A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK

a halászati kapacitás és a halászati lehetőségek közötti fenntartható egyensúly elérése érdekében 2011-ben tett tagállami erőfeszítésekről

1. Bevezetés és főbb megállapítások

Az egyes tagállami flották számára meghatározott halászati lehetőségek és e flották közötti stabil és tartós egyensúly kialakítása a tagállamok feladata.[1] A fenntartható halászati gazdálkodás olyan, gazdaságilag életképes flottát feltételez, amely a természeti erőforrásokat a maximális fenntartható hozam (MFH) szintje alatt aknázza ki. Ez a közös halászati politika Európai Bizottság által előterjesztett reformjának egyik fő elve.

Ez a jelentés áttekintést nyújt az uniós halászflották helyzetéről. A jelentés a 2011. évi tagállami jelentésekben[2] szolgáltatott adatokra, az uniós halászflotta-nyilvántartás[3] adataira, illetve az adatgyűjtési keretrendszer[4] segítségével gyűjtött adatokra támaszkodik (lásd az 1. mellékletet). Ezeket az adatokat Halászati Tudományos, Műszaki és Gazdasági Bizottság (HTMGB)[5] értékelte.

Fő megállapításként a következő emelhető ki: a következő években számottevően javítani kell a tagállamok egyensúly-értékelési és flottaigazgatási gyakorlatán. Ahogy a halászati gazdálkodás egyre inkább abba az irányba fejlődik, hogy az MFH-célkitűzés elérése a gazdálkodás szerves részévé váljon, már nem elegendő a statikus paraméterekkel kifejezett felső határértékekre támaszkodni. Az uniós flották igazgatásában a gazdasági életképesség szempontját és a szélesebb értelemben vett fenntarthatósági mutatókat is figyelembe kell venni ahhoz, hogy a természeti erőforrásokat teljes biológiai potenciáljukon kiaknázó, gazdaságilag életképes flották alakuljanak ki. Alapvetően fontos, hogy kifinomultabbá váljanak az állományok állapotának értékelésére vonatkozó módszerek, valamint hogy emelkedjen az adatgyűjtés és -szolgáltatás, az elemzés és a módszertan színvonala.

2. A KAPACITÁSRA VONATKOZÓ FELSŐ KORLÁTOK...

Minden tagállam köteles biztosítani, hogy a tonnatartalomban (BT) és kW-ban kifejezett halászati kapacitása mindenkor az 1013/2010/EK rendeletben[6] megállapított refereciaszintekkel egyenlő vagy azok alatt legyen. A flottanyilvántartás jelenlegi adatai szerint Románia kivételével valamennyi tagállam megfelelt ezeknek a nominális értékeknek (lásd a 2. mellékletet). Az uniós flotta 14,1 %-kal maradt a felső BT-korlátok, illetve 9,9 %-kal a felső kW-korlátok alatt, míg az egyes tagállamok esetében az eltérések 2 % és 62 % között mozognak.[7] 2011-ben a hajók száma 2%-kal, a tonnatartalom 3,7%-kal, a teljesítmény pedig 3,1%-kal csökkent. A csökkenés mértéke mind a tonnatartalom, mind a teljesítmény tekintetében – némi eltéréssel – hasonlóan alakult a tagállamokban (lásd a 3. mellékletet).

A flottanyilvántartásban szereplő adatok pontossága érdekében a tagállamok 2012 januárja óta a halászati erőkifejtési rendszer hatálya alá tartozó hajók esetében, 2013 januárja óta pedig minden hajó esetében kötelesek rendszeresen hitelesíteni a 120 kW-nál nagyobb teljesítményű új motorokat, cserehajtóműveket és műszakilag módosított motorokat. A tagállamoknak ezenfelül mintavételi tervek alapján adatellenőrzést is végezniük kell. Amikor bizonyos információk arra utalnak, hogy valamely hajó motorteljesítménye meghaladja a halászati engedélyében feltüntetett teljesítményt, a tagállamok kötelesek fizikai ellenőrzést tartani.

Egyes tagállamok nem tartották tiszteletben a mérésekre és az ellenőrzésre vonatkozó határidőt, más tagállamok viszont egyáltalán nem tesznek eleget az ellenőrzésre vonatkozó kötelezettségeknek. Csupán néhány tagállam fogadta el az adatellenőrzéshez szükséges mintavételi terveket. 2012 novemberére tizenegy tagállam fogadott el a motorteljesítmény ellenőrzésére szolgáló mintavételi tervet, kilenc tagállam pedig bejelentette, hogy a közeljövőben tervez ilyen tervet elfogadni. Közülük két tagállam még nem tette meg ezt a lépést.

A Bizottság nagy jelentőséget tulajdonít az ellenőrzési rendelet betartásának. Ez elengedhetetlen feltétele annak, hogy az uniós halászatban mindenhol egyforma feltételek érvényesüljenek.

Az Európai Számvevőszék 2011-ben különjelentést tett közzé a flottakapacitás kezeléséről az Unióban. A kapacitás jelenlegi meghatározásai a Számvevőszék szerint nem megbízható mutatók a hajók halfogási képessége tekintetében.[8] A Bizottság tudatában van annak, hogy – a motorteljesítmény mérésének gyakorlati nehézségein túlmenően – a BT-hoz és kW-hoz hasonló paraméterek nem alkalmasak a műszaki fejlődés tükrözésére.

A kapacitás csökkentésére leggyakrabban használt szabályozási eszköz a hajók leszerelése volt. A Bizottság becslései szerint a 2000–2015-ös időszakban az uniós alapokból 1,3 milliárd EUR-t fordítunk hajók leszerelésére (lásd a 4. mellékletet).

A leszerelésre nyújtott támogatás elemzése során az Európai Számvevőszék arra a következtetésre jutott, hogy a közpénzeket felhasználó leszerelési programok nem voltak elég célzottak, valamint nem fogalmaztak meg egyértelmű jogosultsági és kiválasztási kritériumokat.[9] A számvevőszék arra a megállapításra jutott, hogy a halászhajók selejtezésének egyáltalán nem volt, vagy csak igen csekély hatása volt a halászott halállományokra.

3. ... és a kapacitásmutatók

A flottakapacitásnak a motorteljesítmény és a tonnatartalom segítségével történő meghatározása idővel megmutatta a korlátait. Csupán az a tény, hogy ezeket a paramétereket a felső határértékek alatt tartjuk, nem bizonyítja, hogy a halászflották egyensúlyban vannak azokkal az erőforrásokkal, amelyektől függnek.

Az egyensúlyhiányok értékeléséhez inkább arra van szükség, hogy a flották teljesítményét a létüket megalapozó erőforrások állapota alapján, a gazdasági teljesítmény és a hajók kihasználtsága tekintetében értékeljük. Ilyen elemzés részben vagy egészben több tagállami flottajelentésből is hiányzik.

A halászflotta vajon a fenntartható mértéken felül aknázza-e ki az állományokat? A flotta hajóinak bevétele átlagosan elegendő-e legalább rövid távú költségeik fedezésére? A hajók által termelt nyereség fedezi-e a szükséges hajó- vagy motorcseréket? A hajókat kihasználják-e teljes mértékben vagy sokuk gyakran kikötőben vesztegel? Flottaszinten ezek a mutatók tudnak fényt deríteni az egyensúlyhiányra.

Ez a jelentés a problémák kezelése érdekében tett tagállami erőfeszítéseket foglalja össze, valamint áttekinti, mi mindent tudunk jelenleg azon kívül, amit a tagállamok bejelentenek.

A fenntartható módon működő és életképes flotta ismérvei:

· rövid távon fenntartható módon aknázza ki az állományokat, mégpedig úgy, hogy a halászat intenzitása a maximális fenntartható hozam szintje alatt maradjon,

· nyereséges rövid távon,

· nyereséges hosszú távon, valamint

· teljes mértékben kihasznált, vagyis a hajók általában aktív tevékenységet folytatnak, figyelembe véve azonban számos halászat szezonális jellegét.

A Bizottság felkérte a HTMGB-t, hogy a fenti kérdéseknek megfelelő mutatók alapján tekintse át az uniós flották helyzetét. A HTMGB eddig – időbeli és erőforrásbeli korlátok miatt – csak a legintenzívebb halászatot folytató 14 tagállam 92 legjelentősebb flottáját vizsgálta meg, amelyek bevétele mindazonáltal a kirakodott halzsákmányból származó uniós összbevétel 72 %-át képezi, és ily módon reprezentatívnak tekinthetők a legfontosabb uniós halászati tevékenységek szempontjából. A HTMGB szükség szerint felhasználta a tagállami jelentések alapján kiszámolt mutatókat, az adatgyűjtési keretrendszer segítségével gyűjtött adatokat és a halállományok állapotának értékeléseit.

Ezeket a mutatókat az alábbiakban ismertetjük (a részletes leírásért lásd az 5. mellékletet).

Az „MFH felett aknázta ki az állományokat” azt jelenti, hogy a flotta átlagban a hosszú távon fenntartható szint felett halászott. A KHP-reform céljainak megfelelően alapkövetelmény, hogy a kiaknázás mértéke ne érje el a maximális fenntartható hozam szintjét.

A „nullszaldós” azt jelenti, hogy a flotta bevétele elegendő rövid távú költségeinek fedezésére.

A „gazdasági alulteljesítés” azt jelenti, hogy hosszú távon vizsgálva a flotta nem jut elegendő bevételhez nagy értékű tárgyi eszközeinek (hajók, hajtóművek) pótlásához, amikor azok elhasználódnak. A befektetett eszközök és a tárgyi eszközök vonatkozásában keletkezett veszteségek a gazdasági túltőkésítettség jelei lehetnek, amennyiben egy hosszabb időszakban rendszeresen jelentkeznek.

A „kihasználatlan” azt jelenti, hogy jóllehet a hajók halásztak, e tevékenységet csupán a potenciálisan halászattal tölthető idő legfeljebb 70 %-ában végezték, figyelembe véve az egyes halászati tevékenységek szezonális jellegét.

Az „inaktív hajók” olyan hajókra utal, amelyek az adott évben egyáltalán nem halásztak.

Ezek a mutatók az egyes értékelt flottaszegmensek átlagértékein alapulnak. Például egy adott flottaszegmensben az egyes hajók egyéni gazdasági teljesítménye eltérő: a hajók az átlagértékhez képest jobban vagy rosszabbul teljesítenek.

4. Tagállamonkénti flottakapacitás

Ez az áttekintés, amely tagállamonként ismerteti a flották helyzetétnek alakulását, a tagállamok jelentésein és adott esetben a 2008–2011-es időszak HTMGB általi felülvizsgálatának eredményein alapul.

Belgium flottája 2003 óta jelentős mértékben zsugorodott a meglévő engedélyek számának csökkentése és a halászati lehetőségeknek a flottában maradó hajók közötti újraosztása révén. Részletes flottaszintű információk nem állnak rendelkezésre. Belgium arra a következtetésre jutott, hogy flottái egyensúlyban vannak a halászati lehetőségekkel.

A HTMGB felülvizsgálata szerint a merevítőrudas vonóhálóval halászó, 18–24 méter hosszú hajók flottájának bevétele nem elegendő a nagy értékű tárgyi eszközök pótlásához. Mind ez a flotta, mind a merevítőrudas vonóhálóval halászó, 24–40 méter hosszú hajók flottája az MFH felett aknázta ki az állományokat.

Bulgária arra a következtetésre jutott, hogy a flottaméret és a halállományok csaknem egyensúlyban vannak. Bulgária intézkedéseket kíván hozni az inaktív hajók számának csökkentésére, és jelenleg folyamatban van a jogi keret módosítása.

2011-ben a hajók több mint 57 %-a inaktív volt, ezek többsége 12 méternél rövidebb hajó. Valamennyi, 12 méternél hosszabb hajókból álló flotta nullszaldós volt, azonban a vizsgált időszakban gyenge gazdasági teljesítményt nyújtottak a nagy üzemanyag-fogyasztás és a magas üzemanyagárak miatt. A 18 méternél rövidebb hajók kihasználtsága rossz volt, mivel a halászattal tölthető idő csupán 70 %-ában végeztek halászati tevékenységet.

Ciprus a túltőkésítettség mértékét kívánja csökkenteni 100 olyan, part menti halászatot folytató hajó selejtezésével, amelyek halászati erőkifejtése továbbra sincs korlátozva; ez azután történik, hogy egy évtizeden keresztül emelkedett az erőkifejtési korlátozás hatálya alá tartozó kisméretű hajók száma, miközben a BT-ban és kW-ban kifejezett kapacitás csökkent.

A jelentések szerint a többfunkciós passzív halászeszközt használó, 12–24 méter hosszú hajók kivételével valamennyi flotta kihasználatlan, továbbá a befektetés megtérülése minden flotta esetében alacsony vagy negatív értékű.

Dániában az egyedi kvóták átadására szolgáló rendszer (ITQ) 2003-as bevezetése óta jelentősen csökkent a flottakapacitás (hajók száma, BT, kW). Dánia megítélése szerint a helyzet viszonylag stabil, és hosszú távon vizsgálva nincs jelentős mértékű fizikai többletkapacitás. Dánia szerint azonban túlzott kapacitás állapítható meg a többfunkciós passzív halászeszközt használó, 0–12 méteres és 12–24 méter hosszú hajók flottája, a kisméretű vonóhálós hajók flottái (0–12 méter hosszú fenékvonóhálós és kerítőhálós hajók) és a 12–24 méter hosszú kotróhajók flottája esetében.

A HTMGB felülvizsgálata szerint valamennyi értékelt dán flotta az MFH felett aknázta ki az állományokat. Három flotta (a többfunkciós passzív halászeszközt használó, 10–12 méteres és 12–18 méter hosszú hajók flottája, valamint a mobil és passzív halászeszközökkel halászó, 12–18 méter hosszú hajók flottája) nem jut elegendő bevételhez nagy értékű tárgyi eszközeinek pótlásához. Ezenkívül két flotta (a mobil és passzív halászeszközöket használó, 18–24 méter hosszú hajók flottája, valamint a 18–24 méter hosszú fenékvonóhálós és kerítőhálós hajók) a jelek szerint kihasználatlan.

Németország jelentése nem a meglévő iránymutatások és mutatók alapján készült. Az egyensúlyt kvalitatív alapon vizsgálták flottánként. Németország bevallott célja összességében a kvóták kihasználásához elegendő kapacitást fenntartani. 2011-ben a hajók száma 5,6 %-kal, a BT-ban mért tonnatartalom 4,4 %-kal, a kW-ban mért teljesítmény pedig 6,4 %-kal csökkent. A flottából köztámogatással nem lépett ki hajó.

A HTMGB felülvizsgálata arra a megállapításra jutott, hogy a passzív halászeszközt használó, 10 méternél rövidebb hajók, a 12–18 méteres, 18–24 méteres és 24–40 méter hosszú fenékvonóhálós hajók, valamint a merevítőrudas vonóhálóval halászó, 24–40 méter hosszú hajók flottája az MFH felett aknázta ki az állományokat (de gazdasági szempontból mindegyik fenntartható). A hajók kihasználatlanok voltak, és a kisebb méretű hajók közül sok volt inaktív (többek között 458 a 10 méternél rövidebb hajók osztályában).

Észtország túlzott kapacitásról számolt be, főleg a 12 méternél hosszabb vonóhálós hajók kategóriájában. A flotta mérete 2011-ben 7 hajóval csökkent (aminek következtében a flotta tonnatartalma 371 BT-val, teljesítménye pedig 1056 kW-tal csökkent).

A HTMGB felülvizsgálata szerint a 24–40 méter hosszú nyílt tengeri vonóhálós hajók az MFH felett aknázták ki az állományokat, kihasználtságuk foka is alacsony volt, viszont gazdaságilag fenntarthatók.

Görögország sem az egyensúlyi helyzet alakulását, sem flottapolitikáját nem értékelte, illetve nem küldött adatokat az adatgyűjtési keretrendszer segítségével. Jelentésében Görögország beszámolt a szürke tőkehal és a garnéla égei-tengeri túlhalászásáról, részleteket viszont nem adott meg. 2011-ben a flotta 488 hajóval csökkent (a BT-ban kifejezett tonnatartalom 3,6%-kal, a kW-ban kifejezett teljesítmény pedig 4,0%-kal csökkent). A fenékvonóhálós és erszényes kerítőhálós (szardellára és szardíniára halászó) hajók vonatkozásában gazdálkodási tervek készültek, és különleges halászati engedélyek kerültek kiadásra.

A megfelelő (biológiai, gazdasági, műszaki) adatok hiányában lehetetlen értékelni, hogy a görög flották egyensúlyban vannak-e az erőforrásokkal.

Spanyolország arról számolt be, hogy a flotta kapacitása valamelyest még mindig túllépi a halászati lehetőségeket, és hogy a flotta több halat képes fogni, mint amennyire kvótával rendelkezik. Spanyolország további erőfeszítéseket tesz azért, hogy a flotta kapacitását – akár köztámogatással, akár anélkül – csökkentse: 2011-ben a BT-ban kifejezett tonnatartalom 4,6%-kal, a kW-ban kifejezett teljesítmény pedig 3,7%-kal zsugorodott. Ami a műszaki mutatót illeti, Spanyolország jelentése szerint a flotta egy részének kihasználtsági foka alacsony mind a nemzeti halászati területeken, mind a nemzetközi vizeken folytatott halászat tekintetében, mindazonáltal 2008 és 2011 között csökkenő tendencia figyelhető meg. A jelentés csak a flották jelenlegi bevételeiről/nullszaldójáról számolt be. Ez részben annak tudható be, hogy Spanyolország a fogásokról nem nyújtott be adatokat kategóriák szerinti bontásban. Spanyolország jelentése szerint valamennyi flotta nyereséges. A jövedelemszámítás tartalmazza a hajótulajdonosok által kapott jövedelemtámogatások összegét.

Adatok hiányában nem lehet elvégezni a túlhalászás és a gazdasági fenntarthatóság összehasonlító és objektív értékelését. A HTMGB által kiszámított bevétel (amely nem tartalmazza a támogatási összegeket) arra utal, hogy a mobil és passzív halászeszközöket használó, 10 méternél rövidebb hajók, a fenékvonóhálóval és kerítőhálóval halászó 18–24 és 24–40 méteres hajók, valamint a horgokkal halászó 24–40 méteres és 40 méternél hosszabb hajók flottái nem érik el a nullszaldót.

Franciaország a „kontinentális” hajóiról együttesen számolt be, és arra a megállapításra jutott, hogy a halászati tevékenységek többsége összhangban van a halászati lehetőségekkel. A jelentés nem tartalmaz biológiai, műszaki és gazdasági mutatókat. Franciaország 2011-ben köztámogatással 133 hajót szerelt le, aminek következtében a flotta tonnatartalma 7653 BT-val, teljesítménye pedig 20 408 kW-tal csökkent. A flottából való kilépésre vonatkozó külön tervek eredményeként az „érzékeny” halászatok különféle kategóriáiban közel 60 hajó lépett ki a flottából.

A HTMGB felülvizsgálata különféle helyzetek egész sorát tárta fel. A sodortatott és rögzített hálókat használó 10 méternél rövidebb, 10–12 méteres, 12–18 méteres, 18–24 méteres és 24–40 méter hosszú hajók az MFH felett aknázták ki az állományokat, gazdasági szempontból viszont életképesnek tűntek, és a vizsgált időszakban nullszaldósak voltak. A horgokkal halászó, 24–40 méter hosszú hajók és a többfunkciós mobil halászeszközöket használó, 24–40 méter hosszú hajók flottája szintén az MFH felett aknázta ki az állományokat. A mutatók az elemzés tárgyát képező időszak vonatkozásában gyenge gazdasági teljesítményre utalnak.

A 12–18 méter hosszú kotróhajók, a 18–24 méteres és 40 méternél hosszabb nyílt tengeri vonóhálós hajók, a 18–24 méteres, 24–40 méteres és a 40 méternél hosszabb fenékvonóhálós és kerítőhálós hajók, valamint a 40 méternél hosszabb erszényes kerítőhálós hajók flottái is gyenge gazdasági teljesítményt nyújtottak a vizsgált időszakban. A csapdákkal és varsákkal halászó, 10 méternél rövidebb hajók, a horgokkal halászó 10 méternél rövidebb hajók, a 10–12 méteres és 12–18 méter hosszú fenékvonóhálós és kerítőhálós hajók ezzel szemben gazdaságilag fenntarthatók, azonban a létüket megalapozó erőforrások állapotáról kevés információ áll rendelkezésre.

Írország jelentése szerint egyes flottákat még mindig érinthet némi egyensúlyhiány, de erre vonatkozóan nem adtak részleteket. Több munkára van szükség az adatok hozzáférhetőségének javítására.

A HTMGB szerint a 24–40 méter hosszú nyílt tengeri vonóhálós hajók az MFH felett aknázták ki az állományokat, és bevételük nem volt elegendő a nagy értékű tárgyi eszközök pótlásához. A 40 méternél hosszabb nyílt tengeri vonóhálós hajók is az MFH felett aknázták ki az állományokat, kihasználatlanok maradtak, azonban nullszalldósak voltak és gazdaságilag fenntarthatónak tűnnek. A 10–12 méter hosszú kotróhajók, valamint a 18–24 méter hosszú fenékvonóhálós és kerítőhálós hajók flottája a túltőkésítettség jeleit mutatja. A csapdákkal és varsákkal halászó, 10 méternél rövidebb hajók a jelek szerint gazdaságilag fenntarthatók, az erőforrások állapotáról azonban kevés információ áll rendelkezésre.

Olaszország jelentése szerint túlzott kapacitás figyelhető meg a 24 méternél hosszabb erszényes kerítőhálós és fenékvonóhálós hajók flottájánál, ezért széles körű leszerelési program bevezetését tervezi.

A HTMGB felülvizsgálata azt jelzi, hogy a fenékvonóhálós hajók, a 24–40 méter hosszú kerítőhálós hajók és a merevítőrudas vonóhálóval halászó, 24–40 méter hosszú hajók nem jutottak elég bevételhez a nagy értékű tárgyi eszközök kicseréléséhez, ráadásul az utóbbi flotta kapacitáskihasználása is alacsony. A többfunkciós passzív halászeszközt használó, 6–12 méter hosszú hajók, valamint a 12–18 és 18–24 méter hosszú kotróhálós, fenékvonóhálós és kerítőhálós hajók flottái a jelek szerint gazdaságilag fenntarthatók.

A legtöbb flotta esetében kevés információ áll rendelkezésre az állományok állapotáról, aminek következtében nem lehetséges az MFH felett kiaknázott állományoktól való függés vizsgálata.

Lettország túlzott kapacitásról számolt be a 12–24 méter és 24–40 méter hosszú vonóhálós hajók, illetve a 24–40 méter hosszú eresztőhálós hajók flottája esetében. A lett flotta BT-ban kifejezett tonnatartalma 14,9 %-kal, kW-ban kifejezett teljesítménye pedig 14,3 %-kal csökkent. Lettországban 2011–2012-ben támogatási program volt hatályban a végleges tevékenységbeszüntetés elősegítésére.

A HTMGB felülvizsgálata szerint a 24–40 méter hosszú nyílt tengeri vonóhálós hajók gazdaságilag fenntarthatók, azonban olyan állományokra halásztak, amelyek esetében a kiaknázás mértéke némileg meghaladja a maximális fenntartható hozamot.

Litvánia elegendő kapacitást kíván megtartani ahhoz, hogy képes legyen kvótái lehalászására. 2011-ben a hajók száma jelentősen csökkent (12 %-kal), de a flottakapacitás a tonnatartalom tekintetében csak kis mértékben (1,6 % BT), a motorteljesítmény tekintetében pedig szinte alig mérséklődött. Jelentésben Litvánia nem alkalmazta a mutatókat.

A HTMGB felülvizsgálata szerint a 24–40 méter hosszú fenékvonóhálós és kerítőhálós hajók flottáinak tevékenysége nem irányult túlhalászott állományokra, és gazdaságilag fenntartható. Kapacitásuk azonban nagy mértékben kihasználatlan maradt.

Bár Málta 2009–2010-re túlzott kapacitásról tett jelentést a flotta egészére vonatkozóan, a 2011-es helyzet gazdasági és társadalmi adatok hiányában nem egyértelmű. A máltai flotta kapacitása jelentősen csökkent (32,8 %-kal BT-ban és 9,2 %-kal kW-ban kifejezve).

A hajók kihasználtsága nem érte el az 50 %-ot.

Hollandia arról számolt be, hogy egyes, tengerfenéken halászó hajókat csak ritkán használtak, ezért a rendelkezésre álló kvótát kevesebb hajóval is le lehetne halászni. Ami a fenékhalászatot illeti, a biológiai mutató még mindig valamelyest a kívánt érték felett van, de a tendencia 2008 és 2011 között jó irányba mozdult el. A nyílt tengeri flotta esetében a biológiai helyzet viszonylag jól alakul az Atlanti-óceán északkeleti részén, azonban a nyugat-afrikai partoknál halászott állományok és más távoli halászati területeken élő állományok halászati terhelése túl nagy.

A HTMGB felülvizsgálata szerint a merevítőrudas vonóhálót használó, 18–24 méter hosszú hajók kivételével mind az öt értékelt flotta az MFH felett aknázta ki az állományokat. Ezenkívül a fenékvonóhálós és a kerítőhálós hajóflotta kihasználtsága alacsony volt. A nyílt tengeri flották a gazdasági túltőkésítettség jeleit mutatják.

Lengyelország arra a következtetésre jutott, hogy flottájának méretét nem szükséges tovább csökkenteni. A Balti-tenger középső részén előforduló heringállomány esetében – amelyre főként a 24–40 méter hosszú nyílt tengeri vonóhálós hajók halásznak – a halászati mortalitás értéke túl magas volt. 2009-ben érezhetően javultak a balti-tengeri flotta gazdasági mutatói, kivéve a 12–18 méter hosszú horogsoros hajókat és a 18–24 méter hosszú fenékvonóhálós hajókat. 2011-ben a közönséges tőkehalra halászó balti-tengeri flotta kétharmada kapott támogatást a tevékenység ideiglenes szüneteltetésére. E hajók hamarosan ismét megkezdik a halászatot. A hajók 13,8 % volt inaktív, ami a BT-ban kifejezett tonnatartalom 16%-át teszi ki.

Portugália arra a következtetésre jutott, hogy flottái egyensúlyban vannak a halászati lehetőségekkel. 2011-ben a portugál kontinentális flotta összkapacitása gyakorlatilag nem változott (1 % -os csökkenés).

A fogások nagy részét olyan állományokból halászták, amelyek állapotáról nem készült értékelés. A HTMGB által számított mutatók szerint azonban a flották az MFH felett aknázták ki az állományokat.

A HTMGB felülvizsgálata szerint a mobil és passzív halászeszközt használó 0–10 méteres hajók és a horgokkal halászó 24–40 méteres hajók flottájának gazdasági teljesítménye hosszú távon vizsgálva gyengének mondható. A többfunkciós passzív halászeszközzel halászó, 0–10 méter hosszú hajók, az eresztőhálót és rögzített hálót használó, 12–18 méter hosszú hajók, a csapdákkal és varsákkal halászó, 12–18 méter hosszú hajók, valamint a 18–24 és 24–40 méter hosszú erszényes kerítőhálós hajók flottáinak kihasználtsági foka alacsony. A többfunkciós mobil és passzív halászeszközt használó flotta, a fenékvonóhálós és kerítőhálós flotta, valamint a horgokkal halászó, 24–40 méter hosszú hajók flottája gazdaságilag fenntartható, azonban nem készült a célállományok biológiai fenntarthatóságára vonatkozó értékelés.

Románia 2011-re vonatkozóan nem nyújtott be jelentést. Románia vonatkozásában az adatgyűjtési keretrendszerhez kapcsolódó adatok sem állnak rendelkezésre.

Szlovénia túlzott kapacitásról számolt be flottáinak többsége esetében. Szlovénia azt tervezi, hogy 2012 első felében hajókat selejtez köztámogatással, valamint hogy különféle flották esetében kiigazítja a halászati erőkifejtést.

A flotta jelentős mértékben kihasználatlan maradt: a hajók 55 %-a inaktív volt, de ez az arány azokat a hajókat is magában foglalja, amelyek csak időszakos jelleggel, vándorló fajokra halásznak.

Az állományok biológiai helyzetéről kevés adat van, értékelések pedig nem állnak rendelkezésre.

Jelentésében Finnország nem alkalmazta sem az iránymutatásokat, sem más olyan mutatókat, amelyek révén értékelhető lenne a halászati lehetőségekhez viszonyított kapacitás. Finnország kijelentette, hogy a flottája és a halászati erőforrások között elfogadható egyensúly áll fenn. 2011-ben a halászati erőkifejtés 12,2 %-kal növekedett 2010-hez képest, főként a nyílt tengeri halászat tekintetében. A nyílt tengeri halászatot folytató flottaszegmens 75 hajója közül 28 % inaktív volt 2011-ben.

Svédország jelentése szerint a különböző flottáknál még mindig túlzott kapacitás figyelhető meg, és ezt a jelenséget a hajók leszerelésével kívánja orvosolni. Két program érintette a közönséges tőkehalra halászó vonóhálós hajókat. A flotta BT-ban kifejezett tonnatartalma 26 %-kal, kW-ban kifejezett teljesítménye pedig 19 %-kal csökkent.

A HTMGB felülvizsgálata szerint számos értékelt flotta az MFH felett aknázta ki az állományokat. Ezenkívül a passzív halászeszközt használó, 10–12 méter hosszú hajók, valamint a 24–40 méter hosszú fenékvonóhálós és kerítőhálós hajók flottája nem jut elég bevételhez nagy értékű tárgyi eszközeinek pótlásához. Egyes flottaszegmenseknek rossz a kihasználtsága.

Az Egyesült Királyság úgy véli, hogy számos flottája fenntarthatóan működik, mivel az általuk kiaknázott erőforrásokat a halászati mortalitásnak az elővigyázatosság elve szerint megállapított szintjén halásszák, bizonyos területeken azonban még megfigyelhető egyensúlyhiány (pl. a helyreállítási programok hatálya alá tartozó állományok esetében). 2010 októbere óta a működik az engedélyhalmozási eszköz (license parking facility), amely a flották számára lehetővé teszi a szerkezetátalakítást. Az Egyesült Királyság beszámolt az eddig megvalósított kapacitáscsökkentésekről, további kiigazításokra vonatkozó tervet viszont nem említ.

A HTMGB felülvizsgálata szerint számos flotta az MFH felett aknázta ki az állományokat. A csapdákkal és varsákkal használó, 10 méternél rövidebb hajók, a 12–18 méteres, 18–24 méteres és 40 méternél hosszabb fenékvonóhálós és kerítőhálós hajók flottája esetében nincsenek adatok az erőforrásoktól való függésről, mindenestre ezek a flották gazdaságilag fenntarthatók.

5. Következtetések

Ez a jelentés – amely a halászati kapacitás és a halászati lehetőségek közötti fenntartható egyensúly elérése érdekében tett tagállami erőfeszítésekről szól – bizonyítja, hogy az európai halászflották még mindig túl nagy kapacitással rendelkeznek. Annak ellenére, hogy az utóbbi évtizedben több európai halászflotta mérete csökkent, számos, különféle tagállami lobogó alatt közlekedő hajó nem termelte meg a fenntartásához szükséges összeget és kihasználatlan maradt. Ezenkívül sok hajó túl kevés bevételhez jutott ahhoz, hogy végrehajthatók legyenek a szükséges beruházások, például a hajók és halászeszközök korszerűsítése.

A vizsgált időszakban túl sok flotta függött olyan állományoktól, amelyeket – a megreformált közös halászati politika fő célkitűzésének számító – maximális fenntartható hozamhoz képest túlhalásznak.

A jelenlegi flottaigazgatási politikának nem sikerült egyensúlyt teremtenie a flották és az általuk kiaknázott erőforrások között. Nem elegendő betartani csupán a kapacitásra vonatkozó nemzeti felső határértékeket (hajóméretben (BT) vagy teljesítményben (kW) kifejezve).

A közös halászati politika reformjának egyik sarokköve annak biztosítása, hogy egyensúly legyen a flottakapacitás és a halászati erőforrások között. A flottaigazgatás elsősorban a tagállamok felelőssége. A flották túltőkésítettségének lehetséges következményei, valamint az a tény, hogy a flották továbbra is a maximális fenntartható hozam szintje felett kiaknázott állományoktól függnek, mind azt bizonyítják, hogy a megreformált közös halászati politika keretében hatékonyabb flottaigazgatási eszközökre van szükség. Emiatt elengedhetetlen, hogy a tagállamok úgy igazgassák flottáikat, hogy azok a maximális fenntartható hozam szintje alatt aknázzák ki a halállományokat, méghozzá oly módon, hogy gazdaságilag életképesek legyenek.

1. melléklet: Az információk minősége

1. Kvalitatív és leíró jellegű információk

Az alábbi táblázat X-szel jelöli az aggodalomra okot adó területeket, amelyekre vonatkozóan a tagállami jelentések nem vagy csak korlátozott mértékben tartalmaztak információt.

|| A flották és a halászat közötti összefüggések || Flottafejlesztés || Erőkifejtés-csökkentési nyilatkozat || Az erőkifejtés csökkentésére megtett intézkedés || A flottaigazgatási rendszer értékelése || A flottaigazgatási rendszer javítására irányuló tervek || Megfelelőségi nyilatkozat (be-/kilépési rendszer) || Admin. eljárások módosításai || Egyensúly értékelése

BE || || || X || X || || || || ||

BG || X || || || X || || X || || X ||

CY || || || || || || || || ||

DE || || || X || X || X || X || || || X

DK || || || || || || || || ||

EE || || || X || X || X || || || X || X

EL || || || || || X || X || || X || X

ES || || || || || || || || ||

FI || X || || || || || X || || X || X

FR || X || X || X || || X || || X || || X

IE || || || || || X || X || || ||

IT || || || || || || || || ||

LT || X || || || || X || X || X || || X

LV || || || || X || || X || || || X

MT || X || X || || || X || || || X ||

NL || || || X || || || X || || X || X

PO || || || || || X || || || ||

PT || || || || X || || || || ||

RO || X || X || X || X || X || X || X || X || X

SI || X || || || || || X || || || X

SE || || || || X || || X || X || ||

UK || X || X || || || X || X || || || X

Forrás: A STECF-12-18 sz. jelentés (A flottakapacitás és a halászati lehetőségek közötti egyensúly elérése érdekében tett tagállami erőfeszítésekről szóló nemzeti jelentések áttekintése) 5.3. táblázata.

2. Kvantitatív információk

Annak értékeléséhez, hogy egy adott flotta mennyire függ az MFH felett kiaknázott állományoktól, a halállományok mennyiségi értékelésének ismeretére van szükség. Ezek az információk rendelkezésre állnak a balti-tengeri és az északi-tengeri állományok többségénél, a Kelta-tenger vonatkozásában azonban nincsenek teljes körű adataink. A Földközi-tengeren számos flotta halászik olyan állományokra, amelyek állapotáról nincsenek információk, noha ezen a téren gyorsan növekszik a tudásbázisunk. Bár egyes tagállamok közöltek adatokat a fogási arányokról, ezek alapján nem vonhatók le a fenntarthatóságra vonatkozó következtetések.

A legtöbb tagállami jelentés az egyensúly kérdését nem a halászflották szintjén vizsgálta, ahogyan azt az adatgyűjtési keretrendszer meghatározza. Ez hátráltatja az egyensúlyi helyzet mennyiségi értékelését, mivel a rendelkezésre álló adatok nem vethetők össze az értékelt flotta adataival.

A tagállamoknak ezenfelül adatokat kell szolgáltatniuk flottánkénti bontásban a fogásokról és azok értékéről is. Ezen adatok nyújtását az adatgyűjtési keretrendszer előírja, ezt mégsem tette meg minden tagállam.

A befektetett tárgyi eszközök megtérülésére (ROFTA) vonatkozó adatok néhány tagállam esetében hiányoztak vagy nem voltak teljes körűek.

Az inaktív hajók számára vonatkozó, méretosztály szerinti információk a legtöbb tagállam esetében rendelkezésre állnak az adatgyűjtési keretrendszernek köszönhetően (függetlenül a halászat célfajától vagy a halászeszköz típusától). Mindazonáltal ennek az adatforrásnak a megbízhatósága bizonyos esetekben kétségbe vonható.

A nemzeti jelentések a legtöbb tagállam esetében tartalmazták a műszaki mutatót (a hajók által tengeren töltött napok átlagos száma osztva a flotta tekintetében megállapított maximális értékkel), azonban ezek az információk nem teljes körűek. Hét tagállam nem adta meg jelentésében a műszaki mutató értékeit.

2. melléklet:

2.1. táblázat: Megfelelés a be-/kilépésre vonatkozó felső határértékekkel (2011. december 31-i helyzet, a legkülső régiók kivételével)

Megjegyzés: Az uniós flottanyilvántartásból 2012. szeptember 1-jén kivonatolt adatok (Románia esetében az adatok a 2012. március 1-ji helyzetet tükrözik).

3. melléklet:

3.1. táblázat: A tagállami flották helyzetének alakulása (hajók száma, tonnatartalma, motorteljesítménye) 2011 során (a legkülső régiók kivételével)

Megjegyzés: Az uniós flottanyilvántartásból 2012. szeptember 1-jén kivonatolt adatok (Románia esetében az adatok a 2012. március 1-ji helyzetet tükrözik).

4. melléklet

4.1. táblázat: EHA-kötelezettségvállalások a végleges tevékenységbeszüntetés tekintetében (2007 – 2012.7.31.)

Forrás: A Tengerügyi és Halászati Főigazgatóság által (2012 augusztusában) kiküldött hivatalos kérelem nyomán érkezett tagállami adatok. A főigazgatóság arra kérte a tagállamokat, hogy kumulatív EHA-adatokat szolgáltassanak a 2007. január 1. és 2012. július 31. közötti időszakra vonatkozóan.

%s: a selejtezés tekintetében tett eddigi EHA-kötelezettségvállalások százalékos aránya

NS: a selejtezési műveletek száma (hajók)

R%: az EHA-forrásoknak a hajók más tevékenységi profilba való átsorolására fordított százalékos aránya

NR: más tevékenységi profilba átsorolt hajók száma

%S + %R: selejtezés + más tevékenységi profilba való átsorolás összesített százalékos aránya

5. melléklet:

A HTMGB által alkalmazott mutatók

A „fenntartható lehalászási arány” mutató az egyes flották által kiaknázott állományok halászati mortalitásának átlaga; az átlag kiszámításakor súlyozással veszik figyelembe a fogásokban szereplő egyes állományok gazdasági jelentőségét. Ha e mutató értéke 1, akkor az állományok kiaknázása összességében a legnagyobb fenntartható hozam szintjén folyik. 1 feletti értékek esetében a flotta – az átlagot tekintve – túlhalászott állományoktól függ, és fordítva. Ez a számítás nem veszi figyelembe azt, hogy a fogással érintett egyes állományok milyen mértékben vannak túlhalászva vagy kimerítve, továbbá az erőforrások kiaknázására más flották által gyakorolt hatás mértékét sem veszi figyelembe.

A gazdasági fenntarthatóság tekintetében a jelentés két mutatóra támaszkodik. A „befektetett tárgyi eszközök megtérülése” (ROFTA, más néven a beruházások megtérülése) mutató a hosszú távú gazdasági életképességről ad információt. A nettó haszon értékének és a tőkebefektetések értékének hányadosa. Ha ez az arány magasabb, mint a másutt rendelkezésre álló kockázatmentes kamat (névlegesen 2 %), akkor a flotta gazdasági helyzete kedvező, mivel képes pótolni a nagy értékű tárgyi eszközöket, amint ez szükségessé válik. Ha a ROFTA nem éri el a 2% -ot, ez azt jelenti, hogy az ilyen beruházások pénzügyileg nem kifizetődőek, mert nagyobb nyereség érhető el úgy, ha a pénzeszközöket máshol fektetik be.

A „folyó bevétel/nullszaldós bevétel” (CR/BER) arány a rövid távú életképesség mutatója. Amennyiben ez az érték kisebb, mint 1, a hajók nem tudják fedezni működési költségeiket, vagyis be kell szüntetniük a halászatot, ha kifutnak a pénzből; ha az érték nagyobb, mint 1, a hajók képesek fedezni működési költségeiket, de ez nem jelenti okvetlenül azt, hogy van elég bevételük a nagy értékű tárgyi eszközök pótlására.

Két mutató jelzi, hogy a hajókat teljes mértékben kihasználják-e. A „műszaki mutató” a tengeren töltött átlagos idő és a vonatkozó tevékenység végzésével tölthető maximális halászati idő hányadosa. Értéke egy, ha minden hajó a lehető legtöbbet halászik, még akkor is, ha a halászati idény esetleg rövid. Az egynél kisebb érték azt jelzi, hogy a flotta a megengedettnél kevesebb időt tölt halászattal. A 70% -os küszöbérték általában az alacsony kihasználtság jele. Ugyanakkor előfordulhat, hogy egyes hajók egy egész évben egyáltalán nem halásznak, és státuszuk „inaktív”. Ha a halászflottában sok az inaktív hajó, az annak a jele, hogy a flotta nincs egyensúlyban az erőforrásokkal.

[1] A 2371/2002/EK tanácsi rendelet 11. cikke.

[2] A 2371/2002/EK tanácsi rendelet 14. cikkében előírt kötelezettségnek megfelelően.

[3] A 2371/2002/EK tanácsi rendelet 15. cikkének és a 2371/2002/EK tanácsi rendelet III. fejezetében meghatározott uniós flottapolitika végrehajtási szabályainak megállapításáról szóló 1013/2010/EU bizottsági rendelet 11. cikkének megfelelően.

[4] A halászati ágazatban az adatok gyűjtésére, kezelésére és felhasználására szolgáló közösségi keretrendszer létrehozásáról, valamint a közös halászati politika tekintetében a tudományos tanácsadás támogatásáról szóló, 2008. február 25-i 199/2008/EK tanácsi rendeletnek megfelelően.

[5] „Review of national reports on Member States' efforts to achieve balance between fleet capacity and fishing opportunities” (A halászati kapacitás és a halászati lehetőségek közötti fenntartható egyensúly elérése érdekében 2011-ben tett tagállami erőfeszítésekről szóló nemzeti jelentések áttekintése (STECF-12-18). Nyomtatásban: 2012, JRC Scientific and Policy Reports.

[6] A 2010. november 10-i 1013/2010/EK bizottsági rendelet 7. és 8. cikke.

[7] Romániát nem számítva.

[8] Az Európai Számvevőszék 12/2011. sz. különjelentése: „Have EU measures contributed to adopting the capacity of the fishing fleets to available fishing opportunities?” (Hozzájárultak-e az uniós intézkedések ahhoz, hogy a halászflották kapacitása a rendelkezésre álló halászati lehetőségekhez igazodjon?) – a jelentés 21. pontja.

[9] Az Európai Számvevőszék 12/2011. sz. különjelentése: Have EU measures contributed to adopting the capacity of the fishing fleets to available fishing opportunities? (Hozzájárultak-e az uniós intézkedések ahhoz, hogy a halászflották kapacitása a rendelkezésre álló halászati lehetőségekhez igazodjon?) – a jelentés 76. pontja.