—

Ez a módosítás a termékleírás 9. cikkét és az egységes dokumentum 5. pontját érinti. Az Európai Unió Hivatalos Lapjában közzétett összefoglalásban ismertetett kapcsolat szakasz részben a 4.4. pontban, részben pedig a 4.6. pontban megadott információkat tartalmaz. A javasolt új változatot ezért az összefoglalás 4.4. és 4.6. pontja első bekezdésének figyelembevételével kell megvizsgálni. A kapcsolatot ismertető szöveget átfogalmazták; történelmi háttérről szóló, az összefoglalás 4.4. pontja bekezdéseinek megfelelő első rész nem módosult, viszont a terület, az éghajlat és a sajátos jellegű termék jellemzőiről szóló 4.6. pontnak megfelelő második részt újraszövegezték. A kapcsolatot ismertető szöveget (a termékleírás 9. cikke és az egységes dokumentum 5. pontja) következésképpen újraszövegezték avégett, hogy összhangba kerüljön az Európai Bizottságnak az egységes dokumentum összeállítására vonatkozó iránymutatásával. Az új változat nevezetesen figyelembe veszi a földrajzi terület javasolt változtatásait is. Törölték a szövegben szereplő azon utalásokat, amelyek az Etna hegy olajbogyó-termesztésre használt lejtőire hivatkoztak, de a körülhatárolt földrajzi terület kiterjedése szempontjából többé nem relevánsak. A jelenlegi szöveg a következő: „Az olajbogyó-termesztést Kelet-Szicíliába Kr. e. az első évezredben a föníciaiak és Kr. e. a 8. századtól a görögök vezették be. Az olajbogyó-termesztést övező mítoszt a területen található működő tűzhányó jelenléte táplálta: Polüphémosz küklópszt, a vulkánt megtestesítő, szeméből tüzet kibocsátó egyszemű óriást Odüsszeusz és társai vakították meg egy olajfaággal. Az évszázadok során az olajbogyó-termesztés nagy jelentőségre tett szert a térség gazdasága szempontjából. A rómaiak már a Kr. e. 3. században jelentős mértékű adókat vetettek ki a sziget olajára, hogy megakadályozzák a Campania és Lazio régióból származó olajokkal való versengést. Később, amikor az arabok uralták Szicíliát, a növényt leleményességük révén továbbfejlesztették és racionalizálták. Az »Etnea« olívaolaj termelésének jelentőségére való utalások már Pietro Bembo De Aetna című művében is megtalálhatók, amely az Etna hegy körüli olajbogyó-termesztés minőségét és értékét említi meg. Ezt a helyi termelést később Lazzaro Spallanzani természettudós, Antonio Stoppani, Johann Wolfgang von Goethe és Guy de Maupassant írók és sok más szerző művei is megemlítették. 1827. márciusi szicíliai útja során Alexis de Tocqueville nagyon lelkesen írt erről, az Etna hegy térségében megtapasztalt prosperitást és bőséget említve, amely e növény jelenlétének köszönhető, valamint annak, hogy a termesztési terület talaja a vulkán által kialakított sajátos tulajdonságainak betudhatóan különösen termékeny volt. A tizenkilencedik században és a huszadik század elején számos olasz és európai fogyasztó ismerte és nagy becsben tartotta az etnai olívaolajat. Jelentős mennyiségű olajjal kereskedtek Ripostónál, az Etna hegy közvetlen közelében fekvő kikötőben. A meghatározott terület egy 100 és 1 000 méter közötti tengerszint feletti magasságú hegyvidéki régió. Részét képezi az Etna hegy vulkáni hegyvidékének, pontosabban a vulkán északi, nyugati és déli oldalán található lejtőknek. A vulkán keleti oldalán nem termesztenek olajbogyót. Az e meghatározott területen található helyi mikroklíma hegyvidéki mediterrán éghajlatnak tekinthető. A földterület típusával (vulkanikus, az Etna vulkán ókori és közelmúltbeli kitörései által képzett alapkőzettel, valamint homokos és erősen vázas talajokkal) együtt ez adja a termék egyedi és nem reprodukálható jellemzőit, amelyek a fizikai, kémiai és érzékszervi vizsgálatok során megfigyelhetők. A közelmúltban végzett kutatások kimutatták, hogy a »Monte Etna« olaj szabadzsírsav-összetételében jelentős különbségek vannak, amelyek a származási területére vezethetők vissza. Ezt igazolják a »Monte Etna« olaj és a szomszédos területekről származó olajok összehasonlítására irányuló vizsgálatok is. Ezek a különbségek elég egyértelműek ahhoz, hogy az olaj kémiai jellemzőit földrajzi eredetének tulajdonítsuk. A talaj és az éghajlat jellemzői miatt a növényfajoknak alkalmazkodniuk kellett, és jellegzetes helyi fajtákká és ökotípusokká fejlődtek. Ez a helyzet a területen uralkodó »Nocellara Etnea« kultivár esetében. Az olajbogyó-termesztés kulcsfontosságú a terület mezőgazdasági ágazata számára, különösen azért, mert az olajfák félszáraz környezetben jellemző télállóságuknak köszönhetően képesek gyümölcsöt teremni vulkanikus talajokon, és részben azért, mert ez a növény hatással van a vidéki családok gazdálkodására. Helyi hagyomány, hogy az e területről származó olajat »hegyvidéki olajként« említik annak érdekében, hogy megkülönböztessék azt a környező régiókban előállított olajoktól. A terméket olyan fogyasztók keresik, akik minőségi és érzékszervi tulajdonságait elismerve, a piaci árnál 20–25 %-kal nagyobb árat hajlandók fizetni érte.” Ennek helyébe a következő szöveg lép: „Az olajbogyó-termesztést Kelet-Szicíliába Kr. e. az első évezredben a föníciaiak és Kr. e. a 8. századtól a görögök vezették be. Az olajbogyó-termesztést övező mítoszt a területen található működő tűzhányó jelenléte táplálta: Polüphémosz küklópszt, a vulkánt megtestesítő, szeméből tüzet kibocsátó egyszemű óriást Odüsszeusz és társai vakították meg egy olajfaággal. Az évszázadok során az olajbogyó-termesztés nagy jelentőségre tett szert a térség gazdasága szempontjából. A rómaiak már a Kr. e. 3. században jelentős mértékű adókat vetettek ki a sziget olajára, hogy megakadályozzák a Campania és Lazio régióból származó olajokkal való versengést. Később, amikor az arabok uralták Szicíliát, a növényt leleményességük révén továbbfejlesztették és racionalizálták. Az »Etnea« olívaolaj termelésének jelentőségére való utalások már Pietro Bembo De Aetna című művében is megtalálhatók, amely az Etna hegy körüli olajbogyó-termesztés minőségét és értékét említi meg. Ezt a helyi termelést később Lazzaro Spallanzani természettudós, Antonio Stoppani, Johann Wolfgang von Goethe és Guy de Maupassant írók és sok más szerző művei is megemlítették. 1827. márciusi szicíliai útja során Alexis de Tocqueville nagyon lelkesen írt erről, az Etna hegy térségében megtapasztalt prosperitást és bőséget említve, amely e növény jelenlétének köszönhető, valamint annak, hogy a termesztési terület talaja a vulkán által kialakított sajátos tulajdonságainak betudhatóan különösen termékeny volt. A tizenkilencedik században és a huszadik század elején számos olasz és európai fogyasztó ismerte és nagy becsben tartotta az etnai olívaolajat. Jelentős mennyiségű olajjal kereskedtek Ripostónál, az Etna hegy közvetlen közelében fekvő kikötőben. A területtel való kapcsolat lényegében az őshonos kultivárok – és legfőképpen a »Nocellara Etnea« – használatának eredménye, amelyek olyan extraszűz olívaolajat adnak, amelynek az érzékszervi jellemzői más talaj- és éghajlati viszonyok között nem reprodukálhatók. A »Nocellara Etnea« a »Monte Etna« oltalom alatt álló eredetmegjelöléshez tartozó meghatározott előállítási terület nagy részén a mezőgazdasági táj fontos részét képezi. A meghatározott területen fellelhető egyéb kisebb kultivárok jelenléte indokolt, egyrészt azért, mert a fő kultivár beporzói, másrészt mintegy a kínálat diverzifikálásának módjaként a »Nocellara Etnea« utáni második választásnak tekinthetők. Az idők során e kisebb kultivárok némelyike fenotípusos változáson ment keresztül, ami egyedülállóvá tette őket és a szomszédos területeken fellelhetőkhöz képest eltérővé. Mindez elősegítette a meghatározott terület biológiai sokféleségének javítását. A földrajzi területet vulkanikus talajalapréteg jellemzi, amely bazaltból áll, egy olyan extrúziós kőzetből, amely a spontán flóra és mikrobiális fauna megjelenésével együtt járó több évszázados erózió és kimosódás hatására az ezen az anyakőzeten fekvő felszíni rétegszinteket termékeny talajjá alakította át, amelyre az eredeti alapkőzet valamennyi megkülönböztető tulajdonsága jellemző. A talajok durva szerkezetűek, enyhén lúgosak, jól levegőznek és nagymértékben áteresztők; ideális élőhelyet jelentenek az olajfák növekedéséhez és fejlődéséhez. Ezek a feltételek adják a »Monte Etna« oltalom alatt álló eredetmegjelöléssel ellátott olajok egyedi tulajdonságait, sajátos szag- és ízprofilját, amely a származási terület egészét tükrözi, ideértve az articsóka és a zöld paradicsom nyilvánvaló, fűre emlékeztető jegyeit, valamint a keserű mandula tisztán érezhető jegyeit, továbbá a keserű és a csípős íz harmonikus kombinációját, amely az olajat az ízlelőbimbók számára kellemes érzetűvé teszi. Az Etna hegy lejtőin a nappali és éjszakai hőmérséklet közötti különbség meghaladhatja a 20-25 °C fokot. Ez az egyedülálló vulkáni talajjal együtt bizonyos fokú fűszerességet kölcsönöz a »Monte Etna« OEM extraszűz olívaolajnak. Ebben a környezetben rendkívül ritkán fordul elő légy okozta fertőzés, és az olajbogyó húsa ropogós, kemény. Ezek a helyi terület egyedi tulajdonságai. Az Etna térségében jellemző éghajlati viszonyoknak köszönhetően az olajokban kialakulnak bizonyos érzékszervi tulajdonságok. Ezért szoros kapcsolat áll fenn az előállítási terület és a »Monte Etna« OEM jellemzői között. Több kutatási eredmény szerint a »Monte Etna« olaj szabadzsírsav-összetételében jelentős különbségek vannak, amelyek a származási területére vezethetők vissza. Ezt igazolják a »Monte Etna« olaj és a szomszédos területekről származó olajok összehasonlítására irányuló vizsgálatok is. Ezek a különbségek elég egyértelműek ahhoz, hogy az olaj kémiai jellemzőit földrajzi eredetének tulajdonítsuk. A talaj és az éghajlat jellemzői miatt a növényfajoknak alkalmazkodniuk kellett, és jellegzetes helyi fajtákká és ökotípusokká fejlődtek. Ez a helyzet a területen uralkodó »Nocellara Etnea« kultivár esetében. Társadalmi-gazdasági szempontból az olajbogyó-termesztés mindig is a helyi gazdálkodók figyelmének és munkájának középpontjában állt. Az olajfa még akkor is vezető szerepet játszott a mezőgazdálkodásban, ha más kultúrnövényekkel vegyesen fordult elő. Az olajbogyó-termesztés és annak jelentősége folyamatosan fejlődik számos vállalkozó és termesztő elkötelezettségének köszönhetően, akik forrásaikat a munkahelyteremtésbe és a jövedelemteremtésbe fektetik, ugyanakkor hozzájárul egy olyan terület helyreállításához és megőrzéséhez, amely egykor csupán az elszegényedésre és a parlagon maradásra volt kárhoztatva. Ez a fejlettebb termesztési és feldolgozási technikák hatásával együtt azt eredményezte, hogy Etna térségben az olajbogyó-termesztés során a vegyes gazdálkodási rendszerekben termesztett marginális növénykultúrából speciális növénykultúrává fejlődött, amely fontossá vált a térség számára, és kiváló érzékszervi és kémiai jellemzőkkel rendelkező olajat ad, amelyet a helyi, nemzeti és nemzetközi fogyasztók is nagyra értékelnek. A »Monte Etna« extraszűz olívaolaj előállításához használandó olajbogyókat azt követően kell betakarítani, amikor a színük sötétzöldről fényes zöldre változik. A fenológiai fejlődés e szakaszában történő betakarítás növeli az olajbogyók fenoltartalmát, és erősíti a »Monte Etna« jellemzőit, például a tiszta és markáns, fűre emlékeztető jegyeit, a kiegyensúlyozott keserűségét és kellemes csípősségét, valamint alacsony savtartalmát és figyelemre méltó polifenol-tartalmát. Az Etna hegy körüli egész terület alkalmas az olajfák termesztésére, amelyek az egész területen megtalálhatók, különösen a középső hegyoldali területeken. Az elmúlt két évtizedben jelentős generációs változás következett be, és jelentős számú új szereplő érkezett más termelő és szakmai ágazatokból, akiket az OEM széles körű sikere ösztönzött arra, hogy a »Monte Etna« OEM extraszűz olívaolaj előállításába ruházzanak be.” A kapcsolatra vonatkozó részben nem történt lényeges változás, mivel a jelenlegi változat alapvető elemei változatlanok maradnak a javasolt új változatban. A „Monte Etna” OEM és a földrajzi terület közötti kapcsolat szempontjából továbbra is alapvető fontosságúak a kapcsolat legrelevánsabb elemei, mint például az Etna körüli földterület egyedi jellemzői, a terület jellegzetes éghajlata és a „Nocellara Etnea” kultivár elterjedt használata, amelyek meghatározzák a termék sajátosságait.