EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2021.9.22. COM(2021) 582 final 2021/0296(COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE a biztosítók és viszontbiztosítók helyreállítását és szanálását célzó keretrendszer létrehozásáról, valamint a 2002/47/EK, a 2004/25/EK, a 2009/138/EK és az (EU) 2017/1132 irányelv, valamint az 1094/2010/EU és a 648/2012/EU rendelet módosításáról (EGT-vonatkozású szöveg) {SWD(2021) 260}

{SWD(2021) 261}

{SEC(2021) 620}



INDOKOLÁS 1.A JAVASLAT HÁTTERE •A javaslat indokai és céljai A biztosítási kötvények az európai polgárok mindennapi életének szerves részét képezik. Számos társadalmi és gazdasági tevékenység esetében van szükség biztosítási kötvényre a potenciális kockázatokkal szembeni védekezéshez. A biztosítási kötvény megtakarítási termék is lehet, amely meghatározza a szerződő hosszú távú jólétét úgy, hogy egyidejűleg a biztosítók a pénzügyi piacokon keresztül a reálgazdaságba irányítják a megtakarításokat. A biztosítók rendezetlen csődje ezért jelentős hatással lehet a szerződőkre, a kedvezményezettekre, a károsultakra vagy az érintett vállalkozásokra, különösen akkor, ha a kritikus biztosítási szolgáltatások észszerű időn belül és észszerű költségek mellett nem helyettesíthetők. Egyes biztosítók – különösen a nagy, határokon átnyúló tevékenységű csoportok – csődközeli helyzetének vagy csődjének kezelése, vagy több biztosító egyidejű csődje szintén pénzügyi instabilitáshoz vezethet, vagy fokozhatja azt. A Szolvencia II. irányelv csökkentette a csődök valószínűségét és javította az uniós biztosítási ágazat ellenálló képességét. Az e javaslattal együtt elfogadott felülvizsgálat megerősíti az irányelvet. Mindazonáltal a pénzügyi nehézségek a stabil és szilárd prudenciális keret ellenére sem zárhatók ki teljesen. Jelenleg azonban nincsenek európai szinten harmonizált eljárások a biztosítók szanálására. Ez jelentős anyagi jogi és eljárásjogi különbségeket eredményez a tagállamokban a biztosítók csődjére vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések között. Emellett a vállalati fizetésképtelenségi eljárások nem feltétlenül megfelelőek a biztosítási ágazat esetében, mivel lehetséges, hogy nem biztosítják a kritikus funkciók kellő folytonosságát. Ezért olyan rendszerre van szükség, amelynek révén a hatóságok hiteles szanálási eszközöket kapnak ahhoz, hogy kellő időben és gyorsasággal beavatkozzanak, ha egy biztosító csődhelyzetben van vagy valószínűleg csődbe jut, és ezáltal jobb eredményt érjenek el a szerződők számára, a beavatkozás során ugyanakkor minimális hatás érje a gazdaságot, a pénzügyi rendszert és az adófizetők pénzének felhasználását. Nemzetközi szinten 2014 októberében a Pénzügyi Stabilitási Tanács (FSB) kidolgozta a biztosítási ágazat eredményes szanálási rendszereinek fő kritériumait, amelyek minden olyan biztosítóra vonatkoznak, amely csődje esetén rendszerszinten jelentős vagy kritikus lehet. Az FSB 2016 júniusában, valamint a fő kritériumok szerinti értékelési módszertanában 2020 augusztusában kiegészítő iránymutatást adott ki az eredményes szanálási stratégiák és tervek kidolgozására vonatkozóan. Ezzel párhuzamosan a Biztosításfelügyelők Nemzetközi Szövetsége (IAIS) 2019 novemberében elfogadta az összes biztosítóra és viszontbiztosítóra vonatkozó biztosítási alapelveket, valamint a nemzetközi szinten aktív biztosítói csoportokra vonatkozó közös keretrendszert, amely részletesen meghatározza az ilyen biztosítói csoportok megelőző helyreállítási tervezésére vonatkozó standardokat, valamint azokat a hatásköröket, amelyekkel a hatóságoknak rendelkezniük kell a piacról való rendezett kilépés kezeléséhez. Az egyes biztosítói csoportok szanálási tervezése szükség szerinti elvárás. Ez a javaslat az említett fejleményeknek megfelelően átülteti az európai jogszabályokba a nemzetközi standardokat. Az EIOPA által elvégzett előkészítő munkán, különösen a hatóság 2017. júliusi véleményén, valamint az EIOPA-nak a Szolvencia II. irányelv felülvizsgálatára vonatkozó szakvéleményén alapul. Előzményei között találhatók az ERKT által 2017-ben és 2018-ban készített jelentések is, amelyek a biztosítási ágazat harmonizált helyreállítási és szanálási keretrendszere mellett érvelnek. •Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel Ennek a javaslatnak a kidolgozása a Szolvencia II. keretrendszerrel teljes összhangban történt, különös tekintettel a romló pénzügyi feltételek esetén a vállalkozásokra vonatkozó beavatkozási szintekre és a tőkeszükségletre vonatkozó előírások megsértése esetén már rendelkezésre álló helyreállítási intézkedésekre. A válsághelyzetekre való felkészülés bizonyos elemeit a javaslat vezeti be, az új megelőző hatáskörök ugyanakkor összhangban vannak a Szolvencia II. keretrendszerben már előírt beavatkozási szintekkel és felügyeleti hatáskörökkel: nem eredményeznek a szavatolótőke-szükséglet szintjétől eltérő új, előre meghatározott beavatkozási küszöböt. A javaslat összhangban van a hitelintézetek és befektetési vállalkozások, valamint a központi szerződő felek helyreállítására és szanálására vonatkozó megfelelő politikákkal is. •Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival A nehéz helyzetbe került biztosítók kritikus funkcióinak stabilizálásával ez a javaslat hozzájárul a megtakarítók és befektetők jobb védelméhez, a biztosítók reálgazdasággal kapcsolatos alapvető funkcióinak fenntartásához és a pénzügyi stabilitás megerősítéséhez. Támogatja azokat az alapvető feltételeket, amelyek megkönnyítik a tőke hatékony és fenntartható áramlását oda, ahol arra szükség van. Összességében ez a javaslat – a tőkepiaci unió és az európai zöld megállapodás szakpolitikai célkitűzéseivel összhangban – segít megerősíteni a biztosítók hosszú távú befektetőként betöltött szerepét, valamint a Covid19-válságot követő gazdasági helyreállításban való szerepvállalását. 2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG •Jogalap A javaslat jogalapja az Európai Unió működéséről szóló szerződés 114. cikke. Ez lehetővé teszi a tagállami rendelkezések közelítésére vonatkozó olyan intézkedések elfogadását, amelyek tárgya a belső piac megteremtése és működése. A javaslat a csődök kezelését szolgáló azonos eszközök és eljárások tagállamok számára történő biztosításához szükséges mértékben harmonizálja a biztosítók helyreállításáról és szanálásáról szóló nemzeti jogi aktusokat, illetve bevezeti az erre vonatkozó keretrendszert ott, ahol még nincs ilyen. Azáltal, hogy harmonizált minimumkövetelményeket határoz meg a belső piacon, a javaslat egyenlő versenyfeltételeket teremtene a tagállamokban. A harmonizált keret védené a szerződők érdekeit is, és fenntartaná a reálgazdaságot. Hozzájárulna a pénzügyi stabilitáshoz és a biztosítás és viszontbiztosítás belső piaca iránti bizalomhoz azáltal, hogy minden tagállamban biztosítja a biztosítók szanálásához szükséges minimális kapacitást, és a határokon átnyúló tevékenységű csoportok csődje esetén megkönnyíti a nemzeti hatóságok közötti együttműködést. Ezért a javaslat tárgya a belső piac megteremtése és működése, és az EUMSZ 114. cikke a megfelelő jogalap. •Szubszidiaritás (nem kizárólagos hatáskör esetén) Jelenleg a biztosítási ágazatra vonatkozó helyreállítási és szanálási rendszerek nemzeti szintűek, és csak néhány tagállamban működnek. Számos nemzeti jogrendszer így nem ruházza fel a hatóságokat azokkal a hatáskörökkel, amelyekre szükségük van a csődhelyzetben lévő biztosítók megfelelő kezeléséhez. Ezek az eltérő nemzeti jogszabályok határokon átnyúló csőd esetén sem elégségesek, különösen a határokon átnyúló tevékenységű csoportok esetében, ahol a koordinálatlan fellépések könnyen vezethetnek az optimálistól elmaradó eredményekhez. A megfelelő uniós szintű szanálási intézkedések kialakításához a nemzeti gyakorlatok és eljárások jelentős harmonizációjára van szükség, ami indokolja, hogy az Unió javaslatot tegyen a szükséges jogszabályokra.

E javaslat célját, nevezetesen a biztosítók helyreállítására és szanálására vonatkozó szabályok és eljárások harmonizálását a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani; az Unióban működő bármely vállalkozás csődjének hatásai miatt ez uniós szinten jobban megvalósítható. Az Unió ezért az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően intézkedéseket hozhat. •Arányosság Ez a javaslat nemzetközi standardokat hajt végre, és követi az EIOPA tanácsát. A helyreállítási és szanálási keretrendszer alkalmasságának és hatékonyságának biztosítása, valamint a biztosítókra és a hatóságokra háruló túlzott adminisztratív terhek és költségek csökkentése érdekében a javaslat arányos követelményeket tartalmaz, amelyek figyelembe veszik a biztosító szervezetének, tevékenységeinek és szolgáltatásainak jellegét, nagyságrendjét és összetettségét. Ez azon vállalkozások körére vonatkozik, amelyek a megelőző helyreállítási tervezés és szanálási tervezés hatálya alá tartoznának, ugyanakkor a hatóságok lehetővé tehetik azt is, hogy a biztosítók egyszerűsített kötelezettségek alapján dolgozzák ki és tartsák fenn a terveiket. A nemzeti fizetésképtelenségi eljárások továbbra is a piacról való kilépés egyik lehetséges módját jelentenék egy csődbe jutott biztosító számára, a felügyeleti beavatkozás pedig az eddigiekhez hasonlóan mérlegelésen alapulna. A javaslat rendelkezései tehát arányosak, és nem haladják meg a célkitűzések eléréséhez szükséges mértéket. •A jogi aktus típusának megválasztása A prudenciális felügyelet a Szolvencia II irányelven alapul, és a szanálás szorosan kapcsolódik a nemzeti jog nem harmonizált területeihez, például a fizetésképtelenségre vonatkozó jogszabályokhoz és a tulajdonjoghoz. A megfelelő jogi eszköz ezért az irányelv, mivel annak biztosítása érdekében, hogy a keretrendszert az adott sajátos nemzeti jogi környezetben a kívánt hatásokat elérő módon hajtsák végre, a jogi aktust át kell ültetni az egyes nemzeti jogrendszerekbe. 3.AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI •A jelenleg hatályban lévő jogszabályok utólagos értékelése/célravezetőségi vizsgálata Ehhez a javaslathoz és a Szolvencia II. keretrendszer felülvizsgálatára irányuló javaslathoz azonos hatásvizsgálat kapcsolódik. A hatásvizsgálat 10. melléklete a jelenlegi Szolvencia II keretrendszer értékelése alapján arra a következtetésre jut, hogy az általában véve eredményes volt a biztosítási szolgáltatások egységes piaca fejlesztésének megkönnyítésére és a szerződők megfelelő védelmére irányuló átfogó célkitűzések megvalósítása terén. A Szolvencia II. prudenciális keretét azonban alkalmazásának 2016. évi megkezdése óta a nemzeti felügyeleti hatóságok többféle módon hajtották végre. Ez történt például a beavatkozási szintek esetében is, amelyek célja a biztosítók pénzügyi helyzetének romlást követő helyreállítása, vagy tágabb értelemben a helyreállítással és szanálással kapcsolatos intézkedések esetében. Emellett a határokon átnyúló tevékenységek terjedése, valamint a fennálló gazdasági és pénzügyi feltételek jelentette új kihívások fényében elmondható, hogy a Szolvencia II. keretrendszer egyelőre nem eredményezett olyan rendszert, amely biztosítaná a biztosítók koordinált szanálását. A tagállamok többsége nem rendelkezik hatékony helyreállítási és szanálási keretrendszerrel, a meglévő rendszerek között pedig jelentős eltérések vannak. Eltérőek a hatóságok rendelkezésére álló hatáskörök és eszközök, e hatáskörök gyakorlásának feltételei, valamint a biztosítók csődjének kezelése során követett célok. Emellett, amint azt az EIOPA által nyilvántartott kevés csőd és csődközeli helyzet is bizonyítja, a biztosítók és a hatóságok megfelelő felkészültségének hiánya, a megfelelő eszközök és hatáskörök hiánya, illetve a határokon átnyúló koordináció hiánya akadályozhatta a csődhelyzetben lévő biztosítók gyors és sikeres helyreállítását vagy szanálását az EU-ban. Következésképpen előfordulhat, hogy a szerződők és a kedvezményezettek védelmének szintje elmaradt az optimálistól. •Konzultációk az érdekelt felekkel 2017 júliusában az EIOPA véleményt tett közzé a biztosítókra vonatkozó helyreállítási és szanálási keretrendszerek tagállamok közötti harmonizációjáról, majd 2020 decemberében második véleményt tett közzé a Bizottság 2019. februári tanácsadási felhívását követően. Az EIOPA mindkét esetben nyilvános konzultációt folytatott. Emellett a Bizottság 2020 januárjában konferenciát szervezett, amelynek egyik témája a helyreállítás és a szanálás volt. A Bizottság 2020. február 19-én a banki, fizetési és biztosítási szakértői csoporton keresztül konzultált a tagállamokkal. A tagállamok felkérést kaptak arra, hogy tegyék meg észrevételeiket a Bizottság konzultációs stratégiájával és javaslatainak EIOPA általi hatásvizsgálatával kapcsolatban. Külön eszmecserére került sor a helyreállítás és szanálás lehetséges megközelítéséről; ennek kiemelt eszköze egy célzott felmérés volt. 2020 júliusában bevezető hatásvizsgálat elemezte részletesen a különböző szakpolitikai lehetőségeket; az érdekelt felektől 2020 augusztusáig érkeztek visszajelzések a hatásvizsgálatról. 2020 júliusa és októbere között a Szolvencia II. keretrendszer felülvizsgálatáról szóló nyilvános konzultáció során 73 válasz érkezett különböző érdekelt felektől, főként az Európai Gazdasági Térségből. A Bizottság 2021. február 1-jén összefoglaló jelentést tett közzé a konzultációval kapcsolatos visszajelzésekről. A fenti konzultációkból az derült ki, hogy míg a hatóságok és a civil társadalom széles körben támogatták a helyreállítási és szanálási elemek jobb összehangolását, a biztosítási ágazat nagyrészt szükségtelennek találta a harmonizációt, egyúttal rámutatott a várhatóan magas megfelelési költségekre. Néhány résztvevő hangsúlyozta, hogy a szabályokat arányosan kell alkalmazni. Valamennyi érdekelt fél kiemelte azonban, hogy a határokon átnyúló tevékenységekkel összefüggésben jobb koordinációra és információcserére van szükség a felügyeleti hatóságok között. A Bizottság 2020. november 10-én a banki, fizetési és biztosítási szakértői csoporton keresztül konzultált a tagállamokkal a biztosítók helyreállításával és szanálásával kapcsolatos további elemekről. Összességében a tagállami szakértők egyetértettek az EIOPA 2020. évi véleményében javasolt szakpolitikai irányvonalakkal. •Szakértői vélemények beszerzése és felhasználása A Szolvencia II. keretrendszer felülvizsgálatára irányuló munkájának támogatása céljából a Bizottság átfogó tanácsadási felhívást küldött az EIOPA-nak, többek között a helyreállítással és szanálással kapcsolatban. Az EIOPA 2020. december 17-én tette közzé a zárójelentését. Az érdekelt felekkel folytatott konzultáció mellett a Bizottság részt vett az EIOPA, az IAIS és az FSB által a biztosítók helyreállításával és szanálásával kapcsolatban végzett munkát tájékoztatással segítő megbeszéléseken és eszmecserében. E tekintetben a jogalkotási javaslat teljes mértékben összhangban van az FSB és az IAIS legújabb szakpolitikai irányvonalaival. •Hatásvizsgálat

A javaslathoz kapcsolódó hatásvizsgálat a Szolvencia II. szélesebb körű felülvizsgálata keretében készült, és arról a Szabályozói Ellenőrzési Testület 2021. április 23-án kedvező véleményt nyilvánított. Az EIOPA alaposan megvizsgálta az e javaslathoz kapcsolódó költségeket és hasznokat, és két alkalommal konzultációt folytatott azokról; az EIOPA elemzésének főbb eredményei megjelennek hatásvizsgálatban, összefoglalásuk az alábbiakban található. A Szabályozói Ellenőrzési Testület számos javítási ajánlást tett, amelyek alapján a hatásvizsgálat pontosítására került sor. Ezen belül az alternatívák, valamint a Szolvencia II. felülvizsgálata összköltségének és hasznának értékelését, valamint a helyreállítási és szanálási javaslatot támasztották alá további adatokkal. A hatásvizsgálat megállapította, hogy egy megelőző helyreállítási és szanálási keretrendszer végrehajtása eredményes megoldást nyújtana a felkészültség tapasztalt hiányára, az esetlegesen késedelmes beavatkozásokra, a hiányos eszköztárra és a több országot érintő csődök, illetve csődközeli helyzetek koordinálatlan kezelésére. A hatásvizsgálat azonban arra a következtetésre jutott, hogy a nemzetközi iránymutatásokkal és standardokkal összhangban a szanálás megkezdésére vonatkozóan egyedi feltételeket kell bevezetni az olyan helyzetek kezelése érdekében, amikor egy biztosító csődjének rendszerszintű hatása lenne. Így különösen a javaslatban kidolgozott szakpolitikai alternatívák hiteles keretet biztosítanának azon biztosítók nehézségeinek kezeléséhez, amelyek csődje kedvezőtlenül érintheti a szerződőket. Egységes kialakításuk, valamint végrehajtási és jogérvényesítési elemeik révén a hiányosságok megelőzésére és kezelésére szolgáló harmonizált hatáskörök előmozdítanák a határokon átnyúló együttműködést és koordinációt válságok idején, és segítenének elkerülni a különböző hatóságok és bíróságok között koordinálatlan döntéshozatalból eredő szükségtelen gazdasági költségeket. Hozzájárulnának az egyenlő versenyfeltételekhez, valamint a szabályozási arbitrázs elkerüléséhez is. A költségeket illetően a hatásvizsgálat kimutatta, hogy ezek főként a tervezésre és szanálhatósági értékelésre vonatkozó követelményekből erednek. Az EIOPA hatásvizsgálata áttekintést nyújt a szanálási tervek és a szanálhatósági értékelések elkészítésével és fenntartásával, valamint a megelőző helyreállítási tervek felügyeletével kapcsolatban a nemzeti felügyeleti hatóságok által becsült költségek köréről. A biztosítóknak a megelőző helyreállítási tervek kidolgozása, a szanálási tervezéshez szükséges információk rendelkezésre bocsátása vagy a szanálhatóság akadályainak leküzdését célzó esetleges változtatások kapcsán merülnének fel költségeik. A hatásvizsgálathoz nem állt rendelkezésre becslés ezekről a költségekről; mivel azonban a megelőző helyreállítási tervek beépülnének a biztosítók folyamatos kockázatkezelésébe, a sajátkockázat- és szavatolótőkemegfelelés-értékelésről készült jelentések, valamint a készenléti tervek inputforrásként szolgálhatnak. A hatásvizsgálat megerősítette továbbá az EIOPA értékelését, amely szerint nem lenne arányos előírni a biztosítási ágazat számára egy szanálási alap finanszírozását, vagy egyes biztosítók számára olyan kötelezettségek felhalmozását, amelyek bevonhatók a veszteségek fedezésébe és a csődhelyzetben lévő biztosítók feltőkésítésébe. A hatásvizsgálat értékelése szerint az említett intézkedések nyomán a biztosítóknak meg kellene növelniük a mérlegüket ahhoz, hogy biztosítástechnikai tartalékaikkal arányos veszteségviselő képességet alakítsanak ki, ez viszont magasabb költségekkel járna az ágazat számára, és olyan további teljesítési kockázatoknak tenné ki a vállalkozásokat, amelyeket nem indokolnának lényegesen megnövekedett előnyök. •Célravezető szabályozás és egyszerűsítés A 2. szakaszban kifejtett módon a Szolvencia II. irányelv nem hoz létre további beavatkozási szinteket, az új tervezési követelmények pedig kellően arányosak. Az említett arányossági elemek bevezetésének hozzá kell járulnia a javaslat végrehajtásához kapcsolódó szabályozási és adminisztratív terhek csökkentéséhez, valamint a javaslat várható előnyeivel való megfelelő egyensúly eléréséhez. A tudatosság és a felkészültség fokozása révén a javaslat hozzájárul ahhoz, hogy a biztosítók szükség esetén tájékozottabb és időszerű korrekciós intézkedéseket hozzanak. Emellett javítaná az egyenlő versenyfeltételeket a hatóságok által a biztosítók pénzügyi feltételeinek helyreállítása, illetve szanálásuk érdekében hozott intézkedések terén, és ezáltal hozzájárulna a tisztességesebb versenyfeltételekhez. •Alapjogok Ez a javaslat tiszteletben tartja az alapvető jogokat és betartja különösen az Európai Unió Alapjogi Chartájában (a továbbiakban: Charta) elismert elveket, különösen a tulajdonhoz, a vállalkozás szabadságához, a hatékony jogorvoslathoz és a tisztességes eljáráshoz, valamint a védelemhez való jogot; a javaslatot e jogokkal és elvekkel összhangban kell alkalmazni. A részvényesi és hitelezői jogok szanálási intézkedés következtében történő megsértésének összeegyeztethetőnek kell lennie a Chartával. Ha az azonos osztályba tartozó hitelezőket a szanálási intézkedés keretében másként kezelik, e különbségtételeknek a közérdek szempontjából indokoltaknak és a vonatkozó kockázattal arányosaknak kell lenniük. Az érintett hitelezők – köztük a szerződők – nem szenvedhetnek el nagyobb veszteséget annál, mint amely akkor sújtotta volna őket, ha a biztosítót a szanálást elrendelő döntés idején, rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében számolják fel. 4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK A javaslat nincs hatással az uniós költségvetésre. A javaslat értelmében az EIOPA-nak: i. tíz technikai standardot és hat iránymutatást kell kidolgoznia; ii. éves jelentést kell összeállítania az egyszerűsített kötelezettségek alkalmazásáról; iii. adatbázisban kell nyilvántartania a nemzeti hatóságok által bejelentett közigazgatási szankciókat; valamint iv. részt kell vennie a szanálási kollégiumokban, döntéseket kell hoznia a felügyeleti és szanálási hatóságok közötti véleményeltérés esetén, és jogilag kötelező erejű közvetítői szerepet kell betöltenie. Emellett a javaslat által érintett területeken az újonnan létrehozott szanálási bizottság készítené elő az EIOPA feladatait. Ebben az összefüggésben az érintett illetékes hatóságokat fel kell kérni arra, hogy a meglévő erőforrások maximális kihasználása érdekében tagként vegyenek részt ezekben a fejlesztésekben. A technikai standardok elkészítésének határideje az irányelv hatálybalépését követő 18 hónap múlva jár le. Jelenlegi erőforrásait figyelembe véve e határidő vélhetően elegendő az EIOPA számára a standardok kidolgozásához. Az egyetlen ismétlődő jelleggel elkészítendő anyag az egyszerűsített kötelezettségek alkalmazásáról szóló jelentés. A szankciós adatbázis létrehozásával és fenntartásával járó munkateher valószínűleg a nemzeti hatóságok által bejelentett események mennyiségétől függ majd. Az események várhatóan korlátozott mennyiségben és időben elosztva következnek be, lehetővé téve az EIOPA számára, hogy szükség szerint gazdálkodjon a meglévő erőforrásaival. Figyelembe véve az EIOPA válságkezeléssel kapcsolatos korábbi és jelenlegi munkáját, a Bizottság úgy ítéli meg, hogy az EIOPA számára javasolt feladatok nem igénylik további pozíciók létrehozását, és a jelenlegi erőforrásokkal elvégezhetők. 5.EGYÉB ELEMEK •Végrehajtási tervek, valamint a nyomon követés, az értékelés és a jelentéstétel szabályai

A javaslat előírja a tagállamok számára, hogy a helyreállítási és szanálási szabályokat e javaslat hatálybalépésétől számított 18 hónapon belül ültessék át nemzeti jogukba. Az 5. szakaszban említett módon a nemzeti hatóságoknak évente jelentést kell készíteniük az EIOPA részére az egyszerűsített kötelezettségek alkalmazásáról, amelyeket az EIOPA közzétesz. •A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes magyarázata I. cím – Hatály, fogalommeghatározások és hatóságok Tárgy és hatály (1. cikk) E javaslat tárgya a Szolvencia II. keretrendszer hatálya alá tartozó, az EU-ban letelepedett valamennyi biztosítóval és viszontbiztosítóval kapcsolatos válságkezelés (megelőző hatáskörök, megelőző helyreállítási tervezés és szanálás). Ezenkívül, mivel egy csoporthoz tartozó vállalkozás csődje hatással lehet az egész csoport fizetőképességére és működésére, a megelőző helyreállítási és szanálási tervezésnek azonosítania kell és magában kell foglalnia minden olyan csoport lényeges szervezeteit, amelynek a biztosító részét képezheti, hatóságoknak pedig e szervezetek tekintetében hatékony eszközökkel kell rendelkezniük ahhoz, hogy olyan korrekciós intézkedéseket írjanak elő, amelyek figyelembe veszik a csoport pénzügyi stabilitását, továbbá csoportszinten megszüntetik a szanálhatóság akadályait, és – különösen határokon átnyúló tevékenységekkel összefüggésben – a teljes csoportra vonatkozóan egységes szanálási programot eredményeznek. Szanálási hatóságok létrehozása (3. cikk) Ez a javaslat előírja a tagállamok számára, hogy hozzanak létre biztosítási szanálási hatóságokat, amelyek rendelkeznek az összes vonatkozó előkészítő és szanálási intézkedés végrehajtásához minimálisan szükséges harmonizált hatáskörökkel. A javaslat nem határozza meg pontosan a kijelölendő hatóságot, ezért az lehet például nemzeti központi bank, illetékes minisztérium, közigazgatási hatóság vagy más, közigazgatási hatáskörökkel felruházott hatóság. Ha a hatásköröket meglévő hatóságra ruházzák, megfelelő strukturális intézkedéseket kell bevezetni a felügyeleti és szanálási funkciók, valamint a működési függetlenség közötti összeférhetetlenségek elkerülése érdekében, különös tekintettel a felügyeleti hatóságokra. II. cím – Előkészítés Egyszerűsített kötelezettségek (4. cikk) Az arányosság elvének való megfelelés és a túlzott adminisztratív terhek elkerülése érdekében a hatóságoknak adott esetben a megelőző helyreállítási és szanálási tervezésre, valamint a tájékoztatásra vonatkozóan – vállalkozásspecifikus alapon, a vállalkozással kapcsolatos tényezők figyelembevételével, ritkább aktualizálás mellett – eltérő vagy csökkentett követelményeket kell alkalmazniuk. A hatóságoknak évente jelentést kell készíteniük az EIOPA részére az egyszerűsített kötelezettségek alkalmazásáról. Megelőző helyreállítási tervezés (5–8. cikk) A csoportoknak csoportszintű megelőző helyreállítási tervet kell készíteniük és benyújtaniuk a csoportfelügyeleti hatósághoz. Azoknak a biztosítóknak is, amelyek nem tagjai e tervezési követelmények hatálya alá tartozó csoportnak, megelőző helyreállítási tervet kell készíteniük, és azt rendszeresen aktualizálniuk kell. A terv meghatározza az érintett vállalkozások által a pénzügyi helyzetük helyreállítása érdekében meghozandó intézkedéseket, ha az jelentősen romlott. A felügyeleti hatóságoknak több tényező alapján azonosítaniuk kell a megelőző helyreállítási terv készítésére kötelezett biztosítókat. Összességében a követelményeknek a tagállami piac legalább 80 %-ára ki kell terjedniük, az alacsony kockázatú vállalkozások mentesítése pedig egyedileg lenne lehetséges. A tervek révén a biztosító jobban megismeri sebezhetőségeit; a stresszforgatókönyvekben szereplő reális alternatíváiknak a vállalkozás irányítási rendszerének szerves részét kell képezniük, és a meglévő eszközök inputként szolgálhatnak a megelőző helyreállítási tervek elkészítéséhez. A megelőző helyreállítási tervek értékelésével a felügyeleti hatóságoknak meg kell győződniük a tervek átfogó jellegéről, valamint arról, hogy a vállalkozás életképessége időben helyreállítható-e. Szanálási tervezés és szanálhatósági értékelések (9–16. cikk) A szanálási hatóságoknak szanálási tervben kell meghatározniuk azokat a szanálási intézkedéseket, amelyeket a hatóság a szanálási feltételek teljesülése esetén tervez. Összességében tagállamonként a vállalkozások 70 %-a számára elő kell írni a szanálási tervezést, az alacsony kockázatú vállalkozások mentesítése pedig egyedileg lenne lehetséges. Az érintett biztosítókat arányossági kritériumok, többek között a csőd várható hatása alapján kell meghatározni. Sem a megelőző helyreállítási tervek, sem a szanálási tervek nem támaszkodhatnak rendkívüli állami pénzügyi támogatásra, és nem tehetik ki az adófizetőket veszteség kockázatának. A szanálás tervezés részeként a szanálási hatóságoknak értékelniük kell a biztosító általános szanálhatóságát, és annak minden akadályát el kell hárítaniuk. A hatóságok mérlegelési jogkörét azokra az intézkedésekre kell korlátozni, amelyek – kizárólag a szanálhatóság javítása érdekében – a biztosító vagy viszontbiztosító felépítésének és működésének egyszerűsítéséhez szükségesek. Együttes határozatok (17. cikk)

A csoportfelügyeleti hatóságoknak, a felügyeleti hatóságoknak, a csoportszintű szanálási hatóságoknak és adott esetben a szanálási hatóságoknak törekedniük kell arra, hogy az e cikkben meghatározott eljárást követve együttes határozatot hozzanak. III. cím – Szanálás Szanálási feltételek (19. cikk) A javaslat közös paramétereket állapít meg, amelyek alapján megkezdhető a szanálási eszközök alkalmazása. A biztosítót vagy viszontbiztosítót szanálás alá kell vonni, ha csődhelyzetben van vagy valószínűleg csődbe jut, és nincs kilátás arra, hogy csődje akár magánszektorbeli alternatívák, akár felügyeleti intézkedések útján elkerülhető. Ugyanakkor biztosítani kell, hogy beavatkozással járó intézkedésekre csak akkor kerüljön sor, ha az érdekelt felek jogainak megsértése indokolt, és a szanálási intézkedés a közérdeket szolgálja. Szanálási eszközök és hatáskörök (26–52. cikk) Ha a szanálási feltételek teljesülnek, a szanálási hatóságok hatáskört kapnak a következő szanálási eszközök alkalmazására: a)a tőkeinstrumentumok, adósságinstrumentumok és egyéb leírható, illetve átalakítható kötelezettségek leírása vagy átalakítása, különösen más szanálási eszközök, például a fizetőképes kifuttatás vagy az átadás alkalmazásának megkönnyítése érdekében. Külön hierarchia jön létre, amely kiegészíti és szükség esetén felváltja az egyes nemzeti fizetésképtelenségi jogszabályokban megállapított hierarchiát. Elvben először a részvényesek követeléseit kell kielégíteni, ezt követően pedig az alárendelt hitelezőkét. A szanálási hatóságok csak a részvényesi követelések kielégítését követően írhatnak elő veszteségeket az előbbre sorolt követelésekre. Bizonyos körülmények között az átalakításra a részvényesek fennmaradó követeléseinek jelentős felhígítása érdekében kerül sor; b)fizetőképes kifuttatás: a szanálás alatt álló vállalkozás új biztosítási vagy viszontbiztosítási szerződések megkötésére vonatkozó engedélyének visszavonása annak érdekében, hogy tevékenysége meglévő portfóliójának kizárólagos kezelésére korlátozódjon, ezáltal maximalizálva a biztosítási kárigények meglévő eszközökkel való fedezését; c)vagyonértékesítés: egy vállalkozás vagyonának teljes vagy részleges értékesítése kereskedelmi feltételek mellett, az egyébként alkalmazandó eljárási követelmények betartása nélkül; d)áthidaló vállalkozás: a vállalkozás vagyonának teljes vagy részleges átadása állami ellenőrzés alatt álló vállalkozásnak. Az áthidaló vállalkozást a Szolvencia II. irányelvvel összhangban kell engedélyezni. Tevékenysége átmeneti jellegű, célja a vállalkozás magánszektorbeli vevő részére történő értékesítése, ha a piaci viszonyok megfelelőek; e)vagyonelkülönítés: az értékvesztett vagy problémás eszközök és/vagy kötelezettségek átadása kezelő szervezetnek annak érdekében, hogy kezelhetők és idővel rendezhetők legyenek. A versenytorzulások és az erkölcsi kockázat minimalizálása érdekében ezt az eszközt csak más szanálási eszközzel kombinálva szabad alkalmazni. Ha vannak, a biztosítási garanciarendszerek hozzájárulhatnak a szanálási folyamat finanszírozásához azáltal, hogy viselik a veszteségeket azon nettó veszteségek erejéig, amelyeket az után kellett volna viselniük, hogy rendes fizetésképtelenségi eljárásban védelmet nyújtottak a szerződőknek. Ezekben az esetekben a leírás vagy átalakítás alkalmazása biztosítaná, hogy a jogosult szerződők legalább a kártalanítási összeghatárig védelemben részesüljenek, ami az ilyen biztosítási garanciarendszerek nemzeti jog alapján történő létrehozásának elsődleges oka. Az említett eszközök alkalmazásához a szanálási hatóságok hatáskörrel fognak rendelkezni a csődbe jutott vagy valószínűleg csődbe jutó intézmény feletti irányítás átvételére, átveszik a részvényesek és a vezető tisztségviselők szerepét, eszközöket és kötelezettségeket adnak át, és szerződéseket érvényesítenek. Adott esetben a szanálási intézkedéseknek összhangban kell lenniük az állami támogatások uniós keretrendszerével. A nemzeti hatóságok a harmonizált minimumeszköztár mellett egyedi nemzeti eszközöket és hatásköröket is előírhatnak, ha azok összeegyeztethetők az uniós szanálási keretrendszer elveivel és célkitűzéseivel. Így különösen a nemzeti hatóságok mérlegelhetik a leírás vagy átalakítás használatát a csődhelyzetben lévő biztosító feltőkésítése céljából, amennyiben ez a biztosítási kárigényeket nem érinti, és megfelelő reorganizációs és szerkezetátalakítási intézkedésekre kerül sor. A szanálásra vonatkozó kiegészítő rendelkezések, beleértve az értékelést, a biztosítékokat, az eljárási kötelezettségeket és a fellebbezési jogot, valamint az egyéb intézkedések kizárását (23–25. és 53–66. cikk) Annak biztosítása érdekében, hogy a szanálást elrendelő döntés a tulajdonosi jogokra vonatkozó fő alapelvekkel összhangban, és a vonatkozó értékpapír és társasági törvénynek megfelelően hozzák meg, az irányelv tartalmazza azokat a szükséges rendelkezéseket és intézkedéseket, amelyeket a szanálási hatóságoknak be kell tartaniuk a szanálást elrendelő döntés meghozatalakor, és azt megelőzően. Ezek közé tartozik például a biztosító mérlege pontos értékelésének biztosítása; a biztosítékok nyújtása az érintett részvényesek és hitelezők, köztük a szerződőknek arról, hogy kártalanításban részesülnek, ha a biztosító vagy viszontbiztosító nemzeti fizetésképtelenségi eljárás keretében történő felszámolásához képest rosszabb helyzetbe kerülnek; az eljárási lépések, amelyek megtételével a hatóságoknak értesíteniük kell a biztosítót és más érintett hatóságokat a szanálási határozatokról; valamint a válságmegelőzési vagy válságkezelési intézkedésekkel szembeni fellebbezés joga. A szanálás megkönnyítése és a pénzügyi stabilitás megőrzésének célkitűzése érdekében a keretrendszer ideiglenes moratóriumot is tartalmaz a követelések kifizetésére és a szerződők életbiztosítási szerződésekkel kapcsolatos visszaváltási jogainak felfüggesztésére vonatkozóan. IV. cím – Határokon átnyúló tevékenységű csoportok szanálása (67–71. cikk) Egyes biztosítói csoportok határokon átnyúló jellegének figyelembevétele, valamint az Unióban alkalmazott helyreállítási és szanálási intézkedések átfogó és integrált keretrendszerének létrehozása érdekében szanálási kollégiumok jönnek létre a csoportszintű szanálási hatóság vezetésével és az EIOPA részvételével. Az EIOPA megkönnyíti a hatóságok közötti együttműködést, hozzájárul a következetességhez, és szükség esetén közvetít. A kollégiumok célja az előkészítési és szanálási intézkedések koordinálása a nemzeti hatóságok között annak érdekében, hogy uniós szinten optimális megoldások jöjjenek létre. V. cím – Kapcsolatok harmadik országokkal (72–77. cikk) Az Unióban működő biztosítók harmadik országokban, az ottani biztosítók pedig az Unióban is folytatnak tevékenységet, ezért a szanálás hatékony keretrendszerének biztosítania kell a harmadik országok hatóságaival való együttműködést. A javaslat biztosítja az uniós hatóságok számára a szükséges hatáskört ahhoz, hogy bizonyos feltételek mellett támogassák a csődbe jutott külföldi biztosító külföldi szanálási intézkedéseit azáltal, hogy bizonyos feltételek mellett végrehajtják a joghatóságuk területén található vagy annak joga alá tartozó eszközeinek és kötelezettségeinek átadását. Az uniós szanálási hatóságoknak hatáskörrel kell rendelkezniük ahhoz is, hogy a szanálási eszközöket harmadik országbeli vállalkozások uniós fióktelepei esetében alkalmazzák, ha a közérdek vagy a helyi szerződők védelme érdekében egyedi szanálásra van szükség.

A javaslat rendelkezik annak lehetőségéről, hogy a külföldi szanálási intézkedések könnyebb támogatása érdekében együttműködési megállapodások jöjjenek létre a külföldi szanálási hatóságokkal. Az EIOPA az 1094/2010/EU rendelet 33. cikkével összhangban igazgatási keretmegállapodást köthet harmadik országok hatóságaival, továbbá nemzeti a hatóságok az EIOPA keretmegállapodásaival összhangban kétoldalú megállapodásokat köthetnek. VI. cím – Szankciók (78–82. cikk) Annak érdekében, hogy a biztosítók, az üzleti tevékenységüket ténylegesen irányító személyek, valamint igazgatási, irányító vagy felügyelő testületeik megfeleljenek az e javaslatból eredő kötelezettségeknek, a tagállamoknak hatékony, arányos és visszatartó erejű közigazgatási szankciókat és egyéb közigazgatási intézkedéseket kell előírniuk. Az EIOPA-nak központi adatbázisban kell nyilvántartania minden közigazgatási szankciót. VII. cím – A Szolvencia II. irányelv, a társasági jogi irányelvek és az EIOPA-rendelet módosításai A Szolvencia II. irányelv módosításai, többek között a megelőző intézkedéseket érintően (83. cikk) A meglévő beavatkozási szintek sérelme nélkül a javaslat pontosítja a felügyeleti hatóságok arra vonatkozó hatáskörét, hogy megelőző intézkedéseket írjanak elő a biztosítók számára azok romló pénzügyi helyzete vagy a szabályozási követelmények megsértése esetén annak érdekében, hogy a helyzetromlás kellően korai szakaszában elkerülhető legyen a problémák eszkalálódása. Az eredményes szanálás érdekében a reorganizációra és a felszámolásra vonatkozó rendelkezések módosulnak: alkalmazásuk kiterjed a szanálási eszközöknek a szanálási rendszer hatálya alá tartozó biztosítók és más vállalkozások esetében történő használatára egyaránt. A társasági jogi irányelvek és az EIOPA-rendelet módosításai (83–88. cikk) A társasági jogi irányelvek a részvényesek és a hitelezők védelmét szolgáló szabályokat tartalmaznak. E szabályok közül néhány akadályozhatja a szanálási hatóságok gyors intézkedését. A javaslat ezért ezek módosítására is irányul. Annak érdekében, hogy a szanálási hatóságoknak legyen képviseletük a Pénzügyi Felügyeletek Európai Rendszerében, az EIOPA pedig rendelkezzen a szükséges szakértelemmel, az 1094/2010/EU rendeletet módosítani kell úgy, hogy az illetékes hatóság fogalma a szanálási hatóságokat is magában foglalja. 2021/0296 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE a biztosítók és viszontbiztosítók helyreállítását és szanálását célzó keretrendszer létrehozásáról, valamint a 2002/47/EK, a 2004/25/EK, a 2009/138/EK és az (EU) 2017/1132 irányelv, valamint az 1094/2010/EU és a 648/2012/EU rendelet módosításáról (EGT-vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 114. cikkére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezetének a nemzeti parlamentek részére való megküldését követően, tekintettel az Európai Központi Bank véleményére,

tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére, rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1)A biztosítók nehézségei jelentős következményekkel járhatnak a tagállamok gazdaságára és szociális jólétére nézve, ha e nehézségek zavart okoznak a szerződőknek, a kedvezményezetteknek vagy a károsultaknak nyújtott védelemben. A viszontbiztosítók gazdaságban betöltött szerepe, az elsődleges biztosítókkal és tágabb értelemben a pénzügyi piacokkal való összekapcsoltsága, valamint a viszonylag koncentrált viszontbiztosítási piac miatt megfelelő keretre van szükség a viszontbiztosítók nehézségeinek vagy csődjének rendezett kezeléséhez. Ezért sajátosságaik figyelembevételével mind az elsődleges biztosítók, mind a viszontbiztosítók helyreállításával és szanálásával foglalkozni kell. (2)A 2008. évi pénzügyi világválság rávilágított a pénzügyi szektor sebezhetőségére és összekapcsoltságára. Úgy tűnt, hogy a válság és a csőd okai többek között a pénzügyi piacok alakulásához, valamint a biztosítási vagy viszontbiztosítási tevékenységek jellegéhez kapcsolódtak. E tekintetben a biztosítási kockázatokat (a megfelelő tartalékkal nem fedezett kárigényeket), a hibás árazást (az alulbecsült díjakat), az eszközök és kötelezettségek rossz kezelését és a befektetési veszteségeket gyakran említik a biztosítókat és a viszontbiztosítókat aggasztó elsődleges körülményként. Ezzel összefüggésben több esetben is az adófizetők pénzét használták fel a biztosítók megromlott pénzügyi helyzetének helyreállítására. Bár a 2009/138/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv az Unió pénzügyi rendszerének és a biztosítók és viszontbiztosítók ellenálló képességének megerősítésére irányult, nem szüntette meg teljes mértékben a biztosítók és viszontbiztosítók csődjének lehetőségét. A fokozott piaci volatilitás és a tartósan alacsony kamatszint különösen káros lehet a biztosítók és viszontbiztosítók jövedelmezőségére és fizetőképességére. A biztosítók és viszontbiztosítók piaci és gazdasági fejleményekre való érzékenysége ezért különös figyelmet kíván, és megfelelő keretrendszert tesz szükségessé e vállalkozások esetlegesen megromló pénzügyi helyzetének – többek között megelőző jellegű – kezeléséhez. Az elmúlt időszakban bekövetkezett csődök és csődközeli helyzetek, különösen határokon átnyúló jellegűek, rávilágítottak a jelenlegi keretrendszer hiányosságaira, amelyeket kezelni szükséges ahhoz, hogy a biztosítók vagy viszontbiztosítók piacról való rendezett kilépését megfelelően meg lehessen szervezni. (3)A biztosító vagy viszontbiztosító által végzett olyan tevékenységeket, szolgáltatásokat vagy műveleteket, amelyek észszerű határidőn belül, vagy a szerződők, kedvezményezettek vagy károsultak észszerű költsége mellett nem könnyen helyettesíthetők, kritikus funkcióknak kell tekinteni, amelyek folytonosságát biztosítani kell. Az ilyen tevékenységek, szolgáltatások vagy műveletek uniós, nemzeti vagy regionális szinten kritikusak lehetnek. A biztosítási vagy viszontbiztosítási védelem folytonossága gyakran előnyösebb a csődhelyzetben lévő vállalkozás felszámolásánál, mivel a legkedvezőbb eredménnyel jár a szerződők, a kedvezményezettek vagy a károsultak számára. Ezért alapvető fontosságú, hogy e kritikus funkciók folytonosságának megőrzése révén megfelelő eszközök álljanak rendelkezésre a csődhelyzetek megelőzésére és – a csőd bekövetkezése esetén – a negatív következmények minimalizálására. (4)A csődhelyzetben lévő biztosítók és viszontbiztosítók eredményes szanálása a belső piac kiteljesítésének elengedhetetlen eleme. Az ilyen vállalkozások csődje nemcsak a szerződőkre, és esetleg azon piacok reálgazdaságára és pénzügyi stabilitására van hatással, amelyeken e biztosítók és viszontbiztosítók közvetlenül működnek, hanem a belső biztosítási piac iránti bizalomra is. A pénzügyi szolgáltatások belső piacának kiteljesítésével a nemzeti pénzügyi rendszerek egyre szorosabban összekapcsolódnak. A biztosítók és viszontbiztosítók a befektetési portfóliójuk és a tevékenységeikhez kapcsolódó kockázatok kezelése érdekében aktívak a pénzügyi piacokon. Származtatott ügyleteik révén összekapcsolódnak a bankközi és egyéb pénzügyi piacokkal, amelyek lényegében páneurópaiak. Ebben az összefüggésben az, hogy a tagállamok képtelenek kezelni egy biztosító vagy viszontbiztosító csődjét, továbbá kiszámítható, harmonizált és a szélesebb körű rendszerszintű károkat eredményesen megelőző módon szanálni a vállalkozást, alááshatja a pénzügyi piacok stabilitását, ennélfogva pedig a pénzügyi szolgáltatások belső piacát. (5)A 2008. évi pénzügyi világválság rávilágított arra, hogy megfelelő helyreállítási és szanálási keretrendszert kell kidolgozni a biztosítók és viszontbiztosítók számára. Nemzetközi szinten 2014 októberében a Pénzügyi Stabilitási Tanács (FSB) kidolgozta az eredményes szanálási rendszerek fő kritériumait, amelyek minden olyan biztosítóra vonatkoznak, amely csődje esetén rendszerszinten jelentős vagy kritikus lehet. Az FSB 2016 júniusában kiegészítő iránymutatást adott ki a rendszerszinten jelentős biztosítók eredményes szanálási stratégiáinak és terveinek kidolgozására vonatkozóan. Ezzel párhuzamosan a Biztosításfelügyelők Nemzetközi Szövetsége (IAIS) 2019 novemberében elfogadta az összes biztosítóra és viszontbiztosítóra vonatkozó biztosítási alapelveket, valamint a nemzetközi szinten aktív biztosítói csoportokra vonatkozó közös keretrendszert, amely részletesen meghatározza az ilyen biztosítói csoportok megelőző helyreállítási tervezésére vonatkozó standardokat, valamint azokat az intézkedéseket, amelyeket a hatóságoknak a piacról kilépő és szanálás alá kerülő biztosítóval vagy viszontbiztosítóval szemben kell meghozniuk. Ezeket a fejleményeket figyelembe kell venni a csődhelyzetben lévő biztosítók és viszontbiztosítók helyreállítására és szanálására vonatkozó keretrendszer meghatározásakor. (6)Számos biztosító és viszontbiztosító a nemzeti határokon átnyúló tevékenységet folytat. A határokon átnyúló tevékenységet folytató biztosítók vagy viszontbiztosítók nehézségeire vagy csődjére való felkészülés, valamint a nehézségek és a csőd kezelése érdekében hatóságok között folytatott koordináció és együttműködés hiánya aláásná a tagállamok kölcsönös bizalmát, az optimálistól elmaradó eredményhez vezetne a szerződők, a kedvezményezettek és a károsultak számára, és kihatna a belső biztosítási piac hitelességére is. (7)Jelenleg az Európai Unió szintjén nincsenek harmonizálva a biztosítók vagy viszontbiztosítók koordinált szanálására irányuló eljárások. Ehelyett a tagállamokban jelentős anyagi és eljárásjogi különbségek figyelhetők meg a biztosítók és viszontbiztosítók csődjét szabályozó nemzeti törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések között. Emellett a vállalati fizetésképtelenségi eljárások nem feltétlenül megfelelőek minden esetben a biztosítók vagy viszontbiztosítók számára, mivel ezek az eljárások nem mindig biztosítják a kritikus funkcióknak a szerződők, a kedvezményezettek és a károsultak, a reálgazdaság, vagy általánosságban a pénzügyi stabilitás számára megfelelő folytonosságát. (8)Biztosítani kell a csődhelyzetben lévő vagy valószínűleg csődbe jutó biztosítók vagy viszontbiztosítók kritikus funkcióinak folytonosságát, ugyanakkor minimalizálni kell az ilyen vállalkozás csődjének a gazdaságra és a pénzügyi rendszerre gyakorolt hatását. Ezért olyan keretrendszer meghatározása szükséges, amely hiteles eszközöket bocsát a hatóságok rendelkezésére ahhoz, hogy kellő időben és gyorsan beavatkozhassanak a csődhelyzetben lévő vagy valószínűleg csődbe jutó biztosítók vagy viszontbiztosítók működésébe. A keretrendszernek biztosítania kell, hogy először a részvényesek viseljék a veszteségeket, a részvényeseket követően pedig a hitelezők, feltéve, hogy – „a hitelezők egyike sem járhat rosszabbul” elvvel összhangban – a hitelezők egyike sem viselhet nagyobb veszteséget, mint amelyet a biztosító vagy viszontbiztosító rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében történő felszámolása esetén viselt volna. (9)A létrehozandó keretrendszernek lehetővé kell tennie a hatóságok számára, hogy biztosítsák a biztosítási védelem folytonosságát a szerződők, a kedvezményezettek és a károsultak számára, adott esetben a biztosító vagy viszontbiztosító gazdaságilag életképes tevékenységeinek és portfólióinak átadását, továbbá a veszteségek méltányos és kiszámítható megosztását. E célkitűzéseknek elő kell segíteniük a szerződőket, a kedvezményezetteket és a károsultakat sújtó szükségtelen veszteségek vagy szociális nehézségek elkerülését, a reálgazdaságra gyakorolt negatív hatások enyhítését, a pénzügyi piacokra gyakorolt negatív hatások minimalizálását és az adófizetők költségeinek minimalizálását. (10)A 2009/138/EK irányelv felülvizsgálatának és különösen a kockázatvezéreltebb tőkekövetelmények bevezetésének, a megerősített felügyeletnek, a fokozott likviditásfigyelésnek és a makroprudenciális politikák jobb eszközeinek tovább kell csökkenteniük a biztosítók vagy viszontbiztosítók csődjének valószínűségét, és növelniük kell e vállalkozások gazdasági stresszel szembeni ellenálló képességét, függetlenül attól, hogy a stresszt rendszerszintű zavarok vagy az adott vállalkozást egyedileg érintő események okozzák. Mindazonáltal a pénzügyi nehézségek a stabil és szilárd prudenciális keret ellenére sem zárhatók ki teljesen. A tagállamoknak ezért felkészülteknek kell lenniük, és megfelelő helyreállítási és szanálási eszközökkel kell rendelkezniük a rendszerszintű válságok és az egyes vállalkozásoknál bekövetkezett csődök kezelésére. Ezen eszközök közé tartoznak azok a mechanizmusok, amelyek lehetővé teszik a hatóságok számára, hogy hatékonyan tudják kezelni a csődhelyzetben lévő vagy valószínűleg csődbe jutó vállalkozások problémáját. Az eszközök alkalmazása és a hatáskörök gyakorlása során figyelembe kell venni a csőd bekövetkezésének körülményeit. (11)Néhány tagállam már bevezetett a megelőző helyreállítási tervezésre vonatkozó követelményeket és mechanizmusokat a csődhelyzetben lévő biztosítók vagy viszontbiztosítók szanálására. Az azonban, hogy a biztosítók vagy viszontbiztosítók helyreállítására és szanálására vonatkozó feltételek, hatáskörök és eljárások az Unióban nem egységesek, valószínűleg akadályozza a belső piac zökkenőmentes működését és a nemzeti hatóságok közötti együttműködést a nehéz helyzetbe került vagy csődhelyzetben lévő, határokon átnyúló tevékenységű vállalkozáscsoportok kezelése terén. Ez különösen igaz abban az esetben, amikor a különböző megközelítések következtében a nemzeti hatóságok nem ugyanolyan szintű ellenőrzési jogkörrel, vagy a biztosítók vagy viszontbiztosítók szanálására vonatkozóan nem ugyanolyan lehetőségekkel rendelkeznek. A helyreállítási és szanálási rendszerek közötti eltérések befolyásolhatják az egyenlő versenyfeltételeket, és torzíthatják a versenyt a vállalkozások között. Az említett akadályokat meg kell szüntetni, és szabályokat kell alkotni annak érdekében, hogy a belső piac ne kerüljön veszélybe. Ebből a célból a biztosítók vagy viszontbiztosítók megelőző helyreállítására és szanálására vonatkozó szabályokra közös harmonizációs minimumszabályokat kell megállapítani. A biztosítási szolgáltatásokra vonatkozó hatályos uniós jogszabályokkal való összhang biztosítása érdekében a megelőző helyreállítási és szanálási rendszert a 2009/138/EK irányelvben meghatározott prudenciális követelmények hatálya alá tartozó biztosítókra és viszontbiztosítókra kell alkalmazni. (12)A csoporthoz tartozó vállalkozás csődje az egész csoport fizetőképességére és működésére gyors hatással lehet. Ezért a csoportszintű megelőző helyreállítási és szanálási tervezésre vonatkozó követelményekre van szükség. Ezenkívül a hatóságoknak e vállalkozások tekintetében hatékony eszközökkel kell rendelkezniük ahhoz, hogy olyan korrekciós intézkedéseket írjanak elő, amelyek figyelembe veszik a csoporthoz tartozó valamennyi vállalkozás pénzügyi stabilitását, továbbá csoportszinten megszüntetik a szanálhatóság akadályait, és – különösen határokon átnyúló tevékenységekkel összefüggésben – a teljes csoportra vonatkozóan egységes szanálási programot eredményeznek. A megelőző helyreállítási és szanálási tervezésre, valamint a szanálhatóságra vonatkozó követelményeket és a szanálási rendszert ezért az anyavállalatokra, a holdingtársaságokra és a csoporthoz tartozó egyéb vállalkozásokra is alkalmazni kell, ideértve a biztosítók és viszontbiztosítók Unión kívül letelepedett fióktelepeit is. (13)Biztosítani kell a helyreállítási és szanálási keretrendszer megfelelőségét és hatékonyságát, ugyanakkor el kell kerülni a vállalkozásokra és a hatóságokra háruló szükségtelen adminisztratív terheket és költségeket. A helyreállítási és szanálási keretrendszer végrehajtásának ezért arányosnak kell lennie az érintett vállalkozás, valamint tevékenységei és szolgáltatásai jellegével, nagyságrendjével és összetettségével. A helyreállítási és szanálási tervezésre vonatkozó követelmények hatályát illetően a hatóságoknak harmonizált, kockázatalapú kritériumrendszer alapján kell meghatározniuk a tervezési követelmények hatálya alá tartozó vállalkozások körét. Az egységes biztosítási és viszontbiztosítási piac iránti bizalom erősítése és az egyenlő versenyfeltételek előmozdítása érdekében a piaci lefedettség minimális szintjének meghatározásával el kell érni egy minimális szintű felkészültséget. A piaci lefedettség minimális szintjének azonban figyelembe kell vennie egyrészt a helyreállítás és a szanálás közötti különbségeket, másrészt a szanálási intézkedés meghozatalához fűződő közérdek meglétét vagy hiányát. (14)Ugyanebből az okból a hatóságoknak adott esetben a megelőző helyreállítási és szanálási tervezésre, valamint a tájékoztatásra vonatkozóan – vállalkozásspecifikus alapon, ritkább aktualizálás mellett – eltérő vagy csökkentett követelményeket kell alkalmazniuk. Az egyszerűsített kötelezettségek alkalmazásakor a hatóságoknak figyelembe kell venniük a vállalkozás üzleti tevékenységének jellegét, méretét, összetettségét és helyettesíthetőségét, részvényesi struktúráját és jogi formáját, kockázati profilját, valamint más szabályozott vállalkozásokkal vagy általában a pénzügyi rendszerrel való összekapcsoltságának mértékét. A hatóságoknak azt is figyelembe kell venniük, hogy a biztosító vagy viszontbiztosító csődje és az azt követő rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében történő felszámolása valószínűleg jelentős negatív hatást gyakorolna-e a szerződőkre, a pénzügyi piacokra, az egyéb vállalkozásokra vagy a tágabb értelemben vett gazdaságra. A hatóságoknak évente jelentést kell készíteniük az EIOPA részére az egyszerűsített kötelezettségek alkalmazásáról. (15)A szanálási folyamat rendezettsége és az összeférhetetlenség elkerülése érdekében a tagállamoknak közigazgatási hatóságokat és közigazgatási hatáskörrel felruházott hatóságokat kell kijelölniük a helyreállítási és szanálási keretrendszerhez kapcsolódó funkciók és feladatok ellátására. A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy elegendő erőforrások álljanak e szanálási hatóságok részére rendelkezésre. Ha egy tagállam más funkciókat is ellátó szanálási hatóságot jelöl ki, megfelelő strukturális intézkedésekkel biztosítani e funkcióknak a szanálással kapcsolatos funkcióktól való elkülönítését, valamint a működési függetlenséget. Az elkülönítés nem akadályozhatja meg a szanálási funkciót abban, hogy hozzáférjen a helyreállítási és szanálási keretrendszer szerinti feladatainak ellátásához vagy a helyreállítási és szanálási keretrendszer alkalmazásában részt vevő különböző hatóságok közötti együttműködéshez szükséges információkhoz. (16)Figyelemmel azokra a következményekre, amelyeket egy biztosító vagy viszontbiztosító csődje a szerződőkre, egy tagállam pénzügyi rendszerére és gazdaságára gyakorolhat, valamint arra a tényre, hogy a csőd kezeléséhez állami források igénybevételére is szükség lehet, a tagállamok pénzügyminisztériumát vagy más érintett minisztériumaikat már korai stádiumban szorosan be kell vonni a válságkezelés és a szanálás folyamatába. (17)Hatékonyan kell kezelni a biztosítók és viszontbiztosítók pénzügyi helyzetének romlását vagy a szabályozási követelmények e vállalkozások általi megszegését, és meg kell előzni a problémák súlyosbodását. A felügyeleti hatóságoknak ezért hatáskörrel rendelkezniük arra, hogy megelőző intézkedéseket írjanak elő. E megelőző hatásköröknek azonban összhangban kell lenniük a 2009/138/EK irányelvben hasonló körülmények esetére már előírt a beavatkozási szintekkel és felügyeleti hatáskörökkel, ideértve az említett irányelv 36. cikkében meghatározott felügyeleti felülvizsgálati folyamatban előírt felügyeleti hatásköröket is. A megelőző hatáskörök nem eredményezhetnek az említett irányelv I. címe VI. fejezetének 4. szakaszában meghatározott szavatolótőke-szükségletet megelőző új, előre meghatározott beavatkozási küszöböt. A felügyeleti hatóságoknak minden egyes helyzetet egyedileg kell értékelniük, és a körülmények, a vállalkozás helyzete és felügyeleti mérlegelésük alapján kell dönteniük a megelőző intézkedések szükségességéről.

(18)Alapvető fontosságú, hogy a csoportok vagy adott esetben az egyes vállalkozások rendszeresen aktualizált megelőző helyreállítási tervet készítsenek, amelyben meghatározzák, hogy az adott csoportnak vagy vállalkozásnak milyen intézkedéseket kell tennie ahhoz, hogy helyreállítsa pénzügyi helyzetét annak olyan jelentős romlását követően, amely veszélyeztetheti életképességét. A biztosítóknak és viszontbiztosítóknak ezért meg kell határozniuk azokat a mennyiségi és minőségi mutatókat, amelyek indokolják a megelőző helyreállítási tervekben előirányzott korrekciós intézkedések alkalmazását. Ezeknek a mutatóknak abban kell segíteniük a biztosítókat és viszontbiztosítókat, hogy a szerződőik érdekét leginkább szem előtt tartó korrekciós intézkedéseket hozzanak, és nem állapíthatnak meg új prudenciális szabályozási követelményeket. A csoporton belüli valamennyi lényeges vállalkozásra kiterjedő megelőző helyreállítási terveknek részleteseknek kell lenniük, és olyan reális feltételezéseken kell alapulniuk, amelyek több megbízható és súlyos forgatókönyv esetén alkalmazhatók. Ezeknek a megelőző helyreállítási terveknek a vállalkozás irányítási rendszerének szerves részét kell képezniük. A meglévő eszközök – többek között a saját kockázat- és szavatolótőkemegfelelés-értékelés, a vészhelyzeti tervek vagy a likviditásikockázat-kezelési tervek – bemenetként felhasználhatók a megelőző helyreállítási tervek elkészítéséhez. A megelőző helyreállítási terv elkészítésére vonatkozó követelményt azonban arányosan kell alkalmazni, és az nem sértheti a reális helyreállítási tervnek a 2009/138/EK irányelv 138. cikkének (2) bekezdésében előírt kidolgozását és benyújtását. Adott esetben a megelőző helyreállítási terv elemei információkkal segíthetik, illetve megalapozhatják a 2009/138/EK irányelv 138. cikkének (2) bekezdésében előírt helyreállítási terv kidolgozását. (19)Biztosítani kell a válsághelyzetekre való felkészültség megfelelő szintjét. Az egyes biztosítók vagy viszontbiztosítók legfelső szintű anyavállalata számára ezért elő kell írni, hogy teljes körű értékelés céljából nyújtsa be megelőző helyreállítási tervét a felügyeleti hatóságokhoz; az értékelésnek ki kell terjednie arra is, hogy a terv átfogó-e, és rövid időn belül helyre tudja-e állítani a vállalkozás vagy a csoport életképességét akár súlyos pénzügyi stresszhelyzetben is. A felügyeleti hatóságokat fel kell hatalmazni arra, hogy ha valamely vállalkozás nem megfelelő megelőző helyreállítási tervet nyújt be, kötelezzék a vállalkozást a terv lényegi hiányosságainak megszüntetéséhez szükséges intézkedések megtételére. (20)A szanálás megtervezése az eredményes szanálás elengedhetetlen eleme. A szanálási hatóságoknak ezért rendelkezniük kell a kritikus funkciók azonosításához és folytonosságuk biztosításához szükséges valamennyi információval. A biztosítók és viszontbiztosítók kivételes tudással rendelkeznek saját működésükről és az abból eredő esetleges problémákról, ezért a szanálási terveket a szanálási hatóságoknak többek között az érintett vállalkozások által szolgáltatott információk alapján kell kidolgozniuk. A szükségtelen adminisztratív terhek elkerülése érdekében a szanálási hatóságoknak elsősorban a felügyeleti hatóságoktól kell beszerezniük a szükséges információkat. (21)Az alacsony kockázati profilú vállalkozásokat – éppen alacsony kockázati profiljuk miatt – nem helyénvaló arra kötelezni, hogy külön megelőző helyreállítási terveket készítsenek, és esetükben a szanálási tervezés sem indokolt. (22)A korrekciós és szanálási intézkedések lehetséges kölcsönhatásának előrejelzése, valamint a csoportok válsághelyzetekre való felkészültségének és szanálhatóságának javítása érdekében a megelőző helyreállítási és szanálási tervezés csoportos kezelésének ki kell terjednie a csoporthoz tartozó minden olyan vállalkozásra, amely csoportfelügyelet alá tartozik. A megelőző helyreállítási és szanálási terveknek figyelembe kell venniük az adott csoport pénzügyi, technikai és üzleti struktúráját, valamint belső összekapcsoltságának mértékét. (23)A csoportszintű megelőző helyreállítási és szanálási terveket a csoport egészére vonatkozóan kell elkészíteni úgy, hogy azok egyaránt meghatározzák a legfelső szintű anyavállalattal, valamint a csoporthoz tartozó egyes leányvállalatokkal kapcsolatos intézkedéseket. Annak azonban, hogy a csoportszintű megelőző helyreállítási és szanálási tervekben milyen mértékben veszik figyelembe a leányvállalatokat, arányosnak kell lennie azzal, hogy az egyes leányvállalatok mennyire relevánsak a csoport, a biztosítottak, valamint a működésükkel érintett tagállamok reálgazdasága és pénzügyi rendszere szempontjából. A szanálási tervek kidolgozásába be kell vonni azon tagállamok szanálási hatóságait, amelyekben a csoport leányvállalatokkal rendelkezik. A felügyeleti vagy szanálási kollégiumokban eljáró érintett hatóságoknak mindent meg kell tenniük azért, hogy együttes határozatot hozzanak az említett tervek értékeléséről és elfogadásáról. A válsághelyzetekre való megfelelő felkészülést azonban nem befolyásolhatja az, ha a felügyeleti vagy szanálási kollégiumokon belül nem születik együttes határozat. Ilyen esetekben a leányvállalatért felelős valamennyi felügyeleti hatóság számára lehetővé kell tenni, hogy megelőző helyreállítási terv készítésére kötelezze a joghatósága alá tartozó leányvállalatokat, és arról önálló értékelést készítsen. Ugyanezen okokból a leányvállalatért felelős valamennyi szanálási hatóságnak a joghatósága alá tartozó leányvállalatokra vonatkozóan szanálási tervet kell készítenie és naprakészen tartania. A csoporthoz tartozó vállalkozásokra vonatkozóan egyedi megelőző helyreállítási és szanálási tervet továbbra is kivételes és kellően indokolt esetben helyénvaló kidolgozni, és ennek során ugyanazokat a standardokat kell alkalmazni, mint amelyeket az érintett tagállamban hasonló vállalkozásokra alkalmaznak. Csoporthoz tartozó vállalkozásokra vonatkozó egyedi helyreállítási és szanálási terv készítésekor az érintett hatóságoknak törekedniük kell arra, hogy e terveket lehetőség szerint összhangba hozzák a csoport többi tagjának megelőző helyreállítási és szanálási terveivel. (24)Annak érdekében, hogy valamennyi érintett hatóság teljeskörűen és folyamatosan tájékozódhasson, a felügyeleti hatóságoknak továbbítaniuk kell az érintett szanálási hatóságok részére a megelőző helyreállítási terveket és azok módosításait, a szanálási hatóságoknak pedig továbbítaniuk kell az érintett felügyeleti hatóságok részére a szanálási terveket és azok módosításait. (25)A szanálási hatóságoknak hatáskörrel kell rendelkezniük arra, hogy biztosítók vagy viszontbiztosítók szanálhatóságának értékelése alapján akár közvetlenül, akár a felügyeleti hatóságon keresztül közvetve strukturális és szervezeti változtatásokat írjanak elő a biztosítók vagy viszontbiztosítók számára. A szanálási hatóságok számára lehetővé kell tenni, hogy megtegyék a szükséges, de arányos intézkedéseket a szanálási eszközök alkalmazása előtt álló lényegi akadályok csökkentése vagy elhárítása, valamint az érintett vállalkozások szanálhatóságának biztosítása érdekében. A szanálási hatóságoknak a biztosítók vagy viszontbiztosítók szanálhatóságát azon vállalkozások szintjén kell értékelniük, amelyeknél a csoportszintű szanálási tervvel összhangban várhatóan szanálási intézkedésekre kerül sor. A szanálási hatóságok azon képessége, hogy egy biztosító vagy viszontbiztosító számára strukturális és szervezeti változtatásokat írjanak elő, vagy intézkedéseket hozzanak a szanálási eszközök alkalmazása előtt álló lényegi akadályok csökkentésére vagy elhárítására, valamint az érintett vállalkozások szanálhatóságának biztosítására, nem lépheti túl azt a mértéket, amely az érintett biztosító vagy viszontbiztosító struktúrájának és működésének a vállalkozás szanálhatóságának javítása érdekében történő egyszerűsítéséhez szükséges. (26)A megelőző helyreállítási tervben vagy szanálási tervben körvonalazott intézkedések végrehajtása hatással lehet a biztosítók vagy viszontbiztosítók alkalmazottaira. A terveknek ezért tartalmazniuk kell azokat az eljárásokat, amelyek keretében adott esetben tájékoztatják a munkavállalók képviselőit, illetve konzultálnak velük a helyreállítási és szanálási folyamat során. Az eljárásoknak figyelembe kell venniük a kollektív szerződéseket vagy egyéb, a szociális partnerek, valamint a szakszervezetek és munkavállalói képviseletek vállalati szerkezetátalakítási folyamatba való bevonására vonatkozó nemzeti és uniós jogszabályok által előírt rendelkezéseket. (27)Az Unión belül határokon átnyúló tevékenységet folytató biztosítók és viszontbiztosítók vagy csoporthoz tartozó vállalkozások eredményes helyreállítása és szanálása a felügyeleti hatóságok és a szanálási hatóságok felügyeleti és szanálási kollégiumokban megvalósuló együttműködését teszi szükségessé a folyamat minden szakaszában, a helyreállítási és szanálási tervek kidolgozásától kezdve az egyes vállalkozások tényleges szanálásáig. Ha a hatóságok nem értenek egyet a csoportok és vállalkozások tekintetében meghozandó határozatokkal, az 1094/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel létrehozott európai felügyeleti hatóságnak (Európai Biztosítás- és Foglalkoztatóinyugdíj-hatóság, a továbbiakban: EIOPA) végső esetben közvetítői szerepet kell betöltenie. (28)A helyreállítási és megelőzési szakaszban a részvényeseknek maradéktalanul meg kell tartaniuk a biztosítóval vagy viszontbiztosítóval kapcsolatos felelősségüket és a vállalkozás feletti ellenőrzésüket. E felelősségük a vállalkozás szanálásának megkezdésekor megszűnik. A szanálási keretrendszernek ezért biztosítania kell, hogy a szanálás időben megkezdődjön, tehát azt megelőzően, hogy a biztosító vagy viszontbiztosító mérlege vagy pénzforgalma szerint fizetésképtelenné válna, tőkéjét teljes mértékben elvesztené, vagy nem tudna eleget tenni fizetési kötelezettségeinek azok esedékessé válásakor. Szanálást kell kezdeményezni, ha egy felügyeleti hatóság valamely szanálási hatósággal – bármelyikük megkeresésére – folytatott konzultációt követően megállapítja, hogy egy biztosító vagy viszontbiztosító csődhelyzetben van vagy valószínűleg csődbe jut, és csődje észszerű határidőn belül nem akadályozható meg alternatív intézkedésekkel. Az alábbi körülmények bármelyike esetén úgy kell tekinteni, hogy egy biztosító vagy viszontbiztosító csődhelyzetben van vagy valószínűleg csődbe jut: i. a vállalkozás megsérti vagy valószínűleg megsérti a minimális tőkeszükségletre vonatkozóan a 2009/138/EK irányelv I. címe VI. fejezetének 4. szakaszában meghatározott előírásokat, és nincs észszerű kilátás a megfelelés helyreállítására; ii. a vállalkozás már nem teljesíti az engedélyezés feltételeit, vagy súlyosan megszegi, illetve a közeljövőben valószínűleg súlyosan megszegi a rá vonatkozó törvények és rendeletek szerinti jogi kötelezettségeit, és kötelezettségeinek megszegése indokolja az engedély visszavonását; iii. a biztosító vagy viszontbiztosító nem képes, vagy valószínűleg a közeljövőben nem lesz képes adósságai törlesztésére vagy egyéb kötelezettségei teljesítésére, ideértve a szerződők vagy kedvezményezettek részére esedékes kifizetéseket is; vagy iv. a biztosító vagy viszontbiztosító rendkívüli állami pénzügyi támogatást igényel. (29)A szanálási eszközök és hatáskörök alkalmazása csorbíthatja a biztosítók és viszontbiztosítók részvényeseinek és hitelezőinek jogait. Különösen a szanálási hatóságok azon hatásköre érinti a részvényesek tulajdonjogát, hogy a hatóság a részvényesek hozzájárulása nélkül magánszektorbeli vevőnek adhatja át a biztosító vagy viszontbiztosító részvényeit vagy eszközeinek egészét, illetve azok egy részét. Ezenkívül az a hatáskör is érintheti a hitelezőkkel szembeni egyenlő bánásmódot, hogy a hatóságok – a szolgáltatások folytonosságának biztosítása és a szerződőkre, kedvezményezettekre és károsultakra, a reálgazdaságra vagy általában a pénzügyi stabilitásra gyakorolt káros hatások kiküszöbölése érdekében – eldönthetik, hogy egy csődhelyzetben lévő vállalkozásnak mely kötelezettségeit kell átadnia. Szanálási eszköz ezért csak a csődhelyzetben lévő vagy valószínűleg csődbe jutó biztosítók vagy viszontbiztosítók esetében alkalmazható, és csak akkor, ha általános érdekből szükséges a szanálási célok teljesítése. Így különösen a szanálási eszközöket abban az esetben helyénvaló alkalmazni, ha a biztosító vagy viszontbiztosító rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében nem számolható fel anélkül, hogy ez kedvezőtlenül érintené a szerződők, a kedvezményezettek és az igényjogosultak védelmét, vagy destabilizálná a pénzügyi rendszert. Ezenkívül feltétel, hogy a szanálási intézkedésekre szükség legyen a kritikus funkciók gyors átadásának és folytonosságának biztosításához, továbbá ne legyen észszerű kilátás magánforrásokra támaszkodó alternatív megoldás alkalmazására, beleértve a meglévő részvényesek vagy harmadik fél által végrehajtott, a vállalkozás életképességét a biztosítási kárigényekre gyakorolt hatás nélkül teljes mértékben helyreállító tőkeemelést is. A részvényesi és hitelezői jogok szanálási intézkedés következtében történő megsértésének összeegyeztethetőnek kell lennie az Európai Unió Alapjogi Chartájával (a továbbiakban: a Charta). Ha az azonos osztályba tartozó hitelezőket a szanálási intézkedés keretében másként kezelik, e különbségtételeknek a közérdek szempontjából indokoltaknak és a vonatkozó kockázattal arányosaknak kell lenniük, és az intézkedések sem közvetlenül, sem közvetve nem alkalmazhatnak állampolgárság szerinti megkülönböztetést. (30)A szanálási eszközök alkalmazása és a szanálási hatáskörök gyakorlása során a szanálási hatóságoknak minden megfelelő intézkedést meg kell hozniuk annak biztosítására, hogy a szanálási intézkedéseket azzal az elvvel összhangban hajtsák végre, hogy biztosítási kárigények csak a részvényeseket követően sérülhetnek, a hitelezőknek pedig megfelelő arányban kell viselniük a veszteséget. A szanálási hatóságoknak emellett biztosítaniuk kell, hogy a biztosító vagy viszontbiztosító szanálásának költségei minimálisak legyenek, és az egyazon csoportba tartozó hitelezők azonos elbánásban részesüljenek. (31)A tőkeinstrumentumok, a hitelviszonyt megtestesítő instrumentumok és az egyéb leírható, illetve átalakítható kötelezettségek leírásának vagy átalakításának belső veszteségviselési mechanizmust kell biztosítania. Ennek a mechanizmusnak – a biztosítási védelem folytonosságának a szerződők, a kedvezményezettek és a károsultak javára történő fenntartását célzó átadási eszközökkel kombinálva – lehetővé kell tennie a szanálási célok elérését, és nagymértékben korlátoznia kell a biztosító vagy viszontbiztosító csődjének a szerződőkre gyakorolt hatását. Adódhatnak azonban olyan szélsőséges esetek, amikor – kiegészítő veszteségviselési és szerkezetátalakítási források biztosítása, vagy végső esetben rendkívüli állami finanszírozás biztosítása érdekében – egy biztosító vagy viszontbiztosító szanálása meghatározott nemzeti programok, különösen egy biztosítási garanciarendszer vagy egy szanálási alap beavatkozását teheti szükségessé. A hitelezők védelméhez szükséges biztosítékoknak tükrözniük kell e nemzeti programok meglétét is, amelyeknek viszont meg kell felelniük az állami támogatások uniós keretrendszerének. A leírást vagy átalakítást a rendkívüli állami pénzügyi támogatás igénybevétele előtt kell alkalmazni. (32)A tulajdonjogok sérelme nem lehet aránytalan mértékű. A biztosító vagy viszontbiztosító érintett részvényesei és hitelezői, köztök a szerződők által elszenvedett veszteség nem lehet nagyobb, mint az a veszteség, amely akkor érte volna őket, ha a biztosítót vagy viszontbiztosítót rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében felszámolják a szanálási határozat meghozatalának időpontjában. Abban az esetben, ha egy szanálás alatt álló vállalkozás eszközeinek és kötelezettségeinek csak egy részét veszi át magánszektorbeli vevő vagy áthidaló vállalkozás, a szanálás alatt álló vállalkozás fennmaradó részét rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében fel kell számolni. A biztosító vagy viszontbiztosító felszámolási eljárásában maradó részvényesek és hitelezők számára a felszámolási eljárásban érintett követeléseik ellenértékeként kifizetett összeg vagy kártalanítás nem lehet kevesebb, mint az az összeg, amelyhez akkor jutottak volna, ha az egész biztosítót vagy viszontbiztosítót rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében számolják fel. (33)A részvényesek és hitelezők jogának védelme érdekében egyértelmű kötelezettségeket kell megállapítani a szanálás alatt álló vállalkozás eszközeinek és kötelezettségeinek értékelése tekintetében, és annak értékelésére vonatkozóan, hogy milyen elbánásban részesültek volna a részvényesek és hitelezők, ha a vállalkozást rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében számolják fel. Ezért rögzíteni szükséges, hogy a szanálási intézkedések meghozatala előtt sor kerül a biztosító vagy viszontbiztosító eszközeinek és kötelezettségeinek méltányos és reális értékelésére. Biztosítani kell az értékeléssel szembeni fellebbezés jogát. A szanálási intézkedés jellege és az értékeléssel való szoros kapcsolata miatt azonban a fellebbezés lehetőségét csak akkor helyénvaló biztosítani, ha egyidejűleg a szanálási határozat ellen is irányul. Ezenkívül rögzíteni szükséges, hogy a szanálási eszközök alkalmazását követően összehasonlításra kerül az a bánásmód, amelyben a részvényesek és a hitelezők ténylegesen részesültek, és az, hogy milyen elbánásban részesültek volna rendes fizetésképtelenségi eljárás során. Az utólagos összehasonlításnak a szanálási határozattól elkülönítetten megtámadhatónak kell lennie. Azoknak a részvényeseknek és hitelezőknek, akik kevesebbet kaptak annál az összegnél, amelyet rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében kaptak volna, jogosultaknak kell lenniük arra, hogy megkapják a különbözetet. (34)Fontos, hogy a veszteségeket a biztosító vagy viszontbiztosító csődbe jutásakor azonnal elszámolják. A csődhelyzetben lévő biztosítók vagy viszontbiztosítók eszközei és kötelezettségei értékelésének a szanálási eszközök alkalmazásának pillanatában méltányos, prudens és reális feltételezéseken kell alapulnia. Mindamellett a biztosító vagy viszontbiztosító pénzügyi helyzete alapján történő értékelés nem érintheti a kötelezettségek értékét. Kivételesen sürgős esetben lehetővé kell tenni, hogy a szanálási hatóságok a csődhelyzetben lévő biztosító vagy viszontbiztosító eszközeit, illetve kötelezettségeit gyors értékeléssel mérjék fel. Az értékelésnek ideiglenesnek és egy független értékelés elvégzéséig alkalmazandónak kell lennie. Az EIOPA-nak meg kell határoznia az ilyen értékelések során alkalmazandó elvek keretét, és lehetővé kell tennie, hogy a szanálási hatóságok és a független értékelők különböző célzott módszertanokat alkalmazzanak. (35)Szanálási intézkedések meghozatalakor a szanálási hatóságoknak figyelembe kell venniük és követniük kell a szanálási tervekben előírt intézkedéseket, kivéve, ha a szanálási hatóságok – az adott eset körülményeit figyelembe véve – úgy értékelik, hogy a szanálási célok hatékonyabban megvalósíthatók olyan intézkedések révén, amelyek a szanálási tervekben nem szerepelnek. (36)A szanálási eszközöket úgy kell kialakítani, hogy alkalmasak legyenek nagyszámú, jelentős részben kiszámíthatatlan forgatókönyv kezelésére, figyelembe véve, hogy különbség lehet egyetlen biztosító vagy viszontbiztosító válsága és egy nagyobb mértékű, rendszerszintű válság között. A szanálási eszközöknek ezért minden ilyen forgatókönyvre ki kell terjedniük, beleértve a szanálás alatt álló vállalkozásnak a megszüntetésig történő fizetőképes kifuttatását, a szanálás alatt álló vállalkozás vagyonának vagy részvényeinek értékesítését, az áthidaló vállalkozás létrehozását, az eszközöknek és kötelezettségeknek a csődhelyzetben lévő vállalkozás értékvesztett vagy alulteljesítő portfólióitól való elkülönítését, valamint a csődhelyzetben lévő biztosító vagy viszontbiztosító tőkeinstrumentumainak és egyéb leírható, illetve átalakítható kötelezettségeinek leírását vagy átalakítását. (37)Ha a szanálási eszközöket biztosítási portfóliók stabil vállalkozás – például magánszektorbeli vevő vagy áthidaló vállalkozás – részére történő átadása céljából alkalmazták, a biztosító vagy viszontbiztosító fennmaradó részét megfelelő időn belül fel kell számolni. A felszámolás határidejét annak figyelembevételével kell megállapítani, hogy a csődhelyzetben lévő biztosítónak vagy viszontbiztosítónak szükséges-e szolgáltatást vagy támogatást nyújtania a magánszektorbeli vevő vagy az áthidaló vállalkozás részére az átvett tevékenységek vagy szolgáltatások folytatásához.

(38)A vagyonértékesítésnek lehetővé kell tennie a szanálási hatóságok számára, hogy a biztosítót vagy viszontbiztosítót, vagy annak egyes vagyonelemeit a részvényesek hozzájárulása nélkül is értékesítsék egy vagy több vevő részére. A vagyonértékesítés alkalmazása során a hatóságoknak rendelkezniük kell arról, hogy a biztosító vagy viszontbiztosító, illetve annak egyes vagyonelemei eladására nyílt, átlátható és diszkriminációtól mentes folyamat útján kerüljön sor, amelynek során törekedniük kell a lehető legmagasabb eladási ár elérésére. Ha sürgős esetekben ez az eljárás nem követhető, a hatóságoknak lépéseket kell tenniük a versenyt és a belső piacot érintő káros hatások orvoslása érdekében. (39)A szanálás alatt álló vállalkozás eszközeinek vagy kötelezettségeinek a vagyonértékesítés alkalmazásával történő átadásából származó teljes nettó bevételnek a felszámolási eljárásban maradó vállalkozást kell megilletnie. A szanálás alatt álló vállalkozás által kibocsátott részvények vagy más, tulajdonviszonyt megtestesítő instrumentumok vagyonértékesítés keretében történő átadásából származó teljes nettó bevételnek a részvények vagy más, tulajdonviszonyt megtestesítő instrumentumok tulajdonosait kell megilletnie. A bevételekből le kell vonni a biztosító vagy viszontbiztosító csődje miatt felmerült költségeket és a szanálási folyamat költségeit. (40)A csődhelyzetben lévő biztosító vagy viszontbiztosító értékesítésével, valamint a potenciális vevőkkel a vagyonértékesítés alkalmazását megelőzően folytatott tárgyalásokkal kapcsolatos információk valószínűleg érzékenyek, és kockázatot hordozhatnak a biztosítási piac iránti bizalom szempontjából. Ezért biztosítani kell, hogy az ilyen információknak az 596/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet által előírt nyilvános közzététele annyival késleltethető legyen, amennyi idő a biztosító vagy viszontbiztosító szanálásának megtervezéséhez és strukturálásához szükséges. (41)Az áthidaló vállalkozás olyan biztosító vagy viszontbiztosító, amely részben vagy egészében egy vagy több állami hatóság tulajdonában van, vagy a szanálási hatóság ellenőrzése alatt áll. Az áthidaló vállalkozás fő célja, hogy biztosítsa a kritikus funkciók folytonosságát a csődhelyzetben lévő biztosító vagy viszontbiztosító szerződői részére. Az áthidaló vállalkozást ezért gazdaságilag életképes, tevékenységet folyamatos jelleggel végző vállalkozásként kell működtetni, és amint a feltételek megfelelőek, vissza kell vezetni a piacra, vagy ha nem életképes, fel kell számolni. (42)A vagyonelkülönítésnek lehetővé kell tennie, hogy a hatóságok különálló szervezetnek adják át a szanálás alatt álló vállalkozás eszközeit, jogait és kötelezettségeit az adott eszközök, jogok és kötelezettségek leválasztása, kezelése és felszámolása céljából. A csődhelyzetben lévő biztosító vagy viszontbiztosító jogosulatlan versenyelőnyének kiküszöbölése érdekében a vagyonelkülönítés kizárólag más eszközökkel együtt alkalmazható. (43)Egy hatékony szanálási rendszernek biztosítania kell, hogy a biztosítók vagy viszontbiztosítók olyan módon legyenek szanálhatók, amely minimalizálja a csődnek a szerződőkre, az adófizetőkre, a reálgazdaságra és a pénzügyi stabilitásra gyakorolt negatív hatását. A leírásnak vagy átalakításnak biztosítania kell, hogy a csődhelyzetben lévő biztosító vagy viszontbiztosító részvényesei és hitelezői a biztosítási kárigények érintettségét megelőzően viseljék a veszteségeket, a szanálási hatáskör alkalmazását követően pedig megfelelő arányban viseljék a biztosító vagy viszontbiztosító csődjéből eredő költségeket. Ennélfogva a leírásnak vagy átalakításnak erősebben kell ösztönöznie a biztosítók vagy viszontbiztosítók részvényeseit és hitelezőit, valamint bizonyos mértékig a szerződőket arra, hogy rendes körülmények között figyelemmel kísérjék a biztosító vagy viszontbiztosító állapotát. (44)Biztosítani kell, hogy a szanálási hatóságok különféle körülmények között is rendelkezzenek a rendelkezzenek az ahhoz szükséges rugalmassággal, hogy fizetőképesen kifuttassák a szanálás alatt álló vállalkozást, a szerződők számára legjobb feltételek mellett adják át annak eszközeit, jogait és kötelezettségeit, vagy elosszák a fennmaradó veszteségeket. Ezért helyénvaló rögzíteni, hogy a szanálási hatóságok számára egyaránt lehetővé kell tenni a leírás vagy átalakítás alkalmazását akkor, ha a cél a csődhelyzetben lévő biztosító vagy viszontbiztosító fizetőképes kifuttatás alatt álló vállalkozásként végrehajtott szanálása, valamint akkor, ha a kritikus biztosítási szolgáltatások átadása a biztosító vagy viszontbiztosító fennmaradó része tevékenységének megszüntetése és felszámolása mellett történik. Ebben az összefüggésben indokolt lehet a biztosítási kötelezettségek átstrukturálása a biztosítási fedezet jelentős részének fenntartása céljából, ha a hatóság megítélése szerint ez szolgálja leginkább a szerződők érdekét. (45)Ha reális kilátás van arra, hogy a vállalkozás életképessége helyreálljon, és a szerződőket nem éri veszteség a szanálási folyamat során, a leírás vagy átalakítás alkalmas lehet a szanálás alatt álló vállalkozás folyamatos működésének helyreállítására. Ebben az esetben a leírás vagy átalakítás útján történő szanálást a vezetés leváltásának kell kísérnie, kivéve, ha a vezetés megtartása helyénvaló és szükséges a szanálási célok eléréséhez. (46)Nem helyénvaló a leírás vagy átalakítás alkalmazása fedezeti biztosítékkal ellátott vagy más módon garantált követelések esetében, mivel az ilyen leírás vagy átalakítás eredménytelen lehet, vagy negatív hatást gyakorolhat a pénzügyi stabilitásra. Annak biztosítása érdekében azonban, hogy a leírás vagy átalakítás eredményes legyen, és elérje a célját, kívánatos, hogy a csődhelyzetben lévő biztosító vagy viszontbiztosító biztosítékkal nem fedezett kötelezettségeire a lehető legszélesebb körben alkalmazható legyen. Mindazonáltal helyénvaló a biztosítékkal nem fedezett kötelezettségek egyes típusait kizárni a leírás vagy átalakítás alkalmazási köréből. A kritikus funkciók folytonosságának biztosítása érdekében ezért ki kell zárni a leírásnak vagy átalakításnak a csődhelyzetben lévő biztosító vagy viszontbiztosító munkavállalói felé fennálló egyes kötelezettségeire, illetve azon kereskedelmi követelésekre történő alkalmazását, amelyek a biztosító vagy viszontbiztosító napi működéséhez szükséges árukhoz és szolgáltatásokhoz kapcsolódnak. A nyugdíjbiztosítási alapokkal és nyugdíjbiztosítási alapkezelőkkel szemben fennálló, nyugdíjjogosultságokra és nyugdíjra vonatkozó követelések kifizetése érdekében ki kell zárni a leírásnak vagy átalakításnak a csődhelyzetben lévő biztosító vagy viszontbiztosító nyugdíjrendszerrel szembeni kötelezettségeire való alkalmazását. A rendszerszintű átterjedés kockázatának csökkentése érdekében ki kell zárni a leírásnak vagy átalakításnak a fizetési rendszerekben való részvétellel összefüggésben keletkező olyan kötelezettségekre való alkalmazását, amelyek hátralévő futamideje kevesebb mint hét nap, illetve a biztosítókkal vagy viszontbiztosítókkal, hitelintézetekkel és befektetési vállalkozásokkal szembeni azon kötelezettségekre való alkalmazását – az ugyanazon csoporthoz tartozó vállalkozásokkal szembeni kötelezettségek kivételével –, amelyek eredeti esedékessége hét napon belüli. (47)A szanálás egyik fő célkitűzése a szerződők, a kedvezményezettek vagy a károsultak védelme. A leírás vagy átalakítás a biztosítási kárigényeknél ezért csak végső eszközként alkalmazható, és a szanálási hatóságoknak gondosan mérlegelniük kell a természetes személyek és a mikro-, kis- és középvállalkozások biztosítási szerződéseiből eredő biztosítási kárigények esetleges leírásának következményeit. (48)A szanálási hatóságoknak egyes kötelezettségeket bizonyos körülmények fennállása esetén részben vagy teljes egészében ki kell tudniuk zárni a hitelezői feltőkésítésből akkor, ha az adott kötelezettségek leírása vagy átalakítása észszerű határidőn belül nem lehetséges, ha a kizárás feltétlenül szükséges a szanálási célok eléréséhez és azokkal arányos, vagy ha a leírás vagy átalakítás alkalmazása olyan értékromlást eredményezne, amelynek következtében a többi hitelező által viselt veszteségek nagyobbak lennének, mint akkor, ha az említett kötelezettségeket nem zárnák ki. A kizárás ilyen esetekben történő alkalmazásakor e tény figyelembevétele céljából – „a hitelezők egyike sem járhat rosszabbul, mint a rendes fizetésképtelenségi eljárásban” elv tiszteletben tartása mellett – megemelhető az egyéb leírható, illetve átalakítható kötelezettségek leírásának vagy átalakításának a szintje. Ugyanakkor a tagállamok nem kötelezhetők arra, hogy a szanálást saját államháztartásukból finanszírozzák. (49)A szanálási hatóságoknak általában a hitelezők egyenlő kezelését és a követeléseknek a fizetésképtelenség tekintetében alkalmazandó jogszabályokban meghatározott rangsorát tiszteletben tartó módon kell alkalmazniuk a leírást vagy átalakítást. A veszteségeket először a szavatolótőke-elemekben kell érvényesíteni, és a részvényesek felé részvények bevonása vagy átadása, illetve a részvények jelentős hígítása révén kell közvetíteni. Ha ez nem elegendő, hitelviszonyt megtestesítő alárendelt instrumentumokat kell átalakítani vagy leírni. Az előresorolt kötelezettségek átalakítására vagy leírására csak akkor kerülhet sor, miután a hitelviszonyt megtestesítő alárendelt instrumentumokat teljes mértékben átalakították vagy leírták. (50)A kötelezettségek alóli – többek között a fizetési és elszámolási rendszerekhez, a munkavállalói vagy kereskedelmi hitelezőkhöz vagy az elsőbbségi rangsorhoz kapcsolódó – mentességeket a harmadik országokban és az Unióban is alkalmazni kell. Annak biztosítása érdekében, hogy a kötelezettségeket harmadik országokban le lehessen írni vagy át lehessen alakítani, rögzíteni szükséges, hogy a harmadik országok joga alá tartozó szerződéses rendelkezések elismerik ezt a lehetőséget. Nem írható elő ilyen szerződéses feltétel a leírás vagy átalakítás alkalmazása alól mentesített kötelezettségek esetében, valamint akkor, ha a harmadik ország joga, vagy az adott harmadik országgal kötött kötelező erejű megállapodás lehetővé teszi az érintett tagállam számára a leírás vagy átalakítás alkalmazását. (51)A részvényeseknek és hitelezőknek a szükséges mértékben hozzá kell járulniuk a csődhelyzetben lévő vállalkozás veszteségelosztó mechanizmusához. A tagállamoknak ezért biztosítaniuk kell, hogy a kibocsátó biztosító vagy viszontbiztosító életképtelensége bekövetkezésekor az 1., 2. és 3. szintű tőkeinstrumentumok teljes mértékben viseljék a veszteségeket. Ennek megfelelően a szanálási hatóságok számára elő kell írni, hogy a életképtelenség bekövetkezésekor – szanálási intézkedés végrehajtása előtt – teljes mértékben írják le ezeket az instrumentumokat, vagy adott esetben alakítsák át azokat 1. szintű tőkeinstrumentumokká. Ebből a szempontból a gazdasági életképtelenség akkor következik be, amikor az érintett szanálási hatóság megállapítja, hogy a biztosító vagy viszontbiztosító megfelel a szanálási feltételeknek, vagy amikor az érintett szanálási hatóság úgy határoz, hogy a biztosító vagy viszontbiztosító életképessége a szóban forgó tőkeinstrumentumok leírása vagy átalakítása nélkül megszűnne. Ezeket a követelményeket szerepeltetni kell az instrumentumra vonatkozó feltételekben, valamint az instrumentumokkal kapcsolatban közzétett vagy rendelkezésre bocsátott tájékoztatókban vagy ajánlati dokumentumokban. (52)A szanálás eredményes végrehajtása érdekében a szanálási hatóságoknak minden olyan szükséges hatáskörrel rendelkezniük kell, amelyek a szanálási eszközök alkalmazása során – különféle kombinációkban – gyakorolhatók. Szükséges, hogy e hatáskörök közé tartozzon a csődhelyzetben lévő biztosító vagy viszontbiztosító részvényeinek, eszközeinek, jogainak és kötelezettségeinek másik vállalkozáshoz, például másik biztosítóhoz vagy viszontbiztosítóhoz, vagy áthidaló vállalkozáshoz való átadására vonatkozó hatáskör, a csődhelyzetben lévő biztosító vagy viszontbiztosító részvényeinek leírására vagy bevonására, illetve kötelezettségeinek leírására vagy átalakítására vonatkozó hatáskör, a vezetés leváltására vonatkozó hatáskör, valamint a követelések kifizetésére vonatkozó átmeneti moratórium előírására vonatkozó hatáskör. Szükség van kiegészítő hatáskörökre, például arra, hogy a csoport más részei számára előírják az alapvető szolgáltatások folytonos biztosítását. (53)Nem szükséges előírni a pontos módját annak, ahogyan a szanálási hatóságoknak be kell avatkozniuk a csődhelyzetben lévő biztosító vagy viszontbiztosító működésébe. Lehetővé kell tenni a szanálási hatóságok számára annak megválasztását, hogy az ellenőrzést a biztosító vagy viszontbiztosító működésébe való közvetlen beavatkozás révén vagy végrehajtási határozat útján veszik át. A szanálási hatóságok erről az adott eset körülményeitől függően döntenek. (54)Eljárási követelményeket kell megállapítani annak érdekében, hogy a szanálási intézkedésekről megfelelően értesítsék az érintetteket, és azokat megfelelően nyilvánosságra hozzák. A szanálási hatóságok és szakmai tanácsadóik által a szanálási eljárás során megszerzett információk azonban valószínűleg érzékenyek, ezért azokra a szanálási határozat közzététele előtt megfelelő titoktartási szabályokat kell alkalmazni. Azt kell feltételezni, hogy meghozatala előtt egy döntéssel kapcsolatban közölt bármely információ, akár azzal kapcsolatos, hogy a szanálási feltételek teljesülnek-e, akár azzal, hogy az eljárás során mely eszköz vagy intézkedés kerül alkalmazásra, hatással lesz az intézkedés által érintett köz- vagy magánérdekekre. Ezért biztosítani kell, hogy megfelelő mechanizmusok álljanak rendelkezésre az ilyen információk – például a helyreállítási és szanálási tervek tartalma és részletei és az ezzel összefüggésben elvégzett bármely értékelés eredménye – titkosságának fenntartására. (55)A szanálási hatóságoknak kiegészítő hatáskörökkel kell rendelkezniük arra, hogy biztosítsák a részvények vagy hitelviszonyt megtestesítő instrumentumok, valamint az eszközök, jogok és kötelezettségek harmadik félnek minősülő vevőhöz vagy áthidaló vállalkozáshoz történő eredményes átadását. Így különösen meg kell őrizni a viszontbiztosítási megállapodások által nyújtott gazdasági előnyöket annak megkönnyítése érdekében, hogy a biztosítási kárigényeket a kapcsolódó portfólió, valamint a kapcsolódó biztosítástechnikai tartalékok és tőkekövetelmények általános kockázati profiljának befolyásolása nélkül lehessen átadni. Ezért lehetővé kell tenni a szanálási hatóságok számára, hogy a biztosítási kárigényeket az azokhoz kapcsolódó viszontbiztosítási jogokkal együtt adják át. Ennek körében a szanálási hatóságoknak hatáskörrel kell rendelkezniük arra, hogy az átadott instrumentumokról vagy eszközökről leválasszák a harmadik felek jogait, érvényesítsék a szerződési rendelkezéseket, továbbá az eszközöket és részvényeket átvevő fél viszonylatában is biztosítsák a megállapodások folytonosságát. A szerződő félnek a szanálás alatt álló vállalkozással vagy az azzal egy csoporthoz tartozó vállalkozással fennálló szerződés felmondására irányuló joga szintén nem sérülhet, ha a felmondás oka nem az, hogy a csődhelyzetben lévő biztosító vagy viszontbiztosító szanálásra kerül. A szanálási hatóságoknak ezenkívül rendelkezniük kell azzal a kiegészítő hatáskörrel, amely alapján kötelezhetik a rendes fizetésképtelenségi eljárás keretében felszámolás alatt álló biztosító vagy viszontbiztosító fennmaradó részét azon szolgáltatások teljesítésére, amelyek ahhoz szükségesek, hogy a vagyonértékesítés vagy áthidaló vagyonátadás alkalmazásával eszközökhöz vagy részvényekhez jutó vállalkozás folytassa üzleti tevékenységét. (56)A Charta 47. cikke értelmében mindenkinek, akinek az Unió joga által biztosított jogait és szabadságait megsértették, joga van a bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz. Ezért biztosítani kell a szanálási hatóságok által hozott határozatokkal szembeni fellebbezés jogát. (57)A szanálási hatóságok által hozott válságkezelési intézkedések összetett gazdasági értékeléseket és széles mérlegelési jogkört követelhetnek meg. A szanálási hatóságok rendelkeznek a szükséges szakértelemmel ahhoz, hogy elvégezzék ezeket az értékeléseket és meghatározzák a mérlegelési jogkör megfelelő alkalmazását. Ezért fontos annak biztosítása, hogy a szanálási hatóságok által ebben a vonatkozásban készített összetett gazdasági értékeléseket a nemzeti bíróságok alapként használják fel az érintett válságkezelési intézkedések felülvizsgálatakor. Ezen értékelések összetett jellege azonban nem akadályozhatja meg a nemzeti bíróságokat annak megvizsgálásában, hogy a szanálási hatóság által felhasznált adatok tényszerűen pontosak, megbízhatók és következetesek-e, az adatok tartalmaznak-e az összetett helyzet értékeléséhez figyelembe veendő minden releváns információt, és alátámasztják-e a belőlük levont következtetéseket.

(58)A sürgős helyzetek kezelése érdekében biztosítani kell azt, hogy a felülvizsgálat iránti kérelem benyújtása ne járjon a megtámadott határozat joghatásának automatikus felfüggesztésével, a szanálási hatóság határozata pedig azonnal végrehajtható legyen annak vélelmezésével, hogy végrehajtásának felfüggesztése a közérdekkel ellentétes volna. (59)Védelemben kell részesíteni azokat a harmadik feleket, akik a szanálási hatáskörök hatóságok általi gyakorlása révén jóhiszeműen szerezték meg a szanálás alatt álló vállalkozás eszközeit, jogait és kötelezettségeit. Ugyanígy gondoskodni kell a pénzügyi piacok stabilitásáról is. A szanálási határozattal szembeni fellebbezés joga ezért nem érintheti a megsemmisített határozat alapján végrehajtott közigazgatási intézkedéseket vagy ügyleteket. Ilyen esetekben a jogsértő határozattal szembeni jogorvoslatnak az érintett személyek által elszenvedett károk miatti kártalanításra kell korlátozódnia. (60)Az érintett tagállamban és az Unióban fennálló súlyos pénzügyi stabilitási kockázatok miatt szükség lehet válságkezelési intézkedések sürgős meghozatalára. A válságkezelési intézkedések előzetes bírói engedélyezése iránti kérelemre és az ilyen kérelem bírósági általi vizsgálatára vonatkozó, nemzeti jog szerinti eljárásnak ezért gyorsnak kell lennie. A tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az érintett hatóság a bírósági engedélyezést követően azonnal meghozhassa határozatát. Ez a lehetőség nem sértheti az érdekelt felek azon jogát, hogy a határozat hatályon kívül helyezése iránti kérelmet nyújtsanak be a bírósághoz. Annak érdekében azonban, hogy a szanálási határozat alkalmazása ne szenvedjen indokolatlan késedelmet, az említett lehetőséget csak korlátozott időtartamra helyénvaló biztosítani azt követően, hogy a szanálási hatóság meghozta a válságkezelési intézkedést. (61)A szanálás eredményességének biztosítása és a joghatósági összeütközések elkerülése érdekében rendes fizetésképtelenségi eljárás addig nem indítható vagy folytatható a csődhelyzetben lévő biztosítóval vagy viszontbiztosítóval szemben, amíg valamely szanálási hatóság a szanálási hatásköreit gyakorolja, vagy szanálási eszközöket alkalmaz, kivéve, ha az eljárást a szanálási hatóság kezdeményezésére vagy annak beleegyezésével indítják, illetve folytatják. Ezért rögzíteni szükséges, hogy bizonyos szerződéses kötelmek korlátozott időtartamra felfüggeszthetők annak érdekében, hogy a szanálási hatóságok alkalmazhassák a szanálási eszközöket. Ki kell zárni azonban e lehetőség alkalmazását a 98/26/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvben említett, tagállam által kijelölt rendszerekkel, köztük a központi szerződő felekkel kapcsolatos kötelezettségek esetében. A 98/26/EK irányelv csökkenti a fizetési és értékpapír-kiegyenlítési rendszerekben való részvétellel járó kockázatokat, különösen azáltal, hogy csökkenti a zavarokat az ilyen rendszerek résztvevőinek fizetésképtelensége esetén. Biztosítani kell, hogy e védelmi eszközök alkalmazása válsághelyzetekben is folytonos legyen, valamint a fizetési és értékpapír-kiegyenlítési rendszerek működtetői és más piaci szereplők megfelelő biztonságának fenntartását. Ezért egy válságmegelőzési vagy válságkezelési intézkedés önmagában nem tekinthető a 98/26/EK irányelv értelmében vett fizetésképtelenségi eljárásnak, feltéve, hogy az érintett szerződés szerinti lényeges kötelezettségeket továbbra is teljesítik. (62)Biztosítani kell, hogy amikor a szanálási hatóságok eszközöket és kötelezettségeket adnak át egy magánszektorbeli vevőhöz vagy egy áthidaló vállalkozáshoz, elegendő idővel rendelkezzenek az átadandó szerződések azonosítására. Ezért lehetővé kell tenni a szanálási hatóságok számára a partnerek azon jogának korlátozását, hogy az átadás előtt lezárják a pénzügyi szerződéseket, előrehozzák a kötelezettségek esedékességét, vagy más módon felmondják a szerződéseket. Az ilyen korlátozásoknak lehetővé kell tenniük a szanálási hatóságok számára, hogy valós képet kapjanak a csődhelyzetben lévő biztosító vagy viszontbiztosító mérlegéről azon értékbeli és a szerződések állományában bekövetkező változások nélkül, amelyek a felmondási jogok széles körű gyakorlásából erednének, és elő kell segíteniük a piac instabilitásának elkerülését. A partnerek szerződéses jogainak sérelmét azonban a szükséges minimumra kell korlátozni. A szanálási hatóságok által a felmondási jogokra vonatkozóan előírt korlátozások ezért csak a válságkezelési intézkedésekkel vagy az ilyen intézkedések alkalmazásához közvetlenül kapcsolódó eseményekkel összefüggésben alkalmazandók. Ezért a más mulasztás, például fizetési vagy letétszolgáltatási kötelezettség elmulasztása miatt fennálló felmondási jogokat változatlanul kell hagyni. (63)A csődhelyzetben lévő biztosító vagy viszontbiztosító néhány, de nem az összes eszközének, jogának és kötelezettségének átadása esetén fenn kell tartani a jogszerű tőkepiaci megállapodásokat. Ezért indokolt védelmet biztosítani a kapcsolt kötelezettségek, jogok és szerződések különválasztásával szemben, ideértve az ugyanazon partnerrel kötött, biztosítéki megállapodással, tulajdonjog-átruházási pénzügyi biztosítéki megállapodással, egymással szembeni elszámolásra vonatkozó megállapodással, pozíciólezáró nettósítási megállapodással, illetve strukturált finanszírozási rendszerrel fedett szerződéseket is. Ha a védelem alkalmazandó, a szanálási hatóságoknak a védett megállapodáshoz tartozó összes kapcsolt szerződést át kell adniuk, vagy mindegyiket a csődhelyzetben lévő biztosító vagy viszontbiztosító fennmaradó részénél kell hagyniuk. A védelemnek garantálnia kell, hogy a 2009/138/EK irányelv szerinti nettósítási megállapodással fedett kitettségek szavatolótőke-kezelése változatlan marad. (64)A biztosító vagy viszontbiztosító pénzügyi stabilitásának fenntartása érdekében moratóriumot kell bevezetni a szerződők visszavásárlási jogaira vonatkozóan. A moratóriumnak és az érintett vállalkozás abból eredő pénzügyi stabilitásának elegendő időt kell biztosítania a szanálási hatóságok számára a vállalkozás értékeléséhez és az alkalmazandó szanálási eszközök mérlegeléséhez. A moratóriumnak biztosítania kell a szerződőkkel szembeni egyenlő bánásmódot is, és meg kell akadályoznia, hogy káros pénzügyi hatások érjék a kötvényeiket nem az elsők között visszaváltó szerződőket. Mivel a szanálás egyik célja a biztosítási fedezet fenntartása, a szerződőknek továbbra is teljesíteniük kell az érintett biztosítási szerződések szerinti fizetési kötelezettségeiket, a járadékok esetében is. (65)Annak biztosítása, hogy a szanálási hatóságok ugyanazokkal a szanálási eszközökkel és hatáskörökkel rendelkezzenek, egy határokon átnyúló tevékenységű csoport csődje esetén megkönnyíti a koordinált fellépést. További intézkedésekre van azonban szükség az együttműködés elősegítése és az eltérő nemzeti válaszok megelőzése érdekében. A csoporthoz tartozó vállalkozások szanálása során a hatóságoknak szanálási kollégiumokban kell konzultálniuk és együttműködniük egymással annak érdekében, hogy megállapodjanak a csoportszintű szanálási program kialakításáról. A vita és a megállapodás fórumaként szanálási kollégiumokat kell létrehozni a jelenlegi felügyeleti kollégiumok magja körül, a szanálási hatóságok részvételév