EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2022.12.7. COM(2022) 702 final 2022/0408(COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE a fizetésképtelenségi jog egyes vonatkozásainak harmonizálásáról (EGT-vonatkozású szöveg) {SEC(2022) 434 final} - {SWD(2022) 395 final} - {SWD(2022) 396 final}



INDOKOLÁS 1.A JAVASLAT HÁTTERE •A javaslat indokai és céljai A 2020 szeptemberében bejelentett jelen kezdeményezés része a Bizottság azon prioritásának, hogy támogassa a tőkepiaci uniót (a továbbiakban: CMU), amely az Európai Unió pénzügyi és gazdasági integrációjának előmozdítását célzó kulcsfontosságú projekt. A harmonizált fizetésképtelenségi rendszerek hiányát már régóta az EU-n belüli szabad tőkemozgás és az EU tőkepiacainak nagyobb fokú integrációja előtt álló egyik fő akadályként tartják számon. 2015-ben az Európai Parlament, a Tanács, a Bizottság és az Európai Központi Bank (EKB) közösen a „valódi” tőkepiaci unió megvalósításának kulcsfontosságú területeként jelölte meg a fizetésképtelenségi jogot. Ez volt a nemzetközi intézmények – például a Nemzetközi Valutaalap (a továbbiakban: IMF) és számos szellemi műhely – következetes álláspontja is. 2019-ben az IMF az átláthatóság és a szabályozás minősége mellett a fizetésképtelenségi gyakorlatokat az „európai tőkepiaci integráció három fő akadályának” egyikeként határozta meg. Az EKB többször hangsúlyozta, hogy „a fizetésképtelenségről, a szerkezetátalakításról és a második esélyről szóló irányelvtervezeten túl […] a fizetésképtelenségi keretek közötti jelentős hiányosságokat és eltéréseket kezelni kell, mivel a hatékonyabb és harmonizált fizetésképtelenségi jogszabályok [más intézkedésekkel együtt] javíthatják a befektetők biztonságát, csökkenthetik a költségeket és megkönnyíthetik a határokon átnyúló befektetéseket, miközben a kockázati tőkét is vonzóbbá és hozzáférhetőbbé teszik a vállalatok számára”. A fizetésképtelenségi szabályok nemzeti szinten széttagoltak. Ennek eredményeképpen a tagállamok eltérő eredményeket érnek el, és különösen a vállalat felszámolásához szükséges idő és a végül visszanyerhető érték tekintetében eltérő hatékonysággal működnek. Ennek következtében egyes tagállamokban hosszadalmasak a fizetésképtelenségi eljárások és a felszámolási ügyekben alacsony az átlagos megtérülési érték. A nemzeti rendszerek közötti különbségek a fizetésképtelenségi eljárások kimenetelét illetően is jogbizonytalanságot okoznak, és a más tagállambeli hitelezők számára a csak belföldön működő hitelezőkhöz képest magasabb tájékoztatási és tanulási költségeket eredményeznek. A fizetésképtelenségi eljárások eredményei jelentősen eltérnek az egyes tagállamokban, az átlagos behajtási idő 0,6 és 7 év között van, a bírósági költségek pedig 0 és több mint 10 % között mozognak. A vállalati hitelek visszaszerzési értékének átlaga az EU-ban 2018-ban a nemteljesítés időpontjában fennálló összeg 40 %-a, a kis- és középvállalkozások (kkv-k) esetében pedig 34 %-a volt. Az alacsony megtérülési értékek, a hosszú fizetésképtelenségi eljárások és az eljárások magas költségei nem csak egy vállalat felszámolásának hatékonyságára vannak hatással. A befektetők vagy hitelezők számára is elsődleges szempont, amikor meghatározzák, hogy mekkora kockázati prémiumot várnak egy befektetésből. Minél kevésbé hatékony a fizetésképtelenségi rendszer, annál magasabb prémiumot számítanának fel a befektetők, ha minden más tényező változatlan marad. A magas kockázatú prémium növeli a vállalat tőkeköltségét, és ha a kockázat különösen magas, elriasztja a befektetőket a hitelnyújtástól. Ez pedig korlátozza a vállalat rendelkezésére álló finanszírozási lehetőségek választékát, és általában véve korlátozza a vállalat azon képességét, hogy megfizethető finanszírozást szerezzen a tevékenysége bővítéséhez. Az EU-ban évente lefolytatott 120 000–150 000 fizetésképtelenségi ügy 10–20 százaléka tartalmazott határokon átnyúló hitelnyújtást. Az EU-n belüli eltérő fizetésképtelenségi rendszerek különösen nagy problémát jelentenek a határokon átnyúló befektetők számára, akiknek potenciálisan 27 különböző fizetésképtelenségi rendszert kell figyelembe venniük, amikor egy befektetési lehetőséget értékelnek a saját tagállamukon kívül. A versenyfeltételek nem egyenlőek, mivel a hatékonyabb fizetésképtelenségi rendszerrel rendelkező tagállamokban a hasonló befektetéseket vonzóbbnak tekintik, mint a kevésbé hatékony fizetésképtelenségi rendszerrel rendelkező tagállamokban, ami jelentős akadályt jelent a határokon átnyúló tőkeáramlás és az EU egységes tőkepiacának működése számára. A hatékonyabb fizetésképtelenségi keretrendszerrel rendelkező tagállamok vállalatai valószínűleg olcsóbb finanszírozáshoz is hozzáférnek, ami versenyelőnyhöz juttatja őket más tagállamok vállalataihoz képest. Ezen túlmenően a tagállamok eltérő fizetésképtelenségi rendszerei visszatartják a befektetőket attól, hogy olyan tagállamokban fektessenek be, amelyek jogrendszerét a befektetők kevésbé ismerik. Ez különösen igaz azokra a befektetőkre, akik nem rendelkeznek a 27 különböző fizetésképtelenségi rendszer értékeléséhez szükséges erőforrásokkal. Ez csökkenti a határokon átnyúló befektetések általános lehetőségeit az EU-ban, korlátozva az EU tőkepiacainak színvonalát és szélesebb körű kínálatát, és aláásva a tőkepiaci unió projekt általános sikerét. A folyamatban lévő energiaválság és az állami támogatások korlátozott költségvetési mozgástere a jövőben a vállalkozások kivonulásának növekedését eredményezheti. Több vállalatnál is előfordulhat, hogy adósságszintjük fenntarthatatlannak bizonyul. Emellett a legutóbbi gazdasági fejlemények azt mutatják, hogy az EU gazdasága továbbra is érzékeny a jelentős gazdasági sokkokra és nehézségekre. Ha ez utóbbi bekövetkezne, az EU hatékonyabb és jobban összehangolt fizetésképtelenségi szabályai növelnék az ilyen sokkok abszorpciójának képességét. Ez segítene továbbá korlátozni a rendezetlen felszámolási műveletek negatív hatásait (és a befektetők költségeit). Az alapforgatókönyv szerint a fizetésképtelenségi ügyek továbbra is kihívás elé állítják az igazságszolgáltatási rendszerek kapacitását, de nem kerül sor olyan megoldások bevezetésére, amelyek a hosszú és nem hatékony eljárások, az alacsonyabb behajtási értékek és végső soron a hitelnyújtás és a gazdaság strukturális kiigazításának problémáit kezelnék. A fizetésképtelenségi rendszerek nagyobb mértékű konvergenciájának hiánya azt jelenti, hogy a határokon átnyúló befektetések és a határokon átnyúló üzleti kapcsolatok nem aknázzák ki a bennük rejlő lehetőségeket. Uniós szintű fellépésre van szükség a fizetésképtelenségi rendszerek széttagoltságának jelentős csökkentése érdekében. Ez támogatná a tagállamok fizetésképtelenségi szabályai célzott elemeinek konvergenciáját, és valamennyi tagállamban közös normákat hozna létre, megkönnyítve ezzel a határokon átnyúló befektetéseket. Az uniós szintű intézkedések egyenlő versenyfeltételeket biztosítanának, és elkerülnék a határokon átnyúló befektetési döntések torzulását, amelyet a fizetésképtelenségi rendszerekkel kapcsolatos információhiány és az azok kialakításában mutatkozó különbségek okoznak. Ez elősegítené a határokon átnyúló befektetéseket és a versenyt, miközben védené az egységes piac rendezett működését. Mivel a fizetésképtelenségi rendszerek közötti eltérések a határokon átnyúló befektetések egyik fő akadályát jelentik, ennek az akadálynak a kezelése kulcsfontosságú az EU egységes tőkepiacának megvalósításához. •Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel Ez a javaslat teljes mértékben összhangban van a szakpolitikai terület más uniós jogszabályaival, nevezetesen az (EU) 2019/1023 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel és az (EU) 2015/848 európai parlamenti és tanácsi rendelettel, mivel olyan problémákkal foglalkozik, amelyekre a többi meglévő jogszabály nem tér ki. Ez az uniós fellépés tehát egy valódi jogalkotási hiányosságot pótol. Az (EU) 2019/1023 irányelv a célzott harmonizáció eszköze, amely két konkrét eljárástípusra összpontosított: a fizetésképtelenséget megelőző eljárások; és adósságmentesítési eljárások a sikertelen vállalkozók számára. Mindkét eljárás új volt, és a tagállamok többségének nemzeti fizetésképtelenségi keretrendszeréből hiányzott. A megelőző szerkezetátalakítási eljárások (az (EU) 2019/1023 irányelv II. címe) olyan rendszerek, amelyek a pénzügyi nehézségekkel küzdő adósok rendelkezésére állnak, mielőtt fizetésképtelenné válnának, azaz amikor csak valószínűsíthető a fizetésképtelenség. Ezek azon a tényen alapulnak, hogy sokkal nagyobb az esély a gyengélkedő vállalkozások megmentésére, ha az adósságaik átstrukturálásának eszközei már nagyon korai szakaszban, még a végleges fizetésképtelenné válás előtt hozzáférhetőek számukra. A megelőző szerkezetátalakítási keretekről szóló (EU) 2019/1023 irányelv minimális harmonizációs előírásai csak a még nem fizetésképtelen vállalkozásokra vonatkoznak, és éppen azt a célt követik, hogy elkerüljék a fizetésképtelenségi eljárást a még életképessé tehető vállalkozások esetében. Nem foglalkoznak azzal a helyzettel, amikor egy vállalkozás fizetésképtelenné válik, és fizetésképtelenségi eljárásnak kell alávetnie magát. Hasonlóképpen, a sikertelen vállalkozók második esélyére vonatkozó minimumszabályok (az (EU) 2019/1023 irányelv III. címe) nem foglalkoznak a fizetésképtelenségi eljárások lefolytatásának módjával. Ehelyett a fizetésképtelen vállalkozók fizetésképtelenségből eredő adósságai alóli mentesítésre vonatkoznak, és a fizetésképtelenséget követő hatások szabályozásának nevezhetők, amely azonban nem harmonizálja magát a fizetésképtelenségi jogot. Az (EU) 2015/848 rendeletet a polgári és kereskedelmi ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés jogi alapján fogadták el (EUMSZ 81. cikk). Az (EU) 2015/848 rendelet egységes szabályokat vezetett be a nemzetközi joghatóságra és az alkalmazandó jogra vonatkozóan, amelyek – a határokon átnyúló fizetésképtelenség esetén – meghatározzák, hogy a fizetésképtelenségi eljárást melyik tagállamban kell megindítani, és melyik jogot kell alkalmazni. Ezzel párhuzamosan egységes szabályok biztosították, hogy az ilyen ügyekben hatáskörrel rendelkező bíróságok által hozott ítéleteket valamennyi tagállam területén elismerjék, és szükség esetén végrehajtsák. Az (EU) 2015/848 rendelet nincs hatással a nemzeti fizetésképtelenségi jog tartalmára. Meghatározza az alkalmazandó jogot, de nem írja elő annak jellemzőit vagy minimumszabályait. Ezért nem foglalkozik a tagállamok fizetésképtelenségi jogszabályai közötti eltérésekkel (és az ebből eredő problémákkal és költségekkel). •Összhang az Unió egyéb szakpolitikáival Ez a javaslat teljes mértékben összhangban van a Bizottságnak a tőkepiaci unió előmozdítására vonatkozó prioritásával, és különösen a tőkepiaci unió cselekvési terv 11. intézkedésével, valamint a tőkepiaci unióról szóló, ezt követő bizottsági közleménnyel. A tőkepiaci unió 2020-as cselekvési tervebejelentette, hogy a Bizottság jogalkotási vagy nem jogalkotási kezdeményezést tesz a minimális harmonizáció vagy a fokozott konvergencia érdekében a nem banki vállalati fizetésképtelenségi jog célzott területein, hogy a fizetésképtelenségi eljárások kimenetele kiszámíthatóbbá váljon. Von der Leyen elnök asszony 2021. szeptember 15-én a Parlamenthez és a Tanács elnökségéhez intézett szándéknyilatkozatában bejelentette a fizetésképtelenségi eljárásokra vonatkozó anyagi jog egyes vonatkozásainak harmonizálására irányuló kezdeményezést, amely szerepel a Bizottság 2022-es munkaprogramjában. A Bizottság 2021 novemberében közzétett, a tőkepiaci unióról szóló közleménye bejelentette, hogy a vállalati fizetésképtelenség területén hamarosan irányelv születik, amelyet valószínűleg bizottsági ajánlás egészít ki. A javaslat teljes mértékben összhangban van az európai szemeszter keretében a nemzeti fizetésképtelenségi rendszerek hatékonyságának és gyorsaságának javítására irányuló célzott országspecifikus ajánlásokkal is, amelyek néhány tagállamban fizetésképtelenségi reformokhoz vezettek.

A javaslat összhangban van a 2001/23/EK tanácsi irányelvvel is, mivel nem sérti azt az elvet, hogy a munkavállalók nem tartják meg jogaikat, ha az átruházásra fizetésképtelenségi eljárás keretében kerül sor. A 2001/23/EK irányelv 5. cikkének (1) bekezdése kifejezetten kimondja, hogy amennyiben a tagállamok másként nem rendelkeznek, a vállalkozás tulajdonjogának átruházása esetén a munkavállalók jogainak védelméről szóló 3. és a 4. cikk nem vonatkozik arra az esetre, ha az átadó csődeljárás vagy ezzel egyenértékű más olyan fizetésképtelenségi eljárás alatt áll, amely az átadó vagyonának felszámolása céljából indult, és az illetékes hatóság felügyelete alatt zajlik. A javaslat teljes mértékben összhangban van ezzel a rendelkezéssel a „pre-pack eljárás” szabályozásakor. Az Európai Unió Bíróságának a Heiploeg-ügyben hozott ítéletével összhangban ez a javaslat különösen azt tisztázza, hogy a pre-pack eljárás felszámolási szakaszát a 2001/23/EK irányelv 5. cikkének (1) bekezdése értelmében az átadó vagyonának egy illetékes hatóság felügyelete alatt történő felszámolása céljából indított csőd- vagy fizetésképtelenségi eljárásnak kell tekinteni. A javaslat összhangban van a 2004/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel is, amelynek célja a környezeti felelősségek felhalmozódásának korlátozása és a „szennyező fizet” elv betartásának biztosítása. A 2004/35/EK irányelv arra kötelezi a tagállamokat, hogy intézkedéseket tegyenek annak érdekében, hogy ösztönözzék a pénzügyi biztosítékok és azok piacának a megfelelő gazdasági és pénzügyi piaci szereplők általi fejlesztését, ideértve a fizetésképtelenség esetében alkalmazandó pénzügyi mechanizmusokat is, azzal a céllal, hogy a gazdasági szereplők pénzügyi garanciákat vehessenek igénybe a 2004/35/EK irányelv alapján őket terhelő felelősség fedezésére. E mechanizmusok célja annak biztosítása, hogy a követeléseket akkor is teljesítsék, ha az adós fizetésképtelenné válik. A javaslat nem sérti a 2004/35/EK irányelv szerinti intézkedéseket. Éppen ellenkezőleg, egy hatékonyabb fizetésképtelenségi keretrendszer elősegítené a vagyonérték gyorsabb és hatékonyabb visszaszerzését, és így megkönnyítené a fizetésképtelen vállalkozással szembeni környezetvédelmi követelések megtérítését, még a pénzügyi biztosítékok igénybevétele nélkül is, teljes összhangban a 2004/35/EK irányelv céljaival. Végezetül, ez a javaslat hozzájárul ahhoz, hogy több vállalkozó részesüljön adósságmentesítésben, mivel a mikrovállalkozásokkal szembeni fizetésképtelenségi eljárásokat könnyebben és hatékonyabban lehet majd megindítani. Ez összhangban van a Von der Leyen elnök asszony által 2022 szeptemberében, az Unió helyzetéről szóló beszédében bejelentett kkv-segélycsomag célkitűzésével. 2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG •Jogalap A jogalap az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 114. cikke, amely lehetővé teszi a tagállami rendelkezések közelítésére vonatkozó olyan intézkedések elfogadását, amelyek tárgya a belső piac megteremtése és működése. A fizetésképtelenségi jogok biztosítják a pénzügyi és gazdasági nehézségekkel küzdő vállalkozások szabályos felszámolását. Ezeket a pénzügyi befektetések költségének meghatározásakor az egyik legfontosabb tényezőnek tekintik, mivel lehetővé teszik a fizetésképtelen vállalatokba történő befektetés végső visszaszerzési értékének megállapítását. A nemzeti fizetésképtelenségi eljárások hatékonyságában mutatkozó nagy különbségek akadályozzák a tőke szabad mozgását és a belső piac megfelelő működését azzal, hogy csökkentik a határokon átnyúló befektetések vonzerejét, mivel a vállalati fizetésképtelenségi eljárások kimenetele a különböző tagállamokban korlátozottan kiszámítható, és a határokon átnyúló befektetők számára az információszerzés költségei magasabbak. Ezek a különbségek továbbá azt eredményezik, hogy a fizetésképtelen vállalkozásokba történő befektetések visszaszerzési értéke nagymértékben eltér az EU-n belül. A versenyfeltételek tehát nem egyenlőek az Unióban, mivel a hatékonyabb fizetésképtelenségi jogszabályokkal rendelkező tagállamokban a hasonló befektetéseket vonzóbbnak tekintik, mint a kevésbé hatékony fizetésképtelenségi jogszabályokkal rendelkező tagállamokban. A hatékonyabb fizetésképtelenségi jogszabályokkal rendelkező tagállamok vállalkozásai alacsonyabb tőkeköltséget élvezhetnek, mint a más tagállamok vállalkozásai, és így általában könnyebben juthatnak tőkéhez. A javaslat célja a nemzeti fizetésképtelenségi jogszabályok közötti különbségek csökkentése, és ezáltal az egyes tagállamok nem hatékony fizetésképtelenségi jogszabályai problémájának megoldása, általában véve a fizetésképtelenségi eljárások kiszámíthatóságának növelése és a tőke szabad mozgása előtt álló akadályok csökkentése. A fizetésképtelenségi jogszabályok célzott vonatkozásainak harmonizálásával a javaslat célja különösen a határokon átnyúló befektetők tájékoztatási és tanulási költségeinek csökkentése. Az egységesebb fizetésképtelenségi jogszabályok így az egész Unióban bővítenék a vállalkozások rendelkezésére álló finanszírozási lehetőségek körét. Ez a javaslat nem az EUMSZ 81. cikkén alapul, mivel nem kizárólag a határokon átnyúló vonatkozású helyzetekkel foglalkozik. Míg a javaslat fő célja különösen a határokon átnyúló befektetések előtt álló akadályok felszámolása, a javaslat olyan nemzeti rendelkezések közelítésére törekszik, amelyeket változatlanul alkalmazni kellene mind az egy, mind a több tagállamban működő vállalkozásokra és vállalkozókra. A javaslat tehát a határokon átnyúló dimenzió nélküli helyzetekkel is foglalkozna, és a 81. cikk jogalapként való alkalmazása nem lenne indokolt. •Szubszidiaritás (nem kizárólagos hatáskör esetén) A nagymértékben eltérő nemzeti fizetésképtelenségi rendszerekből eredő akadályok általában véve akadályozzák az EU egységes piacának megvalósítását, és különösen a CMU létrehozását, és ezért indokolttá teszik egy egységesebb uniós fizetésképtelenségi szabályozási keret létrehozását. A tagállamok eltérő kiindulópontjai, jogi hagyományai és szakpolitikai preferenciái azonban azt jelentik, hogy a nemzeti szintű reformok ezen a területen valószínűleg nem vezetnek a fizetésképtelenségi rendszerek teljes konvergenciájához, és így nem javítják azok általános hatékonyságát. A nemzeti fizetésképtelenségi jogszabályok harmonizációja az EU tőkepiacainak homogénebb működését eredményezheti, csökkentve a piac széttagoltságát és biztosítva a vállalati finanszírozáshoz való jobb hozzáférést. Az uniós szintű fellépés jobban alkalmas arra, hogy jelentősen csökkentse a nemzeti fizetésképtelenségi rendszerek széttagoltságát, és olyan mértékben biztosítsa a tagállamok fizetésképtelenségi szabályai célzott elemeinek konvergenciáját, amely megkönnyíti a határokon átnyúló befektetéseket valamennyi tagállamban. Az uniós szintű fellépés egyenlő versenyfeltételeket is biztosítana, és csökkentené a határokon átnyúló befektetési döntések torzításának kockázatát, amelyet a fizetésképtelenségi rendszerek tényleges különbségei és az ezekről a különbségekről való tájékoztatás hiánya okoz. •Arányosság Ennek a javaslatnak az a célja, hogy hozzájáruljon a belső piac megfelelő működéséhez és megszüntesse az alapvető szabadságok, így például a tőke szabad mozgása és a letelepedés szabadsága gyakorlását akadályozó azon tényezőket, amelyek abból származnak, hogy eltérések vannak a vállalati fizetésképtelenségre vonatkozó nemzeti jogok és eljárások között. E cél elérése érdekében ez a javaslat csak minimális harmonizációs követelményeket határoz meg, és csak a fizetésképtelenségi anyagi jog azon célzott területein, amelyek valószínűleg a legjelentősebb hatást gyakorolják az ilyen eljárások hatékonyságára és időtartamára. A javaslat elegendő rugalmasságot hagy a tagállamoknak ahhoz, hogy a hatályán kívül eső területeken intézkedéseket fogadjanak el, valamint hogy a harmonizált területeken további intézkedéseket állapítsanak meg, feltéve, hogy ezek az intézkedések összhangban vannak e javaslat célkitűzésével. Így, az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében meghatározott szubszidiaritás elvével összhangban ez a javaslat nem lépi túl a céljai eléréséhez szükséges mértéket. •A jogi aktus típusának megválasztása Az EUMSZ 114. cikke rendelet és irányelv formájában teszi lehetővé jogi aktusok elfogadását. Az EU belső piacának integrációja a fizetésképtelenségi jog területén a jogszabályok irányelv útján történő harmonizáció útján történő közelítésével valósítható meg a legjobban, mivel az irányelv tiszteletben tartja a tagállamok eltérő jogi kultúráját és jogrendszereit a fizetésképtelenségi jog területén, és elegendő rugalmasságot biztosít az átültetési folyamat során a közös minimumszabályok e különböző rendszerekkel összeegyeztethető módon történő végrehajtásához. Egy ajánlás nem lenne képes elérni a kívánt közelítést ezen a szakpolitikai területen, ahol a tagállamok kötelező erejű jogszabályaiban rögzített jelentős eltérések mutatkoztak. Ugyanakkor a rendelet útján történő közelítés nem hagyna elegendő rugalmasságot a tagállamok számára a helyi feltételekhez való alkalmazkodáshoz és az eljárási fizetésképtelenségi szabályok és a tágabb értelemben vett nemzeti jogrendszer közötti koherencia megőrzéséhez. 3.AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI

•A jelenleg hatályban lévő jogszabályok utólagos értékelése/célravezetőségi vizsgálata Nem alkalmazandó •Az érdekelt felekkel folytatott konzultációk A Bizottság e javaslat előkészítési folyamata során konzultált az érdekelt felekkel. Más kezdeményezések mellett a Bizottság különösen: i. célzott nyilvános konzultációt tartott (2020. december 18. – 2021. április 16.); ii. konzultált a nyilvánossággal egy bevezető hatásvizsgálatról (2020. november 11. – 2020. december 9.); iii. 2022. március 22-én és 2022. október [25]-én célzott üléseket tartott a tagállami szakértőkkel; iv. 2022. március 8-án külön megbeszélést tartott az érdekelt felekkel. Az online nyilvános konzultációra 17 tagállamból és az Egyesült Királyságból 129 hozzászólás érkezett. A válaszok egyharmada a fizetésképtelenség területén érdekelt gyakorlati felek és szakemberek nevében érkezett (ebbe a kategóriába tartoznak a fizetésképtelenségi szakértők és az ügyvédek is). A válaszok mintegy 20 %-át a pénzügyi szektorban érdekelt felek, 12 %-át az üzleti és kereskedelmi szektorban érdekelt felek, 7 %-át a társadalmi és gazdasági érdekképviseleti szervezetek, 5,5 %-át pedig az igazságszolgáltatás tagjai (bírák) szolgáltatták. Ezenkívül 10 válasz (7,75 %) érkezett 8 tagállam hatóságaitól, amelyek közül 7 válasz központi kormányzati szintről származott. Az érdekeltek azt jelezték, hogy a tagállamok fizetésképtelenségi keretei közötti különbségek komoly problémákat okoznak a belső piac számára, és hogy a nemzeti fizetésképtelenségi keretek közötti különbségek visszatartják a határokon átnyúló beruházásokat és hitelezést. Az érdekeltek szerint ezek a különbségek különösen a következők tekintetében befolyásolják a belső piac működését: 1. megtámadási keresetek, 2. a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyonhoz tartozó vagyontárgyak nyomon követése és a kihelyezett eszközök visszaszerzése, 3. az igazgatók kötelezettségei és felelőssége fizetésképtelenség közelsége esetén, és 4. a fizetésképtelenségi eljárás megindításának módja. Következésképpen az érdekeltek túlnyomó többsége támogatta, hogy az EU lépéseket tegyen a konvergencia javítása érdekében ezen a szakpolitikai területen, akár célzott jogszabály (37,21 %), akár ajánlás (23,26 %), akár a kettő kombinációja (27,13 %) formájában. A Bizottság külön találkozót is szervezett a kiválasztott érdekelt felek egy csoportjával. A meghívottak között voltak a pénzügyi szektor, az üzleti és kereskedelmi szektor képviselői, a munkavállalók, a fogyasztók, a fizetésképtelenségi eljárásokban dolgozó érdekelt gyakorlati felek és szakemberek, valamint tudományos szakemberek és szellemi műhelyek tagjai. A találkozón az érdekelt felek proaktívan vettek részt a nemzeti fizetésképtelenségi keretek széttagoltságából és az eltérő teljesítményszintjeikből eredő gyakorlati nehézségekről szóló beszámolókkal. Kifejezték továbbá, hogy támogatják a fizetésképtelenségi eljárások jogi környezetének nagyobb mértékű konvergenciáját az EU-ban. A kezdeményezés előkészítését a szerkezetátalakítási és fizetésképtelenségi joggal foglalkozó szakértői csoport támogatta. Ezt a szakértői csoportot eredetileg a Bizottság hozta létre, hogy előkészítse az (EU) 2019/1023 irányelvhez vezető javaslatot. A csoportot ezután kibővítették 10 egyéni szakértővel, akiket egy adott szakpolitikai terület közös érdekeinek képviselőiként neveztek ki (a képviselt érdekcsoportok a következők voltak: pénzügyi hitelezők, kereskedelmi hitelezők, fogyasztói hitelezők, munkavállalói hitelezők, fizetésképtelen vagy túlzottan eladósodott adósok). A javaslat előkészítése során a Bizottság két, a fizetésképtelenség egyes területeivel foglalkozó külső tanulmányt kért. Mindkét tanulmány elkészítésére a Tipik és a Spark Legal Network konzorcium kapott megbízást. Az első tanulmány, amely az (EU) 2015/848 rendelet 2015. évi módosításait követően a fizetésképtelenségi eljárásokban az igazságszolgáltatási fórum megválasztásának visszaélésszerűen alkalmazott gyakorlatát értékeli, azt a kérdést is vizsgálja, hogy a nemzeti fizetésképtelenségi keretrendszerek közötti különbségek milyen mértékben ösztönzik az érdekelteket az igazságszolgáltatási fórum visszaélésszerű megválasztására. A második tanulmány a fizetésképtelenségi eljárásokban a vagyontárgyak nyomon követése és a követelés beszedése témakörét elemzi. Mindkét tanulmány empirikus elemzést is tartalmaz, amelyhez a szerződő fél által végzett adatgyűjtés nyilvános online felmérésekre és strukturált interjúkra is kiterjedt az összes tagállam számos érdekelt felével. A Bizottság emellett a Deloitte/Grimaldi megbízásából külön tanulmányt készített a célzott vállalati fizetésképtelenségi intézkedéseknek az értékvisszanyerésre és a fizetésképtelenségi eljárások hatékonyságára gyakorolt hatásáról. A három tanulmány elérhető a Bizottság honlapján. A Bizottság a javaslat előkészítése során több alkalommal is konzultált a tagállamokkal. A kezdeményezést több alkalommal is megvitatták azon tagállamok pénzügyminiszterei, amelyek támogatásukról biztosították a kezdeményezést. A Tanács (ECOFIN) 2020. december 3-i, a tőkepiaci unióra vonatkozó cselekvési tervről szóló következtetései arra ösztönözték a Bizottságot, hogy valósítsa meg ezt a kezdeményezést. Ezeket a következtetéseket a 2020. december 11-i euróövezeti csúcstalálkozó nyilatkozata megerősítette. 2021 áprilisában az eurócsoport miniszterei arra a következtetésre jutottak, hogy a fizetésképtelenségi rendszerek nemzeti reformjainak a tőkepiaci unióra vonatkozó cselekvési tervben vállalt, az uniós intézmények által vezetett párhuzamos munkafolyamatokkal összhangban kell haladniuk. Az euróövezeti csúcstalálkozó 2021. június 25-i ülésének nyilatkozata megerősítette, hogy „azonosítani és kezelni kell a tőkepiacok integrációjával és fejlődésével kapcsolatos strukturális kihívásokat, különösen a vállalati fizetésképtelenségi jogszabályok célzott területein”. Hasonlóképpen, az Európai Parlament támogatását fejezte ki a hatékonyabb és harmonizált fizetésképtelenségi rendszerek iránt, és felszólította a Bizottságot, hogy határozottabban kötelezze el magát az e területen való tényleges előrelépés mellett, amely a Parlament szerint még mindig jelentős akadályt jelent az EU tőkepiacainak valódi integrációja előtt. Ugyanakkor, tekintettel a fizetésképtelenségi jogszabályok és a nemzeti jog más területei (például a vagyonjog és a munkajog) közötti szoros kapcsolatra, valamint a fizetésképtelenségi jog fő szakpolitikai célkitűzései közötti különbségekre, egyes tagállamok fenntartásaikat fejezték ki a fizetésképtelenségi jogot harmonizáló kötelező erejű jogszabályokkal szemben, többek között a Bizottságnak 2021. április 1-jén küldött levelükben. A Bizottság 2022. március 22-én a tagállamok kormányzati szakértőinek részvételével külön munkaértekezletet szervezett. A tagállamok hangsúlyozták a mélyreható és részletes problémaelemzés szükségességét, valamint annak fontosságát, hogy világos diagnózis készüljön a problémák nagyságrendjéről, az érintett szereplőkről és a belső piacra gyakorolt tényleges hatásukról. Hasonlóképpen, a jövőbeli uniós szintű intézkedések jellegét illetően néhány tagállam úgy vélte, hogy óvatos megközelítésre van szükség, és azt javasolta, hogy az intézkedéseknek a fizetésképtelenségi eljárások hatékonyságának javítására kellene összpontosítaniuk. A Bizottság 2022. október 25-én egy második munkaértekezletet szervezett a tagállamok kormányzati szakértői számára, hogy tájékoztassa őket a hatásvizsgálatban szereplő szakpolitikai lehetőségekről és a javaslat előkészítésének jelenlegi állásáról. •Szakértői vélemények beszerzése és felhasználása A fentiek mellett a javaslatot kísérő hatásvizsgálat szakirodalmi kutatásra, és különösen a következő tanulmányokra és szakvéleményekre támaszkodik: · Deloitte/Grimaldi (2022): Tanulmány a nemzeti fizetésképtelenségi jogszabályok konvergenciáját növelő potenciális uniós kezdeményezés hatásvizsgálatának elkészítéséhez nyújtott támogatásról, Zárójelentés-tervezet, Jogérvényesülési és Fogyasztóvédelmi Főigazgatóság, 2022. március.

· Spark, Tipik: „Study on the issue of abusive forum shopping in insolvency proceedings” [Tanulmány a fizetésképtelenségi eljárásokban az igazságszolgáltatási fórum visszaélésszerű megválasztása kérdéséről], Jogérvényesülési és Fogyasztóvédelmi Főigazgatóság, 2022. február (egyedi szerződésszám: JUST/2020/JCOO/FW/CIVI/0160). · Spark, Tipik: „Study on tracing and recovery of debtor’s assets by insolvency practitioners” [Tanulmány az adós vagyonának a fizetésképtelenségi szakemberek általi nyomon követéséről és a követelés visszaszerzéséről], Jogérvényesülési és Fogyasztóvédelmi Főigazgatóság, 2022. március (egyedi szerződésszám: JUST/2020/JCOO/FW/CIVI/0172). A hatásvizsgálathoz összegyűjtött és felhasznált dokumentumok általában tényszerű információkat tartalmaztak vagy megbecsülésnek örvendő, elismert, az adott szakterületen referenciának tekinthető forrásokból származtak. Az érdekeltek által a konzultáció során szolgáltatott nem tényszerű információkat a Bizottság általában véleménynek tekintette. •Hatásvizsgálat A hatásvizsgálat a fizetésképtelenségi jog három kulcsfontosságú dimenzióját elemezte: i. a kihelyezett eszközök visszaszerzése a fizetésképtelenségi eljárás alá vont, felszámolt vagyonból, ii. az eljárások hatékonysága, és iii. a visszaszerzett érték kiszámítható és méltányos elosztása a hitelezők között. Ez a három dimenzió különösen az adóelkerüléssel kapcsolatos kérdéseket, a vagyontárgyak nyomon követését, az igazgatók kötelezettségeit és felelősségét, a vállalkozás „pre-pack eljárás” keretében történő eladását, a fizetésképtelenséget kiváltó okot, a mikro- és kisvállalkozásokra vonatkozó különleges fizetésképtelenségi rendszert, a követelések rangsorolását és a hitelezői választmányokat érinti. A lehetőségeket a szerkezetátalakítási és fizetésképtelenségi joggal foglalkozó szakértői csoport, egy külön tanulmány és az érdekelt felekkel folytatott eszmecserék alapján határozták meg. Ezeket három célkitűzés szempontjából elemezték, nevezetesen, hogy: i. magasabb hasznosítási értéket tesznek-e lehetővé, ii. rövidebb időtartamú fizetésképtelenségi eljáráshoz vezetnek-e, és iii. csökkentik-e a jogbizonytalanságot és a tájékozódási költségeket, különösen a határokon átnyúló befektetők számára. A javaslat és a felülvizsgált hatásvizsgálat figyelembe veszi a Szabályozói Ellenőrzési Testülettől kapott észrevételeket, amely 2022. június 24-i első véleményében arra a következtetésre jutott, hogy a hatásvizsgálat kiigazítására van szükség a kezdeményezés folytatása előtt. További bizonyítékokat gyűjtöttek arról, hogy a jelenlegi fizetésképtelenségi eljárások hogyan befolyásolják negatívan a határokon átnyúló beruházásokat az egységes piacon, és hogyan viszonyul ez más tényezőkhöz. Az alapszöveg és az 5. melléklet további információkkal egészült ki a fizetésképtelenségi szabályok országok közötti eltéréseiről. Az (EU) 2019/1023 irányelv, az (EU) 2015/848 rendelet és az e javaslat közötti különbségeket részletesebben kifejtették. További elemzést végeztek a különböző intézkedések igazságszolgáltatási kapacitásra gyakorolt hatásáról, valamint arról, hogy az érdekelt felek hogyan ítélték meg a különböző intézkedéseket. A szakpolitikai lehetőségek közötti kompromisszumokat egyértelműbben fogalmazták meg, és az érdekelt felek véleményét részletesebben ismertették. A Szabályozói Ellenőrzési Testület megvizsgálta a felülvizsgált hatásvizsgálatot, és 2022. október 10-én fenntartások nélküli pozitív második véleményt adott ki. A testület megállapította, hogy a hatásvizsgálat jelentősen javult, és csak kevés javaslatot tett a további javításokra. Ez a javaslat enyhén pozitív hatással van a digitalizációra, különösen a mikrovállalkozásokra vonatkozó egyszerűsített felszámolási eljárás magasabb fokú automatizálása és a digitális portál (e-igazságügyi portál) használata révén, amely felhasználóbarát tájékoztatást nyújt a fizetésképtelenségi rendszerek fő jellemzőiről és a követelések rangsorolásáról. •Célravezető szabályozás és egyszerűsítés A fizetésképtelenségi eljárások hatékonyságának növelése hozzájárul a fizetésképtelenségi eljárások időtartamának csökkentéséhez és a fizetésképtelenségi ügyek visszaszerzési értékének növeléséhez, aminek következtében csökkennének a vállalkozások felszámolásának költségei, a hitelezők és befektetők számára pedig magasabb visszaszerzési arányt eredményezne. A javaslat célja továbbá a kkv-k üzleti környezetének javítása. A kkv-kkal és más vállalkozásokkal szemben kitett hitelezők és befektetők várható visszaszerzési arányának növelésével a javaslat célja, hogy csökkentse a kkv-kba történő befektetés észlelt kockázatát, ami minden más tényező változatlansága esetén várhatóan a kkv-k alacsonyabb finanszírozási költségeiben fog tükröződni. Eközben a javaslat nem ró kötelezettségeket vagy megfelelési költségeket a gazdaságilag aktív kkv-kra, és egyszerűsíti az eljárásokat azok számára, akik fizetésképtelenséggel szembesülnek. Ez a javaslat egy különleges eljárást is bevezet a mikrovállalkozások felszámolásának megkönnyítése és felgyorsítása érdekében, ami költséghatékonyabb fizetésképtelenségi eljárást tesz lehetővé e mikrovállalkozások számára. Ezek a rendelkezések a „vagyontalan” mikrovállalkozások szabályos felszámolását is támogatják, kezelve azt a problémát, hogy egyes tagállamok elutasítják a fizetésképtelenségi eljáráshoz való hozzáférést, ha a tervezett visszaszerzési érték nem éri el a bírósági költségeket. Azzal, hogy minden mikrovállalkozásnak lehetőséget biztosít arra, hogy eljárást indíthasson pénzügyi nehézségeinek kezelésére, ez a javaslat biztosítja, hogy az alapító vállalkozók az (EU) 2019/1023 irányelvben foglalt rendelkezésekkel összhangban részesülhessenek adósságmentesítésben és lehetőséget kapjanak az újrakezdésre. •Alapjogok A javaslat tiszteletben tartja az Európai Unió Alapjogi Chartájában rögzített alapvető jogokat és szabadságokat, és ennek megfelelően kell végrehajtani. Ez a javaslat különösen tiszteletben tartja a 7. cikkben (a magán- és a családi élet tiszteletben tartása), a 8. cikkben (a személyes adatok védelme), a 15. cikkben (a foglalkozás megválasztásának szabadsága és a munkavállaláshoz való jog), a 16. cikkben (a vállalkozás szabadsága), a 17. cikkben (tulajdonhoz való jog), a 27. cikkben (a munkavállalók joga a tájékoztatáshoz és konzultációhoz) és a 47. cikk (2) bekezdésében (tisztességes eljáráshoz való jog) foglalt jogokat és szabadságokat. A javaslat hozzáférést biztosít a kijelölt bíróságok számára a nemzeti bankszámla-nyilvántartásokhoz és az elektronikus adat-visszanyerési rendszerekhez, valamint a központi bankszámla-nyilvántartások összekapcsolt rendszeréhez, a bankszámla-nyilvántartások egységes hozzáférési pontjához. A javaslat a fizetésképtelenségi szakértők számára hozzáférést biztosít az eljárás megindításának helye szerinti tagállamban létrehozott tényleges tulajdonosi nyilvántartáshoz, valamint a tényleges tulajdonosi nyilvántartások összekapcsolására szolgáló rendszerhez, a BORIS-hoz is. A nemzeti bankszámla-nyilvántartások és az elektronikus adat-visszanyerési rendszerek, valamint a tényleges tulajdonosi nyilvántartások központosítják a személyes adatokat. Az e nyilvántartásokhoz és rendszerekhez, valamint az egységes hozzáférési pontokhoz való hozzáférés kiterjesztése ezért hatással lesz az érintettek alapvető jogaira, különösen a magánélethez való jogra és a személyes adatok védelméhez való jogra. A Charta által elismert jogok és szabadságok gyakorlása ebből eredő korlátozásainak meg kell felelniük a Chartában, különösen az 52. cikk (1) bekezdésében meghatározott követelményeknek. A korlátozásról jogszabálynak kell rendelkeznie, és az kell, hogy indokolja, hogy a folyamatban lévő fizetésképtelenségi eljárások során – akár határokon átnyúló esetben is – hatékonyan meg kell erősíteni az eszközök nyomon követhetőségét annak érdekében, hogy a hitelezők számára a fizetésképtelen társaságból való értékvisszaszerzés maximalizálható legyen. Ezenkívül tiszteletben tartják a szóban forgó jogok és szabadságok lényegét, és a korlátozások arányosak a kitűzött céllal. A hatás viszonylag korlátozott lesz, mivel a hozzáférhető és kereshető adatok csak az e javaslatban, valamint az említett rendszereket létrehozó uniós jogi aktusokban meghatározott azon adatok körére terjednek ki, amelyek feltétlenül szükségesek a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyonhoz tartozó vagyontárgyak nyomon követéséhez. Ez a javaslat biztosítja, hogy ezen adatok feldolgozása során tiszteletben tartják az alkalmazandó uniós adatvédelmi szabályokat. A személyes adatoknak az uniós intézmények és szervek általi, ezen javaslat alkalmazásában végzett kezelésére az (EU) 2018/1725 rendeletet kell alkalmazni. A javaslat meghatározza különösen a személyes adatok feldolgozásának céljait, és előírja a tagállamok számára, hogy jelöljék ki azokat a fizetésképtelenségi bíróságokat, amelyek jogosultak közvetlenül a nemzeti bankszámla-nyilvántartásokból és elektronikus adat-visszanyerési rendszerekből információkat kérni. A javaslat az arról való gondoskodásra is kötelezi a tagállamokat, hogy a kijelölt bíróságok dolgozói magas szakmai színvonalú adatvédelmet biztosítsanak, hogy technikai és szervezési intézkedésekkel biztosítsák az adatok biztonságának magas technológiai színvonalú védelmét a bankszámla-információkhoz való hozzáférésre és azok lekérdezésére vonatkozó hatáskör kijelölt bíróságok általi gyakorlása céljából, és hogy a központi bankszámla-nyilvántartásokat működtető hatóságok minden egyes alkalommal rögzítsék, amikor egy kijelölt bíróság hozzáfér a bankszámla-információkhoz és lekérdezi azokat. A javaslat továbbá egyértelműen meghatározza a fizetésképtelenségi eljárás lefolytatói által hozzáférhető tényleges tulajdonosi nyilvántartásokban tárolt információk körét. Végül pedig a javaslat meghatározza, hogy a Bizottság nem tárol személyes adatokat a nemzeti elektronikus árverési rendszerek összekapcsolása tekintetében, és rendelkezéseket tartalmaz az adatok Bizottság általi ellenőrzésére vonatkozóan.

4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZATOK A javaslat költségekkel és adminisztratív terhekkel jár a Bizottság számára. Ezek a költségek és terhek a jelen javaslat 51. cikkében meghatározott azon kötelezettségből erednek, hogy az európai e-igazságügyi portálon keresztül létre kell hozni a nemzeti elektronikus árverési rendszereket összekötő rendszert. Az e-igazságügyi portál más összekapcsolási projektjeivel kapcsolatos tapasztalatok alapján a Bizottság végrehajtási költségei a jelenlegi hosszú távú költségvetésben (többéves pénzügyi keret) 1,75 millió EUR-ra becsülhetők. A többletköltségeket a Jogérvényesülés programon belüli újraelosztással fedezik. E javaslat pénzügyi és költségvetési vonzatát az ehhez a javaslathoz csatolt pénzügyi kimutatás ismerteti részletesen. 5.EGYÉB ELEMEK •Végrehajtási tervek, valamint az ellenőrzés, az értékelés és a jelentéstétel szabályai Az intézkedések végrehajtását követő 5 év elteltével a Bizottság minőségi jogalkotásra vonatkozó iránymutatásainak megfelelően értékelés várható. Az értékelés célja többek között annak felmérése, hogy az irányelv mennyire volt hatékony és eredményes a szakpolitikai célkitűzések elérésében, és annak eldöntése, hogy szükség van-e új intézkedésekre vagy módosításokra. A tagállamoknak meg kell adniuk a Bizottságnak az értékelés elkészítéséhez szükséges információkat. •A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes magyarázata Ez a javaslat a fizetésképtelenségi jog három kulcsfontosságú dimenzióját célozza: i. a kihelyezett eszközök visszaszerzése a fizetésképtelenségi eljárás alá vont, felszámolt vagyonból, ii. az eljárások hatékonysága, és iii. a visszaszerzett érték kiszámítható és méltányos felosztása a hitelezők között. Az építőelemek gondos kiválasztása a szerkezetátalakítási és fizetésképtelenségi irányelv tárgyalása során szerzett tapasztalatok, a szakértői csoport tanácskozásai és végső ajánlásai, a nyilvános konzultáció eredményei, egy külső tanácsadó által készített tanulmány és az érdekelt felekkel folytatott széles körű párbeszéd alapján történt. E javaslat célja, hogy a fizetésképtelen vállalkozásból a hitelezők a lehető legnagyobb mértékben szerezzék vissza az értéket. E célból az adóelkerülési intézkedésekre és a vagyon nyomon követésére vonatkozó rendelkezések kölcsönösen erősítik egymást. Ezt azáltal érik el, hogy bevezetik a megtámadási keresetek indítására vonatkozó harmonizált minimumfeltételeket, és a fizetésképtelenségi szakértők bankszámla-információkhoz, tényleges tulajdonlási információkhoz és egyes nemzeti vagyonnyilvántartásokhoz – beleértve más tagállamok vagyonnyilvántartásait is – való hozzáférésének javítása révén megerősítik a vagyon nyomon követhetőségét. Ezek a rendelkezések azzal a lehetőséggel párosulnak, hogy a vállalkozás visszaszerzési értékét már korai szakaszban maximalizálni lehet a pre-pack eljárás révén, és az igazgatók kötelesek haladéktalanul kérelmet benyújtani a fizetésképtelenségi eljárás megindítására, hogy elkerüljék a hitelezők esetleges vagyonérték-veszteségét. A javaslat célja továbbá az eljárási hatékonyság növelése, különösen a fizetésképtelen mikrovállalkozások felszámolása tekintetében. Fontos biztosítani, hogy az új szabályok az EU-ban működő mikrovállalkozások számára is jól működjenek. A rendes fizetésképtelenségi eljárások költségei e vállalkozások számára megfizethetetlenül magasak, és az adósságmentesítés lehetősége lehetővé tenné számukra, hogy a vállalkozói tőkét új projektekre szabadítsák fel. Ezt kiegészíti a hitelezők számára a fizetésképtelenségi eljárásokra vonatkozó nemzeti jog főbb jellemzőinek – beleértve a fizetésképtelenséget kiváltó okot is – nagyobb átláthatósága. Végül, a visszaszerzett értékek hitelezők közötti méltányos és kiszámítható felosztásának biztosítása érdekében a javaslat a hitelezői választmányok révén a hitelezők érdekképviseletének javítását szolgáló követelményeket vezet be. Ezt kiegészíti a hitelezők számára a követelések rangsorolására vonatkozó szabályok nagyobb átláthatósága. A javasolt irányelv kilenc címre tagolódik. Az I. cím az alkalmazási körre és a fogalommeghatározásokra vonatkozó általános rendelkezéseket tartalmazza. A megtámadási keresetekről szóló II. cím olyan minimális harmonizációs szabályokat tartalmaz, amelyek célja a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyon védelme a fizetésképtelenségi eljárás megindítását megelőzően végrehajtott jogellenes vagyonelvonással szemben. A cél annak biztosítása, hogy a tagállamok fizetésképtelenségi eljárásokra vonatkozó jogszabályai minimális védelmi szintet biztosítsanak az olyan jogügyletek semmisségével, megtámadhatóságával vagy végrehajthatatlanságával kapcsolatban, amelyek a hitelezők összességét hátrányosan érintik. Ugyanakkor a tagállamok olyan szabályokat vezethetnek be vagy tarthatnak fenn, amelyek magasabb szintű hitelezői védelmet biztosítanak, például több megtámadási ok előírásával. Az e címben foglalt rendelkezések meghatározzák a jogügylet semmissé nyilvánításának általános előfeltételeit, a megtámadási okokat és a megtámadási cselekmények jogkövetkezményeit. A 4. cikk meghatározza a megtámadási keresetek általános előfeltételeit, kimondva, hogy minden jogügylet – beleértve a mulasztásokat is – megtámadható, feltéve, hogy az a hitelezők összességére nézve hátrányos volt, és a következő cikkekben meghatározott megtámadási okok bármelyike fennáll. Az 5. cikk egyértelművé teszi, hogy a megtámadási keresetekre vonatkozó rendelkezések minimális harmonizációs szabályok, és ezért a tagállamok fenntarthatnak vagy elfogadhatnak olyan rendelkezéseket, amelyek magasabb szintű hitelezői védelmet biztosítanak. A 6. cikk határozza meg az első konkrét megtámadási okot („előnyben részesítés”). Ezek olyan jogügyletek, amelyek egy hitelező (vagy hitelezők egy csoportja) javára történtek, és amelyeket a fizetésképtelenségi eljárás iránti kérelem benyújtását megelőző 3 hónapon belül vagy a kérelem benyújtását követően hajtottak végre („gyanús időszak”). Mivel ezt a megtámadási okot pusztán a jogügylet megtétele váltja ki, a gyanús időszak itt a legrövidebb a többi megtámadási ok gyanús időszakához képest. Továbbá „kongruens fedezetek” (azaz a hitelező követelésével teljes mértékben összhangban álló teljesítések, például az esedékes követelés szokásos fizetési eszközökkel történő kielégítése) esetében a jogügyletek csak akkor nyilváníthatók semmisnek ezen az alapon, ha a hitelező tudta vagy tudnia kellett volna, hogy az adós nem képes megfizetni tartozását, vagy hogy fizetésképtelenségi eljárás megindítására irányuló kérelmet nyújtottak be. Végül a rendelkezés felsorol bizonyos típusú olyan jogügyleteket, amelyek ezen az alapon nem nyilváníthatók semmisnek. A 7. cikk határozza meg a második konkrét megtámadási okot: alulértékelt jogügyletek. Ez az ok nemcsak az ajándékokra vagy egyéb adományokra terjed ki, hanem a szokatlanul alacsony ellenszolgáltatás ellenében történő jogügyletekre is. Ez jelentős szerepet játszik a megtámadási keresetek jogában, mivel (többek között) hatékony jogorvoslatot jelent az adós azon esetleges törekvéseivel szemben, hogy az eszközöket harmadik személyekre – például családtagokra vagy vagyonkezelő szervezetekre – történő átruházással a hitelezők számára elérhetetlenné tegye, miközben továbbra is lehetősége van ezen eszközök használatára. A 8. cikk határozza meg a harmadik és egyben utolsó megtámadási okot, a szándékosan csalárd, azaz a hitelezőket megtévesztő jogügyleteket. A 9. cikk meghatározza a megtámadási keresetek általános következményeit. Ezek közé tartozik a semmissé nyilvánított jogügyletből eredő követelések végrehajthatatlansága, valamint a jogügyletből részesülő fél azon kötelezettsége, hogy az okozott kárért teljes mértékben kártalanítsa a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyont. A cikk egyértelművé teszi, hogy a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyont terhelő kártalanítási kötelezettség nem számolható el a semmissé nyilvánított jogügylet másik felének követeléseivel szemben.

A 10. cikk a semmisnek nyilvánított jogügylet másik felének jogaira vonatkozó rendelkezéseket állapít meg. Különösen előírja, hogy a semmissé nyilvánított jogügylettel kielégített követelések újraélednek, amennyiben a fél kártalanítja a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyont. A 11. cikk a harmadik felek felelősségével foglalkozik: a semmissé nyilvánított jogügylet másik felének bármely örököse vagy egyetemes jogutódja e fél helyébe lép, a megtámadási keresetek jogkövetkezményei tekintetében is. Az egyéni jogutódok csak akkor felelősek, ha az eszközt áron alul szerezték meg, vagy ha ismerték vagy ismerniük kellett volna a megtámadási kereset alapjául szolgáló körülményeket. A 12. cikk megerősíti az (EU) 2019/1023 irányelv 17. és 18. cikke által bevezetett szerkezetátalakítási jogosultságot. Kijelenti, hogy az e címben szereplő, a megtámadási keresetre vonatkozó szabályok nem érintik az (EU) 2019/1023 irányelv 17. és 18. cikkének alkalmazását. A fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyonhoz tartozó eszközök felkutatásáról szóló III. cím célzott beavatkozás, amelyet az (EU) 2015/848 rendelettel összefüggésben kell vizsgálni, amely előírja, hogy a fizetésképtelenségi szakértő főszabályként más tagállamokban is gyakorolhatja azokat a hatásköröket, amelyeket annak a tagállamnak a joga ruházott rá, ahol a fizetésképtelenségi főeljárást megindították, és ahol őt kijelölték. Az említett címben szereplő célzott szabályok középpontjában az áll, hogy a fizetésképtelenségi szakértők hozzáférhessenek azokhoz a különböző nyilvántartásokhoz, amelyek olyan eszközökre vonatkozó releváns információkat tartalmaznak, amelyek a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyonhoz tartoznak vagy ahhoz kellene hogy tartozzanak. Egyes nemzeti elektronikus nyilvántartások nyilvánosak, vagy akár az EU által létrehozott egységes összekapcsolási platformokon keresztül is elérhetők, mint például a fizetésképtelenségi nyilvántartások összekapcsolása (IRI). A javasolt irányelv rendelkezései kiterjesztik a fizetésképtelenségi szakértők által hozzáférhető nyilvántartások körét néhány olyan nyilvántartásra, amelyek nem nyilvánosak, mint például az eredetileg az EU pénzmosás elleni keretrendszerében létrehozott nyilvántartások (nemzeti központi bankszámla-nyilvántartások vagy a tagállamok tényleges tulajdonosi nyilvántartásaiban szereplő, bizalmi vagyonkezelésekre vonatkozó információk). A III. cím arra is kötelezi a tagállamokat, hogy a nem belföldi fizetésképtelenségi szakértők számára közvetlen és gyors hozzáférést biztosítsanak a mellékletben felsorolt nyilvántartásokhoz (amennyiben azok a tagállamban már rendelkezésre állnak). A 13. cikk előírja a tagállamok számára, hogy jelöljék ki a területükön működő azon fizetésképtelenségi bíróságokat, amelyek közvetlen hozzáféréssel rendelkeznek az (EU) 2015/849 irányelv 32a. cikke alapján létrehozott nemzeti központi automatizált mechanizmusokhoz, például a központi bankszámla-nyilvántartásokhoz vagy elektronikus adat-visszanyerési rendszerekhez. Az (EU) 2015/849 irányelv arra kötelezte a tagállamokat, hogy hozzanak létre olyan központi automatizált mechanizmusokat, amelyek képesek azonosítani minden olyan természetes vagy jogi személyt, aki vagy amely fizetési számlákat és IBAN-számlával azonosított bankszámlákat, valamint hitelintézet által tartott széfeket tart vagy ellenőriz. A pénzmosás elleni irányelv a tagállamok pénzügyi hírszerző egységei számára is azonnali és szűretlen hozzáférést biztosít ezekhez a nyilvántartásokhoz. A 2019/1153 irányelv közvetlen és azonnali hozzáférést biztosít a nemzeti bankszámla-nyilvántartásokhoz a tagállamok által erre a célra kijelölt bűnüldöző hatóságok számára, amennyiben ez a hozzáférés szükséges a súlyos bűncselekmények elleni küzdelemmel kapcsolatos feladataik ellátásához. A 2019/1153 irányelv értelmében a vagyon-visszaszerzési tisztviselőknek is közvetlen hozzáférést kell biztosítani. A 12. cikk biztosítja, hogy csak a megfelelően kijelölt és a Bizottságnak bejelentett fizetésképtelenségi bíróságok férhetnek hozzá közvetlenül a bankszámla-nyilvántartásokhoz vagy az elektronikus adat-visszanyerési rendszerekhez. A 14. és 15. cikk tisztázza a kijelölt bíróságok bankszámla-nyilvántartásokhoz való hozzáférésének különleges feltételeit. A kijelölt bíróságok a bankszámla-nyilvántartások (BAR) egységes hozzáférési pontján keresztül hozzáférnek saját tagállamuk és más tagállamok nemzeti központi bankszámla-nyilvántartásaihoz, amikor a tagállamok központi nyilvántartásainak összekapcsolási rendszere létrejön és működésbe lép. A 16. cikk a bankszámla-nyilvántartásokból történő lekérdezések naplózásával foglalkozik. A 17. cikk a fizetésképtelenségi szakértőknek a tényleges tulajdonlási információs nyilvántartásokhoz való hozzáférésére vonatkozó rendelkezéseket állapít meg. Ez magában foglalja mind az abban a tagállamban létrehozott nemzeti tényleges tulajdonosi nyilvántartás(ok)hoz való hozzáférést, ahol az eljárást megindították, mind pedig a tényleges tulajdonosi nyilvántartásokat összekapcsoló rendszerhez való hozzáférést. E nyilvántartások jogalapját az (EU) 2015/849 irányelv 30. cikkének (3) bekezdése és 31. cikkének (3a) bekezdése határozza meg. E nyilvántartások összekapcsolásának jogalapját az (EU) 2015/849 irányelv 30. cikkének (10) bekezdése és 31. cikkének (9) bekezdése határozza meg. A tényleges tulajdonosi nyilvántartásokban szereplő információk minimális köre nyilvánosan hozzáférhető a vállalati és egyéb jogi személyek számára. A bizalmi vagyonkezelés és hasonló jogi konstrukciók esetében az e minimális információkészlethez történő hozzáférés nem nyilvános, hanem jogos érdek igazolásához kötött. A 17. cikk egyértelművé teszi, hogy jogos érdek áll fenn, ha a bizalmi vagyonkezelésre és hasonló jogi konstrukciókra vonatkozó információkat a fizetésképtelenségi szakértő az eszközök azonosítása és felkutatása céljából kéri azon fizetésképtelenségi eljáráshoz, amelyben őt kijelölték, és a hozzáférés az információk előre meghatározott körére korlátozódik. A 18. cikk a fizetésképtelenségi szakértőnek az eszközökre vonatkozó információkat tartalmazó nemzeti nyilvántartásokhoz való közvetlen és gyors hozzáférésére vonatkozó szabályokat állapít meg. A vagyonnyilvántartásoknak ebben az összefüggésben magukban kell foglalniuk az irányelvtervezet mellékletében felsorolt nyilvántartásokat, feltéve, hogy ezek a nyilvántartások az érintett tagállamban rendelkezésre állnak. A rendelkezés azt is előírja, hogy a más tagállamokban kijelölt fizetésképtelenségi szakértőknek ugyanazokkal a hozzáférési feltételekkel kell rendelkezniük, mint a vagyonnyilvántartás helye szerinti tagállamban kijelölt fizetésképtelenségi szakértőknek. A pre-pack eljárásokról szóló IV. cím célja annak biztosítása, hogy ezek az eljárások, amelyeket általában a hitelezők számára az értékvisszaszerzés szempontjából hatékonynak tartanak, valamennyi tagállam fizetésképtelenségi rendszereiben strukturált módon rendelkezésre álljanak. A pre-pack eljárás során az adós vállalkozásának (vagy annak egy részének) értékesítését a fizetésképtelenségi eljárás hivatalos megindítása előtt készítik elő és tárgyalják meg. Ez röviddel a vállalat felszámolására irányuló hivatalos fizetésképtelenségi eljárás megindítása után lehetővé teszi az értékesítés végrehajtását és a bevétel megszerzését. Ez a javaslat számos biztosítékot tartalmaz annak elérése érdekében, hogy a potenciális vevők megszólításra kerüljenek, és hogy a versenyeztetett értékesítési eljárás eredményeként a lehető legjobb piaci értéket érjék el. Ezeket a biztosítékokat úgy alakították ki, hogy a tagállamok választhassanak a (rendszerint bizalmas) „előkészítési szakaszban” lefolytatott értékesítési eljárás versenyképességének, átláthatóságának és tisztességességének biztosítása, illetve a „felszámolási szakaszban” a hivatalos eljárás megindítását követő gyors nyilvános árverés lefolytatása között. A 19. cikk arra kötelezi a tagállamokat, hogy fizetésképtelenségi rendszerükbe foglalják bele a pre-pack eljárást, amely két egymást követő szakaszból (az „előkészítési szakaszból” és a „felszámolási szakaszból”) áll. A 20. cikk a javasolt irányelv és más uniós jogi aktusok közötti kapcsolatról szól. Megállapította, hogy a felszámolási szakasz az (EU) 2015/848 rendelet 2. cikkének 4. pontjában meghatározott fizetésképtelenségi eljárásnak minősül. Meghagyja továbbá a tagállamoknak azt a lehetőséget, hogy a vagyonfelügyelőket az (EU) 2015/848 rendelet 2. cikkének 5. pontjában meghatározott fizetésképtelenségi szakembereknek tekintsék. A rendelkezés utolsó bekezdése tisztázza a javasolt irányelv és a 2001/23/EK tanácsi irányelv közötti kapcsolatot, összhangban az Európai Unió Bíróságának a Heiploeg-ügyben hozott ítéletével. A rendelkezés kimondja, hogy a 2001/23/EK irányelv 5. cikke (1) bekezdésének alkalmazása céljából a pre-pack eljárás felszámolási szakaszát olyan fizetésképtelenségi eljárásnak kell tekinteni, amelyet az átadó vagyonának az illetékes hatóság felügyelete mellett történő felszámolása érdekében indítottak. A 21. cikk a pre-pack eljárásra vonatkozó joghatósági szabályokat állapítja meg. Ez a cikk egyértelművé teszi, hogy az adós fizetésképtelenségi főeljárására nemzetközi joghatósággal rendelkező bíróság a pre-pack eljárásra is joghatósággal rendelkezik. A 22. cikk a pre-pack eljárás „előkészítő szakaszának” főszereplőjére, a „vagyonfelügyelőre” vonatkozó szabályokat állapítja meg. A cikk felsorolja azokat a feladatokat, amelyeket a vagyonfelügyelőnek el kell végeznie az értékesítési eljárás irányítása és a potenciális vevők megtalálása érdekében. Mint „leendő fizetésképtelenségi szakértőnek”, a vagyonfelügyelőnek meg kell felelnie minden olyan alkalmassági feltételnek, amelyet a pre-pack eljárás megindításának helye szerinti tagállam fizetésképtelenségi jogszabályai előírnak a fizetésképtelenségi szakértő kinevezéséhez, ezáltal biztosítva, hogy ugyanaz a személy töltse be a két szerepet a pre-pack eljárás egymást követő két szakaszában. A 23. cikk (a szükséges módosításokkal) kiterjeszti az (EU) 2019/1023 irányelv 6. és 7. cikkében meghatározott, az adóssal szembeni egyedi végrehajtási intézkedések felfüggesztésére vonatkozó szabályok alkalmazását a pre-pack eljárás előkészítő szakaszára, feltéve, hogy az adós fizetésképtelenségének valószínűségére vagy fizetésképtelenné nyilvánítására vonatkozó feltétel teljesül. A 24. cikk az adós vállalkozása értékesítésének eljárására alkalmazandó elvekkel foglalkozik. A vagyonfelügyelőnek biztosítania kell, hogy az előkészítési szakaszban – általában bizalmasan – lefolytatott értékesítési eljárás versenyképes, átlátható és tisztességes legyen, és megfeleljen a piaci előírásoknak. Ezeket az elveket csak akkor lehet figyelmen kívül hagyni, ha egy tagállam úgy dönt, hogy egy olyan kötelezettséget vezet be, mely szerint a felszámolási szakasz megnyitása után a bíróságnak gyors nyilvános árverést kell lefolytatnia. A 25. cikk biztosítja, hogy a vagyonfelügyelőt fizetésképtelenségi szakértőként jelöljék ki, amikor megnyitják a pre-pack eljárás felszámolási szakaszát. A 26. cikk az adós vállalkozása értékesítésének a felszámolási szakaszban a fizetésképtelenségi bíróság által történő engedélyezésének eljárásával foglalkozik. Az (1) bekezdés értelmében a bíróságnak azt kell értékelnie, hogy az előkészítési szakaszban lefolytatott értékesítési eljárás megfelelt-e az alkalmazandó elveknek és feltételeknek. Ha a bíróság nem erősíti meg a vállalkozásnak a vagyonfelügyelő által javasolt felvásárló részére történő értékesítését, a felszámolási szakasz elején indított fizetésképtelenségi eljárás a pre-pack értékesítés megvalósítása nélkül folytatódik. A (2) bekezdés utasítja azokat a tagállamokat, amelyek úgy döntenek, hogy a felszámolási szakasz elején nyilvános árverést írnak elő, hogy az előkészítési szakaszban beérkezett legjobb ajánlatot „fedezékként szolgáló” ajánlatként használják, azaz a vételár alsó határaként szolgáló kezdeti ajánlatként, hogy a többi ajánlattevő ne tudja alullicitálni a vételárat. Ez azt is megköveteli, hogy a fedezékként szolgáló ajánlattevőnek nyújtott védelem arányos legyen, és olyan mértékben kerüljön alkalmazásra, hogy az ne fojtsa el a valódi versenyt. A 27. cikk a teljesítésbe nem ment szerződések, azaz az adós és a másik fél közötti olyan szerződések engedményezésére vonatkozó rendelkezéseket állapít meg, amelyek alapján a feleknek a fizetésképtelenségi eljárás megindításakor még teljesítendő kötelezettségeik vannak. Az ilyen szerződéseket főszabály szerint a vállalkozás vásárlójára kell engedményezni, akár az üzleti partner beleegyezése nélkül is. A 28. cikk kimondja, hogy a pre-pack értékesítéssel a vállalkozást vagy annak egy részét adósságoktól és kötelezettségektől mentesen szerzik meg.

A 29. cikk biztosítja, hogy az engedélyezett pre-pack értékesítés elleni jogorvoslatok ne késleltessék az értékesítési megállapodás végrehajtását és ezáltal az eszközértékesítést. A rendelkezés szerint az ilyen jogorvoslatoknak csak akkor lehet halasztó hatása az adásvétel megvalósítására, ha a jogorvoslatot kérő megfelelő biztosítékot nyújt a felfüggesztés következtében esetlegesen elszenvedett károk fedezésére. A 29. cikk ugyanakkor mérlegelési jogkört biztosít a jogorvoslatot elbíráló bíróság számára, hogy a jogorvoslatot kérő természetes személy felet részben vagy egészben mentesítse a biztosíték nyújtása alól, ha az adott ügy körülményeire tekintettel a mentességet indokoltnak tartja. A 30. cikk egyértelművé teszi, hogy a legjobb ajánlat kiválasztására szolgáló kritériumoknak meg kell felelniük a szokásos fizetésképtelenségi eljárásokban a versengő ajánlatok közötti kiválasztásra használt kritériumoknak. A 31. cikk a pre-pack eljárás vagyonfelügyelőjét és fizetésképtelenségi szakértőjét teszi személyesen felelőssé a kötelezettségeik be nem tartásával okozott károkért. A 32. cikk további biztosítékokat állapít meg azokra az esetekre, amikor a leendő vevő az adóssal szoros kapcsolatban álló fél. A további biztosítékok közé tartozik a fizetésképtelenségi szakértő azon kötelezettsége, hogy olyan helyzetekben, amikor az egyetlen ajánlat egy szoros kapcsolatban álló féltől származik, értékelje, hogy az ajánlat megfelel-e a hitelezői érdekek tiszteletben tartása kritériumának. Ha az értékelés negatív eredményre vezet, a fizetésképtelenségi szakértőnek el kell utasítania az ajánlatot. A 33. cikk különböző rendelkezéseket tartalmaz, amelyek célja az eladásra kerülő vállalkozás értékének maximalizálása. Ez biztosítja, hogy az átmeneti finanszírozás a lehető legalacsonyabb költséggel történjen, és hogy az átmeneti finanszírozást nyújtók bizonyos biztosítékokat élvezzenek. Ez a cikk tiltja azt is, hogy elővásárlási jogokat biztosítsanak az ajánlattevőknek, mivel az ilyen jogok gyakorlásának lehetősége ártana a versenynek az értékesítési eljárás során. Egy másik rendelkezés a hitelezői ajánlatok lehetőségét az adóssal szembeni biztosított követelés összegének egy részére korlátozza. A 34. cikk a hitelezők érdekeit védi a pre-pack eljárás során. Ez magában foglalja a meghallgatáshoz való jogot az eljárás során, valamint azt, hogy a hitelbiztosítékok felszabadítására vonatkozó követelményeket általában a nemzeti jog szerinti fizetésképtelenségi eljárásokban alkalmazandó követelményekhez igazítják. A 35. cikk azokkal a helyzetekkel foglalkozik, amikor a vállalkozás pre-pack eljárás keretében történő megvásárlása versenyhatósági határozattól függ. Az igazgatók kötelezettségeiről szóló V. cím a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyon értékének maximalizálását célzó intézkedések közé tartozik. Bár a javasolt irányelv nem ad harmonizált meghatározást az igazgatóra, az e címben foglalt rendelkezések átültetésekor a tagállamoknak figyelembe kell venniük, hogy az igazgató fogalmát tágan kell értelmezni. Ez összhangban van az Egyesült Nemzetek Nemzetközi Kereskedelmi Jogi Bizottsága (UNCITRAL) fizetésképtelenségi jogról szóló jogalkotási útmutatójának javaslatával, amely szerint „általános iránymutatásként […] egy személy akkor tekinthető igazgatónak, ha a társaság vezetésével kapcsolatos kulcsfontosságú döntések meghozatalával megbízzák, illetve ténylegesen meghozza vagy meg kellene hoznia azokat”. Az igazgatók általában az elsők között veszik észre, ha egy vállalkozás a fizetésképtelenség küszöbéhez közeledik vagy már túl is jutott azon. Ezért kötelesek kellő időben megindítani a fizetésképtelenségi eljárást. A javasolt irányelv polgári jogi felelősséggel járó határidőt ír elő e kötelezettség teljesítésére. Az e címben szereplő rendelkezések minimális harmonizációs szabályok, így a tagállamok a fizetésképtelenséghez közel álló vállalkozások igazgatóira vonatkozóan szigorúbb kötelezettségeket is fenntarthatnak vagy bevezethetnek. A VI. cím a mikrovállalkozások egyszerűsített felszámolási eljárásaira vonatkozó szabályokat tartalmazza. A nemzeti fizetésképtelenségi keretek nem mindig alkalmasak a fizetésképtelen mikrovállalkozások megfelelő és arányos kezelésére. A mikrovállalkozások ritkán nyújtanak be a szokásos fizetésképtelenségi eljárás megindítására vonatkozó kérelmet, és ha mégis, akkor ez gyakran már túl késő az értékük megőrzéséhez. Számos tagállamban nem kerül sor az ilyen vállalkozások szabályos felszámolására, mivel a szokásos fizetésképtelenségi eljárás nem hozzáférhető, vagy az ilyen eljárás megindítását elutasítják. Ez akkor fordul elő, ha a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyonban nincsenek eszközök, vagy ha a vagyon értéke nem fedezi az eljárás adminisztratív költségeit. A javasolt irányelv célja ezért annak biztosítása, hogy a mikrovállalkozások – még a vagyonnal nem rendelkező vállalkozások is – rendezett módon, gyors és költséghatékony eljárás keretében kerüljenek felszámolásra. A VI. cím rendelkezéseinek fő célja az eljárás egyszerűsítése és a kapcsolódó adminisztratív költségek csökkentése. Például általában nem szabad fizetésképtelenségi szakértőt kijelölni az eljáráshoz, mivel a fizetésképtelenségi szakértő közreműködése a fizetésképtelenségi eljárás fő költségtényezője, és e vállalkozások üzleti tevékenysége általában nem olyan összetett, hogy fizetésképtelenségi szakértőre lenne szükség. Hasonlóképpen, a javasolt irányelv kimondja, hogy főszabályként az adósnak az eljárás során a vállalkozás vagyonának és ügyeinek a birtokában kell maradnia. Egy másik költségcsökkentő tényező az a lehetőség, hogy a bíróság a vagyontárgyakat elektronikus árverési rendszeren keresztül értékesítheti, amelyet minden tagállamnak a mikrovállalkozásokra vonatkozó egyszerűsített eljárás keretében kell létrehoznia. A 38. cikk arra kötelezi a tagállamokat, hogy a fizetésképtelenségi eljárásokra vonatkozó nemzeti jogukba foglaljanak bele olyan szabályokat, amelyek lehetővé teszik a mikrovállalkozások felszámolását a VI. címben meghatározott előírásoknak megfelelő egyszerűsített eljárás alkalmazásával. Ez a rendelkezés az egyszerűsített felszámolási eljárás megindításához szükséges fizetésképtelenség feltételével és a „vagyontalan” esetek kezelésével is foglalkozik. A 39. cikk egyértelművé teszi, hogy a fizetésképtelenségi szakértő kijelölése az egyszerűsített felszámolási eljárás során a kivételek közé tartozik. A 40. cikk előírja a tagállamok számára, hogy tegyék lehetővé az elektronikus kommunikációs eszközök használatát az illetékes hatóság és adott esetben a fizetésképtelenségi szakértő, valamint az eljárásban részt vevő felek közötti valamennyi kommunikáció során. A 41. cikk kimondja, hogy egyszerűsített felszámolási eljárás a mikrovállalkozás vagy a hitelező kérelmére indítható. A bejelentési eljárás egyszerűsítése érdekében a Bizottság végrehajtási jogi aktusa alapján szabványos formanyomtatványt hoznak létre. A 42. cikk az egyszerűsített felszámolási eljárás megindításáról szóló határozattal foglalkozik, beleértve azokat az indokokat, amelyek alapján az illetékes hatóság elutasíthatja az eljárás megindítását. A 43. cikk kimondja, hogy főszabályként az adósnak az eljárás során a vagyonának és ügyeinek a birtokában kell maradnia. A 44. cikk kimondja, hogy az adós számára biztosítani kell az egyedi végrehajtási intézkedésekre vonatkozó moratóriumot. Az illetékes hatóság azonban előre meghatározott körülmények között eseti alapon mentesíthet bizonyos követeléseket. A 45. cikk biztosítja az egyszerűsített felszámolási eljárás megindításának nyilvánosságát. A 46. cikk az egyszerűsített felszámolási eljárás során a követelések hitelezők általi benyújtásával és elismerésével foglalkozik. A rendelkezés feltételezi, hogy a követelések többségét az adós által benyújtott írásbeli nyilatkozat alapján jelentik be. Az e nyilatkozatban szereplő követeléseken kívül a hitelezők további követeléseket is bejelenthetnek. Az elismerési eljárás egyszerűsítése érdekében az adós nyilatkozatában felsorolt követelések elismertnek tekintendők, kivéve, ha a hitelező kifejezetten tiltakozik ellenük. A 47. cikk konkrét rendelkezéseket tartalmaz a mikrovállalkozások egyszerűsített felszámolási eljárásának részeként indított megtámadási keresetek megindítására és lefolytatására vonatkozóan. A 48. cikk a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyon létrehozásával foglalkozik azáltal, hogy meghatározza, mely eszközök tartoznak bele, és biztosítja, hogy az illetékes hatóságok egyértelműen meghatározzák, mely eszközök nem tartoznak a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyonba, amelyeket az adós – ha vállalkozó – megtarthat.

A 49. cikk kimondja, hogy a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyon létrehozását követően az illetékes hatóság dönt arról, hogy a) folytatja-e az eszközértékesítést, vagy b) azonnal lezárja-e az egyszerűsített felszámolási eljárást, mert a vagyontárgyak értéke miatt az értékesítés észszerűtlen. A rendelkezés azt is előírja, hogy az adós vagyontárgyait elektronikus nyilvános árverésen kell értékesíteni, kivéve, ha az illetékes hatóság úgy ítéli meg, hogy az eszközök jellegére vagy az eljárás körülményeire tekintettel más eszközök alkalmazása megfelelőbb az eszközök értékesítésére. Az 50. cikk kötelezi a tagállamokat egy vagy több elektronikus árverési felület létrehozására és működtetésére a fizetésképtelenségi eljárás során a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyon értékesítésére. A rendelkezés azt is lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy úgy rendelkezzenek, hogy az ilyen felületek használói ajánlatot tehetnek az adós vállalkozásának működő üzemként történő megvásárlására. A felület(ek)nek az egyszerűsített felszámolási eljárásokban kell rendelkezésre állnia, bár a tagállamok dönthetnek úgy, hogy a használatát más fizetésképtelenségi eljárásokra is kiterjesztik. A rendelkezés arra kötelezi a tagállamokat, hogy a felület(ek)et hozzáférhetővé tegyék minden uniós lakos vagy olyan személy számára, amely az EU területén bejegyzett székhellyel rendelkezik. Az 51. cikk a decentralizált elektronikus nyilvántartásokat összekapcsoló más uniós projektek (pl. az üzleti nyilvántartások összekapcsolására szolgáló rendszer (BRIS), a fizetésképtelenségi nyilvántartások összekapcsolása (IRI)) példáját követve előírja, hogy a Bizottság hozzon létre egy olyan rendszert, amely az európai e-igazságügyi portálon keresztül összekapcsolja a nemzeti elektronikus árverési rendszereket, és amelynek központi elektronikus hozzáférési pontként kell szolgálnia. Az ilyen összekapcsolási rendszer hozzáadott értéke az, hogy az összes árverés egyetlen, az EU valamennyi hivatalos nyelvén rendelkezésre álló platformon keresztül érhető el. Az összekapcsolási rendszer műszaki leírását végrehajtási jogi aktus(ok) határozza/határozzák meg. Az informatikai fejlesztést és beszerzési döntéseket az Európai Bizottság Informatikai és Kiberbiztonsági Tanácsának előzetesen jóvá kell majd hagynia. Az 52. cikk az elektronikus árverési rendszerek létrehozásának és összekapcsolásának költségeivel foglalkozik, míg az 53. cikk a Bizottság feladatait határozza meg a személyes adatoknak az elektronikus árverési felületek összekapcsolási rendszerében történő kezelésével kapcsolatban. Az 54. cikk az egyszerűsített felszámolási eljárás során fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyon elektronikus árverés útján történő értékesítésére vonatkozó szabályokat állapítja meg. Az 55. cikk szabályozza az egyszerűsített felszámolási eljárás lezárásáról szóló határozatot, és előírja, hogy ebben a határozatban meg kell határozni az adósságmentesítéshez vezető időtartamot. Az 56. cikk rögzíti azt az elvet, hogy az egyszerűsített felszámolási eljárás lezárása következtében nemcsak a vállalkozó adósok, hanem a korlátlan felelősségű mikrovállalkozások alapítói, tulajdonosai vagy tagjai is, akik személyesen felelnek az adós tartozásaiért, ténylegesen hozzáférhetnek a teljes adósságmentesítéshez. Az adósságmentesítéshez vezető eljárás feltételeit, indokait, időtartamát és egyéb körülményeit az (EU) 2019/1023 irányelv III. címének szabályaival összhangban kell meghatározni. Az 57. cikk egyértelművé teszi, hogy a mikrovállalkozások üzleti szükségleteinek kielégítésére nyújtott személyes garanciákkal kapcsolatos eljárásokat össze kell hangolni vagy össze kell vonni ugyanazon mikrovállalkozás vonatkozó egyszerűsített felszámolási eljárásával. A VII. cím a hitelezői választmányra vonatkozó rendelkezéseket tartalmazza. A hitelezői választmány kulcsfontosságú eszköz annak biztosításában, hogy a fizetésképtelenségi eljárást úgy folytassák le, hogy az védje a hitelezők érdekeit, és biztosítsa az olyan egyedi hitelezők részvételét, akik egyébként a korlátozott erőforrások vagy a földrajzi közelség hiánya miatt nem vennének részt az eljárásban. Az említett címben szereplő rendelkezések célja tehát a hitelezők helyzetének megerősítése az eljárásban. Ennek érdekében a hitelezői választmányt akkor hozzák létre, ha a hitelezők közgyűlése egyetért, és minimális harmonizációs szabályokat írnak elő olyan kulcsfontosságú szempontok tekintetében, mint a tagok kinevezése és a bizottság összetétele, a munkamódszerek, a bizottság funkciója, valamint a bizottság tagjainak személyes felelőssége. Az 58. cikk a hitelezői választmány létrehozásának követelményeivel foglalkozik, megállapítva azt az elvet, hogy a hitelezői választmány létrehozására vonatkozó döntést a hitelezők közgyűlésén kell meghozni. Ez a cikk azt is lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy a hitelezők már a fizetésképtelenségi bejelentésétől kezdve (és az eljárás megindítását megelőzően) létrehozhassák a hitelezői választmányt, biztosítva ugyanakkor, hogy a hitelezők első közgyűlését összehívják, hogy döntsenek a bizottság működésének folytatásáról és annak összetételéről. Ezen túlmenően a tagállamok a nemzeti jogban mérlegelési jogkört kapnak a hitelezői választmány létrehozása lehetőségének kizárására a fizetésképtelenségi eljárásokban, ha a bizottság létrehozásának és működtetésének költségei nem állnak arányban az általa létrehozott értékkel. Az 59. cikk meghatározza a hitelezői választmány tagjainak kinevezésére vonatkozó eljárást és a hitelezőknek a bizottságban való méltányos képviseletére vonatkozó követelményeket. A 60. cikk kimondja azt az elvet, hogy a hitelezői választmány kizárólag a hitelezők összességének érdekeit képviseli, és a fizetésképtelenségi szakértőtől függetlenül jár el. E cikk alapján továbbá a tagállamok megtarthatják azokat a nemzeti rendelkezéseket, amelyek lehetővé teszik egynél több, a hitelezők különböző csoportjait képviselő hitelezői választmány felállítását. A 61. és 62. cikk meghatározza a tagok számát, valamint a hitelezői választmány tagjainak felmentésére és leváltására vonatkozó követelményeket. A 63. cikk meghatározza a hitelezői választmány minimális működési szabályait, beleértve a szavazási eljárásokat is. A 64. cikk meghatározza a hitelezői választmány funkcióját, valamint minimális jogait, kötelességeit és hatáskörét, például a fizetésképtelenségi eljárásban való meghallgatáshoz való jogot, a fizetésképtelenségi szakértő felügyeletének kötelezettségét és azt a jogkört, hogy bizonyos kérdésekben külső tanácsadást kérjen. A 65. cikk meghatározza a hitelezői választmány jogainak gyakorlása és feladatainak ellátása során felmerülő költségekre, valamint a tagok díjazására vonatkozó követelményeket. A 66. cikk szerint a hitelezői választmány tagjaira különleges felelősségi rendelkezések is vonatkoznak. Végül pedig a 67. cikk biztosítja a hitelezői választmány határozatai elleni fellebbezés jogát, amennyiben a hitelezői választmányt a nemzeti jog alapján a határozatok jóváhagyására vonatkozó hatáskörrel ruházzák fel. A VIII. cím a fizetésképtelenségi eljárásokra vonatkozó nemzeti jogszabályok átláthatóságát erősítő intézkedésekkel foglalkozik. Arra kötelezi a tagállamokat, hogy készítsenek és rendszeresen frissítsenek a befektetők számára egy világosan meghatározott, szabványos tájékoztatót, amely gyakorlati információkat tartalmaz a fizetésképtelenségi eljárásokra vonatkozó nemzeti joguk főbb jellemzőiről. Ezt a tájékoztatót elérhetővé kell tenni az európai igazságügyi portálon. Az Európai Igazságügyi Hálózat által polgári és kereskedelmi ügyekben nyújtott tartalom részeként az európai igazságügyi portálon már elérhető néhány információ a tagállamok nemzeti fizetésképtelenségi rendszereiről. E meglévő nemzeti oldalak tartalma azonban nincs olyan módon összehangolva, hogy a befektetők könnyen össze tudják hasonlítani a különböző rendszereket. A 68. cikk meghatározza a kiemelt információkat tartalmazó tájékoztató tartalmára és közzétételére vonatkozó követelményeket, amelynek ki kell terjednie a fizetésképtelenségi eljárásokra vonatkozó nemzeti jog alapvető jellemzőire. A IX. cím a javasolt irányelv záró rendelkezését tartalmazza. A 69. cikk az (EU) 2019/1023 irányelv 30. cikkében említett szerkezetátalakítási és fizetésképtelenségi bizottság szerepére vonatkozó követelményeket vezet be. A 70. cikk felülvizsgálati záradékot vezet be, a 71. cikk pedig meghatározza a javasolt irányelv átültetésének feltételeit. A 72. cikk meghatározza a javasolt irányelv hatálybalépésének időpontját, a 73. cikk pedig azt, hogy a javasolt irányelvnek kik a címzettjei.

2022/0408 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE a fizetésképtelenségi jog egyes vonatkozásainak harmonizálásáról (EGT-vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 114. cikkére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően, tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére, tekintettel a Régiók Bizottságának véleményére, rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1)Ennek az irányelvnek az a célja, hogy hozzájáruljon a belső piac megfelelő működéséhez és megszüntesse az alapvető szabadságok, így például a tőke szabad mozgása és a letelepedés szabadsága gyakorlását akadályozó azon tényezőket, amelyek abból származnak, hogy eltérések vannak a fizetésképtelenségre vonatkozó nemzeti jogok és eljárások között. (2)Az (EU) 2015/848 európai parlamenti és tanácsi rendelet által elismert, a fizetésképtelenségre vonatkozó anyagi jogszabályok közötti jelentős különbségek a határokon átnyúló befektetések vonzerejének csökkentése révén akadályokat állítanak a belső piac elé, ami hatással van a tőke Unión belüli, illetve harmadik országokba irányuló és onnan kiinduló, határokon átnyúló mozgására. (3)A fizetésképtelenségi eljárások biztosítják a pénzügyi és gazdasági nehézségekkel küzdő vállalkozások vagy vállalkozók szabályos felszámolását vagy szerkezetátalakítását. Ezek az eljárások kulcsfontosságúak a pénzügyi befektetések esetében, mivel ezek határozzák meg az ilyen befektetések végső megtérülését. A tagállamok eltérő szabályai hozzájárultak a fizetésképtelenségi eljárások kimenetelével kapcsolatos jogbizonytalanság és kiszámíthatatlanság növekedéséhez, ami a belső piacon különösen a határokon átnyúló befektetések előtt gátolja az akadályokat. A behajtási érték és a fizetésképtelenségi eljárások lezárásához szükséges idő tekintetében az Unión belül tapasztalható jelentős eltérések határokon átnyúló helyzetekben negatívan hatnak a belső piacon a hitelezőkre és befektetőkre a költségek kiszámíthatósága tekintetében. (4)A belső piac ezen irányelv által megvalósított integrációja a fizetésképtelenségi jog területén kulcsfontosságú eszköz az Európai Unió tőkepiacainak hatékonyabb működéséhez, beleértve a vállalati finanszírozáshoz való jobb hozzáférést is. Ezért minimumkövetelményeket kell meghatározni a nemzeti fizetésképtelenségi eljárások célzott területein, amelyek jelentős hatással vannak az ilyen eljárások hatékonyságára és hosszára, különösen a határokon átnyúló fizetésképtelenségi eljárásokra. (5)A fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyon értékének a hitelezők részére történő megőrzése érdekében a nemzeti fizetésképtelenségi jogszabályoknak olyan hatékony szabályokat kell tartalmazniuk, amelyek lehetővé teszik a hitelezőkre nézve hátrányos és a fizetésképtelenségi eljárás megindítása előtt teljesült jogügyletek megsemmisítését (megtámadási keresetek). Tekintettel arra, hogy a megtámadási keresetek célja a jogügylet vagyonra gyakorolt káros hatásainak visszafordítása, indokolt a károsodás okának teljesülésére, mint releváns időpontra hivatkozni, azaz a jogügylet teljesedésbe menésére, nem pedig a jogügylet elvégzésére. Például elektronikus pénzátutalás esetében a releváns időpont nem az, amikor az adós utasítja a pénzintézetet, hogy utalja át a pénzt a hitelezőnek (a jogügylet elvégzése), hanem amikor a hitelező számláján jóváírásra kerül (a jogügylet teljesedése). A megtámadási keresetekre vonatkozó szabályoknak lehetővé kell tenniük azt is, hogy a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyont kompenzálják az ilyen jogügyletek által a hitelezőknek okozott kárért. (6)A megtámadási keresetekre vonatkozó szabályok alapján megtámadható jogügyletek körét tágan kell meghatározni, hogy az minden, joghatással járó emberi magatartásra kiterjedjen. A hitelezőkkel szembeni egyenlő bánásmód elve azt jelenti, hogy a jogügyleteknek a mulasztásokra is ki kell terjedniük, mivel nincs jelentős különbség, ha a hitelezők egy cselekmény vagy az érintett fél passzivitása következtében szenvednek hátrányt. Nem számít például, hogy az adós aktívan lemond-e a kötelezettjével szembeni követeléséről, vagy passzív marad, és elfogadja, hogy a követelés elévül. Megtámadási kereset tárgyát képezheti továbbá például a hátrányos bírósági vagy hatósági ítélet vagy egyéb határozat megtámadásának elmulasztása, vagy a szellemi tulajdonjogok bejegyzésének elmulasztása. Ugyanezen okból a megtámadási szabályok nem korlátozódhatnak az adós által elkövetett jogügyletekre, hanem ki kell terjedniük az üzleti partner vagy harmadik fél által elkövetett jogügyletekre is. Másrészt csak olyan jogügyletekre kell alkalmazni a megtámadási szabályokat, amelyek a hitelezők összességére nézve hátrányosak. (7)Az adós üzleti partnere jogos elvárásainak védelme érdekében a jogügylet érvényességébe vagy végrehajthatóságába való beavatkozásnak arányosnak kell lennie azokkal a körülményekkel, amelyek között az adott aktus teljesedése megtörtént. E körülmények közé tartoznak az adós szándéka, az üzleti partner tudása vagy a jogügylet teljesedése és a fizetésképtelenségi eljárás megindítása közötti időtartam. Ezért a megtámadási keresetek általános előfeltételei mellett meg kell különböztetni a közös és tipikus tényállási mintákon alapuló különféle konkrét megtámadási okokat. Minden beavatkozásnak tiszteletben kell tartania az Európai Unió Alapjogi Chartájában foglalt alapvető jogokat is.

(8)A megtámadási keresetekkel összefüggésben különbséget kell tenni az olyan jogügyletek között, amelyek esetében az üzleti partner követelése esedékes és érvényesíthető volt, és az esedékes módon teljesült (kongruens fedezetek), valamint azok között, amelyek esetében a teljesítés nem volt teljes mértékben összhangban a hitelező követelésével (inkongruens fedezet). Az inkongruens fedezetek közé tartoznak különösen az idő előtti kifizetések, a szokatlan fizetési eszközökkel történő kielégítés, az eddig fedezetlen követelés utólagos biztosítékként történő fedezése, amelyről az eredeti adósságmegállapodásban még nem állapodtak meg, a rendkívüli felmondási jog vagy egyéb, az alapul szolgáló szerződésben nem szereplő módosítások engedélyezése, a jogi védekezésekről vagy kifogásokról való lemondás vagy a vitatott tartozások elismerése. Kongruens fedezetek esetében a preferenciák megtámadási okára csak akkor lehet hivatkozni, ha a semmissé nyilvánítható jogügylet hitelezőjének az ügylet időpontjában tudta vagy tudnia kellett volna, hogy az adós fizetésképtelen. (9)Mentesíteni kell a semmisnek nyilvánítható jogügyletek köréből bizonyos kongruens fedezeteket, nevezetesen azokat a jogügyleteket, amelyeket tisztességes ellenszolgáltatás ellenében közvetlenül a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyon javára valósítottak meg. E jogügyletek célja az adós vállalkozása rendes napi üzleti tevékenységének támogatása. Az e kivétel hatálya alá tartozó jogügyleteknek szerződéses alapon kell történniük, és a kölcsönös teljesítések közvetlen cseréjét kell megkövetelniük, de nem feltétlenül a teljesítések egyidejű cseréjét, mivel bizonyos esetekben a gyakorlati körülmények elkerülhetetlen késedelemmel járhatnak. Ez a mentesség azonban nem terjed ki a hitelnyújtásra. Továbbá az említett jogügyletekben a teljesítésnek és az ellenszolgáltatásnak egyenértékűnek kell lenniük. Ugyanakkor az ellenteljesítésnek a vagyon javát kell szolgálnia, nem pedig egy harmadik félét. E kivételnek ki kell terjednie különösen az áruk, bérek vagy szolgáltatási díjak – különösen jogi vagy gazdasági tanácsadók – azonnali megfizetésére; az adós napi tevékenységéhez szükséges áruk készpénzzel vagy kártyával történő kifizetésére; áruk, termékek vagy szolgáltatások ellenérték fejében történő átadására; kölcsön folyósítása ellenében történő biztosítéki jog alapítására; közterhek ellenérték fejében történő azonnali megfizetésére (pl. közterületre vagy közintézményekbe való belépés). (10)A szerkezetátalakítási kísérlet során – beleértve az (EU) 2019/1023 európai parlamenti és tanácsi irányelv II. címe szerinti megelőző fizetésképtelenségi eljárást is – nyújtott új vagy átmeneti finanszírozás számára a későbbi fizetésképtelenségi eljárásokban védelmet kell biztosítani. Következésképpen az ilyen új vagy átmeneti finanszírozás nyújtói javára történő kifizetések vagy a részükre történő biztosítéknyújtás ellen nem engedélyezhető az előnyben részesítésre alapozott megtámadási kereset, ha ezeket a kifizetéseket vagy biztosítéknyújtásokat a nyújtók követeléseinek megfelelően teljesítik. Az ilyen kifizetéseket vagy biztosítéknyújtást ezért olyan jogügyleteknek kell tekinteni, amelyeket közvetlenül a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyon javára, tisztességes ellenérték fejében hajtottak végre. (11)A jogügylet semmissé nyilvánításának fő következménye a megtámadási eljárásban az, hogy a semmissé nyilvánított jogügylet kedvezményezettje köteles megtéríteni a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyon javára az ilyen jogügylet által okozott kárt. A kompenzációnak adott esetben magában kell foglalnia a javadalmazásokat és a kamatokat, az alkalmazandó általános polgári joggal összhangban. A kompenzáció a kapott teljesítés értékével megegyező összeg kifizetését jelenti, ha az természetben nem juttatható vissza a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyonba. (12)Az adóssal szoros kapcsolatban álló felek – például rokonok, ha az adós természetes személy, vagy jogi személy adós vonatkozásában meghatározó szerepet betöltő szereplők – általában információs előnyt élveznek az adós pénzügyi helyzetét illetően. A visszaélések megelőzése érdekében további biztosítékokat kell bevezetni. Következésképpen a megtámadási keresetekkel összefüggésben jogi vélelmeket kell bevezetni a megtámadás feltételeinek alapjául szolgáló körülmények ismeretére vonatkozóan, ha a semmissé nyilvánítható jogügyletben részt vevő másik fél az adóssal szoros kapcsolatban álló fél. Ezeknek a vélelmeknek megdönthetőnek kell lenniük, és a bizonyítási teher megfordítását kell célozniuk a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyon javára. (13)A fizetésképtelenségi szakértők lehetőségeinek javítása a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyonhoz tartozó eszközök azonosítására és nyomon követésére alapvető fontosságú a vagyon értékének maximalizálása szempontjából. Feladataik ellátása során a fizetésképtelenségi szakértők már most is hozzáférhetnek a részben az uniós jog által létrehozott és európai szinten összekapcsolt nyilvános adatnyilvántartásokban – például az üzleti nyilvántartások összekapcsolására szolgáló rendszerben (BRIS), a fizetésképtelenségi nyilvántartások összekapcsolásai rendszerében (IRI) vagy a tényleges tulajdonosi nyilvántartásokat összekapcsoló rendszerben (BORIS) – tárolt információkhoz. A nyilvános adatbázisokban tárolt információkhoz való hozzáférés azonban gyakran nem elegendő a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyon körébe tartozó, vagy az oda kellene, hogy tartozó fontos eszközök azonosításához és nyomon követéséhez. A fizetésképtelenségi szakértők különösen akkor szembesülnek gyakorlati nehézségekkel, amikor külföldön található vagyonnyilvántartásokhoz próbálnak hozzáférni. (14)Ezért olyan rendelkezéseket kell megállapítani, amelyek biztosítják, hogy a fizetésképtelenségi eljárás során a fizetésképtelenségi szakértők a feladataik ellátása során közvetlenül vagy közvetve hozzáférhessenek a nyilvánosan nem hozzáférhető adatbázisokban tárolt információkhoz. (15)A központi bankszámla-nyilvántartásokhoz vagy adat-visszanyerési rendszerekhez való gyors és közvetlen hozzáférés gyakran elengedhetetlen a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyon értékének maximalizálásához. Ezért olyan szabályokat kell megállapítani, amelyek a fizetésképtelenségi eljárásokban hatáskörrel rendelkező kijelölt tagállami bíróságok számára közvetlen hozzáférést biztosítanak a központi bankszámla-nyilvántartásokban vagy adat-visszanyerési rendszerekben tárolt információkhoz. Amennyiben egy tagállam a bankszámla-információkhoz központi elektronikus adat-visszanyerési rendszerek révén biztosít hozzáférést, az említett tagállamnak gondoskodnia kell arról, hogy az adat-visszanyerési rendszert üzemeltető hatóság azonnal és szűrés nélkül jelentse a keresési eredményeket a kijelölt bíróságoknak. (16)A személyes adatok védelméhez való jog és a magánélet tiszteletben tartása érdekében a bankszámla-nyilvántartásokhoz való közvetlen és azonnali hozzáférést csak a fizetésképtelenségi eljárásokban hatáskörrel rendelkező, a tagállamok által erre a célra kijelölt bíróságoknak kell biztosítani. A fizetésképtelenségi szakértők számára ezért csak közvetve kell lehetővé kell tenni a bankszámla-nyilvántartásokban tárolt információkhoz való hozzáférést, a tagállamuk kijelölt bíróságaihoz intézett, a keresések lefolytatása iránti kérelem útján. (17)[Az Európai Parlament és a Tanács (EU) ÉÉÉÉ/SZ] irányelve [Kiadóhivatal: az (EU) 2015/849 irányelv helyébe lépő irányelv] előírja, hogy a központosított automatizált mechanizmusok a Bizottság által kifejlesztendő és működtetendő bankszámla-nyilvántartások (BAR) egységes hozzáférési pontján keresztül kapcsolódnak egymáshoz. Tekintettel a határokon átnyúló vonatkozású fizetésképtelenségi ügyek növekvő jelentőségére és a releváns pénzügyi információk fontosságára a fizetésképtelenségi eljárás során a fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyon értékének maximalizálása érdekében, a fizetésképtelenségi ügyekben hatáskörrel rendelkező kijelölt nemzeti bíróságoknak lehetővé kell tenni, hogy az (EU) ÉÉÉÉ/SZ irányelv [Kiadóhivatal: az (EU) 2015/849 irányelv helyébe lépő irányelv] alapján létrehozott bankszámla-nyilvántartások egységes hozzáférési pontján keresztül közvetlenül hozzáférjenek más tagállamok központosított bankszámla-nyilvántartásaihoz és azokban keresést végezzenek. (18)Az ezen irányelv alapján megszerzett személyes adatokat a kijelölt bíróságok és a fizetésképtelenségi szakértők csak az alkalmazandó adatvédelmi szabályokkal összhangban dolgozhatják fel, amennyiben az szükséges és arányos a folyamatban lévő fizetésképtelenségi eljárásokban az adós fizetésképtelenségi eljárás alá vont vagyonához tartozó eszközök azonosítása és nyomon követése céljából. (19)Az (EU) 2015/849 európai parlamenti és tanácsi irányelv biztosítja, hogy a jogos érdeküket igazolni tudó személyek az adatvédelmi szabályoknak megfelelően hozzáférjenek a bizalmi vagyonkezelésre és más típusú jogi konstrukciókra vonatkozó tényleges tulajdonlási információkhoz. Ezek a személyek a tényleges tulajdonos nevére, születési évére és hónapjára, illetőség szerinti államára és állampolgárságára, valamint a tényleges tulajdonosi érdekeltség jellegére és mértékére vonatkozó információkhoz kapnak hozzáférést. Alapvető fontosságú, hogy a fizetésképtelenségi szakértők gyorsan és könnyen hozzáférhessenek ehhez az információhalmazhoz a folyamatban lévő fizetésképtelenségi eljárások során a vagyontárgyak nyomon követésére irányuló feladataik elvégzése érdekében. Ezért egyértelművé kell tenni, hogy ilyen esetben a fizetésképtelenségi szakértők hozzáférése jogos érdeknek minősül. Ugyanakkor a fizetésképtelenségi szakértők által közvetlenül hozzáférhető adatok köre nem lehet szélesebb, mint a jogos érdekkel rendelkező más felek által hozzáférhető adatok köre. (20)Annak biztosítása érdekében, hogy a határokon átnyúló fizetésképtelenségi eljárások során a vagyontárgyak hatékonyan nyomon követhetők legyenek, a valamely tagállamban kijelölt fizetésképtelenségi szakértők számára akkor is gyors hozzáférést kell biztosítani a vagyonnyilvántartásokhoz, ha ezek a nyilvántartások egy másik tagállamban találhatók. Ezért a külföldi fizetésképtelenségi szakértőkre vonatkozó hozzáférési feltételek nem lehetnek szigorúbbak, mint a hazai fizetésképtelenségi szakértőkre vonatkozó feltételek. (21)A fizetésképtelen felszámolással összefüggésben a nemzeti fizetésképtelenségi jogszabályoknak lehetővé kell tenniük, hogy a vállalkozás vagyonának értékesítése a vállalkozás vagy annak egy része működő üzemként történő folytatásával történjen. A működő üzemként történő értékesítés ebben az összefüggésben a vállalkozás egészének vagy egy részének a felvásárlóra történő átruházását jelenti oly módon, hogy a vállalkozás (vagy annak egy része) gazdaságilag termelő egységként működhet tovább. A működő üzemként történő értékesítés a vállalkozás eszközeinek darabonkénti eladásával (darabonkénti felszámolás) ellentétes módszer. (22)Általában azt feltételezik, hogy a felszámolás során több érték nyerhető vissza a vállalkozás (vagy annak egy része) működő üzemként történő értékesítésével, mint a darabonkénti felszámolással. A felszámolás során a működő üzemként történő értékesítés előmozdítása érdekében a nemzeti fizetésképtelenségi rendszereknek tartalmazniuk kell egy pre-pack eljárást, amelynek során a pénzügyi nehézségekkel küzdő adós egy „vagyonfelügyelő” segítségével felkutatja a lehetséges érdeklődő felvásárlókat, és a fizetésképtelenségi eljárás hivatalos megindítása előtt előkészíti a vállalkozás működő üzemként történő értékesítését, hogy a vagyontárgyakat röviddel a hivatalos fizetésképtelenségi eljárás megindítása után gyorsan értékesíteni lehessen. A pre-pack eljárásnak két szakaszból kell állnia: előkészítési szakaszból és felszámolási szakaszból. (23)A pre-pack eljárás hatékony lefolytatása érdekében annak a bíróságnak, amely előtt az ilyen eljárást megindítják, jogosultnak kell lennie arra is, hogy a vállalkozás vagy annak egy része pre-pack értékesítéséhez szorosan kapcsolódó kérdésekben döntsön. (24)A pre-pack eljárásnak biztosítania kell, hogy az előkészítő szakaszban kijelölt vagyonfelügyelő az értékesítési eljárás során kapott legjobb ajánlatot csak akkor javasolhassa a bíróság jóváhagyására, ha kijelenti, hogy véleménye szerint a darabonkénti felszámolás nem biztosítana nyilvánvalóan nagyobb értéket a hitelezők számára, mint a vállalkozásért (vagy annak egy részéért) működő üzemként történő értékesítéssel kapott piaci ár. A működő üzemként számított érték főszabályként magasabb, mint a darabonkénti felszámolási érték, mivel tükrözi azt a tényt, hogy a vállalkozás a lehető legkisebb zavart elszenvedve folytatja a tevékenységét, bírja pénzügyi hitelezőinek, részvényeseinek és ügyfeleinek bizalmát és továbbra is bevételt termel. Ezért a vagyonfelügyelő nyilatkozatának nem kell minden esetben előírnia egy értékbecslés készítését. A vagyonfelügyelőnek csak azt az észszerű következtetést kell levonnia, hogy az eladási ár nem lényegesen alacsonyabb, mint az a bevétel, amelyet a darabonkénti felszámolással lehetne visszaszerezni. Ugyanakkor fokozott ellenőrzést kell megkövetelni a vagyonfelügyelőtől vagy a fizetésképtelenségi szakértőtől azokban az esetekben, amikor az egyetlen létező ajánlatot az adóshoz szorosan kapcsolódó fél teszi. Ilyen helyzetekben a vagyonfelügyelőnek vagy a fizetésképtelenségi szakértőnek el kell utasítania az ajánlatot, ha az nem felel meg a hitelezői érdekek tiszteletben tartása kritériumának. (25)Annak biztosítása érdekében, hogy a vállalkozás a legjobb piaci értéken kerüljön értékesítésre a pre-pack eljárás során, a tagállamoknak vagy magas szintű versenyképességet, átláthatóságot és tisztességes eljárást kell biztosítaniuk az előkészítő szakaszban lefolytatott értékesítési eljárás során, vagy rendelkezniük kell arról, hogy a bíróság az eljárás felszámolási szakaszának megnyitását követően rövid nyilvános árverést tartson. (26)Ha egy tagállam úgy dönt, hogy az előkészítési szakaszban magas szintű követelményeket támaszt, akkor az (később a felszámolási szakaszban a fizetésképtelenségi eljárás lefolytatására kijelölt) vagyonfelügyelőnek kell gondoskodnia arról, hogy az értékesítési eljárás versenyképes, átlátható és tisztességes legyen, és megfeleljen a piaci előírásoknak. A piaci előírásoknak való megfelelés ebben az összefüggésben megköveteli, hogy a folyamat összeegyeztethető legyen az érintett tagállam fúziókra és felvásárlásokra vonatkozó általános szabályaival és gyakorlatával, amely magában foglalja a potenciálisan érdekelt felek meghívását az értékesítési eljárásban való részvételre, ugyanazon információk nyilvánosságra hozatalát a potenciális vevők számára, az érdekelt felvásárlók számára az átvilágítás lehetővé tételét, valamint az érdekelt felek ajánlatainak strukturált eljárás keretében történő beszerzését. (27)Ha egy tagállam úgy dönt, hogy a bíróság a felszámolási szakasz megnyitását követően nyilvános árverést tart, akkor a vagyonfelügyelő által az előkészítési szakaszban kiválasztott ajánlatot kell az árverés során első ajánlatként („fedezékként szolgáló ajánlat”) felhasználni. Az adósnak képesnek kell lennie arra, hogy ösztönzőket kínáljon a „fedezékként szolgáló ajánlattevőnek”, különösen költségtérítés vagy visszalépési díj vállalásával arra az esetre, ha a nyilvános árverésen egy jobb ajánlatot választanak. A tagállamoknak mindazonáltal biztosítaniuk kell, hogy az adósok által az előkészítési szakaszban a „fedezékként szolgáló ajánlattevőnek” nyújtott ilyen ösztönzők arányosak legyenek, és ne riasszanak el más potenciálisan érdekelt ajánlattevőket attól, hogy a felszámolási szakaszban részt vegyenek a nyilvános árverésen.

(28)A fizetésképtelenségi eljárás megindítása nem eredményezheti olyan szerződések idő előtti megszüntetését, amelyek alapján a feleknek még teljesítési kötelezettségeik vannak (teljesítésbe nem ment szerződések), és amelyek szükségesek az üzleti tevékenység folytatásához. Az ilyen megszüntetés indokolatlanul veszélyeztetné a pre-pack eljárás során értékesíteni kívánt vállalkozás vagy annak egy része értékét. Ezért biztosítani kell, hogy ezeket a szerződéseket az adós vállalkozásának vagy annak egy részének felvásárlójára engedményezik, akár az adós e szerződésekben részt vevő üzleti partnerének beleegyezése nélkül. Mindazonáltal vannak olyan helyzetek, amikor a teljesítésbe nem ment szerződések engedményezése észszerűen nem várható el, például amikor a felvásárló a szerződésben szereplő üzleti partner versenytársa. Hasonlóképpen a bíróság egy teljesítésbe nem ment szerződés egyedi értékelése során arra a következtetésre juthat, hogy a megszüntetése jobban szolgálná az adós üzleti érdekeit, mint annak engedményezése, például ha a szerződés engedményezése aránytalan terhet jelentene a vállalkozás számára. A bíróság azonban nem engedheti meg, hogy a szellemi és ipari tulajdonjogok használatára vonatkozó, teljesítésbe nem ment szerződéseket megszüntesse, mivel ezek általában az el