A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE

Iránymutatásokat tartalmazó dokumentáció a vadon élő állatok és növények kereskedelméről szóló uniós rendeletek értelmében fogságban szaporított élő állatokról

(2022/C 306/02)

Tartalomjegyzék

1. Bevezetés 3

2. A dokumentum státusza 4

3. A jogszerű beszerzés ellenőrzése – általános szempontok 4

3.1. A fogságban szaporított példányok jogszerű eredete 4

3.2. A tenyészállomány létrehozása 5

3.3. Eredetkódok 6

3.3.1. Vadonból származó példányok hozzáadása 6

3.3.2. Második generációs utódok létrehozása 7

3.4. Célkódok 8

3.5. A nómenklatúrával kapcsolatos kérdések 9

4. Behozatal az EU-ba 9

4.1. Az igazgatási hatóság szerepe a fogságban szaporított példányokra vonatkozó behozatali engedélyek értékelésében 10

4.2. A tudományos testület szerepe a fogságban szaporított példányokra vonatkozó behozatali engedélyek értékelésében 10

5. Unión belüli kereskedelem 11

5.1. Az igazgatási hatóság és a tudományos testület szerepe az A. mellékletben szereplő, fogságban szaporított példányok unión belüli kereskedelme iránti kérelmek elbírálásában 11

5.2. Az igazgatási hatóság és a tudományos testület szerepe a B. mellékletben szereplő, fogságban szaporított példányok unión belüli kereskedelme tekintetében 13

6. Az EU-ból történő kivitel és újrakivitel 13

6.1. Fogságban szaporított példányok újrakivitele 13

6.2. Fogságban szaporított példányok kivitele 13

6.2.1. Az igazgatási hatóság szerepe a fogságban szaporított példányokra vonatkozó kiviteli engedélyek értékelésében 13

6.2.2. A tudományos testület szerepe a fogságban szaporított példányokra vonatkozó kiviteli engedélyek értékelésében 14

7. Elkobzott állatok 15

1. melléklet A fogságban nevelt példányokkal történő kereskedéssel kapcsolatos kockázatok értékelésekor figyelembe veendő szempontok 17

2. melléklet Az exportáló országtól kért információk 18

3. melléklet Folyamatábra az eredetkódok értékeléséhez 19

1. Bevezetés

Ezen iránymutatás célja, hogy segítséget nyújtson az uniós tagállamoknak és az érdekelt feleknek a vadon élő állatok és növények kereskedelméről szóló uniós rendeletek (1) végrehajtásában az állatfajok fogságban született és nevelt élő példányai tekintetében, azoknak az EU-ba történő behozatala, az EU-ból történő újrakivitele, vagy az EU-n belüli kereskedelme esetében.

Az iránymutatás célja különösen az, hogy segítse az uniós tagállamokat annak értékelésében, hogy az alaprendelet mellékleteiben felsorolt fajok fogságban szaporított példányai (2) megfelelnek-e a behozatalhoz, (újra)kivitelhez vagy belső kereskedelemhez szükséges dokumentumok kiállítására vonatkozó feltételeknek.

Egyezmény a veszélyeztetett vadon élő állat- és növényfajok nemzetközi kereskedelméről (CITES). Az évek során csökkent az e fajok vadonból befogott példányaival folytatott kereskedelem aránya, míg a különböző típusú termelési rendszerek keretében szaporított fajok aránya, beleértve a fogságban történő szaporítást is, nőtt (3).

A nem a vadonból származó példányokat gyakran úgy tekintik, hogy nincsenek közvetlen negatív hatással a vadon élő populációkra, vagy hogy akár a megőrzést szolgáló előnyökkel is járnak – a vadon élő példányok iránti kereslet csökkentése, a megőrzésre felhasználható, az élettörténetre vonatkozó információk gyűjtése, a megőrzéshez hozzájáruló előnyökkel járó tenyésztési technikák kidolgozásának elősegítése, vagy egy fogságban tartott, „biztosítékként szolgáló populáció”, azaz a vadon élő populáció kihalásával szembeni elővigyázatosságként fogságban tartott fajok létrehozása révén. Az e példányok kereskedelmére vonatkozó szabályok tehát megengedőbbek, mint a vadonból befogott példányokra vonatkozó szabályok.

Ezekkel az eltérésekkel azonban visszaéltek, és vadonból befogott példányokkal kereskedtek, miközben azokat csalárd módon fogságban szaporított eredetűnek mondták. A fogságban történő szaporítás jelentős negatív hatással lehet a természetes populációk megőrzésére azokban az esetekben, amikor az alap tenyészállományokat nem fenntartható módon szerzik be vagy egészítik ki.

Egyes esetekben a fogságban szaporítási programok illegálisan beszerzett példányokat használtak fel. Előfordultak olyan esetek is, amikor a tenyésztési kérelmek nem voltak eredetiek, és a vadon élő példányokat fogságban tenyésztettként „legalizálták”. Ezért figyelembe kell venni az állítólagos fogságban szaporítási programok vadon élő populációkra gyakorolt lehetséges hatását, és az uniós tagállamokban egységes megközelítésre van szükség annak biztosítása érdekében, hogy a fogságban szaporításra vonatkozó kérelmek hitelességével kapcsolatos megalapozott kétségek esetén ne kerüljön sor kereskedelemre, valamint hogy megvédjük a valódi fogságban szaporítási programokat a tisztességtelen versennyel szemben.

Iránymutatásra van szükség annak biztosítása érdekében, hogy az uniós tagállamok következetes megközelítést alkalmazzanak a szabályok végrehajtásával kapcsolatban, és hogy egyenértékű előírásokat alkalmazzanak a fogságban szaporított élő állatok tekintetében. Az uniós tagállamok közötti összhang az alaprendelet vonatkozó cikkeinek a fogságban szaporított állatok tekintetében történő értelmezésére, valamint a végrehajtási rendelet vonatkozó cikkeinek értelmezésére vonatkozó iránymutatás meghatározásával érhető el.

Felkérjük az uniós tagállamokat, hogy eseti alapon és az egyes helyzetekkel arányos módon használják az alábbi iránymutatást.

2. A dokumentum státusza

Ezt az iránymutatásokat tartalmazó dokumentációt az Európai Bizottság készítette, és tervezetét az alaprendelet 18. cikke alapján létrehozott, a vadon élő állat- és növényfajok kereskedelmével foglalkozó bizottság, így a tagállamok illetékes hatóságai is jóváhagyták.

A dokumentáció célja, hogy segítse a nemzeti hatóságokat a vadon élő állatok és növények kereskedelméről szóló uniós rendeletek alkalmazásában.

Nem bír kötelező jogi erővel; egyedüli célja az, hogy tájékoztatást nyújtson az alaprendelet és a végrehajtási rendeletek egyes vonatkozásairól, valamint a legjobb gyakorlatnak tekintett intézkedésekről.

Nem helyettesíti, nem egészíti ki vagy módosítja az e tárgyban alkalmazandó uniós jogszabályokat, amelyek továbbra is az alkalmazandó jogalap maradnak.

A dokumentum nem értelmezhető elszigetelten; a jogszabályokkal együtt alkalmazandó, és nem szolgálhat önálló hivatkozási alapként. Csak az Európai Unió Bírósága rendelkezik illetékességgel az uniós jog hitelt érdemlő értelmezésére.

Jelen iránymutatásokat a Bizottság elektronikus változatban teszi közzé, valamint az EU tagállamai is közzétehetik. A dokumentációt a Bizottság és a vadon élő állat- és növényfajok kereskedelmével foglalkozó bizottság kellő időben felülvizsgálja.

Egyes uniós tagállamok és más nem uniós országok szigorúbb nemzeti ellenőrzéseket alkalmazhatnak a fogságban szaporított élő példányok kereskedelmére vonatkozóan. A CITES-dokumentumok kérelmezőinek ezért a fogságban szaporított élő példányok szállítása előtt ellenőrizniük kell a rendeltetési vagy származási országban érvényben lévő szabályokat is.

3. A jogszerű beszerzés ellenőrzése – általános szempontok

Ez a szakasz először arra vonatkozóan nyújt iránymutatást, hogy milyen szempontokat kell figyelembe venni egy adott példányra (3.1. szakasz) és az alapállományra (3.2. szakasz) vonatkozó, fogságban történő szaporítás iránti kérelem értékelésekor, míg a következő szakaszok az eredetkódokat (3.3. szakasz) és a célkódokat (3.4. szakasz) és azoknak a fogságban történő szaporításához való viszonyát vizsgálják, az utolsó (3.5.) szakasz pedig a nómenklatúra változásainak kezeléséhez nyújt útmutatást.

3.1. A fogságban szaporított példányok jogszerű eredete

Annak értékelésekor, hogy az A. vagy a B. mellékletben felsorolt fajok fogságban szaporított példányait jogszerűen szerezték-e be, a következő általános szempontokat kell figyelembe venni:

— Kockázatértékelés – az igazgatási hatóságoknak különös figyelmet kell fordítaniuk azokra az esetekre, amikor e dokumentáció 1. mellékletével összhangban megnövekedett kockázatok állapíthatók meg. A mellékletben felsorolt tényezők indikatív jellegűek, és azokat az egyes esetek értékeléséhez kell igazítani.

— Felügyeleti lánc – amennyire kivitelezhető, időrendileg dokumentálni kell a fogságban szaporított példány szülői állományával, magával a fogságban szaporított példánnyal és az adott példány tulajdonjogával kapcsolatos ügyleteket.

— Kellő gondosság – az igazgatási hatóságokat arra ösztönzik, hogy konzultáljanak az érintett kormányzati és kormányközi szervekkel annak ellenőrzése érdekében, hogy a példányokat jogszerűen szerezték-e be, tekintettel a CITES szerinti kötelezettségekre és a kellő gondosságra vonatkozó követelmények teljesítésére. E csoportok közé tartoznak többek között a CITES más részes feleinek igazgatási hatóságai, a CITES állatokkal foglalkozó bizottsága, a CITES-titkárság és a Természetvédelmi Világszövetség (IUCN) fajok túlélésével foglalkozó bizottságának szakértői csoportjai. Különös figyelmet kell fordítani a fokozottan fenyegetett fajokat (4) érintő esetekre, amikor – megfelelő igazoló dokumentumok hiányában – az elterjedési területen lévő országgal/országokkal kell felvenni a kapcsolatot annak ellenőrzése érdekében, hogy a fajt exportálták-e valaha jogszerűen. Ha nem sikerül felvenni a kapcsolatot az elterjedési területen lévő ország(ok) hatóságaival, az igazgatási hatóságok dönthetnek úgy is, hogy közvetlenül a kérelmezővel veszik fel a kapcsolatot.

— Bizonyítási teher – az Unión belüli kereskedelem és az (újra)kivitel esetében az igazgatási hatóságoknak kötelezniük kell a kérelmezőt, hogy nyújtson be igazoló dokumentumokat a jogszerű beszerzésről. Sok esetben a jogszerű beszerzés bizonyítéka uniós bizonyítvány (A. melléklet) vagy a B. mellékletben szereplő fajok esetében az élő állatok jogszerű beszerzésének igazolásáról szóló útmutatónak (5) megfelelő dokumentum. E dokumentumok hiányában más típusú dokumentumok vagy bizonyítékok is figyelembe vehetők: Azokban az esetekben, amikor a jogszerű beszerzést igazoló dokumentum már nincsen a gazdasági szereplők birtokában, és azt az igazgatási hatóságok sem tudják beszerezni, a jogszerű beszerzés más tényezők alapján is megállapítható. Ez azokra a régóta működő fogságban szaporítási programokra vonatkozik, amelyeket vagy azelőtt hoztak létre, hogy a fajt felvették volna a CITES-be, vagy amelyeket több évtizeddel ezelőtt hoztak létre (a faj szaporodási ciklusától függően). Ilyen esetekben az igazgatási hatóság fontolóra veheti a példány jogszerű beszerzésének megerősítését, amennyiben bizonyítható, hogy: — a fogságban szaporítási program tenyészállományának létrehozása előtt számos jogszerű behozatal történt az EU-ba (azaz a faj jogszerű kereskedelem tárgyát képezte); és — a faj szaporítása általában lehetséges, a tenyésztő állításának megfelelő hozammal, és már a fogságban szaporítási program létrehozásakor is lehetséges volt; és — a tenyésztő a tenyészállomány létrehozása óta sikeresen szaporított példányokat, vagy bizonyítani tudja, hogy a telepén legalább két (2) generációt tenyésztettek.

Az A. vagy B. mellékletben felsorolt fajok egy példánya a rendeltetési hely szerinti tagállam által kiállított behozatali engedély alapján jogszerűen behozható az EU-ba. Ezt a példányt vagy az ilyen példányok utódait később egy másik tagállamba lehet szállítani.

Az A. mellékletben felsorolt fajok példányai esetében az ilyen belső kereskedelemnek EU-n belüli bizonyítvánnyal kell rendelkeznie.

A B. mellékletben felsorolt fajok példányai esetében a behozatali engedély továbbra is a felügyeleti lánc fontos részét képezi, más típusú dokumentumok, például számla vagy a jogszerű beszerzés bizonyítéka mellett. Ha egy ilyen példány vagy utódja egy másik tagállamban található, és az adott tagállam olyan információt szerez, amely komoly kétséget ébreszt a jogszerű eredettel kapcsolatban, az ügyletben érintett tagállamoknak konzultálniuk kell egymással (6).

Amennyiben hitelt érdemlő bizonyíték áll rendelkezésre arra vonatkozóan, hogy valamely dokumentumot azon téves előfeltevés alapján adtak ki, hogy a kiadására vonatkozó feltételek teljesültek, a kibocsátó tagállam igazgatási hatóságát határozottan arra ösztönzik, hogy nyilvánítsa formálisan érvénytelennek ezt a dokumentumot.

Ha a szóban forgó tagállamok nem jutnak megállapodásra, és továbbra is kétségek merülnek fel egy másik tagállam által kiállított dokumentum érvényességével kapcsolatban, a kérdéses dokumentumon alapuló kérelemmel szembesülő tagállam dönthet úgy, hogy nem ad ki új dokumentumot (EU-n belüli bizonyítvány vagy újrakiviteli bizonyítvány).

A tagállam dönthet úgy is, hogy olyan uniós bizonyítványt állít ki, amely korlátozza a kereskedelmet, és csak az EU-n belül engedélyezi azt. Az érintett EU-bizonyítványt konkrét korlátozásokkal lehet kiegészíteni annak egyértelművé tétele érdekében, hogy az nem engedélyezi a példány (újra)kivitelét. Minden tagállamot arra ösztönöznek, hogy tartsa tiszteletben az EU-tanúsítványban vagy egy másik tagállam behozatali engedélyében foglalt feltételeket, és ezeket a korlátozásokat másolja be a bizonyítvány vagy engedély alapján kiállított bármely új dokumentumba.

3.2. A tenyészállomány létrehozása

A végrehajtási rendelet 54. cikke szerint egy példány csak akkor tekinthető „fogságban szaporítottnak”, ha a tenyészállományt a beszerzéskor hatályos jogszabályi előírások betartása mellett hozták létre olyan módon, amely nem káros az adott faj vadonban történő túlélése szempontjából.

Egy nemrégiben létrehozott tenyészállomány esetében ezt a behozatali engedélyek, EU-n belüli bizonyítványok vagy a B. mellékletben szereplő fajok esetében az élő állatok jogszerű beszerzésének igazolásáról szóló útmutatónak (lásd az 5. lábjegyzetet) megfelelő dokumentumokkal lehet igazolni.

Ha a tenyészállományt azelőtt hozták létre, hogy a fajt felvették volna a CITES-ben vagy az EU vadon élő állatok és növények kereskedelméről szóló rendeleteibe, és erre vonatkozóan hitelt érdemlő bizonyítékok állnak rendelkezésre, a kereskedelmi célú tenyésztés engedélyezhető (mind az export, mind az EU-n belüli kereskedelem tekintetében).

Ha a tenyészállományt importálják, a hangsúlyt annak bizonyítására kell helyezni, hogy a példányokat jogszerűen hozták be a CITES-nek és az uniós jogszabályoknak megfelelően, beleértve a tagállamok által hozott szigorúbb nemzeti intézkedéseket is.

Az EU-n belül fogságban sikeresen szaporított generációk száma a jogszerű szaporítás bizonyítékának részét képezheti. Ha azonban az alapállományok nagyok, ez arra utalhat, hogy az illegális értékesítés negatív hatással lehet a faj megőrzésére.

3.3. Eredetkódok

A 3. melléklet egy folyamatábrát tartalmaz, amely összefoglalja, hogy a vadon élő állatok és növények kereskedelméről szóló uniós rendeletek rendelkezései alapján, valamint e rendeletek értelmezésekor a CITES részes feleinek konferenciáján hozott határozatokat és fogalommeghatározásokat figyelembe véve hogyan kell különböző eredetkódokat használni az egy adott időpontban fogságban tartott állatok esetében. Ez segíthet a hatóságoknak annak ellenőrzésében, hogy a megfelelő kódot használják-e egy adott kérelemben, és különösen, hogy helyesen alkalmazzák-e a C eredetkódot.

A fogságban született példányokra vonatkozó kérelmek elbírálásakor az igazgatási hatóság a tudományos testülettel konzultálva értékeli, hogy helyesen alkalmazták-e az eredetkódokat a végrehajtási rendelet 54. cikkének (3) és (4) bekezdése szerint.

A fogságban szaporított példányokat jelölő C eredetkód elfogadásához különösen azt kell megvizsgálni, hogy a tenyészállományt:

a) vadonból származó példányok befogása nélkül tartják fenn; és

b) olyan módon kezelik, ami képes második generációs utódok létrehozására.

Ezt az értékelést a fajtól és az érintett tenyésztőtől függően eseti alapon kell elvégezni. Például a C eredetkód könnyebben hozzárendelhető egy olyan fajhoz, amelyről már ismert, hogy az EU-ban már generációk óta fogságban tenyésztik, mint egy olyan faj esetében, amelynek még nem születtek második generációs utódai, vagy amely nagyon ritka. Ebben az esetben az F eredetkód nagyobb valószínűséggel alkalmazható.

Az alábbi két alszakasz részletesebben ismerteti mindkét fent említett feltételt.

3.3.1. Vadonból származó példányok hozzáadása

Ha a létesítmények ellenőrzött körülmények között szaporítanak példányokat, a tagállami hatóságoknak mérlegelniük kell, hogy a tenyészállományt bővítették-e rendszeresen vadon befogott példányokkal.

Ha vadon befogott példányokkal csak esetileg és a végrehajtási rendelet 54. cikke (3) bekezdésének követelményeivel összhangban bővítik az állományt, a C eredetkódot lehet alkalmazni az e létesítményből származó utódokra (feltéve, hogy az 54. cikk minden egyéb követelménye teljesül).

DNS-meghatározással tudományosan megállapítható, hogy szükséges-e vadonból származó példányokat hozzáadni a tenyészállományhoz. Mi az a gyakoriság, amely mellett a gyarapítás még mindig „esetinek” tekinthető, függhet a faj élettartamától, és mindenképpen fajspecifikus. Idővel – szintén az élettartamtól függően – a vadonból származó újonnan hozzáadott példányok nem képezhetik a tenyészállomány nagy részét, mivel egy vadonból származó tenyészállomány fenntartása nem lenne fenntartható.

Az A. mellékletben felsorolt fajok vadon élő példányainak tenyésztési célú behozatalakor a következő tényezőket kell figyelembe venni:

— szükség van-e fogságban szaporítási projektre megőrzési célokra, figyelembe véve a világ más részein folytatott hasonló tevékenységeket és az in situ megőrzési erőfeszítéseket vagy azok hiányát,

— a vadon befogott állatok helyett felhasználható fogságban szaporított példányok megléte a világ más részein,

— az exportáló országok tudományos testületének állásfoglalása,

— az érintett nemzetközi, nemzeti vagy regionális méneskönyvvezető vagy az Európai Állatkertek és Akváriumok Európai Szövetsége (EAZA) ex situ programkoordinátorának (7) állásfoglalásai, amennyiben vannak ilyenek,

— a Természetvédelmi Világszövetség (IUCN) fajok túlélésével foglalkozó illetékes szakértői csoportjának vagy más szakértőknek állásfoglalásai, amennyiben vannak ilyenek,

— a szaporítás bemutatása a meghatározott célok, tervezés és kutatás tekintetében, a behozatalt megelőzően,

— a szaporítási projekt eredménye a területen másokkal való együttműködés tekintetében, valamint a szaporításról, állattenyésztésről és biológiáról közzétett anyagok,

— a kérelmező által általában a fogságban történő tenyésztés és különösen a szóban forgó fajok vonatkozásában elért eredmények, valamint a projekt hosszú távú életképessége,

— a projekthez nyújtott hivatalos/intézményi támogatás,

— amennyiben lehetséges, a tenyésztésre szolgáló létesítmény fényképes bizonyítékai az alapvető írásos információk alátámasztására, és

— a vadon élő példányoknak az elterjedési területről történő eltávolításából származó in situ populációs előnyök.

Ezek a tényezők nem meghatározott sorrendben kerültek felsorolásra, és az, hogy ezek közül melyiket milyen mértékben kell figyelembe venni, esetről esetre változik.

3.3.2. Második generációs utódok létrehozása

Annak megítéléséhez, hogy a tenyésztést „oly módon kezelik, ami bizonyítottan képes ellenőrzött környezetben második generációs utódok megbízható létrehozására” (a végrehajtási rendelet 54. cikkének (4) bekezdése), jelentős mennyiségű információra van szükség a tenyésztési módszerekről és az egyes érintett fajokról.

Bizonyos feltételek mellett az első generációs példányokkal C eredetkód alatt is lehet kereskedni, feltéve, hogy a fogságban szaporítási programot olyan módon kezelik, ami képes második generációs utódok létrehozására. Minden ilyen esetet önmagában kell értékelni, figyelembe véve számos tényezőt, mint például:

— elhelyezési körülmények,

— takarmányozási követelmények,

— megfelelő tenyésztési körülmények,

— a tenyésztési ciklus összetettsége,

— a tenyészállományban található példányok száma,

— hozzáférés nem rokon első generációs példányokhoz,

— genetikai kezelés (méneskönyv naprakészen tartása, figyelembe véve az alfajokat is),

— az egyes tenyésztők vagy általában a tenyésztői közösség által korábban elért bizonyított tenyésztési sikerek,

— az évente létrehozott, bejelentett példányok feltételezett számának megvalósíthatósága,

— ivararány,

— ivarérettségi és túlélőképesség,

— a faj ritkasága fogságban.

A végrehajtási rendelet 54. cikkének (4) bekezdése szerinti értékelésnek ezért tartalmaznia kell a jelenlegi tenyészcsoport kezelésének részleteit, valamint a faj második (F2) vagy további generációs utódai tenyésztésének lehetőségét.

Lehetséges, hogy a tenyésztő korábban nem bizonyította, hogy a szóban forgó fajt a második generációig szaporította, de minden olyan feltételt megteremtett, amely ezt lehetővé teszi.

A nagyon ritka vagy nehezen tenyészthető fajok esetében ez igazolható például a tenyésztő olyan összehangolt szaporítási programban való részvételével, mint az EAZA ex situ programja (EEP – korábbi nevén a veszélyeztetett fajokra vonatkozó európai program), amely már sikeresen tenyésztette fogságban a példányt.

Figyelembe kell venni a szaporítási program egészének sikerét, valamint azt, hogy az egyes tenyésztők milyen mértékben teremtettek hasonló tenyésztési feltételeket, figyelembe véve más tenyésztők tudását és támogatását.

Az egyes fajok vagy tenyésztők értékelése is változhat az idő múlásával, a tenyészállomány-gazdálkodási gyakorlatoktól függően.

3.4. Célkódok

Az, hogy milyen célokból engedélyezhető a példányok bevitele, a faj eredetétől (fogságban szaporított, illetve vadonból befogott) és a faj természetvédelmi helyzetétől (A. melléklet kontra B. melléklet) függ.

Valamennyi behozatali engedélyen fel vannak tüntetve a célkódok, amelyek a behozatal tervezett okát jelölik. Amennyiben a tenyészállomány az A. mellékletben felsorolt példányokból vagy a B. melléklet szerinti olyan fajok példányaiból áll, amelyeket ritkák vagy nagyon ritkán szaporítottak fogságban, vagy olyan fajok nem kereskedelmi célból importált vadon élő példányaiból áll, amelyekre nulla kvóta vonatkozik a kereskedelmi céllal forgalmazott, vadonból származó példányok esetében, nagyobb körültekintéssel kell eljárni annak mérlegelésekor, hogy az e példányok utódaival való kereskedelem engedélyezhető-e.

Az adott célkód alapján korlátozások vonatkoznak arra, hogy mit lehet tenni a szóban forgó példánnyal és annak utódaival. Ez a szakasz útmutatást nyújt arra vonatkozóan, hogy hogyan kell értelmezni az importált és jelenleg a tenyészállomány részét képező példányokra alkalmazott különböző célkódokat:

— S (tudományos) vagy M célkód (gyógyászati, beleértve az orvosbiológiai kutatást): A példányokat a tudományos fejlődés előmozdítására vagy olyan alapvető orvosbiológiai célokra szánják, amelyekre kizárólag e faj bizonyul alkalmasnak.

— B célkód (fogságban történő szaporítás): A példányokat nem kereskedelmi célú szaporítási programokra szánják, amelyek a szóban forgó faj megőrzéséhez nyújtott előnyökkel járnak. A B célkód nem fogadható el azon példányok esetében, amelyek utódait kereskedelmi célú forgalomra szánják – azt a megőrzést szolgáló tenyésztésre kell fenntartani. Az ügylet nem kereskedelmi jellege a következő információk alapján ellenőrizhető, szem előtt tartva, hogy az egyes projektek eltérnek, és bizonyos fokú rugalmasságra van szükség: — a faj vadon élő populációjának megőrzéséhez nyújtott előnyök egyértelmű ismertetése (pl. a vadon élő populáció támogatása; visszatelepítés a vadonba stb.), — a projekt egyértelmű terve és időkerete (pl. ki telepíti vissza példányt, mely időpontban; mi történik a felesleges példányokkal, ha nem terveznek azonnali visszatelepítést [ha a projekt a vártnál sikeresebb] stb.), — méneskönyv megléte és kezelése a genetikai változatosság megőrzése érdekében, — a projekt állategészségügyi támogatása a betegségek vadon élő populációkra való átterjedésének megelőzése érdekében, — a származási vagy a visszatelepítési országban a projekthez nyújtott támogatás, — a példányt és utódait nem használják kereskedelmi célra.

— Z célkód (állatkertek): A példányokat állatkerteknek szánják, és csak állatkertek között szállíthatók.

— E célkód (oktatás): A faj megőrzését célzó oktatási célokra. Ezt a megőrzéshez nyújtott előnyt oktatási koncepcióval kell dokumentálni.

— P célkód (személyes): A példányokat személyes használatra szánják, például kedvtelésből tartott állatokként.

Ha az ügylet nem tartozik egyértelműen a fent említett, nem kereskedelmi célú kódok valamelyike alá, a T célkódot kell használni, és a szóban forgó példánynak meg kell felelnie a kereskedelmi célú forgalmának engedélyezéséhez szükséges valamennyi feltételnek.

Az igazgatási hatóság a szükséges konzultációkat követően a példányok vagy utódaik kereskedelmi célú felhasználását korlátozhatja kizárólag az EU belső piacára. Ezt a behozatali engedélyben, majd azt követően az uniós bizonyítványban meghatározott feltételek révén lehetne biztosítani.

Ha egy példányt már nem lehet felhasználni arra a célra, amellyel azt importálták, és ha kérelmezik annak kereskedelmi célú felhasználását, az igazgatási hatóságnak a tudományos testülettel konzultálva értékelnie kell, hogy a példányt kereskedelmi célból be lehetett volna-e hozni.

Például egy kutatási projekthez vagy szaporítási programhoz behozott állat felhasználható egy meglévő tenyészállományban, vagy értékesíthető is, feltéve, hogy egyértelmű, hogy az eredeti behozatal célja hiteles volt, és azt nem kereskedelmi célú állatbehozatal leplezésére használták. Az értékeléshez szükség lehet az exportáló országgal folytatott konzultációra.

Amennyiben egyértelmű, hogy a példány kereskedelmi célú behozatala nem engedélyezett, a példány kereskedelme vagy az utódok kereskedelmi célból történő szaporítása általában nem engedélyezhető. A származékok kereskedelmi felhasználása szintén nem engedélyezhető.

3.5. A nómenklatúrával kapcsolatos kérdések

Különös figyelmet kell fordítani a közelmúltban felfedezett fajokra, azokra a fajokra, amelyek rendszertani besorolása a közelmúltban változáson esett át, valamint azokra a fajokra, amelyek esetében az elfogadott CITES nevezéktani hivatkozás nem felel meg a legújabb, általánosan elfogadott tudományos szakirodalomnak.

Ez jelentősen bonyolíthatja a felügyeleti láncot; ilyen esetekben tanácsos konzultációt folytatni az igazgatási hatóság és a tudományos testület között a jogszerű eredet ellenőrzése során.

4. Behozatal az EU-ba

Egy állatfaj egy példánya csak akkor tekinthető fogságban tenyésztettnek, ha az illetékes igazgatási hatóság az érintett tagállam illetékes tudományos testületével egyeztetve meggyőződött arról, hogy a végrehajtási rendelet 54. cikkében foglalt kritériumok teljesülnek. Az alaprendelet 4. cikkében említett behozatali feltételek az alaprendelet 7. cikkének (1) bekezdésében említett, fogságban nevelt példányokra is vonatkoznak. Ezért a tudományos testületeket be kell vonni a fogságban szaporított példányok behozatalára vonatkozó kérelmek elbírálásába. Különösen azt kell biztosítaniuk, hogy a fogságban történő szaporításra használt vadon élő példányok (szülői állomány, valamint a tenyészállományhoz kivételesen hozzáadott példányok) megfeleljenek a 4. cikk (2) bekezdésének a) pontjában és a 4. cikk (1) bekezdésének e) pontjában foglalt követelményeknek, a 4. cikk (2) bekezdésének c) pontjához kapcsolódóan.

Ez elsősorban azt jelenti, hogy az igazgatási hatóság a tudományos testülettel lefolytatott konzultációt követően megállapítja, hogy az EU-ba történő behozatal nem befolyásolja hátrányosan a fajok természetvédelmi helyzetét, hogy a példányt jogszerűen szerezték be, és nincs más olyan tényező, amely a behozatali engedély kiadása ellen szólna.

A tudományos testületeknek arról is gondoskodniuk kell, hogy a behozott példányok előállításának módja ne legyen káros hatással a faj természetvédelmi helyzetére vagy az érintett fajok vadon élő populációja által elfoglalt terület kiterjedésére.

A nem reális (8) fogságban szaporítási kérelmek az alaprendelet 4. cikke (1) bekezdésének e) pontja és a végrehajtási rendelet 7. cikkének (6) bekezdése alapján a behozatali engedély megtagadásához vezethetnek. Az állítólagos fogságban történő szaporítás részleteiben mutatkozó ellentmondásoknak a kérelem további elemzéséhez és az exportáló országgal való kapcsolatfelvételhez kell vezetniük, ezt követően pedig eseti alapon végleges döntést kell hozni.

A nem a faj elterjedési területén lévő országokból származó, fogságban szaporított példányok behozatala általában nem engedélyezhető, ha a faj egyedeit soha nem exportálták érvényes CITES-engedéllyel vagy -bizonyítvánnyal az elterjedési területén lévő országból. Figyelembe kell azonban venni, hogy a példányokat esetleg a CITES-ben való szerepeltetésük előtt szállították át a nem a faj elterjedési területén lévő országba.

4.1. Az igazgatási hatóság szerepe a fogságban szaporított példányokra vonatkozó behozatali engedélyek értékelésében

Az igazgatási hatóság megvizsgálja, hogy a példányt az érintett faj védelmére vonatkozó jogszabályokkal összhangban szerezték-e be. A tagállam illetékes tudományos testületével egyeztetve és a Tudományos Felülvizsgálati Csoport véleményének mérlegelését követően az igazgatási hatóság megvizsgálja, hogy a behozni kívánt példányok a végrehajtási rendelet 54. cikkével összhangban fogságban tenyésztettnek tekinthetők-e.

Az igazgatási hatóság különös figyelmet fordít azokra a behozatali kérelmekre, amelyek esetében az iránymutatás 1. mellékletével összhangban fokozott kockázatot állapítottak meg. A mellékletben felsorolt tényezők indikatív jellegűek, és nem helyettesítik az egyes esetek megfelelő részletes értékelését. Az értékelésből kiderülhet, hogy a fogságban történő szaporítás iránti kérelem egy vagy több kockázat fennállása ellenére érvényes és megalapozott.

Annak megállapításához, hogy a példányok megfelelnek-e a végrehajtási rendelet 54. cikkének (1)–(4) bekezdésében foglalt kritériumoknak, a végrehajtási rendelet 7. cikkének (6) bekezdésével összhangban szükség lehet az érintett nem uniós országtól származó információk beszerzésére.

A tagállamok nem adhatnak ki behozatali engedélyt olyan esetekben, amikor kérésük ellenére nem kapnak kielégítő információt az exportőrtől, illetve a kiviteli vagy újrakiviteli országtól arra vonatkozóan, hogy az EU-ba behozandó példányok fogságban tenyésztettnek minősülnek-e.

4.2. A tudományos testület szerepe a fogságban szaporított példányokra vonatkozó behozatali engedélyek értékelésében

Az importáló tagállam tudományos testülete véleményt nyilvánít arról, hogy teljesülnek-e a végrehajtási rendelet 54. cikkében foglalt kritériumok, valamint az alaprendelet 4. cikkének (1) és (2) bekezdésében foglalt behozatali feltételek.

Ez a vélemény a rendelkezésre álló információk tudományos értékelésén alapul, figyelembe véve az ezen iránymutatás 1. mellékletével összhangban azonosított kockázatokat.

Amennyiben kétség merül fel a kereskedelemben lévő példányok fogságban szaporított eredetével kapcsolatban, az importáló tagállam tudományos testülete (vagy a tudományos testülettel folytatott konzultációt követően az igazgatási hatóság) konzultál az exportáló/származási ország tudományos testületével (és esetleg igazgatási hatóságával). Ennek célja olyan információk beszerzése, amelyek megerősítik, hogy a behozni kívánt példányok megfelelnek a fogságban szaporított példányokra vonatkozó kritériumoknak.

Ha a szükséges információ nem áll rendelkezésre az exportáló/származási ország igazgatási vagy tudományos testületétől, az importáló tagállam tudományos testülete konzultálhat közvetlenül a kérelmezővel. Ennek során felkérjük a hatóságot, hogy használja a 2. mellékletben található kérdések ellenőrzőlistáját. Az ellenőrzőlista indikatív jellegű, azt az egyes esetekhez kell igazítani, és nem minden kérdés alkalmazható minden esetben.

A tudományos testület eseti alapon nyilvánít véleményt, és az egy adott példányra, egy tenyésztésre szolgáló adott létesítményre, egy fajra (például, hogy egy faj könnyen vagy nehezen tenyészthető-e) vagy egy adott országból történő behozatalra vonatkozóan fogalmazható meg.

Az importáló tagállam tudományos testülete tájékoztatja az igazgatási hatóságot megállapításairól. A tudományos testületek felkérést kapnak arra, hogy a fogságban történő tenyésztési adatbázison (9) keresztül osszák meg értékeléseiket a többi uniós tagállam CITES-hatóságaival.

Amennyiben aggályok merülnek fel a faj fogságban szaporításával kapcsolatban (negatív szakvélemény vagy folyamatos kétségek), a tagállam tudományos testületének a Tudományos Felülvizsgálati Csoport elé kell terjesztenie az ügyet, hogy az mérlegelje a kérdést és megtegye a megfelelő intézkedéseket. Ilyen esetekben az Európai Bizottság konzultálhat az exportáló ország vagy az elterjedési területen lévő országok igazgatási hatóságával vagy tudományos testületével.

A Tudományos Felülvizsgálati Csoport által végzett vizsgálat eredményét a tudományos testületek és igazgatási hatóságok számára referenciaként a Species+ (10) vagy adott esetben a fogságban történő tenyésztési adatbázison keresztül teszik elérhetővé.

5. Unión belüli kereskedelem

5.1. Az igazgatási hatóság és a tudományos testület szerepe az A. mellékletben szereplő, fogságban szaporított példányok unión belüli kereskedelme iránti kérelmek elbírálásában

Az állítólagosan fogságban született és szaporított példányokra vonatkozó kereskedelmi tevékenységeket engedélyező bizonyítvány kiadása előtt az illetékes igazgatási hatóságnak az illetékes tudományos testülettel egyeztetve meg kell győződnie arról, hogy teljesülnek a végrehajtási rendelet 54. cikkében foglalt kritériumok.

Ilyen konzultációra eseti alapon, minden egyes kérelem esetében sor kerülhet, vagy az lehet fajspecifikus is. Egy bizonyos fajra vonatkozó ismételt kérelmek esetén, és ha a szülői állomány már rendelkezik EU-n belüli, C eredetkódú bizonyítvánnyal, nem feltétlenül szükséges konzultálni a tudományos testülettel.

Minden olyan esetben, amikor egy ismert tenyésztő unión belüli bizonyítványt igényel (az új tenyésztőkre vonatkozó további szempontokat lásd alább), az igazgatási hatóságnak vagy a tudományos testületnek legalább a következőket be kell kérnie:

1. a tenyésztő neve és címe;

2. a szülői állományra (amely kettő, illetve csoportos tartás esetén több állatból állhat) vonatkozó engedélyek vagy unión belüli bizonyítványok. Ebben az esetben a lehetséges szülők legkisebb csoportját kell felsorolni a jogszerű beszerzésük, életkoruk és nemük igazolásával együtt);

3. az utódok száma szaporítási eseményenként;

4. az egyes utódok azonosítása;

5. a (hozzávetőleges) születési idő;

6. az utódok neme (ha rendelkezésre áll);

7. a tenyésztési módszerek leírása – ha az utódok száma túl magasnak tűnik a szakirodalomban található adatokhoz képest, vagy olyan fajok esetében, amelyeket nagyon ritkán tenyésztenek fogságban. Figyelembe kell venni a szaporodást elősegítő tudományos fejlesztéseket, például az in vitro megtermékenyítést, mivel ezek a természetes körülmények között várhatónál magasabb szaporodási rátát eredményezhetnek. Emellett fogságban gyakran egynél több alom érhető el, míg ez a természetben ritkábban fordulhat elő.

A fogságban szaporított példányokra vonatkozó bizonyítvány iránti kérelem elbírálásakor az igazgatási hatóságnak szem előtt kell tartania a következő, magasabb vagy alacsonyabb kockázatra utaló jeleket:

— A tenyésztő e faj jogszerű tenyésztőjeként ismert?

— Elérte-e a szülői állomány az ivarérettségét (ebben az esetben is figyelembe kell venni a fogságban tartott állatok és a vadon élő példányokra vonatkozó információk közötti lehetséges különbségeket), és képes-e még szaporodni?

— Hihető-e az utódok feltételezett száma?

— Hihető-e az almok feltételezett száma?

— Hozott-e létre a múltban ez a szülői állomány utódokat?

— A szülői állomány fogságban született? Ha nem, az F2 generációt hasonló körülmények között hozták létre?

— A kérelem az EU-ban endemikus vagy az EU-ban őshonos fajra, vagy olyan fajra vonatkozik, amelyről ismert, hogy jogellenesen szerezték be a vadonból?

Új tenyésztő vagy a fenti információk bármelyikével kapcsolatos bizonytalanság esetén az igazgatási hatóság az 1–7. kérdés mellett további információkat is kérhet. Ez adott esetben a következőket foglalhatja magában:

— az alap tenyészállomány mérete és eredete (vadon élő vagy fogságban szaporított),

— az aktuális tenyészállomány mérete az egyedek teljes számához viszonyítva, beleértve a hím/nőstény arányt,

— a példányok szüleinek adatai, beleértve a születés/kelés időpontját (gyűrűszámok/mikrocsipek és fényképek olyan fajok esetében, ahol az egyes példányok megbízhatóan felismerhetők meghatározott testmintázatok alapján, ha vannak),

— az első sikeres szaporítás éve,

— a tenyésztő szaporított-e második generációig (F2),

— a tenyészállományt bővítették-e vadonból befogott példányokkal, és ha igen, mennyivel, mikor és azok eredete,

— az éves termelés részletes adatai.

Az igazgatási hatóságnak az alábbi esetekben egyeztetnie kell az illetékes tudományos testülettel is:

— olyan fajra vonatkozó kérelmek, amelyről ismert, hogy fogságban nehezen tartható és/vagy szaporítható,

— olyan példányokra vonatkozó kérelmek, amelyek bejelentett koruktól fogva valószínűtlenné teszik a fogságban történő szaporításra vonatkozó állításokat, tekintettel az adott faj fogságban tartásának az adott időszak során felmerülő magas költségeire,

— lassan fejlődő és alacsony szaporodási képességű fajokra vonatkozó kérelmek,

— ha kételyek merülnek fel az utódok és az almok számának hihetőségével, a reproduktív korral vagy a fogságban történő szaporítás egyéb aspektusaival kapcsolatban.

Az igazgatási hatóságok fontolóra vehetik az érintett hatóságok által végzett fizikai vizsgálat elvégzését és/vagy DNS-elemzést kérhetnek annak ellenőrzése érdekében, hogy a bejelentett utód valóban fogságban, az állítólagos szülőktől/szülői állománytól született-e és nevelkedett-e.

A fizikai vizsgálat általában akkor indokolt, ha kétség merül fel, és genetikai elemzés nem lehetséges. A genetikai elemzés céljából történő mintavételt a kérelmező (lehetőleg az illetékes hatóságok felügyelő képviselőjének bevonásával) vagy egy kijelölt tisztviselő végezheti, az igazgatási hatóság által a tudományos testülettel egyeztetve végzett kockázatelemzéstől függően.

Az igazgatási hatóságok közötti konzultáció akkor indokolt, ha aggályok merülnek fel egy másik tagállam által a kétes fogságban szaporítási kérelmekben érintett példányokra vonatkozóan kiállított bizonyítványok érvényességével kapcsolatban.

A 865/2006/EK rendelet X. mellékletében felsorolt fajok példányai esetében a fent említett intézkedéseket nem kell végrehajtani. Úgy kell tekinteni, hogy ezek a példányok teljesítik az 54. cikk feltételeit (fogságban született és szaporított példányok, C eredetkód), kivéve, ha ennek ellenkezőjére szilárd bizonyíték áll rendelkezésre. Ezeknek nem kell unión belüli bizonyítvánnyal vagy más típusú dokumentációval rendelkezniük, és meg sem kell jelölni őket.

5.2. Az igazgatási hatóság és a tudományos testület szerepe a B. mellékletben szereplő, fogságban szaporított példányok unión belüli kereskedelme tekintetében

A B. mellékletben felsorolt példányok kereskedelme engedélyezett, amennyiben bizonyítható, hogy a példányokat az állat- és növényfajok megőrzésére vonatkozó hatályos jogszabályokkal összhangban szerezték be.

A B. mellékletben szereplő állatok EU-n belüli kereskedelmére vonatkozó, igazoló dokumentumra (11) vonatkozó követelményeket részletező, iránymutatásokat tartalmazó dokumentációt dolgoztak ki annak érdekében, hogy segítsék a tagállamokat e szabály végrehajtásában, amely a fogságban szaporított példányok kereskedelmére is alkalmazandó.

A B. mellékletben szereplő fajok fogságban szaporított példányai kereskedelmének ellenőrzése során az A. mellékletre vonatkozó fenti értékeléssel azonos értékelést kell végezni. Amennyiben kétség merül fel, az igazgatási hatóságnak konzultálnia kell a tudományos testülettel, és fontolóra kell vennie egy fizikai vizsgálat elvégzését és/vagy a fent leírt genetikai elemzés céljából történő mintavételt.

Az igazgatási hatóságoknak ajánlott egyeztetniük egymással, ha aggályok merülnek fel olyan példányokkal kapcsolatban, amelyekről azt állítják, hogy egy másik tagállamban fogságban szaporított őket, különösen ott, ahol magas a kockázat (pl. nincs bizonyíték az uniós országokba történő jogszerű behozatalra, a fajokat nehéz második generációig tenyészteni stb.).

6. Az EU-ból történő kivitel és újrakivitel

Egy állatfaj egy példánya csak akkor tekinthető fogságban szaporítottnak, ha az illetékes igazgatási hatóság az érintett tagállam tudományos testületével konzultálva meggyőződött arról, hogy a végrehajtási rendelet 54. cikkében foglalt kritériumok teljesülnek.

Megjegyzendő, hogy különbség van i. a korábban az EU-ba importált, fogságban szaporított példányok újrakivitele és ii. az EU-ba fogságban szaporított példányok kivitele között.

6.1. Fogságban szaporított példányok újrakivitele

Amennyiben a fogságban szaporított példányokat olyan uniós tagállamból viszik ki újra, amely nem azonos azzal, amelyből a példányokat az EU-ba behozták, mindkét tagállamnak információt kell cserélnie (lásd az alaprendelet 5. cikkének (5) bekezdését).

Amennyiben a példányokat megjelölik és egyértelműen egy dokumentumhoz rendelhetők, előfordulhat, hogy nincs szükség külön konzultációra a tudományos testülettel. A kiindulási alap a B. mellékletben szereplő fajok esetében az élő példányok jogszerű beszerzésének igazolásáról szóló útmutató (lásd a 11. lábjegyzetet), és a mellékletben található ellenőrző listát kell minimálisan benyújtandó dokumentációnak vagy információnak tekinteni.

6.2. Fogságban szaporított példányok kivitele

6.2.1. Az igazgatási hatóság szerepe a fogságban szaporított példányokra vonatkozó kiviteli engedélyek értékelésében

A tagállam illetékes tudományos testületével konzultálva az igazgatási hatóság a végrehajtási rendelet 54. cikkével és az alaprendelet 7. cikkének (1) bekezdésével összhangban megvizsgálja, hogy a példányok megfelelnek-e a fogságban nevelt példányokra vonatkozó kritériumoknak.

Az igazgatási hatóság értékeli a kérelemben szereplő információkat annak biztosítása érdekében, hogy a példányt az EU törvényeinek és rendeleteinek megfelelően szerezték-e be (jogszerű beszerzés megállapítása). Ha a kérelem olyan példányokra vonatkozik, amelyek már rendelkeznek bizonyítvánnyal, az igazgatási hatóságnak kockázatértékelés alapján további vizsgálatot kell végeznie, és kétség esetén adott esetben konzultálnia kell a tudományos testülettel vagy más tagállamokkal.

Az igazgatási hatóságok különös figyelmet fordítanak azokra a kiviteli kérelmekre, amelyek esetében az e dokumentum 1. mellékletével összhangban fokozott kockázatot állapítottak meg. A mellékletben felsorolt tényezők indikatív jellegűek, és nem helyettesítik az egyes esetek megfelelő részletes értékelését. Az értékelésből kiderülhet, hogy a fogságban történő szaporítás iránti kérelem egy vagy több kockázat fennállása ellenére érvényes és megalapozott.

A B. mellékletben felsorolt, fogságban tartott állatfajok élő példányainak kivitele tekintetében a tagállamoknak a B. mellékletben szereplő fajok esetében az élő állatok jogszerű beszerzésének igazolásáról szóló útmutatóra (lásd a 11. lábjegyzetet), valamint a szükséges igazoló dokumentumokra kell hivatkozniuk.

Az igazgatási hatóságok dönthetnek úgy, hogy kockázatértékelési megközelítés alkalmazásával ellenőrzik a jogszerű beszerzést a következő tényezők alapján, amennyiben azok az adott exportkérelem szempontjából relevánsak:

i. az a melléklet, amelyben a faj szerepel;

ii. a példány eredete;

iii. a faj előfordulása ellenőrzött környezetben a kérelemmel foglalkozó tagállamban;

iv. dokumentált jogellenes kereskedelem;

v. a kereskedelem célja (kereskedelmi vagy nem kereskedelmi);

vi. a kérelmező által benyújtott kérelmek előzményei, beleértve a korábbi meg nem feleléseket is;

vii. a példányok pénzben kifejezett értéke; valamint

viii. hasonló fajok megléte.

Amennyiben az igazgatási hatóság a fenti tényezők mérlegelését és kiegyensúlyozását követően arra a következtetésre jut, hogy nagy a kockázata annak, hogy a kivitelre szánt példányt nem jogszerűen szerezték be, dönthet úgy, hogy további információkat kér, és folytatja a felügyeleti lánc vizsgálatát. Amennyiben az igazgatási hatóság arra a következtetésre jut, hogy a jogellenes beszerzés kockázata alacsony, dönthet úgy, hogy kevesebb ellenőrzést végez.

A végrehajtási rendelet 65. cikkének (4) bekezdése szerint az igazgatási hatóságnak ellenőriznie kell, hogy az A. mellékletben felsorolt fajok példányait az említett rendelet 66. cikkének megfelelően megjelölték-e.

Az A. vagy B. mellékletben felsorolt példányok bármely kivitele (vagy újrakivitele) esetében, amikor a példányokat megjelölik, javasolt a 8. leíró rovatban feltüntetni az azonosító számokat a kiviteli engedélyen (vagy újrakiviteli bizonyítványon) a példányok lehető legpontosabb leírása érdekében.

A 865/2006/EK rendelet X. mellékletében felsorolt fajok példányait a kivitelhez nem kell megjelölni, és úgy tekinthető, hogy a kiviteli engedély kiadásának feltételei teljesülnek.

6.2.2. A tudományos testület szerepe a fogságban szaporított példányokra vonatkozó kiviteli engedélyek értékelésében

Az igazgatási hatósággal folytatott konzultációt követően a tudományos testület tanácsot ad arra vonatkozóan, hogy az engedéllyel vagy bizonyítvánnyal rendelkező példányok megfelelnek-e a fogságban szaporított példányokra vonatkozó kritériumoknak (a végrehajtási rendelet 54. cikkével és az alaprendelet 5. cikke (2) bekezdésének d) pontjával összhangban [lásd az alaprendelet 5. cikkének (4) bekezdését]) annak értékelése céljából, hogy a kivitel hátrányos-e a faj védelmére.

A tudományos testület eseti alapon nyilvánít véleményt, és az egy adott példányra, egy tenyésztésre szolgáló adott létesítményre vagy egy fajra (például, hogy egy faj könnyen vagy nehezen tenyészthető-e) vonatkozóan fogalmazható meg.

Amennyiben kétség merül fel egy másik uniós tagállamban felnevelt példányok fogságban szaporított eredetével kapcsolatban, az exportáló tagállam igazgatási hatósága vagy tudományos testülete felkéri a másik tagállam igazgatási hatóságát vagy tudományos testületét annak megerősítésére, hogy a példányok megfelelnek a fogságban szaporított példányokra vonatkozó kritériumoknak.

Az igazgatási hatóságok és a tudományos testületek felkérést kapnak arra, hogy adott esetben a fogságban történő tenyésztési adatbázison (12) keresztül osszák meg értékeléseiket a többi uniós tagállam CITES-hatóságaival.

Ezen túlmenően, amennyiben a fogságban szaporítással kapcsolatban tartós aggályok merülnek fel, a tagállamok tudományos testületeit arra ösztönzik, hogy terjesszék az ügyet a Tudományos Felülvizsgálati Csoport vagy – az igazgatási hatóságon keresztül – a CITES igazgatási hatóságainak szakértői csoportja elé.

7. Elkobzott állatok

Ez a szakasz iránymutatást nyújt az elkobzott példányok kezelésére, valamint arra vonatkozóan, hogy az ilyen példányok felhasználhatók-e fogságban szaporító létesítményben.

Az igazgatási hatóságnak – a tudományos testülettel és adott esetben más érintett szervekkel konzultálva – döntenie kell az elkobzott példányok legmegfelelőbb kezeléséről, valamint arról, hogy azokat továbbra is fogságban kell-e tartani, vissza kell-e küldeni a származási országba a vadonba való esetleges visszatelepítés (13) céljából, vagy eutanáziát kell-e végrehajtani rajtuk.

A CITES-listán szereplő fajok illegális kereskedelemből származó, elkobzott és felhalmozódott példányainak elhelyezéséről szóló 17.08-as CITES-konferenciai állásfoglalás (14) iránymutatással szolgálhat ebben a kérdésben, nevezetesen az állásfoglalás 1. mellékletében szereplő döntésifa-elemzés tekintetében.

Figyelembe kell venni az elkobzás eredeti okát, mivel a példányokat néha nem a jogszerűségükkel kapcsolatos kérdések, hanem más (pl. a szállítási feltételekkel összefüggő) jogsértések miatt foglalták le. Az igazgatási hatóságoknak tisztában kell lenniük az új csempészeti gyakorlatokkal is, amelyek során a kereskedők számítanak arra, hogy a példányokat elkobozzák, majd azt követően egy menhelyen keresztül legalizálják azokat. Az igazgatási hatóságoknak minden óvintézkedést meg kell tenniük annak elkerülése érdekében, hogy az elkobzott példányok a jogsértésben részt vevő személyek kezébe kerüljenek vissza.

Az elkobzott példányokat hozzá lehetne adni az olyan fajok állományaihoz, amelyek már rendelkeznek tenyészállománnyal az EU-ban, vagy új tenyészállományok létrehozásához is fel lehetne használni azokat. Ha például olyan fajról van szó, amelyre létezik EAZA ex situ program (EEP) vagy Európai Méneskönyv (ESB), az előnyben részesített módszer az, ha a példányt ilyen koordinált tenyésztési program gondozása alá helyezik. Ez minden bizonnyal igaz egy olyan fajra, amelyet korábban nem érvényes CITES-engedéllyel vagy bizonyítvánnyal importáltak.

A tagállamok együttműködhetnek a CITES más részes feleivel az elkobzott állatok megfelelő elhelyezésében azáltal, hogy engedélyezik az ilyen példányok behozatalát, kivitelét vagy újrakivitelét. Behozatal esetén továbbra is követelmény a fenntarthatósági állásfoglalás megléte. Az A. mellékletben felsorolt fajok elkobzott példányainak kereskedelme azonban nem megengedett.

Különbséget kell tenni az A. mellékletben felsorolt fajok példányai és a B., C. vagy D. mellékletben felsorolt fajok példányai között. További óvatosságra van szükség a ritka fajok vagy olyan fajok esetében, amelyeket (szinte) egyáltalán nem tenyésztenek az EU-ban.

Az alaprendelet 8. cikkének (6) bekezdése felhatalmazza a tagállamok illetékes hatóságait, hogy eladják a B–D. mellékletben felsorolt fajok elkobzott példányait, amennyiben azok így nem jutnak vissza közvetlenül azon természetes vagy jogi személyhez, akitől azt elkobozták, vagy aki részese volt a jogsértésnek. E példányokat ezután valamennyi célra jogszerűen megszerzettként lehet felhasználni.

Az A. mellékletben felsorolt fajok elkobzott példányai nem értékesíthetők. Az A. mellékletben felsorolt példányokat úgy kell tekinteni, mint amelyeket jogszerűen szereztek be azt követően, hogy elkobozták és átadták a gondnoknak, aki ezeket az elkobzott példányokat nem kereskedelmi célra tartja. Részletesen ki kell fejteni, hogy a példányokat és azok potenciális utódait hogyan lehet felhasználni.

Alaposabban meg kell vizsgálni, hogy az A. mellékletben szereplő fajok elkobzott példányai hozzáadhatók-e tenyészállományokhoz. Annak értékelésekor, hogy az A. melléklet szerinti elkobzott példányt rá lehet-e bízni egy fogságban szaporító létesítményre, a következő szempontokat kell figyelembe venni (az illetékes tudományos testülettel konzultálva):

— A fogságban szaporító létesítmény kapcsolódik-e hivatalos, fogságban szaporítási természetvédelmi programhoz? Vagy inkább kereskedelmi szervezetről van-e szó, amely az utódok többségét értékesíti?

— Ismert-e, hogy a faj fogságban szaporodik és F2 utódokat hoz létre?

— Ismert-e a példány eredete?

A vadon élő állatok és növények kereskedelméről szóló uniós rendeletekkel összeegyeztethetetlennek tűnik, ha az elkobzott példányok teljes tulajdonjoga egy kereskedelmi célú, fogságban szaporító létesítményre szállna át. Az A. mellékletben felsorolt példányok „befogadhatók”, feltéve, hogy i. a létesítmény rendelkezik a szükséges ismeretekkel és infrastruktúrával, és ii. az állatokat nem értékesítik vagy használják fel kereskedelmi célú szaporításra.

Amennyiben egy elkobzott példányt egy másik tagállamban kell elhelyezni, az átszállítást engedélyező bizonyítvány kiállítása előtt a felelős kibocsátó igazgatási hatóságnak kapcsolatba kell lépnie a fogadó tagállam tudományos testületével (az alaprendelet 9. cikke szerint), és (ideális esetben) tájékoztatnia kell a fogadó tagállam igazgatási hatóságát. A bizonyítványban meg kell említeni a példány felhasználására vonatkozó korlátozásokat, a két tagállam megállapodásának megfelelően.

(1) A Tanács 338/97/EK rendelete (1996. december 9.) a vadon élő állat- és növényfajok számára kereskedelmük szabályozása által biztosított védelemről (HL L 61., 1997.3.3., 1. o.) (a továbbiakban: alaprendelet) és a kapcsolódó bizottsági rendeletek, különösen: a Bizottság 865/2006/EK rendelete (2006. május 4.) a vadon élő állat- és növényfajok számára kereskedelmük szabályozása által biztosított védelemről szóló 338/97/EK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról (HL L 166., 2006.6.19., 1. o.) (a továbbiakban: végrehajtási rendelet), valamint a Bizottság 792/2012/EU végrehajtási rendelete (2012. augusztus 23.) a vadon élő állat- és növényfajok számára kereskedelmük szabályozása által biztosított védelemről szóló 338/97/EK tanácsi rendeletben előírt engedélyek, bizonyítványok és más okmányok mintáira vonatkozó szabályok megállapításáról és a 865/2006/EK bizottsági rendelet módosításáról (HL L 242., 2012.9.7., 13. o.) (a továbbiakban: engedélyekre vonatkozó rendelet).

(2) Ebben a dokumentumban a „fogságban szaporított példányok” azok, amelyek megfelelnek a végrehajtási rendelet 54. cikkében foglalt kritériumoknak.

(3) Harfoot, M. et al, 2018. Unveiling the patterns and trends in 40 years of global trade in CITES-listed wildlife. Biological Conservation (A veszélyeztetett vadon élő állat- és növényfajok nemzetközi kereskedelméről szóló egyezményben felsorolt vadon élő állatok és növények globális kereskedelme 40 éves mintázatainak és tendenciáinak feltárása. Biológiai megőrzés), 223, 47–57. o.

(4) Ez fajnak a Természetvédelmi Világszövetség vörös listája szerinti helyzetére vonatkozik, nem pedig a CITES azon függelékeire, amelyekben a faj szerepel.

(5) https://eur-lex.europa.eu/legal-content/HU/TXT/PDF/?uri=CELEX:52019XC0321(01)&from=HU

(6) Az alaprendelet 11. cikke (2) bekezdésének a) pontja.

(7) Lásd: https://www.eaza.net/assets/Uploads/CCC/August-2020.pdf

(8) Pl. az utódok olyan nagyságrendben vagy gyorsasággal történő létrehozásáról szóló nyilatkozatok, amely a faj szaporodásbiológiáját figyelembe véve valószínűtlennek tűnik.

(9) http://captivebreeding.unep-wcmc.org

(10) https://speciesplus.net/species

(11) A B. mellékletben szereplő fajok esetében az élő állatok jogszerű beszerzésének igazolásáról és a szükséges igazoló dokumentumokról (HL C 107., 2019.3.21., 2. o.).

(12) http://captivebreeding.unep-wcmc.org

(13) A vadonba való visszatelepítés sok esetben nem lehetséges.

(14) https://cites.org/sites/default/files/document/E-Res-17-08.pdf