2016-ban elfogadták az adókikerülés elleni irányelvet (ATAD) annak érdekében, hogy igazságosabb adókörnyezetet biztosítsanak az adókikerülés elleni kulcsfontosságú intézkedések összehangolt tagállami végrehajtása révén, amelyek főként a nemzetközi BEPS (adóalap-erózió és nyereségátcsoportosítás) projekt intézkedéseiből erednek. Bár nem az adókikerülés elleni küzdelem az elsődleges célja, ez a javaslat egy kamatkorlátozási szabályt is tartalmaz. Tekintettel a jelen javaslat és a kamatok korlátozására vonatkozó ATAD-szabály eltérő célkitűzéseire, a kamatok levonhatóságának korlátozására vonatkozó két szabályt párhuzamosan kell alkalmazni.

Ez a javaslat megfelel az Európai Parlament azon elvárásának is, hogy a Bizottság javaslatot terjesszen elő a hitelfinanszírozási adóelőny csökkentésére vonatkozó támogatásra, amely hatékony adóelkerülés elleni rendelkezéseket tartalmaz annak elkerülése érdekében, hogy a saját tőkére vonatkozó támogatást új eszközként használják fel az adóalap-erózióra.

Az EU adórendszerei lehetővé teszik a hitelkamatok levonását a társasági adóalap kiszámításakor, míg a tőkefinanszírozáshoz kapcsolódó költségek, például az osztalékok, többnyire nem vonhatók le az adóból. Az adóügyi megítélés ezen aszimmetriája az egyik olyan tényező, amely a beruházások finanszírozása során a saját tőkével szemben a hitel használatát támogatja. Jelenleg csak 6 tagállam foglalkozik adóügyi szempontból a hitelfinanszírozás adóelőnyével, és a vonatkozó nemzeti intézkedések jelentősen eltérnek egymástól. Ha az adóztatás okozta hitelfinanszírozási adóelőnyt nem kezelik hatékonyan az egész egységes piacon, az uniós vállalkozások továbbra sem lesznek kellően ösztönözve a tőkefinanszírozásra a hitelfinanszírozással szemben, és a vonatkozó adótervezési megfontolások továbbra is torzítani fogják a beruházások és a növekedés eloszlását.

A válaszadók 37 vállalkozói szövetség, amelyek főként mindenféle méretű pénzügyi szervezetet (beleértve a kkv-kat is) képviselnek, 12 vállalati/üzleti szervezet (főként adószakértők és pénzügyi szervezetek), 3 tudományos és kutatóintézet, 8 nem kormányzati vagy egyéb szervezet (főként kereskedelmi kamara, tőzsdék) és 7 magánszemély voltak. A legtöbb válaszadó Belgiumból (14/67), Németországból (14/67) vagy Franciaországból (12/67) érkezett.

Ezen túlmenően egy uniós kezdeményezés hozzáadott értéket jelentene ahhoz képest, amit a nemzeti szintű intézkedések sokasága elérhet. Az egységes uniós szabály biztosítja a jogbiztonságot, és lehetővé teszi a vállalkozások megfelelési költségeinek csökkentését, mivel az adófizetőknek az egységes piacon végzett valamennyi tevékenységükre vonatkozóan egyetlen szabálynak kell megfelelniük. Az egész EU-ra kiterjedő szabály várhatóan a versenyt is fokozza az egységes piacon, mivel biztosítja, hogy minden vállalkozás – függetlenül attól, hogy hol található – hasonló ösztönzőket kapjon a megfelelő finanszírozásra.

Az előnyben részesített lehetőség (az 5. szakpolitikai alternatíva) várhatóan pozitív gazdasági hatással jár. Legfőbb közvetlen előnye, hogy ez a magasabb saját tőke arányoknak kedvez, és így csökkenti a fizetésképtelenségi kockázatokat. A tulajdoni részesedések EU-n belüli növelésével ez a lehetőség várhatóan közvetve elősegíti az innovatív technológiák fejlesztését. A saját tőke különösen fontos a korai szakaszban lévő, gyorsan növekvő innovatív vállalatok és a globális versenyben részt venni kívánó scale-up cégek számára. A zöld és digitális átállás új és innovatív beruházásokat igényel, amelyek számára az intézkedés előnyökkel jár. Azáltal, hogy a kkv-k számára előnyös a magasabb fiktív kamatláb, a kkv-k jobban hozzáférnek a tőkepiachoz. Pozitív hatások várhatóak az EU-ban a versenyképesség, az innováció, a növekedés és a foglalkoztatás terén. Az egységes piac széttöredezettségét is kezelni fogja azáltal, hogy megszünteti a méltányossági intézkedésekre vonatkozó különböző nemzeti támogatások szerinti eltérő bánásmódot, és valamennyi uniós tagállamban azonos adminisztratív szabályokat ír elő. Végezetül pedig egységes és hatékony intézkedéseket fog hozni az agresszív adótervezés ellen az EU-ban.

A különböző szakpolitikai alternatívákat a következő kritériumok alapján hasonlították össze: a) az adórendszer finanszírozási döntések szempontjából semlegessé tétele, b) az adórendszer igazságosságának fokozása, c) az egységes piac torzulásainak csökkentése és d) a növekedés és a beruházások ösztönzése az EU-ban. Az összehasonlításból kiderült, hogy az 1., 2., 3. és 4. szakpolitikai alternatíva várhatóan bizonyos fokig hatékony lesz a kezdeményezés egyes célkitűzéseinek elérésében. Az előnyben részesített lehetőség azonban az 5. szakpolitikai alternatíva, mivel ez sikeresen kezeli a hitel és a saját tőke közötti eltérést, miközben kiegyensúlyozza a költségvetési hatásokat és foglalkozik az adórendszer méltányossági szempontjaival is. Ez várhatóan pozitív hatást gyakorol a beruházásokra és a GDP-re, és mérsékelt hatást gyakorol a foglalkoztatásra.

Az 1. szakpolitikai alternatíva határozatlan időre vezetné be a vállalati tőkeállományra vonatkozó támogatást, míg a 2. szakpolitikai alternatíva szintén bevezetné a támogatást, de csak az új tőkére és csak tíz évre.

2022. március 17-én a Szabályozói Ellenőrzési Testület (RSB) fenntartásokkal ellátott pozitív véleményt adott ki az e javaslatra vonatkozóan benyújtott hatásvizsgálatról, amely több javítási javaslatot is tartalmazott. A hatásvizsgálatot az alábbiakban kifejtettek szerint tovább felülvizsgálták. A hatásvizsgálat öt szakpolitikai lehetőséget vizsgál az alapforgatókönyvön kívül, azaz, ha nem történik intézkedés.

A Bizottság találkozott a „Az adóügyi jó kormányzással, agresszív adótervezéssel és a kettős adóztatással foglalkozó platform” elnevezésű bizottsági szakértői csoportban részt vevő nemzeti hatóságokkal/szervekkel, vállalkozói szövetségekkel és civil társadalmi csoportokkal. A Bizottság az Európai Gazdasági és Szociális Bizottsággal (EGSZB) is eszmecserét folytatott.

Javaslatának kidolgozásakor a Bizottság figyelembe vette a konzultáció eredményeit. A különböző szakpolitikai lehetőségek közül a Bizottság úgy döntött, hogy a javaslat szerint csak az új saját tőkére adható támogatást alkalmazza, és nem vizsgálja az adósságok levonhatóságának teljes megszüntetését. Ezen túlmenően az irányelv szilárd visszaélésellenes keretet biztosít, mivel ennek szükségességére a válaszadók is rámutattak.

Végezetül a válaszadók többsége határozottan egyetért azzal, hogy a kezdeményezésnek szilárd szabályokat kell tartalmaznia az agresszív adótervezési gyakorlatok elkerülése érdekében, köztük a polgárok 71 %-a, a tudományos szakemberek 66 %-a, a vállalkozói szövetségek 42 %-a és a vállalatok 33 %-a is.

Ha az ezen irányelv szabályai szerint saját tőkére vonatkozó támogatásban már részesült adóalany támogatásának alapja egy adott adómegállapítási időszakban negatív (saját tőke csökkenése), akkor egy arányos összeg válik adókötelessé 10 egymást követő adóidőszakra és azon nettó saját tőke teljes növekedésének mértékéig, amelyre ilyen kedvezményt kapott, kivéve, ha az adóalany bizonyítja, hogy ez az adómegállapítási időszakban felmerült veszteségek vagy jogi kötelezettség miatt következett be.

Két különálló intézkedést tartalmaz, amelyek egymástól függetlenül alkalmazandók: 1. a saját tőkére vonatkozó támogatás; és 2. a kamatlevonás korlátozása. A pénzügyi vállalkozások nem tartoznak az intézkedések hatálya alá. Egyes pénzügyi vállalkozásokra olyan szabályozói tőkekövetelmények vonatkoznak, amelyek megakadályozzák az alultőkésítést. Ráadásul sokakat valószínűleg nem érinti a nettó hitelfelvételi költségekre vonatkozó kiegyenlítő kamatkorlátozó levonás. Ezért ha a pénzügyi vállalkozásokat is az irányelv hatálya alá vonnák, az intézkedések gazdasági terhei egyenlőtlenül oszlanának meg a nem pénzügyi vállalkozások rovására.

A Bizottság ötévente jelentést nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak ezen irányelv alkalmazásáról, amelynek számítása [2024. január 1]-je után kezdődik. E javaslat eredményeit az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak [2029. január 1]-jéig benyújtandó jelentés tartalmazza majd.

Ezt az irányelvként elfogadott javaslatot 2023. december 31-ig kell átültetni a tagállamok nemzeti jogába, és 2024. január 1-jétől kell hatályba lépnie. Az irányelv végrehajtásának nyomon követése és értékelése céljából a tagállamoknak évente, adóévenként kell a Bizottság rendelkezésére bocsátaniuk a vonatkozó információkat, beleértve a statisztikai adatok listáját is. A vonatkozó információkat az irányelv 7. cikke tartalmazza.

Az RSB fenntartásokkal ellátott pozitív véleményt adott ki a hatásvizsgálatról. Különösen azt jegyezték meg, hogy a hatásvizsgálatnak jobban ki kellene emelnie, hogy az előnyben részesített szakpolitikai alternatíva hogyan éri el legjobban a célkitűzéseket. Az RSB továbbá megjegyezte, hogy a hatásvizsgálatot tovább kell fejleszteni a nem szabályozási intézkedések alkalmazásának lehetősége tekintetében, valamint a fő elemzésnek és a mellékleteknek jobban kell tükrözniük az érdekelt felek különböző nézeteit. A hatásvizsgálat I. melléklete kifejti, hogyan kezelték az RSB fenntartásait. A hatásvizsgálat számos részét felülvizsgálták. Először is, a hatásvizsgálatot annak tisztázása érdekében vizsgálták felül, hogy a szabályozás hiányát tartalmazó szakpolitikai alternatíva nem lehet hatékony. Másodszor, a hatásvizsgálatot kibővítették annak érdekében, hogy részletesen tükrözze a tulajdoni részesedésre gyakorolt várható hatások mértékét és az előnyben részesített szakpolitikai alternatívának az adóbevételekre gyakorolt abszolút értelemben vett hatását. A hatásvizsgálat egy további olyan elemzéssel is bővült, amely azt indokolja, miért tekinthető célszerűnek egy olyan szakpolitikai alternatíva, amely mind a tőke-, mind a hiteloldalon működik. Harmadsorban, a hatásvizsgálat fő részének számos szakaszát felülvizsgálták annak érdekében, hogy figyelembe vegyék az érdekelt felek nyílt nyilvános konzultációs eljárás során összegyűjtött releváns észrevételeit.

1.Először is, alkalmazza ezen irányelvjavaslat 6. cikkét, amely a levonhatóságot a 100 85 %-ára = 85 korlátozza, és így 15 le nem vonható összeget eredményez.

Az első intézkedés kizárná a támogatás alapjából azokat a tőkeemeléseket, amelyek i. csoporton belüli kölcsönökből, ii. részesedések vagy meglévő üzleti tevékenységek csoporton belüli átruházásából és iii. bizonyos feltételek mellett történő készpénz-hozzájárulásból származnak. Így például, ami a csoporton belüli kölcsönöket illeti, az intézkedésnek meg kell akadályoznia, hogy az „A” tagállamban található „A” vállalatnak nyújtott tőkeinjekciót a „B” tagállamban található kapcsolt vállalkozásnak nyújtott kölcsönre használják fel. Ilyen esetben ugyanis a „B” vállalat ezt a pénzt egy másik, „C” tagállamban található „C” kapcsolt vállalkozásba való tőkejuttatásra is felhasználná. Ez a saját tőkére vonatkozó támogatás megsokszorozásához vezetne egyetlen valódi csoportszintű tőkeemeléssel.

A támogatást tíz évre nyújtják, hogy megközelítse a legtöbb hitel lejáratát, miközben a saját tőkére vonatkozó támogatást általános költségvetési költségét ellenőrzés alatt tartják. Ez azt jelenti, hogy ha az adóalany saját tőkéjének növekedése e javaslat alapján saját tőkére vonatkozó támogatásra jogosult, a vonatkozó, a fentiek szerint kiszámított támogatás a felmerülés évében (TY) és az azt követő kilenc évben (TY + 9) levonható. Ha a következő évben (TY + 1) az adóalany saját tőkéjének új növekedése szintén megfelel a saját tőkére vonatkozó támogatásnak e javaslat alapján, akkor az új saját tőkére vonatkozó támogatás is levonható lesz abban az adóévben, amelyben felmerült, és a felmerülésétől számított következő kilenc évben (TY + 10-ig).

A Bizottság felhatalmazást kap arra, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadásával módosítsa a kockázati prémium mértékét. A Bizottság csak különleges körülmények között gyakorolhatja ezt a hatáskört, azaz ha az inflációs és/vagy gazdasági növekedési tendenciák a kockázati prémium növelését vagy csökkentését teszik szükségessé, és feltéve, hogy a vonatkozó adatok, jelentések és statisztikák – beleértve a tagállamok által szolgáltatottakat is – arra a következtetésre jutnak, hogy az irányelv hatálya alá tartozó vállalatok hitelfinanszírozási feltételeinek uniós átlaga a kockázati prémium utolsó meghatározása óta megduplázódott vagy megfeleződött. Ilyen esetekben valójában alapvető fontosságú, hogy az alkalmazandó mértékeket gyorsan és zökkenőmentesen, teljes jogalkotási eljárás lefolytatása nélkül, a valós piaci viszonyoknak megfelelően lehessen módosítani. A Bizottság hatásköre azonban megfelelően korlátozott és visszavonható.

(2)A tagállamok adórendszerei lehetővé teszik az adófizetők számára, hogy levonják a hitelfinanszírozással kapcsolatos kamatfizetéseket, és ezáltal csökkentsék a társaságiadó-kötelezettséget, míg a tőkefinanszírozással kapcsolatos költségek a legtöbb tagállamban nem vonhatók le az adóból. A hitel- és a tőkefinanszírozás adóügyi kezelése az Unióban aszimmetrikus, ami a beruházási döntésekben a hitel előnyben részesítését eredményezi. Továbbá ahol a tagállamok nemzeti jogukban adókedvezményt biztosítanak a tőkefinanszírozásra, az ilyen nemzeti intézkedések jelentősen eltérnek egymástól a szakpolitika kialakítása tekintetében.

(3)A tagállamok közötti esetleges adóztatással kapcsolatos torzulások megszüntetése érdekében közös szabálykeretet kell megállapítani az adóztatással kapcsolatos hitelfinanszírozási adóelőny Unió-szerte összehangolt módon történő kezelésére. Az ilyen szabályoknak biztosítaniuk kell, hogy a tőke- és a hitelfinanszírozást az egységes piacon adóügyi szempontból hasonló módon kezeljék. Ugyanakkor a közös uniós jogi keretnek rövid távon is fenntarthatónak kell lennie a tagállamok költségvetése számára. Ennek a keretnek ezért tartalmaznia kell egyrészt a saját tőke finanszírozási költségeinek adólevonhatóságára, másrészt a hitelfinanszírozási költségek adólevonhatóságának korlátozására vonatkozó szabályokat.

(4)Az egyszerű és átfogó jogszabályi keret biztosítása érdekében a közös szabályrendszert az Unió valamennyi olyan vállalkozására alkalmazni kell, amely valamely tagállamban társasági adó hatálya alá tartozik. A pénzügyi vállalkozások sajátos jellemzőkkel rendelkeznek, és egyedi bánásmódot igényelnek. Ha az adóval kapcsolatos hitelfinanszírozási adóelőny kezelésére vonatkozó szabályok rájuk is vonatkoznának, az intézkedések gazdasági terhei egyenlőtlenül oszlanának meg a nem pénzügyi vállalkozások rovására. A pénzügyi vállalkozásokat ezért ki kell zárni ezen irányelv hatálya alól.

(5)A tőkefinanszírozás előnyben részesítésének semlegesítése érdekében olyan támogatást kell előirányozni, amely lehetővé teszi, hogy az adóalany saját tőkéjének egyik adómegállapítási időszakról a másikra történő növekedése bizonyos feltételek mellett levonható legyen az adóalapból. A támogatást úgy kell kiszámítani, hogy a saját tőke növekedését meg kell szorozni a 2009/138/EK irányelv 77e. cikkének (2) bekezdése alapján elfogadott végrehajtási jogi aktusokban meghatározott kockázatmentes kamatlábon alapuló fiktív kamatlábbal. Az ilyen kockázatmentes kamatlábak már az uniós jog részét képezik, és gyakorlatilag és hatékonyan alkalmazzák őket. A támogatás bármely olyan része átvihető, amely egy adott adómegállapítási időszakban elegendő adóköteles nyereség hiányában nem vonható le. Figyelembe véve a kis- és középvállalkozások (kkv-k) tőkepiachoz való hozzáférésének sajátos kihívásait, a kkv-ként működő adóalanyok számára megnövelt saját tőkére vonatkozó támogatást kell előirányozni. Ahhoz, hogy a saját tőkére vonatkozó támogatás levonása rövid távon fenntartható legyen az államháztartás számára, azt időben korlátozni kell. A rendszer visszaélésektől való védelme érdekében az adóalany saját részvényeinek, valamint a kapcsolt vállalkozásokban való részesedésének adómegállapításhoz használt értékét ki kell zárni a saját tőke változásának kiszámításából. Ugyanígy rendelkezni kell az adóalany saját tőkéjének egyik adómegállapítási időszakról a következő adómegállapítási időszakra történő csökkenésének megadóztatásáról, hogy megakadályozzák a saját tőke visszaélésszerű növelését. Egy ilyen szabály a sajáttőke-megtartás szintjét is ösztönözné. A szabályt úgy kellene alkalmazni, hogy amennyiben a saját tőke növekedésére vonatkozó támogatásban részesülő adóalany saját tőkéje csökken, a támogatáshoz hasonlóan kiszámított összeg 10 adómegállapítási időszakra adókötelessé válna; kivéve, ha az adóalany bizonyítja, hogy a csökkenés kizárólag az adómegállapítási időszakban keletkezett veszteségek vagy jogi kötelezettség miatt következett be.

(6)A saját tőkére vonatkozó támogatás levonásával való visszaélés elkerülése érdekében különleges adókikerülés elleni szabályokat kell megállapítani. Ezeknek a szabályoknak különösen azokra a rendszerekre kell irányulniuk, amelyek célja azon feltételek megkerülése, amelyek alapján a tőkeemelés az ezen irányelv szerinti támogatásra jogosult, például a kapcsolt vállalkozásokban lévő részesedések csoporton belüli átruházása révén. Az ilyen szabályoknak csoportszintű tőkenövekedés hiányában a támogatás igénybevételére létrehozott rendszerekre is ki kell terjedniük. Ilyen célokra például csoporton belüli hitelfinanszírozás vagy készpénzes hozzájárulások is felhasználhatók. Az adókikerülés elleni különleges szabályoknak az olyan konstrukciók létrehozását is meg kell akadályozniuk, amelyek alapján a saját tőke növekedése és az ehhez kapcsolódó engedmény magasabbnak tűnik, mint amilyen valójában, például a hitelfinanszírozási követelések növelése vagy az eszközök túlértékelése révén. Ezen túlmenően alkalmazni kell az (EU) 2016/1164 tanácsi irányelv 6. cikkében foglalt általános adócsalás elleni szabály az olyan visszaélésekkel szemben, amelyek nem tartoznak az említett irányelv adókikerülés elleni külön keretrendszerének hatálya alá.

(7)Az adóval kapcsolatos hitelfinanszírozási adóelőnynek az Unió államháztartása szempontjából fenntartható módon történő hatékony kezelése érdekében a tőkefinanszírozás támogatását a hitelfinanszírozási költségek levonhatóságának korlátozásával kell kiegészíteni. A kamatkorlátozási szabálynak ezért korlátoznia kell a nettó hitelfelvételi költségek levonhatóságát, és azt a támogatástól függetlenül kell alkalmazni. Tekintettel az ilyen szabály és az (EU) 2016/1164 irányelv 4. cikkének kamatkorlátozásra vonatkozó, adókikerülés elleni hatályos szabálya közötti eltérő célkitűzésekre, mindkét szabályt fenn kell tartani. Az adóalanyoknak először a jelen irányelv, majd az ATAD alapján kell kiszámítaniuk a nettó hitelfelvételi költségek levonhatóságát. Abban az esetben, ha ez utóbbi alacsonyabb összegű levonható nettó hitelfelvételi költséget eredményez, az adóalanynak ezt az alacsonyabb összeget kell levonnia, és a két összeg közötti különbséget az ATAD 4. cikkével összhangban előre vagy hátra kell vinnie.

(8)Mivel az uniós szabályok végrehajtása és érvényesítése az egyes tagállamokban döntő fontosságú a tagállamok adóalapjának védelme és szükség esetén az uniós szabályok megfelelő felülvizsgálata szempontjából, a Bizottságnak figyelemmel kell kísérnie az ilyen végrehajtást és érvényesítést. A tagállamoknak ezért rendszeresen tájékoztatniuk kell a Bizottságot az ezen irányelvet átültető nemzeti intézkedéseknek a területükön történő végrehajtásáról és érvényesítéséről.

(9)Ezen irányelv hatékonyságának értékelése érdekében a Bizottságnak a tagállamok által szolgáltatott információk és más rendelkezésre álló adatok alapján értékelő jelentést kell készítenie és közzétennie.

(10)Annak érdekében, hogy lehetővé váljon ezen irányelv egyes nem alapvető fontosságú elemeinek zökkenőmentes és gyors módosítása a folyamatban lévő fejlemények figyelembevételével, a Bizottságot fel kell hatalmazni arra, hogy az Európai Unió működéséről szóló szerződés 290. cikkével összhangban jogi aktusokat fogadjon el annak érdekében, hogy módosíthassa ezt az irányelvet a kockázati prémium mértékének mint a saját tőkére vonatkozó támogatás kiszámítása egyik elemének módosítása érdekében. Különösen fontos, hogy a Bizottság az előkészítő munkája során megfelelő konzultációkat folytasson, többek között szakértői szinten, és hogy e konzultációkat a jobb jogalkotásról szóló, 2016. április 13-i intézményközi megállapodásban meghatározott elvekkel összhangban folytassa le. A felhatalmazáson alapuló jogi aktusok előkészítésében való egyenlő részvétel biztosítása érdekében a Tanácsnak minden dokumentumot a tagállamok szakértőivel egy időben kell megkapnia, és szakértőinek rendszeresen hozzáférést kell biztosítani a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok előkészítésével foglalkozó bizottsági szakértői csoportok üléseihez.

(11)Mivel ezen irányelv célját a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, hanem az uniós szinten jobban megvalósítható, mert az egységes piacon kiegyensúlyozott ösztönzőket kell biztosítani a vállalkozások letelepedéséhez és a vállalkozói tevékenységhez, az Unió intézkedéseket hozhat az Európai Unióról szóló szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően. Az említett cikkben meghatározott arányosság elvével összhangban ez az irányelv nem lépheti túl az említett cél eléréséhez szükséges mértéket,

ELFOGADTA EZT AZ IRÁNYELVET:

I. FEJEZET

ÁLTALÁNOS RENDELKEZÉSEK

1. cikk

Az irányelv tárgya

Ez az irányelv szabályokat állapít meg a saját tőke növekedésére vonatkozó támogatás társasági adóból történő levonására, valamint a nettó hitelfelvételi költségek adóból történő levonhatóságának korlátozására vonatkozóan.

2. cikk

Hatály

Ez az irányelv azokra az adóalanyokra vonatkozik, akik egy vagy több tagállamban társaságiadó-kötelesek, beleértve a harmadik országban adóügyi illetőséggel rendelkező szervezetek egy vagy több tagállamban lévő állandó telephelyeit is.

Ez az irányelv azonban nem vonatkozik a következő pénzügyi vállalkozásokra:

a) az 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 4. cikke (1) bekezdésének 1. pontjában meghatározottak szerinti „hitelintézet”;

b)a 2014/65/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 4. cikke (1) bekezdésének 1. pontjában meghatározottak szerinti „befektetési vállalkozás”;

c)c) a 2011/61/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjában meghatározottak szerinti „alternatív befektetési alapkezelő”, beleértve a 345/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet szerinti európai kockázatitőke-alapok kezelőjét, a 346/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet szerinti európai szociális vállalkozási alapok kezelőjét, valamint az (EU) 2015/760 európai parlamenti és tanácsi rendelet szerinti európai hosszú távú befektetési alapok kezelőjét;