TARTALOMJEGYZÉK

Összefoglaló 4

Bevezetés 6

1. A bejelentett csalások és egyéb szabálytalanságok 8

1.1. A tagállamok és a Bizottság szolgálatai által 2010-ben bejelentett csalások és egyéb szabálytalanságok elemzése 8

1.2. Bevételek 11

1.2.1. Tradicionális saját források (TOR) 11

1.2.2. Hozzáadottérték-adó 13

1.3. Kiadások 13

1.3.1. Mezőgazdasági kiadások 13

1.3.2. Kohéziós politika 15

1.3.3. Előcsatlakozási alapok 17

1.3.4. A Bizottság által közvetlenül kezelt kiadások 19

2. A szabálytalan összegek visszafizettetése 2010-ben 21

2.1. Tradicionális saját források 22

2.2. Mezőgazdaság 22

2.3. Kohéziós politika 23

2.4. Előcsatlakozási alapok 23

2.5. A közvetlenül a Bizottság által kezelt kiadások 24

3. A kohéziós politika területéhez tartozó projektek kettős finanszírozásának kockázatával kapcsolatban a tagállamokkal való együttműködésről szóló kérdőív eredményei 25

4. Csalás elleni szakpolitikák 26

4.1. A csalás elleni szakpolitikai kezdeményezések 2010-es végrehajtása 26

4.1.1. A Hercule II program 26

4.1.2. Vámügy 26

4.1.3. Az Európai Unió pénzügyi érdekeinek védelméről szóló egyezmény ratifikációjának helyzete 27

4.1.4. A Bizottság csalás elleni politikája és az Európai Unió bővítése 27

4.1.5. A Bizottság csalás elleni politikája az európai szomszédságpolitika keretében 28

4.1.6. A dohánytermékek illegális kereskedelme elleni küzdelem 28

4.2. Új csalásellenes szakpolitikai kezdezményezések 29

4.2.1. Az OLAF reformja 29

4.2.2. A Bizottság csalás elleni többéves stratégiája 29

4.2.3. Az Európai Unió pénzügyi érdekeinek a büntetőjog és igazgatási vizsgálatok által biztosított védelméről szóló közlemény 29

4.2.4. A korrupció elleni uniós küzdelemről szóló közlemény 30

4.2.5. Uniós zöld könyv a közbeszerzési szabályokról 30

4.2.6. Az EU keleti határainál folyó cigaretta- és alkoholcsempészet elleni cselekvési terv 30

Általános következtetések 30

Összefoglaló

A Bizottság a tagállamokkal együttműködésben és az Európai Unió működéséről szóló szerződés 325. cikkének megfelelően az alábbiakban előterjeszti az EU pénzügyi érdekeinek védelméről szóló éves jelentést.

A jelentés azt kívánja meg bemutatni, milyen mértékben vannak az uniós források kitéve a szabálytalanságokból (illetve csalásból) eredő helytelen felhasználásnak, és milyen erőfeszítések történnek e probléma kezelése érdekében. A jelentés mind az EU-költségvetés kiadási, mind a bevételi oldalának vizsgálatára kiterjed.

Újabb kezdeményezések az EU pénzügyi érdekeinek védelme céljából

A Bizottság a közelmúltban számos kezdeményezést indított az EU pénzügyi érdekeinek védelmét szolgáló jogi és adminisztratív keretek fejlesztése céljából. Ezek közé tartoznak a következők:

- az Európai Csalás Elleni Hivatal (OLAF) reformjáról szóló módosított javaslat;

- a Bizottság csalás elleni stratégiája;

- az Európai Unió pénzügyi érdekeinek a büntetőjog és igazgatási vizsgálatok által biztosított védelméről szóló közlemény.

A költségvetést érintő szabálytalanságok

Az elemzés – az Európai Bizottság által közvetlenül kezelt kiadásokat tárgyaló rész kivételével – a tagállamok által szolgáltatott adatokon alapul.

A kiadások területén az 2009. évi 1,4 milliárd EUR-hoz képest (ami a felhasznált teljes költségvetés 1,13 %-a), a kontrollrendszer által feltárt szabálytalanságok 2010-ben 1,8 milliárd EUR pénzügyi hatással jártak (a felhasznált költségvetés 1,27 %-a)[1]. A szabálytalanságok pénzügyi hatása a bevételi oldalon ugyancsak meghaladta a 2009. évit: 2010-ben e hatás 393 millió EUR volt (a beszedett tradicionális saját források teljes bruttó összegének 1,88 %-a), szemben a 2009. évi 357 millió EUR-val (1,84 %).

A 2010-re vonatkozó összesített adatok tanúsága szerint a bejelentett szabálytalanságok száma az előcsatlakozási alapok és a tradicionális saját források területének kivételével minden területen nőtt. E növekedés fő oka a kohéziós alapok programozásának ciklikus jellegében és különösen a 2000–2006 közötti végrehajtási időszak zárásában, valamint abban keresendő, hogy a továbbfejlesztett jelentéstételi rendszer (az úgynevezett szabálytalanságokat kezelő rendszer (IMS)) bevezetését követően a legtöbb tagállam szélesebb körűen és gyorsabban tett eleget jelentéstételi kötelezettségének.

A tagállamok kötelesek jelentést tenni az általuk feltárt szabálytalanságokról, és meg kell jelölniük, hogy ezek esetében fennáll-e a csalás gyanúja. A jelentéstételi rendszerek korszerűbbek és jobbak lettek, ami a jelentéstétel színvonalának általános emelkedéséhez vezetett. Ennek eredményeként elemzésünk nagyobb területet ölel át, és megbízhatóbb a korábbiaknál.

Jóllehet az általános kép viszonylag biztató, és különösen azt mutatja, hogy a Bizottság kialakította a szabálytalanságok kezelését célzó rendszereket, világos az is, hogy jelentős különbségek léteznek a tekintetben, milyen módon közelítik meg az egyes tagállamok a szabálytalanságokkal kapcsolatos jelentéstétel folyamatát. Egyes esetekben a tagállamok eljárásai alapján kérdéses, hogy megfelelőek-e a nemzeti jelentéstételi rendszerek. E problémákra részletesen felhívja a figyelmet a jelentés és a „Szabálytalanságok statisztikai értékelése” című bizottsági szolgálati munkadokumentum. A csalás veszélyének elemzése azt is világossá teszi, hogy a bűncselekménynek minősülő csalás elleni küzdelem továbbra is messzemenően szükséges, és fellépésünk homlokterében áll.

Elengedhetetlen emellett az is, hogy az a néhány tagállam, amely még nem használja teljes mértékben az elektronikus jelentéstételi rendszert, ezt minél előbb pótolja.

A csalás elleni rendszerek fejlesztése

A szabálytalanságok által érintett kiadásokon belül a csalásgyanús esetek becsült pénzügyi hatása a 2009. évi 180 millió EUR-ról (a felhasznált költségvetés 0,13 %-a) 2010-re 478 millió EUR-ra nőtt (0,34 %).

Egyes tagállamok továbbra is a csalásgyanús esetek rendkívül alacsony arányáról számolnak be. E tagállamokat felkérjük, nyújtsanak be jelentést arról, milyen módon igazítják kontrollrendszereiket azon területekhez, amelyeken magas a csalások és szabálytalanságok kockázata.

A Bizottság elemezni kívánja a kohéziós politika területén elkövetett szabálytalanságok és csalások ellenőrzése céljából kialakított tagállami kontrollrendszereket. Az elemzés első eredményeit az EU pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 2011. évre vonatkozó éves jelentés tartalmazza majd.

A visszafizettetési eljárások fejlesztése

Növelni kell a visszafizettetés hatékonyságát, különösen az előcsatlakozási alapok területén. A Bizottság felszólítja az alacsony visszafizettetési arányt mutató tagállamokat és országokat, hogy gyorsítsák fel az eljárást, aknázzák ki a szabálytalanságok felfedése esetén rendelkezésre álló jogi eszközöket és garanciákat, és amennyiben az adósok nem teljesítik kötelezettségeiket, foglalják le azok eszközeit.

Bevezetés

Ez a jelentés ismerteti mind a pénzügyi szabálytalanságokra, mind a bűncselekménynek minősülő csalásra vonatkozó információkat, így az olvasó átfogó képet kaphat a kérdésről. Tágabb összefüggésben, a jelentés bemutatja a szabálytalanságok és csalások elkövetésétől való elrettentésre, valamint az uniós és tagállami rendszerek fejlesztésére irányuló intézkedéseket.

A Szerződés egyértelműen megállapítja, hogy az EU és tagállamai osztoznak az Unió pénzügyi érdekeinek védelmével és a csalások elleni harccal kapcsolatos felelősségben. A nemzeti hatóságok kezelik az uniós kiadások négyötödét, és ők szedik be a tradicionális saját forrásokat is[2]. E területeken a Bizottság általános felügyeletet gyakorol, standardokat állapít meg, és ellenőrzi a végrehajtást. Döntő szerepe van a Bizottság és a tagállamok közötti szoros együttműködésnek.

E jelentés egyik fő célja ezért annak értékelése, milyen mértékben sikerült megvalósítani ezt az együttműködést a rendelkezésre álló adatok fényében, és az miképpen fejleszthető tovább.

A korábbi évekhez hasonlóan a jelentés tartalmazza a kontrollrendszerek által észlelt szabálytalanságokra és a feltételezett csalásokra vonatkozó legfrissebb adatokat, a szabálytalanságok és csalások kezelését célzó intézkedésekre vonatkozó legújabb információkat, valamint egy kiemelt témakör részletesebb elemzését. A Bizottság és a tagállamok előzetes megállapodása alapján idén ez a témakör a kettős finanszírozás kockázata a kohéziós politika területén. A tagállamok kérdőív kitöltésével járultak hozzá az elemzéshez.

A jelentés a tagállamok által bejelentett szabálytalanságokról és feltételezett csalásokról tartalmaz információkat. Nem tartalmaz becslést az egyes tagállamokban elkövetett szabálytalanságok és csalások tényleges szintjéről, ahogyan azt az Európai Parlament kérte[3]. Ennek oka, hogy a a rendelkezésre álló információk és a tagállamoktól kapott adatok köre és jellege miatt Bizottság nincs abban a helyzetben, hogy becslést készítsen a szabálytalanságok vagy csalások tényleges szintjéről.

Mindazonáltal a Bizottság kész megvitatni a tagállamokkal a szabálytalanságok és csalások tényleges szintje mérésének lehetőségét, különösen akkor, ha a tagállamok a saját céljukra ezt már ma is elvégzik.

E jelentés címzettje az Európai Parlament és a Tanács, és a jelentést nyilvánosságra hozzák[4]. A jelentés négy részből áll:

Az első rész elemzi a tagállamok által feltárt szabálytalanságok bejelentését olyan területek tekintetében, ahol a tagállamok hajtják végre a költségvetést (agrárpolitika, strukturális alapok és előcsatlakozási alapok), valamint a közösségi saját források beszedése tekintetében. A Bizottság által közvetlenül kezelt kiadásoknál előforduló szabálytalanságokat ugyancsak ebben a részben tekintjük át.

A második rész a szabálytalan összegek 2010. évi visszafizettetésére összpontosít.

A harmadik rész az idei év kiemelt témakörével foglalkozik – a kettős finanszírozás kockázatával a kohéziós politika területén. Ebben a részben tárgyaljuk továbbá a csalás elleni fellépésekről szóló korábbi jelentéseket követő nyomon követési intézkedéseket i.

A jelentés befejező része áttekintést ad a 2010-ben végrehajtott csalásellenes szakpolitikákról, és azokról az új intézkedésekről, amelyek az EU pénzügyi érdekeinek a csalás és egyéb jogellenes tevékenységek elleni hatékony védelmét hivatottak biztosítani.

A jelentéshez három bizottsági szolgálati munkadokumentum kapcsolódik[5].

A bejelentett csalások és egyéb szabálytalanságok

Az adatok megértéséhez elengedhetetlen, hogy megkülönböztessük a csalásokat és az egyéb szabálytalanságokat.

Szabálytalanságnak minősül az uniós előírások gazdasági szereplők általi bármely megsértése, amely károsítja vagy károsítaná az Unió pénzügyi érdekeit[6].

A csalás jogtalan haszonszerzés céljából, szándékosan elkövetett szabálytalanság, amely bűncselekménynek minősül[7]. .A tagállamokkal szemben elvárás, hogy azonosítsák azokat a bejelentett szabálytalanságokat, amelyeknél a csalás gyanúja merül fel. A feltárt csalás tényleges pénzügyi hatása csak a bírósági eljárás végén mérhető fel.

Az Európai Számvevőszék (a továbbiakban: a Számvevőszék) által feltárt hibákat a Számvevőszék a hibaarányok megállapítására használja adott számú tranzakcióból vett minta alapján. A hiba fogalmát nem a csalás elleni fellépés összefüggésében határozták meg[8]. Az ebben az éves jelentésben szereplő statisztikák a tagállamok által a Bizottságnak bejelentett, vagy a Bizottság által feltárt szabálytalanságok és csalás gyanúját felvető esetek tényleges számát tükrözi. A Bizottság és Számvevőszék megközelítését ezért nem lehet összehasonlítani.

Az ebben a jelentésben szereplő adatokat körültekintően kell értelmezni. A szabálytalanságok tényleges szintje nem ismert, és mivel erre becslések sincsenek, erről nem is közlünk adatot., Annyi mindenesetre megállapítható, hogy a szabálytalanságok tényleges szintje magasabb, mint az itt szerepeltetett, bejelentett szintek. Ugyanígy a csalások tényleges szintje sem ismert, és nincsenek erre vonatkozó becslések sem. Az itt szereplő számok a tagállamok által bejelentett csalásgyanús esetek szintjét jelzik, amelybe beletartoznak a bizonyított csalások is. A feltételezett csalások száma nem egyezik meg a bizonyított csalások számával; a csalások bizonyítására gyakran a több évvel a büntetőeljárást követően kerül sor. Ez utóbbira vonatkozóan a jelentés nem tartalmaz konkrét adatokat. Valamennyi bejelentett szabálytalanság a Bizottság és a tagállamok által elvégzendő nyomon követés különböző formáit vonja magával.

A tagállamok és a Bizottság szolgálatai által 2010-ben bejelentett csalások és egyéb szabálytalanságok elemzése

Az uniós jog alapján a tagállamok kötelesek bejelenteni a csalás gyanúját felvető eseteket és az Európai Unió pénzügyi érdekeit érintő, egyéb felfedett szabálytalanságokat azon területek vonatkozásában, amely területeken a tagállamok hajtják végre a költségvetést, és szedik be az uniós tradicionális saját forrásokat. A főbb kiadási területekhez a mezőgazdaság és a kohéziós politika tartozik. Valamennyi 10 000 EUR-nál nagyobb, uniós forrásból származó összeget érintő szabálytalanságot jelenteni kell a Bizottságnak[9].

A szabálytalanságok jelentésére két elektronikus rendszer áll rendelkezésre: a tradicionális saját forrásokat lefedő saját források adatbázis (OWNRES) és a szabálytalanságokat kezelő rendszer (IMS). Utóbbi a költségvetés kiadási oldalának azon részét fedi le, amelynek irányítását a Bizottság és a tagállamok megosztva látják el.

Az OWNRES adatbázis egyúttal a csalás és szabálytalanságok globális elemzéséhez szükséges adatok gyűjtésének fontos eszköze. Az IMS sikeres létrehozása jelentősen javította a jelentéstétel minőségét, mivel ésszerűsítette a jelentéstételi kötelezettséggel járó munkateher elosztását, felgyorsította a jelentéstételi folyamatot, és hozzájárult ahhoz, hogy a tagállamok teljesebb és általában jobb minőségű jelentéseket küldjenek a Bizottságnak.

A szabálytalanságokra vonatkozó bejelentések minősége általánosságban véve javult, jóllehet vannak még következetlenségek az esetek szabálytalanságként vagy feltételezett csalásként történő osztályozásával kapcsolatban.

Ezen nehézségek megoldására a bizottsági szolgálatok a szabálytalanságok közlésével kapcsolatos gyakorlati tudnivalókról szóló munkadokumentumot fognak kidolgozni.

A Bizottság által közvetlenül kezelt kiadásoknál előforduló szabálytalanságokra vonatkozó adatok a Bizottság eredményelszámolási rendszeréből (ABAC) származnak.

A jelentéstételi rendszerekre és módszertanra vonatkozó további részletekért lásd a Bizottságnak az ehhez a jelentéshez kapcsolódó A szabálytalanságok statisztikai értékelése [10] című munkadokumentumát.

1. táblázat: A szabálytalanságok száma és az érintett összegek — 2010

Terület | Bejelentett szabálytalanságok száma | A szabálytalanságok (beleértve a csalás gyanúját jelentő eseteket is) becsült teljes pénzügyi hatása (millió EUR) | A csalás gyanúját jelentő esetek becsült pénzügyi hatása (millió EUR) | Visszafizettetett összegek (millió EUR) |

2009[11] | 2010 | 2009[12] | 2010 | 2009 | 2010 | 2010 |

Mezőgazdaság | 1621 | 1825 | 125 (az allokációk kb. 0,24 %-a | 131 (az allokációk kb. 0,23 %-a | 13,3 (az allokációk 0,03 %-a | 69 (az allokációk 0,12 %-a | 175[13] |

Kohéziós politika | 4737 | 7062 | 1 183 (az allokációk kb. 2,44 %-a | 1550 (az allokációk kb. 3,15 %-a | 109 (az allokációk kb. 0,23 %-a | 364 (az allokációk 0,74 %-a | 611[14] |

Előcsatlakozási alapok | 706 | 424 | 117 (az allokációk kb. 3,8 %-a | 83 (az allokációk kb. 5,26 %-a | 57 (az allokációk kb. 0,78 %-a | 41 (az allokációk 2,6 %-a | 14[15] |

Közvetlen kiadások | 705 | 1021 | 27,5 (az allokációk kb. 0,17 %-a | 43 (az allokációk kb. 0,27 %-a | 1,5 (az allokációk kb. 0,01 %-a | 4 (az allokációk 0,02 %-a | 25[16] |

Teljes kiadás | 7769 | 10332 | 1 452,5 (az allokációk kb. 1,13 %-a | 1,807 (az allokációk kb. 1,27 %-a | 180,8 (az allokációk 0,13 %-a | 478 (az allokációk 0,34 %-a | 825 |

Összes bevétel (Tradicionális saját források)[17] | 5204 | 4744 | 357 (a 2009-ben beszedett tradicionális saját források teljes (bruttó) összegének kb. 1,84 %-a) | 393 (a 2010-ben beszedett tradicionális saját források teljes (bruttó) összegének kb. 1,88 %-a) | 103 (a 2009-ben beszedett tradicionális saját források teljes (bruttó) összegének kb. 0,53 %-a) | 139 (a 2010-ben beszedett tradicionális saját források teljes (bruttó) összegének kb. 0,67 %-a) | 180 |

Bevételek

Tradicionális saját források (TOR)

A megállapított tradicionális saját források teljes összegének több mint 97 %-át különösebb probléma nélkül sikerült beszedni.

A Bizottságnak bejelentett szabálytalanságok száma (a csalásgyanús eseteket is beleértve) 2010-ben alacsonyabb volt, mint az előző évben, jóllehet a bejelentett szabálytalan összeg nagysága magasabb (lásd 1. ábra). A szabálytalanságok statisztikai vizsgálata című bizottsági munkadokumentum részletes elemzést tartalmaz az e téren bejelentett szabálytalanságokról és vélt csalásokról.

1. ábra: Bejelentett szabálytalanságok (beleértve a csalásgyanús eseteket) és a kapcsolódó szabálytalan összegek 2006–2010

[pic]

A tagállamok által csalásgyanús esetnek minősített esetek aránya változatlan maradt. A tagállamok által közölt adatokban levő jelentős különbségek azt sugallják, hogy a releváns definíciók eltérő értelmezése miatt a szabálytalanság és csalás osztályozása az OWNRES adatbázisban még nem teljesen megbízható. Amint azt az előzőekben említettük, a bizottsági szolgálatok munkadokumentumot fognak kidolgozni a szabálytalanságok közlésével kapcsolatos gyakorlati tudnivalókról.

2. ábra: Bejelentett csalásgyanús esetek és a kapcsolódó összegek 2006–2010

[pic]

A tagállamok közötti különbségek akkor válnak szembetűnővé, amikor a 2010-ben jelentett, megállapított és becsült szabálytalan összegek elemzésére kerül sor. Ezek a különbségek több faktornak tudhatók be (a forgalom és kereskedelem típusa, a gazdasági szereplők megfelelőségi szintje és a földrajzi elhelyezkedés stb.). Ezek az adatok akár évről évre is jelentősen eltérhetnek. Az adott évben feltárt, egyedi, nagyobb csalásgyanús esetek jelentős hatással lehetnek az éves adatokra, különösen egy olyan tagállamban, amely kevesebb tradicionális saját forrást szed be. Egy másik változó tényezőnek számít az, hogy a tagállam mennyire hatékony vámellenőrzési stratégiával rendelkezik a nagy kockázatú importok vizsgálatára, valamint a tradicionális saját forrásokhoz kapcsolódó csalások és szabálytalanságok felderítésére[18].

A tradicionális saját forrásokkal kapcsolatos vizsgálatai során a Bizottság az utóbbi években különös hangsúlyt fektetett a tagállamok vámellenőrzési stratégiájára. A Bizottság szorosan nyomon követi a tagállamok válaszintézkedéseit, amelyeket a bizottsági ellenőrzések[19] során tett észrevételek nyomán hoznak.

Nyomon követés:

A tagállamok vámellenőrzési stratégiájának továbbra is a magas kockázatot jelentő behozatalokra kell összpontosítania, ezzel is tovább javítva a szabálytalanságok és a csalás feltételezett gyanúját felvető esetek feltárásának arányát a tradicionális saját források terén.

Hozzáadottérték-adó

Az adózással kapcsolatban a tagállamoknak a meglévő és új csalási trendeket egyaránt figyelemmel kell kísérniük, valamint válaszlépéseket kell hozniuk. Ez olyan jogi és operatív vonatkozások mérlegelését feltételezi, mint például adminisztratív együttműködés és információcsere, megfelelési politikák, kockázatelemzés és valamennyi adófajtára vonatkozó ellenőrzési stratégiák, valamint a jogszabályok csalás elleni biztosítása. A Bizottság biztosította a tagállamoknak a hozzáadottérték-adó területén történő együttműködés fokozásához szükséges jogi keretet. E jogi keret képezett jogalapot egyúttal az EUROFISC létrehozásához is, amely a csalásokkal, különösen az ún. „körhinta” jellegű csalásokkal kapcsolatos gyors és célzott tagállamközi információcserét lehetővé tevő operatív hálózat. A tagállami szakértők specifikus területeken működnek együtt, csalásgyanús esetekkel kapcsolatos figyelmeztetéseket adnak ki, és összehangolják a nemzeti tevékenységeket. 2013. január óta a tagállamok hatóságai automatikus hozzáféréssel fognak rendelkezni bizonyos, más tagállamok birtokában lévő adatokhoz, ezzel is tovább gyorsítva az információcserét. Végül pedig a Bizottság javasolta, hogy az önkéntes megfelelést, kockázatértékelést és felügyeletet előtérbe helyező új megközelítést kellene kifejleszteni azzal a céllal, hogy csökkentsék az adóhatóságok részvételét, és könnyítsenek a vállalkozásokat sújtó adminisztratív terheken.

A hozzáadottérték-adó jövőjéről szóló zöld könyv[20] a konkrét intézkedésekre vonatkozó javaslatok összegyűjtésével jó alkalmat nyújt arra, hogy új lendületet adjon az e kérdésről folyó gondolkodásnak.

Kiadások

Mezőgazdasági kiadások

A mezőgazdaság területén a bejelentett szabálytalanságok száma és a teljes, elköltött összeghez viszonyított érintett összegek jelentősen eltérnek a tagállamok között és a tagállamokon belül egyaránt.

Tavaly a Bizottság Finnországot, Ausztriát és Hollandiát szólította fel arra, hogy javítsanak a jelentési fegyelmen. Ezek a tagállamok megerősítették elkötelezettségüket arra vonatkozóan, hogy jelentik a szabálytalanságokat, valamint erőfeszítéseket tesznek a jelentési folyamat optimalizálására.

A Bizottság (OLAF) negyedévente végez minőségellenőrzést, és visszajelzést ad a tagállamoknak a jelentések minőségéről és a hiányzó adatokról. A Bizottság szoros kapcsolatban áll a tagállamok által kijelölt, a mezőgazdasági ágazatban tevékenykedő kapcsolattartó tisztviselőkkel annak érdekében, hogy tájékoztassa a tagállamokat a legfrissebb trendekről és fejleményekről, és megfelelő segítséget nyújtson számukra.

A bejelentett szabálytalanságok és a csalás gyanúját felvető esetek száma, valamint az ezekhez kapcsolódó pénzügyi hatás egyaránt megnövekedett. A feltételezett csalások pénzügyi hatása a 2009-ben számított 13 millió EUR-ról 2010-ben 69 millió EUR-ra növekedett. A feltétetelezett csalások számában 2010-ben bekövetkezett növekedés (lásd a 4. ábrát, alább) az IMS jelentési rendszeren keresztül történő jelentések minőségében bekövetkező javulással, és azzal a ténnyel magyarázható, hogy az EU-10 és az EU-2 tagállamok megkezdték az ágazatra vonatkozó jelentéstételt.

3. ábra: A bejelentett szabálytalanságok (beleértve a vélt csalásokat) és a kapcsolódó szabálytalan összegek – 2006–2010

[pic]

2010-ben Olaszország és az EU-12 a bejelentett esetek több mint 90 %-át „vélt csalásnak” minősítette. A jelentős összegű kiadásokat kezelő országok némelyike, például Franciaország, Németország, Spanyolország és az Egyesült Királyság továbbra is nagyon kevés csalásgyanús esetet jelent. Franciaország a 2010-ben bejelentett esetekből egyet sem minősített feltételezett csalásnak. Ez felveti a kérdést, hogy a csalásgyanús esetekre vonatkozó bejelentések alacsony száma vajon a jelentéstételi elvek megsértéséből vagy a csalás felderítésére szolgáló tagállami kontrollrendszerek hiányosságaiból fakad-e.

4. ábra: A bejelentett vélt csalások és a kapcsolódó összegek 2006–2010

[pic]

A szabálytalanságok statisztikai vizsgálata című bizottsági munkadokumentum részletes elemzést tartalmaz az egyes pénzügyi évekre vonatkozóan bejelentett szabálytalanságokról. Kitüntetett figyelmet kap a 2004. és a 2005. év, amelyeket már lezártnak tekintenek, ami azt jelenti, hogy az ellenőrzési terveket végrehajtották, a visszafizettetési eljárásokat megkezdték, és a szabálytalanságokat bejelentették.

Nyomon követés:

Franciaországot, Németországot és az Egyesült Királyságot felkérjük, adjanak magyarázatot a feltételezett csalások bejelentett eseteinek alacsony számára, és nyújtsanak be jelentést arra vonatkozóan, hogy milyen módon igazítják kontrollrendszereiket azon területek sajátosságaihoz, amelyeken magas a csalások és szabálytalanságok kockázata. Finnországnak, Hollandiának és Lengyelországnak javítania kell a jelentéstétel következetességét, főleg a szabálytalanságot és csalást elkövető egyének személyes adatai tekintetében. Általánosságban a tagállamoknak javítaniuk kell a jelentéstétel minőségén, mivel 2010-ben visszalépés történt a szabálytalanságok megfelelő időben történő jelentése terén.

Kohéziós politika

A kohéziós politikát érintő, bejelentett szabálytalanságok teszik ki az EU-költségvetés kiadási részéhez kapcsolódó összes bejelentett szabálytalanság legnagyobb részét (a 2010-ben jelentett esetek körülbelül 70 %-át).

A bejelentett szabálytalanságok száma és a szabálytalan összegek tekintetében az előző évben már észlelt növekvő tendencia 2010-ben megerősítést nyert (lásd 5. ábra). A növekedés több okkal magyarázható, melyek közül a 2000–2006-os programozási időszak zárásához kapcsolódó ellenőrzési tevékenységek megszaporodása, a 2007–2013-as programozási időszak programjainak teljes végrehajtása, valamint az IMS bevezetése emelendő ki.

A szabálytalanságok felderítésére szolgáló módszerek részletes elemzése azt sugallja, hogy a kontrollrendszerek most már hatékonyabban működnek.

A leggyakrabban jelentett szabálytalanságtípusok elemzése azt mutatja, hogy a szabálytalanságra leggyakrabban a projektciklus végrehajtási szakaszában derül fény. Az értékben mért legnagyobb hatás (pénzügyi hatás) ezzel szemben a kiválasztási vagy beszerzési szakaszban keletkezik.

Az elemzés megerősíti, hogy az egyértelműség növelése és a végrehajtási feltételek javítása érdekében felül kell vizsgálni az uniós közbeszerzési szabályokat[21].

5. ábra: A bejelentett szabálytalanságok (beleértve a vélt csalásokat) és a kapcsolódó szabálytalan összegek – 2006–2010

[pic]

A bejelentett vélt csalások tekintetében az előző években kiemelt tendencia megerősítést nyert. A legtöbb ilyen esetet Olaszország, Németország és Lengyelország jelentette. A 2000–2006-os programozási időszakhoz viszonyítva Németország a legsikeresebb tagállam a csalás megállapítására vonatkozó folyamatok lezárásában, őt Lengyelország és Olaszország követi.

6. ábra: Bejelentett csalásgyanús esetek és a kapcsolódó összegek 2006–2010

[pic]

2010-ben a következő országok nem jelentettek be egyetlen ilyen esetet sem: Dánia, Franciaország, Málta, Hollandia, Svédország és Szlovénia. Ez arra utal, hogy a szabálytalanságok és a csalásgyanús esetek osztályozása még nem működik teljesen megbízhatóan az IMS-ben.

A 2010-ben beérkezett jelentések alapján a csalások a legmagasabb arányban a Halászati Orientációs Pénzügyi Eszköznél (HOPE)[22] fordultak elő. Az e területen bejelentett szabálytalanságokról és csalásgyanús esetekről részletes elemzést tartalmaz A szabálytalanságok statisztikai vizsgálata című bizottsági munkadokumentum.

Nyomon követés

A Bizottság támogatja Spanyolországot és Franciaországot azon erőfeszítéseikben, hogy 2011 végéig befejezzék az IMS végrehajtását, és felszólítja Írországot is a rendszer maradéktalan végrehajtására.

A Bizottság elemezni fogja a kohéziós politika területén elkövetett csalások ellenőrzése céljából kialakított tagállami kontrollrendszereket. Ezzel kapcsolatban 2011 júliusában kérdőívet küldött a tagállamoknak. Az eredmények közzétételére 2012-ben, az EU pénzügyi érdekeinek védelméről szóló következő éves jelentéssel együtt kerül sor.

Előcsatlakozási alapok

Bejelentett szabálytalanságok és csalások

Az előcsatlakozási támogatás területén 2010-ben jelentős előrelépést sikerült elérni az IMS újtán történő jelentéstétel végrehajtásában. A korábban előcsatlakozási támogatásban részesülő tagállamok többségének most már lehetősége van arra, hogy szabálytalansági jelentéseket nyújtson be a jelentéstételi rendszer útján. A szabálytalanságokról szóló beérkezett közlemények minősége mind teljesség, mind megfelelés tekintetében kielégítő.

2009-hez képest a bejelentett szabálytalanságok száma és az azokhoz kapcsolódó pénzügyi volumen az alapok többsége esetében jelentősen csökkent. Ez alól a PHARE képez kivételt, amelynél a bejelentett szabálytalanságok száma változatlan maradt, bár a pénzügyi volumen itt is csökkent. Ennek oka minden bizonnyal az, hogy megkezdődött az EU-10 és az EU-2 részére nyújtott előcsatlakozási támogatások fokozatos megszüntetése.

7. ábra: Bejelentett szabálytalanságok (beleértve a csalásgyanús eseteket) és a kapcsolódó szabálytalan összegek 2006–2010

[pic]

Az újonnan bejelentett esetek többsége 2009-hez hasonlóan most is a SAPARD-források romániai és bulgáriai felhasználásához kapcsolódott. Bulgária esetében azonban megállapítható, hogy megindult a jelentős fejlődés, és most már főként a nemzeti szolgálatok derítik fel a szabálytalanságokat és a csalásgyanús eseteket. Romániában más a helyzet, mivel a szabálytalanságok és a csalásgyanús esetek felderítése nagyrészt az uniós szolgálatok vizsgálatai nyomán vagy azok kérésére történik. Az e területen bejelentett szabálytalanságokról és csalásgyanús esetekről részletes elemzést tartalmaz A szabálytalanságok statisztikai vizsgálata című bizottsági munkadokumentum.

8. ábra: Bejelentett csalásgyanús esetek és a kapcsolódó összegek 2006–2010

[pic]

Nyomon követés :

A jelentéstétel minőségének javítása érdekében a Bizottság továbbra is támogatni fogja az IMS végrehajtását az új kedvezményezett országokban (Törökországban, Horvátországban, Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaságban és Montenegróban).

A Bizottság által közvetlenül kezelt kiadások

Ez a pont a bizottsági szolgálatok által a „közvetlen centralizált igazgatás”[23] keretében igazgatott kiadásokkal kapcsolatban kibocsátott visszafizetési felszólításokra[24] vonatkozik.

A visszafizetési felszólításokra vonatkozó adatok azt jelzik, hogy bár megnövekedett azoknak a közvetlen igazgatás alá tartozó érintett kiadásoknak aránya, amelyek vonatkozásában beszedési utalványt kellett kiállítani, a megállapított szabálytalanságok aránya még mindig alacsony (2009-ben 0,17 %, míg 2010-ben 0,27 % volt). A Bizottság csak a kibocsátott visszafizetési felszólítások 2,1 %-át minősítette csalásgyanús esetnek (körülbelül az elkülönített összegek 0,02 %-át).

A SZABÁLYTALAN ÖSSZEGEK VISSZAFIZETTETÉSE 2010-BEN

E fejezet a szabálytalan esetekre vonatkozó tagállami bejelentéseken alapuló adatokat tartalmaz, és arra összpontosít, milyen eredményekkel jártak a nemzeti hatóságok fellépései, amelyek a kedvezményezettek (azaz a gazdasági szereplők) számára jogalap nélkül kifizetett összegek visszafizettetésére irányultak. Az elemzés a 10 000 EUR-nál alacsonyabb értékű visszafizettetésekre nem terjed ki – ez alól a mezőgazdasági ágazat kivételt képez, ahol a visszafizettetéssel kapcsolatos adatok valamennyi fennálló tartozást magukba foglalják.

E jelentés tehát tárgyát tekintve eltér azoktól az egyéb bizottsági dokumentumoktól, amelyek a Bizottság által a tagállamokkal szemben foganatosított – például a pénzügyi korrekciók vagy a pénzügyi elszámolások eljárásai alapján történő – visszafizettetésekkel foglalkoznak[25].

Fontos megjegyezni, hogy a különböző ágazatok esetében mért visszafizettetési arányokat nem lehet egymással öszehasonlítani, mivel eltérő szabályozási keret és visszafizettetési mechanizmusok vonatkoznak rájuk (mint ezt a 2. táblázat kifejti). Ezenfelül a visszafizettetési eljárás felgyorsítása érdekében bevezetett egyes eljárásokat néhol (pl. a mezőgazdasági ágazat esetében) rövidebb ideig alkalmaztak.

2.táblázat: Visszafizettetési arányok ágazatoként 2009–2010

KÖLTSÉGVETÉSI ÁGAZAT | HÁTTÉR | VISSZAFIZETTETÉSI ARÁNY |

2009 | 2010 |

Tradicionális saját források | Mivel folyamatos a behajtás, az általános behajtási arány állandóan változik. Jelenleg az összes évre (1989–2010) vonatkozó általános visszafizettetési ráta 47 %. | 50 % | 46 % |

Mezőgazdaság | Az ebben az oszlopban feltüntetett adatokat a tagállamok közvetlenül jelentik be a Bizottságnak (a Mezőgazdasági Főigazgatóságnak), az adatok kiszámításakor kizárólag az új elszámolási mechanizmus bevezetése (2007) óta feltárt esetekben a végső kedvezményezettekkel ténylegesen visszafizettetett összegeket veszik alapul, a 10 000 EUR alatti visszafizetéseket is figyelembe véve. | 39 % | 42 % |

Kohéziós politika | Ennek az oszlopnak az adatai a tagállamok által az IMS-en kereszül közvetlenül az OLAF számára benyújtott jelentéseken alapulnak[26]. A ráták a 2000–2006-os programozási időszakra vonatkoznak (a programok lezárása 2010-ben kezdődött), és azokat a szabálytalan kifizetéseket is magukba foglalják, amelyeket a tagállamok kizártak az uniós finanszírozásból (visszavonás), még ha ezeket nem is fizettették vissza a kedvezményezettekkel. | 53 % | 67 % |

Előcsatlakozási alapok | Ennek az oszlopnak az adatait a tagállamok az IMS-en keresztül közvetlenül jelentik be az OLAF-nak, és az adatok a végső kedvezményezettekkel visszafizettetett összegekre vonatkoznak. A programozási időszak 2002-től 2006-ig tart (a programok 2010-ben zárultak le) | 27 % | 30 % |

Közvetlen kiadások | A visszafizettetési ráta kiszámítása éves alapon történik. | 56 % | 59 % |

Tradicionális saját források

A tradicionális saját források esetében a tagállamoknak be kell hajtaniuk a megállapított összegeket, amelyeket az OWNRES adatbázisban rögzíteniük kell. A 2010-ben feltárt szabálytalanságok alapján a megállapított behajtandó összeg 393 millió EUR (a 2010-ben beszedett tradicionális saját források teljes bruttó összegének mintegy 1,88 %-a). A tagállamok ebből 180 millió EUR-t már behajtottak. A 2010-re vonatkozó visszafizettetési ráta a közzététel időpontjában 46 %.

A tradicionális saját források területén a tagállami behajtási intézkedések nyomon követése a tradicionális saját forrásokkal kapcsolatos vizsgálatok keretében történik, valamint azon az eljáráson keresztül, amely értelmében az 50 000 EUR érték felett valamennyi behajthatatlannak bizonyuló összegről jelentést tesznek a Bizottságnak. A tagállamokat pénzügyi felelősség terheli a tradicionális saját forrásokat érintő veszteségekért, amennyiben azok a behajtási intézkedéseikkel kapcsolatban megállapított hiányosságokra vezethetők vissza.

Mezőgazdaság

A mezőgazdaság területén a tagállamok a 2010-es pénzügyi év során 175 millió EUR-t fizettettek vissza.

A tagállamokat az 1290/2005/EK rendeletben bevezetett elszámolási mechanizmus (a „fele-fele” szabály)[27] erőteljesen ösztönzi arra, hogy a kedvezményezettektől minél gyorsabban behajtsák a jogalap nélkül kifizetett összegeket. Ennek eredményeként a 2010-es pénzügyi év végére a tagállamok az Európai Mezőgazdasági Garanciaalapot érintő 2007-es és azt követő tartozások 42 %-t már behajtották.

Ugyanakkor a 2010-es pénzügyi év végén összesen 1,2 milliárd EUR-t tett ki a hiányzó összeg[28], amelyet a nemzeti hatóságok még nem fizettettek vissza a kedvezményezettekkel, és ebből a tagállamok a fele-fele szabály alapján mintegy 0,3 milliárd EUR-t fizettek be az uniós költségvetésbe

2008 és 2010 között a Bizottság auditálta az új elszámolási mechanizmust. Ehhez 16 kifizető ügynökségért felelős nemzeti hatóságra vonatkozóan végzett helyszíni ellenőrzéseket 12 tagállamban, és a vizsgálat a 2010-es pénzügyi év végén fennálló összes tartozás 89 %-ára kiterjedt.

Általánosságban véve a nemzeti hatóságok visszafizettetési eljárásai megfelelőek. Az ellenőrzések során feltárt hiányosságok nyomon követése a megfelelőségi elszámolási eljárások keretében folyik.

Kohéziós politika

2010-ben a kiadások terén a kohéziós politika esetében volt a legmagasabb a visszafizettetési ráta (meghaladta a 60 % -ot).

A kohéziós politika többéves programokon alapul, ennek következtében a visszafizettetési eljárásokra néhány esetben a programozási időszak végén kerülhet csak sor. Az 1994–99-es programozási ciklus végét követően jelentős nehézségek voltak tapasztalhatóak. Az erre az időszakra vonatkozóan a tagállamok által bejelentett szabálytalanságok pénzügyi hatásának egyharmada esetében még mindig nem zárultak le az eljárások (uniós hozzájárulás: 0,5 milliárd EUR). A Bizottság az érintett ügyek lezárása érdekében egyeztetést folytat[29]. Az 1994–1999-es programozási ciklus visszafizettetési rátája jelenleg 67 %.

A 2000–2006-os programozási időszakra vonatkozóan életbe léptetett továbbfejlesztett eljárások sikerét igazolja, hogy egy évvel azt követően, hogy a tagállamok benyújtották a Bizottságnak a záró dokumentációt, a jogalap nélkül kifizetett 2,9 milliárd EUR összegű uniós hozzájárulás 70 %-át már behajtották (vagy visszavonták a kiadásvisszatérítési igénylésekből)[30].

Magyarország, a Cseh Köztársaság és Szlovénia esetében a visszafizettetési ráta 20 % körül vagy az alatt van. Felszólítjuk e tagállamokat, hogy fejtsék ki ennek okait, továbbá tegyenek fokozottabb erőfeszítéseket.

Előcsatlakozási alapok

A 2002–2006-os programozási időszak visszafizettetéseinek elemzése megerősíti, hogy e területen további előrelépésre van szükség. A kiadások körén belül az előcsatlakozási alapok esetében a legalacsonyabb a visszafizettetési ráta. A 2010-es visszafizettetési ráta 10 %, ez jóval alacsonyabb az előző évi adatnál (27 %). Az elmúlt évek visszafizettetéseit számításba véve is alacsony a visszafizettetési ráta (a 2002–2006-os időszakra összesítve 30 % körüli), Bulgária, Törökország, Litvánia, Lettország és Szlovénia esetében pedig különösen alacsony. A csalás gyanúját felvető esetekben az eljárások egyre hosszadalmasabbak és bonyolultabbak, mint ezt az alacsonyabb visszafizettetési ráta is mutatja (ugyanezen időszakra összesítve átlagosan 14 %). A csalásgyanús esetekkel kapcsolatos hosszadalmas eljárások mellett az alacsony rátákat az is magyarázhatja, hogy a kedvezményezett országok nem aktualizálják a szabálytalanságokkal kapcsolatos visszafizettetési információkat.

Felszólítjuk a kedvezményezett országokat, hogy fejtsék ki, milyen okok magyarázzák az alacsony visszafizettetési rátákat, javítsák teljesítményüket a behajtások terén, valamint a lezárt visszafizettetési eljárásokra vonatkozóan aktualizálják a hiányzó információkat.

A közvetlenül a Bizottság által kezelt kiadások

A 2010-ben kiadott visszafizetési felszólítások esetében a 791 eset szinte mindegyikében részleges vagy teljes visszafizettetést rögzítettek, ez összesen közel 25 millió EUR összeget tesz ki. Az általános visszafizetési ráta 58,5 %-ra emelkedett, a csalásgyanús esetekre vonatkozó visszafizetési ráta magas (82,4 %).

A Bizottság tovább folytatja a visszafizettetési eljárásokat.

A KOHÉZIÓS POLITIKA TERÜLETÉHEZ TARTOZÓ PROJEKTEK KETTőS FINANSZÍROZÁSÁNAK KOCKÁZATÁVAL KAPCSOLATBAN A TAGÁLLAMOKKAL VALÓ EGYÜTTMűKÖDÉSRőL SZÓLÓ KÉRDőÍV EREDMÉNYEI

A Bizottság és a tagállamok minden évben kiválasztanak egy külön témát, amelyet a jelentés a tagállamoknak küldött kérdőívre adott válaszok alapján részletesen tárgyal. Az idei téma a projektek kettős finanszírozásának kockázata a kohéziós politika területén.

A kérdőívre adott összes tagállami választ és a nemzeti gyakorlatok részletesebb elemzését lásd az e jelentéshez kapcsolódó bizottsági munkadokumentumban: A 325. cikk tagállamok általi végrehajtása 2010-ben .

Nemzeti jogi keret

Valamennyi tagállam megerősítette, hogy tilos ugyanazokat a kiadásokat két vagy több eltérő forrásból finanszírozni. A „kettős finanszírozás” tilalmát a vonatkozó nemzeti jogi keretben és egyéb nemzeti szabályozásokban kellő pontossággal meghatározzák.

Amennyiben olyan esetekre derül fény, ahol kettős finanszírozásban részesültek projektek, a tagállamok adminisztratív és büntetőjogi szankciókat alkalmaznak, visszafizettetik az uniós forrásokat, és a kedvezményezetteket bíróság elé állítják.

A tagállamok többsége[31] alkalmaz a kettős finanszírozás kockázatára vonatkozó mutatókat. A tagállamok általában támogatják, hogy a kockázatelemzés kiterjesztésével és a kedvezményezettekre vonatkozó információk közös adatbázisokon keresztüli megosztása révén javítsák a megelőzést, tekintetbe véve a Bizottság ajánlásait.

Információcsere

Valamennyi tagállam arról számolt be, hogy a nemzeti hatóságok között rendszeres információcsere és operatív együttműködés folyik a projektek kettős finanszírozása kockázatának megelőzése és csökkentése érdekében. A kettős finanszírozásra irányuló kísérletek azonosítása a kérelmezési és engedélyezési szakaszban kezdődik.

Az uniós források felhasználását nemzeti, regionális és helyi szinten kezelő hatóságok felhasználhatják az EU által társfinanszírozott projektekre és a kedvezményezettekre vonatkozó általános és pénzügyi információkat tartalmazó adatbázisokat. Az információkhoz más hatóságok – így a rendőrség és az ügyészség – is hozzájuthatnak. Az információk egy része a nyilvánosság számára is elérhető.

A tagállamok többsége[32] az uniós társfinanszírozású projektekre vonatkozó adatok gyűjtése és elemzése céljából további elektronikus eszközöket is kialakított, amelyekhez külső adatforrások (pl. nyilvános internetes oldalak, nyilvános adatbázisok) alkalmazása társulhat.

A projektszerződések közzétételének, odaítélésének és végrehajtásának szakaszában a különböző nemzeti hatóságok továbbítják egymásnak az információkat, és megosztják ezeket az Európai Bizottsággal a munkacsoportok és informatikai rendszerek segítségével.

A tagállamok még mindig igen korlátozott mértékben használják csak fel a költségvetési rendelet 95. cikkének rendelkezése szerint a kizárt pályázók adatbázisát (CED). Néhány tagállam[33] nemzeti szintű adatbázisokat alkalmaz a kizárt pályázók nyilvántartására.

A közbeszerzési eljárásokból való kizárás leggyakoribb oka az volt, hogy a kedvezményezett nem fizette meg a társadalombiztosítási hozzájárulásokat vagy adókat[34].

A kérdőív következtetései: A tagállamok által a jelentéshez kapcsolódóan adott információkból kitűnik, hogy foganatosítottak olyan intézkedéseket, amelyekkel megakadályozható a kettős finanszírozás. Az intézkedések a következőkre terjednek ki: jogi rendelkezések, kockázatelemzés, adminisztratív eljárások, együttműködés a nemzeti hatóságok között, információcsere, valamint elektronikus eszközök felhasználása. A kockázatazonosítás területe azonban további fejlesztésre szorul.

Felkérjük valamenyi tagállamot, hogy kezdje el alkalmazni a kizárt pályázók adatbázisát (CED).

CSALÁS ELLENI SZAKPOLITIKÁK

A csalás elleni szakpolitikai kezdeményezések 2010-es végrehajtása

A Hercule II program

A Hercule II program a Bizottság (az OLAF) által kezelt pénzügyi eszköz, amely az EU pénzügyi érdekei védelmének és az ezzel kapcsolatos bűncselekmények – többek között a cigarettacsempészet – megelőzésének területére vonatkozik. A Hercule II program félidős értékelése igazolta e kiadási tétel értékét[35]. Kívánatos, hogy a Hercule II utódprogramja a továbbiakban is járuljon hozzá a tagállamok technikai felszereléseinek fejlesztéséhez, finanszírozza a tagállami hatóságok és az OLAF által folytatott vizsgálatokhoz nélkülözhetetlen adatbázisokhoz való hozzáférést, valamint küzdjön a cigarettacsempészet-és hamisítás ellen, a dohánygyártókkal kötött jogilag kötelező megállapodásokkal összhangban.

Vámügy

A Bizottság számos informatikai eszközt fejlesztett ki, hogy megkönnyítse a vámügy területén a kockázatértékelést, valamint a szabálytalanságok és csalás feltárását (információcsere, együttműködési rendszerek és adatbázisok). 2010-ben a legfontosabb fejlemény a „Mutual Assistance Broker (MAB)” elnevezésű eszköz bevezetése volt, amely közös interfészt biztosít a nemzeti rendszerek számára.

A Bizottság a tagállamokkal együtt közös vámműveleteket hajt végre[36]. A 2010 júniusában az OLAF koordinálásával lezajlott „SIROCCO” elnevezésű vámművelet keretében mintegy 40 millió cigarettát, 1,2 tonna kézzel sodort dohányterméket, 7000 liter alkoholt és 8 millió egyéb hamisított terméket foglaltak le. Emellett a művelet eredményeként három cigarettacsempészettel gyanúsított személyt letartóztattak[37].

2010 végén az Unió újból elindította a Kínával és Oroszországgal való vámügyi együttműködést. Mindkét ország vonatkozásában jóváhagyták a vámügyi együttműködés stratégiai keretét. Tekintettel a gazdasági intergrációhoz, a vámügyek nemzetközi normáknak megfelelő modernizációjához és közelítéséhez fűződő közös érdekre, a keretek három átfogó prioritásra épülnek: 1) biztonságos és akadálymentes kereskedelmi útvonalak, 2) kockázatkezelés és a csalás elleni küzdelem, 3) befektetés a vámügy modernizációjába. A vám-és határügyekkel foglalkozó EU–Oroszország munkacsoport 2011. május 6-án tartott ülésének eredményeként megállapodtak a stratégiai keret végrehajtását szolgáló első gyakorlati intézkedésekről, így többek között a határátkelőhelyeken jelentkező torlódások megakadályozására szolgáló gyors információs rendszer kialakításáról, valamint közös szakértői csoportok létrehozásáról a konkrét területeken való együttműködés módjainak feltárására.

Az Európai Unió pénzügyi érdekeinek védelméről szóló egyezmény ratifikációjának helyzete

Málta 2011. január 20-án ratifikálta az egyezményt. A Bizottság ismételten felkéri a Cseh Köztársaságot, hogy – a többi tagállamhoz csatlakozva – szintén erősítse meg az egyezményt, továbbá felkéri Észtországot, hogy erősítse meg az az egyezménynek az Európai Közösségek Bírósága általi, előzetes döntéshozatal révén történő értelmezéséről szóló, 1996. november 29-i jegyzőkönyvet.

A Bizottság csalás elleni politikája és az Európai Unió bővítése

2010-ben a Bizottság továbbra is biztosította, hogy a csalás elleni politika a csatlakozási tárgyalások során – különösen Horvátország és Törökország esetében – teljes körűen érvényesüljön.

A Bizottság nyomon követte a Horvátország által a 2010–2012 közötti időszakra vonatkozóan az EU pénzügyi érdekeinek védelmére kialakított csalás elleni stratégiát, és a 2010 januárjában jóváhagyott horvát cselekvési tervet[38]. Törökországot illetően a Bizottság 2010-ben tett erőfeszítései az előző évekhez hasonlóan a szabálytalanságokra vonatkozó elemzés és jelentéstétel javítására, valamint a csalás elleni nemzeti stratégia előkészítésére összpontosultak. Miután 2009 decemberében a török miniszterelnöki hivatal vizsgálati testülete (PMIB) kinevezést kapott a csalás elleni ügyekben való kapcsolattartásra, az OLAF intenzív konzultációkat szervezett Törökországgal a csalás elleni küzdelmet szolgáló intézményi és jogalkotási fejleményekről.

A Bizottság társfinanszírozást biztosított a nemzetközi bűnüldözési koordinációs egységek (ILECU) létrehozására irányuló uniós projekthez[39] a Nyugat-Balkán tagjelölt országaiban (Horvátország, Macedónia Volt Jugoszláv Köztársaság, Montenegró) és a potenciális uniós tagjelölt országokban (Albánia, Bosznia-Hercegovina, Szerbia).

A Bizottság az Unió pénzügyi érdekei védelmének területén fokozott együttműködést vár el Izlandtól és Montenegrótól, mely országok 2011-ben tagjelölti státuszt kaptak.

A Bizottság csalás elleni politikája az európai szomszédságpolitika keretében

A keleti partnerség az európai szomszédságpolitika Örményországra, Azerbajdzsánra, Belaruszra, Grúziára, a Moldovai Köztársaságra és Ukrajnára irányuló új fejleménye. Célja, hogy megteremtse az Unió és a partnerországok közötti politikai társulás és további gazdasági integráció felgyorsításához szükséges feltételeket. Az EU 2009 óta folytat a keleti partnerség keretében új társulási megállapodásokra irányuló tárgyalásokat ezekkel az országokkal (Belarusz kivételével).

Annak érdekében, hogy az Uniótól kapott finanszírozásra vonatkozó hatékony és eredményes pénzgazdálkodás biztosítására erős jogi keret álljon rendelkezésre és a partnerországok egyértelmű kötelezettséget vállaljanak, a Bizottság új ellenőrzési és csalás elleni rendelkezésekkel javasolta kiegészíteni e megállapodások pénzügyi együttműködésről szóló címeit.

Miután 2009-ben lezárult az Ukrajnával folytatott tárgyalás a pénzügyi együttműködésről szóló címről, a Bizottság a Moldovai Köztársasággal tárgyalt a pénzügyi együttműködésről szóló címről. Mindkét cím magába foglalja az új ellenőrzési és csalás elleni rendelkezéseket. 2011. január 1-je óta a tárgyalásokat az Európai Külügyi Szolgálat folytatja, a Bizottsággal szorosan együttműködve.

A Bizottság és az Európai Külügyi Szolgálat szorgalmazni fogja ezeknek az új rendelkezéseknek az Örményországgal, Azerbajdzsánnal és Grúziával kötendő új megállapodásokba való felvételét, amikor 2012 elején megkezdődnek ezekkel az országokkal a pénzügyi együttműködésről szóló címre irányuló tárgyalások.

A dohánytermékek illegális kereskedelme elleni küzdelem

A hamisított és csempészett dohánytermékekkkel szembeni fellépés érdekében az EU és a 26 uniós tagállam[40] 2010-ben két együttműködési megállapodást írt alá, egyrészt a British American Tobacco, másrészt pedig az Imperial Tobacco Limited vállalattal. A Philip Morris International és a Japan Tobacco International vállalattal már korábban, 2004-ben, illetve 2007-ben sor került megállapodás aláírására. E jogilag kötelező megállapodások átfogó intézkedéseket biztosítanak ahhoz, hogy korlátozni lehessen az érintett vállalatok termékeinek előfordulását a dohánytermékek illegális piacán[41], összhangban állnak az Egészségügyi Világszervezet (WHO) Dohányzás-ellenőrzési Keretegyezményével, és jó alapot szolgáltatnak az egyezményhez csatolandó, a dohányáruk illegális kereskedelmének felszámolását célzó hatékony jegyzőkönyv létrehozására irányuló uniós erőfeszítésekhez is.

A Dohányzás-ellenőrzési Keretegyezmény az első olyan egyezmény, amelyet az Egészségügyi Világszervezet égisze alatt tárgyaltak. Az Egészségügyi Világszervezet Közgyűlése 2003-ban fogadta el, majd 2005 februárjában lépett hatályba. A WHO Dohányzás-ellenőrzési Keretegyezménye Feleinek Konferenciája 2007 júliusában tartott első ülésén kormányközi egyeztető testületet hozott létre a Keretegyezmény 15. cikke alapján a dohányáruk tiltott kereskedelmének felszámolását célzó jegyzőkönyvre irányuló tárgyalások folytatásához. Az uniós álláspontot a Bizottság (az OLAF) egyeztette, és a tárgyalási folyamatban a Bizottság a Tanács elnökségével együttesen képviselte az Uniót. A kormányközi egyeztető testület eddig négy ülést tartott, a legutóbbira 2010-ben került sor. Bár történt előrehaladás, a jegyzőkönyv egyes lényegi elemeiről további tárgyalásokat kell még folytatni. A korrmányközi egyeztető testület legközelebb 2012-ben ülésezik. Az Európai Bizottság határozottan támogatja a dohányáruk illegális kereskedelmének felszámolására irányuló világszintű megállapodás (jegyzőkönyv) megkötését, összhangban az Unió pénzügyi érdekeinek védelmére – és ezen belül a cigarettacsempészet és –hamisítás elleni küzdelemre – vonatkozó felelősségével.

Új csalásellenes szakpolitikai kezdezményezések

Az OLAF reformja

A Bizottság módosított javaslatot fogadott el az Európai Csalás Elleni Hivatal (OLAF) által lefolytatott vizsgálatokról szóló 1073/1999/EK rendelet módosításáról és az 1074/1999/Euratom rendelet hatályon kívül helyezéséről. A módosított javaslat kialakítása során a Bizottság figyelembe vette az Európai Parlament és a Tanács álláspontját, valamint 2010 júliusában benyújtott bizottsági vitaanyagot[42], amely felvázolta a jelenlegi jogalkotási folyamat továbbvitelének lehetséges megoldásait.

A javaslatról a Tanács magyar elnöksége során tárgyalások folytak, amelyek a lengyel elnökség alatt tovább zajlanak. A Bizottság közreműködik a jogalkotóval annak érdekében, hogy 2011 végéig sor kerüljön a javaslat végső elfogadására.

A Bizottság csalás elleni többéves stratégiája

2011. június 24-én a Bizottság közleményt fogadott el a Bizottság csalás elleni stratégiájáról[43]. A stratégia keretet biztosít az Unió pénzügyi érdekeinek megfelelőbb védelméhez a különböző szakpolitikai területeken, elsősorban a csalás megelőzésére és felderítésére összpontosítva. A Bizottság csalás elleni stratégiájának egyik fő célja ágazatspecifikus csalás elleni stratégiák kialakítása a Bizottság főigazgatóságainak szintjén.

Az Európai Unió pénzügyi érdekeinek a büntetőjog és igazgatási vizsgálatok által biztosított védelméről szóló közlemény

A Bizottság 2011. május 26-án közleményt fogadott el az Európai Unió pénzügyi érdekeinek a büntetőjog és igazgatási vizsgálatok által biztosított védelméről, integrált politikát hozva létre az adófizetők pénzének megóvására[44]. A közlemény annak feltárását javasolja, hogy a Lisszaboni Szerződés alapján milyen új jogalkotási intézkedésekkel szolgálható az Unió pénzügyi érdekeinek védelme. A mérlegelt intézkedések a büntetőjogi és igazgatási eljárások továbbfejlesztésére, intézményi lépésekre (az Eurojust kapacitásainak korszerűsítése, szakosított európai bűnüldöző hatóság létrehozása, az OLAF szerepének az új intézményi struktúrához való igazítása), valamint a büntető anyagi jog kereteinek megerősítésére terjednek ki.

A korrupció elleni uniós küzdelemről szóló közlemény

A Tanács Stokholmi Programjából kiindulva a Bizottság 2011. június 6-án közleményt fogadott el a korrupció elleni uniós küzdelemről[45]. A közlemény a tagállamok korrupcióval szembeni erőfeszítéseinek nyomon követésére és értékelésére új mechanizmust is létrehozott, az uniós antikorrupciós jelentést. Ez ösztönzi a jelentősebb politikai szerepvállalást és segíti a tagállamokat a hatályos jogszabályok megfelelőbb érvényesítésében és nemzetközi kötelezettségeik hiánytalan teljesítésében. Ezzel egyidejűleg a Bizottság jelentést fogadott el a magánszektorban tapasztalható korrupció elleni küzdelemről szóló 2003/568/IB tanácsi kerethatározat végrehajtásáról, valamint az Európa Tanács Korrupció Elleni Államok Csoportjában (GRECO) való uniós részvétel módozatairól.

Uniós zöld könyv a közbeszerzési szabályokról

2011. január 27-én a Bizottság nyilvános konzultációt indított (zöld könyv)[46] a közbeszerzésre vonatkozó jogszabályok korszerűsítésének és továbbfejlesztésének lehetséges módjairól. Ez többek között olyan kérdésekre irányult, mint a szabályok egyszerűsítése, a bürokrácia csökkentése (különösen a kis- és középvállalkozások esetében), a részrehajlás elleni küzdelem, a korrupció, valamint az összeférhetetlenség. A konzultációra vonatkozó értékelő jelentést 2011 júniusában fogadták el[47]. A Bizottság felhasználja a konzultáció eredményeit az uniós közbeszerzési szabályok reformjára irányuló jövőbeli jogalkotási javaslatának elkészítése során.

Az EU keleti határainál folyó cigaretta- és alkoholcsempészet elleni cselekvési terv

A csempészet, különösen a cigarettacsempészet jelentős problémát jelent az Unió számára, komoly veszteségeket okozva a tagállamok és az Unió költségvetésében. E tekintetben különösen kritikus a helyzet az Unió keleti határainál. A Bizottság akciótervet készített az EU keleti határainál folyó cigaretta- és alkoholcsempészet ellen[48]. A 2011 júniusában kiadott akcióterv srukturált és átfogó áttekintést nyújt a bizottsági és tagállami szinten már meglévő intézkedésekről, a még fennálló hiányosságokól és joghézagokról, valamint a bizottsági vagy uniós szinten megtehető további lépésekre vonatkozó bizottsági javaslatokról. A Bizottság bízik abban, hogy az akcióterv szélesebb körű hatást vált majd ki az EU egész területén, és hozzájárul a bűncselekményekkel szembeni globális szintű fellépéshez.

A terv többek között a kapacitásépítésre és a technikai segítségnyújtásra irányuló fellépéseket, visszatartó erejű és figyelemfelhívó intézkedéseket, valamint az operatív együttműködés megerősítésére és a nemzetközi együttműködés fejlesztésére irányuló javaslatokat foglal magába.

Általános következtetések

Ez a jelentés rávilágít arra, hogy az elmúlt évben előrehaladás volt tapasztalható a szabálytalanságok bejelentése tekintetében, ami különösen annak volt köszönhető, hogy a tagállamok megfelelőbb jelentéstételi rendszereket vezettek be. A kapott információk alapján az is egyértelmű, hogy további előrelpésre van szükség, különösen a visszafizettetés terén, ahol még mindig meglehetősen elhúzódnak az eljárások.

2010-ben és 2011 első felében a Bizottság számos szakpolitikai kezdeményezt fogadott el, amelyek kedvező hatást gyakorolnak majd az Unió pénzügyi érdekeinek védelmére. E kezdeményezések gyakorlati megvalósítása már folyamatban van, és ahhoz az uniós intézmények és a tagállamok szorosabb együttműködésére van szükség. E szakpolitikai kezdeményezések első eredményeit a következő, 2011. évre vonatkozó jelentés mutatja majd be.

[1] A pénzügyi hatás a szabálytalanságok által érintett közpénzek összegére utal.

[2] Ezek elsősorban vámok, mezőgazdasági vámok, dömpingellenes vámok és cukorilletékek.

[3] Az Európai Parlament 2011. április 6-i állásfoglalása a Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről és a csalás elleni küzdelemről – Éves jelentés, 2009 (2010/2247(INI)) 3. pont.

[4] A megelőző évek jelentései megtalálhatók a http://ec.europa.eu/anti_fraud/reports/anti-fraud_en.html internetcímen.

[5] A hivatkozásokat lásd a jelentés fedőlapján.

[6] A Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18-i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet (HL L 312., 1995.12.23.) 1. cikkének (2) bekezdése.

[7] Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. július 26-i egyezmény (HL C 316., 1995.11.27.) 1. cikke (1) bekezdésének a) pontja.

[8] A „hiba” kifejezés alkalmazására vonatkozóan lásd a Számvevőszék éves jelentését a 2009-es pénzügyi évre vonatkozó költségvetés végrehajtásáról (HL C 303/02., 2010.11.9.). Az eltérő adatgyűjtési módszerek miatt az Európai Számvevőszék és a Bizottság egyetért abban, hogy az Európai Számvevőszék hibaszámait és a Bizottság szabálytalanságokra és pénzügyi korrekcióra vonatkozó számait nem lehet érdemben összehasonlítani (HL C 303/02., 2010.11.9., 1.50. pont, 32–33.o.). A Számvevőszék módszertanával kapcsolatban lásd az 1.1. Mellékletet (Ellenőrzési koncepció és módszertan) (HL C 303/02., 2010.11.9., 34. o.).

[9] A jogalapok és az eltérések tekintetében lásd a Bizottság A szabálytalanságok statisztikai értékelése című munkadokumentumát.

[10] A szabálytalanságok statisztikai értékelése – A Bizottság munkadokumentuma.

[11] Egyes ágazatok esetében a számokat a 2009. évi jelentés óta frissítettük.

[12] Egyes ágazatok esetében a számokat a 2009. évi jelentés óta frissítettük.

[13] Ez a szám a tagállamok által a Bizottságnak (Mezőgazdasági Főigazgatóságnak) jelentett adatokon alapul, és magába foglalja valamennyi szabálytalan kifizetést, amelyet a tagállamok a végső kedvezményezettekkel 2010-ben visszafizettettek.

[14] Ez a szám a tagállamok által az OLAF-nak az IMS-n keresztül jelentett adatokon alapul, és a szabálytalannak bizonyult projektekkel kapcsolatos olyan összegeket foglal magába, amelyeket a tagállamok kizártak az uniós finanszírozásból (visszavonás) – még ha ezeket nem is fizettették vissza a kedvezményezettekkel –, és más támogatható projektek részére csoportosítottak át.

[15] Ez a szám a tagállamok által a Bizottságnak az IMS-n keresztül jelentett adatokon alapul, és magába foglalja az összes szabálytalan kifizetést, amelyet a tagállamok a végső kedvezményezettekkel 2010-ben visszafizettettek.

[16] Ez a szám az ABAC-ban rögzített visszafizettetési utasításokat takarja.

[17] Ez a szám a tagállamok által az OWNRES adatbázisban szabálytalan összegként megállapított összegekre vonatkozik.

[18] További információkért lásd A szabálytalanságok statisztikai értékelése című bizottság munkadokumentumot.

[19] A tagállamok vámellenőrzési stratégiájáról szóló tematikus jelentést a saját forrásokkal foglalkozó tanácsadó bizottság 2011. július 7-i ülésén mutatták be. A jelentés a 2009-ben és 2010-ben valamennyi tagállamban végrehajtott vámellenőrzési stratégiák ellenőrzésének eredményeit foglalta össze.

[20] COM(2010) 695. A nyilvános konzultáció 2011. május 31-én lezárult.

[21] A Bizottság már elkezdte ezt a folyamatot 2011-ben a közbeszerzési szabályokról szóló zöld könyvvel, COM(2011)15, lásd a 4. pontot is.

[22] Ez az eszköz a 2000 és 2006 közötti programozási időszakban tartozott a strukturális alapok közé.

[23] Közvetlen centralizált igazgatás alá tartozik minden, az uniós intézmények által kezelt pénzeszközökből fedezett uniós kiadás (pl. az intézmények igazgatási kiadásai, a Leonardo vagy az Erasmus program, a hetedik kutatási és technológiafejlesztési keretprogram, az Európai Fejlesztési Alap stb.). A költségvetési rendelet (1605/2002/EK, Euratom tanácsi rendelet) 53. cikke értelmében a költségvetés e része végrehajtható centralizált alapon közvetlenül a bizottsági szolgálatok irányításával, vagy pedig a végrehajtási feladatok harmadik országokra ruházásával (decentralizált igazgatás), illetve nemzetközi szervezetekre ruházásával (közös igazgatás) is.

[24] A költségvetési rendelet 72. cikke értelmében a beszedés engedélyezése során a felhatalmazás vagy az átruházott felhatalmazás által engedélyezésre jogosult tisztviselő – beszedési utalvány kiállításával – utasítja a számvitelért felelős tisztviselőt, hogy az szedjen be egy általa megállapított követelést.

[25] Lásd például az Európai Unió 2009-es pénzügyi évre vonatkozó éves beszámolóját, különösen a pénzügyi kimutatásokhoz fűzött megjegyzések hatodik megjegyzését a szabálytalanságok feltárását követő pénzügyi korrekciókról és visszafizettetésekről

http://ec.europa.eu/budget/library/biblio/documents/2009/EU_final_accounts_2009_en.pdf .

[26] Az adatok a 10 000 EUR-nál magasabb összegű uniós finanszírozást érintő szabálytalanságokra vonatkoznak. Az érvényben lévő mechanizmusok lehetővé teszik továbbá a tagállamok számára, hogy a szabálytalannak bizonyult projekteket kizárják az uniós finanszírozásból (visszavonás), és az érintett forrásokat más támogatható projektek részére csoportosítsák át.

[27] Amennyiben egy tagállam a közigazgatási szerv vagy bíróság által történő elsődleges megállapítás időpontja után négy évvel (vagy nemzeti bíróság előtti eljárás esetén nyolc évvel) nem szerzi vissza a kedvezményezettől a jogalap nélkül kifizetett összeget, a be nem hajtott összeg 50 %-át a szóban forgó tagállam költségvetése viseli az EMOGA és az EMVA éves, végső pénzügyi elszámolásának keretében.

[28] E visszafizetendő összeg magába foglalja az összes pénzügyi évre vonatkozóan behajtandó összegeket.

[29] 2010-ben a Bizottság 12 határozatot fogadott el 107 olyan szabálytalanság kezelésére vonatkozóan, amelyek esetében az érintett tagállamok arra kérték a Bizottságot, hogy viselje maga a behajthatatlan összegek pénzügyi következményeit.

[30] Ez a visszafizettetési ráta nem terjed ki azokra az összegekre, amelyeket a Bizottság a tagállamokkal a pénzügyi korrekciók keretében fizettet vissza.

[31] BE, BG, CZ, DE, EE, IE, EL, ES, FR, IT, LV, LT, LU, HU, MT, NL, AT, PL, PT, SE.

[32] BE, BG, EE, IE, ES, FR, IT, LT, LU, MT, AT, PL, PT, RO, SI, SK, SE.

[33] DK, IE, ES, HU, SI, SE.

[34] Az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31-i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 45. cikkének (2) bekezdése.

[35] COM(2011) 500 végleges.

[36] A kölcsönös segítségnyújtásról szóló 515/1997/EK rendelet „különleges megfigyelésről” szóló rendelkezései.

[37] http://ec.europa.eu/anti_fraud/budget/Sirocco/i_en.html.

[38] Lásd a Horvátország által elért haladásról szóló 2010. évi bizottsági jelentést, COM (2010) 660.

[39] CARDS regionális cselekvési program, EUROPAID/126164/C/ACT/Multi.

[40] Svédország kivételével.

[41] További információk: http://ec.europa.eu/anti_fraud/budget/2010/2010_en.html

[42] SEC(2010) 859 végleges.

[43] COM(2011) 376 végleges.

[44] COM(2011) 293 végleges.

[45] COM(2011) 308 végleges.

[46] COM(2011) 15 végleges.

[47] SEC(2011) 853 végleges.

[48] SEC(2011) 791 végleges.