékeny vállalkozások gyorsan kikerülhetnek a piacról.[23] Ez annál is inkább valószínűnek tűnik, mivel a válságot megelőzően a teljes tényezőtermelékenység növekedése stabil volt és hasonló a többi visegrádi országéhoz. A termelékenység csökkenését az is magyarázza, hogy a szolgáltatási ágazat versenyképessége terén némi visszalépés volt megfigyelhető[24] . A tőke csökkenő hozzájárulása a gazdaságban jellemző példátlanul alacsony beruházási rátát tükrözi. Utóbbi a pénzügyi válságot megelőző évtizedben meghaladta a 20 %-ot és hasonló volt a régió más országainak beruházási rátájához. Azóta a GDP körülbelül 17 %-ára esett vissza, miközben a visegrádi országokban a válság előtti szinten maradt. Nehéz megítélni, hogy ez a csökkenés milyen mértékben tükröz keresleti vagy kínálati tényezőket. Egyfelől, ami a keresleti oldalt illeti, a válság időszakában megerősödő gazdasági bizonytalanság, és a vállalatokra kivetett szektorális különadók növekvő aránya hozzájárulhatott ahhoz, hogy a vállalkozások beruházási ösztönzése csekély. Emellett – különösen a háztartási szektorban – természetes tőkeáttétel-csökkenési folyamat zajlott le. Másfelől, a pénzügyi szektor tőkeáttétel-csökkentése, amely részben az ágazatra nehezedő többletterhek következménye, a hitelkínálat szűkülését eredményezte, ami hátrányos volt a beruházásokra nézve is (lásd még a témával foglalkozó 3.3. pontot). 18. grafikon: Beruházási ráta (beruházás/GDP) Magyarországon és a visegrádi országokban Forrás: Eurostat Végül, a foglalkoztatás potenciális növekedéshez való hozzájárulása az utóbbi időben javult, és hasonló a régió más országaiban tapasztalhatóhoz. Ez a tendencia nagyrészt a munkaerő-piaci részvételi arány növelésére irányuló szakpolitikai intézkedésekhez kapcsolódik (amelyek csökkentették a helyettesítési arányt és szigorították a nyugdíjak, valamint egyéb szociális juttatások jogosultsági feltételeit). Mindazonáltal a részvételi ráta tartós emelkedését nem kísérte a foglalkoztatás arányos növekedése. Ezért a munkanélküliség tartósan 10 % fölé emelkedett. A foglalkoztatás, miután jelentős mértékben visszaesett 5 % fölötti szintre (2008 harmadik negyedévétől 2010 első negyedévéig), ebben az évben fokozatosan visszatért a válság előtti szintre. Azonban a foglalkoztatás növekedésének közel fele a közmunkaprogrammal magyarázható, miközben a magánszektorbeli foglalkoztatás növekedésének fenntarthatósága a beruházások alacsony szintje és a termelékenységnövekedés hiánya miatt kérdéses. 19. grafikon: A foglalkoztatási ráta növekedési trendje Magyarországon és a visegrádi országokban Forrás: a Bizottság szolgálatai 3.2. A vállalati adózás legújabb változásai és ezek lehetséges magatartásbeli hatásai 2010-ben az új kormány célul tűzte ki az általános társaságiadó-kulcs csökkentését 10 %-os átalányadó 2013-ig történő bevezetésével.[25] Bár ezt az ambíciót a Széll Kálmán Terv elnevezésű reformprogram módosította, elhalasztva a magasabb társaságiadó-kulcs megszüntetését, a kis- és középvállalkozások számára egyedi adószabályok kerültek megállapításra, egyrészt tényleges kedvezményes társaságiadó-kulcs formájában (már 2010-ben), másrészt célzott adórendszerek révén (2013-tól). Ezzel párhuzamosan meghatározott ágazatokban társasági különadókat[26] vezettek be és terjesztettek ki a bevételek növelése céljából, hogy ellensúlyozzák a kkv-k számára biztosított kedvezményes társasági adó és a munkaerőre kivetett adók csökkentésének költségét, számos emelkedő kiadási tételt és a költségvetési konszolidáció folytatása érdekében bevezetett ideiglenes adóelemek fokozatos kivezetését. Fontos megemlíteni, hogy csak egyes ágazatokat sújt nagyobb adóteher, miközben a kis- és középvállalkozások jogosultak a kedvezményes társaságiadó-kulcs alkalmazására és a célzott adórendszerekben való részvételre.[27] A szektorális adókból származó bevételek 2009 és 2013 között fokozatosan növekedtek a GDP 0,5 %-áról 2,5 %-ára (lásd a 20. grafikont). Ez hozzáadódik az általános társasági adókból származó, a GDP körülbelül 1 %-át kitevő, valamint a helyi iparűzési adókból származó, a GDP 1,5 %-át jelentő bevételekhez. Bár egyes szektorális különadók bevezetésére már 2010 előtt sor került (például a hitelintézetek, a gyógyszercégek és az energiaipari szolgáltatók esetében), ezek nagyságrendje a költségvetés teljes méretéhez képest csekély volt, és az érintett ágazatok nyereségével összehasonlítva szintén korlátozott maradt. 2010-ben a költségvetési korrekciós intézkedések részeként további jelentős (a GDP több mint 1 %-át kitevő), de átmeneti különadók bevezetésére került sor a pénzügyi, az energia-, a távközlési és a kiskereskedelmi ágazatban. 2011-ben közel megduplázódott a gyógyszeripari cégek adóterhe. 2012-ben a kormány bejelentette, hogy az átmeneti különadókat végleges adókkal váltják fel. A távközlési ágazatban már 2012 közepén bevezették a telefonhívások időtartamán és az sms-ek számán alapuló új végleges adónemet, míg 2013-ban a közműszektorban került sor más végleges szektorális adók bevezetésére.[28] Emellett bejelentették, hogy végleges adónemként megmarad a pénzügyi ágazatra kivetett progresszív különadó, amelynek az alapja a 2009. évi mérleg, szemben a bankszektorral kötött korábbi megállapodással (eszerint ez az adó 2013-ban megfeleződött, majd 2014-től tovább csökkent volna). Emellett 2013-tól fogyasztási típusú adó kivetésére került sor a biztosítások tekintetében. Végül, 2013-tól új pénzügyi tranzakciós illetéket vezettek be, és miután a központi banki tranzakciókat kizárták az adóalapból[29], mértékét 0,1 %-ról 0,2 %-ra emelték (készpénzfelvétel esetében pedig 0,3 %-ra)[30]. 20. grafikon: Magyarország: a vállalatokra kivetett adók a GDP %-ában Forrás: a Bizottság szolgálatainak számításai Hangsúlyozni kell, hogy a vállalatokra kivetett (külön) adóknak negatív ösztönző hatásuk lehet, különösen akkor, ha a gyártáshoz felhasznált inputok nem mentesülnek. Ezek az adók számos módon befolyásolhatják a gazdasági növekedést, mindenekelőtt a beruházásokra és a termelékenységre gyakorolt potenciális torzító hatásuk révén.[31] Magyarország esetében a beruházások nemcsak az adózás utáni nyereség csökkenése miatt eshetnek vissza, hanem a pénzügyi szektor gyors tőkeáttétel-csökkentése következtében is, ami szintén tükrözheti a pénzügyi intézményekre kivetett magas különadók hatását (a részleteket lásd a 3.3. pontban). Az adók gyakori módosítása bizonytalan üzleti környezet teremtése révén is hátrányosan hat a beruházásokra. A magyar társasági adózás kialakításának és az adómértéknek a legújabb változásai, a különadók hatálya alá tartozó szektorok növekvő száma és a korábbi megállapodással ellentétben az átmeneti szektorális adók végleges adókkal való felváltása ezzel a hatással járhat (lásd a 21. grafikont). 21. grafikon: A vállalatokra kivetett új különadók nagysága 2013-ban a GDP %-ában Forrás: a Bizottság szolgálatainak számításai Egy felzárkózó ország szempontjából az is fontos, hogy a vállalatokra kivetett magas adók eltántoríthatják a közvetlen külföldi befektetéseket. Emellett, amennyiben a vállalatokat sújtó adók csökkentik a közvetlen külföldi befektetéseket és a külföldi multinacionális vállalatok jelenléte ellen hatnak, megakadályozhatják a technológiatranszfert és a tudásátadást a belföldi cégeknek. A szektorális különadók bevezetése mesterségesen átcsoportosíthatja a tőkeinputot az ágazatok között és ezzel csökkenti a gazdasági hatékonyságot. Ez különösen igaz, ha a szóban forgó speciális különadókat nem teszi indokolttá más adók alóli mentesség[32] vagy ágazatspecifikus járadék megléte. Azonban ezekben az utóbbi esetekben a szektorális adókat olyan módon kellene kialakítani, hogy a mentesített adóalapot vegyék figyelembe vagy megfeleljenek a járadéknak, és nem járhatnak túlzott nagyságrendjük miatt hátrányos hatással a beruházási ösztönzőkre. A beruházási ráta példátlanul alacsony szintre süllyedt (17 %) és a beruházások a különadókkal leginkább sújtott ágazatokban rendkívül visszafogottak. Emellett a külföldi vállalatok újra befektetett nyeresége az eddig tapasztalt legalacsonyabb szintre süllyedt. Az üzleti környezet romlását jelezheti, hogy Magyarország pozíciója kiválasztott versenyképességi felmérésekben, például a globális versenyképességről szóló jelentés alapján, egyre romlik, utóbbi szerint az ország az előző évhez képest 12 hellyel került hátrább. 3.3 A hitelpiaci feltételek hatása a tőkeáttétel-csökkentésre Ahogy a 2. szakaszban is tárgyaltuk, a magánszektor adósságállománya 2011-ben a GDP 155 %-át kitevő küszöbérték fölé emelkedett, bár 2012-ben – a negyedéves adatok alapján – már valamivel a küszöbérték alá, mintegy 152 %-ra csökkent. Miközben a magánszektor adósságának jelenlegi szintje nem különösebben magas az európai átlaghoz képest, jóval meghaladja a régió országaiét, és Magyarország fejlettségi szintjét figyelembe véve is magas. A fejlett országokéhoz képest viszonylag magas kamatlábak miatt magas törlesztési teher további sérülékenységet eredményez.[33] Ezért a válság kezdetétől egyértelmű volt, hogy a magánszektorban a hitelállomány leépítésére van szükség. A hitelkínálat szempontjából is tőkeáttétel-csökkentési nyomás érvényesül. A bankoknak jelentős mértékű külső forrásokat kell megújítaniuk és csökkenő kockázatvállalási hajlandóságuk is hozzájárult a hitelfedezeti arány csökkenésének tendenciájához, részben a hitelfeltételek szigorodása révén. A nemrég bevezetett kormányzati intézkedések is ösztönözték a tőkeáttétel-csökkentési nyomást, ami hozzájárult a külső adósság gyors visszaeséséhez, valamint a vállalati, valamint háztartási hitelezés folyamatos szűküléséhez. A hitelkeresleti oldalon meg kell említeni a kormány által 2011 végén bevezetett végtörlesztési programot, amely lehetővé tette, hogy a háztartások a piaci árfolyamhoz képest alacsonyabb, előre rögzített árfolyamon visszafizessék devizaalapú hiteleiket. Ez az intézkedés egyrészt hozzájárult ahhoz, hogy a fennálló lakossági devizahitelek szintje 23 %-kal visszaesett, és a devizakitettség is csökkent. Másrészt azonban a programnak a GDP mintegy 0,9 %-át kitevő hátrányos hatása volt a banki ágazat jövedelmezősége szempontjából, és 2011-ben jelentős veszteségeket eredményezett (a tőkemegtérülés –3,9 %-os volt).[34] A jövedelmezőség alacsony szintje valószínűleg hozzájárult a forrásbeáramlás visszaeséséhez is, és következésképp hátrányosan befolyásolhatta a hitelkínálatot. A hitelkínálati nyomást tovább súlyosbította a pénzügyi ágazatra kivetett külön adóteher, amely 2009 és 2013 között fokozatosan emelkedett a GDP 0,03 %-áról 1,5 %-ára (ahogy az előző pont is jelzi). A pénzügyi válságot követő kisebb kockázatvállalási hajlandóság mellett a magas szuverén felárak és a nemteljesítő hitelek arányának emelkedése szintén erősítette a bankok kockázatkerülését. Mivel a banki ágazat külföldi finanszírozása függ az állam finanszírozási költségeitől, e csatornán keresztül szorosan összekapcsolódik az államadóssággal kapcsolatos kockázat és a bankok hitelkínálati magatartása. Egy nemrég készült tanulmány[35] szerint a magyar bankok körében tapasztalható hitelkínálati nyomás az egyik legerősebb Európában. Ez a nyomás egyértelműen összekapcsolódik a banki ágazatban zajló kiigazítás ütemével. A nemzetközi bankok magyarországi jelenléte folyamatosan csökken, miközben ezek a bankok más visegrádi országokban nagyjából megtartották pozíciójukat. 22. grafikon: Tízéves államkötvények hozama a visegrádi országokban (havi átlag) Forrás: Eurostat 23. grafikon: Hitelkínálati nyomás és a banki ágazat kötelezettségei* Forrás: a Bizottság szolgálatai * A hitelkínálati nyomás a bankok pénzügyi feltételeire vonatkozó összetett mutató, amely 0 és 10 között mozog. Tartalmazza a nemteljesítő hitelek arányát, a bankok jövedelmezőségét, a tőkemegfelelőséget, a szuverén CDS-t és a hitelezési felmérések eredményeit. További információért lásd: ECFIN (2012) 24. grafikon: Külföldi bankok kitettsége a visegrádi országokban *Forrás: BIS Bár a magyar banki ágazat jól tőkésítettnek tűnik (a tőkemegfelelőségi ráta 15 % körül van) a magyar vállalati szektort vizsgáló banki hitelezési felmérések szerint a hitelezési feltételek tartósan szigorodnak, és elsődleges okként a csökkenő hitelezési hajlandóságot említik. Ez azt jelenti, hogy a pénzügyi szektor jelenlegi hozzájárulása a gazdasági növekedéshez erősen negatív. Bár a hitelállomány-leépítést a magánszektorbeli adósság magas szintjét tekintve lehet kiegyensúlyozó jelenségnek tekinteni, a bankok portfóliójában a nemteljesítő eszközök nagy aránya és a kormányzati intézkedések révén olyan kínálati nyomás alakult ki, amely a legerősebbek között van Európában. A Magyar Nemzeti Bank legutóbbi számításai alapján a pénzügyi szektor hozzájárulása a gazdasági növekedéshez (új pénzügyi kondíciós index) a válság kezdete óta erősen negatív és újabban még emelkedett is, évente körülbelül –2 %-ra.[36] Összességében úgy tűnik, hogy a háztartások hitelállomány-leépítése elsősorban keresletvezérelt, míg a vállalati szektorban a tőkeáttétel-csökkentést a kínálat irányítja.[37] Kiss et. al. (2006) nagyszámú ország vizsgálatán alapuló aktualizált becslése[38] azt jelzi, hogy a háztartások adósságállományának a GDP-hez viszonyított aránya 2008-ra elérte, sőt meghaladta az egyensúlyi szintet, de a vállalati szektor esetében erről nincs szó. A vállalati hitelezés terén a hitellejárat szempontjából is kevéssé valószínű a kereslet csökkenése. Amióta a válság felerősítette a gazdasági bizonytalanságot, a legtöbb országban a rövid lejáratú hitelekkel összehasonlítva nagyobb mértékben esett vissza a hosszú lejáratú hitelek aránya. Mivel a háztartási szektorban jellemzőbbek a hosszú lejáratú hitelek, ebben az esetben a hitelkereslet csökkenésének nyilvánvalóbbnak kellene lennie.[39] A nyomás pontos nagyságrendje egyik esetben sem egyértelmű, mivel az adósságszint változó, mert a devizában denominált hitelrész (körülbelül 55 % a háztartási és a vállalati szektorban egyaránt) ki van téve az árfolyam-ingadozásnak, következésképpen a piaci hangulat változásának is. 4. Szakpolitikai kihívások A 2. és a 3. szakaszban található elemzés jelzi, hogy Magyarország számára a fő kihívást a nettó nemzetközi befektetési pozíció, valamint az állami és a magánszektor adósságállománya terén zajló makrogazdasági fejlemények jelentik, összekapcsolódva az üzleti környezet és a versenyképesség javításának szükségességével, az ország növekedési potenciáljának és foglalkoztatási lehetőségeinek erősítése érdekében. Emlékeztetni kell arra, hogy ezeket a kihívásokat már a makrogazdasági egyensúlyhiányok kezelésére irányuló eljárás keretében az első részletes vizsgálatban is megállapították, és a megfelelő szakpolitikai válaszok megjelentek a Magyarország számára 2012 júliusában kibocsátott országspecifikus ajánlásokban. Az említett ajánlások végrehajtása terén elért előrelépés értékelésére az európai szemeszter keretében, a magyar nemzeti reformprogram és stabilitási program vizsgálatával összefüggésben kerül sor. Ennek ismeretében ebben a szakaszban más lehetőségeket tárgyalunk, amelyek előirányozhatók az ebben a részletes vizsgálatban megállapított kihívások kezelése céljából. A tavalyi részletes vizsgálat már jelezte, hogy Magyarországon makrogazdasági egyensúlyhiány lépett fel mindenekelőtt az erősen negatív nettó nemzetközi befektetési pozíció és a jelentős államadósság formájában. Ez az aktualizált elemzés arra a következtetésre jutott, hogy a múlt év óta folyamatban van az említett makrogazdasági egyensúlyhiányok megszüntetése. Azonban néhány fenntartás megfogalmazható a folyamattal összefüggésben. Először, a folyó fizetési mérleg többlete és a folyamatosan csökkenő negatív nettó nemzetközi befektetési pozíció alapvetően magánszektorbeli kiigazítást tükröz, bár 2008 és 2012 között az állami szektorban is sor került strukturális kiigazításra, a GDP közel 3 %-ának megfelelő mértékben. Miközben a lakossági szektorbeli egyensúlyhiányok korrekciója érdekében szükség van a magánszektor hitelállományának csökkentésére, a vállalati hitelek gyors visszaesése a szakpolitikai bizonytalansággal és a pénzügyi ágazatra nehezedő többletteherrel együtt hozzájárult a példátlanul alacsony beruházási ráta kialakulásához. Ez viszont lerombolta az ország növekedési potenciálját. Ugyanakkor a regionális összehasonlításban magas államadósság 2011. évi csökkenése nem volt túl jelentős, és főként egyszeri tőketranszfereknek köszönhető. Komoly (strukturális értelemben a GDP 2,5 %-át kitevő) költségvetési erőfeszítéseknek, a nyugdíjpénztári vagyon további értékesítésének és némi átértékelődési hatásnak köszönhetően 2012-ben az államadósság tovább csökkent. Azonban a folyó fizetési mérleg többlete még mindig magas magánszektorbeli megtakarításokat és beruházáshiányt tükröz, és nem az állami szektor lényegesen megnövekedett nettó megtakarításait. Összességében Magyarország a következő szakpolitikai kihívásokkal néz szembe: A legfontosabb szakpolitikai kihívás a vállalkozásbarát üzleti környezet javítása. Ebben az összefüggésben rendkívül fontos az intézményi keret megbízhatósága és stabilitása. Az elmúlt évben számos intézkedésre került sor (többek között a módosított jegybanktörvény elfogadására, és a Költségvetési Tanács elemzési hatáskörének szélesítésére), amelyek üdvözlendők. Azonban a gazdaságpolitika kiszámíthatósága, beleértve az adózásban bekövetkező változásokat is, szintén fontos eleme az üzleti feltételeknek. A legújabb adópolitikai változások – mindenekelőtt a szolgáltatási szektor nagy cégei szempontjából – nem javították a működési környezetet. A 2012. évi európai szemeszter keretében a Tanács javasolta a stabil szabályozási és vállalkozásbarát környezet biztosítását pénzügyi és nem pénzügyi vállalkozások – ideértve a külföldi közvetlen befektetőket is – számára. Az EU-15-tel való gazdasági konvergencia szükségessé teszi a beruházási ráta emelését és a termelékenység erősítését. Tekintettel Magyarország egy főre jutó alacsony GDP-jére és a technológiai élvonaltól való távolságára, sikeres felzárkózási stratégia nem képzelhető el a külföldi tőke és finanszírozás folytatódó igénybevétele nélkül. Ehhez jobb politikai kiszámíthatóságra és a társasági adózás rendszerének felülvizsgálatára van szükség, és csökkenteni kell az egyes ágazatokra, mindenekelőtt a pénzügyi szektorra kivetett vállalati különadókra való nagyfokú támaszkodást. Mindazonáltal ezt a fiskális célok elérésének veszélyeztetése nélkül kell megvalósítani. Ezért a költségvetés bevételi és kiadási oldalának széles körű felülvizsgálatára lehet szükség. Ehhez kapcsolódó kihívás, hogy vissza kell állítani a rendezett hitelezést a gazdaságban, mindenekelőtt a vállalati szektorban. Hatékony pénzügyi közvetítés hiányában nem várható tartós termelékenységnövekedés és magasabb beruházási ráta. A pénzügyi szektorra nehezedő adóteher csökkentése mellett ehhez a kormány és a kereskedelmi bankok közötti megállapodásra van szükség, amely mindkét fél számára megfelelő ösztönzést biztosítana, megtartva a pénzügyi szektor jövedelmezőségét, ugyanakkor figyelembe véve a sürgető költségvetési konszolidációs igényt. Ez többek között további adóösztönzőket tartalmazhat, a gazdaságba irányuló hitelezés növelése céljából. Az európai szemeszter keretében és a túlzotthiány-eljáráshoz kapcsolódóan adott tanácsi ajánlásokkal összhangban folytatni kell a költségvetési konszolidációt. Ez megkönnyíti majd a negatív nettó nemzetközi befektetési pozíció tartós javítását, anélkül, hogy a kiigazítás minden terhét a magánszektorra hárítaná. Miközben az államadósság szintje az ország fejlettségi szintjéhez képest és a régió országaival összehasonlítva még mindig kiemelkedő, el kell ismerni a kormány arra irányuló erőfeszítéseit, hogy a költségvetési hiányt tartósan 3 % alá szorítsa. Tekintettel a gyenge növekedési potenciál, a magas adósságszint és finanszírozási költségek, a külföldi tulajdonban lévő állampapírok rendkívül nagy aránya és a viszonylag magas bruttó finanszírozási igény együttes hatására, az állami szektor hitelállományának leépítése érzékeny folyamat. Ezért gondosan kell meghatározni a költségvetési konszolidációs intézkedéseket, hogy középtávon ne gátolják a gazdasági növekedést. Ebben az összefüggésben a helyzet stabilizálásához hozzájárulna a nemzetközi intézményekkel kötött hitelmegállapodás is (még akkor is, ha a hivatalos terveknek megfelelően elővigyázatossági hitelként kezelnék). Azonban ez utóbbi szükségessé teszi a növekedést elősegítő politikák felé való elmozdulást. Emellett az intézkedések magukban foglalhatják a Széll Kálmán Terv teljes körű megvalósítását a Tanács 2012. márciusi ajánlásának megfelelően, valamint a 2012. áprilisi konvergenciaprogramban bejelentett további kiadásoldali intézkedések végrehajtását Az adósságállományból adódó sebezhetőség tartós csökkentéséhez a növekedési potenciál és a foglalkoztatási ráta strukturális reformokra alapozott megemelése szükséges. A fent említettek mellett szükség lehet további intézkedések megfontolására a 2012. évi európai szemeszter keretében tett tanácsi ajánlásoknak megfelelően. Miközben elismerésre méltók a kormány által a munkaerő-piaci részvételi ráta és a kkv-k által foglalkoztatottak arányának növelése céljából tett erőfeszítések, a foglalkoztatási ráta tartós módon történő emeléséhez óvatosabb megközelítésre lehet szükség. A vállalkozásbarát környezet kialakítására irányuló lépések hozzájárulhatnak a magánszektor munkaerő-keresletének erősítéséhez. Emellett, mivel a foglalkoztatási ráta legutóbbi javulása szorosan összefügg a közfoglalkoztatással, és nincs látható jele annak, hogy elmozdulás lenne a közmunkaprogram felől a nyitott munkaerőpiac felé, szükség van az aktív munkaerő-piaci politika hatékonyságának fokozására. Ez magában foglalhatja a közmunkaprogram alapos felülvizsgálatát, tekintettel a képzési elemekre, valamint a Nemzeti Foglalkoztatási Szolgálat kapacitásának bővítését. Emellett az árupiaci verseny előmozdítása növekedésserkentő hatással bírhat azáltal, hogy ösztönzőket teremt a vállalkozások számára erőforrásaik leghatékonyabb módon történő felhasználására, és megfelel a 2012. évi tanácsi ajánlásoknak is. Ennek eszközei között szerepelhet a versenyfelügyeleti hatóságok működésének és a közbeszerzési szabályoknak a megerősítése, valamint az is, hogy átértékelik az egyes szolgáltatási szegmensekben a belépési költségek növelése céljából bevezetett intézkedéseket. Elismerésre méltók az adminisztratív terhek csökkentését célzó intézkedések végrehajtására irányuló jelenlegi erőfeszítések, amelyeket folytatni kell, valamint teljes mértékben meg kell valósítani a nemzeti reformprogramban előirányzott intézkedéseket. Az oktatási eredmények javítása szintén pozitívan befolyásolhatja a növekedést. Végül, szükség van a közlekedési és az energiaágazatnak a fenntarthatóbb szintet célzó reformjára, mind a költségvetési fenntarthatóság, mind a gazdasági hatékonyság szempontjából. HIVATKOZÁSOK D'Auria, F. – Denis, C. –Havik, K. –Mc Morrow K. – Planas C. –Raciborsky R.- Werner R.. (2010): „The production function methodology for calculating potential growth rates and output gaps”, European Economy, Economic Papers 420. szám, Európai Bizottság, Brüsszel ECFIN (2012): „Indebtedness, deleveraging and macroeconomic adjustment”. Feljegyzés a LIME munkacsoport számára, kézirat, Európai Bizottság, Brüsszel Európai Bizottság (2012): „Makrogazdasági egyensúlyhiányok – Magyarország”, European Economy, Occasional Papers. 106. szám, Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság, Brüsszel. Európai Bizottság (2012): „Költségvetési fenntarthatósági jelentés: 2012”, European Economy 8/2012 Európai Bizottság (2013): „A riasztási mechanizmus keretében készült jelentés”, Brüsszel, 2012.11.18. Fáykiss, P – Szigel, G. (2012) „The effect of indebtedness on the financial and income position of Hungarian Households” MNB-füzetek, február Fazekas, K. – Kézdi, G. (2012): „The Hungarian labour market” MTA Közgazdaság- és Regionális tudományi Kutatóközpont Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete (2012) "Briefing on the early repayment", 2012. március 12. (magyar nyelven elérhető) Åsa Johansson, Christopher Heady, Jens Arnold, Bert Brys és Laura Vartia (2008): „Tax and economic growth”, OECD Economics Department Working Paper 620. szám Kiss, G. - Nagy, M. - Vonnák, B. (2006): „Credit Growth in Central and Eastern Europe: Convergence or Boom?” MNB Working Papers 2006/10. Koroknai, P.– Lénárt-Odorán, R. (2012): Developments in external borrowing by individual sectors. MNB-füzetek, 2012. október, 46–56. o. Mirrlees, J- Adam, S- Besley, T- Blundell,R -Bond, S- Chote, R - Gammie, M-Johnson, P- Myles, G and Poterba, J (2011): „Tax by Design: the Mirrlees Review” Oxford University Press: 2011. szeptember. MNB (2010): „A konvergenciafolyamat elemzése” MNB (2011): „A konvergenciafolyamat elemzése” MNB (2012): „Jelentés a pénzügyi stabilitásról”, november. Salto, Matteo – Alessandro Turrini (2010): „Comparing alternative methodologies for real exchange rate assessment” Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság, Economic Papers 427. szám Európai Bizottság, Brüsszel. [1] Lásd: Európai Bizottság (2013). [2] A 3.1. pontban több részletet olvashat a potenciális növekedésről. [3] Ezzel összefüggésben érdemes megkülönböztetni azokat a kötelezettségeket, amelyek egy jövőbeli időpontban az ország által teljesítendő tőketörlesztést tesznek szükségessé, a külső kötelezettségek azon típusától, amely nem generál adósságot. A rövidebb távú törlesztési profil és az anticiklikus kamatfizetés miatt az adósságot generáló finanszírozás növekedése növeli a kiszolgáltatottságot. Emellett a közvetlen külföldi befektetések formájában történő finanszírozás összekapcsolódik a technológiatranszfer növekedésével is. Fontos azonban hangsúlyozni azt is, hogy a közvetlen külföldi befektetések megtérülési rátája általában magasabb, mint a külső adósság kamatlába, hozzájárulva – változatlan feltételek mellett – a negatív jövedelmi egyenleghez a folyó fizetési mérlegben. [4] Európai Bizottság (2012): Makrogazdasági egyensúlyhiányok – Magyarország. European Economy, Occasional Papers. 106. szám, Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság, Brüsszel. [5] A 3.3. pontban több részletet olvashat a programról. [6] Koroknai, P.– Lénárt-Odorán, R. (2012) [7] Lásd a költségvetési fenntarthatóságról szóló 2012. évi jelentést. [8] A kormány – annak érdekében, hogy kompenzációt adjon a munkáltatóknak a minimálbér-emelésből eredő munkaerőköltség-növekedés miatt és biztosítsa a nettó nominálbérek fenntartását az adójóváírás megszüntetésével párhuzamosan – jelentős bértámogatást nyújt a cégek számára, ami azonban valószínűleg átmeneti és idővel egész biztosan csökkenni fog. [9] A módszertani megközelítésre vonatkozóan lásd: Salto és Turrini (2010). [10] 2013. február közepén 15 stratégiai megállapodás megkötésére került sor (ezek összesen több mint 50 000 munkavállalóra, vagy a 4-nél több munkavállalót foglalkoztató magántársaságok létszámának közel 3 %-ára terjednek ki), és médiainformációk szerint a megállapodások száma idővel elérheti a 40-et. A megállapodások tartalma nem egységes, de főként arra vonatkozik, hogy a beruházások és a foglalkoztatás bővítése esetén a kormány kötelezettséget vállal arra, hogy szorosan együttműködik az érintett vállalatokkal. [11] A magyarországi nem pénzügyi magánszektor adósságára vonatkozó adatot torzítja az, hogy a magyar statisztikákban más tagállamokétól eltérő számítási gyakorlatot alkalmaznak a különleges célú gazdasági egységekre. A jelenlegi gyakorlat szerint a különleges célú gazdasági egységet a magyar statisztikákban nem pénzügyi társaságként sorolják be. Ez eltér más tagállamok gyakorlatától, ahol a pénzügyi közvetítőként működő különleges célú gazdasági egységek vagy az ilyen típusú egységek általában a pénzügyi vállalati szektor részét képezik. Ezért a túlzottegyensúlyhiány-eljárás eredménytáblájában a magyarországi nem pénzügyi magánszektor adósságára vonatkozó mutató nem hasonlítható össze számos más érintett tagállam adatával. Az elmúlt években a különleges célú gazdasági egységek adóssága a GDP 17–34 %-át tette ki és lényegesen megnöveli a Magyarországra vonatkozó mutató értékét. Mivel ezeket a társaságokat adóoptimalizálási céllal hozzák létre és nincs tényleges gazdasági kapcsolatuk rezidensekkel, meg kell őket különböztetni más társaságoktól. Ezzel az összehasonlíthatósággal kapcsolatos kérdéssel egy európai szintű munkacsoport foglalkozik. [12] A 3.3. pontban részletesebben tárgyaljuk a hitelállomány leépítésével kapcsolatos nyomást. [13] Lásd: MNB (2010): „A konvergenciafolyamat elemzése” [14] A Magyarországra vonatkozóan 2012 májusában közzétett első részletes vizsgálatban több információt olvashat erről a témáról. [15] A bizottsági szolgálatok 2013. téli előrejelzésének a 2013. és 2014. évi növekedésre, reálkamatlábra és strukturális egyenlegre vonatkozó adatai felhasználásával, valamint a strukturális egyenleget állandónak tekintve és alkalmazva az idősödésről szóló 2012. évi jelentés feltételezéseit, körülbelül 3–3,5 %-os reálkamatlábbal és a későbbiekre vonatkozóan mintegy 1 %-os növekedési rátákkal számolva. [16] Az első fizetésimérleg-támogatási programmal kapcsolatban lásd: http://ec.europa.eu/economy_finance/assistance_eu_ms/hungary/index_en.htm [17] A munkanélküliségi ellátás három hónapra történő lerövidítése azt eredményezheti, hogy növekszik a készségkereslet és -kínálat közötti eltérés, mivel ez az időszak általában szokatlanul kevés arra, hogy a képzett munkaerő új állást találjon. Lásd ebben a témában: MNB (2011). [18] Lásd például: Fazekas-Kézdi (2012). A közmunkaprogramok képzési elemének javítása különösen indokolt lenne, ahogy az országspecifikus ajánlás 4. pontja is javasolja. [19] Az ún. visegrádi országok: a Cseh Köztársaság, Magyarország, Lengyelország és Szlovákia. [20] A Bizottság által a potenciális növekedés kiszámítására alkalmazott módszertan részletes leírása megtalálható: D'Auria et. al. (2010). [21] A teljes tényezőtermelékenység a gyártási folyamat során kombinált inputok használatának hatékonyságát tükrözi. Ez számos tényezőtől függ, ideértve az irányítási képességeket, a képzési tapasztalatot, a munkavállalók képzettségi szintjét, a versenykörnyezetet és a pénzügyi feltételeket. [22] Lásd például: D'Auria et. al. (2010). [23] A teljes tényezőtermelékenység negatív növekedési rátája figyelhető meg Görögországban és Cipruson is, mely országokban a hitelkínálatra nehezedő nyomás hasonló, mint Magyarországon. Lásd még a témával foglalkozó 3.3. pontot. [24] A pénzügyi szektor növekvő terhei mellett számos más szolgáltatási ágazati szegmensben emelkedett a társaságiadó-teher (például távközlés, energia, kiskereskedelem). Lásd még a témával foglalkozó 3.2. pontot. Emellett egyes szolgáltatási szegmensekben nemrég intézkedések történtek a belépési költségek növelése céljából (például plázastop, a tulajdonlásra és a vállalatirányításra vonatkozó korlátozások a gyógyszeriparban), ami szintén nem kedvező a középtávú termelékenységnövekedés szempontjából. [25] Ebben a szakaszban a társasági adó kifejezést használjuk valamennyi, a vállalati szektorra irányuló adóra, beleértve a társasági adót, a vállalati szektor tőkeállományára kivetett adót, és a vállalatokra kivetett egyéb különadókat. [26] A különadókat egyes ágazatokban adott tevékenységekre vetik ki az általános társasági adó mellett. [27] Egyes szektorális adók kialakítása a külföldi tulajdonban levő gazdasági szereplők szempontjából diszkriminatív lehet. A kiskereskedelmi és a távközlési ágazatra kivetett különadók kötelezettségszegési eljárás tárgyát képezik, mivel megállapították, hogy a progresszív – egyedileg kialakított és meghatározott szektorokra alkalmazandó – adók aránytalanul érintik a külföldi tulajdonú gazdasági szereplőket. [28] Az energiaszolgáltatók adózás előtti (kiigazított) nyereségére kivetett, 2009-ben bevezetett 8 %-os különadót 2013-ban más közműszolgáltatókra is kiterjesztették, és az adómértéket 31 %-ra emelték, vagyis az érintett vállalatok tényleges társasági adója 50 %-ra emelkedett. Emellett 2013-tól különadó sújtja a vezeték- és egyéb közműhálózatokat. [29] Úgy tűnt, hogy a pénzügyi tranzakciós illetékről szóló (2012. július 9-én elfogadott) törvény első változata sérti a központi bank függetlenségét és a monetáris finanszírozás tilalmát. Számos módosítás után a végleges (2012. november 19-én elfogadott) törvény mentesítette a központi banki tranzakciókat az illeték alól. [30] Meg kell említeni, hogy a helyi iparűzési adók esetében a nagyobb vállalatok tekintetében megszüntették a közbenső áruk és szolgáltatások teljes levonhatóságát a forgalomból, ami várhatóan nagyrészt azokat a cégeket fogja érinteni, amelyeknek magas közbenső költségeik lehetnek, miközben haszonkulcsuk korlátozott, vagyis a kiskereskedelmi vállalatokat és az energiaszolgáltatókat. [31] Lásd: Johanson et. al. (2008) és Mirrlees et. al (2011). [32] A pénzügyi szektor áfamentessége indokolhatná a kompenzációs adókat. [33] Lásd ebben a témában: MNB (2010). [34] Lásd: HFSA (2012). [35] Lásd: ECFIN (2012). [36] Lásd: MNB (2012). [37] Lásd még MNB (2012) „Jelentés a pénzügyi stabilitásról”, november. [38] Lásd: MNB (2010). [39]Ezzel szemben a bizottsági szolgálatok legújabb elemzése megállapította, hogy a vállalati szektorban megfigyelhető volt keresletoldali hitelállomány-leépítési nyomás, de a háztartási szektorban nem. Az eltérés abból a tényből eredhet, hogy az említett elemzés magában foglalja a vállalati szektorbeli különleges célú gazdasági egységeket, ami felfelé torzítja a magyar adatokat. Másfelől viszont a háztartási szektorban jellemző magas havi törlesztőterhet az elemzés nem tartalmazza. Lásd: ECFIN (2012).