HU Az Európai Unió Hivatalos Lapja C 170/11

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleménye – Statisztikai eszközök az önkéntesség mérésére (saját kezdeményezésű vélemény)

2014/C 170/02

Előadó: Krzysztof PATER

2013. február 14-én az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság úgy határozott, hogy eljárási szabályzata 29. cikkének (2) bekezdése alapján saját kezdeményezésű véleményt dolgoz ki a következő tárgyban:

Statisztikai eszközök az önkéntesség mérésére

(saját kezdeményezésű vélemény).

A bizottsági munka előkészítésével megbízott „Gazdasági és monetáris unió, gazdasági és társadalmi kohézió” szekció 2013. november 14-én elfogadta véleményét.

Az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság a 2013. december 10–11-én tartott, 494. plenáris ülésén (a 2013. december 10-i ülésnapon) 109 szavazattal 1 ellenében, 5 tartózkodás mellett elfogadta az alábbi véleményt.

1. Következtetések és ajánlások

1.1 Figyelembe véve, hogy az önkéntesség

1.1.1 az inkluzív növekedés fontos hajtóereje, amely építi a társadalmi és emberi tőkét, és elmélyíti a nemzedékek közötti szolidaritást, miközben jelentős gazdasági értéket képvisel;

1.1.2 számos szociális politika meghatározó tényezője és a közpolitika hatásainak mutatója, melyet rendszeresen mérni és ellenőrizni kell, hogy megfelelő információkkal láthassa el a döntéshozókat;

1.1.3 több kutatás tárgya, melyről jelenleg nem készülnek kellően részletes mérések. Ennek hátterében a következetlen és túlságosan szűkre szabott felmérések állnak, melyek figyelmen kívül hagynak olyan kérdéseket, mint a közvetlenül, mindennemű szervezeti struktúrán kívül nyújtott önkéntes segítség, és nincsenek tekintettel az önkéntes munka gazdasági értékére;

1.2 az EGSZB az alábbiakat kéri az Európai Bizottságtól:

1.2.1 biztosítsa annak a metodológiai munkának és kísérleti kutatásnak a megkezdéséhez szükséges körülményeket, amelyek célja, hogy meghatározzák az önkéntes munkával kapcsolatos, az uniós tagállamok nemzeti statisztikai hivatalai által végzendő kutatás alapjául szolgáló elveket. Ezekben a munkákban érdemes felhasználni a Nemzetközi Munkaügyi Szervezetnek az önkéntes munka felméréséről szóló kézikönyvét és azoknak az országoknak a tapasztalatait, amelyek már végeztek kutatásokat a kézikönyvben ajánlott megoldások alkalmazásával;

1.2.2 néhány éven belül dolgozza ki az önkéntes munka kutatásának egységes metodológiáját, és gondoskodjon ennek elfogadásáról egy megfelelő európai bizottsági rendeletben a tagállamok által irányítandó rendszeres kutatásra való tekintettel;

1.2.3 intézkedésekkel ösztönözze a tagállami nemzeti statisztikai hivatalokat arra, hogy már a rendelet hatálybalépése előtt vegyenek részt az önkéntes munka kutatásában;

1.2.4 gyűjtsön és bocsásson rendelkezésre átfogó információkat, melyek tükrözik az önkéntességről tagállami vagy uniós szinten végzett kutatások eredményeit;

1.2.5 uniós és tagállami szinten kötelező erejű jogi eszközöket vezessen be, melyek lehetővé teszik, hogy a nonprofit ágazat az önkéntes munkának a – jelen véleménnyel összhangban kidolgozott statisztikai eszközök segítségével összeállított, megbízható statisztikai adatok alapján megállapított – gazdasági értékével társfinanszírozzon állami támogatásokat;

1.3 ezen túlmenően az EGSZB él az alkalommal, hogy emlékeztessen arra, mennyire fontos az önkéntes tevékenység támogatása, illetve az ilyen tevékenységeknek kedvező környezet kialakítása. Az önkéntesség európai évének (2011) keretében konkrét javaslatokat dolgoztak ki az önkéntesbarát környezetre, melyek kitérnek a közjóhoz számottevően hozzájáruló önkéntes tevékenység tartós támogatására; (1)

2. Háttér

2.1 Az (uniós intézményekben) általánosan használt definíció szerint az „önkéntesség” fogalma minden olyan formális vagy nem formális önkéntes tevékenységre vonatkozik, melyet az adott személy önszántából, egyéni választása és motivációja alapján, a pénzügyi haszonszerzés szándéka nélkül végez.

2.2 A Nemzetközi Munkaügyi Szervezetnek az önkéntes munka felméréséről szóló, a formális és informális önkéntesség különféle kulturális és jogi rendszerekben való mérésének konceptuális kereteként alkalmazott kézikönyvében az önkéntes munka definíciója összhangban van az önkéntesség fenti meghatározásával, de pontosabb. Itt ugyanis az önkéntes munka a nem kötelezően és nem fizetség ellenében végzett munkát jelenti, vagyis arra az időre utal, melyet az egyén fizetetlenül szán olyan tevékenységekre, melyeket valamilyen szervezeten keresztül vagy közvetlenül a saját háztartásához nem tartozó személyek érdekében végez. (2) Fontos, hogy a nemzetközi összehasonlító kutatásokban ezt – az önkéntesség jellegzetességeit pontosan jelölő – definíciót alkalmazzuk. Az önkéntes munkának ugyanis az egyes országokban használatos definíciókban szereplő összes fontos jellemzőjét figyelembe kell vennünk, mert csak így lehet egységesen, a helyi körülményektől függetlenül meghatározni a kutatási területet.

2.3 Az utóbbi években, különösen az önkéntesség európai évével (2011) összefüggésben számos, az Európai Bizottság, az Európai Parlament, a Tanács, az EGSZB és az RB által kidolgozott dokumentum rámutatott, hogy az önkéntesség összekapcsolódik az EU alapvető értékeivel, így a polgári szerepvállalással és a rászorulók tekintetében vállalt szolidaritással. Több ízben elhangzott már, hogy az önkéntesség nagymértékben hozzájárul a társadalmi jólétnek ahhoz a részéhez, amelyet nem mér a GDP, és jelentősen befolyásolja az emberek életminőségét. Rendszerszinten szemlélve az önkéntesség segít a társadalmi tőke létrehozásában, illetve a bizalom és az együttműködés kiépítésében és megerősítésében, miközben ápolja a széles körben elfogadott normákat és értékeket. Az informális önkéntesség az emberi tőkébe történő beruházás egyik fontos formája például a gyermekek és fiatalok informális gondozása és oktatása révén, a formális önkéntesség pedig kulcsszerepet játszik többek között a transzverzális készségek fejlesztésében és az új szaktudás megszerzésében. Az európai társadalmak elöregedése szempontjából alapvetően fontos az idősek számára vagy éppen idősek által biztosított önkéntes gondozói munka is. Mindezek a jellegzetességek, melyek rámutatnak az önkéntesség szerepére a társadalmi kohézió megerősítésében és a foglalkoztatás elősegítésében, arra engednek következtetni, hogy az önkéntesség az Európa fejlesztését célzó Európa 2020 stratégia három pillérének egyikét képező inkluzív növekedés fontos elemének tekintendő.

2.4 A fent említett vita kulcselemei közé tartoztak azok az ajánlások is, amelyek kiemelték, mennyire fontos az önkéntesség társadalmi és gazdasági jelentőségét ábrázoló, összehasonlítható adatok gyűjtése. Ezzel összefüggésben utaltak az ILO-kézikönyvben javasolt metodológiára mint alkalmas modellre a szóban forgó terület statisztikai felméréséhez. (3)

2.5 Ezek az ajánlások egyértelmű összefüggésben állnak azzal a – változatlanul aktuális – megállapítással, hogy az önkéntességről nem áll rendelkezésre elegendő adat.

2.6 Különböző tagállamokban végeztek már néhány kutatást az önkéntesség tárgyában, melyek az önkéntesség számos fontos szempontjára kitértek (nemcsak az önkéntes munkában való részvétel arányára és az ilyen munkát végzők demográfiai profiljára, hanem például arra is, hogy mi készteti őket az önkéntességre). Ezeket a kutatásokat többek között azért nehéz az egész EU-t átfogó elemzésekhez felhasználni, mert nem következetesek az önkéntesség meghatározásának körét és módját illetően, de más metodológiai eltérések is felfedezhetők (például a kutatás által lefedett időszak hossza, a vizsgált népesség tekintetében használt életkori kategóriák következetlenségei, a kutatási módszerek különbségei, az eredmények pontossága), ráadásul a kutatásokat más-más időpontban végezték. Az ICF GHK cég által az Európai Bizottság megbízásából készített jelentésből kiderül, hogy a különbségek akár a 30-40 százalékpontot is elérhetik. (4)

2.7 Az önkéntességre vonatkozó, rendszeresen gyűjtött és nemzetközileg összehasonlítható adatok meglehetősen korlátozottak, és általában a (különféle módokon meghatározott) önkéntes munkában szervezeti keretek között vállalt részvétel (formális önkéntesség) elterjedtségére, illetve az ilyen tevékenységekben részt vevők demográfiai profiljára irányulnak. Egyes kutatások más kérdésekkel, például az önkéntes munkában való részvétel gyakoriságával is foglalkoznak. (5) Vannak olyan tanulmányok is, melyek nem korlátozódnak egy általános kérdésre az – így vagy úgy meghatározott – önkéntességgel kapcsolatban, hanem jegyzékbe szedik azt a néhány vagy tizenvalahány szervezeti vagy tevékenységi típust, amelyeknek az emberek a szabadidejüket szentelik. (6) Az összehasonlítások alapján legritkábban az önkéntesek által ledolgozott órák számát vizsgálják. (7)

2.8 Az egyes nemzetközi felmérések eredményei között és az országos és nemzetközi eredmények között is jelentős különbségek vannak, mégis megállapítható, hogy az önkéntesség – még ha csak a formális önkéntességet vesszük is figyelembe – széles körben elterjedt. Az EU-ban a 15 évnél idősebb önkéntesek száma a becslések szerint 92–150 millió között mozog, ami azt jelenti, hogy EU-szerte a felnőtt népesség 22–36%-a vállal önkéntes, fizetetlen munkát különféle típusú szervezetekben. (8) Az uniós intézmények az önkéntességgel kapcsolatos álláspontjaikat viszonylag szerény becslésekre alapozzák, melyek szerint az önkéntesek száma nem haladja meg a 100 milliót. (9)

2.9 Az önkéntességről jelenleg rendelkezésre álló adatok alapján nem lehet elvégezni az Európai Bizottság, az Európai Parlament, a Tanács és az EGSZB dokumentumaiban kért elemzéseket. Egyelőre nincs lehetőség arra, hogy megbízhatóan nyomon kövessük az önkéntesség gazdasági jelentőségét, vagy hozzájárulását az uniós szintű politikákhoz. Nem lehet megállapítani, hogy az emberek összességében mennyi időt szánnak önkéntes munkára és ennek mi a pénzbeli értéke, így az sem becsülhető meg, hogy az általános gazdasági mutatók, például a nemzeti foglalkoztatottság (az adott nemzetgazdaságban dolgozó emberek száma) vagy a GDP szempontjából mekkora részt képvisel az önkéntesség. Jelenleg kizárólag a Johns Hopkins egyetem (mint koordinátor) nonprofit ágazatra irányuló nemzetközi összehasonlító projektjének köszönhetően állnak rendelkezésre adatok, de ezek a nonprofit szervezetekben végzett formális önkéntes munkára korlátozódnak, és meglehetősen következetlen értékelési módszereken alapulnak. Arra mutatnak rá, hogy a nonprofit szervezetekben végzett önkéntes munka az arányokat tekintve hogyan viszonyul a GDP-hez és a gazdaságilag aktív népesség munkaerő-potenciáljához – mindössze három uniós országban: a Cseh Köztársaságban (a GDP 0,2%-a, a gazdaságilag aktív népesség 0,5%-a), Franciaországban (1,4% és 3,2%) és Belgiumban (0,7%, a másik arányszámról nincs adat). (10)

2.10 Az ILO-kézikönyvben szereplő metodológiai irányelvek alapján három EU-tagállam (Lengyelország, Magyarország és Olaszország) országos statisztikai hivatala már vizsgálta az önkéntes munka elterjedtségét és értékét, miközben néhány más országban ezek a felmérések még csak az előkészítés szakaszában vannak. (11) Jelenleg már hozzáférhetőek a 2011-es lengyelországi adatok. Megállapítható, hogy a formális és informális önkéntesség összességében az (önkéntes munkát is magában foglaló) kibővített nemzeti gazdaságban dolgozók munkájának 9,6%-ával és a tágan értelmezett GDP 2,8%-ával egyenértékű. Lengyelországban, ahol különösen erősek a kiterjedt családi kapcsolatok, az önkéntes munka főként informális önkéntességet jelentett – aránya az önkéntes munkát is magában foglaló nemzeti gazdaságban dolgozóknak 8%-át jelentette, a tágan értelmezett GDP-nek pedig 2,2%-át tette ki. A formális önkéntesség az előbb említett kategóriák 1,6%-át és 0,6%-át jelentette. (12)

3. Az ILO-kézikönyv, mint az önkéntesség kutatásának átfogó és általános megközelítése

3.1 Ahogy az előbbiekben már említésre került, az önkéntes munka méréséről szóló, az ILO égisze alatt kiadott kézikönyvet az önkéntességről szóló majdnem valamennyi uniós dokumentumban megemlítik, mint az erre a területre vonatkozó statisztikai kutatások lefolytatására alkalmas modellt. A fent említett kézikönyvben szereplő metodológiai megoldásokat a Munkaügyi Statisztikusok Nemzetközi Konferenciája az önkéntes munkára vonatkozó felmérések megfelelő alapjaként ajánlotta, amelyeket a hivatalos munkaügyi statisztikákhoz javasolt kötni. (13) A kézikönyvben javasolt megoldásokat a harmadik szektorba tartozó érdekelt felek is pártolták, többek között számos NGO is támogatja az önkéntességre vonatkozó kutatásoknak ezt a modelljét. (14)

3.2 Az ILO-kézikönyvben javasolt metodológiai eljárás megoldást nyújt a harmadik szektorbeli önkéntességre vonatkozó adatok hiányára vagy összeegyeztethetetlenségére. Ezt a problémát a nonprofit szektor összehasonlító projektje is nevesíti, később pedig a nemzeti számlák és a nonprofit szektor szatellit számláira vonatkozó pontos statisztikák megállapításának útjában álló jelentős korlátozó tényezőként emeli ki. (15)

3.3 A metodológiai megközelítés a kézikönyvben „önkéntes munkaként” említett jelenség operatív meghatározását veszi alapul. Ez nem a vizsgált országokban végzett kutatásban egységesen használt konkrét fogalmon vagy fogalmakon alapszik, hanem inkább egy leíró meghatározás, amely három alapvető jellemzőt emel ki. Az önkéntes munka olyan tevékenységeket jelent, amelyek: a) termelő munkára vonatkoznak, b) díjazás nélküliek, c) nem kötelezőek és d) nem a saját háztartás hasznát szolgálják. Az ILO-kézikönyv számos pótlólagos magyarázatot tartalmaz, amelyek a kritérium értelmezésére vonatkozó bármely potenciális kétség megoldásában segítenek. (16)

3.4 A kutatás kézikönyvben ismertetett átfogó célja lehetővé teszi a számos érdekelt fél által igényelt információk biztosítását. Az önkéntes munka kézikönyvbeli alapmeghatározása magában foglalja a kutatás széles körét, ideértve a formális (az ILO által közvetett önkéntes munkának nevezett) és az informális (az ILO által közvetlen önkéntes munkának nevezett) önkéntes munkát. Ezen túlmenően a figyelem nem egy ágazatra összpontosul, hanem magában foglalja a harmadik szektorbeli és a közintézményekbeli önkéntes munkát is, és pl. az adatok terület és intézményi ágazat szerinti elkülönítését is szükségesnek tartja. Az összegyűjtött adatok pontosan meghatározottak és a felhasználók szempontjából rugalmasak.

3.5 Az ILO-kézikönyvben javasolt kutatási modell egy sor általános elven alapul, amelyek annak a felmérésnek a típusától függetlenül, amely a kutatás alapját jelenti, a következetességet biztosítják: a) a lehető legszélesebb körű lakossági lefedettség, hogy a lakosság valamennyi releváns összetevőjét vizsgálni lehessen; b) az „önkéntes munkának” a kézikönyvben alkalmazott meghatározása, és az ennek leírására használt terminológia; c) az önkéntesség minden formájának lefedése (pl. a szervezetek részére vagy ezeken keresztül végzett önkéntes munka, az egyének számára végzett háztartáson kívüli önkéntes munka vagy a közösségi munka); d) az ajánlott vizsgálati modulban szereplő változók lefedettségének biztosítása: az önkéntességre fordított idő mennyisége (ténylegesen ledolgozott órák), a munka típusa (foglalkozás), a területek, amelyeken önkéntes munkát végeznek (ipari vagy intézményi ágazat); e) az önkéntes tevékenységek szabványosított foglalkozási (ISCO) és ipari (a nonprofit ágazat tevékenységeire irányított NACE standard osztályozás vagy ICNPO osztályozás) kódokra való lefordításának képessége, hogy lehetővé váljon a munkaerő-piac további elemzése, ideértve az önkéntes munka gazdasági értékének kijelölését. (17)

3.6 A javasolt metodológiának köszönhetően lehetővé válik a kutatási erőfeszítéseknek az elsősorban a szabványos gazdasági egységekbeli önkéntes munka mértékének és értékének méréséhez szükséges adatok összegyűjtésére vonatkozó összpontosítása, lehetővé téve a nemzeti foglalkoztatottsággal vagy a GDP-vel való összehasonlítást. Az összegyűjtött adatokat fel lehet használni a különböző típusú önkéntes munka mértékének és értékének meghatározására intézményi és gazdasági szektoronként, aktivitási típusonként, régiónként, urbanizációs szintenként stb.

3.7 Az önkéntes munkára vonatkozó modul felhasználásával összegyűjtött adatok alapján számos szociális jellegű elemzést is el lehet végezni. Lehetséges az önkéntes munka kiterjedtségének és intenzitásának, valamint formáinak (személyek vagy szervezetek számára – a formális struktúrák esetében lehetséges a tevékenység területének vagy a szektornak a megadása) az elemzése. Ez az elemzés figyelembe veheti az önkéntesek számos jellemzőjét: demográfiai jellemzők (pl. kor, nem, családi állapot), lakhely (pl. régió, település nagysága) szakmai, képzettségi és anyagi státus. Az önkéntes munkára vonatkozó modul további kérdésekkel való kiegészítésével lehetségessé válik az önkéntesek motivációinak, az önkéntességtől való elzárkózásnak stb. elemzése is.

3.8 Mivel a válaszadók általában csak a közelmúltra vonatkozóan képesek részletes és megbízható adatokat szolgáltatni, az útmutatóban 4 hetes hivatkozási időkeretet alkalmaznak az önkéntes munkára vonatkozó kérdéseknél. Ennek hátterében az áll, hogy az önkéntességre fordított órák számát a lehető legpontosabban kell megadni. A 4 hetes időszak ugyanakkor jelentősen rövidebb, mint az önkéntességgel foglalkozó legtöbb kutatásnál alkalmazott tipikus 12 hónapos időkeret. A rövidebb referenciaidőszak az önkéntes munka kiterjedtségének (az önkéntesek száma) alacsonyabb számaiban tükröződik, és annak kockázatával jár, hogy az évszakos fluktuációk által elferdített eredmények születnek. Ezért az összehasonlíthatóság érdekében a négy hetes időszakhoz való ragaszkodás ajánlott, miközben eljárásokat kell találni a szezonalitás kiegyensúlyozására és a megfelelő mintanagyság biztosítására, hogy a különböző csoportokat jellemző óraszám további becsléséhez elegendő önkéntes álljon rendelkezésre a felmérés keretében.

3.9 A kézikönyv önkéntes munkára vonatkozóan ajánlott kutatási módszere a munkaerő-felmérés vagy más háztartási vizsgálati modul. A munkaerő-felmérés platformként való használata egy sor előnnyel jár: (a) a nagy reprezentatív minta és az általános metodológia (munkaerő-felmérés) alkalmazásával végzett kutatás révén nyert eredmények teljes összehasonlíthatósága és megbízhatósága, (b) a hivatalos statisztikai rendszer és a válaszadók terheinek minimalizálása, (c) az önkéntes munkára vonatkozó adatok elemzésének lehetősége, összefüggésben a munkaerő-felmérés keretében a demográfiai, társadalmi és szakmai helyzetre vonatkozóan nyert adatokkal, (d) a válaszadók elérésének alacsony költsége, (e) lehetőség olyan kérdezőbiztosok alkalmazására, akiknek tapasztalatuk van a munka különböző formáinak a kódolásában a hivatalos statisztikákban alkalmazott osztályozások – és különösképpen a foglalkozások osztályozásának (ISCO) – segítségével, (f) a kutatás megfelelő kognitív háttere (a díjazás nélküli munkára vonatkozó kérdések természetesen kiegészítik a fizetett munkára vonatkozó kérdéseket).

3.10 Az önkéntességre vonatkozó, a munkaerő-felmérési modult használó kutatás bizonyos korlátozásokkal és problémákkal jár, amelyeket a helyi körülményeknek megfelelően és egy átfogó megközelítés alapján oldanak meg: (a) a közvetlen interjúkat helyettesítő telefonos módszer használata a vizsgálat lefolytatásához, ami egyre általánosabb a munkaerő-felmérésnél, fokozza a kérdezésre szánt idő miatti nyomást, és ennek eredményeként alacsonyabb önkéntességi rátához vezethet, különösen azokban az országokban, ahol az önkéntesség alig ismert és nem szerves része a közbeszédnek. Az interjúk alkalmával ezért időt kell szánni a pótlólagos magyarázatokra vagy a példákra. (18) (b) a fenti probléma megoldható az önkéntes munka széles körű felmérésekben történő mérésére szolgáló modul kérdéseinek beépítésével, amely mérések alkalmával a kérdező és a válaszadó közvetlen kapcsolatban állnak (szemtől-szemben metódus). (19) (c) az ILO-kézikönyv szerzői általános megoldásokat ajánlanak a kutatási modul önkéntes munkára vonatkozó alkalmazását érintő, fent említett problémák némelyikére. Így például tekintettel arra, hogy egy megbízott válaszadótól származó információ gyengébb minőségű, ajánlott, hogy az interjúkat csak a felmérés által érintett személyekkel végezzék el, ahelyett, hogy valaki önkéntes munkájára vonatkozó információkat annak feleségétől vagy háztartásának más tagjától szereznék be és használnák fel. Az összetett általános osztályozások, pl. a NACE alkalmazásának nehézségei esetében a szerzők biztosítják az egyszerűbb osztályozások, pl. az ICNPO használatának lehetőségét. (20)

3.11 Az önkéntes munka méréséről szóló kézikönyv átfogó iránymutatásokat tartalmaz a kutatás megszervezésére és lefolytatására, valamint ajánlásokat az eredmények felvázolására és ismertetésére vonatkozóan. Az önkéntes munka értékének megállapításakor a kézikönyv a teljes pótlási költség megközelítést ajánlja, vagyis a díjazás megállapításakor a nemzetgazdaságban az erre a tevékenységtípusra (a megfelelő szakmában) fizetett átlagbérnek és annak a gazdasági és intézményi ágazatnak a figyelembe vételét, amelyhez az a szervezet tartozik, amely számára az önkéntes dolgozik.

3.12 A javasolt megoldások átfogó megközelítésétől és ezek megalapozottságától függetlenül az ILO-kézikönyv sok kérdés vonatkozásában igen rugalmas, ezekkel a kérdésekkel a helyi sajátosságokat figyelembe véve az egyes országoknak kell foglalkozniuk. Ez vonatkozik például a megfogalmazásnak a helyi körülményekhez történő igazítására és az önkéntes munka értéke kiszámításának többé-kevésbé részletezett módjára (további példák a 3.10 pontban találhatók). Másrészt viszont az adatok nemzetközi összehasonlíthatóságának biztosítása érdekében az önkéntes munka meghatározásainak kulcsfontosságú elemeit kell használni.

3.13 A kézikönyv rugalmasságának hátterében az áll, hogy általánossá kívánják tenni és széles körű, a globális szintű kulturális és társadalmi különbségektől független alkalmazását kívánják biztosítani. Az EU-ban viszonylag kicsik ezek a különbségek, ami lehetővé teszi az egységesebb metodológia kidolgozását, következésképpen pedig több összehasonlítható adat megszerzését.

4. Mi a teendő?

4.1 Tekintettel az önkéntességre vonatkozó adatok iránti jelentős keresletre, ami az önkéntességnek az inkluzív növekedést serkentő és a társadalmi kohéziót, a társadalmi és humán tőkét, az informális oktatást, a munkaerő-piacba való integrálódást és a nemzedékek közötti szolidaritást erősítő kulcsfontosságú szerepéből adódik, uniós szinten jelentkezik az igény arra, hogy biztosítsák az önkéntesség tagállamokbeli rendszeres és összehasonlító kutatását elősegítő feltételeket. Az EGSZB tudomásul veszi, hogy az uniós intézmények és a tagállamok valamennyi új intézkedésének megfelelő pénzügyi stabilitással kell rendelkeznie, és ezért kijelenti, hogy meg fogja vizsgálni az összes lehetséges támogatási és finanszírozási eszközt az önkéntesség felmérését célzó kutatásokhoz, beleértve a 4.2. pontban ismertetett javaslatot is.

4.2 Az uniós dokumentumokban szereplő ajánlások nyomán, amelyek az önkéntesség kutatásának az ILO-kézikönyv alapján történő kifejlesztésére szólítják fel a tagállamokat, az EGSZB arra sürgeti az Európai Bizottságot, hogy a következő néhány évben dolgozza ki az önkéntesség kutatásának szabványosított metodológiáját, és a megfelelő szabályozás révén biztosítsa elfogadását annak érdekében, hogy a tagállamok rendszeres kutatásokat végezzenek.

4.3 A szabályozás elfogadása előtt az Európai Bizottságnak lépéseket kell tennie a metodológiai munka és a kísérleti kutatások támogatására, tekintettel a nemzeti statisztikai hivatalok önkéntességre vonatkozó kutatásai koherens elveinek kidolgozására, felhasználva az ILO-kézikönyv fő elveit és azon országok tapasztalatait, amelyek az ebben leírt megoldások alkalmazásával már végeztek kutatásokat. E szabályozás részletes kidolgozásakor törekedni kell a költségek és az adminisztratív terhek minimalizálására. Ennek érdekében hasznos lesz az önkéntes munkára vonatkozó vizsgálat összekötése a tagállamok nemzeti statisztikai hivatalainak már folyamatban lévő azonos kutatásainak egyikével.

4.4 Tekintettel a formális és informális önkéntesség kiterjedtségére vonatkozó adatok iránti jelentős igényre, valamint a jólét általános szintjére és az egyes országokbeli és a teljes Unióbeli közélet válogatott területeire gyakorolt hatására, meg kell teremteni a feltételeket annak biztosítására, hogy az Európa Bizottság összegyűjti és hozzáférhetővé teszi a tagállamokban és az uniós szinten végzett kutatásokból származó megfelelően harmonizált adatokat. Az önkéntesség hatásaira vonatkozó kutatásra lehet példa az Adult Education Survey (európai felmérés a felnőttképzésről), amelynek keretén belül össze lehet gyűjteni és elemezni lehet az önkéntes munka azon hatására vonatkozó adatokat, amelyeket a kívánt foglalkoztatás megszerzéséhez szükséges képességek elsajátítására gyakorol.

4.5 Az önkéntes munka gazdasági értékét a hatóságoknak érzékelniük és értékelniük kell. Az Európai Bizottságnak és a tagállamoknak be kell vezetniük az önkéntes munka gazdasági értékét – mint az állami forrásokból finanszírozott projektek társfinanszírozásának egyik eszközét – is tekintetbe vevő rendelkezéseket. Az önkéntes munka gazdasági értékére vonatkozó, a teljes Európai Unióban egységesen alkalmazott metodológiával végzett kutatásokból származó tapasztalatok és adatok igen hasznosak lesznek majd a gyakorlati megoldások kidolgozásában.

Kelt Brüsszelben, 2013. december 10-én. az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság elnöke Henri MALOSSE

(1) HL C 181., 2012.6.21., 150. o..

(2) Manual on the Measurement of Volunteer Work [Az önkéntes munka felméréséről szóló kézikönyv], Nemzetközi Munkaügyi Szervezet, Genf, 2011.

(3) 1) A Bizottság közleménye az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, a Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának – Közlemény az önkéntesség szerepéről az EU szakpolitikáiban: határokon átnyúló tevékenységek elismerése és ösztönzése az EU-ban (COM(2011) 568 final); (2) Az önkéntes tevékenységeknek a szociálpolitikában betöltött szerepéről szóló tanácsi következtetések, az Európai Unió Tanácsa, 2011; (3) HL C 181., 2012.6.21., 150. o.

(4) Volunteering in the European Union [Önkéntesség az Európai Unióban], az ICF GHK jelentése, 2010.

(5) Például az európai társadalmi felmérés (ESS 2002–2010) keretében kétévenként gyűjtöttek adatokat arról, hogy mennyien vállalnak szerepet – politikai pártok vagy más szervezetek és egyesületek munkájában – abból a késztetésből, hogy jót tegyenek vagy megelőzzük azt, hogy valami rossz történjen. A 2006-os és 2012-es felmérésben azonban arról is megkérdezték az embereket, hogy az elmúlt 12 hónapban milyen gyakran vettek részt társadalmi vagy karitatív szervezetekkel kapcsolatos munkában.

(6) Az európai értékkutatás (European Values Study, EVS) és az Eurobarométer felmérés keretében végzett néhány kutatás, a Kommunikációs Főigazgatóság koordinációja mellett (Eurobarométer 66.3/2006, 73.4/2010, 75.2/2011).

(7) Európai életminőség-felmérés (EQLS 2003, 2007), Eurobarométer 60.3 (2003/2004). A szervezetek, más háztartásnak nyújtott informális segítség vagy egyesületek, csoportok és közösségek ülésein való részvétel keretében végzett fizetetlen munkára szánt időről (az évszakok váltakozásához kapcsolható különbségeket is figyelembe véve) az időmérleg-felmérés (Time Use Survey) keretében gyűjtötték a leginkább átfogó adatokat.

(8) A fenti becslések forrása: Volunteering in the European Union [Önkéntesség az Európai Unióban], az ICF GHK jelentése, 2010.

(9) A 100 millió önkéntesre vonatkozó adat a következő dokumentumban szerepel: Jelentés az önkéntességnek a gazdasági és társadalmi kohézióban betöltött szerepéről, Európai Parlament, Regionális Fejlesztési Bizottság, 2008. (2007/2149 (INI) – A6-0070/2008.)

(10) Ezek az adatok nonprofit szervezetekről szóló tanulmányokon alapulnak, felmérve, hogy a nonprofit ágazatban összesen hány órát dolgoznak önkéntesen, és ez hány teljes munkaidős állásnak felel meg, amit aztán össze lehet hasonlítani a szakmailag aktív emberek számával az adott országban. Az önkéntes munka értékét végül úgy állapíthatjuk meg, hogy e „megfeleltetett” állások számát megszorozzuk a nonprofit ágazatra jellemző átlagkeresettel. Előfordulhat, hogy ez a módszer alacsonyabbra becsüli az önkéntes munka értékét, mint az ILO-kézikönyvben ismertetett módszer, mivel a szervezetek gyakran nem jegyzik fel az önkéntes munkával töltött órák számát, és általában nem veszik figyelembe a csak ritka alkalmakkor végzett önkéntes munkát. Ráadásul az összegyűjtött adatok csak a nonprofit ágazatra vonatkoznak, míg az ILO metodológiájával a formális önkéntesség egészét felmérhetjük az összes intézményes ágazat tekintetében. A pont szövegében említett eredmények forrása: Salamon, L. M., Sokolowski, S. W., Haddock, M. A., Tice, H.S: The State of Global Civil Society and Volunteering [Helyzetkép a globális civil társadalomról és önkéntességről]. Latest findings from the implementation of the UN Nonprofit Handbook [Az ENSZ nonprofit kézikönyvének végrehajtása – legfrissebb eredmények], Center for Civil Society Studies – Johns Hopkins University, 2013.

(11) A portugál statisztikai hivatal már megvalósította a munkaerő-felmérés ILO-kézikönyvnek megfelelő egyik kísérleti modulját, Írország és Spanyolország statisztikai hivatalai pedig már jelezték, hogy hasonló vizsgálatokat kívánnak majd kezdeni.

(12) Nałęcz, S., Goś-Wójcicka, K., (szerk.) Volunteering through organizations and other forms of volunteer work outside own household (A szervezeteken keresztül megvalósuló önkéntesség és az önkéntes munka háztartáson kívüli egyéb formái) – 2011. Lengyel Központi Statisztikai Hivatal, Varsó, 2012.

(13) A Munkaügyi Statisztikusok 19. Konferenciájának 2013. október 11-i határozatának megfelelően a munka statisztikai meghatározása a munka egyik formájaként az önkéntes munkát is magában foglalja, következésképpen pedig ajánlott a rendszeres statisztikai megfigyelése.

(14) Így például az EYV 2011 Alliance, a European Volunteer Centre (CEV), a Johns Hopkins Center for Civil Society Studies (CCSS) és az Associazione Promozione e Solidarietà (SPES).

(15) Handbook on non-profit institutions in the System of National Accounts (Kézikönyv a nonprofit intézményekről a nemzeti számlák rendszerében), az ENSZ statisztikai részlege, New York, 2003.

(16) A kézikönyv hivatalos fordítása francia, spanyol, olasz és montenegrói nyelven hozzáférhető és letölthető a következő helyről:www.ilo.org és www.evmp.eu.

(17) Az önkéntes munka mérési kézikönyvében megjelölt rendelkezések rövidített és módosított változata (10. o.). ISCO – International Standard Classification of Occupations (a foglalkozások nemzetközi osztályozási rendszere), NACE – Statistical Classification of Economic Activities in the EU (a gazdasági tevékenységek statisztikai osztályozása az EU-ban); ICNPO – International Classification of Nonprofit Organizations (nonprofit szervezetek nemzetközi osztályozása).

(18) Nałęcz, S., Sharing the Experience of Volunteer Work Measurement (Az önkéntes munka mérésére vonatkozó tapasztalatok megosztása). Az ILO metodológiának a lengyel Központi Statisztikai Hivatal általi elsőként történő bevezetéséből levonható tanulságok, http://evmp.eu/wp-content/uploads/Lessons-Podgorica-GUSISP.pdf.

(19) Cappadozzi, T., Sharing the Italian experience on the project of measurement of unpaid volunteer work (A díjazás nélküli önkéntes munka mérésére vonatkozó projekttel kapcsolatos olasz tapasztalat megosztása). http://evmp.eu/wp-content/uploads/Cappadozzi_Presentation_EVMP-Conference_Madrid_3.28.2012.pdf.

(20) Mindhárom országban, ahol eddig az ILO-kézikönyvvel összhangban mérték az önkéntes munkát, egyszerűsített osztályozásokat alkalmaztak.