Az ajánláscsomag a kihívásokkal kapcsolatban rámutat az erősebb kollektív szerepvállalás szükségességére, elsősorban az euróövezeten belül. Jelentős eredményeket hozhatnak a több tagállamban is küszöbön álló, azonos időszakra szóló reformok: a nyugdíjak fenntarthatósága, a K+F hatékonysága vagy a munkaerőpiac rezilienciájának fokozása egyaránt közös kihívást jelent. A szakértelem és a tapasztalat megosztása mind politikai, mind technikai szempontból a tagállamok segítségére lehet. Az együttes fellépés szintén lehetővé fogja tenni a tagállamoknak, hogy kiaknázzák a határokon átnyúló tovagyűrűző hatások előnyeit. Többek között ezért is fontos, hogy az euróövezet egésze végre túllépjen azon, hogy az egyes tagállamainak címzett ajánlásokat külön-külön vizsgálja, és ehelyett egyre inkább a közösen megállapított átfogó elemekre összpontosítson.

Változatlanul kihívást jelent továbbá annak biztosítása, hogy az európai szinten kifejlesztett eszközöket megosszák és az érdekeltek szélesebb köre – köztük az Európai Parlament és a nemzeti parlamentek – számára is elérhetővé tegyék. A válság során sok kérdésről és eljárásról rekordgyorsasággal született döntés, és az uniós kormányzás rendszere csak most válik igazán éretté. Ahogy a gazdasági kormányzás átlép egy új – és remélhetőleg kedvezőbb – gazdasági időszakba, fontos mérlegelni a további ésszerűsítés lehetséges módjait, nehogy a bürokratikus rutin rátelepedjen egy olyan folyamatra, amelyet politikailag releváns és inkluzív döntéshozatalként kell megőrizni.

Az új koordinációs és felügyeleti rendszer tehát alapvetően megfelel a célnak, a fő kihívás azonban továbbra is politikai természetű. Csupán akkor számíthatunk tartós eredményekre, ha a politikai akarat és tettrekészség a jövőben sem hagy alább. Ez – némileg paradox módon – könnyebbnek bizonyul a válságos időkben, amikor nem igazán van választási lehetőség, míg a jobb időkben gyakran hiányzik a proaktív döntéshozatal, ami könnyen jövőbeli nehézségek forrásává válhat. Az új uniós kormányzási rendszer nagyobb előrejelző és megelőző kapacitása éppen ezért a jobb időkben is ugyanolyan lényeges, mint a válság idején volt.

Ez javította az uniós szintű döntéshozatal mélységét és színvonalát. Az egyes témákról és országokról részletesebb elemzések is rendelkezésre állnak. Rendszeresen készülnek megbízható gazdasági előrejelzések és statisztikák. Az évről évre nyomon követhető iránymutatást széles körben relevánsnak és időszerűnek tekintik. Segítségével jóval korábban észlelhetők a figyelmeztető jelek – például a pénzügyi rendszer gyengeségei, a stabilitást aláásó ingatlanbuborékok újbóli megjelenése, a külső versenyképesség hanyatlása vagy a foglalkoztatási és szociális helyzet romlása mind olyan jelenség, amely beavatkozást tesz szükségessé, még mielőtt a káros hatások más tagállamokba is tovagyűrűznének.

Az EU megerősített gazdasági kormányzása a tagállami gazdaságok kölcsönös függőségének politikai elismerését testesíti meg. A kölcsönös függőségben rejlő előnyök kiaknázása és a jövőbeni káros dominóhatások elkerülése érdekében a tagállamoknak saját szakpolitikai döntéshozatalukban követniük kell a megállapított szabályokat, ugyanakkor biztosítani kell őket afelől, hogy minden más tagállam is így tesz. Gazdaságaink igen szorosan összefonódnak, és ennek mélyebb felismerése már jelenleg is kedvező változásokat ösztönöz a nemzeti és az európai szintű döntéshozatalban.

A ma kibocsátott országspecifikus ajánlások felvázolják az egyes tagállamok reformprioritásait az elkövetkező 12–18 hónap távlatában és adott esetben az egyensúlyhiány kezelésének szükségességével is foglalkoznak. Az euróövezet egésze számára is készült ajánlás, amely rámutat a kölcsönös függőségre és a gazdasági és monetáris unió működését javító lehetséges módszerekre. Az 1. melléklet áttekintést nyújt az ajánlásokról, a 2. melléklet pedig felvázolja az „Európa 2020” stratégia tagállami célkitűzéseivel kapcsolatos helyzetet. Az egyes tagállamokról részletesebb információk találhatók az ajánlásokat kísérő analitikai szolgálati munkadokumentumokban. A Bizottság honlapján az egyes politikaterületekkel kapcsolatos összehasonlító háttér-információk is elérhetők.

A növekedést ösztönző beruházás továbbra is a fenntartható fellendülés meghatározó eleme. Rövid távon a beruházások növekedésének erősödésére lehet számítani, mivel a vállalkozások keresletét és nyereségét visszavető fő tényezők – mint például a bizonytalanság, a kedvezőtlen finanszírozási feltételek és a hitelállomány-leépítés szükségessége – lassan megszűnnek, a gazdasági kilátások pedig javulnak. A költségvetési konszolidáció minden bizonnyal az állami hatóságok számára is megkönnyíti majd a növekedést ösztönző projektek fedezetének előteremtését. Ugyanakkor még mindig nagyok az Európán belüli különbségek, és ha meg akarjuk őrizni versenyképességünket a globális gazdaságban és meg akarunk felelni polgáraink elvárásainak, az Unió egészének több beruházást kell megvalósítania a K+F, az innováció, az oktatás és képzés, az aktív munkaerő-piaci intézkedések, továbbá az energia, a közlekedés és a digitális gazdaság terén. Az uniós finanszírozás 2014–2020 közötti időszakra elfogadott stratégiai felhasználása katalizátorszerepet játszhat a nemzeti szintű beruházási törekvések támogatásában, nem utolsósorban az ipari versenyképesség javítása céljából. Nagyobb figyelmet kell fordítani az uniós szinten előterjesztett, egyéb uniós szintű eszközökre, például az európai projektkötvényekre, valamint a strukturális alapok és az EBB által nyújtott kölcsönök ötvözésének lehetőségére. A magánberuházások újraindítása elengedhetetlenül szükséges. Ennek megvalósulása érdekében a költségvetési politikán túlmutató intézkedésekre van szükség, ami egyúttal megkerülhetetlenné teszi a pénzügyi töredezettség problémájának kezelését.

Előtérbe kerültek a méltányossági szempontok. A válság és a szakpolitikai intézkedések gazdasági és szociális helyzetre gyakorolt hatásai az egyenlőtlenség mértékét is befolyásolják. A munkanélküliség bizonyos formáinak strukturális jellege, az oktatáshoz és az egészségügyi ellátáshoz való hozzáférés korlátai és az adókedvezményekre vonatkozó egyes reformok aránytalanul nagy terheket róhatnak a társadalom legkiszolgáltatottabb csoportjaira. Politikai és szociális kérdésről van szó, amely az EU jövőbeni növekedési potenciáljára nézve is kockázatot jelent.

A 2011–2013 között végrehajtott számottevő költségvetési konszolidáció az Európai Központi Bank fellépésével és a növekedéshez való visszatéréssel együtt segített kivédeni az államadósság-válságot, azonban a rendezett államháztartás – a magas államadóssági szintekre való tekintettel – továbbra is kiemelt prioritásként kezelendő. Összességében a költségvetési hiány 2011 óta csökkenőben van, és 2014-ben az EU-ban a GDP 2,6 %-át, az euróövezetben pedig a GDP 2,5 %-át teszi ki. Írországban, Görögországban, Litvániában és Portugáliában a kiigazítás összetétele az elmúlt években elsősorban a költségvetés kiadási oldalát célozta, míg más országok – így Franciaország, Hollandia, Olaszország és Finnország – nagyrészt az adóterhek növelésére támaszkodtak. Az átfogó költségvetési helyzet javulása hozzájárult az adósság kamatfelárának mérséklődéséhez. Az előrejelzés szerint az államadósság mind uniós, mind euróövezeti szinten idén éri el tetőpontját, és Belgiumban, Írországban, Görögországban, Spanyolországban, Olaszországban, Cipruson és Portugáliában a GDP 100 %-a felett lesz, így elengedhetetlen, hogy az államadósságot tartósan csökkenő pályára állítsák. Európa demográfiai helyzetét figyelembe véve erre más tagállamokban is szükség van.

Folytatódik az uniós gazdaságok egyensúlyának helyreállítása, amit a Bizottság riasztási mechanizmus keretében készült legutóbbi jelentése is alátámaszt. Erről tanúskodnak továbbá a Bizottság által a makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárás keretében, 17 tagállam vonatkozásában közzétett részletes vizsgálatok is, amelyek szerint egy sor külső és belső egyensúlyhiány kiigazítása már megkezdődött. Különösen a folyófizetésimérleg-pozíciók javultak több országban, amit gyakran a fokozott költség-versenyképesség segített elő. A Bizottság a makrogazdasági egyensúlyhiány kezelésére szolgáló eljárás bevezetése óta első ízben jutott arra a következtetésre, hogy a megállapított kihívások három országban (Dánia, Málta és Luxemburg) már nem okoznak egyensúlyhiányt, Spanyolországban pedig már nem áll fenn túlzott egyensúlyhiány. Az egyensúlyhiány kiigazítására mindazonáltal sok országban változatlanul prioritásként kell tekinteni, főként az állami és a magánszféra adósságszintjét illetően. Ezen túlmenően a jelentős hazai beruházási szakadék következményeként egyes tagállamokban tartós folyófizetésimérleg-többlet alakult ki, ami egyáltalán nem kedvez a közép- és hosszú távú gazdasági kilátásoknak.

A válság az EU számos részén súlyos és messzemenő következményekkel járt a foglalkoztatásra és a szociális helyzetre nézve. Az uniós munkanélküliségi ráta a 2008-ban mért 7 % alatti érték után 2013-ban elérte a 10,8 %-ot (vagyis a munkanélküliek száma több mint 9 millióval nőtt). A helyzet EU-szerte lényeges eltéréseket mutat: a munkanélküliségi ráták 2013-ban az ausztriai 4,9 %-tól és a németországi 5,3 %-tól a görögországi 27,3 %-ig, illetve a spanyolországi 26,1 %-ig terjedtek. Bizonyos kategóriák – mint például a fiatalok és a tartós munkanélküliek – esetében ez rendkívül aggasztó jelenség. A munkaerőpiac jellemzően legalább féléves késéssel igazodik a GDP változásaihoz, ennek megfelelően az előrejelzés szerint a foglalkoztatás az idei évtől kezdve szerényen növekedni fog, az uniós munkanélküliségi ráta pedig 2015-re várhatóan 10,1 %-ra mérséklődik. A közeljövőben továbbra is jelentős különbségekre lehet számítani az egyes országok között. Ezek a tendenciák a társadalomra is rányomják bélyegüket. A szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben élők száma 2008 óta összesen több mint 6 millióval nőtt, így 2012-ben elérte a 124 millió főt. A súlyos anyagi nélkülözésben élők száma mintegy 7 millióval emelkedett. A fokozódó és tartósan nagy jövedelmi egyenlőtlenségek szintén aggodalomra adnak okot a szociális kohézió szempontjából.

Az elmúlt néhány évben 23 tagállamban emelték a törvényben előírt nyugdíjkorhatárt. Számos esetben (például a Cseh Köztársaságban, Észtországban, Görögországban, Horvátországban, Olaszországban, Litvániában, Máltán, Lengyelországban, Szlovéniában, Szlovákiában és az Egyesült Királyságban) a férfiakra és a nőkre vonatkozó nyugdíjkorhatár kiegyenlítése is társult ehhez. Néhány tagállam a nyugdíjkorhatárt egyértelműen összekapcsolta a várható élettartam jövőbeni növekedésével. Ilyen intézkedést vezetett be Ciprus, Dánia, Görögország, Olaszország, Hollandia és Szlovákia. Ezen túlmenően többségük a korengedményes nyugdíjba vonulás feltételeit is szigorította. A könnyen megvalósítható lehetőségek túlnyomó részét tehát már kimerítették, ám a potenciális jövőbeli finanszírozási szakadék áthidalása terén nagyobb előrelépésekre van szükség. A Bizottság ezért számos országra nézve fenntartja az ajánlásokat, elsősorban a törvényben előírt nyugdíjkorhatár és a várható élettartam közötti szorosabb kapcsolat biztosítását illetően.

A Bizottság a tagállamok több mint felében ítéli szükségesnek nyugdíjreform végrehajtását annak érdekében, hogy a nyugdíjrendszerek továbbra is szociális szempontból megfelelőek és pénzügyileg fenntarthatók legyenek. A nyugdíjrendszerek fenntarthatóságának meghatározó ismérve a törvényben előírt nyugdíjkorhatár, azaz, hogy milyen életkortól lehet jogszerűen nyugdíjba vonulni. A törvényben előírt nyugdíjkorhatár és a várható élettartam szorosabb összekapcsolása segíteni fogja az állami nyugdíjrendszerek pénzügyi stabilitásának megőrzését, hiszen az uniós népességen belül egyre nő az idősek aránya. A munkával töltött életévek alatti hosszabb hozzájárulási időszak is elősegíti majd a nyugdíjak megfelelőségének fenntartását. Ezeket a reformokat össze kell kapcsolni az idősebb munkavállalók munkavállalási lehetőségeinek – többek között az egész életen át tartó tanulás és a hosszabb idejű munkavállalás ösztönzése útján való – bővítésére irányuló erőfeszítésekkel, hogy a munkaerőpiacról való kilépés életkora, tehát a tényleges nyugdíjbavonulási életkor szorosabban illeszkedjen a törvényben előírt korhatárhoz.

AT, BE, CZ, DK, SK, NL*

2011 óta lényegesen javult az uniós államháztartások helyzete, és ez a tendencia az elmúlt évben is folytatódott: a hiányok csökkenőben vannak, a GDP-arányos államadósság pedig az idei tetőzést követően 2015-től várhatóan mérséklődni fog. Több tagállam fokozatosan visszanyeri költségvetési mozgásterét, és ennek köszönhetően enyhítheti a költségvetési irányvonal szigorát. A jelentős hiányokkal és adósságokkal rendelkező országokban viszont – még ha visszafogottabb tempóban is – további erőfeszítésekre van szükség. Nagyobb figyelmet kell fordítani az államháztartás irányításának minőségére és mind a kiadási, mind a bevételi tervek stratégiai átdolgozására a növekedés és a munkahelyteremtés elősegítése céljából.

A tagállamok arra törekednek, hogy megvalósítsák az éghajlatváltozásra és az energiára vonatkozó, 2020-ra kitűzött céljaikat, bár a Bizottság ezen a területen is a további intézkedéseket lát szükségesnek. Kiemelt figyelmet kap az erőforrás-hatékonyság témája, amelynek kapcsán ajánlások is születtek, például a hulladékgazdálkodás javítását illetően.

A tagállamok a finanszírozáshoz való hozzáférés javítását célzó intézkedéseket vezettek be, például hitelgarancia-rendszereket hoztak létre vagy bővítettek ki, vagy alternatív finanszírozási mechanizmusokat szorgalmaztak, többek között vállalatikötvény-piacok kialakítása (Dánia, Észtország, Olaszország és Portugália), illetve kockázatitőke-piacok létrehozása által (Cseh Köztársaság, Németország, Spanyolország, Észtország, Hollandia és Portugália). Állami forrásokat is mozgósítottak az innovációs beruházások megőrzése érdekében, különös tekintettel a kkv-k beruházásaira. Az ilyen jellegű reformok tényleges eredményei természetesen csak megfelelő idő elteltével fognak megmutatkozni. A Bizottság ezért hangsúlyozza, hogy sok területen kitartónak kell lenni.

Az elmúlt évben lényegesen mérséklődött az állampapírpiacok és a vállalati kötvénypiacok pénzügyi töredezettsége, és a sérülékeny tagállamok állampapír-hozamfelárai továbbra is csökkennek, ami a folyamatban levő költségvetési kiigazítás és gazdasági reformok sikerébe vetett befektetői bizalomnak köszönhető. A banki finanszírozás feltételeinek bizonyos fokú normalizálódása ellenére azonban az euróövezeti hitelezési piac pénzügyi töredezettsége továbbra is főleg a kis- és középvállalkozásokat érinti érzékenyen, és hátráltatja a monetáris politika transzmisszióját.

Az elmúlt évben a valamennyi szinten töretlenül fenntartott szakpolitikai erőfeszítéseknek köszönhetően az Európai Unió gazdasága immár sokkal szilárdabb alapokon áll. A gazdasági és monetáris unió integritásának és jövőjének biztosítására vonatkozó határozott politikai akarat volt a motorja annak, hogy valamennyi gazdaságpolitikai döntéshozatali ág karöltve dolgozott a gazdasági kormányzás mélyreható átalakításáért, a gazdaság alapjainak megszilárdításáért és a hatékony pénzügyi tűzfalak létrehozásáért, ezáltal megteremtve a jövő fenntarthatóbb növekedési modelljét.

Az uniós gazdasági kilátások egyre kedvezőbbek. Mindazonáltal a 2014–2015-ös időszakban még egyenlőtlen és törékeny lesz a növekedés, ezért feltétlenül lendületben kell tartani az elindított strukturális reformokat. Emellett látni kell, hogy hosszú távon az EU növekedési potenciálja továbbra is meglehetősen alacsony. Ez azt jelenti, hogy a magas munkanélküliségi ráták és a nehéz szociális helyzet csupán lassan fog javulni, és a hatalmas beruházási szakadék áthidalása is időbe fog telni. A Bizottság több ajánlásban hangsúlyozta annak szükségességét, hogy a szakpolitika erőteljesebben avatkozzon be a jó időkben, hogy képes legyen kiépíteni a rossz időkben szükséges rezilienciát. A magasabb és fenntarthatóbb növekedési és foglalkoztatási szint iránti igényt szem előtt tartva a Bizottság kiemeli, hogy határozottabb erőfeszítésre van szükség a kulcsfontosságú szakpolitikai területeken és rámutat, hogy a jelenlegi erőfeszítések hol maradnak el a kívánatos szinttől.

Az EU megerősített gazdasági kormányzási rendszere a válság utáni időszakban is hasznosnak fog bizonyulni. Amint Európa fokozatosan kilábal az elhúzódó és mély gazdasági válságból, fontos lesz megragadni az „Európa 2020” stratégiáról szóló nyilvános konzultáció, illetve az úgynevezett kettes és hatos csomag közelgő felülvizsgálata kínálta lehetőséget arra, hogy újraértékeljük a növekedési és munkahely-teremtési prioritásokat, valamint átfogóbban mérlegeljük, hogy miként használhatjuk fel a szakpolitikai koordinációt e prioritások érvényesítésére, kiemelt figyelmet fordítva az euróövezeten belüli koordináció iránti igényre.

A következő éveket tekintve az EU előtt álló fő kihívás alapvetően politikai természetű. A tagállamok intézkedtek az azonnali cselekvést igénylő kérdésekben, például a költségvetési konszolidáció terén, és a strukturális reform terén is tettek bizonyos lépéseket. A programokban részt vevő országokon kívül azonban lassabb és a kelleténél szerényebb volt a növekedés üteme. Most, hogy túl vagyunk a válság azonnali hatásain, nehezebb feladat lesz megőrizni a reform politikai lendületét. Ahhoz, hogy az Európai Unió képes legyen a jövőben is növekedni, és élni a globalizáció kínálta előnyökkel, meg kell teremtenie a strukturális reformok végrehajtása és a beruházások ösztönzése mellett kiálló politikai akaratot. A Bizottság véleménye szerint a megerősített gazdasági kormányzási ciklus jelentős szerepet tölt be ebben a folyamatban, mindazonáltal nem helyettesítheti az ahhoz szükséges politikai akaratot, hogy az EU továbbléphessen a fenntartható növekedés és a jólét új korszakába. A gazdasági és monetáris unióval kapcsolatos munka még korántsem tekinthető befejezettnek, és további lépésekre lesz szükség, hogy valóban érvényre jusson az európai – és különösen az azonos pénznemet használó – gazdaságok közötti kölcsönös függőség.

1. melléklet – A 20142015. évi országspecifikus ajánlások áttekintése

Államháztartás Pénzügyi ágazat Strukturális reformok Foglalkoztatási és szociálpolitikák Rendezett államháztartás Nyugdíj- és egészségügyi rendszer Költségvetési keret Adózás Banki tevékenység és finanszírozáshoz való hozzáférés Lakáspiac Hálózatos iparágak Verseny a szolgáltatási ágazatban Közigazgatás és intelligens szabályozás K+F és innováció Erőforrás-hatékonyság Munkaerő-piaci részvétel Aktív

munkaerő-piaci

intézkedés Bérképzési mechanizmus Munkaerő-piaci szegmentáció Oktatás és képzés Szegénység és társadalmi befogadás AT BE BG CZ DE DK EE ES FI FR HR HU IE IT LT LU LV MT NL PL PT RO SE SI SK UK Megjegyzés: A Bizottság által 2014. június 2-án közzétett, a 2014–2015 közötti időszakra vonatkozó országspecifikus ajánlások. Ciprusnak és Görögországnak végre kell hajtania az EU/IMF pénzügyi támogatási programok keretében vállalt kötelezettségeket. A Portugáliának szóló ajánlások a programból való kilépéstől függenek. További információk: http://ec.europa.eu/europe2020/index_hu.htm

2. melléklet – az „Európa 2020” stratégia célkitűzéseinek áttekintése

*Az ország által megadott adat az unióstól eltérő mutatón alapul.