ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Először is, az intézkedések lehetővé tennék a kriptoeszközök fejlődését, hogy gyors és olcsó fizetőeszközként versengeni tudjanak a meglévő készpénz-helyettesítő fizetési eszközökkel, főként határokon átnyúló ügyletek esetében. A költségmegtakarítás különösen fontos lenne az átutalások területén. A becslések alapján ez évente 220–570 millió EUR-t tehet ki. Ez a pénzügyi kirekesztés EU-n belüli felszámolásának fokozásához is hozzájárulna. Másodszor, a keret révén az uniós vállalkozások – és köztük a kkv-k – fokozottan élhetnek a kriptoeszköz- és értékpapírtoken-kibocsátás mint kiegészítő finanszírozási eszköz lehetőségével az EU-ban. Harmadszor, a pénzügyi eszköznek nem minősülő kriptoeszközökre szabott egyedi rendszer fogyasztóvédelmi szabályokat is tartalmazna, és biztosítaná a piac integritását és stabilitását. Az előnyben részesített alternatívák ezért hozzájárulnak a tőkepiaci unió célkitűzéseihez azáltal, hogy diverzifikálják az uniós vállalkozások banki hitelezéstől eltérő finanszírozási forrásait. A kriptoeszköz-kibocsátás révén elérhetővé tett teljes kiegészítő finanszírozás mértéke nem becsülhető, mivel különböző külső tényezőktől függ (például a kibocsátó forrásigénye, az aktuális piaci hangulat és más finanszírozási csatornák versenyreakciója). A kriptoeszköz-kibocsátás finanszírozási költségei azonban várhatóan 20–40 %-kal alacsonyabbak lesznek, mint a hagyományos értékpapírok összehasonlítható nagyságú első nyilvános kibocsátása esetében. Harmadszor, az előnyben részesített alternatíva várhatóan pozitív hatást gyakorol az értékpapírtokenek kereskedésére és kereskedés utáni feldolgozására azáltal, hogy egyértelmű jogi helyzetet teremt a meglévő jogszabályok alkalmazása tekintetében, elmozdítja a szabályozási akadályokat és célzott keretet teremt a DLT-alapú piaci infrastruktúrák számára. Az uniós azonnali részvénypiacokon a DLT és az értékpapírtokenek széles körű használatának köszönhető potenciális hatékonyságnövekedés évente 540 millió EUR-ra becsülhető. A szabályozási kérdéseken túl azonban az értékpapírtokeneknek és a DLT-nek a kereskedési és kereskedés utáni lánc egészében történő teljes körű bevezetése az olyan technológiai kérdések megoldásától is függ, mint például a különböző DLT-hálózatok méretezhetősége és interoperabilitása. Az előirányzott intézkedések ezért csak egy lépcsőfokot jelentenek e hatékonyságnövekedés közép- és hosszú távú megvalósításához azáltal, hogy megkönnyítik az innovációt és lehetővé teszik a fokozatos uniós standardalkotási folyamatot.
Számos lehetőséget elvetettek, mivel aránytalannak vagy kevésbé hatékonynak voltak tekinthetők a kezdeményezés célkitűzéseinek elérése szempontjából: ezek között szerepelt például a rákkeltő vegyi anyagok munkahelyi használatának a tilalma, piac alapú eszközök (támogatások, adókedvezmények stb.), ipari önszabályozás és iránymutatásokat tartalmazó dokumentumok. Az új vagy felülvizsgált OEL-eknek a CMD-ben való megállapítását tartották a legmegfelelőbb opciónak. Több OEL-forgatókönyvet is megvizsgáltak, ideértve a háromoldalú munkahelyi biztonsági és egészségvédelmi tanácsadó bizottság (ACSH) által jóváhagyott OEL-eket is, amelyek figyelembe veszik a tudományos ajánlásokat, valamint a társadalmi-gazdasági és megvalósíthatósági kérdéseket. A munkahelyi biztonsági és egészségvédelmi tanácsadó bizottság a kormány, a munkaadók és a munkavállalók képviselőiből áll. A munkahelyi biztonsági és egészségvédelmi tanácsadó bizottság által jóváhagyott OEL-eken túl minden egyes anyag esetében egy alacsonyabb és egy magasabb határértéket megállapító forgatókönyvet is figyelembe vettek. Egy alapos hatásvizsgálat alapján a munkahelyi biztonsági és egészségvédelmi tanácsadó bizottság által javasolt OEL-eket választották ki előnyben részesített lehetőségként, mivel ezek számítanak a legjobb forgatókönyvnek az eredményesség, a hatékonyság, és az összhang szempontjából. Ezekről a lehetőségekről úgy vélik, hogy azok kiegészítik az egyes anyagokra vonatkozóan már meglévő REACH-intézkedéseket.
Az előnyben részesített megoldás a 2. alternatíva. A többi alternatívához képest ez valósítja meg a kezdeményezés legtöbb célkitűzését, ugyanakkor figyelembe veszi a hatékonyság és a koherencia kritériumait is. Az érdekelt felek is leginkább ezt az alternatívát támogatják.

Az érdekelt felek többsége (a magán- és a közszektorban egyaránt) egyetért abban, hogy a pénzügyi vállalkozások digitális működési rezilienciájának jobb védelméhez uniós fellépésre van szükség. Emellett sokuk szerint van szükség uniós fellépésre az abból eredő szabályozási terheknek a csökkentéséhez is, hogy a pénzügyi vállalkozások a kiberbiztonsági irányelvben, a pénzügyi szolgáltatásokra vonatkozó uniós jogszabályokban, valamint a nemzeti rendszerekben rögzített párhuzamos vagy egymásnak ellentmondó szabályok hatálya alá tartoznak (például a biztonsági események bejelentése tekintetében). Ennek megfelelően az érdekelt felek közül kevesen támogatják azt, hogy ne legyen intézkedés. Kevesen tartják célszerűnek továbbá a digitális működési reziliencia megnövelt tőkepufferek (1. alternatíva) útján történő védelmét is. Mivel ugyanakkor ez a működési kockázat kezelésének hagyományos megközelítése, különösen a bankszektorban, ennek megfelelően pl. a nemzetközi szabványügyi testületek figyelembe veszik. A nyilvános konzultációban részt vevő érdekelt felek széles köre támogatja az olyan kvalitatív intézkedéseket, amelyek a 2. alternatíva szerint észszerűsítenék és korszerűsítenék az uniós pénzügyi jogszabályokat, hiányosság esetén új követelményeket vezetnének be, mindeközben pedig megtartanák a kapcsolódási pontokat a horizontális kiberbiztonsági irányelvvel. Míg egyes (főként közszektorbeli) érdekelt felek célszerűnek tartják a harmadik félnek minősülő IKT-szolgáltatók 3. alternatíva szerinti megerősített felügyeletét, kisebb a támogatottsága egy új uniós hatóság e célból történő létrehozásának és a kiberbiztonsági keretről való nagyobb mértékű leválasztásnak.
A BIMplement projekt fókuszában az építési területeken végzendő épületinformációs modellezéssel (BIM) kapcsolatos képzés áll. Célja úgy javítani a közel nulla energiaigényű épületek építési és felújítási munkálatainak minőségét, hogy a BIM-et egységes információhordozóként alkalmazza a projektek között, illetve tanulási folyamatot támogató eszközként veti be egy-egy projekten belül. A BIMplement kidolgozott egy BIM-támogatású képesítési keretrendszert, amely leírja azon kompetenciákat, készségeket és ismereteket, amelyek szükségesek a hozzáférhető tudásnak a BIM-modell, az építési folyamat és az érintett szereplők tekintetében történő hasznosításához. Az eredményeket 50 kísérleti helyszínen fogják alkalmazni, ahol a gyakorlatban tesztelik a képzést. A jelenlegi LIFE „LifeforLLL” projekt keretében nyolc országban működnek együtt a környezettudatos építési egyesületek a kormányokkal és az iparág érdekelt feleivel annak feltárása érdekében, hogy a szén-dioxid-kibocsátásra, a körforgásos gazdaságra és a beltéri levegő minőségére vonatkozó, teljes életciklust érintő kulcsfontosságú mutatók hogyan valósíthatók meg páneurópai szinten. Itt lényegében a fenntartható épületekre vonatkozó uniós szintű keret (más néven Level(s), azaz Szint(ek)) általános érvényre juttatásához szükséges infrastruktúra megteremtéséről van szó. A projekt azt vizsgálja, hogy Európa vezető környezetbarát építészeti tanúsítási rendszerei miként igazodhatnak ehhez a kerethez, és hogyan lehetne összehasonlíthatóbb adatokat szolgáltatni az épületek környezeti teljesítményéről. Támogatja a közbeszerzést azáltal, hogy együttműködik a városokkal és a hatóságokkal annak érdekében, hogy a teljes életciklust érintő szén-dioxid-kibocsátásra, a körforgásra és a beltéri levegőminőségre vonatkozó mutatókat hozzáigazítsák a közbeszerzési szabványokhoz, továbbá foglalkozik a hatóságok és a termékgyártók képzésével is. A Horizont 2020 által finanszírozott és a környezettudatos építési egyesületek által végrehajtott BUILD UPON projekt az érdekelt felek kritikus tömegének szerepvállalását tette lehetővé, segítve őket abban, hogy 13 országban kialakítsák és végrehajtsák hosszú távú nemzeti felújítási stratégiájukat. A „RenoWikit” azzal a céllal hozták létre, hogy a több mint 3300 meghatározó érdekelt fél részvételével rendezett helyi, nemzeti és európai szintű műhelytalálkozók révén javítsák a megértést, a párbeszédet és az eszmecserét az érdekelt felek közösségén belül. A műhelytalálkozók keretében kormányoknak szóló ajánlások, ún. „RENOmmandment”-ek kerültek megfogalmazásra. A LIFE program keretében finanszírozott BeREEL integrált stratégiai projektként támogatta a belgiumi Flandria régió hosszú távú lakóépület-korszerűsítési stratégiájának kidolgozását.
A határokon átnyúló kereskedelem gördülékeny áramlásához hatékony vámkezelési és ellenőrzési eljárásokra van szükség, amelyek biztosítják az uniós polgárok és vállalkozások biztonságát és védelmét. Ez részben az Uniós Vámkódexben előírt elektronikus rendszerek útján valósul meg, amelyek elektronikus eljárásokkal váltják fel a papíralapú eljárásokat. A külső határokon azonban érvényre kell juttatni több mint 60 nem vámügyi vonatkozású uniós jogi aktust és nem vámügyi vonatkozású nemzeti jogszabályt is (az egészség és biztonság, a környezetvédelem, a mezőgazdaság és a halászat, a nemzetközi örökség, a piacfelügyelet stb. terén). Ehhez a vám-árunyilatkozatoktól eltérő okmányokra is szükség van, és a jelenség akár 13%-át is érintheti az évi közel 300 millió árumozgásnak, melyek közül sok rendkívül érzékeny árukat érint. Mivel a hatóságok gyakran egymástól elszigetelten dolgoznak, egymáshoz nem igazodó rendszereket és eljárásokat használva, sok áru kezelése nem hatékonyan zajlik, ami hibákhoz és csalásokhoz vezet. Egyes – az egész Unióban érvényes – engedélyek például lehetővé teszik az áruk több vám-árunyilatkozat közötti megosztását. A hatóságoknak ugyan ellenőrizniük kell a felhasznált mennyiségeket, de a kézi ellenőrzés időigényes és nem eléggé pontos. Ezek a problémák nem oldhatók meg új uniós fellépés nélkül, részben azért sem, mert uniós alakiságokhoz kapcsolódnak. A nemzeti fellépések ráadásul gyakran elaprózottak, és az interoperabilitás hiánya és a kereskedelem határokon átnyúló jellege miatt akár súlyosbíthatják is a problémát. A területet érintő legrelevánsabb uniós kezdeményezés, az EU CSW-CERTEX rendszer elért bizonyos eredményeket, de ez a rendszer önkéntes alapú és korlátozott hatókörű.
Az e-CODEX a határokon átnyúló igazságügyi együttműködés informatikai rendszere, amely lehetővé teszi a felhasználók számára – legyenek azok igazságügyi hatóságok, jogászok vagy polgárok –, hogy biztonságos módon küldjenek és fogadjanak dokumentumokat, jogi űrlapokat, bizonyítékokat vagy egyéb információkat. Az e-CODEX rendszert egy 21 uniós tagállamból álló konzorcium fejlesztette ki 2010 és 2016 között a Versenyképességi és innovációs keretprogram – Információs és kommunikációs technológiai szakpolitikai támogató programból származó uniós finanszírozás segítségével. A tagállamok önkéntes alapon már alkalmazták a rendszert olyan eljárások esetében, mint az európai fizetési meghagyás vagy a kis értékű követelések európai eljárása. Most a rendszer megőrzésének, fejlesztésének és más igazságügyi eljárásokra való jövőbeli kiterjesztésének biztosítása érdekében megoldást kell találni a rendszer megfelelő finanszírozásának és fenntarthatóságának biztosítására. Ez a megoldás annak is az előfeltétele, hogy a rendszert olyan tagállamok is elfogadják, amelyek eddig még nem használták. A Bizottság már az elektronikus bizonyítékok digitális cseréjére szolgáló rendszer (eEDES) kifejlesztésén dolgozik, amelyhez az e-CODEX-et használja kommunikációs csatornaként. A tagállamok várhatóan 2021-ig kapcsolódnak rá az eEDES-re. Az e-CODEX egyben az a szoftvermegoldás is, amelyet a legnagyobb valószínűséggel fognak felhasználni a decentralizált informatikai rendszer létrehozásához az iratok kézbesítésére és a bizonyításfelvételre vonatkozó rendeletekkel összefüggésben. Ha nem sikerülne biztosítani az e-CODEX fenntartható irányítását, az minden olyan eljárás tekintetében akadályozná ezt a munkát, amelyek kísérleti jelleggel már használják ezt a rendszert.
A hatályos transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet (TEN-E rendelet) új megközelítést alakított ki a határokon átnyúló infrastruktúra-tervezés terén, egy regionális együttműködési környezetben összehozva az érdekelt feleket annak érdekében, hogy azonosítsák a belső energiapiachoz, az ellátás biztonságához, valamint a fenntarthatósághoz leginkább hozzájáruló közös érdekű projekteket, és elősegítsék azok végrehajtását. Azt is előírja a tagállamoknak, hogy észszerűsítsék a közös érdekű projektek engedélyezési eljárásait, és meghatározza az Európai Hálózatfinanszírozási Eszközből (CEF) származó finanszírozáshoz való hozzáférés feltételeit. A hatályos transzeurópai energetikai infrastruktúráról szóló rendelet értékelése azt mutatta, hogy bár a hatályos rendelet célkitűzései nagyrészt továbbra is érvényesek, a 2020/2030-ig tartó időszakra vonatkozó célokat korszerűsíteni kell, hogy azok tükrözzék az új politikai környezetet és a klímasemlegesség 2050-re való elérésére vonatkozó, az európai zöld megállapodásban foglalt célkitűzést. Az új politikai környezeten és célkitűzéseken túlmenően a technológia is gyors ütemben fejlődött az elmúlt évtizedben. Sor került a következő két fő probléma meghatározására: 1) A határokon átnyúló infrastrukturális fejlesztések típusa és mértéke nincsen teljesen összhangban az EU energiapolitikai célkitűzéseivel, különös tekintettel az európai zöld megállapodásra és a klímasemlegességre vonatkozó célkitűzésre, valamint 2) a projektek végrehajtásában késedelmek jelentkeznek. A megnövelt 2030-ra vonatkozó éghajlat-politikai célkitűzés, az európai zöld megállapodás szerinti klímasemlegességi célkitűzés, valamint a „Tiszta bolygót mindenkinek” uniós stratégia megköveteli az európai energiarendszer mélyreható átalakulását, mind a kínálati, mind pedig a keresleti oldalon. Ez azt jelenti, hogy létre kell jönnie egy olyan infrastruktúrának, amely támogatja az európai energetikai átalakulást, ideértve a gyors villamosítást a megújuló villamosenergia-termelés arányának megduplázásával, a megújuló és alacsony szén-dioxid-kibocsátású gázok meredek növekedésével, az energetikai rendszerek integrációjával és az innovatív megoldások nagyobb mértékű elterjedésével. Jelenleg nem minden, az energetikai átalakulás szempontjából releváns infrastruktúra-kategória jogosult a közös érdekű projekt státuszra (például hidrogén), egyesek pedig nem kellőképpen tükrözik a technológia fejlődését (például intelligens energiahálózatok). Az EU éghajlat- és energiapolitikai célkitűzéseinek eléréséhez szükségesnek ítélt kiemelt jelentőségű projektek végrehajtásában jelentkező késedelmek veszélyeztetnék az energiarendszerben szükséges, felgyorsított változást. A kulcsfontosságú infrastrukturális projektek végrehajtása még mindig túl sok időt vesz igénybe. 2020-ban a villamosenergiával kapcsolatos közös érdekű projektek 27 %-a átlagosan 17 hónappal késett az eredetileg tervezett üzembe helyezési időponthoz képest.
Európa a biztonsági környezet folyamatos változásával szembesül: változó és egyre összetettebb biztonsági fenyegetések jelentkeznek. A bűnözők kihasználják a digitális transzformációból és az új technológiákból adódó előnyöket, ideértve azokat is, amelyeket az összekapcsoltság, valamint a fizikai és a digitális világot elválasztó határok elmosódása kínál. A Covid19-válság miatt ez még erőteljesebben jelentkezik, mivel a bűnözők – módosítva működési módszereiket vagy új bűnözői tevékenységeket alakítva ki – gyorsan megragadták a válság kihasználására kínálkozó lehetőségeket. E fenyegetések a határokon átnyúlóan terjednek, az így elősegített bűncselekmények széles körében érzékelhető módon. Mivel e transznacionális biztonsági kihívások kezeléséhez a nemzeti szintű fellépés önmagában nem elegendő, a tagállamok bűnüldöző hatóságai egyre inkább igénybe veszik a súlyos bűncselekményekkel és a terrorizmussal szembeni fellépéshez az Europol – a Bűnüldözési Együttműködés Európai Uniós Ügynöksége – által kínált támogatást és szakértelmet. Az új fenyegetettségi környezet miatt a tagállamok másféle támogatást igényelnek és várnak el az Europoltól a polgárok biztonságának garantálása érdekében, olyan formában, amely nem volt előre látható akkor, amikor a társjogalkotók az Europol jelenlegi – 2016-tól alkalmazandó – megbízatásáról tárgyaltak (Europol-rendelet, (EU) 2016/794). Mindenekelőtt három olyan alapvető kérdés van, amelyek mind kapcsolódnak a változó biztonsági fenyegetésekhez és ahhoz, hogy emiatt hogyan módosulnak a szóban forgó kihívások hatékony kezelésével kapcsolatos tagállami operatív szükségletek: 1)nincs hatékony együttműködés a magánfelek és a bűnüldöző hatóságok között annak megakadályozása érdekében, hogy a bűnözők visszaéljenek a határon átnyúló szolgáltatásokkal; 2)a bűnüldöző hatóságok nagy adathalmazokkal kapcsolatos kihívásai; 3)a bűnüldözés szempontjából releváns innováció és kutatás terén fennálló hiányosságok. E kérdések jelentős problémákat jelentenek a biztonságra gyakorolt hatásuk miatt, amint ezt a társjogalkotók intézkedéseket sürgető határozott felhívásai is tükrözik. Olyan fontos szakpolitikai döntéseket is szükségessé tesznek, amelyekhez részletesen értékelni kell a problémaforrásokat, a kapcsolódó célkitűzéseket, a lehetséges szakpolitikai alternatívákat és azok hatását.
Az EUMSZ 157. cikkében rögzített, a nők és férfiak egyenlő vagy egyenlő értékű munkáért járó egyenlő díjazásához való alapvető jog hatékony érvényesítése továbbra is komoly kihívást jelent az EU-ban. A nemek közötti bérszakadék alapvető okai között az egyéni bérdiszkrimináció és a bérstruktúrákon belüli rendszerszintű elfogultság mellett olyan egyéb okok is szerepelnek, mint a horizontális és vertikális szegregáció. A nemek közötti bérszakadék az Európai Unióban összességében továbbra is 14 %-ot tesz ki. Ez mind a munkavállalók, mind a munkáltatók szintjén problémát jelent. Az, hogy ezen alapvető jog végrehajtása nem történik meg, hatással van a nők gazdasági függetlenségére a munkával töltött életszakasz során és azt követően is. Ez a munkaerőpiac hatékony működése és a belső piaci verseny szempontjából is problémát jelent. A várható jövedelemmel kapcsolatos várakozások torzíthatják a nők munkahelyválasztását, a ledolgozott időre és a szakmai előmenetel alakulására vonatkozó döntéseket, és ezáltal a nők optimálistól elmaradó munkaerőpiaci részvétele miatt a gazdaság egészében a termelékenység csökkenésének valós veszélyét hordozzák magukban. A munkáltatók számára az erőforrások ezen nem hatékony felhasználása termelékenység-visszaesést és rejtett költségeket jelent. Végezetül a díjazás tekintetében a nők és férfiak közötti eltérő bánásmód hatással lehet a munkáltatók versenyképességére is, amennyiben a munkáltatók tisztességtelen (és jogellenes) előnyre tehetnek szert, ha nem tartják be az egyenlő díjazás elvét, esetleg az egyes országokban eltérő szabályokat alkalmaznak. Az egyéni bérdiszkrimináció és a nemi alapú elfogultság a bérmegállapítási mechanizmusokban és a nők munkájának értékelésében a következőkön keresztül valósulhat meg: - a bérek átláthatóságának hiánya az egyes munkavállalók és munkáltatók szintjén; ·- a „díjazás” és az „egyenlő értékű munka” fogalmának nem teljes körű alkalmazása; és ·- az igazságszolgáltatáshoz való nem megfelelő hozzáférés eljárási akadályok és az áldozatok elégtelen jogorvoslati lehetőségei miatt. A bérek átláthatóságának hiánya miatt a munkavállalók nem tudják felmérni, hogy a bérezés tekintetében betartják-e az egyenlő bánásmódhoz való jogukat; elrejti továbbá a nők munkájának alulértékelését a bérezési rendszerek (gyakran tudatalatti) elfogultsága miatt. Az egyenlő vagy egyenlő értékű munkáért járó egyenlő díjazás értékelése során a kulcsfogalmak megfelelő alkalmazásával kapcsolatos problémák mind a munkavállalók, mind a munkáltatók számára bonyolulttá teszik az egyenlő díjazáshoz való jog érvényesítését. Az igazságszolgáltatáshoz való elégtelen hozzáférés, amelyhez a munkavállalók viktimizációtól való félelme is társul, még nehezebbé teszi az egyenlő díjazáshoz való joguk érvényesítését.
Az előnyben részesített alternatíva egyensúlyt teremt a belföldi díjas barangolás fenntartható biztosításához fűződő szolgáltatói érdekek tekintetében, anélkül, hogy veszélyeztetné a nagykereskedelmi barangolási szolgáltatások nyújtásával kapcsolatban felmerülő költségek megtérülését. Az alacsonyabb nagykereskedelmi árkorlátok valószínűleg a nettó kimenő forgalmat bonyolító szolgáltatók nagykereskedelmi barangolási költségeinek csökkenését eredményezik. A Bizottság fenntarthatósági elemzése szerint ez várhatóan a fenntarthatatlanul működő (a belföldi árrés 3 %-át meghaladó negatív barangolási árréssel rendelkező) szolgáltatók arányának csökkenéséhez fog vezetni, és ezzel együtt az alapforgatókönyvhöz képest 2023-ban 42 %-kal, 2025-ben pedig 52 %-kal fogja csökkenteni a teljes negatív barangolási árrést. A fogyasztói előnyöket is fontos megemlíteni; azokban az esetekben, amikor a szolgáltató számára engedélyezték a fenntarthatósági eltérést, több mint 40 %-kal csökkenne azon végfelhasználók aránya, akiknél fennállna a többletdíjak felszámításának kockázata, és tovább csökkennének a kivételes esetekben fizetett többletdíjak. Ez az alternatíva javítani fogja a barangolással kapcsolatos végfelhasználói tapasztalatokat azáltal, hogy hozzájárul a szolgáltatás minőségének javításához, valamint a fogyasztók azzal kapcsolatos tudatosságának növeléséhez, hogy a barangolás során milyen szolgáltatásminőséget várhatnak el, továbbá azáltal, hogy segíti a barangolást végzőket az értéknövelt szolgáltatások hívásával kapcsolatos számlasokkok elkerülésében. E hatások közül feltehetően mindkettő növeli majd az ügyfelek elégedettségét és csökkenti a panaszok számát. Ez az alternatíva biztosítja továbbá a szolgáltatók számára a segélyhívó szolgálatok ingyenes elérésének megvalósításához és a hívó helyére vonatkozó információk biztosításához szükséges eszközöket valamennyi barangolást végző végfelhasználó, köztük a fogyatékossággal élők esetében is. Ez segíti majd a végfelhasználók egészségének, életének és tulajdonának védelmét. Végezetül az előnyben részesített alternatíva célja lehetővé tenni a fogyasztók és az üzleti felhasználók számára, hogy utazásaik során kihasználják a technológiai fejlődés és az 5G-alapú innováció előnyeit. Bizonyos (csekély mértékű) környezeti előnyök is várhatók annak köszönhetően, hogy a barangolást végzők könnyebben vehetik majd igénybe a környezetbarát mobilszolgáltatásokat és -alkalmazásokat (pl. a járművek és a közúti infrastruktúra összekapcsolására szolgáló új, 5G- és IoT-alapú mobilszolgáltatásokat, amelyekkel megelőzhetők lehetnek a halálos balesetek, valamint csökkenthetők lehetnek az üzemanyagköltségek és a légszennyezés).