A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK Szociális védelem az Európai Unió fejlesztési együttműködésében /* COM/2012/0446 final */





A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK Szociális védelem az Európai Unió fejlesztési együttműködésében 1. Miért fontos a szociális védelem? Tartós szegénység és növekvő sebezhetőség A Változtatási program[1] meghatározza a jövőbeni fejlesztési együttműködésére alkalmazandó uniós politikát. Többek között átfogóbb megközelítés alkalmazására szólít fel az emberi fejlődést, a minőségi egészségügyi és oktatási szolgáltatásokhoz való hozzáférés javítását és a fokozott szociális védelmet illetően az inkluzív növekedés támogatása érdekében, melyet az jellemez, hogy „az emberek képesek részt venni és profitálni a gazdagságból és a munkahelyteremtésből”. Az utóbbi években néhány fejlődő ország – különösen Ázsiában – jelentős növekedésnek indult a világgazdaságban. Öt nagy népességű ország elérte a közepes jövedelmű ország státuszt. Ugyanakkor a világ legszegényebb embereinek (1,5 milliárd fő) kétharmada jelenleg közepes jövedelmű országokban él. Emellett a globalizációhoz egyre inkább társítják a fokozott sebezhetőséget, a hagyományos szolidaritási rendszerek széthullását és néhány esetben a társadalmi rétegek éles szétválását. Az alkalmi, nem bejelentett és migráns munkavállalók többségének nincs foglalkoztatáshoz kötődő társadalombiztosítása, illetve nem részesül semmilyen szociális védelemben. Míg a szélsőséges szegénységben élők számának felére csökkentésére irányuló első millenniumi fejlesztési cél várhatóan megvalósul, számos háztartás továbbra is sebezhető marad, épp a szélsőséges szegénység határa felett[2]. A tartós szegénység egyre inkább kizárással és marginalizálódással jár, ami olyan különleges tényezők eredménye, mint a földrajzi elszigeteltség, a fogyatékosság, a nemi vagy etnikai hovatartozás. Az alacsony jövedelmű országokban a rossz egészségi állapot és a betegségek, a különösen a gyermekeket sújtó nem megfelelő táplálkozás, a megfelelő készségek hiánya, különösen a fiatalok körében, a szűkös erőforrások, valamint a létfenntartással kapcsolatos ismételt sokkhatásoknak való kitettség mind olyan tényezők, amelyek különösen akadályozzák a szegényeket abban, hogy a munkaerőpiacon való aktív részvétel révén, pl. vállalkozóként, kiléphessenek a szegénységből. A globális élelmiszer-, üzemanyag- és pénzügyi válságok mind súlyosbították a létfenntartásra, a foglalkoztatás minőségére és a szegények biztonságára gyakorolt hatásokat. A szociális védelem szerepe az inkluzív fejlődés támogatásában A szociális védelem kulcsszerepet játszhat a szegénység és a sebezhetőség csökkentésében. A méltányosság növelésével – pl. szociális transzferekkel és az alapvető szociális szolgáltatások elérhetőbbé tételével –, illetve a kockázatok elleni védelem révén a szociális védelem hozzájárulhat a szegénység csökkentéséhez és az inkluzív növekedéshez, valamint a társadalmi kohézióhoz és a stabilitáshoz. Azonban a fejlődő gazdaságok igen eltérő profiljai, valamint a munkaerőpiacaik nagyfokú informális jellege olyan keretet jelent, amely jelentősen eltér attól a kerettől, amelyben a fejlett világban működő szociális védelmi rendszereket kialakították. Ez országspecifikus igényekre és prioritásokra szabott innovatív megoldásokat tesz szükségessé. Szociális védelem az EU jövőbeni fejlesztési együttműködésében Az Európai Unió Tanácsa, az Európai Parlament, a nemzetközi szervezetek és a civil társadalom felkérték a Bizottságot, hogy dolgozzon ki javaslatot a szociális védelem uniós fejlesztési együttműködésben betöltött szerepéről[3]. A 2010. évi európai fejlesztési jelentés felhívja a figyelmet arra, hogy a szociális védelemnek az uniós fejlesztési politika részévé kell válnia[4]. A Bizottság 2011-ben konzultációs eljárást indított, melynek során megerősítést nyert, hogy fontos és időszerű továbbfejleszteni a szociális védelem jövőbeni uniós támogatásának szakpolitikai keretét. E közlemény célja, hogy bemutassa a szociális védelem inkluzív és fenntartható fejlődés alátámasztásában betöltött szerepét, valamint az uniós fejlesztési együttműködés jelentőségét a szociális védelmi politikák és rendszerek megerősítésében. 2. Mit értünk szociális védelem alatt és mire szolgál? A szociális védelem meghatározása A szociális védelem nemzetközileg alkalmazott meghatározásai igen eltérőek. Néhány megközelítés határozottan normatív. Ezek arra a koncepcióra épülnek, miszerint a szociális védelem ENSZ-eszközökben – így pl. a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet egyezményeiben – kikötött jog, míg más megközelítések inkább a szociális védelemnek a szegénységcsökkentésben és a gazdasági növekedésben játszott funkcióira összpontosítanak. A szociális védelem egyes meghatározásai azokat a funkcióit hangsúlyozzák, amelyekkel segíti a szegényeket a szegénységből való kilépésben, míg más meghatározások a társadalmi befogadás, a társadalmi igazságosság előmozdításában, valamint a jövedelembiztonság, a minőségi oktatás és egészségszolgáltatások garantálásában betöltött funkcióit helyezik előtérbe. A szociális védelem fogalma ezért tágabb értelemben olyan politikákat és intézkedéseket jelent, amelyek: · javítják az emberek – különösen a szegények és a sebezhető csoportok – képességét a szegénységből való kilépésre, az szegénységbe süllyedés elkerülésére, valamint a kockázatok és sokkhatások hatékonyabb kezelésére, továbbá · magasabb szintű szociális védelem nyújtását célozzák a jövedelembiztonság és az alapvető szolgáltatásokhoz (különösen az egészségügyi szolgáltatásokhoz és az oktatáshoz) való hozzáférés révén az életciklus aktív és inaktív időszakaiban, valamint a ráutaltság időszakaiban. A kormányok szociális védelemnyújtással kapcsolatos kötelezettsége az 1948. évi Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozatából származik, amelyben meghatározták a szociális védelemhez való jogot. A szociális védelmi szabványokat a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet határozta meg, különösen a szociális biztonságról (minimumszabályok) szóló 1952. évi 102. egyezményében, amelyet teljes egészében vagy részben negyvenhét, elsősorban magas jövedelmű ország ratifikált. A szociális védelem hozzájárulása az inkluzív fejlődéshez A szociális védelem számos módon képes az inkluzív fejlődés előmozdítására: · A szociális védelem növeli a közszolgáltatásokhoz való hozzáférést, javítja a dolgozó emberek és gyermekeik egészségét, oktatását és táplálkozását, előmozdítja a szegények részvételét a gazdaságban és növeli a munkatermelékenységet. · A szociális védelem kockázatkezelési eszközöket nyújthat az egyének és vagyonuk számára, melyek révén megvédhetik hosszú távú jövedelemtermelési potenciáljukat és beruházásokat hajthatnak végre. · A szociális védelem elősegíti a jövedelemstabilitást és serkentheti a helyi áruk és szolgáltatások iránti keresletet, nem utolsósorban azért, mert gazdasági zavarok idején makrogazdasági stabilizátorként működik. · A szociális védelem csökkenti az egyenlőtlenséget, ami egyfelől hozzájárul az inkluzív és fenntartható növekedéshez, és elősegítheti a polgárok és az állam közötti társadalmi szerződés erősítését, másfelől előmozdítja a társadalmi befogadást, a kohéziót és a nagyobb fokú elszámoltathatóságot. · A szociális védelem biztosíthatja a nemzedékek közötti igazságosságot azáltal, hogy az összes életszakaszban az akkor produktív generációk által megtermelt szociális juttatásokból a gyermekek, a fiatalok és az idősek is részesednek. Ez hozzájárul a biztonsághoz, a társadalmi stabilitáshoz és az egyén vonatkozásában a kiszámíthatósághoz. A szociális védelmi politikáknak és intézkedéseknek az inkluzív növekedés és a szegénységcsökkentés támogatásában nemzeti szinten betöltött szerepe tükröződik a millenniumi fejlesztési célok eléréséhez való hozzájárulásukban. A szociális védelem szerepe a millenniumi fejlesztési célok elérésében 1. millenniumi fejlesztési cél: Szélsőséges szegénység és éhezés A dél-afrikai gyermeksegítő támogatás hozzájárult a szegénységi rés 47 százalékkal való csökkentéséhez[5]. 2. és 3. millenniumi fejlesztési cél: Jobb oktatás és a nemek közötti egyenlőség javítása Bangladesben az általános iskolai nettó beiratkozások aránya a lányok körében 1996 és 2002/2003 között 48 %-ról 86 %-ra emelkedett Számos kutató ezt részben az uniós forrásokból támogatott, lányoknak szóló ösztöndíjprogramnak tulajdonítja[6]. 4., 5. és 6. millenniumi fejlesztési cél: Az egészségügyi szolgáltatások javítása és a betegségek visszaszorítása A mexikói Oportunidades program a készpénzátutalásokat és az ingyenes egészségügyi szolgáltatásokat kombinálta az egészségügyi szolgáltatások javításával, melynek köszönhetően Mexikóban három év alatt 17 %-kal csökkent a vidéki gyermekhalálozás[7]. 3. Szociális védelem az Európai Unióban Közös elkötelezettség különböző megközelítésekkel A szociális védelem az európai szociális modell központi eleme. A szociális védelmi politika a szubszidiaritás elvével összhangban nagyrészt a tagállamok felelőssége. Uniós szinten ugyanakkor létrehozták a „nyitott koordináció módszerét”, mely a közösen megállapított célkitűzésekre és mutatókra épülő politikai együttműködést szolgáló önkéntes folyamat. Az Unióban egymástól jelentősen eltérő szociális védelmi rendszerek működnek, ugyanakkor elvileg az EU összes tagállama köteles egyetemes hozzáférést biztosítani a szociális védelemhez a jelentősebb életkori kockázatok ellen, az Európai Unió Alapjogi Chartájának 34. cikkében meghatározott garanciával összhangban. Az európai szociális védelmi rendszerek jelentősen tompították a kockázatokat és a jövedelmi szegénységet, valamint csökkentették Európában az egyenlőtlenséget, a pénzügyi válságra visszavezethető gazdasági nehézségek azonban komoly kérdéseket vetettek fel e rendszerek fenntarthatóságával és hatékonyságával kapcsolatban. Válaszul az EU arra törekszik, hogy új módokat dolgozzon ki arra, hogy alacsonyabb költségek mellett magasabb szintű szociális védelmet nyújthasson, nagyobb hangsúlyt helyezve a fiatalok és az idősek aktivizálására. Az EU 2010-ben elindított, az intelligens, fenntartható és inkluzív fejlődést szolgáló „Európa 2020 stratégiájának” céljai közé tartozik a foglalkoztatás növelése, a szegénység és a társadalmi kirekesztés csökkentése. A gazdasági fellendülést és növekedést szolgáló politikák javítása érdekében e célok megvalósítását szorosan nyomon követik és elemzik a 2011-ben elindított európai szemeszter keretében. 4. Szociális védelem a fejlődő gazdaságokban A fejlődő országok gazdasága gyakran erősen informális jellegű, alacsony jövedelemadó-alappal rendelkezik, viszonylag alacsony összegeket fordítanak a költségvetési keretből a szociális védelemre, és nagymértékben szegmentált társadalombiztosítási rendszerek működnek, melyek juttatásaiból általában csak a formális gazdaságban foglalkoztatottak egy szűk köre részesedik. A fejlődő országok átlagosan az egynegyedét fordítják szociális védelemre annak az összegnek, amely a fejlett gazdaságokban jut erre a célra. Következésképpen a világ munkaképes korú népességének csupán kb. 20 %-a részesül átfogó szociális védelemben. A közepes jövedelmű országokban a lefedettség kiterjesztése és a hatékonyság növelése jelenti a kihívást. Számos közepes jövedelmű országban már kialakították a modern szociális védelmi rendszer elemeit néhány társadalombiztosítási komponenssel. Mindazonáltal a lefedettség mértéke – különösen a járulékfizetésen alapuló rendszerek esetében – általában véve alacsony, a juttatásokból a népesség formális gazdaságban dolgozó viszonylag kis csoportja részesül. E tekintetben az jelenti a legfőbb kihívást, hogy a lefedettséget kiterjesszék, különösen az informális gazdaságban dolgozókra. A közepes jövedelmű országokban megfigyelhető az a tendencia is, hogy egyes csoportokra – például a szegényekre – kidolgozott diszkrét szociális támogatási programokat kínálnak, melyekkel elősegítik e csoportok hozzáférését az alapvető szolgáltatásokhoz. E rendszerek hatékonysága eltérő eredményeket mutat, ugyanakkor az ázsiai és latin-amerikai tapasztalatok tanúsága szerint a jól kidolgozott programokkal hatékonyan el lehet érni a szegényeket és más sebezhető csoportokat. Emellett a kormányok általában energiatámogatást nyújtottak és/vagy árellenőrzéseket alkalmaztak annak érdekében, hogy megvédjék a népesség egyes csoportjainak névleges jövedelmét. Az ilyen politikák azonban költségesnek, regresszívnek és kevésbé hatékonynak bizonyultak. Az alacsony jövedelmű országokban a finanszírozás és az intézményi kapacitás jelenti a legfőbb korlátot Az alacsony jövedelmű országokban a szociális védelem nyújtását gyakran még inkább korlátozza a viszonylagos erőforráshiány, döntően pedig az állami intézmények gyengesége. Tekintettel a korlátozott iparosodásra és a vidéki lakosság nagy számára, a legtöbb állampolgárra nem terjednek ki a szociális védelem szervezett módszerei, és azok kevéssé ellenállóak a sokkhatásokkal szemben, bár részben védelmet nyújthatnak a családi és az egyéb informális hálók. A szociális transzferprogramok – akár célirányosak, akár nem, illetve akár feltételhez kötöttek, akár nem – továbbra is a szociális védelem domináns formái, melyek kialakításában és finanszírozásában fontos szerepet játszanak a donorok. Az ilyen programok gyakran széttöredezettek, és közülük számos program nem alakult át fenntartható, állam által finanszírozott rendszerekké. Következésképpen a főbb ismertetőjegyeket a szociális védelemből való teljes kizárás és a szociális védelemhez való hozzáférés tekintetében megfigyelhető jelentős egyenlőtlenség jelenti. A közös kihívás: fenntartható finanszírozás, a lefedettség kiterjesztése és a kapacitásépítés E korlátozások ellenére jelentős változás tapasztalható a hozzáállást illetően. Azokban az országokban, ahol nőtt a gazdaság, nőtt a szociális védelem iránti igény az állampolgárok részéről, ami a kormányokat cselekvésre kényszeríti. Egyrészt az jelenti a kihívást számukra, hogy jobb lefedettséget biztosító – és ezáltal az igazságossággal kapcsolatos kérdéseket kezelő – szociális védelmi programokat dolgozzanak ki, másrészt pedig az, hogy ezeket a programokat hatékonyabban működtessék, a költségvetés szempontjából megvalósítható és fenntartható módon. A kormányok reagálása emellett nemcsak a finanszírozáson – és azon a képességen múlik, hogy az ország a hitel- vagy donorfinanszírozással szemben adóbevételekből és a járulékok mobilizálásával finanszírozza a szociális védelmet –, hanem az ország intézményi kapacitásától és attól is függ, hogy ez utóbbi milyen rugalmasan vethető be a szociális védelem céljaira. A nemzetközi közösség megújított kötelezettségvállalása E kihívások megoldásának kérdése újabb lendületet adott a nemzetközi közösségnek ahhoz, hogy megerősítse a szociális védelem előmozdítása melletti elkötelezettségét. Ezt tükrözi az ILO vezetésével kidolgozott, a szociális védelmi minimumra vonatkozó kezdeményezés, amely széles körű támogatást élvezett a 2011. évi Nemzetközi Munkaügyi Konferencián, valamint a G20-ak 2011. és 2012. évi csúcstalálkozóján. 2012-ben a G20-ak vezetői abban is megegyeztek, hogy segíteni fogják az alacsony jövedelmű országokat a szociális védelmi minimumok megvalósítását szolgáló kapacitásépítésben a szakpolitikai koherencia, a koordináció, az együttműködés és a tudásmegosztás révén. A 2012. évi Nemzetközi Munkaügyi Konferencián elfogadták a nemzeti szinten meghatározott szociális védelmi minimumról szóló ajánlást (Recommendation Concerning National Floors of Social Protection), mely iránymutatást nyújt a szociális védelmi minimumok fokozatos megvalósításához, melyek a befogadó nemzeti szociális védelmi rendszerek alapvető elemeit képezik. Míg a szociális védelmi minimumra vonatkozó kezdeményezés globális kezdeményezés, és garantált elvek egész sorára épül, mégsem tekinthető egyenmegoldásnak. A szociális védelmi minimumok kialakítása és megvalósítása az adott országra jellemző intézményi struktúráknak, a gazdasági korlátoknak, a politikai dinamikának és a társadalmi törekvéseknek megfelelően történik. Szociális védelmi minimumok A szociális védelmi minimumok mindenkire kiterjedő alapvető szociális garanciák (horizontális dimenzió) és a magasabb szabványok fokozatos végrehajtásából (vertikális dimenzió) álló szociálpolitikák integrált sora, melyek mindenki számára garantálják a jövedelembiztonságot és az alapvető szolgáltatásokhoz való hozzáférést, külön figyelmet fordítva a sebezhető csoportokra és arra, hogy az emberek számára az egész életre szólóan védelmet és támogatást nyújtsanak[8]. A 2012. évi Nemzetközi Munkaügyi Konferencián elfogadott, a szociális védelmi minimumokról szóló ajánlás szerint a szociális védelmi minimumoknak legalább a következő alapvető szociális biztonsági garanciákat kell tartalmazniuk: (a) nemzeti szinten meghatározott, az egészségügyi ellátáshoz kapcsolódó árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférés – ideértve a terhes-és csecsemőgondozást –, melynek során teljesül a rendelkezésre állás, a hozzáférhetőség, az elfogadhatóság és minőség elve; (b) a gyermekek számára a táplálkozást, az oktatást, a gondozást és minden más szükséges árut és szolgáltatást biztosító alapjövedelem, mely eléri legalább a nemzeti szinten meghatározott minimumot; (c) elégséges jövedelem keresésére – különösen betegség, munkanélküliség, anyaság és fogyatékosság miatt – képtelen, aktív korú személyek számára biztosított alapjövedelem, mely eléri legalább a nemzeti szinten meghatározott minimumot; továbbá (d) biztosított alapjövedelem az idősek számára, mely eléri legalább a nemzeti szinten meghatározott minimumot[9]. 5. A partnerországok szociális védelmi rendszeinek támogatását célzó uniós fejlesztési együttműködés jövője Igazságosság, társadalmi befogadás és társadalmi kohézió Az uniós fejlesztési együttműködés célja a szociális védelem előmozdítása az igazságosság és a védelem hatékonyabbá tétele érdekében, miközben egyidejűleg támogatja az inkluzív és a fenntartható növekedés, valamint a szegénységcsökkentés alapelemeinek számító társadalmi befogadást és társadalmi kohéziót. Ezek a célok közvetlenül az Európai Unió alapvető értékeiből származnak. A szociális védelem mint a nemzeti fejlesztési stratégiákról szóló párbeszéd központi eleme Az EU arra törekszik, hogy a partnerországokkal a nemzeti fejlesztési stratégiáikról folytatott szakpolitikai párbeszédeibe belefoglalja a szociális védelmet, és emellett előmozdítsa és segítse az adott ország jellegzetességeire épülő hatékony, igazságos és fenntartható szociális védelmi rendszerek kialakítását. A partnerországok kormányaival folytatott szakpolitikai párbeszédeknek biztosítaniuk kell, hogy a szociális védelmi rendszerek olyan elvekre épülnek, amelyek célja, hogy az emberek számára az egész életükben biztosítsák az egyenlő és egyetemes szociális védelmet, különös tekintettel a legsebezhetőbbekre és a hátrányos helyzetűekre, köztük a gyermekekre és a fogyatékossággal élő személyekre. A nemzeti politikák és programok támogatása Az EU-nak támogatnia kell az országok saját szociális védelmi politikáit és programjait, a szociális védelmi minimumok tekintetében is, és ezzel egyidejűleg elő kell mozdítania a szakpolitikák formálásában és a szociális védelmi rendszerek kialakításában és fejlesztésében bevált módszerek alkalmazását. Ezek közé tartozhat jellemzően a rendszerek racionalizálása és egységesítése, ami javíthatja a hatékonyságot és jobban megalapozhatja a tágabb és eredményesebb védelmet, többek között a szelektív, rövid távra szóló biztonsági hálóktól az átfogó rendszerek felé való elmozdulás révén. A politikáknak tükrözniük kell az egyes partnerországok különleges igényeit és prioritásait. A bevételek reformja a költségvetési mozgástér érdekében Az eredményes és fenntartható szociális védelemnek végső soron inkább a javak belső, semmint nemzetközi újraelosztására kell épülnie. A hatékony fejlesztési együttműködés érdekében létrejött puszani partnerség[10] felszólítja a partnerországok kormányait, hogy a szegénység csökkentéséhez és a millenniumi fejlesztési célok megvalósításához szükséges fejlesztési igényeket nagyobb mértékben finanszírozzák saját bevételekből, ami a külföldi támogatásoktól való függőség csökkentése révén növeli a fenntarthatóságot. Az „Adók és fejlesztés” című 2010. évi közleménnyel[11] és a jó adóügyi kormányzás elveivel összhangban az EU támogatni fogja az eredményes, hatékony, igazságos és fenntartható, az egyes partnerországok kapacitásaihoz igazított adózási rendszerek kialakítását szolgáló intézkedéseket, amivel növelhető a költségvetési mozgástér a szociális védelem finanszírozására. Ezek közé tartozhat az adóigazgatási kapacitásépítés és az adóalap növelését szolgáló bevételi reform, valamint a regresszív támogatások felváltása hatékonyabb szociális védelmi intézkedésekkel. Kapacitásépítés az erős intézményekért A megfelelő jogi és intézményi keret létrehozása kulcsfontosságú kihívást jelent az eredményes és hatékony szociális védelmi lefedettség biztosításához. Az EU-nak technikai együttműködés keretében a továbbiakban is segítenie kell a partnerországokat abban, hogy a helyi sajátosságokat vizsgáló elemzések és prioritásaik alapján létrehozhassák a stratégiai, szakpolitikai, jogi és intézményi keretet. Az EU-nak ezután is támogatnia kell az intézmények kapacitásépítését valamennyi szinten (nemzeti, vidéki, helyi, kormányzati és nem kormányzati) annak érdekében, hogy fejlessze és erősítse a kormányok, a végrehajtó ügynökségek, a szociális partnerek és más egyéb, nem állami szereplők igazgatási és végrehajtási kapacitásait. A szociális védelmi rendszerek esetében előfordulhat, hogy az erőforrások felhasználása nem hatékony. Következésképpen a támogatásnak a jó kormányzás és az állami forrásokkal való hatékony gazdálkodás kérdéseire kell irányulnia, nem utolsósorban a csalások, a visszaélések és a pazarlás csökkentése, valamint az elszámoltathatóság előmozdítása érdekében. Uniós hozzáadott érték a technikai együttműködés terén Az EU jelentős tapasztalatot halmozott fel, és számos megközelítést dolgozott ki a szociális védelem területén. Azok a különbségek, amelyek az uniós tagállamok között figyelhetők meg a szociális védelem finanszírozása, a lefedettség szintjei, az igazgatás és az ellátórendszerek területén, széles körű tapasztalatot és szaktudást kínálnak, amelyek szilárd alapot jelenthetnek a partnerországoknak a kapacitásfejlesztés és szakpolitikai tanácsadás tekintetében. Ahol az lehetséges, az EU-nak elő kell segítenie a dél–dél együttműködést, a tapasztalatok megosztását és a kutatást is. A Bizottság jobban igénybe veszi majd a meglévő eszközöket – köztük a TAIEX-et –, és olyan új eszközöket fog kidolgozni, amelyek lehetővé teszik az európai és az érintett harmadik országokból származó szakértők igény szerinti gyors kirendelését egy dél–dél, illetve háromoldalú együttműködési paradigma keretében. A munkahelyteremtéshez és a foglalkoztatáshoz nyújtott támogatás Az eredményes szociális védelemnek olyan intézkedéseket kell tartalmaznia, illetve olyan intézkedésekhez kell szorosan kapcsolódnia, amelyek lehetővé teszik a kedvezményezettek számára a produktív gazdasági tevékenységekben való részvételt és a foglalkoztatásukat. A produktív foglalkoztatás és a tisztességes munka szegénységcsökkentésben játszott szerepét egyértelműen meghatározza az első millenniumi fejlesztési cél, valamint a „Foglalkoztatás ösztönzése az uniós fejlesztési együttműködés révén” című bizottsági szolgálati munkadokumentum[12]. Az EU-nak támogatnia kell a nemzeti kormányokat a foglalkoztatási programok és a munkahelyteremtő programok kidolgozásában, valamint a vállalkozói készségek előmozdításában. Emellett a „Tisztességes munka mindenki számára” című közleménnyel[13] összhangban támogatnia kell a szociális párbeszédet és a munkaügyi szabványokat, valamint a nagymértékben informális munkaerőpiacokon a szociális védelem biztosítását, ideértve a mikrobiztosítási programokhoz hasonló innovatív megközelítéseket is. EU-nak ezenfelül támogatnia kell a sebezhető és marginalizálódott csoportok, így a fogyatékossággal élő személyek foglalkoztatási lehetőségeinek javítását is. A civil társadalom és a magánszektor bevonása Míg a szociális védelmi politika és a szociális védelem nyújtása elsősorban a kormányok felelőssége, előfordulnak olyan helyzetek is, amelyekben a szociális védelmi rendszerek a legjobban a köz- és magánszféra közötti partnerségek (PPP) keretében érvényesülnek. A szociális védelmi rendszerek támogatása során az EU-nak figyelembe kell vennie a magánszektor és a nem kormányzati szolgáltatásnyújtók jelentős szerepét. A vállalati társadalmi felelősségvállalásra irányuló uniós kezdeményezés az inkluzívabb és fenntarthatóbb növekedés megvalósítása, valamint a továbbfejlődés érdekében segítheti a fejlődő országokban a magánszektort a vonatkozó nemzetközi iránymutatások végrehajtásában. A civil társadalmat és a szociális partnereket fel kell ruházni hatalommal, és ösztönözni kell őket az állammal való együttműködésre a szociális védelmi rendszerek kialakítása és végrehajtása terén. Részvételük előmozdíthatja a hatékonyabb szolgáltatásnyújtást, a szélesebb körű konzultációt és a befogadást. Kulcsszerepet játszhatnak a szociális védelem fontosságának hirdetésében, és erősíthetik a közösségeket és az egyéneket – különösen a hátrányos helyzetűeket és a kirekesztetteket – a fokozottabb tudatosítás és a jobb tájékoztatás révén. Bizonyos esetekben elősegíthetik a szociális védelmi programok nyomon követését és értékelését is. Az átalakító hatású szociális védelem támogatása Az átalakító hatású szociális védelemmel kapcsolatos megközelítések kiterjesztik a szociális védelem fogalmát „az olyan területekre, mint az igazságosság, a hatalommal való felruházás, a gazdasági, szociális és kulturális jogok, ahelyett, hogy a szociális védelem fogalmát a célzott jövedelem- és fogyasztási transzferekre szűkítenék.[14]” Ez jól illeszkedik azokhoz az értékekhez, amelyek alátámasztják az Unión belüli szociális védelem fejlesztését; az uniós fejlesztési együttműködésnek ennélfogva támogatnia kell az ilyen megközelítéseket. Ezek eredményességét azonban csak kevesen vizsgálták, ezért az EU-nak fontolóra kellene vennie az operatív kutatás támogatását, melynek keretében rögzítenék a bevált módszereket, és bizonyítanák az átalakító hatású szociális védelem hatásait, ami szilárd tudásalapot biztosítana az intézkedések számára. A nemek szerepe a szociális védelemben „A nők és a férfiak különböző kockázatoknak és veszélyeknek vannak kitéve, ezek közül néhány a nemi hovatartozásukhoz kapcsolódik, másokat pedig felerősít a nemek közötti egyenlőtlenség és a diszkrimináció.”[15] Annak érdekében, hogy a nők és a férfiak egyenlően részesülhessenek a szociális védelemben, a szociális védelmi rendszereknek kezelniük kell a nők életkori kockázatait és a gondozás általuk viselt terhét, valamint a nők munkához jutását akadályozó tényezőket. Az EU-nak biztosítania kell, hogy a szociális védelmi politikák és programok kidolgozása során kellően figyelembe vegyék a nemekkel kapcsolatos aggályokat. 6. A fejlesztési együttműködés programozása és módozatai A szociális védelemhez nyújtott fejlesztési támogatás tekintetében valamennyi támogatási mód releváns, a támogatás kontextusától és célkitűzésétől függően. A Változtatási programmal összhangban a szociális védelem kiválasztható az egyes ország- vagy regionális programokban az együttműködési ágazatok egyikeként, vagy más ágazati programokban (pl. foglalkoztatás, egészségügy, oktatás, élelmezésbiztonság, mezőgazdaság és magánszektor-fejlesztés, stb.) szerepelhet dimenzióként is. A szociális védelem támogatható tematikus programokkal is, amelyek kiegészítik a földrajzi programokat. Az ágazati megközelítések[16] különösen alkalmasak lehetnek a szociális védelem előmozdítására, mivel a partnerországok rendszereit és folyamatait alkalmazzák, és a szakpolitikai párbeszédre épülnek. A szakpolitikai párbeszéddel kiegészített költségvetési támogatás[17] ösztönzőleg hathat az olyan szociális védelmi rendszerek fejlesztésére, amelyek teljes mértékben a nemzeti költségvetési és tervezési folyamatok részét képezik a kormányzat parlamenttel és állampolgárokkal szembeni elszámoltathatóságának keretében. 7. Differenciált fejlesztési partnerségek A Változtatási program a támogatás elosztása és a partnerségek tekintetében differenciált uniós megközelítést javasol. A szociális védelmi rendszerek fejlesztéséhez nyújtott támogatás fontos mind az alacsony jövedelmű, mind a közepes jövedelmű országok esetében, a közepes jövedelmű országok költségvetési lehetőségei és intézményi kapacitásai azonban meghaladják az alacsony jövedelmű országokét. Ezen országok közül néhány nem lesz ráutalva a kétoldalú földrajzi programokon keresztüli, nagyszabású uniós fejlesztési finanszírozásra. Ugyanakkor továbbra is nyújtható majd támogatás ezekben az országokban a szociális védelmi rendszerek fejlesztéséhez – különös tekintettel a technikai segítségnyújtásra, a csereprogramokra és az operatív kutatásra – regionális és tematikus programokon keresztül. Az a kritikus szerep, amelyet a szociális védelem betölthet a fejlesztési együttműködésből újonnan kikerült és feltörekvő gazdaságokat jellemző magas szintű szegénység és sebezhetőség csökkentésében, meghatározó jelentőséggel bír abban, hogy a szociális védelem továbbra is kulcseleme maradjon az EU és a partnerországok közötti politikai és szakpolitikai párbeszédnek. Az EU fejlesztési együttműködése felhasználható a szociális védelmi rendszerek létrehozásának és megerősítésének finanszírozására, ideértve az olyan helyzeteket is, amikor a visszatérő természeti katasztrófák elhárítása gyorsan felfejleszthető rendszerek kialakítását teszi szükségessé. A szociális védelmi juttatások vagy transzferek finanszírozása indokolt lehet az instabil államokban és a konfliktus utáni helyzetekben, különösen akkor, amikor a szociális védelem kritikus szerepet játszhat abban, hogy az érintett lakosságot hozzásegítsék a javaik visszaszerzéséhez. Az EU-nak elsősorban a hazai finanszírozású rendszerek kialakítására kell törekednie. 8. Koordinált uniós fellépés A Változtatási program az uniós támogatás eredményesebbé tételét szolgáló erőfeszítések megerősítésére szólít fel, ideértve a közös programozást és az eredményekre vonatkozó harmonizált keret kidolgozását. A partnerországokkal, az uniós tagállamokkal, a nemzetközi szervezetekkel, a szociális partnerekkel, a civil társadalommal és a széles közvéleménnyel folytatott konzultációkból kitűnik, hogy valamennyien támogatják a szociális védelem fejlesztési együttműködés keretében történő támogatására irányuló fokozottabb uniós koordinációt. A koordinációnak helyi szinten, a partnerországokban kell történnie. Az EU támogatásáról biztosította a nemzeti szinten meghatározásra kerülő szociális védelmi minimum koncepcióját – melyet a Nemzetközi Munkaügyi Konferencia 2011. évi 100. ülésén fogadtak el –, és hozzájárult a koncepció G20-ak általi jóváhagyásához. Az EU a 2012. évi Nemzetközi Munkaügyi Konferencián hozzájárult a szociális védelmi minimumról szóló ajánlás elfogadásához, és támogatta azt. A szociális védelmi minimumok jól körülhatárolt alapot szolgáltathatnak, amelyre az ilyen szociális védelmi rendszerek kialakítása mellett döntő partnerországokkal a szociális védelemhez nyújtott koordinált és közös uniós támogatás épülhet majd. Az EU törekedhet az olyan globális kezdeményezésekben való részvételre, mint a Szociális Védelmi Ügynökségközi Koordinációs Testület, melyet a G20-ak fejlesztési munkacsoportja javasolt. 9. Az uniós politikák közötti nagyobb koherencia Egy globalizált gazdaságban döntő fontosságú a szakpolitikák közötti koherencia. Az uniós szakpolitikák külső dimenziója hatással lehet a partnerországok szociális védelmi rendszereire. Az EU-nak biztosítania kell a következetességet a fejlesztési együttműködés keretében a szociális védelem támogatását célzó szakpolitikák és más releváns uniós szakpolitikák között. Az EU elkötelezetten ösztönzi a kereskedelem megnyitását és a világpiacokba történő integrációt, melyek az inkluzív és a fenntartható gazdasági növekedés és fejlesztés alapját képezik[18]. A nagyobb fokú nyitottság sérülékenyebbé teheti azokat, akiket olyan ágazatokban foglalkoztatnak, amelyeket a versenyképességük elvesztése fenyegethet. Ez a veszély csak eredményesen működő szociális védelmi rendszerekkel mérsékelhető. Az EU elkötelezett amellett is, hogy megerősítse a tagállamok közötti együttműködést, amely koherensebb megközelítés kidolgozására irányul a harmadik országokkal a szociális védelemről folytatott koordináció terén[19]. A humanitárius segítségnyújtástól a fejlesztési együttműködés felé történő átmenet sikere jelentősen függ az eredményes szociális védelmi rendszerek létrehozásától. Elő kell mozdítani a fejlesztési és a humanitárius támogatás hatékony integrálását, a „Segélyezés, helyreállítás és fejlesztés összekapcsolása” című közleménnyel[20] összhangban. Ezáltal biztosítható a nemzetközi segélyező rendszer következetes, koherens és átlátható működése a sebezhetőség csökkentése érdekében. A hatékonyan működő szociális védelmi rendszerek elősegítik a munkaerő mobilitását azáltal, hogy biztosítják a migráns munkavállalók számára a társadalombiztosítási jogok hordozhatóságát. Szorosan egymáshoz kell kapcsolódniuk a szociális védelmet, valamint az éghajlatváltozáshoz történő alkalmazkodást célzó intézkedéseknek is annak érdekében hogy a szegények kevésbé váljanak sebezhetővé az éghajlatváltozás negatív hatásai miatt. [1] COM(2011) 637, 9316/12 sz. tanácsi következtetések [2] S. Chen – M. Ravallion, The developing world is poorer than we thought, but no less successful in the fight against poverty, Világbank, 2008. [3] 11068/07. sz. tanácsi következtetések, 2011/2047. sz. európai parlamenti állásfoglalás. [4] 2010. évi európai jelentés a fejlesztésről, az inkluzív fejlődést szolgáló szociális védelemről, Az Afrikával folytatott uniós együttműködés új perspektívája. [5] DFID, Cash Transfers Evidence Paper, 2011. [6] Unicef, Accelerating the MDGs with Equity, 2010. [7] DFID, Cash Transfers Evidence Paper, 2011. [8] ILO, Social protection floor for a fair and inclusive globalization. Report of the Social Protection Floor Advisory Group, 2011. [9] ILO, A nemzeti szinten meghatározott szociális védelmi minimumról szóló ajánlás 5. cikke, 2012. [10] A segélyhatékonysággal foglalkozó negyedik magas szintű fórum, Puszan, Korea, 2011. november. [11] COM(2010) 163, 10349/10. sz. tanácsi következtetések. [12] SEC(2007) 495. [13] COM(2006) 249, 11068/07. sz. tanácsi következtetések. [14] S. Devereux – R. Sabates-Wheeler, Transformative social protection, IDS, 2004 [15] Promoting pro-poor growth: social protection, OECD 2009 [16] Az ágazati megközelítés a fejlesztési együttműködés egy olyan módja, amely egy helyi irányítású fejlesztési program – pl. egy nemzeti szegénységcsökkentési stratégia – vagy egy ágazati program koordinált támogatásának elvére épül. [17] COM(2011) 638, 9323/12. sz. tanácsi következtetések. [18] COM(2012) 22 és a 7412/12 sz. tanácsi következtetések [19] COM(2012) 153. [20] COM(2001) 153.