TARTALOMJEGYZÉK

1. Háttér és áttekintés 3

2. A közösségi prioritások végrehajtása 7

3. Horizontális kérdések 12

4. Kilátások 15

Ez a 2011. évi jelentés a Bizottság első jelentése az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának a nemzeti stratégiai tervek[1] és a vidékfejlesztésre vonatkozó (2007–2013 közötti időszakot érintő) közösségi stratégiai iránymutatások végrehajtásáról[2].

Ez a bizottsági jelentés[3] a tagállamok által 2010-ben benyújtott összefoglaló jelentések elemzésén és értékelésén[4] és egyéb rendelkezésre álló információkon, különösen a közös pénzügyi és fizikai monitoringmutatókon és az Európai Vidékfejlesztési Hálózatból származó egyes eredményeken alapul.

A jelentés a nemzeti stratégiai tervek és a közösségi stratégiai iránymutatások végrehajtásához kapcsolódó főbb aktuális fejleményeket, tendenciákat és kihívásokat foglalja össze.

Fontos megjegyezni, hogy a tagállamok 2010. évi összefoglaló jelentéseiben felhasznált adatok a programozási időszak 2007. évi kezdetétől 2009 végéig tartó időszakból származó aggregátumok. A nemzeti stratégiai terveknek és az ezekhez kapcsolódó vidékfejlesztési programoknak a KAP állapotfelmérését és az európai gazdasági fellendülés tervét követő módosításait[5] ez a jelentés nem veszi figyelembe. A módosításokat ugyanis csupán 2010 elején véglegesítették.

1. HÁTTÉR ÉS ÁTTEKINTÉS

1.1 A Közösség vidékfejlesztéssel kapcsolatos prioritásai a 2007–2013 közötti időszakra

2006 februárjában az Európai Unió Tanácsa elfogadta a vidékfejlesztésre vonatkozó közösségi stratégiai iránymutatásokat a 2007–2013 közötti időszakra2, az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó támogatásról szóló tanácsi rendeletben[6] meghatározott alábbi három fő tematikus prioritás alapján:

A mezőgazdasági és az erdőgazdálkodási ágazat versenyképességének javítása . Az EMVA feladata, hogy elősegítse egy erős és dinamikus európai élelmiszer-ipari ágazat kialakulását, és ennek során az élelmiszerláncban megvalósított ismeretátadást, korszerűsítést, innovációt és minőséget kell prioritásnak tekinteni, továbbá a fizikai és humántőke-befektetés szempontjából prioritást élvező ágazatokra kell koncentrálni. Az „1. tengelybe” tartozó intézkedéseknek elsősorban a vidékfejlesztési programok versenyképességi célkitűzésének elérését kell elősegíteniük.

A környezet és a vidék minőségének javítása . Az EU vidéki területeken található természeti erőforrásainak és tájainak védelme és minőségüknek javítása érdekében az erre a prioritásra előirányzott forrásokkal három EU-szintű prioritási területet kell előmozdítani: biológiai sokféleség és a jelentős természeti értéket képviselő gazdálkodási és erdőgazdálkodási rendszerek és a hagyományos mezőgazdasági vidékek megóvása és fejlesztése, valamint víz és éghajlatváltozás. A vidékfejlesztési programok „2. tengelyébe” tartozó intézkedéseknek elsősorban a környezetvédelmi célkitűzés elérését kell elősegíteniük.

A vidéki élet minőségének javítása és a vidéki gazdaság diverzifikálása. A vidéki gazdaság diverzifikációjának és a vidéki területek életminőségének területére szánt források segítségével elő kell mozdítani a foglalkoztatási lehetőségek és a növekedési feltételek megteremtésének mindenek felett álló prioritását. A támogatásokat különösen kapacitásépítésre, szakismeretszerzésre és a helyi stratégia fejlesztésének megszervezésére, valamint annak biztosítására kell fordítani, hogy a vidéki területek a jövő nemzedékek számára is vonzóak maradjanak. A képzés, a tájékoztatás és a vállalkozói szellem előmozdítása során figyelembe kell venni a nők, a fiatalok és az idősebb dolgozók különleges igényeit. A vidékfejlesztési programok „3. tengelyébe” tartozó intézkedéseknek a 4. tengellyel együtt (lásd alább) elsősorban a szélesebb értelemben vett vidékfejlesztési célkitűzések elérését kell elősegíteniük.

A tematikus prioritásokon felül a stratégiai iránymutatások kiemelték, hogy szükség van a következőkre is:

- A helyi kapacitás kiépítése a foglalkoztatottság és a diverzifikáció érdekében – egyúttal a tematikus prioritások előmozdítása. E horizontális, vagy más néven „Leader”-tengelynek (4. tengely) a helyi fejlesztési stratégiák révén fontos szerepet kell játszania az irányítás javításában és a vidéki területek endogén fejlődési potenciáljának mozgósításában.

- A programozás koherenciájának biztosítása . A tengelyek között és azokon belül a lehető legtöbb szinergiát kell létrehozni. Adott esetben egyéb uniós szintű stratégiákat is figyelembe kell venni. Rendelkezésre kell bocsátani az irányítás és a politika végrehajtásának javítására szolgáló eszközöket. Különösen európai és nemzeti vidékfejlesztési hálózatokat kell kiépíteni, amelyek az érintettek között platformként szolgálnak a helyes gyakorlat és a szakértelem cseréjére a politikaformálás, a vezetés és a végrehajtás minden vetületével kapcsolatban.

- A közösségi eszközök egymást kiegészítő jellege. A strukturális, a foglalkoztatási és a vidékfejlesztési politikák közötti szinergia elősegítése érdekében a tagállamoknak biztosítaniuk kell a különböző uniós alapok által finanszírozott fellépések között az egymást kiegészítő jelleget és a koherenciát.

Ezek a stratégiai iránymutatások keretet biztosítottak a tagállamok számára nemzeti stratégiai terveik elkészítéséhez, amely tervek az uniós prioritásokat nemzeti prioritásokká alakítják, és hivatkozási alapként szolgálnak a regionális fejlesztési programokhoz. Utóbbiak a prioritásokat tengelyek szerint csoportosított, kiválasztott intézkedések révén hajtják végre (lásd az egyes tengelyekhez tartozó intézkedések felsorolását tartalmazó 1. táblázatot[7]). A programok nemzeti vagy regionális jellegűek lehetnek, és azokat a Bizottság 2007-ben és 2008-ban hagyta óvá. Végrehajtásuk ellenőrzése és értékelése a közös monitoring- és értékelési keretszabályozás alapján történik.

[pic]

1.2 Az eredeti költségvetés és az operatív célok áttekintése

A 2007–2013 közötti időszakra az EMVA teljes költségvetése 90,98 milliárd EUR volt (az állapotfelmérésből és az európai gazdasági fellendülés tervéből következő módosításokat megelőzően)[8]. A kiegyensúlyozott stratégia biztosítása érdekében az EMVA a vidékfejlesztési programokban alkalmazandó minimális kiadási szinteket határozott meg az egyes tematikus tengelyekre vonatkozóan (ezek az 1., a 2. és a 3. tengelyt érintően 10, 25, illetve 10 %). A Leader-tengely számára az egyes programokhoz nyújtott uniós támogatás legalább 5 %-át (az új tagállamok esetében legalább 2,5 %-át) tartják fenn. A vidékfejlesztési programokra szánt EMVA-forrásokat nemzeti állami támogatások egészítik ki (társfinanszírozás)[9]. Az ilyen EMVA-források a tagállamok és a Bizottság közötti megosztott irányítás keretében állnak rendelkezésre[10].

A tagállami szintű programozást követően a különböző tengelyek közötti pénzügyi bontásnak és a 2013-ra vonatkozó fő célok meghatározásának eredményei 2008 júliusában a következők voltak[11]:

- „A mezőgazdasági és erdőgazdálkodási ágazat versenyképességének javítása” elnevezésű 1. tengely az összes EMVA-támogatás 36 %-ában részesült. 2013-ra a tengely várhatóan 590 000, a mezőgazdasági üzemek korszerűsítését célzó beruházási projekthez és 68 000, a mezőgazdasági és erdészeti termékek értéknövelését elősegítő vállalkozás számára nyújt majd támogatást, valamint 2,2 millió résztvevő számára segíti elő a mezőgazdasággal és/vagy erdészettel kapcsolatos képzési tevékenység sikeres befejezését.

- „A környezet és a vidék minőségének javítása” elnevezésű 2. tengely az összes EMVA-támogatás 46 %-ával a hozzájárulások legnagyobb hányadát élvezi. A tervezett eredmény szerint 45 millió hektár mezőgazdasági földterületet vonnak agrár-környezetvédelmi gazdálkodás alá, 600 000 hektárt erdősítenek, 1,1 millió hektár mezőgazdasági földterület részesül a NATURA 2000 követelményeinek teljesítését célzó támogatásban és 20 500 ktoe-vel növekszik a megújuló forrásból származó energia termelése[12].

- „ A vidéki élet minőségének javítása és a vidéki gazdaság diverzifikálása” elnevezésű 3. tengely részesedése kisebb: az összes EMVA-támogatás 18 % -a. Ennek keretében a tervek szerint 2013-ra 71 millió, vidéken élő lakos részesül majd jobb szolgáltatásokban, és 32 400, a falvak megújítását célzó projekt kap támogatást.

A Leader- tengely az összes EMVA-támogatás 6 % -ában részesül. A helyi fejlesztési stratégiák végrehajtását elősegítő támogatás összegét a három fő kedvezményezett tengely szerint arányosan számítják ki.

Az intézkedések szintjén továbbra is az agrár-környezetvédelmi kifizetések (214) jelentik a legfőbb intézkedést, amelyhez a tárgyidőszak egészére vonatkozóan 20,3 milliárd EUR-t rendeltek. Költségvonzatukat tekintve a következő két legjelentősebb intézkedés a hátrányos helyzetű területeknek nyújtott, 12,6 milliárd EUR összegű támogatások (211. és 212. intézkedés) és a mezőgazdasági üzemek korszerűsítését célzó intézkedések (121. intézkedés), amelyek 9,7 milliárd EUR-t tesznek ki.

1. ábra : A vidékfejlesztési támogatások teljes összege (EMVA) az állapotfelmérés és az európai gazdasági fellendülés terve előtt, intézkedések szerint (milliárd EUR)[13]

[pic]

2. A közösségi prioritások végrehajtása

2.1 Az eredmények, nehézségek és megoldások áttekintése

A 27 tagállam által a 2007–2009 közötti programozási időszakban megvalósított összes EMVA-kifizetés 19,4 milliárd EUR-t tett ki[14], amely a 2007–2013 közötti időszak 90,98 milliárd EUR összegű teljes költségvetésének 21,3 %-a. Mivel a szóban forgó időkeret a kifizetési időszak 33 %-a (a 9-ből 3 év[15]), ez a szám némileg megkésett felhasználást jelez. A programok végrehajtása azonban az első években a szokásos ütem elérése előtt rendszerint több időt vesz igénybe, különösen, mivel sok vidékfejlesztési programot 2007 végén, illetve (94-ből) 41 programot csak 2008-ban hagytak jóvá.

Az egyes tagállamok helyzete rendkívül eltérő (2. ábra): a kiadási szint mindössze 2 tagállamban haladja meg a 40 %-ot, míg 3 tagállamban ugyanez az arány kevesebb, mint 10 %. Megjegyzendő, hogy az átmeneti szabályoknak megfelelően a kifizetések számos esetben a megelőző, 2000–2006 közötti programozási időszak kötelezettségvállalásaira vonatkoztak. Ez egyes tagállamok vagy intézkedések esetében némileg torzíthatja a felhasználási szintet jelző adatokat.

2. ábra : Az EMVA költségvetésének általános végrehajtása 2009 végéig, a 2007–2013 közötti időszakra vonatkozó teljes keretösszeg arányában

[pic]

A fent említett átmeneti intézkedések miatt a 2. tengelyhez tartozó egyes intézkedések esetében a többinél gyorsabban használták fel a támogatási összegeket. Ugyanakkor az 1. és a 3. tengely intézkedéseit jelentősen lelassította a pénzügyi válság, amely csökkentette a tagállamokban rendelkezésre álló nemzeti támogatásokat. Ez még inkább megnehezítette a kedvezményezettek számra, hogy hozzájussanak a szükséges magánfinanszírozásokhoz. A 4. tengely tekintetében jellemzően lassú kezdés figyelhető meg, amely azzal magyarázható, hogy a projektek végrehajtásának megkezdése előtt helyi stratégiákat alakítottak ki és kiválasztották a helyi akciócsoportokat (lásd a 3. táblázatot).

3. ábra : A vidékfejlesztési támogatások teljes összege (EMVA) az állapotfelmérés előtt tengelyek szerint (milliárd EUR), és a felhasználás aránya 2009 végéig[16]

[pic]

A teljesítménymutatókkal kifejezett végrehajtásnak a tagállami programokban meghatározott, 2013-ig elérendő átfogó célokhoz viszonyított aránya nagy vonalakban megfelel a végrehajtás pénzügyi szintjének. A teljesítménymutatók végrehajtására vonatkozó összes adatot a 2. táblázat tartalmazza.

A végrehajtás általános nehézségei és azok megoldása

A vidékfejlesztési programok jóváhagyásához szükséges időn felül a tagállamok által leggyakrabban említett probléma a gazdasági válság. A kedvezményezettek saját forrásainak hiánya, a kérelmezők kölcsönszerzési nehézségei és az állami kezdeményezéseket korlátozó költségvetési megszorítások miatt a válság megnehezítette a beruházási intézkedések felhasználását. A magánszektor általában kevésbé volt hajlandó kockázatot vállalni, ezért lehetséges, hogy egyes beruházásokat kevésbé ambiciózus projektekhez irányítottak, vagy egyszerűen elhalasztottak. A tejágazat 2009. évi nehéz helyzete ugyancsak hátráltatta a vidékfejlesztési programok végrehajtását.

Néhány tagállam a magas igazgatási költségekben és az eljárások bonyolultságában látja a gördülékeny megvalósítás legfőbb akadályát. Egyes vidékfejlesztési programok esetében továbbá az irányító és ellenőrző hatóságok elégtelen kapacitásával és az ellenőrzési rendszer létrehozásának nehézségeivel, valamint jogbizonytalanságokkal kellett szembenézni. Néhány tagállam rámutatott a bizonyos intézkedések (pl. 213. intézkedés) szempontjából fontos környezetvédelmi jogszabályok (például a vízügyi keretirányelv, a NATURA 2000 stb.) tagállami szintű végrehajtásának hiányosságaira, és az (elsősorban a megújuló forrásból származó energiatermeléssel kapcsolatos projektekre vonatkozó) állami támogatási szabályok értelmezésének szükségességére.

A potenciális kedvezményezettek ismereteinek és tapasztalatainak hiánya szintén lassú felhasználást eredményez elsősorban az EU-12 egyes tagállamaiban (a humántőke-intézkedések lassú előrehaladása; nem megfelelő alkalmazás), illetve – új intézkedések bevezetésekor – mind a 27 uniós tagállamban. Néhány tagállam e problémák megoldása érdekében a képzési/mezőgazdasági tanácsadó szolgáltatási tevékenységek kritikus tömegét kívánja biztosítani.

Vannak már kidolgozott, illetve kidolgozás alatt álló megoldások, és sokat közülük módosítások formájában már be is építettek a programokba. A tagállamok a pénzügyi válság nyomán különböző programkiigazításokat végeztek, úgymint: az állami támogatások fedezetének, a támogatások szintjének és a kevésbé vonzó intézkedésekre vonatkozó támogatási hányadnak a megváltoztatása, a kiválasztási kritériumok módosítása, az uniós társfinanszírozás arányának növelése és/vagy a támogatások újraelosztása. A kezdeti adminisztratív és jogi nehézségeket túlnyomórészt sikerült kiküszöbölni.

2.2. A mezőgazdasági és erdőgazdálkodási ágazat versenyképességének javítása

A 2007–2009 közötti időszakra rögzített, 1. tengelyre vonatkozó összes EMVA-kiadás a 2007–2013 közötti időszak teljes keretösszegének 16,3 %-a (EU-27 átlag).

E célkitűzés főbb eredményei 2009 végén a következők:

- A mezőgazdasággal és/vagy erdészettel kapcsolatos képzési tevékenységet sikeresen befejező résztvevők száma: 696 000 (a 2013. évi becsült cél 32 %-a).

- Az új termékeket és/vagy új technikákat bevezető gazdaságok száma: 33 400 (a 2013. évi becsült cél 10 %-a).

Az intézkedések végrehajtása[17]

A 121. intézkedés (a mezőgazdasági üzemek korszerűsítése) költségvonzatát tekintve a legnagyobb 1. tengelyhez tartozó intézkedés (9,7 milliárd EUR). Az erre az intézkedésre felhasznált kifizetések aránya a teljes saját költségvetés 23 %-a, amelyből eddig 106 000 korszerűsítési projekthez nyújtottak támogatást (ez a 2013. évi cél 18 %-a). A kedvező felhasználási arány a mezőgazdasági termelők beruházások iránti nagy érdeklődését jelzi. Ott, ahol a végrehajtás üteme elmarad a becsült értéktől, a tagállamok elsősorban a gazdasági válságot tették felelőssé, amely kedvezőtlenül érintette a gazdaságok beruházási kapacitását. Néhány másik tagállamban a végrehajtás üteme a vártnál gyorsabbnak tűnik, ezért növelni kell a 121. intézkedés becsült költségvetését (lásd a 3. táblázatot).

A 123. intézkedést (a mezőgazdasági és erdészeti termékek értékének növelése), amely költségvonzatát tekintve az 1. tengely második legnagyobb intézkedése, 9,6 %-os felhasználás jellemzi, és (a 2013-ig előirányzott 68 000-ből) 7060 gazdaság számára nyújtott támogatást. Az 1. tengely további intézkedéseire vonatkozóan a következő felhasználási szintek figyelhetők meg: 141. intézkedés (félig önellátó gazdálkodás, 29 % és 8885 félig önellátó mezőgazdasági üzem támogatása), 113. intézkedés (korai nyugdíjba vonulás, 28 % és 17 385 kedvezményezett) és 112. intézkedés (fiatal mezőgazdasági termelők elindítása, 20 % és 36 660 fiatal mezőgazdasági termelő támogatása).

2.3. A környezet és a vidék minőségének javítása

A 2007–2009 közötti időszak 2. tengelyre vonatkozó összes EMVA-kiadása a teljes keretösszeg 32,6 % -a. Több tagállam jelentősen magasabb szintet ért el az EU-27-re jellemző átlagos végrehajtási szintnél (lásd a 3. táblázatot). Más tagállamokban ez az arány nem éri el a 20 %-ot, különösen azokban, amelyekben a 2. tengely intézkedései újak vagy viszonylag újak a kedvezményezettek és a hatóságok számára.

E célkitűzés főbb eredményei 2009 végén többek között a következők:

- 43 millió hektár, a biológiai sokféleséghez hozzájáruló, sikeres földgazdálkodással érintett terület;

- 27 millió hektár, a vízminőség javulását elősegítő;

- 25 millió hektár az éghajlatváltozáshoz kapcsolódó problémák kezelését elősegítő;

- 30 millió hektár, a talajminőség javulását elősegítő terület[18].

Az intézkedések végrehajtása

Költségvonzatát tekintve a három legnagyobb intézkedés egyben a 2. tengely legnagyobb felhasználási aránnyal rendelkező intézkedése is, ezek: a 211. intézkedés (a hegyvidéki mezőgazdasági termelőknek a természeti hátrány miatt nyújtott kifizetések, 42 %-os felhasználási aránnyal), a 212. intézkedés (a hegyvidéki területeken kívüli hátrányos helyzetű területek mezőgazdasági termelőinek nyújtott kifizetések, 40 %-os felhasználási aránnyal) és a 214. intézkedés (agrár-környezetvédelmi kifizetések, 33 %-os felhasználási aránnyal).

A 211. és 212. intézkedés együtt 50,9 millió hektár, míg az agár-környezetvédelem 21,5[19] millió hektár területet támogat. Az EU-15 tagállamaiban a nagy érdeklődést az egymást követő programozási időszakok során felhalmozódott tapasztalatok támasztják alá. A magas felhasználási arány a korábbi programozási időszak kötelezettségvállalásainak kifizetésével is magyarázható, amely sok tagállamban jelentős mértékű volt. A három fő intézkedést a felhasználás tekintetében a 215. intézkedés (állatjólét, 33 %-os pénzügyi felhasználási arány és ez idáig 126 700 támogatott szerződés) és a 221. intézkedés (mezőgazdasági földterület első erdősítése, 20 %-os pénzügyi felhasználás és ez idáig 72 500 hektár erdősített terület) követi.

2.4. A vidéki élet minőségének javítása és a vidéki gazdaság diverzifikálása

A 2007–2009 közötti időszak 3. tengelyre vonatkozó összes EMVA-kiadása a teljes, 2007–2013. évre előirányzott keretösszeg 6 % -a, és a tagállamok között jelentős különbségek tapasztalhatók (lásd a 3. táblázatot). A tagállamok szerint az alacsony felhasználást magyarázó fő okok a pénzügyi válság (a magán- és nemzeti/helyi források szűkössége) és adminisztratív nehézségek (a nemzeti végrehajtási szabályok meghatározásának késedelmei, ellenőrzési kötelezettségek, az alkalmazás bonyolultsága stb.). Néhány tagállamban továbbá a 3. tengely végrehajtása kizárólag a Leaderen keresztül történik, ezért a Leader végrehajtásának késedelmei hatással voltak a 3. tengely felhasználási arányára is.

E célkitűzés főbb eredményei 2009 végén a következők:

- A 3. tengely a növekvő munkanélküliséggel jellemzett vidéki területeken (több mint 4000 munkahely létrehozásával) hozzájárult a munkahelyteremtéshez.[20]

- Az EMVA által támogatott, jobb szolgáltatásokból részesülő vidéki területeken élő népesség száma: 23 millió[21].

- A vidéki terülteken további 1 millió háztartás rendelkezik internet-hozzáféréssel.

Az intézkedések végrehajtása[22]

Költségvonzatukat tekintve a 3. tengely legnagyobb intézkedései a 322. (a falvak megújítása és fejlesztése, 5 %-os pénzügyi felhasználás és 12 800 felújítási tevékenységek által érintett falu) és a 321. intézkedés (a gazdaság és a vidéki lakosság számára nyújtott alapszolgáltatások, 7 %-os pénzügyi felhasználás és 8700 támogatott projekt).

A 3. tengely intézkedései közül a 341. intézkedés esetében (készségek elsajátítása, ösztönzés és a helyi fejlesztési stratégiák végrehajtása) mérték a legnagyobb felhasználást, amely 14 % volt, és 5500 projekt részesült támogatásban; ezt követi a 323. intézkedés (a vidéki örökség megőrzése és korszerűsítése), amely 10 %-kal és ez idáig 23 500 támogatott projekttel a második legnagyobb felhasználást jegyzi.

2.5. A helyi kapacitás kiépítése a foglalkoztatottság és a diverzifikáció érdekében

Legkésőbb két évvel a vidékfejlesztési program jóváhagyását követően a tagállamoknak ki kellett választaniuk helyi akciócsoportjaikat[23]. 2009 végén 20 tagállamban hozzávetőleg 2000 helyi akciócsoportot választottak ki. A helyi akciócsoportok száma a Leader+-hoz képest megduplázódott, és a területek felén először hajtják végre a Leader-megközelítést.

Mivel a helyi akciócsoportok kiválasztási folyamata éppen befejeződött a tagállamokban, számos kiválasztott csoport még nem kezdte meg a helyi fejlesztési stratégiájához kapcsolódó projektek végrehajtását. Ez magyarázza az EMVA 4. tengelyének alacsony pénzügyi felhasználását, amely a programozási időszakban erre a tengelyre elkülönített teljes keretösszegnek mindössze 2,9 % -a, azonban jelentős számú projektet csak a közelmúltban hagytak jóvá.

Néhány tagállam sajátos nehézségekre mutatott rá. A Leader érvényre juttatása mindenekelőtt rugalmatlanná tette a megközelítést, mivel számos tagállam az előre meghatározott intézkedésekre korlátozta a projektválasztást, míg a Leader-projektek gyakran nem felelnek meg az előre meghatározott intézkedések támogathatósági kritériumainak. Ez jelentős adminisztratív változtatásokat tett szükségessé (adminisztratív átszervezés, munkatársak képzése).

3. Horizontális kérdések

3.1. A programozás koherenciájának biztosítása

A programozási időszak egészében biztosították a tengelyek közötti és a tengelyen belüli szinergiákat , a következőknek köszönhetően:

- a vidékfejlesztésre vonatkozó közösségi stratégiai iránymutatásokkal való összhang mindenek felett álló követelménye;

- az a tény, hogy a vidékfejlesztési programok az erősségek és gyengeségek tekintetében elvégzett helyzetelemzésekre támaszkodtak;

- az a tény, hogy a vidékfejlesztési programokban konkrét információkkal és leírással szolgáltak a tengelyekre és az egyes tengelyekhez javasolt intézkedésekre vonatkozóan, ideértve a konkrét, igazolható célkitűzéseket és mutatókat, amelyek lehetővé teszik a vidékfejlesztési program előrehaladásának, hatékonyságának és eredményességének mérését;

- a vidékfejlesztési programok előzetes értékelése.

A vidékfejlesztési program végrehajtásának nyomon követése lehetővé teszi olyan ellenőrzések elvégzését, amelyek biztosítják, hogy ezeket a rendelkezéseket betartják.

Az intézkedéseknek a sajátjukon kívüli tengelyekkel való kölcsönhatásait és az azokhoz történő közvetett hozzájárulását azonban a hatályos ellenőrzési rendszer nem méri (így például a tengelyek által az éghajlatváltozás és az ahhoz való alkalmazkodás terén kifejtett hatást). E további szinergiák és kapcsolatok kizárólag alapos értékelésekkel mutathatók ki.

A nemzeti stratégiai tervekben és a vidékfejlesztési programokban egyéb uniós szintű stratégiákat is figyelembe vettek, például az EU erdészeti stratégiáját és a hatodik közösségi környezetvédelmi cselekvési programot. Ezek a stratégiák és programok egyértelműen foglalkoztak a megújuló energiaforrások fokozott használatával és az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodással és az éghajlatváltozás enyhítésével, különösen számszerűsített célok[24] meghatározásán keresztül. A vidékfejlesztési programok biogazdálkodáshoz való hozzájárulását az Európai Bizottságnak a biogazdálkodás közszféra általi támogatásáról szóló konkrét tanulmánya vizsgálja.

Megjegyzendő, hogy a KAP állapotfelmérése révén a megújuló energiaforrások és az éghajlatváltozás, valamint a biológiai sokféleség, a vízgazdálkodás és a tejágazat szerkezetátalakításához nyújtott támogatás is hangsúlyosabbá vált, míg az EU szélessávú stratégiájának támogatását az európai gazdasági fellendülés terve keretében a vidékfejlesztési programok biztosították. 2010-ben új célok kerültek meghatározásra[25].

A nemzeti vidéki hálózatok és az Európai Vidékfejlesztési Hálózat jelentős mértékben hozzájárult a programozás koherenciájához, különösen a vidékfejlesztési programok irányítói és érdekelt felei közötti információ- és gyakorlatcsere biztosítása, valamint közös elemzések készítése révén[26].

A nemzeti vidéki hálózatok és az Európai Vidékfejlesztési Hálózat összehangolt lépésekkel közösen törekednek az irányítás és a politika végrehajtásának javítására. További intézkedésekre került sor a Leader végrehajtása terén, egy tematikus munkacsoport pedig esettanulmányok segítségével vizsgálja a különböző végrehajtási mechanizmusokat. E hálózatoknak köszönhetően megerősödött a hatóságok és az érdekeltek közötti párbeszéd.

A hálózatépítés azonban viszonylag hosszú távú folyamat. E hálózatok létrehozása meglehetősen lassan történik, és az egyes tagállamokban különböző időt vesz igénybe. A nemzeti vidéki hálózatok és az Európai Vidékfejlesztési Hálózat csak a közelmúltban lépett teljes körűen működésbe.

A tagállamok tájékoztatási és népszerűsítési intézkedéseit általában a nemzeti vidéki hálózatok tevékenységeitől függetlenül, technikai segítségnyújtás felhasználásával hajtják végre. Ezek a vidéki érdekeltekre mint lehetséges kedvezményezettekre, a tényleges kedvezményezettekre, valamint a nagyközönségre irányulnak, és a Közösségnek a programokban és azok eredményeiben betöltött szerepéről tájékoztatnak.

3.2. A közösségi eszközök kiegészítő jellege

Az EMVA-n kívüli egyéb uniós strukturális alapok jelentős szerepet tölthetnek be a vidéki területeken; ilyen többek között a regionális fejlesztésre, valamint a gazdasági versenyképességre és infrastruktúrára összpontosító Európai Vidékfejlesztési Alap, a humánerőforrás fejlesztését középpontba helyező Európai Szociális Alap és az Európai Halászati Alap.

Ezen alapok egymást kiegészítő jellegét a legtöbb esetben a közöttük lévő egyértelmű határvonalak kijelölésével és koordinációs mechanizmusokkal biztosították. Csupán néhány esetben fordult elő, hogy a tagállamok az uniós alapok összehangolt felhasználásának stratégiaibb szemléletét alkalmazták. A vezérelveket a nemzeti stratégiai tervben határozták meg, míg a vidékfejlesztési programok biztosítják a részletes leírást.

Elhatárolás

A tagállamok demarkációs kritériumok alkalmazásával igyekeztek megfelelni azoknak a szigorú uniós követelményeknek, amelyek tiltják a kettős finanszírozást és a projektek egynél több uniós alapból történő részesedését. Az adott tengelyek és intézkedések függvényében a demarkációs kritériumok különböző típusúak lehetnek: a kedvezményezett típusa, a projekt típusa (méret vagy az érintett terület nagysága szerint), a művelet és a gazdasági ágazat típusa.

Az elhatárolás sikeresen kiküszöbölte a kettős támogatást. Mindössze néhány esetben okozott nehézséget a kritériumok különböző értelmezése egyes tagállamokban. A programozási időszak során a demarkációs kritériumok a lehetséges hiányosságok és nehézségek leküzdése érdekében módosíthatók.

Koordinációs mechanizmusok

Az alapok egymástól való elhatárolásának és a támogatások optimális felhasználásának biztosításához eredményes koordinációt kell megvalósítani különböző mechanizmusok, például tárcaközi bizottságok, az ellenőrző bizottságok közötti kölcsönös képviselet, és egyes esetekben közös informatikai eszköz révén.

Egyes tagállamok az ellenőrzési feladatok egy részét a helyi szintű hatóságokra – mi több, a helyi akciócsoportokra – ruházzák át. Ez lehetővé teszi a helyi döntéshozók számára annak biztosítását, hogy az elhatárolás módja és a kiegészítő jelleg illeszkedjen a területeikre jellemző egyedi körülményekhez és igényekhez.

Amennyiben létezik egy külön koordinációs szerv (például egy tárcaközi szerv), az általában megkönnyíti a koordináció folyamatát. Problémát jelenthet a programozási szintek közötti különbség, például akkor, amikor egy nemzeti és számos regionális programot kell összehangolni.

Kiegészítő jelleg és szinergiák

Néhány tagállamnak sikerült a ténylegesen kiegészítő jelleg megvalósítása, a legtöbb esetben azonban hiányzik a strukturális alapok közötti komplementaritás és szinergiák teljes körű biztosításához szükséges átfogó stratégiai megközelítés.

Helyi szinten több példát találunk az együttműködő megközelítésre. Egyes tagállamokban például egy helyi akciócsoport helyi fejlesztési stratégiája túlmutathat a vidékfejlesztési program célkitűzésein, és terveik egy része a strukturális alapok segítségével valósítható meg; máshol az EMVA-ra és az Európai Halászati Alapra vonatkozóan egyetlen közös helyi akciócsoportot hoztak létre; egyes tagállamokban pedig helyi fejlesztési vállalkozásként alapítják meg a Leader-csoportokat, amelyek így nem csupán a vidékfejlesztési program intézkedéseit, hanem más nemzeti programoknak a vidéki lakosság érdekeit szolgáló elemeit is megvalósítják.

Nemzeti jelentések alapján az alapok közötti szinergiákat elősegítő tényezők a következők:

- a különböző uniós alapok támogatható költségekre (héa stb.) vonatkozó szabályainak összehangolása;

- a különböző ellenőrzési és értékelési rendszerek közötti koherencia, amely regionális és tematikus szinten lehetővé teszi az uniós alapok átfogó értékelését.

A megfelelő uniós alap igénybevételét az is segítené, ha az irányító hatóságok bővebb tájékoztatást nyújtanának a (potenciális) kedvezményezetteknek a demarkációs kritériumokról.

4. Kilátások

Számos program tényleges végrehajtása csak 2008-ban kezdődött el. A 2009. évi adatok azonban a kedvezőtlen feltételek, például a gazdasági helyzet ellenére máris előrelépésről tanúskodnak.

Az egyedi programok végrehajtását érintő problémákat a Bizottság rendszeresen megvitatja a tagállamokkal. A Vidékfejlesztési Bizottságban és az Európai Vidékfejlesztési Hálózaton keresztül további párbeszéd zajlik a végrehajtási kérdésekről. A kezdeti nehézségek kiküszöbölése érdekében máris számos módosítást hajtottak végre a vidékfejlesztési programokban, és további kiigazításokra került sor azért, hogy e programokba beemeljék az új kihívások (állapotfelmérés) és a gazdasági válság (európai gazdaságélénkítő csomag) kezelését célzó támogatásokat.

A közös monitoring- és értékelési keretszabályozás hasznos információkkal szolgált a jelentéstételhez, valamint a programvégrehajtásban elért előrehaladás és az eredmények folyamatos nyomon követéséhez. A 2010. évre vonatkozó előzetes adatok azt jelzik, hogy a legtöbb program kellő lendületet kapott. A vidékfejlesztési programok 2012-re elkészülő félidős értékeléseinek összefoglalója pontosabb tájékoztatást nyújt majd arról, hogy a programok milyen mértékben közelítenek a célkitűzéseik elérése felé, és mennyire képesek eleget tenni a közösségi prioritásoknak.

[1] Lásd a következőt: a Tanács 1698/2005/EK rendelete (2005. szeptember 20.) az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról, II. cím, II. fejezet.

[2] A Tanács 2006/144/EK határozata (2006. február 20.) a vidékfejlesztésre vonatkozó közösségi stratégiai iránymutatásokról (2007–2013 közötti programozási időszak).

[3] Lásd a 2005. szeptember 20-i 1698/2005/EK tanácsi rendelet „A Bizottság jelentése” című 14. cikkét.

[4] Lásd a 2005. szeptember 20-i 1698/2005/EK tanácsi rendelet 13. cikkét. Ezek az összefoglaló jelentések ismertetik a nemzeti stratégiai tervek és célkitűzések megvalósítása terén elért előrehaladást, valamint azt, hogy ezek hogyan járultak hozzá a közösségi stratégiai iránymutatások megvalósításához.

[5] A KAP állapotfelméréséről és az európai gazdasági fellendülés tervéről szóló információkért, valamint a 2009-ben elfogadott kapcsolódó jogszabályokhoz való hozzáféréshez lásd a következő oldalt: http://europa.eu/rapid/pressReleasesAction.do?reference=IP/08/1749&format=HTML&aged=0&language=HU&guiLanguage=en.

[6] A Tanács 1698/2005/EK rendelete (2005. szeptember 20.) az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról.

[7] A táblázatok a bizottsági szolgálati munkadokumentumban szerepelnek.

[8] Időközben az EMVA 2007–2013 közötti programozási időszakra vonatkozó költségvetése (elsősorban az állapotfelmérésnek és az európai gazdasági fellendülés tervének köszönhetően) 96,2 milliárd EUR-ra emelkedett.

[9] A jelentésben szereplő valamennyi pénzügyi adat kizárólag az EMVA-ra vonatkozik.

[10] A közös agrárpolitika finanszírozásáról szóló 1290/2005/EK tanácsi rendelet 4. cikke.

[11] A LEADER programhoz nyújtott támogatások egy részét, a technikai segítségnyújtást és a közvetlen kifizetéseket arányosan rendelték hozzá az alábbi ábrákban és táblázatban szereplő három fő tengelyhez.

[12] A tagállami programokban rögzített, a mezőgazdaságot és az erdőgazdálkodást érintő, 2013-ra vonatkozó célszám.

[13] Az intézkedések jelmagyarázatát lásd a bizottsági szolgálati munkadokumentum 1. táblázatában.

[14] A 2007., 2008. és 2009. naptári évre vonatkozó tagállami kifizetések.

[15] Kifizetésre legkésőbb az utolsó kötelezettségvállalás (2013 vége) után 2 évvel, vagyis 2015 végéig kerülhet sor.

[16] A LEADER programhoz nyújtott támogatások egy részét, a technikai segítségnyújtást és a közvetlen kifizetéseket arányosan rendelték hozzá az alábbi ábrákban és táblázatban szereplő három fő tengelyhez.

[17] Az 1698/2005/EK tanácsi rendelet 83. cikkének (3) bekezdésében előirányzott nem és kor szerinti bontást lásd a 4. táblázatban.

[18] A közös monitoring- és értékelési keretszabályozásból származó eredménymutató; egy terület több probléma megoldásához is hozzájárulhat.

[19] Kizárólag a 2007 utáni kötelezettségvállalások.

[20] A munkanélküliség általában a 2007. évi 7,1 %-ról 2009-ben 8,9 %-ra emelkedett a döntően vidéki területeken, és a 2007. évi 7 %-ról 2009-ben 9 %-ra nőtt a köztes vidéki területeken (forrás: Eurostat).

[21] Beleértve a szolgáltatások közvetett előnyeit élvezőket is.

[22] Az 1698/2005/EK tanácsi rendelet 83. cikkének (3) bekezdésében előirányzott nem és kor szerinti bontást lásd a 4. táblázatban.

[23] Romániát és Bulgáriát kivéve, amelyek esetében 3 év áll rendelkezésre a csoportok kiválasztásához.

[24] A célok felsorolását lásd az Európai Mezőgazdasági Vidékfejlesztési Alapból (EMVA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról szóló 1698/2005/EK tanácsi rendelet részletes alkalmazási szabályainak megállapításáról szóló 1974/2006/EK rendelet VIII. mellékletében.

[25] Tájékoztató a KAP állapotfelméréséről és az európai gazdaságélénkítési tervről: http://enrd.ec.europa.eu/app_templates/filedownload.cfm?id=5ACE6F64-F5FA-701C-70FD-E059E8462395.

[26] További információkért lásd a következő oldalt: enrd.ec.europa.eu.