[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 22.2.2008

COM(2008) 109 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

a héa-rendszert a csalás elleni küzdelem érdekében módosító intézkedésekről {SEC(2008) 249}

TARTALOMJEGYZÉK

1. háttér 3

2. a közlemény célkitűzései 4

3. a közösségen belüli szállítások adóztatása a szállítás megkezdésének helye szerinti tagállamban 4

3.1. A Bizottság által lefolytatott vizsgálat eredményei 5

3.2. A Közösségen belüli szállítások adóztatásával kapcsolatos következtetések 7

4. fordított adókivetés 7

4.1. A Bizottság által lefolytatott vizsgálat eredményei 7

4.2. Összefüggés a hatályos héa-rendszerrel 9

4.3. Következtetések a fordított adókivetéssel kapcsolatban 10

5. meghatározott ideig tartó kísérleti projekt lehetősége az erre vállalkozó tagállamban 10

5.1. A Bizottság által lefolytatott vizsgálat eredményei 10

5.2. Következtetések a kísérleti projekttel kapcsolatban 11

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK ÉS AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK

a héa-rendszert a csalás elleni küzdelem érdekében módosító intézkedésekről

1. HÁTTÉR

Az ECOFIN-Tanács 2007. június 5-i ülésén felkérték a Bizottságot, hogy vizsgáljon meg két nagyobb horderejű, héa-csalás elleni intézkedést:

- a Közösségen belüli ügyletek adóztatását, valamint

- az általános fordított adókötelezettség (általános fordított adókivetési rendszer) fakultatív alkalmazásának lehetőségét.

A Tanács különösen azt kérte a Bizottságtól, hogy vizsgálja meg annak lehetőségét, hogy meghatározott ideig tartó kísérleti projektet folytassanak az erre vállalkozó tagállamban az általános fordított adókivetési rendszerre vonatkozóan.

2007. december 4-i ülésén a Tanács sürgette a Bizottságot, hogy 2008 első negyedévében való megvitatásuk érdekében mutassa be az ezekkel a nagyobb horderejű intézkedésekkel kapcsolatos vizsgálat megállapításait. A Bizottság e közleménnyel tesz eleget a Tanács felkérésének.

A Közösségen belüli ügyletek tekintetében a Tanács azt kérte a Bizottságtól, hogy vizsgálja meg a szállítás megkezdésének helye szerinti tagállamban való adóztatás lehetőségét, és ennek során összpontosítson az alábbi szempontokra:

- egy esetleges klíringeljárás általános hatásai a tagállamok költségvetésére, különösen a jelentős import- vagy exporttöbblettel rendelkező tagállamok esetében;

- a Közösségen belüli szállítások adóztatásának bevezetésével az adófizetőknek és az adóhatóságoknak okozott többletköltségek hozzávetőleges becslése;

- új adócsalási formák megjelenésének kockázata, valamint a jelenlegi adócsaló módszerek elleni küzdelem hatékonysága;

- a felelősség és a kockázatok megosztása a szállítás megkezdésének – vagyis az adófizetésnek – és az áruk megérkezésének helye szerinti tagállam között;

- a Közösségen belüli szállítások adóztatásának versenyképességi vonatkozásai a jelenlegi rendszerhez képest, figyelemmel a nemzeti adójogszabályokra.

Az általános fordított adókivetési rendszer tekintetében a Tanács az alábbi szempontok vizsgálatát kérte a Bizottságtól:

- a fordított adókivetési rendszert nem alkalmazó tagállamokra – különösen azok költségvetésére – gyakorolt hatás, tekintettel az e tagállamokban működő vállalkozások versenyképességére is;

- a héa-ra vonatkozó jogszabályok koherenciája és harmonizáltsága az Európai Unióban;

- a fordított adókivetési rendszer alkalmazásának az adófizetőket és az adóhatóságokat terhelő költségei;

- az adócsalások áthelyeződése a fordított adókivetési rendszert nem alkalmazó tagállamokba;

- új adócsaló módszerek megjelenésének kockázata;

- egy meghatározott ideig tartó kísérleti projekt lehetősége az erre vállalkozó tagállamban.

2. A KÖZLEMÉNY CÉLKITűZÉSEI

A Bizottság rendelkezésére álló idő viszonylagos rövidsége miatt a vizsgálat eredményei elsősorban egy tanácsadó által egy-egy problémára vonatkozóan készített (korlátozott értékű) tanulmányokon, az adóhatóságoknak kiküldött kérdőíveken beérkezett válaszokon, a vállalkozások visszajelzésein, valamint a Bizottság szervezeti egységei által lefolytatott vizsgálatokon alapulnak. Több probléma további és mélyebbre ható elemzést igényelt volna, de már a kezdeti eredmények alapján is olyan alapkérdések fogalmazódnak meg, amelyek kapcsán a Bizottság további munkája a Miniszterek Tanácsa által adott válaszoktól függ.

A részletesebb vizsgálat anyaga megtalálható a csatolt bizottsági szolgálati munkadokumentumban. E közlemény a vizsgálat alapján bemutatja a jelenlegi héa-rendszer megváltoztatásának különböző lehetőségeivel kapcsolatos helyzetet, követve a Tanács által a Bizottság számára meghatározott szempontokat, és megfogalmazza azokat a politikai kérdéseket, amelyekre a Bizottság választ vár a Tanácstól. A héa-rendszert a csalás elleni küzdelem érdekében módosító intézkedésekkel kapcsolatos munkát csak akkor érdemes folytatni, ha egyértelmű és pontos válaszok születnek ezekre a kérdésekre, valamint az adóhatóságok további hasznos információkat nyújtanak.

3. A KÖZÖSSÉGEN BELÜLI SZÁLLÍTÁSOK ADÓZTATÁSA A SZÁLLÍTÁS MEGKEZDÉSÉNEK HELYE SZERINTI TAGÁLLAMBAN

A Bizottság 1987 óta a valódi belső piac megvalósításának egyetlen lehetséges módjaként a származási hely elvét támogatja. 1987-es és 1995-ös javaslatainak célja a héa mértékeinek harmonizálása – vagy legalább jelentős közelítése – volt a torzulásmentes verseny biztosítása érdekében. A tagállamok azonban nem voltak hajlandók – és ma sem azok – arra, hogy feladják szuverenitásukat a héa mértékének meghatározása vonatkozásában. Következésképpen a Közösségen belüli szállítások adóztatásának tervezésekor a Bizottság olyan rendszer kialakítására törekszik, amely nem igényel ilyen messzemenő harmonizációt. Ennek megfelelően a Közösségen belüli szállítások adóztatására vonatkozó elképzelés abból indul ki, hogy a héa nemzeti mértékeit ugyanúgy fogják alkalmazni, mint eddig, ezért az egyetlen változás az lehet, hogy a Közösségen belüli szállítások adómentességét 15 %-os adókulcs váltja fel. Ha az áruk megérkezésének helye szerinti tagállam 15 %-nál magasabb adókulcsot alkalmaz, a héa 15 %-on felüli része hozzá folyik be. Ha az áruk megérkezésének helye szerinti tagállamban egy vagy több kedvezményes adókulcs, illetve egyes államok esetében 0 %-os adókulcs alkalmazása miatt 15 %-nál alacsonyabb a héa mértéke, ez a tagállam adó-jóváírási lehetőséget biztosít a Közösségen belüli szállításban vevőként érintett adóalanynak. Ennek megfelelően az említett tagállam beszedheti a vevők adólevonási jogának korlátozásából származó héa-t is. Ilyen módon elkerülhetők a versenynek az eltérő nemzeti héa-kulcsokból fakadó torzulásai.

3.1. A Bizottság által lefolytatott vizsgálat eredményei

A Közösségen belüli szállítások adóztatása megfelelő megoldásnak tűnik az „eltűnő kereskedő” útján elkövetett közösségen belüli (Missing Trader Intra-Community: MTIC) adócsalások okozta problémákra. Más adócsalási formákat azonban egyáltalán nem tud kiküszöbölni. A Közösségen belüli szállítások adóztatása ugyanis teret engedne az ilyen ügyletek vonatkozásában már meglévő csalási formáknak. A jelenlegi helyzetben azonban nem lehet teljes körűen felmérni, hogy a Közösségen belüli szállításoknak a szállítás megkezdésének helye szerinti tagállamban való adóztatása milyen eredménnyel járna. Ezenfelül a versenyképességi szempontokat is maradéktalanul figyelembe kell venni. Nem valószínű, hogy a 15 %-os közös adókulcs és a jelenlegi tagállami adókulcsok adóztatási hatása között jelentős lenne a különbség, a lehetséges pénzforgalmi következmények azonban problémát jelentenek. A Közösségen belüli szállítások jelenlegi éves volumene ugyanis eléri a 2400 milliárd EUR-t, így a vállalkozások által fizetett héa 360 milliárd EUR-s nagyságrendű lenne; ennek különböző pénzforgalmi hatásait azonban rendkívül nehéz felmérni, mert azok nagyban függnek olyan konkrét körülményektől, mint a szállító és a vevő vállalkozások, valamint az adóalanyok és az adóhatóságok közötti viszony. Az ilyen egyedi körülményeket lehetetlen általánosítani, velük kapcsolatban megalapozott következtetések levonásához részletes modellezésre lenne szükség. Az mindenesetre egyértelmű, hogy a Közösségen belüli szállítások adóztatása további terhet jelentene a kis- és középvállalkozásoknak, amelyek a belső piacon már most is kedvezőtlen helyzetben vannak az előfinanszírozás tekintetében.

Az adóalanyok egyéb költségei elsősorban a Közösségen belüli szállítások adóztatása és az ahhoz nélkülözhetetlen klíringrendszer tekintetében szükséges bevallási kötelezettségektől függnek. A Bizottság megítélése szerint ezzel kapcsolatban elegendő, ha a szállítónak és a vevőnek havi összesítő bevallást kell benyújtania. Erre tekintettel a járulékos költségek alapvetően az átálláshoz fűződő, jellemzően egyszeri költségek, amelyek hosszú távú szempontból elhanyagolhatók. Az összesítő bevallások által érintett időszak lerövidítésére vonatkozó változás egyébként a jelenlegi rendszerben is napirenden van: a Bizottság most mutatja be az ECOFIN-Tanács 2007. júniusi ülésén megfogalmazott felkérésre válaszként elkészített javaslatait; ezenfelül a bevallási kötelezettségnek az árukat megvásárló adóalanyokra való kiterjesztése valószínűleg csak korlátozott költségekkel jár.

Az adóhatóságokra háruló költségek pontos becslése meglehetősen nehéznek tűnik. Ebben a tekintetben a kérdőívre adott tagállami válaszok sem jelentenek nagy segítséget.

A tagállamok számára legfontosabb kérdés valószínűleg a klíringrendszer működésének módja. Az 1996-ban kialakított álláspontjától eltérően a Bizottság az összesítő bevallásokra alapozott kétoldalú mikrogazdasági klíringrendszert támogatja. Ez mozgásteret engedne a tagállamoknak abban, hogy – a még kidolgozásra váró közös útmutatások keretében – maguk határozzák meg a rendszer működtetésének módját. Az összesítő bevallásokra vonatkozó, a klíring szempontjából is hasznos információkat a kibocsátott és a befogadott számlákra kellene alapozni, mivel a Közösségen belüli ügyletekkel kapcsolatos adókötelezettséget keletkeztető tényekre vonatkozó jelenlegi szabályok nem elegendők annak biztosításához, hogy a szállító általi bejelentés, az adó megfizetése, a szállító és a vevő összesítő bevallásának benyújtása, valamint a vevő általi adólevonás ugyanabban az időszakban megtörténjen. Az egységesség érdekében ugyanezeket a szabályokat kellene alkalmazni a tagállamon belüli ügyletekre is.

A klíringrendszer valamennyi tagállamot érintené: vagy az általuk más tagállamnak, vagy a más tagállam által számukra történő fizetés miatt, relatív kereskedelmi mérlegüktől függően. Elviekben valamennyi tagállamnak kellene fizetnie és fizetést fogadnia. A statisztikai adatokból megállapítható, hogy 16 tagállam „nettó kedvezményezett”, míg 11 tagállam „nettó kifizető” lenne. A 16 „kedvezményezett” tagállam esetében a beszerzések többlete a szállításokhoz képest 2006-ban körülbelül 200 milliárd EUR volt. A 15 %-os héa-kulcs alkalmazása azt jelentené, hogy ezen tagállamoknak a többi tagállamtól származó adóbevétele 30 milliárd EUR lenne. Ezzel párhuzamosan megemlítendő, hogy a tagállamok többsége esetében a Közösségen belüli szállítások volumene az összes szállítás 10–20 %-a , tehát mindenképpen számolhatnának a teljes héa-bevételük 80–90 %-ával, amelyet a saját adóalanyaik fizetnek meg.

A Tanács kérésének megfelelően a Bizottság eddig nem vizsgálta a klíringrendszer összetett működésének részleteit. Egyértelmű azonban, hogy a költségvetési hiány elkerülése érdekében a tagállamok közötti első fizetésnek közvetlenül a szállítás hónapját követően meg kellene történnie, valamint hogy a „végső” egyenleget más – hat és tizenkét hónapos – időközönként ki kellene egyenlíteni. A vizsgálat ezen szakaszában még fontosabb a tagállamok közötti felelősségmegosztás megértése. A tagállamnak mindenképpen meg kellene fizetnie a vevő tagállamának a szállító összesítő bevallásaiban szereplő héa-t, akkor is, ha a szállítást végző adóalany azt az államkincstárba nem fizette be. A vevő tagállamának pedig a szokásos módon ellenőriznie kellene az adóalanyokat annak biztosítása érdekében, hogy azok ne vonjanak le túlzott mértékű héa-t a Közösségen belüli ügyleteik kapcsán. Ezen elvek alkalmazása biztosíthatná, hogy valamennyi tagállam érdekelt legyen a héa szabályszerű beszedésében és ellenőrzésében. A megfelelő tagállami ellenőrzés elősegítése érdekében javasoljuk azonban, hogy a szállító és a vevő tagállama egyenlő arányban finanszírozza a hiányzó tételeket, ha a héa-val kapcsolatos vitájukat nem tudják rendezni.

3.2. A Közösségen belüli szállítások adóztatásával kapcsolatos következtetések

A Tanács által megszabott időkeretben elvégzett bizottsági elemzés rávilágított arra, hogy a Közösségen belüli szállítások adóztatási rendszerének számos pozitív eleme lenne. Felmerültek problémák is, de ezek egyike sem olyan természetű, ami indokolná a rendszer bevezetésének elvetését.

Van azonban egy olyan kérdés, amelyet a Bizottság álláspontja szerint tisztázni kell a rendszer részletesebb vizsgálatának megkezdése előtt. Politikai szempontból a legjelentősebb probléma, hogy a tagállamok adóbevételei más tagállamok átutalásától függnének. Mivel a rendszer bevezetése az összes héa-bevétel körülbelül 10 %-át érintené, amelynek volumene közösségi szinten mintegy 30 milliárd EUR, felmerül a kérdés, a tagállamok készen állnak-e ilyen függőség elfogadására.

Ha a válasz pozitív , a Bizottság készen áll arra, hogy részletesebb információkat nyújtson a klíringrendszer gyakorlati működéséről, valamint hogy befejezze az adórendszer részletes kialakításához szükséges vizsgálatokat. Ez munka – természetszerűleg – megköveteli az adóhatóságok további közreműködését.

Ha a válasz negatív , nem valósítható meg klíringmechanizmusra épülő rendszer. Ebben az esetben csak a Közösségen belüli szállításoknak a rendeltetési hely szerinti tagállamban való adóztatása jöhet számításba, és a Bizottságnak szüksége lesz a Tanács további útmutatására arra vonatkozóan, hogy ezt az alternatívát érdemes-e megvizsgálni. A Bizottság mindenesetre egyértelművé kívánja tenni, hogy ehhez a megoldáshoz valódi egyablakos ügyintézési rendszert kellene létrehozni – amit egyébként a Tanács és az Európai Parlament mindenképpen támogat –, valamint hogy ez az alternatíva lehetővé tenné megfelelő héa-kulcs alkalmazását a vevő tagállamában, tehát nem lenne szükséges 15 %-os közös adókulcsot alkalmazni a Közösségen belüli szállításokra. Ezenfelül kevesebb költséget jelentene mind az adóalanyoknak, mind az adóhatóságoknak.

A Bizottság megítélése szerint ezek azok az elemek, amelyek kapcsán a Tanács további útmutatására van szükség annak eldöntéséhez, hogy a Közösségen belüli szállítások adóztatása továbbra is vizsgálandó lehetőség-e.

4. FORDÍTOTT ADÓKIVETÉS

4.1. A Bizottság által lefolytatott vizsgálat eredményei

A Bizottság szerint az általános fordított adókivetési rendszer bevezetése jelentősen csökkentené az MTIC-csalások és más adólevonási csalási formák előfordulását. Félő azonban, hogy kedvezőtlen hatással lenne a tagállamok adóbevételeire új adócsalási formák megjelenése miatt.

Az ezen új adócsalási formák – elsősorban az adózás nélküli felhasználás és a héa-azonosítószámok visszaélésszerű használata – elleni küzdelemhez a rendszert olyan elemekkel kellene bővíteni, amelyek bonyolultabbá tennék az adózást, és újabb terheket jelentenének a vállalkozásoknak és az adóhatóságoknak.

Először is egy küszöbértéket kellene alkalmazni az adózás nélküli végső felhasználás kockázatának csökkentése érdekében. Egy ilyen küszöbérték jelentősen bonyolítaná a rendszert, mivel olyan megkülönböztető jegyekre épülne, amelyeket a jelenlegi szabályozás nem ismer, és amelyeknek nem lenne tényleges kereskedelmi alapja. Ezenfelül gyakorlati alkalmazásához és a lehetséges helyzetek összességét lefedő szabályozáshoz számos új fogalmat kellene alkotni.

Másodszor, mivel a rendszer a fordított adókivetés keretében történő vételre jogosult és az arra nem jogosult adóalanyok közötti különbségtételen alapulna, az adóalanyoknak új kötelezettsége lenne e jogosultságuk igazolása. Az adóhatóságok feladata lenne azon eszközök kifejlesztése és rendelkezésre bocsátása, amelyek lehetővé tennék, hogy a vállalkozások megfeleljenek az említett kihívásnak, és a jogbiztonság sérelme nélkül döntsenek a rendes vagy a fordított héa-kivetési rendszer alkalmazásáról. Megjegyzendő, hogy valószínűleg minden adóalany a két rendszer párhuzamos alkalmazására kényszerülne, ami tovább bonyolítaná a helyzetet. Ezenfelül a rendszer az azon adóalanyok által benyújtott adó-visszaigénylési kérelmek számának növekedésével járna, akik vagy amelyek a kisebb beszerzéseik árából többé nem vonhatnák le előzetesen az adót, mivel a fordított adókivetési rendszerben a továbbértékesítés után már nem kellene adót fizetniük. Bár a tagállamok – jelenleg is – bevételeik aránytalanul nagy részét fordítják a visszaigénylési kérelmek ellenőrzésére, valószínűleg növelniük kellene az erre igénybe vett emberi erőforrásokat annak érdekében, hogy fenntartsák az ellenőrzés jelenlegi szintjét azon adóalanyok vonatkozásában, akik vagy amelyek bevallásai adótartozásra utalnak. Ez közvetlenül érintheti a tagállamok számára bevételi forrást jelentő héa-t.

Harmadszor, a részletekben történő fizetés megszűnését kompenzáló bevallási kötelezettséget kellene bevezetni, amely lehetővé tenné az szállítóktól és a vevőktől származó információk gyors összevetését. Ilyen kötelezettség bevezetése további részletszabályok kidolgozását igényelné annak érdekében, hogy a bevallások eleget tegyenek a pontatlan adatok elkerülésére vonatkozó célkitűzésnek.

Bár az ilyen rendszerrel járó, vállalkozásokat terhelő többletköltségek pontos összege nem ismert, önmagában a bevallási kötelezettség jelentős egyszeri – a bevezetéshez fűződő –, valamint további rendszeres költségekkel járna. Úgy tűnik, a fordított adókivetési rendszernek a vállalkozásokat terhelő messze legköltségesebb eleme a küszöbérték megfelelő alkalmazása. A bécsi kereskedelmi kamara megbízásából az osztrák kis- és középvállakozási kutatóintézet által készített friss tanulmány szerint a kis- és középvállalkozásokat terhelő egyszeri költségek 12 750 és 20 000 EUR, míg az éves működési költségek 6000 és 9300 EUR között mozognának. Egy korábbi német tanulmány a német adóalanyokat terhelő költségek összértékét a fordított adókivetési rendszer bevezetésének évében 1,6 és 2 milliárd EUR, az éves működési költségeket pedig 100 és 200 millió EUR közötti összegűre becsülte.

Az adóhatóságokat terhelő költségek nagy mértékben az általuk végrehajtott ellenőrzésektől függnének. Egyfelől a héa-levonásokkal kapcsolatos csalások számának jelentős csökkenésével a bevételek növekednének, másfelől lennének olyan új területek, amelyek külön ellenőrzést tennének szükségessé. Valójában a fordított adókivetési rendszer keretében a héa nagy részét az értékesítési láncban utolsóként megjelenő vállalkozások fizetnék meg; ezek sok ország esetében kisebbek és kevésbé megbízhatóak lehetnek azon kevés számú nagyvállalkozásnál, amelyek a tagállamok többségében jelenleg a héa nagy részét fizetik. Egyértelmű, hogy a kiskereskedelmi ágazat – természetéből adódóan – több ellenőrzést igényel, különösen ha minden kiskereskedő fogadhat adómentes szállításokat. A valamennyi gazdasági vállalkozásra vonatkozó, új és részletesebb bevallási kötelezettség egyben új kockázatkezelési módszereket tenne szükségessé az információk új áradatának kezelése érdekében. Az adóalanyok azonosítása még fontosabb lenne, mint a jelenlegi rendszer keretében, valamint további erőfeszítéseket és eszközöket igényelne. Végül megemlítendő, hogy egy általános ellenőrzési rendszert kellene fenntartani valamennyi vállalkozás – tehát nem csak a héa-t fizetők – tekintetében, annak megelőzése érdekében, hogy a termékeket és szolgáltatásokat elnyelje a feketegazdaság . A kérdőívre adott válaszaikban a tagállamok egyáltalán nem tudták meghatározni, hogy adóhatóságaikra mekkora terhek hárulnának.

Ezekből a válaszokból az sem igazán derült ki, hogy a fordított adókivetési rendszer alkalmazásának milyen lehetséges hatási lennének a többi tagállamra. Annyi azért megállapítható, hogy a tagállamok szigorú ellenőrzési rendszert tartanának szükségesnek ahhoz, hogy megvédjék a többi tagállamot azoktól a lehetséges káros hatásoktól, amelyekkel a fordított adókivetési rendszer járhat. Megítélésük szerint javítani kellene az adminisztratív együttműködést ahhoz hogy megfelelően szembe tudjanak nézni a fordított rendszer jelentette új helyzettel.

Kevés arra utaló jel van, hogy az adócsalók tagállamot váltanának a csalások elleni különleges intézkedések bevezetése miatt. Ezen intézkedések azonban eddig ágazatonként eltérőek voltak, így fennáll annak a kockázata, hogy egy olyan általánosabb intézkedésnek – mint a fordított adókivetés – más következményei lehetnek.

4.2. Összefüggés a hatályos héa-rendszerrel

A Bizottság álláspontja szerint az az alapvető változás, amivel az általános fordított adókivetési rendszer fakultatív alkalmazásának bevezetése járna, jelentősen befolyásolná az Európai Unió héa-rendszerének koherenciáját és harmonizáltságát, valamint jövőbeli fejlesztésének lehetséges irányait.

Az uniós szabályozás kidolgozása és fejlesztése jelenleg közös keretek között folyik. Ha az Európai Közösségben két, alapvetően különböző héa-rendszert vezetnek be, a jogszabályok kidolgozása és megvitatása során mindkettőt figyelembe kellene venni. Rendkívül nehéz lenne tehát e kettős rendszert a kialakulóban lévő belső piachoz igazítani. Ez különösen fontos szempont, mivel a kötelezettségek két teljesen különböző csoportjáról van szó. Egy ilyen egyensúly nélküli rendszer jelentősen veszélyeztetné a héa jövőbeli harmonizációját, mivel a tagállamok érdekei eltérőek lennének aszerint, hogy melyik rendszert alkalmazzák.

Fontos belátni tehát, hogy a fordított adókivetési rendszer fakultatív alkalmazása visszalépést jelentene a harmonizáció jelenlegi – az egységes piacon működő vállalkozások számára előnyös – szintjéhez képest. Az a bonyolult változás, amelyet a fordított adókivetés fakultatív rendszere a vállalkozásoknak jelentene, ellentétesnek tűnik a gazdasági növekedésre és a foglalkoztatottságra vonatkozó közösségi célkitűzésekkel, mert azok a vállalkozásokat terhelő kötelezettségek csökkentésével érhetők el. A fordított adókivetés fakultatív rendszere különösen a héa-ra vonatkozó eddigi stratégiával nem tűnik összeegyeztethetőnek, amely azt célozza, hogy az egységes piacon tovább egyszerűsítsék a héa-rendszer működését a vállalkozások terheinek és kötelezettségeinek csökkentésével, valamint a jogbiztonság számukra történő biztosításával.

4.3. Következtetések a fordított adókivetéssel kapcsolatban

A fordított adókivetés általános rendszere egyértelműen új megoldás lenne, amelynek egyaránt lennének előnyös és hátrányos következményei. Függetlenül attól azonban, hogy mi lesz a rendszer végső megítélése, a fordított adókivetés fakultatív alkalmazása jelentős problémát okozna, mert alapvetően eltér a jelenleg alkalmazott megoldástól. Bevezetésével uniós szinten egy második rendszer jönne létre, ami hátrányosan érintené a belső piac működését, továbbá aláásná a harmonizációs eredményeket és a héa-rendszer jövőbeli fejlesztésének lehetőségeit.

Ezenfelül az általános fordított adókivetési rendszerének fakultatív jellege növelné a vállalkozások költségeit, valamint az Európai Unión belüli új adócsalási formák megjelenésének egyik legjelentősebb veszélyforrása lenne.

A Bizottság tehát úgy ítéli meg, hogy az általános fordított adókivetési rendszert vagy kötelező jelleggel érdemes bevezetni az Európai Unió teljes területén, vagy a vele kapcsolatos elképzeléseket el kell vetni.

5. MEGHATÁROZOTT IDEIG TARTÓ KÍSÉRLETI PROJEKT LEHETőSÉGE AZ ERRE VÁLLALKOZÓ TAGÁLLAMBAN

5.1. A Bizottság által lefolytatott vizsgálat eredményei

A fenti elemzés fényében a Bizottság továbbra sincs meggyőződve arról, hogy az általános fordított adókivetési rendszer csökkentheti a csalás lehetőségét a héa vonatkozásában. Elfogadja, hogy a rendszernek az MTIC-csalások tekintetében nyilvánvalóan lenne elrettentő hatása, de aggódik a változtatás egyéb következményei miatt. Hangsúlyozza azonban, hogy a fordított adókivetés kapcsán lefolytatott vizsgálat döntően feltételezéseken alapul, mivel nem állnak rendelkezésre gyakorlati tapasztalatok, amelyekből következtetéseket lehetne levonni. Az eddig lefolytatott vizsgálat alapján nem lehet végleges döntést hozni, éppen a gyakorlati tapasztalatok hiánya miatt (a világ egyetlen országában sem működik ilyen rendszer). Mivel bármilyen további vizsgálat során – annak feltételezéseken alapuló jellege miatt – ugyanezzel a problémával kellene szembenézni, a Bizottság szerint csak egy tagállamban folytatott kísérleti projekt adhat pontosabb választ a Tanács kérdéseire.

Hangsúlyozandó azonban, hogy a kísérleti projekt célja az általános fordított adókivetési rendszer kötelező alkalmazásának vizsgálata lenne, mivel – belső piaci okok és amiatt, hogy bevezetése valójában a közös héa-rendszer végét jelentené – nem lehet szó arról, hogy a héa-rendszer ilyen irányú módosítását csak egyes tagállamok vezessék be.

A kísérletet úgy kellene végrehajtani, hogy alkalmat adjon a fordított adókivetés működésének alapos megismerésére, miközben sem a kísérletre vállalkozó, sem más tagállam számára nem jelent nagyobb kockázatot.

Erre tekintettel fontos, hogy a projektre vállalkozó tagállam gazdasága elég jelentős méretű legyen a reprezentativitás szempontjából, de ne akkora, hogy a kísérlet hatással lehessen a Közösségen belüli kereskedelemre.

A projekt – természetéből fakadóan – határozott ideig tarthat. Ezt az időt érdemes olyan hosszúságként meghatározni, amely elegendő a kívánt eredmények eléréséhez, de az adóalanyok számára nem teszi aránytalanul költségessé a fordított adókivetési rendszerre történő áttérést, valamint az eredeti rendszerre történő visszatérést. A kísérletnek a következő kérdésekre kell választ adnia:

- Mennyire alkalmas a fordított adókivetés a meglévő csalások tényleges visszaszorítására és csökkentésére. Ennek értékelésére vizsgálni kell a csalások miatt elmaradó héa-bevételek csökkenését és azt, hogy mely csalási formák vannak visszaszorulóban.

- Mennyire valós az új csalási formák megjelenésének veszélye, és ennek kezelésére milyen intézkedésektől várható leginkább eredmény. Ehhez a különböző csalási formák fejlődését, valamint az azok korlátozása érdekében végrehajtott ellenőrzési intézkedéseket kellene folyamatosan értékelni. Nyilvánvaló, hogy ez utóbbiak között nem lehetnek olyanok, amelyek már a hatályos rendszerben is a csalások elleni küzdelem eszközei.

- Mekkorák lennének a rendszer bevezetésének és működésének a vállalkozásokat és az adóhatóságokat terhelő költségei, valamint hogy ezen költségek arányban lennének-e az államkincstáraknál jelentkező esetleges haszonnal.

Egyértelmű, hogy ki kell dolgozni a nyomon követés rendszerét, amely átláthatóvá teszi a teljes műveletet és visszajelzést ad a más tagállamokra gyakorolt esetleges káros hatásokról. Az érintettek kiegyensúlyozott együttműködése érdekében a Bizottság irányító csoport létrehozását javasolja a kísérletre vállalkozó ország, a Bizottság és legalább a szomszédos tagállamok részvételével.

A Bizottság véleménye szerint a kísérletnek legalább öt évig kell tartania, mivel azok a statisztikai adatok, amelyekkel hatásait mérni lehetne, csak három év elteltével válnának megismerhetővé. Ennél hosszabb időtartam is tervezhető, mivel nem biztos, hogy a projekt rövid futamidejének tudatában az adócsalók hajlandók lesznek új csalási formákat kidolgozni.

A Bizottság készen áll arra, hogy az 1. számú munkacsoportban résztvevő küldöttségekkel együttműködve kidolgozza az általános fordított adókivetési rendszer próbaidőre történő alkalmazásának részleteit. Ezen együttműködés alapján azután ki tudja dolgozni a vonatkozó jogszabálytervezetet.

5.2. Következtetések a kísérleti projekttel kapcsolatban

A fordított adókivetésre vonatkozó elképzelést a jelenlegi helyzetben nem lehet és nem kell elvetni, mert vitathatatlan előnyei is vannak. Ez a rendszer azonban olyan mértékben különbözik a hatályostól, hogy fakultatív alkalmazása mindenképpen sértené a belső piac zavartalan működését. Mivel a rendszer bevezetéséről szóló döntés – gyakorlati tapasztalatok hiányában – túl korai lenne, a Bizottság a következőkre kéri a Tanácsot:

- vizsgálja meg egy kísérleti projekt elindításának lehetőségét annak megállapítására, hogy a fordított adókivetés alkalmas eszköz-e a héa-csalások elleni küzdelemre, valamint

- a kísérleti projektet támogató döntés esetén erősítse meg, hogy a Bizottság megkezdheti a kísérleti projektnek az arra vállalkozó tagállam általi, az ebben a közleményben megállapított feltételekkel történő elindítását.