GLOSSZÁRIUM

egy főre jutó fogyasztás : Területi, önkormányzati vagy regionális szinten a megszokott háztartási és ipari tevékenységekhez szükséges, egy napra és egy főre számított vízmennyiség. A vízügyi tervdokumentumok az egy főre jutó fogyasztás értékét a helyi lakossági jellemzők és az ipari fejlődés alapján állapítják meg.

elosztó hálózat : Valamennyi olyan tevékenység és infrastruktúra, amelynek révén a víz a települési és helyi tartályokból a háztartási és más fogyasztókhoz kerül.

eredményesség : A kitűzött célok és az elért eredmények közötti összefüggés mértéke.

Európai Regionális Fejlesztési Alap (ERFA) : Az a pénzügyi eszköz, amelynek célja az Európai Unió régiói közötti gazdasági és társadalmi kohézió előmozdítása. Az ERFA támogatásait elsősorban nagyszámú projektet magukban foglaló operatív programok keretében hajtják végre.

hatékonyság : A befektetett erőforrások és az elért eredmények közötti összefüggés mértéke. Ebben a jelentésben egyfelől a beruházási költségek, másfelől például a szolgáltatott vízmennyiség növekedése vagy a vízminőség javulása közötti kapcsolat.

hm3 : Hektóköbméter, azaz 1 millió m3.

Kohéziós Alap (KA) : Az a pénzügyi eszköz, amelynek célja a gazdasági és társadalmi kohézió erősítése a környezetvédelmi és közlekedési projektek finanszírozása révén azokban a tagállamokban, ahol az egy főre jutó GNP nem éri el az uniós átlag 90%-át.

költség-haszon elemzés : Az a módszer, amellyel összehasonlítható egy beavatkozás összes költsége és összes haszna annak meghatározása érdekében, hogy a haszon meghaladja-e a költségeket, és ha igen, milyen arányban.

költségmegtérülés elve :

Az az elv, amely megköveteli, hogy a bevételek fedezzék egy adott termék vagy szolgáltatás költségeit.

A vízügyek területén a tagállamoknak olyan vízzel kapcsolatos árpolitikát kell elfogadniuk, amely az összes költség megtérülésének számításba vétele révén ösztönzi a vízkészletek hatékony használatát (lásd: a vízpolitika terén a közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról szóló 2000. október 23-i 2000/60/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 327., 2000.12.22., 1. o.), 9. cikk.

A vízügyek területén a tagállamoknak olyan vízzel kapcsolatos árpolitikát kell elfogadniuk, amely az összes költség megtérülésének számításba vétele révén ösztönzi a vízkészletek hatékony használatát (lásd : a vízpolitika terén a közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról szóló 2000. október 23-i 2000/60/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L 327., 2000.12.22., 1. o.), 9. cikk.

központi vízellátó rendszer : A teljes infrastruktúra, amely biztosítja az önkormányzati/helyi tartályok vízellátását, ideértve a vízkivételt, a víztermelést, a nyersvíz nagy távolságra történő szállítását, tisztítását és a tartályokhoz való eljuttatását. Ezt követően a víz az elosztó hálózaton keresztül jut el a fogyasztókhoz.

nem számlázott víz : A kivett víz mennyisége és a számlázott fogyasztás közötti eltérés, más néven nem elszámolt víz. Ide tartozik a szivárgás, az illegális fogyasztás, a mérési pontatlanságok és a vízszolgáltatás díjmentes használata. Míg a szivárgás mennyiségét csak becsülni lehet, a nem számlázott víz olyan mérhető paraméter, amelynek adatai csaknem valamennyi vízellátó rendszerben rendelkezésre állnak. Ebben a jelentésben ez a paraméter a vízhálózatok kihozatalának mutatójaként szerepel.

operatív program (OP) : A Bizottság által jóváhagyott dokumentum, amely több évre szóló intézkedéseket tartalmazó, egymással összhangban lévő prioritások összességeként jelenik meg.

programidőszak : A Strukturális Alap és a Kohéziós Alap kiadásai tervezésének és végrehajtásának többéves keretrendszere.

strukturális intézkedések : Ebben a jelentésben az Európai Regionális Fejlesztési Alapból és a Kohéziós Alapból származó támogatások.

társadalmi megfizethetőség : Az az elv, amely megköveteli, hogy a szolgáltatási költségek fedezését szolgáló vízárak meghatározásakor figyelembe vegyék a lakosság fizetőképességét. A háztartások vízköltségeinek és rendelkezésre álló jövedelmének arányában mérhető.

viszonyítási év : Az az év a jövőben, amely a vízellátási beruházások tervezésénél az igény becslésének alapjául szolgál.

vízcsatorna : Betonba vagy más anyagba épített nyitott vagy zárt vízi utak. Ebben a jelentésünkben ez a kifejezés csak a vegyesen öntözési és háztartási vízellátási célokat szolgáló víz továbbítására használt vízi utakat jelöli.

vízdíjak : A szolgáltatók által a fogyasztók számára felszámolt vízár. A vízdíjak az egyes fogyasztók – a háztartások, az ipar és a mezőgazdaság – esetében eltérőek. A vízdíjat általában a szennyvízdíjjal együtt számítják fel.

víztározó : Mesterséges tó, amely folyón vagy folyamon épült duzzasztógát létrehozásával keletkezik.

víztartály : Betonból vagy más anyagból készült, víz tárolására szolgáló tartály.

vízvezeték : A központi vízellátó rendszerben víz szállítására használt különböző átmérőjű és anyagú csövek.

ÖSSZEFOGLALÓ

I.

A víz a társadalmi és gazdasági fejlődéshez szükséges egyik legfontosabb erőforrás. A háztartási vízellátás nélkülözhetetlen az emberi egészség és jólét szempontjából.

II. A vízellátási beruházások különböző igények kielégítését célozzák, mely igények a következők: a megnövekedett kereslet nyomán a víz fokozott elérhetősége; a földrajzi lefedettség növelése; a szolgáltatott víz minőségének javítása; a vízellátó rendszerek hatékonyságának és a szolgáltatás minőségének javítása.

III. A Számvevőszék ellenőrzése elsősorban azokkal a kizárólag háztartási vízellátást szolgáló infrastruktúrákkal foglalkozik, amelyek a 2000–06 közötti programidőszak során készültek el Spanyolországban, Görögországban, Portugáliában és Olaszországban, és társfinanszírozásban részesültek a Kohéziós Alapból, illetve az ERFA-ból; ezen a területen ezek az országok a legfőbb kedvezményezettek. Az ellenőrzés eredményei 29 projekt közvetlen vizsgálatán – ebből 11 a Bizottság által, 18 pedig a tagállami irányító hatóságok által jóváhagyott projekt –, valamint az uniós támogatások irányítását és felügyeletét célzó bizottsági és tagállami rendszerek vizsgálatán alapulnak.

IV. Az ellenőrzés, melynek fő célja annak megállapítása volt, vajon az Unió vízellátásra fordított kiadásait a lehető leghatékonyabban használják-e fel, a következőkre tért ki:

- az érintett területek szükségleteinek kielégítése érdekében a legmegfelelőbb megoldásokat alkalmazták-e;

- a társfinanszírozott projektek sikeresen javították-e a vízellátást;

- a célkitűzések megvalósítása a legalacsonyabb költséggel járt-e az uniós költségvetés számára.

V. A Számvevőszék megállapította, hogy bár a strukturális intézkedésekre fordított kiadások elősegítették a háztartási vízellátás javítását, alacsonyabb költségek mellett jobb eredményeket is el lehetett volna érni, különösen ami a következőket illeti:

- a jövőbeli vízigényre vonatkozó előrejelzések nem vették figyelembe a víz iránti igény csökkenő tendenciáját, illetve az összes rendelkezésre álló készletet; ezenfelül elsősorban az új készletek kiaknázására törekedtek, és nem mérlegeltek alternatív megoldásokat, például a vízveszteség csökkentését és más, közeli készletek igénybevételét; továbbá a Bizottság és a tagállami irányító hatóságok projektelbírálásának korlátozott volt a hozzáadott értéke;

- mérhető javulás mutatkozott a rendelkezésre álló víz mennyiségének növekedése, a vízközműhálózat által lefedett terület bővülése, a jobb vízminőség, a nagyobb hálózati kihozatal és a szolgáltatás folyamatossága szempontjából; egyes projektek viszont a hiányzó kiegészítő infrastruktúra miatt működésképtelennek bizonyultak; az eredményekre irányuló monitoring változó színvonalon zajlott; amikor a támogatási határozatok bizonyos feltételeket írtak elő, akkor nem mindig figyeltek oda rá, hogy ezeket a feltételeket valóban betartották-e;

- valamennyi projektet költségnövekedés és késedelmek jellemezték; a két fő hatékonysági mutató (a kapacitáskihasználtsági mutató és a nem számlázott víz) tanúsága szerint számos projekt korlátozott hatékonysággal működött; komoly hiányosságokra derült fény a támogatások nagyságának meghatározási eljárásában, továbbá a Bizottság és a tagállami irányító hatóságok nem vették kellőképpen figyelembe a projektek jövedelemtermelő képességét.

VI. A Számvevőszék javaslatai erre nézve a következők:

- a tagállamok a legújabb, pontos adatok figyelembevétele, valamint az összes rendelkezésre álló vízkészlet nyilvántartásának bővítése révén javítsák a jövőbeli igényekre vonatkozó előzetes értékelések és előrejelzések minőségét; fordítsanak nagyobb figyelmet a kínálati oldal megoldásait helyettesítő alternatívákra (például a vízveszteség csökkentésére irányuló intézkedésekre) és a vízminőség védelmét szolgáló intézkedésekre;

- a Bizottság ösztönözze a tagállamokat a hatékony vízkészlet-gazdálkodásra és arra, hogy vegyék figyelembe annak hatásait a társfinanszírozott vízellátási infrastruktúra tervezésekor;

- a tagállamok már a tervezési szakasztól kezdve gondoskodjanak arról, hogy a projektek működésbe lépéséhez szükséges kiegészítő infrastruktúra időben rendelkezésre álljon; az eredményekhez és azok monitoringjához hatékonyabb eszközökre és jobb feltételekre van szükség;

- a tervezési szakasz során a tagállamok fordítsanak fokozottabb figyelmet a gyakori késedelmet okozó tényezőkre; javítsanak az előzetes elemzések minőségén, és azok eredményeit vegyék figyelembe az új infrastruktúrák tervezése során;

- a Bizottság és a tagállamok javítsanak a költség-haszon elemzések és a finanszírozási hiányra vonatkozó becslések minőségén, és fordítsanak kellő figyelmet a projektek jövedelemtermelő képességére.

BEVEZETÉS

VÍZELLÁTÁS AZ EURÓPAI UNIÓBAN

1. A víz nélkülözhetetlen az emberi egészség szempontjából, valamint a társadalmi és gazdasági fejlődéshez szükséges egyik legfontosabb természeti erőforrás. A kellően jó minőségű, háztartási fogyasztásra szánt víz szolgáltatása a fejlődés fontos előfeltétele.

2. Az Európai Unióban a közüzemi vízellátó rendszer által érintett lakosság aránya és az egy főre jutó vízfogyasztás tekintetében az egyes tagállamok, illetve ugyanazon tagállam egyes régiói között jelentős eltérések tapasztalhatók. Jelentős különbségek figyelhetők meg továbbá a vízhálózatok hatékonyságában, a víz árában és abban is, hogy hogyan aránylanak a vízre irányuló kiadások az összes háztartási jövedelemhez (lásd: 1. táblázat).

1. TÁBLÁZAT

A HÁZTARTÁSI VÍZELLÁTÁS FŐ JELLEMZŐI AZ UNIÓBAN – TAGÁLLAMI SZINTŰ ÁTLAGÉRTÉKEK [1]

| Minimumérték | Maximumérték |

Lakosság lefedettsége (a teljes lakosság %-os arányában) | 70 | 100 |

Egy főre jutó fogyasztás (liter/nap) | 70 | 270 |

Nem számlázott víz (az összes vízkivétel %-os arányában) | 7 | 55 |

Vízár (EUR/m3) | 0 | 2,1 |

A vízellátásra irányuló kiadások részesedése az összes háztartási jövedelemből (%) | 0 | 2,5 |

3. A Szerződések értelmében a környezetvédelmi politika egyik célja a természeti erőforrások körültekintő és ésszerű felhasználása. A vizet illetően a legfontosabb jogi eszköz a vízügyi keretirányelv, amelynek célja a víz védelmének és fenntartható használatának biztosítása. A 2000-ben hatályba lépett irányelvet 2003 decemberéig kellett átültetni a nemzeti jogrendszerekbe. Az irányelv vízminőségi osztályozási rendszert állított fel, 2006-ra monitoringhálózat létrehozását, 2009-re pedig vízgyűjtő-gazdálkodási tervek közzétételét írta elő, valamint elvi célként azt, hogy a kitűzött környezetvédelmi célok 2015-re valósuljanak meg. Az irányelv azt is előírta a tagállamok számára, hogy alkalmazzanak a hatékony vízfelhasználást ösztönző vízárpolitikát, úgy, hogy a vízfelhasználók különböző csoportjai megfelelően hozzájáruljanak e cél eléréséhez (költségmegtérülés elve). Ennek az előírásnak 2010-re kell teljesülnie [2].

4. Ezenfelül az ivóvíz minőségéről szóló tanácsi irányelv célja az emberi egészség védelme, elsősorban bizonyos mikrobiológiai, vegyi és érzékszervi jellemzők felső határértékeinek meghatározása révén [3].

A VÍZELLÁTÁSRA SZOLGÁLÓ INFRASTRUKTÚRA TÁRSFINANSZÍROZÁSA AZ UNIÓS STRUKTURÁLIS INTÉZKEDÉSEK KERETÉBEN

5. A vízellátó rendszerekre irányuló beruházásokat egy vagy több konkrét szükséglet válthatja ki. Ilyen igény lehet, hogy javítsák:

a) a lakosság növekedése vagy a gazdasági növekedés miatt a víz elérhetőségét;

b) a földrajzi lefedettséget, a lakosság olyan szegmenseire is kiterjesztve azt, amelyek korábban nem fértek hozzá a vízközmű-szolgáltatásokhoz;

c) a szállított víz minőségét új vízkészletek kiépítése vagy – ha például a meglévő készleteket ipari vagy mezőgazdasági szennyezés érte – a rendelkezésre álló készletekből nyert víz tisztítása révén;

d) a vízellátó rendszerek hatékonyságát, amikor azt vízveszteség vagy a berendezések avulása szükségessé teszi;

e) a szolgáltatás minőségét a szolgáltatáskorlátozások és -kimaradások számának és időtartamának csökkentése révén.

6. A vízellátó rendszerek építési költségei a kohéziós politika keretén belül az Európai Regionális Fejlesztési Alapból (ERFA) és a Kohéziós Alapból (KA) jogosultak támogatásra. A hozzájárulás mértéke a támogatható kiadások 25–85%-a lehet [4].

7. A 2000–06 közötti programidőszak során a kizárólag háztartási vízellátást célzó és az említett alapok által társfinanszírozott projektek részére nyújtott uniós pénzügyi támogatás összege 4,05 milliárd EUR volt [5], amelyből 3,62 milliárd EUR-t, vagyis az összes támogatás 89,4%-át négy tagállam (Spanyolország, Görögország, Portugália és Olaszország) kapott meg. A területtel kapcsolatos kiadások várhatóan a 2007–13 közötti programidőszak során is jelentősek lesznek: becslések szerint a Kohéziós Alapból támogatásra jogosult 15 tagállamnak további mintegy 25 milliárd EUR összegű beruházást kell megvalósítania a vízellátás területén [6].

8. A társfinanszírozott projekteket a Bizottság és a tagállamok megosztott irányítás keretében hajtják végre úgy, hogy a költségvetés végrehajtásáért a végső felelősséget a Bizottság viseli [7]. Szerepük a pénzügyi támogatást nyújtó alaptól és a projekt költségszintjétől függ:

a) a KA-projektek és az ERFA-nagyprojektek esetében [8] a Bizottság megvizsgálja, hogy a társfinanszírozásban részesítendő projektek összhangban állnak-e a vonatkozó európai irányelvekkel és az alapok prioritásaival, hogy képesek-e megvalósítani a regionális fejlesztési célokat, valamint hogy szükségük van-e uniós pénzügyi támogatásra. A projektek társfinanszírozására irányuló bizottsági határozat megállapítja a támogatás szintjét és a kifizetés feltételeit. A KA-projektek esetében az elvégzett munka leírását és a várt eredmények megvalósulásának kezdeti értékelését tartalmazó záróbeszámolót kell benyújtani a Bizottsághoz [9]. Az ERFA-nagyprojektek esetében nincs szükség záróbeszámoló benyújtására;

b) az egyéb ERFA-projekteket illetően a Bizottság szerepe azon operatív programok értékelésére és jóváhagyására szorítkozik, amelyekhez a projektek tartoznak és amelyek általános célkitűzéseihez a projekteknek hozzá kell járulniuk; a támogatási kérelmek elbírálásáért, a támogatási összegre vonatkozó döntésekért és a projektek végrehajtásának utóellenőrzéséért a tagállamok irányító hatóságai felelnek.

9. A Bizottság minden programidőszakra vonatkozóan az alapok végrehajtását segítő iránymutatásokat tesz közzé. A 2000–2006 közötti időszakra vonatkozó, 1999-ben közzétett iránymutatások prioritásként jelölik meg a vonatkozó uniós irányelvekben meghatározott környezetvédelmi előírások betartásának támogatását. Az iránymutatások kikötik, hogy a vízügyi ágazat projektjei "álljanak összhangban a javasolt vízügyi keretirányelv alapelveivel", és hogy "a veszteségek korlátozása érdekében nagyobb hangsúlyt kell fektetni a meglévő infrastruktúra hatékonyságának növelésére" [10]. A Kohéziós Alapra alkalmazandó iránymutatások ezenkívül jelzik, hogy "valamennyi vízellátásra irányuló beruházást konkrét cselekvési tervnek kell kísérnie, amelynek célja az elosztó rendszerből származó vízveszteségnek a rendszer hatékonysága szempontjából optimális százalékban történő korlátozása" [11].

10. A társfinanszírozott infrastruktúrák különböző típusúak lehetnek. Az I. mellékletben szereplő "Vízellátó rendszerek" című ábra ismerteti a vízrendszerek összetevőit a kivételtől kezdve (központi vízellátó rendszerek) az elosztáson keresztül a végfelhasználókig (elosztó hálózatok), az 1. háttérmagyarázatban pedig a társfinanszírozott projekteket bemutató példák olvashatók. A vízellátó rendszerek leggyakoribb elemei a következők: duzzasztógátak, sótalanító üzemek, víztisztító berendezések, vízvezetékek, szivattyúállomások, tározók, víztartályok, elosztó hálózatok, valamint távvezérlésű és észlelőrendszerek szivárgások és üzemzavarok esetére.

1. HÁTTÉRMAGYARÁZAT

PÉLDÁK AZ UNIÓ ÁLTAL TÁRSFINANSZÍROZOTT PROJEKTEKRE

Az egyik projekt célja az volt, hogy a közüzemi vízellátó hálózatot a magán- vagy szórványos készleteket használó vidéki területek lakossága számára is elérhetővé tegye. A projekt 11 víztartályt, az új hálózatnak a központi vízellátó rendszerhez történő csatlakoztatására szolgáló 32,6 km csővezetéket, 10 szivattyúállomást és az új elosztó hálózathoz mintegy 87 km csővezetéket foglalt magában. A projekt uniós támogatásra jogosult költsége 4,28 millió EUR volt, amelyet az ERFA 3,21 millió EUR erejéig társfinanszírozás keretében támogatott.

Egy egész projektsorozat irányult arra, hogy új vízkészleteket hozzanak létre és javítsák a víztisztítást egy 11000 km2 nagyságú és 2,5 millió lakosú területet lefedő központi vízellátó rendszerben. A sorozat több társfinanszírozott projektből áll, ezek: egy napi 65000 m³ vízkapacitású sótalanító létesítmény 55,1 millió EUR támogatható költséggel, amelyhez a Kohéziós Alapból 46,86 millió EUR-s társfinanszírozást nyújtottak; egy napi 116640 m³ kapacitású víztisztító létesítmény felújítása 5,38 millió EUR támogatható költséggel, amelyhez az ERFA ból 3,5 millió EUR-s társfinanszírozást nyújtottak; egy 27 km hosszúságú vízvezeték és három ehhez kapcsolódó víztartály építése, amelyek a központi vízellátó rendszert egy másik sótalanító létesítménnyel kötik össze – a 19,71 millió EUR támogatható költséghez az ERFA-ból 12,81 millió EUR összegű társfinanszírozást nyújtottak.

NÉHÁNY UNIÓS TÁRSFINANSZÍROZÁSÚ PROJEKT

+++++ TIFF +++++

1. kép: Szivattyúállomás Portugáliában

+++++ TIFF +++++

2. kép: Sótalanító létesítmény Spanyolországban

+++++ TIFF +++++

3. kép: Duzzasztógát Spanyolországban

+++++ TIFF +++++

4. kép: Víztisztító létesítmény Görögországban

AZ ELLENŐRZÉS HATÓKÖRE ÉS CÉLJAI

11. Az ellenőrzés legfőbb célja az volt, hogy megállapítsa, vajon hatékonyan használják-e fel az uniós strukturális intézkedések keretében a háztartási vízellátásra fordított kiadásokat.

12. A Számvevőszék a következő részkérdéseket vizsgálta:

a) Az érintett területek szükségleteinek kielégítése érdekében a legmegfelelőbb megoldásokat alkalmazták-e?

b) Elérték-e a projektek a háztartási vízellátás javítására vonatkozó céljaikat?

c) A célkitűzések megvalósítása a legalacsonyabb költséggel járt-e az uniós költségvetés számára?

13. Az ellenőrzésre a Bizottságnál, valamint a kizárólag háztartási vízellátást szolgáló infrastruktúrára fordított kiadások javarészét igénybe vevő négy tagállamban: Spanyolországban, Görögországban, Portugáliában és Olaszországban került sor.

14. Az ellenőrzés 2009 februárja és 2010 márciusa között zajlott a 2000–06 közötti programidőszak során finanszírozott és ténylegesen megvalósított 29 projektet tartalmazó minta alapján. Ezek közül hármat a Bizottság 2000 előtt jóváhagyott, ám a bizottsági határozatok a 2000–06 közötti időszakban mind a hármat lényegesen módosították. A projektek a négy tagállam számára nyújtott összes pénzügyi támogatás mértékével arányosan kerültek kiválasztásra. Kilenc közülük a Kohéziós Alapból, 20 pedig az ERFA-ból részesült társfinanszírozásban, amely utóbbiak közül kettő nagyprojekt volt [8] (lásd: II. melléklet).

15. A projektfájlok minden szinten felülvizsgálat alá kerültek, és a kiválasztott projektekhez kapcsolódó infrastruktúrák tervezéséért, megvalósításáért és kezeléséért felelős különböző helyi hatóságok, valamint állami vagy (állami és magán) PPP vállalatok képviselőivel megbeszélések folytak. A Számvevőszék munkáját vízellátással foglalkozó mérnökszakértők segítették.

ÉSZREVÉTELEK

AZ ÉRINTETT TERÜLETEK SZÜKSÉGLETEINEK KIELÉGÍTÉSE ÉRDEKÉBEN A LEGMEGFELELŐBB MEGOLDÁSOKAT ALKALMAZTÁK-E?

16. A pénzügyi források új, gyakran várhatóan több évtizeden keresztül használt infrastruktúrák építésére történő odaítélését megelőzően elemzést kell végezni, amelynek célja a helyi vízellátási igények szempontjából legjobb megoldás megtalálása. Egy ilyen elemzés fő elemei az elsősorban a lakosság számán és a várható egy főre jutó fogyasztáson alapuló igényfelmérés, valamint a meglévő vízkészletek elérhetősége és minősége. Ezek közül néhányat, például az egy főre jutó fogyasztást és a meglévő vízkészletek minőségét befolyásolhatják a keresleti oldalon megvalósított intézkedések, illetve vízkészletvédelmi lépések.

17. A Számvevőszék megvizsgálta, hogy:

a) a társfinanszírozott infrastruktúra-projekteket alátámasztó vízigényre vonatkozó becslések az igények alakulására és az érintett területen a víz elérhetőségére vonatkozó megalapozott feltételezések alapján születtek-e;

b) a legjobb megoldás kiválasztása érdekében megfelelően elemezték-e a különböző lehetséges megoldásokat, ideértve az igények befolyásolását, illetve a jelenleg használt vízkészletek minőségének megőrzését vagy javítását célzó fellépést is;

c) a kérelmeket elbíráló és a támogatásokat odaítélő hatóságok biztosítottak-e hozzáadott értéket a javasolt projektekhez.

AZ IGÉNYEKRE VONATKOZÓ ELŐREJELZÉSEK SZINTE SOSEM VETTÉK FIGYELEMBE A FEJENKÉNTI VÍZFOGYASZTÁS CSÖKKENŐ TENDENCIÁJÁT, ÉS EGYES ESETEKBEN NEM VETTÉK TEKINTETBE AZ ÖSSZES, MÁR RENDELKEZÉSRE ÁLLÓ KÉSZLETET SEM

18. Az új vízellátó infrastruktúra építésére vonatkozó döntést három kivételével valamennyi projekt esetében a jövőbeli igényekre és a további vízkészletek iránti szükségletre vonatkozó becslések alapján hozták meg. A három kivétel esetében nem volt szükség ilyen becslésekre, mivel a beruházás egy meglévő rendszer bővítésére vagy valamely elemének cseréjére korlátozódott.

19. A fogyasztással és a hálózati vízveszteséggel kapcsolatos korábbi adatok hiányában az igényeket 21 esetben a vízügyi tervdokumentumokban ajánlott, feltételezett egy főre jutó fogyasztás alapján becsülték meg. Az így megállapított becsült igényszintet egyes esetekben bizonyos nehezen értékelhető tényezők, például az ideiglenes lakosság hatásainak [12] és az iparosodás ütemének figyelembevételével felfelé módosították.

20. A másik öt esetben a vízigénnyel kapcsolatos előrejelzéseket a tényleges korábbi fogyasztás alapján, ám más módszerek alkalmazásával becsülték meg. Ezek közül három esetben a projekt indokaként szolgáló egy főre jutó fogyasztás mértéke magasabb a vízügyi tervdokumentumokban ajánlottnál.

21. Ezenfelül az igénybecslések szinte egyetlen projektben sem tükrözik a csökkenő tendenciát az egy főre jutó fogyasztásban, illetve bizonyos esetekben a vízveszteségben, amely a projektek által érintett területek többségén az 1990-es évek vége, illetve a 2000-es évek eleje óta mutatkozik meg [13]. Ez a tendencia a hálózatok javulásának [14], a háztartási fogyasztásmérők felszerelésének és a vízügyi hatóságok és szolgáltatók által ösztönzött tájékoztató kampányoknak az eredménye. Mivel a keresleti oldalon egyre több hasonló intézkedés végrehajtására kerül sor, nem valószínű, hogy az egy főre jutó fogyasztás növekedni fog [15].

22. Ennek eredményeképpen a jövőbeli igényekre vonatkozó előrejelzések és a tényleges fogyasztás közötti összehasonlítás gyakran azt mutatja, hogy (a példákat lásd a 2. táblázatban):

a) a 2008-ra vonatkozó tényleges fogyasztási adatok [16] jelentősen alacsonyabbak a viszonyítási évre becsült értéknél, és számos esetben e becsült értéknek még a felét sem érik el;

b) a 2008-ra vonatkozó tényleges összes fogyasztás a becsültnél jóval alacsonyabb.

2. TÁBLÁZAT

A 2008-RA VONATKOZÓ BECSÜLT VÍZFOGYASZTÁS ÉS A TÉNYLEGES ÉRTÉKEK EGYES VIZSGÁLT PROJEKTEK ESETÉBEN

Projekt | Egy főre jutó fogyasztás (l/nap) | Összes fogyasztás (hm3/év) |

Ország | Viszonyítási év | A viszonyítási évre vonatkozó előzetes becslés [1001] | 2008. évi tényleges adat [1001] | Előzetes becslés | Tényleges adat |

A viszonyítási évre | 2008-ra [1002] | 2008-ban |

ES | 2027 | 530 | 286 | 26 | 24 | 14 |

GR | 2020 | 375–609 | 197 | 219 | 180 | 90 |

IT | 2040 | 432 | 360 | 178 | 149 | 90 |

PT | 2030 | 154–300 | 34-66 | 25 | 15 | 6 |

PT | 2038 | 150 | 74 | 0,6 | 0,4 | 0,1 |

ES | 2030 | 350 | 201-291 | 8,5 | nincs adat | 4,3 |

23. Az új infrastruktúra tervezése során hat esetben nem vették teljes körűen figyelembe a már rendelkezésre álló készleteket (lásd: 2. háttérmagyarázat). Külön megjegyzendő, hogy ott, ahol a vízminőség – például magas nitrát- vagy szulfáttartalom miatt – rossz volt, nem vizsgálták meg, hogy vajon az is megfelelt volna-e az ivóvíz-minőségi előírásoknak, ha ezt a meglévő vízkészletet jó minőségű vízzel keverik, ahelyett, hogy azt teljes mértékben más forrásból nyert vízzel helyettesítik [19].

24. A jövőbeli igények és vízhiány pontosabb felmérése lehetővé tette volna az ily módon figyelmen kívül hagyott alternatív megoldások mérlegelését és kisebb kapacitású infrastruktúra építését.

2. HÁTTÉRMAGYARÁZAT

PÉLDÁK OLYAN PROJEKTEKRE, AMELYEK ESETÉN A TERVEZÉSI SZAKASZBAN FIGYELMEN KÍVÜL HAGYTÁK A RENDELKEZÉSRE ÁLLÓ KÉSZLETEKET

Az ERFA társfinanszírozott egy olyan spanyolországi projektet, amely a különböző szomszédos településekre szállított víz minőségének javítását célozta, mivel az akkori vízellátás nem felelt meg a jogszabályi paramétereknek. Az új infrastruktúrák által szolgáltatott becsült vízmennyiség a terület összes jövőbeli igényére vonatkozó becslésen alapult. Egyes területek ugyanakkor kiváló minőségű vízzel rendelkeztek és nem küzdöttek vízhiánnyal. Továbbá a projekt alapjaként azt is megbecsülhették volna, mennyi jó minőségű vízre van szükség ahhoz, hogy a már meglévő alacsony minőségű vizet felhasználva megfelelő keveréket lehessen előállítani. A megbízás után négy évvel az új kapacitás kihasználtsága 16%-os.

Egy másik, a Kohéziós Alapból társfinanszírozott spanyolországi esetben az évi 13,9 hm3 becsült jövőbeli igény ellátása érdekében duzzasztógátat építettek, és nem vették figyelembe a már rendelkezésre álló (8 hm3/év) készleteket. Az ellenőrzés időpontjában nem volt szükség a gátra a terület akkori igényeinek (8 hm3/év) ellátásához, mivel ehhez a rendelkezésre álló készletek is elegendők voltak. A társfinanszírozott infrastruktúrát az eredeti tervektől eltérően tartalékként vagy más területek ellátására fogják használni.

A PROJEKTEK ELSŐSORBAN AZ ÚJ VÍZKÉSZLETEK KIAKNÁZÁSÁRA TÖREKEDNEK, ÉS RITKÁN FORDÍTANAK FIGYELMET MÁS MEGOLDÁSOKRA, PÉLDÁUL A VÍZVESZTESÉG CSÖKKENTÉSÉRE, ...

25. A becsült vízhiány kezelésére kiválasztott megoldás a Számvevőszék által vizsgált valamennyi esetben új vízkészletek kiaknázását és a víznek az érintett területekre történő elszállítását jelentette [20].

26. A nem számlázott víz magas szintjével jellemzett területeken ritkán mérlegelték az elosztó hálózatok tökéletesítésének lehetőségét a jövőbeli vízszükséglet csökkentésének eszközeként, kizárva ezáltal az esetlegesen kisebb kapacitású megoldásokat (lásd: 3. háttérmagyarázat).

27. Két esetben azonban a települések az igények csökkentését célzó intézkedéseket hoztak. Ezekben az esetekben olyan jelentős eredményeket értek el, hogy a társfinanszírozott infrastruktúra rövid távon feleslegessé vált, illetve túlságosan nagyméretűnek bizonyult (lásd: 4. háttérmagyarázat).

3. HÁTTÉRMAGYARÁZAT

A NEM SZÁMLÁZOTT VÍZ CSÖKKENTÉSÉNEK A VÍZIGÉNYEKRE GYAKOROLT POTENCIÁLIS HATÁSA

Egy olasz város számára rendelkezésre álló vízmennyiség növelését – ami a társfinanszírozott projekt egyik célkitűzése volt – úgy is meg lehetett volna valósítani, hogy a nem számlázott víz arányát a városi vízhálózatban 44,5%-ról 11,5%-ra csökkentik, amelyet a város egyes részein már meg tudtak valósítani.

Egy görögországi központi vízellátó infrastruktúra esetében a projektterv a jövőbeli igények becsült értékén alapult, ideértve a vízveszteség magas arányát is (30%). Az elosztó hálózat javítását célzó, szintén uniós alapok által társfinanszírozott beruházások ellenére a veszteség mértéke továbbra is hozzávetőleg 30%. Ha hatékony fellépés keretében csökkentették volna a vízveszteséget, kisebb vízellátó infrastruktúrára lett volna szükség.

… VAGY A KÖNNYEBBEN ELÉRHETŐ KÉSZLETEK HASZNÁLATÁRA

28. A vízkészletek iránt egymással versengő igények is keletkezhetnek, például a mezőgazdaság és a háztartási fogyasztás szükségletei esetében. A mezőgazdasági használatra fenntartott vízkészletek emberi fogyasztásra való felhasználásának lehetőségét a vizsgált projektek esetében nem mérték fel (lásd: 5. háttérmagyarázat). Mindazonáltal egyes spanyolországi régiókban követendő példákra leltek; itt a vízhasználati jogok tekintetében rugalmas csererendszer van érvényben, így az öntözésre szánt víz szükség esetén háztartási fogyasztás céljára is felhasználható.

4. HÁTTÉRMAGYARÁZAT

PÉLDÁK A KEDVEZMÉNYEZETT TELEPÜLÉSEK ÁLTAL A VÍZVESZTESÉG CSÖKKENTÉSE ÉRDEKÉBEN HOZOTT INTÉZKEDÉSEKRE

A Kohéziós Alap társfinanszírozta egy olyan duzzasztógát megépítését, amely egy spanyol város és a környező területek számára évi 34 hm3 vizet biztosított volna. A gát építését azzal indokolták, hogy a becslések szerint 2012-re évi 158 hm3 vízre lesz szükség. Ezzel egyidejűleg a város cselekvési tervet készített, amelynek részeként egyéni fogyasztásmérőket szereltek fel a lakásokban és tökéletesítették a szállítási és elosztó hálózatot. Ezt a támogatás 2000. évi odaítélésekor a Bizottság is feltételként írta elő. A cselekvési terv a Bizottság által elvártnál jobb eredményekkel szolgált: a nem számlázott víz aránya jelenleg a korábbi 36%-kal szemben hozzávetőleg 20%. Ezenfelül a lakosság jelentős mértékű növekedése ellenére az összes fogyasztás az 1997–98 között, tehát a projekt jóváhagyásakor mért 142 hm3-ről 2008-ra körülbelül 120 hm3-re esett vissza.

Egy másik spanyol város esetében a Kohéziós Alapból egy központi vízellátó rendszer részesült társfinanszírozásban. A projekt a város várható igényét 113 hm3-re becsülte. A Bizottság a 2001. évi társfinanszírozási határozatában előírta egy, a szivárgás csökkentését célzó terv végrehajtását, amelynek eredményeképpen a nem számlázott víz aránya 50%-ról 30%-ra mérséklődött. Jóllehet a lakosság növekedett, az összes fogyasztás az 1996-ban mért 81 hm3-ről 2008-ra 61 hm3-re esett vissza.

5. HÁTTÉRMAGYARÁZAT

KÖZELI VÍZKÉSZLETEK HASZNÁLATA

Spanyolországban két társfinanszírozott projekthez kapcsolódó terület több településén is mezőgazdasági szennyezés miatt az ivóvíz minőségéről szóló irányelvben meghatározott felső határértéket jelentősen meghaladó nitráttartalmú víz került a fogyasztókhoz. Annak lehetőségét, hogy a rossz minőségű víz helyett a közelben lévő jó minőségű felszíni vizet használják háztartási fogyasztás céljára, a projektgazda nem mérlegelte, mivel e jó minőségű víz használati joga a mezőgazdasági termelőket illeti meg. Az egyes projektekhez föld alatti kutakat és hozzávetőleg 50 km hosszúságú szállítóvezetéket építettek. Az egyik projekt esetében azonban a vízgazdálkodásért felelős hatóságok nem adták meg a kivételi engedélyt, és arra kérték a helyi hatóságokat, hogy keressenek olyan megoldást, amely lehetővé teszi a termelők számára fenntartott felszíni víz felhasználását. Ez azonban további infrastruktúra kialakítását tenné szükségessé.

A BIZOTTSÁG ÉS A TAGÁLLAMI IRÁNYÍTÓ HATÓSÁGOK TÁMOGATÁSI KÉRELMEKRE VONATKOZÓ ELBÍRÁLÁSÁNAK KORLÁTOZOTT VOLT A HOZZÁADOTT ÉRTÉKE

29. Az ellenőrzési minta 9 olyan KA-projektet és 2 olyan ERFA-nagyprojektet tartalmaz, amelyeket a Bizottság megvizsgált és jóváhagyott. A fennmaradó 18 projektet az ERFA társfinanszírozta, és a tagállamok irányító hatóságai hagyták jóvá (lásd: 8. bekezdés).

30. Ahogyan arról a Számvevőszék más jelentései is beszámolnak [21], a 2000–06 közötti programidőszakban a támogatási kérelmek elbírálására vonatkozó útmutatók és ellenőrzési listák hiánya azt jelentette, hogy nem lehetett megállapítani, milyen ellenőrzéseket végzett a Bizottság.

31. A Bizottság egyetlen esetben sem vonta kétségbe a jövőbeli igényekre vonatkozó előrejelzéseket vagy a választott megoldásokat; továbbá nem kért tájékoztatást más lehetséges megoldásokról, például a közelben rendelkezésre álló vízhez való hozzáférésről vagy annak tisztításáról a távolabbi helyszínen történő kitermelés helyett.

32. Felülvizsgálatát követően a Bizottság négy projektre vonatkozóan írt elő a vízveszteség csökkentésével kapcsolatos feltételeket. Egy esetben azonban nem számszerűsítette a kérdéses célkitűzéseket; egy másik esetben az ezek elérésére vonatkozó határidőt a projekt befejezési dátumánál későbbre tűzte ki, amikorra a támogatás utolsó részletét már kifizették volna. A vízveszteség elvárt csökkentésének hatását egyetlen esetben sem vették figyelembe a vízigények kiszámításakor.

33. A támogatási határozat két ilyen projektnél külön rendelkezésben azt is előírta, hogy a hatóságok kövessék nyomon a felszíni és a földfelszín alatti vizek védelméről szóló irányelvek [22] alkalmazását, és erről tájékoztassák a Kohéziós Alap Monitoring Bizottságát. E rendelkezéseknek megvolt az az előnyük, hogy konkrét kapcsolatot teremtettek a támogatás kifizetése, illetve az elvárt intézkedés között. A nitrát- vagy szennyvízszennyezés azonban más projekteket is érintett, amelyeknek célja részben a szennyezett készletek helyettesítése volt, és amelyeket a Bizottság feltétel nélkül jóváhagyott. Az uniós támogatás feltételeként egyszer sem írtak elő a környezeti helyreállítás felgyorsítását célzó további intézkedéseket.

34. A tagállamokban a Számvevőszék megállapította, hogy az irányító hatóságok egyetlen esetben sem tanácsolták a projektjavaslatok módosítását, illetve nem végeztek ilyen módosításokat. Egyáltalán nem szabtak a vízveszteséggel és -megtakarítással kapcsolatos feltételeket, és nem követeltek meg a nyersvíz minőségének védelmét célzó intézkedéseket.

35. A 2007–13 közötti időszakban megváltozott a vízellátással kapcsolatos projektek irányítása:

a) a Bizottság csak azokat a projekteket vizsgálja, amelyeknek összes költsége meghaladja az 50 millió EUR-t. Új értékelési eljárásokat dolgoztak ki: a projektekre irányuló pályázatoknak tartalmazniuk kell a megvalósíthatósági tanulmányok, többek között az alternatív megoldások vizsgálatának eredményeit; a projektpályázatok értékeléséhez ellenőrzési lista készült, amely különösen a projektek által érintett területeken megvalósuló vízkészlet-gazdálkodás hatékonyságát (pl. a fogyasztás csökkentésére vagy a szennyvíz újrafelhasználására irányuló intézkedéseket) méri fel. Értékelési kritériumok alkalmazásával azonban javítani lehetne ezeknek az eljárásoknak az eredményességét, illetve eredményeik koherenciáját;

b) ami a vizsgált tagállamokat illeti, született néhány pozitív kezdeményezés: három régióban az ERFA-támogatás odaítélésének egyik feltétele volt, hogy a javasolt projekt az érintett területre vonatkozó stratégiai terv részét képezze, és egy már megépített vagy tervezett központi vízellátó rendszert egészítsen ki. Olaszországban az új eljárások rendelkezései értelmében növelni kell a vízveszteség csökkentése tekintetében jobb eredményt elérő regionális operatív programok költségvetését.

ELÉRTÉK-E A PROJEKTEK A HÁZTARTÁSI VÍZELLÁTÁS JAVÍTÁSÁRA VONATKOZÓ CÉLJAIKAT?

36. Egy új infrastruktúra megépítését számos különböző érv indokolhatja (lásd: 5. bekezdés), ennek megfelelően a projektcélok igen változóak lehetnek. A hatékony monitoring és értékelés érdekében a támogatási kérelemben és a finanszírozási határozatban a teljesítményt és az eredményeket tekintve meg kell határozni és számszerűsíteni kell a projektcélokat.

37. Számos mutató rendelkezésre áll annak megállapításához, hogy a célkitűzések milyen mértékben valósultak meg. Míg a teljesítménymutatókat a fizikai eredményekre, például a csővezeték hosszára, a tartályok számára stb. vonatkozóan kell meghatározni, addig az eredménymutatókat úgy kell meghatározni, hogy azok azt tükrözzék, milyen mértékben elégítette ki az adott projekt a felmerülő konkrét szükségleteket:

a) elérhetőség: az új infrastruktúrának köszönhetően a vízellátó rendszerbe belépő további vízmennyiség;

b) lefedettség: a vízellátó hálózat által érintett személyek számában és a népességhez viszonyított arányában bekövetkezett növekedés;

c) vízminőség: azon vizsgálatok aránya, amelyek esetén megállapítást nyert, hogy a víz nem felel meg az uniós, nemzeti vagy helyi előírásoknak, valamint a korábban nem megfelelőnek ítélt paraméterek értékeiben történt javulás;

d) a rendszerek hatékonysága: a nem számlázott víz csökkentése;

e) a szolgáltatás minősége: a szolgáltatáskorlátozások és -kimaradások számának és időtartamának csökkentése.

38. A Számvevőszék megvizsgálta, hogy:

a) a célkitűzéseket meghatározták és számszerűsítették-e;

b) a célkitűzések megvalósultak-e;

c) a támogatást jóváhagyó hatóságok nyomon követték-e az eredményeket.

A PROJEKTCÉLOKAT NEM MINDEN ESETBEN SZÁMSZERŰSÍTETTÉK A VÁRHATÓ EREDMÉNYEK TÜKRÉBEN

39. A támogatási kérelmek és határozatok mérhető megvalósítandó célokat tartalmaztak. Egyes vizsgált projektek esetén konkrét pályázatok és határozatok hiányában a célokat projekttanulmányokban ismertették és számszerűsítették.

40. A legtöbb vizsgált projekt az ellátni kívánt lakosság számában és a szolgáltatott víz mennyiségében kifejezett, átfogó, mérhető célkitűzéseket tartalmazott. Ugyanakkor nem minden várható eredményt (például a nem számlázott víz csökkentése, valamint a szolgáltatás folyamatosságának és a víz minőségének javítása) számszerűsítettek.

A PROJEKTEK MÉRHETŐ JAVULÁST EREDMÉNYEZTEK AZ UNIÓS POLGÁROK VÍZELLÁTÁSÁBAN, UGYANAKKOR…

41. A késedelmek és a költségtúllépések ellenére (lásd: 51–52. bekezdés) valamennyi ellenőrzött projektet a terveknek megfelelően hajtották végre például a csővezeték hosszára, illetve a tartályok űrtartalmára és elhelyezésére vonatkozó, az építés során elfogadott kisebb változtatásokkal.

42. Az eredmények tekintetében a projektek a rendelkezésre álló vízmennyiség növelése, a közműhálózat korábban nem csatlakoztatott területekre történő kiterjesztése, illetve a víz minőségének, a hálózat hatékonyságának vagy a szolgáltatás folyamatosságának javítása révén segítették elő a háztartási vízellátás javítását (lásd: 6. háttérmagyarázat).

+++++ TIFF +++++

+++++ TIFF +++++

5. kép: A jobb elérhetőséget biztosító új vízvezetéket tápláló víz egy olasz régióban | 6. kép: A víz minőségét javító új víztisztító létesítmény egy görög nagyvárosban |

6. HÁTTÉRMAGYARÁZAT

PÉLDÁK KEDVEZŐ EREDMÉNYEKRE

Egy spanyol térség vízhiányának ellensúlyozása érdekében a Kohéziós Alap társfinanszírozott egy évi 22 hm³ ivóvíztermelő kapacitással rendelkező sótalanító létesítményt. 2006 óta a létesítmény megközelítőleg 90%-os kapacitással működik és enyhíti a három legnagyobb ellátott településen tapasztalható vízhiányt. A korábbi helyzettel összehasonlítva az uniós irányelv egyes előírásai tekintetében (vezetőképesség, illetve trihalometán- és szulfáttartalom) a lakosság számára szolgáltatott víz minőségében is jelentős javulást sikerült elérni.

Egy vízhiány által sújtott olasz városi körzet szükségleteinek kielégítése érdekében az ERFA társfinanszírozta egy az új duzzasztógáttól több településhez vizet szállító vízvezeték építését. A 2004–08 közötti időszakban évente 14,5 hm3 mennyiségű vizet bocsátottak a terület rendelkezésére. Az új vízvezeték további vízkészletekkel látta el a településeket, s így enyhülhetett a más vízkészletekre nehezedő nyomás.

...NÉHÁNY HIÁNYZÓ ELEM MIATT EGYES PROJEKTEK NEM LÉPTEK MŰKÖDÉSBE,…

43. Öt projekt, jóllehet 2005 és 2008 között fizikailag megvalósult, az ellenőrzés időpontjáig nem szolgált eredménnyel [23]. Az ugyanebben az időszakban végrehajtott két további projekt részben működésbe lépett, ám csupán korlátozott eredményekkel. Ennek fő oka a kiegészítő infrastruktúra hiánya volt, amely vagy a projekt építését vagy annak üzembe lépését késleltette (lásd: 7. háttérmagyarázat).

...MÍG MÁS PROJEKTEK A RENDSZERBŐL FAKADÓ HIÁNYOSSÁGOKKAL KÜSZKÖDTEK

44. Bizonyos esetekben az elért eredményeket a projektek természetéből fakadó korlátok befolyásolják: egy nagyvárosban szolgáltatott víz minőségének javítását célzó projektben például a legjobb minőség elérése más, környezeti szempontból ellentmondásos projektektől függ. Két másik esetben a megépült víztisztító létesítményeket nyitott csatornákon keresztül látják el, aminek nyomán a felvett víz szennyezésnek van kitéve. Egy másik esetben egy sótalanító létesítményből származó víz a háztartási használathoz túlságosan magas (esetenként 30 fokot meghaladó) hőmérsékleten jut el a települési víztározókhoz.

7. HÁTTÉRMAGYARÁZAT

PÉLDÁK HIÁNYZÓ ÖSSZEKÖTŐ ELEMEK MIATT NEM MŰKÖDŐ PROJEKTEKRE

Spanyolországban egy sótalanító létesítmény kapacitásának kevesebb mint 20%-át használták ki négy évvel a megépítés után. Annak ellenére, hogy az igények kellően indokolják a fokozott víztermelést, a szintén uniós alapokból társfinanszírozott továbbító rendszer és a városi elosztó (és öntöző) hálózatok az ellenőrzés időpontjáig nem készültek el.

Négy évvel egy görögországi duzzasztógát megépítése után a projekt működéséhez szükséges kiegészítő víztisztító létesítményt újra kell tervezni, majd meg kell építeni, ami késlelteti a rendszer működését.

AZ EREDMÉNYEKRŐL SZÓLÓ JELENTÉSEK KORLÁTOZOTT ÉRTÉKŰEK VOLTAK

45. A Bizottság által irányított KA-projektek (lásd: 29. bekezdés) esetében a záró kifizetés feltételeként befejezéskor záróbeszámolót kell készíteni; az ERFA-nagyprojektekre vonatkozóan a rendelet csupán annyit ír elő, hogy a projekteket tartalmazó operatív programokkal kapcsolatos jelentésekben tájékoztatást kell nyújtani.

46. Ezek a beszámolók csak részben szolgálnak hasznos információkkal az elért eredményekről: az eredményeket csak egyetlen projekt esetében ismertették a fogyasztásra bocsátott és a településekre szállított víz mennyiségében kifejezve. A záróbeszámoló két esetben csupán annyit állapít meg, hogy az eredmények teljesültek, egy esetben pedig semmiféle tájékoztatást nem nyújt. Öt projekt esetében nem lehet eredményekről beszámolni, mivel, noha a projektek megvalósultak, a záróbeszámoló benyújtásáig nem léptek működésbe.

47. A vízveszteség csökkentésével kapcsolatban a Bizottság által előírt további feltételeket (lásd: 32. bekezdés) illetően a négy eset közül egyben a beszámoló semmiféle információt nem nyújt arról, hogy a feltételek milyen mértékben teljesültek. A Bizottság mégis teljesítette a záró kifizetést. Abban a két esetben, amikor a Bizottság konkrét utánkövetési követelményeket szabott meg, különösen a mezőgazdasági eredetű vagy szennyvízszennyezés ellen tett lépéseket illetően (lásd: 33. bekezdés), nem érkezett be semmilyen információ.

48. Ami a kizárólag tagállami elbírálás alá eső projekteket illeti, az ellenőrzésbe bevont tagállamok közül csupán kettőben kellett a kedvezményezetteknek a záró kifizetés iránti kérelemmel együtt záróbeszámolót is benyújtaniuk. Ezenkívül ezek a beszámolók jelzik a projektet érintő, a költségekkel és a késedelmekkel kapcsolatos főbb változásokat, az elért eredményeket azonban nem ismertetik részletesen. A másik két tagállamban csupán a felmerült kiadásokat igazoló dokumentumokat csatolták a záró kifizetésre irányuló kérelemhez.

AZ EREDMÉNYEK MEGVALÓSÍTÁSA A LEGALACSONYABB KÖLTSÉGGEL JÁRT-E AZ UNIÓS KÖLTSÉGVETÉS SZÁMÁRA?

49. A társfinanszírozott projektek többsége elősegítette az uniós polgárok vízellátásának javítását. Annak megállapítása érdekében, hogy ez az eredmény az uniós költségvetés szempontjából vajon alacsonyabb költség mellett is elérhető lett volna, a Számvevőszék megvizsgálta, hogy:

a) a társfinanszírozott infrastruktúrát gazdaságos módon valósították-e meg;

b) az infrastruktúra hatékonyan működik-e, tehát megfelelő-e a kihasználtság mértéke és a kapcsolódó vízelosztó hálózatokban elfogadható-e a nem számlázott víz aránya;

c) megfelelő összegű uniós támogatást határoztak-e meg, figyelembe véve a társfinanszírozott projektek jövedelemtermelő képességét.

A KÉSEDELMEK ÉS A KÖLTSÉGTÚLLÉPÉSEK KEDVEZŐTLEN HATÁST GYAKOROLNAK A GAZDASÁGOSSÁGRA

50. A szerződéskötési eljárásról számos esetben bebizonyosodott, hogy az nem felel meg a szerződések odaítélésére vonatkozó európai szabályoknak. Ilyen esetben azonban a Bizottság és a nemzeti ellenőrző hatóságok alkalmazták a társfinanszírozott kiadásokra vonatkozó megfelelő korrekciót.

51. Valamennyi projekt kivitelezése késéssel történt, amelynek időtartama a néhány hónapos és a három évet is meghaladó időszak között változott. A legtöbb esetben a környezeti hatásvizsgálatok nyomán szükségessé vált további követelmények, a közigazgatási engedélyekhez való hozzájutás nehézségei és a pontatlan becslések vagy számítások által okozott késedelmek megfelelőbb tervezéssel elkerülhetők lettek volna.

52. Hasonlóképpen valamennyi projekt esetében költségnövekedés történt, amely az esetek 20%-ában meghaladta a kezdeti ár 30%-át, míg a legnagyobb mértékű emelkedés – egy esetben – 80%-os volt. E költségtúllépéseket leggyakrabban a késésekhez vezető elégtelen tervezés okozta, amely a projektgazdák által fizetendő büntetéseket és áremelkedést vont maga után.

SZÁMOS PROJEKT KORLÁTOZOTT HATÉKONYSÁGGAL MŰKÖDIK

53. Az ellenőrzés során alkalmazott két fő hatékonysági paraméter az infrastruktúra kihasználtságának mértéke és a nem számlázott víz kapcsolódó vízelosztó hálózatokban tapasztalható aránya volt:

a) az alacsony mértékű kapacitáskihasználás azt jelzi, hogy egy kisebb, olcsóbb infrastruktúra is biztosította volna a szolgáltatás azonos szintjét;

b) a nem számlázott víz kapcsolódó elosztó hálózatokban megfigyelhető magas aránya elsősorban vízveszteségre utal. Ha a beruházás sikeresen megoldaná a vízveszteség kérdését, az új infrastruktúrának kevesebb víz kitermelését, tisztítását és szállítását kellene elvégeznie, és így az kisebb léptékű is lehetne, vagy egyáltalán nem lenne szükséges.

54. Az ellenőrzés időpontjában 21 társfinanszírozott projekt működött 1–4 éve, három éppen megkezdte működését, öt pedig fizikailag megvalósult, ám nem lépett működésbe. A 3. táblázat a projektek két fő hatékonysági paraméter szerinti értékelését tartalmazza.

55. A működésben lévő projektek esetében jelentős eltéréseket mutat a társfinanszírozott infrastruktúrák kihasználtságának mértéke – 16% és 100% között változik –, valamint a nem számlázott víz kapcsolódó ellátó hálózatokban megfigyelhető szintje – amely 13% és 55% között mozog. Ezen elemzés céljából a hasonló tulajdonságokkal bíró projekteket három kategória egyikébe soroltuk be (lásd: 4. táblázat).

56. A hosszabb élettartamú projektekkel kapcsolatos feltételezések természetüknél fogva kevésbé megbízhatók, mint a rövidebb élettartamú projektekre vonatkozók. A több szakaszban végrehajtható projektek esetében a végrehajtás menete az igényeknek megfelelően változhat.

3. TÁBLÁZAT

A MŰKÖDŐ PROJEKTEK ÉRTÉKELÉSE A FŐ HATÉKONYSÁGI PARAMÉTEREK SZERINT

+++++ TIFF +++++

+++++ TIFF +++++

+++++ TIFF +++++

| A kihasználtság magas aránya (x ≥ 70%) vagy a nem számlázott víz alacsony aránya (x ≤ 25%). | | A kihasználtság közepes aránya (40% ≤ x < 70%) vagy a nem számlázott víz közepes aránya (25% < x ≤ 40%). | | A kihasználtság alacsony aránya (x < 40%) vagy a nem számlázott víz magas aránya (x > 40%). |

NA = nem értelmezhető: olyan projektek, amelyekben a csővezetékek minimális méretét műszaki szabványok kötik.

Projekt típusa | A működés kezdetének tényleges dátuma | A projekt viszonyítási éve | A társfinanszírozott infrastruktúra kihasználtságának mértéke (%) | A nem számlázott víz aránya a kapcsolódó elosztó hálózatokban (%) |

A | 2006 | 2018 | 91,3 | 21,0 |

A / B | 2004 | 2020 | 82,4 | 20,6 | 26,0 |

A | 2008 közepe | 2028 | 63,2 | 16,8 |

A | 2005 | 2015 | 73,0 | 55,5 |

A | 2005 | 2021 | 65,9 | magas [1003] |

A | részben 2005 közepe | 2012 | 16,8 | nincs adat |

|

B | 2000 vége | 2020 | 100,0 | 26,0 |

B | 2006 közepe | 2027 | 52,8 | 27,0 |

B | 2008 | 2030 | 50,6 | 25,8 |

B | 2008. nov. | 2015 | 58,3 | magas [1003] |

B | 2004 | 2015 | 31–64 | 43,5 |

B / A | 2004 | 2030 | 22,7 | 50,0 | 29,6 |

B / C | 2006–09 | 2038 | 20,0 | NA | 13,0 |

B | 2005 | 2016 | 16,2 | 39,0 |

B / C | 2008 közepe | 2040 | 32,6 | NA | 55,3 |

B | 2004 | 2040 | 20–34 | 43,5 |

B | 2008 közepe | 2029 | 20,3 | nincs adat |

B | 2008 | 2028 | 34,8 | nincs adat |

|

C | 2006 | 2038 | NA | 33,0 |

C | 2003 | 2040 | NA | 43,5 |

C | 2005 | 2022 | na | nincs adat |

4. TÁBLÁZAT

A PROJEKTEK BESOROLÁSA A HATÉKONYSÁG ÉRTÉKELÉSÉHEZ

| Leírás | Hasznos élettartam | A szakaszos végrehajtás lehetősége |

A típus | Víztisztító és sótalanító üzemek | 15–20 év | igen |

B típus | Kitermelésre és szállításra szolgáló infrastruktúra | 30–50 év | nem |

C típus | Elosztó hálózatok | 30–50 év | nem |

+++++ TIFF +++++

7. kép: Sótalanító létesítmény (A típus)

+++++ TIFF +++++

8. kép: Vízszállító infrastruktúra (B típus)

+++++ TIFF +++++

9. kép: Elosztó hálózat (C típus)

57. A hét A típusú vagy A típusú elemeket tartalmazó, legalább egy éve működő projektre vonatkozóan:

a) kapacitás: három projekt megfelelő, három közepes, egy további pedig alacsony kapacitással működik. Mivel az ilyen típusú infrastruktúra élettartama viszonylag rövid, a jelenleg alacsony kihasználtságú projektek esetében kevésbé valószínű, hogy elérik a kihasználtság megfelelő szintjét; ez a sótalanító vagy víztisztító kapacitás szakaszos végrehajtásával elkerülhető lett volna;

b) nem számlázott víz: két projekt esetében rendkívül magas a nem számlázott víz szintje. Egy esetben ez az arány az 50%-ot is meghaladja, egy másikban pedig, jóllehet a fogyasztókhoz szállított víz mennyiségét nem mérik, az 550 liter egy főre jutó napi fogyasztás arra enged következtetni, hogy a hálózati veszteségek feltehetően igen jelentősek [24].

58. A 13 B típusú vagy B típusú elemeket tartalmazó, legalább egy éve működő projektre vonatkozóan:

a) kapacitás: egy projekt maximális, négy közepes, nyolc pedig alacsony kapacitással működik. E teljesítményszint okai a jövőbeli igényekre vonatkozó magas becslések (lásd: 2. táblázat), valamint a vízellátó rendszerekért felelős különböző hatóságok közötti koordináció hiánya (lásd: 8. háttérmagyarázat). Ezenfelül számos esetben a szolgáltatott vizet az aláírt megállapodások ellenére nem használják fel, vagy az önkormányzatok visszavonták a vízfelhasználásra vonatkozó vállalásukat;

b) nem számlázott víz: egy eset kivételével a hatékonyságot a közepes vagy alacsony szintű teljesítmény is súlyosan visszaveti; két másik esetben nem álltak rendelkezésre adatok.

59. Végül, az öt C típusú vagy C típusú elemeket tartalmazó projekt esetében nem került sor a kapacitáskihasználás értékelésére, mivel műszaki okok miatt kevés lehetőség adódik a csövek méretének módosítására. A veszteségek arányát illetően a hálózat újonnan üzembe helyezett részei kedvező, 10% körüli eredményt érnek el. Három esetben azonban a nem számlázott víz aránya a teljes városi elosztó hálózaton belül továbbra is magas vagy közepes (hozzávetőleg 30% és 45% közötti), mivel a hálózatnak csupán kis részét újították fel.

A TÁMOGATÁSI ARÁNYOK MEGHATÁROZÁSA SORÁN KOMOLY HIÁNYOSSÁGOK LÉPNEK FEL…

60. A strukturális alapokra és a Kohéziós Alapra vonatkozó jogszabályok megállapítják a közösségi pénzügyi támogatás meghatározásával kapcsolatos szabályokat. Az európai uniós támogatás mértéke nem haladhat meg bizonyos felső határértékeket [25]. E határértékeken belül a jövedelemtermelő projektekhez nyújtott közösségi támogatás szintjét a finanszírozási hiány módszere alapján határozzák meg: a támogatás mértéke nem haladhatja meg a beruházás diszkontált költségeinek és a projekt diszkontált nettó bevételeinek különbözetét. Ennek célja annak biztosítása, hogy a projekt az indokolatlan túlfinanszírozást elkerülve hozzájuthasson a végrehajtáshoz szükséges készletekhez.

8. HÁTTÉRMAGYARÁZAT

PÉLDÁK A HATÓSÁGOK KÖZÖTTI KOORDINÁCIÓ HIÁNYA MIATTI ALACSONY INFRASTRUKTÚRA-KIHASZNÁLÁSRA

Az egyik regionális hatóság egy a vizet a központi rendszerből több településre szállító és az ERFA-ból társfinanszírozott ellátórendszer vízvezetékének felújítását szorgalmazta. Ezzel egyidejűleg a legfőbb érintett önkormányzat sótalanító létesítményt épített, amelyet szintén az ERFA társfinanszírozott. A vízvezeték a működés első évében csak 58%-os kihasználtsággal működött. Döntés született arra vonatkozóan, hogy a sótalanító létesítményt 2010 májusában, csupán négy évvel a megbízást követően felszámolják.

Egy másik tagállamban egy állami tulajdonban lévő vállalat a Kohéziós Alapból társfinanszírozott új központi vízellátó rendszer megépítését szorgalmazta. A rendszer által érintett települések azonban azt követelték, hogy a rendszerbe helyi infrastruktúrájukat is beépítsék. A legnagyobb település végül nem volt hajlandó igénybe venni az új ellátó rendszert. Ennek eredményeképpen a társfinanszírozott infrastruktúra kihasználtsága jelenleg még a 25%-ot sem éri el.

61. A vizsgált KA-projektek és ERFA-nagyprojektek esetében a tagállamok által a Bizottsághoz benyújtott támogatási kérelmek (lásd: 8. bekezdés) pénzügyi költség-haszon elemzést is tartalmaztak. Valamennyi kérelem a finanszírozási hiánynak a költség-haszon elemzésben megállapított mértéke alapján folyamodott támogatásért [26]. Az uniós hozzájárulás az összes támogatható projektköltség 40–85%-a között változott.

62. Az egyéb megvizsgált (a Bizottsághoz egyéni támogatási jóváhagyás céljából be nem nyújtott) ERFA-projektek esetében csak Görögország és Portugália kérte, hogy a projektgazdák a kérelmeket kísérő dokumentáció részeként nyújtsanak be költség-haszon elemzést. A társfinanszírozási arányt (részt, részesedést) azonban a költség-haszon elemzés eredményétől függetlenül állapították meg. A projektek a legtöbb esetben az operatív program őket tartalmazó intézkedése számára megítélt maximális mértékű társfinanszírozásban részesültek. Az ezekre a projektekre vonatkozó támogatási hányad az összes támogatható költség 40–80%-a között változott.

63. Az ellenőrzés során a Számvevőszék jelentős hiányosságokat tárt fel a tagállamok támogatási kérelmeinek alátámasztásaként benyújtott pénzügyi elemzésekben [27]:

a) a Bizottsághoz eljuttatott 11 költség-haszon elemzés közül négyben a működési költségek számításakor a finanszírozási hiány módszerének szabályaival ellentétben figyelembe vették az értékcsökkenést. Ennek eredményeképpen két esetben az indokolt támogatási arány (rész, részesedés) kétszeresét, két további esetben pedig az indokolt szintet 50%-kal meghaladó támogatást ítéltek meg;

b) a legtöbb olyan esetben, amikor a projekt egy átfogóbb vízellátó rendszer részét képezte, nem biztosították a teljes rendszerre vonatkozó áttekintést, jóllehet a társfinanszírozáshoz benyújtott rész pénzügyi értékeléséhez ez szükséges lett volna. Ezenfelül az elemzésekben használt működésiköltség- és bevételadatokat arányosan számították ki a társfinanszírozott projekteket tartalmazó nagyobb vízellátó rendszerek adataiból; csupán egy esetben alapozták a feltevéseket a vízellátó rendszer tényleges adataira;

c) a költség-haszon elemzésekben ismertetett egyes számadatok irreálisak voltak; például csaknem valamennyi esetben állandó mennyiségeket és árakat alkalmaztak. A Bizottság továbbá nem vizsgálta a költség-haszon elemzésekben szereplő, a működési költségekre vonatkozó becslések helyességét.

...ÉS NEM VESZIK KELLŐEN FIGYELEMBE A PROJEKTEK JÖVEDELEMTERMELŐ KÉPESSÉGÉT

64. A vízellátási ágazatban a bevételek a vízdíjakból és a különböző típusú fogyasztók által fizetett egyéb díjakból származnak. Ezek a bevételek befolyásolják a közösségi támogatás mértékét, mivel részben csökkentik a projektek finanszírozási hiányát. Annak megállapításához, hogy a támogatási arányt (részesedést) olyan szinten határozták-e meg, amely nem teszi lehetővé a túlfinanszírozást és garantálja az uniós források hatékony felhasználását, figyelembe kell venni a projekt jövedelemtermelő képességét.

65. 2000-ben a Bizottság úgy határozott, hogy a támogatási hányadot úgy kell kiigazítani, hogy az olyan díjazási rendszerek bevezetését ösztönözze, amelyek fedezik az infrastruktúrák működésének, karbantartásának és cseréjének, valamint a szennyezés csökkentésének költségeit [28].

66. A Számvevőszék a mintában szereplő projektek ellenőrzése során megállapította, hogy a legtöbb esetben az odaítélt összeg egyszerűen megegyezik a kérelmezett összeggel. Egy eset kivételével (lásd: 9. háttérmagyarázat) nem fordítottak figyelmet a díjazási rendszerekre, amelyek rendkívül alacsony megtérülési arányt eredményeztek. Az esetek többségében a díjak csupán a működési költségeket fedezték, az állami és az uniós támogatásból finanszírozott összes beruházási költséget nem.

9. HÁTTÉRMAGYARÁZAT

A KÖLTSÉGMEGTÉRÜLÉS ELVÉNEK FIGYELEMBE VÉTELE

Az egyik támogatási kérelemben a tagállam olyan rendszer létrehozásáról tájékoztatott, amelynek köszönhetően a költségek jelentős része megtérül majd a fogyasztóktól. Az erőfeszítés elismeréséül a Bizottság úgy döntött, hogy 75%-os társfinanszírozást nyújt, jóllehet a pénzügyi elemzésből származó finanszírozási hiányt 52%-ban határozták meg. A pénzügyi többletet más vízügyi infrastruktúrák fejlesztésére kellett felhasználni.

A Bizottság döntése a helyes gyakorlat ösztönzését célozta, ám nem állt összhangban az uniós pénzügyi támogatások meghatározásakor alkalmazandó finanszírozási hiány módszerével.

67. A Számvevőszék a vízszolgáltatások díjának felülvizsgálata során szintén megállapította, hogy:

a) a tagállamok jellemzően a díjak alacsonyan tartása révén maximalizálják az uniós pénzügyi támogatás mértékét. Egy esetben a díjakat a 90-es évek óta nem módosították. Egyes esetekben a nemzeti hatóságok csupán az uniós pénzügyi támogatás legmagasabb várható összegének meghatározását követően állapították meg a vízdíjakat. Ilyen körülmények között a Bizottsághoz benyújtott költség-haszon elemzések utólag igazolják a várható támogatás összegét, és azt nem az elvégzett elemzés alapján határozzák meg;

b) az ellenőrzött projektek által lefedett területeken alkalmazott díjak részarányosan a rendelkezésre álló háztartási jövedelem kevesebb mint 1%-ának felelnek meg. A Bizottság egyszer sem kérdőjelezte meg, hogy a költségek a kérelmekben ismertetettek szerint valóban behajthatók a fogyasztóktól, és nem javasolt olyan konkrét referenciaértéket, amely alapján értékelhető lett volna az előirányzott vízárak megfelelősége. Továbbá úgy tűnik, hogy a háztartási jövedelemből a vízszolgáltatások kifizetésére fordított összeg és a társfinanszírozás aránya között nincs összefüggés. Egyaránt megfigyelhető magasabb társfinanszírozási hányad azokon a területeken, ahol a vízköltségek mértéke a fogyasztók jövedelméhez viszonyítva alacsonyabb, illetve ott is, ahol ez az arány magasabb, mindezt pedig nem indokolja külön magyarázat (lásd: 1. ábra és III. melléklet).

1. ÁBRA:

A HÁZTARTÁSI VÍZKÖLTSÉGEKNEK A RENDELKEZÉSRE ÁLLÓ JÖVEDELEMHEZ ÉS A TÁRSFINANSZÍROZÁSI ARÁNY VISZONYÍTOTT ARÁNYA

+++++ TIFF +++++

Megjegyzés: A vízköltségeket a projekt által lefedett terület valamennyi települése esetén évi 120 m3 háztartási vízfogyasztás alapján számították ki.

68. A vízügyi keretirányelv megerősíti azt az alapelvet, hogy a vízköltségeket a felhasználókra kell terhelni, tudniillik kötelezettségként írja elő a vízszolgáltatási költségek megtérülését, hogy ezzel ösztönözze felhasználói oldalon a kereslet fenntartható voltát. Ez a kötelezettség 2010-től fog fennállni. A költségtérítést azonban hozzá is lehet igazítani különböző olyan figyelembe veendő tényezőkhöz, mint "a költségek megtérítésének szociális, környezeti és gazdasági hatásai, továbbá az érintett régió vagy régiók földrajzi és éghajlati jellemzői" [29]. Más szóval nem feltétlenül az a cél, hogy a költségek 100%-át visszanyerjék a felhasználóktól [30].

69. Egyértelműbb szabályokat határozott meg a Bizottság 2006-ban [31], a strukturális alapokról szóló 1083/2006/EK tanácsi rendelettel összhangban [32]. Az új útmutató előírja, hogy: "a díjtételeknek fedezniük kell legalább a működési és karbantartási költségeket, valamint az eszközök értékcsökkenésének jelentős részét". Megfelelő díjrendszert kell kidolgozni, amely még a köztámogatások igénybe vétele előtt maximalizálja a projektbevételeket, figyelembe véve a megfizethetőséget. A víz- és szennyvízszolgáltatások megfizethetőségének általánosan elfogadott aránya a háztartási jövedelem 4%-a [33].

70. Az új programidőszak tekintetében az ellenőrzésben részt vevő négy tagállam mindegyike kidolgozott olyan eljárásokat, amelyek előírják, hogy az egymillió EUR-t meghaladó összes költséggel rendelkező vízügyi infrastruktúrákra irányuló javaslatokhoz pénzügyi költség-haszon elemzést kell biztosítani. Három vizsgált régióban az új nemzeti eljárások megkövetelik, hogy a költség-haszon elemzés konkrét elemzést tartalmazzon a vízdíjak szintjére vonatkozóan. A támogatás összegének meghatározását illetően mégis csupán Portugália fogalmazott meg egyértelmű szabályokat, annak alapján, hogy hogyan alkalmazzák az érintett települések a költségmegtérülés elvét. A vízszolgáltatások megfizethetőségének szintjét mind relatív (a háztartási jövedelem százalékában kifejezett vízdíj), mind pedig abszolút (legmagasabb köbméterenkénti ár) viszonylatban meghatározták.

KÖVETKEZTETÉSEK ÉS AJÁNLÁSOK

71. Míg a strukturális intézkedésekre fordított kiadások elősegítették a háztartási vízellátás javítását, az uniós költségvetés szempontjából alacsonyabb költségek mellett jobb eredményeket is el lehetett volna érni.

ELFOGADOTT MEGOLDÁSOK

72. Valamennyi vizsgált projekt tervét a jelenlegi és a jövőbeli vízigényekről szóló felmérések alapján készítették el. A pontosabb elemzés azonban lehetővé tette volna kisebb kapacitású infrastruktúrák építését és esetlegesen hatékonyabb alternatív megoldások mérlegelését:

a) a jövőbeli vízigényekre vonatkozó előrejelzések nem vették figyelembe a vízfogyasztás csökkenő tendenciáját, illetve az összes rendelkezésre álló készletet (lásd: 18–24. bekezdés);

b) a lehetséges megoldásokra irányuló elemzések általában a kínálati oldal intézkedéseire korlátozódtak, és kevés figyelmet fordítottak a vízveszteség csökkentésére, illetve a könnyebben elérhető készletek használatára (lásd: 25–28. bekezdés);

c) a Bizottság felülvizsgálata nyomán a támogatási határozatokat bizonyos esetekben további (elsősorban a vízveszteség csökkentésével kapcsolatos) feltételekkel egészítették ki; a Bizottság közreműködése azonban hatékonyabb is lehetett volna; a tagállamok irányító hatóságai kevéssel növelték a projekt értékét. A 2007–13 közötti időszakra vonatkozóan a Bizottság kevesebb, míg az irányító hatóságok több projektet fognak megvizsgálni (lásd: 29–35. bekezdés).

1. AJÁNLÁS

a) A tagállamoknak a következőket javasoljuk:

i) a legújabb, pontos adatok (különösképpen az egy főre jutó fogyasztás csökkenő tendenciájának) figyelembevételével javítsák előzetes elemzésüket és a jövőbeli vízigényekre vonatkozó előrejelzéseiket, valamint fejlesszék a rendelkezésre álló vízkészletek nyilvántartását és felülvizsgálatát;

ii) fordítsanak fokozottabb figyelmet a kínálati oldal megoldásait helyettesítő alternatívákra, például a vízveszteség-csökkentés lehetőségének a figyelembevételével, a keresleti oldalon történő fellépéssel és a vízminőség védelmét célzó intézkedésekkel.

b) A Bizottságnak a következőket javasoljuk:

i) a projektek pénzügyi támogatásának odaítélésekor szisztematikusan értékelje, hogy az érintett területeken a hatékony vízkészlet-gazdálkodáshoz szükséges valamennyi intézkedést végrehajtották-e. Ezenfelül gondoskodjon arról, hogy a vízigényekre vonatkozó előrejelzésekben és a projektek alapját képező alternatívák értékelése során figyelembe vegyék ezeknek az intézkedéseknek a hatásait;

ii) szorgalmazza, hogy a tagállamok irányító hatóságai kellő figyelmet fordítsanak a társfinanszírozott vízügyi infrastruktúra által érintett területeken megvalósuló hatékony vízkészlet-gazdálkodásra.

A CÉLOK TELJESÍTÉSE

73. A társfinanszírozott projektek az érintett területeken elősegítik az uniós polgárok vízellátásának javítását. Ugyanakkor, jóllehet egyes projekteket több évvel az ellenőrzést megelőzően hajtottak végre, azok a vízellátó hálózat hiányzó elemei miatt még mindig nem léptek működésbe (lásd: 41–44. bekezdés).

74. A jelenlegi monitoringeljárások és -eszközök csak részben hasznosak abban a tekintetben, hogy a Bizottság és a tagállamok irányító hatóságai tájékozódni tudjanak a projektek eredményeiről. Azokban az esetekben, amikor a Bizottság konkrét feltételeket szabott, nem mindig ellenőrizte megfelelően azok végrehajtását (lásd: 45–48. bekezdés).

2. AJÁNLÁS

a) A tagállamok:

i) már a tervezési szakasztól kezdve gondoskodjanak arról, hogy a projektek működésbe lépéséhez szükséges kiegészítő infrastruktúra időben rendelkezésre álljon;

ii) értékeljék hatékonyabb monitoringeszközök segítségével a projektek eredményeit;

b) A Bizottság:

i) szabja meg, hogy milyen információra van szüksége a tagállamoktól a kapcsolódó projektek hatásának értékeléséhez;

ii) értékelje körültekintően a támogatási határozatokban előírt feltételek teljesülését.

AZ UNIÓS KÖLTSÉGVETÉST TERHELŐ KÖLTSÉGEK

75. A célkitűzéseket az uniós költségvetés szempontjából alacsonyabb költségek mellett is meg lehetett volna valósítani:

a) számos projekt esetében késedelem és költségtúllépés történt, ami legalábbis bizonyos mértékben elkerülhető lett volna (lásd: 50–52. bekezdés);

b) az előre jelzettnél alacsonyabb vízigények és a nem számlázott víz teljes vízellátó rendszeren belüli magas aránya következtében számos projekt túlságosan alacsony kapacitással működik (lásd: 53–59. bekezdés);

c) a támogatások meghatározásának folyamatával kapcsolatban komoly hiányosságokra derült fény, és a költségek visszafizettetésének lehetőségét sem vizsgálták (lásd: 60–70. bekezdés).

3. AJÁNLÁS

a) A tagállamoknak a következőket javasoljuk:

i) a tervezési szakaszban fordítsanak fokozottabb figyelmet a gyakran késedelmet okozó tényezőkre, például a környezeti hatásvizsgálatokra, a közigazgatási engedélyekre, valamint a projektekre vonatkozó becslésekre és számításokra;

ii) javítsák a projektek előzetes elemzésének minőségét és az új infrastruktúrák méretének meghatározásakor vegyék figyelembe ezek eredményeit;

iii) rendszeresen elemezzék az előnyöket és hátrányokat az infrastruktúra több szakaszban történő megépítése során annak érdekében, hogy jobban kihasználhassák az így létrejött kapacitást, és a változó igényeket követve fejlesszék azt.

b) A Bizottságnak a következőket javasoljuk:

i) fordítson fokozottabb figyelmet a támogatási kérelmeket kísérő pénzügyi elemzés minőségére, és kérjen be minden olyan információt, amelyre a megfelelő szintű támogatás meghatározásához szüksége van;

ii) az uniós támogatások hatékonyabb felhasználása érdekében gondoskodjon a költségmegtérülés elvének megfelelő alkalmazásáról.

Ezt a jelentést a Morten LEVYSOHN számvevőszéki tag által vezetett II. kamara a 2010. szeptember 8-i ülésén, Luxembourgban fogadta el.

A Számvevőszék nevében

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

elnök

[1] Az információk a következő forrásokból származnak: EUREAU, Eurostat, OECD, International Benchmarking Network for Water and Sanitation Utilities (a víz- és szennyvízközművek nemzetközi teljesítményértékelő hálózata) és Európai Bizottság (Regionális Politikai Főigazgatóság).

[2] Az Európai Parlament és a Tanács 2000. október 23-i 2000/60/EK irányelve a vízpolitika terén a közösségi fellépés kereteinek meghatározásáról (HL L 327., 2000.12.22., 1. o.). A 9. cikk foglalkozik a vízszolgáltatások költségeinek megtérülésével. E keretirányelvet a konkrét irányelvek, például az ivóvíz minőségéről szóló irányelv elfogadását követően fogadták el.

[3] A Tanács 1998. november 3-i 98/83/EK irányelve az emberi fogyasztásra szánt víz minőségéről (HL L 330., 1998.12.5., 32. o.). Ez az irányelv a 80/778/EGK tanácsi irányelv helyébe lép.

[4] További információkért lásd: a strukturális alapokra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról szóló 1999. június 21-i 1260/1999/EK tanácsi rendelet, 29. cikk (HL L 161., 1999.6.26., 1. o.) és az 1265/1999/EK rendelettel (HL L 161., 1999.6.26., 62. o.) módosított, a Kohéziós Alap létrehozásáról szóló 1994. május 16-i 1164/94/EK tanácsi rendelet, 7. cikk (HL L 130., 1994.5.25., 1. o.).

[5] A Számvevőszék által becsült összegek. Ezenfelül az EU a szennyvízelvezetést is tartalmazó vízellátással kapcsolatos projektek részére is jelentős pénzügyi támogatást nyújtott.

[6] Stratégiai értékelés a 2007–13 közötti időszakra vonatkozó strukturális és kohéziós alapok keretében megvalósuló környezetvédelemről és kockázatmegelőzésről, Összefoglaló jelentés, 2006.11.7., 19. o. A jelentés a Regionális Politikai Főigazgatóság megbízásából készült.

[7] Az Európai Közösséget létrehozó szerződés 274. cikke (a korábbi 205. cikk).

[8] A 2000–06-os programidőszak során azok a projektek számítottak "nagyprojektnek", "amelyeknek az alapokból történő hozzájárulás megállapításához figyelembe vett összköltsége meghaladja az 50 millió EUR-t" (lásd: az 1999. június 21-i 1260/1999/EK tanácsi irányelv, 25. cikk). További kapcsolódó információkért lásd: a Számvevőszék 1/2008. sz. különjelentése az 1994–99, illetve a 2000–06 közötti programidőszakok nagyberuházási projektjeinek elővizsgálati és értékelési eljárásairól.

[9] Az 1265/1999/EK rendelettel módosított 1164/94/EK rendelet II. melléklete F. cikkének (4) bekezdése.

[10] A strukturális alapok és összehangolásuk a Kohéziós Alappal – Iránymutatások a 2000–06 közötti időszak programjaihoz. A Bizottság közleménye (HL C 267., 1999.9.22., 2. o.). Idézet a 6. oldalon.

[11] Útmutató a Kohéziós Alaphoz, 2000–06, A melléklet, EB, 1.0 változat, 2000. február, 9–10. o.

[12] Az ideiglenes (átmeneti) lakosság a turistákat, az ingázó munkavállalókat és az idénymunkásokat, tehát valamennyi nem helyi lakost foglalja magában.

[13] Négy nagyvárosban például olyan meredeken csökken az egy főre jutó fogyasztás, hogy az összes vízfogyasztás a lakosság növekedése ellenére az 1990-es évek vége óta 1% és 29% közötti mértékben esett vissza. Egy sűrűn lakott part menti területen a 2000-es évek eleje óta ugyanez a tendencia figyelhető meg. A vizsgált projektek közül nyolc ezeken a területeken található.

[14] A jobb minőségű hálózatok eredményeképpen csökken a vízveszteség. A veszteségeket az igény részeként könyvelik el, mivel az összes víztermelésnek ezeket is fedeznie kell.

[15] Lásd még: a Bizottságnak "Az Európai Unióban a vízhiány és az aszály jelentette kihívás kezeléséről" szóló közleménye (COM(2007) 414 végleges), valamint a Bizottság által a Tanácshoz és az Európai Parlamenthez intézett, "Az Európai Unióban a vízhiányról és az aszályról szóló közlemény nyomon követéséről" szóló végleges jelentés (COM(2008) 875).

[16] Ezek voltak az ellenőrzéskor rendelkezésre álló legfrissebb adatok.

[1001] Az egy főre jutó fogyasztás magában foglalja a csúcsfogyasztást, a veszteségeket és az ágazati együtthatót.

[1002] A 2008. évi teljes fogyasztásra vonatkozó becsléseket a projekttanulmányok tartalmazták, illetve az ezekben a tanulmányokban szereplő lakossági adatok és egy főre jutó fogyasztási trendek alapján a Számvevőszék számította ki azokat.

[19] A 98/83/EK irányelv számszerű értékeket állapít meg az emberi fogyasztásra szánt víz szulfát- és nitrátsókhoz hasonló anyagtartalmára vonatkozóan. Amikor e sók koncentrációja túllépi a meghatározott értékeket, gyakori eljárás a víz más, alacsony sótartalmú készletekből származó (rendelkezésre álló) vízzel való keverése.

[20] Hangsúlyozni kell továbbá, hogy a víz 100 km-t meghaladó távolságra történő szállítása rendkívül költséges. A magas beruházási költségeken kívül a működési költség akár a vízellátás teljes költségének 50%-át is elérheti (A. Gee, az EB Versenypolitikai Főigazgatóságának hírlevele, 2. szám, 2004. nyár).

[21] Lásd különösen: az 1994–99-es és a 2000–06-os programidőszak strukturális intézkedései keretében szennyvízkezelésre fordított kiadások eredményességéről szóló 3/2009. sz. különjelentés, 41. bekezdés.

[22] 1991. december 12-i 91/676/EGK tanácsi irányelv a vizek mezőgazdasági eredetű nitrátszennyezéssel szembeni védelméről és az 1991. május 21-i 91/271/EGK tanácsi irányelv a települési szennyvíz kezeléséről.

[23] Hasonló helyzetet figyeltek meg egy megbízhatósági nyilatkozattal kapcsolatos intézkedés során is (lásd: a 2008. évi éves jelentés, 6.19. bekezdés). Ebben az esetben egy olyan vízvezetékről volt szó, amelyet 2004-ben megépítettek, ám mivel a vezetéket ellátó víztározót nem töltötték fel vízzel, 2009 elejéig még nem használták.

[1003] A fogyasztásmérők hiánya miatt a nem számlázott víz arányára vonatkozóan nem állnak rendelkezésre adatok. Más információk azonban arra utalnak, hogy az elosztó hálózat hatékonysága alacsony.

[24] A háztartási használatra vonatkozó nemzetközi szabvány évente és háztartásonként 120–150 m3, amely 132–164 liter egy főre jutó napi fogyasztásnak felel meg.

[25] Az 1164/1994/EK rendelet 7. cikke és az 1260/1999/EK rendelet 29. cikke.

[26] Két 1999 előtt benyújtott projekt kivételével, amelyek esetében a finanszírozási hiány módszere nem volt alkalmazható.

[27] Erre a helyzetre már a Számvevőszék egy korábbi jelentése is rámutatott; lásd különösen: az 1994–99-es, illetve a 2000–06-os programidőszak nagyberuházási projektjeinek elővizsgálatáról és értékeléséről szóló 1/2008. sz. különjelentés, 21–34. bekezdés.

[28] Lásd: "Útmutató a Kohéziós Alaphoz (2000–06)", 2000. február, 1. változat, C melléklet.

[29] A vízügyi keretirányelv (2000/60/EK irányelv) 9. cikkének (1) bekezdése.

[30] Lásd: a vízügyi keretirányelv közös végrehajtási stratégiájáról szóló, 2004. évi 1. sz. útmutató dokumentum.

[31] Európai Bizottság, "A 2007–13-as új programozási időszak – A költség-haszon elemzés elvégzésének módszertani útmutatója – 4. sz. munkadokumentum", 8/2006. Az útmutató az 1083/2006/EK rendelet 40. cikkének e) pontjával összhangban készült. Lásd még: "Iránymutatás az 1083/2006/EK tanácsi rendelet 55. cikkével kapcsolatban: jövedelemtermelő projektek".

[32] Lásd: a Tanács 2006. július 11-i 1083/2006/EK rendelete az Európai Regionális Fejlesztési Alapra, az Európai Szociális Alapra és a Kohéziós Alapra vonatkozó általános rendelkezések megállapításáról és az 1260/1999/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről, 55. cikk (HL L 210., 2006.7.31., 25. o.).

[33] Az EBRD által végzett felülvizsgálat az Egyesült Államokban érvényes 2,5%-tól a Világbankra vonatkozó 5%-ig terjedő referenciaértékekre mutat rá. Lásd: Fankhauser, S. és S. Tepic. 2007: "Can poor consumers pay for energy and water? An affordability analysis for transition countries". WP No. 92., EBRD 2005. Energiapolitika. 35:1038–1049. o.

--------------------------------------------------

I. MELLÉKLET

VÍZELLÁTÓ RENDSZEREK

+++++ TIFF +++++

--------------------------------------------------

II. MELLÉKLET

ELLENŐRZÉSRE KIVÁLASZTOTT PROJEKTEK

Ország | A projekt címe | EU-támogatás | Összes támogatható költség (millió EUR) | ERFA-/KAhozzájárulás (millió EUR) |

Görögország | Szaloniki vízellátása az Aliakmon folyó vizéből, ΥΔΡΕΥΣΗ ΘΕΣΣΑΛΟΝΙΚΗΣ ΑΠΟ ΤΟN ΠΟΤΑΜΟ ΑΛΙΑΚΜΟΝ | Kohéziós Alap | 79,42 | 60,88 |

Görögország | A Pieria régióbeli önkormányzatokat ellátó külső vízvezeték felújítása, ΑΝΑΚΑΙΝΙΣΗ ΕΞΩΤΕΡΙΚΟΥ ΥΔΡΑΓΩΓΕΙΟΥ ΥΔΡΕΥΣΗΣ ΣΥΝΔΕΣΜΟΥ ΚΟΙΝΟΤΗΤΩΝ ΝΟΜ. ΠΙΕΡΙΑΣ | ERFA – Közép- Macedónia OP | 4,69 | 3,75 |

Görögország | Litohoro vízellátása; ΥΔΡΕΥΣΗ - ΑΠΟΧΕΤΕΥΣΗ ΛΙΤΟΧΩΡΟΥ | ERFA – Közép- Macedónia OP | 1,48 | 1,11 |

Görögország | Külső és belső vízellátó hálózat Kozániban, ΕΣΩΤΕΡΙΚΑ ΚΑΙ ΕΞΩΤΕΡΙΚΑ ΔΙΚΤΥΑ ΥΔΡΕΥΣΗΣ ΔΗΜΟΥ ΚΟΖΑΝΗΣ, ΤΗΛΕΕΛΕΓΧΟΣ, ΤΗΛΕΧΕΙΡΙΣΜΟΣ ΚΑΙ ΕΛΕΓΧΟΣ ΔΙΑΡΡΟΩΝ | Kohéziós Alap | 18,60 | 13,90 |

Görögország | Deskati vízellátása, ΥΔΡΕΥΣΗ ΔΕΣΚΑΤΗΣ | ERFA – Nyugat- Macedónia OP | 4,02 | 3,21 |

Görögország | Ptolemaida belső elosztó hálózata és Mavropigi, Asvestopetra és Proastio külső elosztó hálózata, ΤΡΟΦΟΔΟΤΙΚΟΣ ΑΓΩΓΟΣ ΕΣΩΤΕΡΙΚΟΥ ΔΙΚΤΥΟΥ ΥΔΡΕΥΣΗΣ Δ.Δ. ΠΤΟΛΕΜΑΪΔΑΣ ΚΑΙ ΕΞΩΤΕΡΙΚΟ ΔΙΚΤΥΟ ΥΔΡΕΥΣΗΣ ΟΙΚΙΣΜΩΝ ΜΑΥΡΟΠΗΓΗΣ, ΑΣΒΕΣΤΟΠΕΤΡΑΣ ΚΑΙ ΠΡΟΑΣΤΙΟΥ ΤΟΥ ΔΗΜΟΥ ΠΤΟΛΕΜΑΪΔΑΣ | ERFA – Nyugat- Macedónia OP | 2,40 | 1,92 |

| | | | |

Olaszország | Adduttrice Acque Grezze Rosamarina | ERFA – Szicília OP | 13,69 | 6,16 |

Olaszország | Completamento collegamenti esterni tra i serbatoi di Palermo | ERFA – Szicília OP | 12,34 | 5,14 |

Olaszország | Rete di distribuzione, sottorete 5 Libertà | ERFA – Szicília OP | 13,00 | 5,42 |

Olaszország | Rifacimento Acquedotto Favara di Burgio | ERFA – Szicília OP (települési program) | 32,96 | 13,28 |

Olaszország | 5o modulo bis Dissalatore di Gela | ERFA – Szicília OP | 32,86 | 14,79 |

| | | | |

Portugália | 2a Fase do Sistema multimunicipal de abastecimento de água à Área Sul do Grande Porto - Grupo I: Alargamento à região do Vale do Sousa | Kohéziós Alap | 49,88 | 42,40 |

Portugália | Abastecimento de água ao Sector Norte do concelho e reforço do abastecimento à sede do concelho de Arcos de Valdevez | ERFA – Norte OP | 4,28 | 3,21 |

Portugália | Abastecimento de água da Área a Sul da cidade de Barcelos - 4a Fase | ERFA – Norte OP | 3,54 | 2,30 |

Portugália | Abastecimento de Água a Guimarães - Sistemas de Adução e Reservas - Fase II | ERFA – Norte OP | 2,43 | 1,58 |

Spanyolország | Abastecimiento a Zaragoza y corredor del Ebro | Kohéziós Alap | 79,86 | 67,88 |

Spanyolország | Abastecimiento a Lleida y su zona desde el embalse de Santa Ana | Kohéziós Alap | 24,50 | 12,24 |

Spanyolország | Abastecimiento y planta potabilizadora de Jaca | ERFA – Aragon OP | 4,73 | 2,36 |

Spanyolország | Desaladora de Cartagena (también conocida como San Pedro del Pinatar 1) | Kohéziós Alap | 55,10 | 46,90 |

Spanyolország | Conexión de la desaladora del Campo de Cartagena (también conocida como Valdelentisco) con el Canal de Cartagena | ERFA – Murcia OP | 19,71 | 12,81 |

Spanyolország | Mejora de la potabilizadora de Campotejar | ERFA – Murcia OP | 5,38 | 3,50 |

Spanyolország | Abastecimiento al Alfoz de Murcia, conducción Este | ERFA – Murcia OP | 1, 89 | 1,23 |

Spanyolország | Abastecimiento a Sevilla (presa de Melonares) | Kohéziós Alap | 64,60 | 54,90 |

Spanyolország | Abastecimiento a la zona Norte de Córdoba (presa de La Colada) | Kohéziós Alap | 20,60 | 15,48 |

Spanyolország | Norte de Córdoba | ERFA – Andalúzia OP (települési program) | 22,20 | 15,54 |

Spanyolország | Desaladora de Carboneras | ERFA – Andalúzia OP | 115,30 | 57,60 |

Spanyolország | Abastecimiento a las comarcas de la Ribera (parcial no 2) | Kohéziós Alap | 15,13 | 12,10 |

Spanyolország | Depósito de agua potable de Carcaixent (Ribera) | ERFA – Valencia OP | 0,49 | 0,31 |

Spanyolország | Abastecimiento de la Plana Baixa de Castellón | ERFA – Valencia OP | 10,08 | 6,55 |

--------------------------------------------------

III. MELLÉKLET

A HÁZTARTÁSOK VÍZKÖLTSÉGEI ÉS RENDELKEZÉSRE ÁLLÓ JÖVEDELME A PROJEKTEK ÁLTAL LEFEDETT TERÜLETEKEN

Projekt | Érintett terület/település | A projekthez nyújtott társfinanszírozás aránya (%) | 120 m3 normál évi háztartási fogyasztásra számított költség, a HÉA-t tartalmazza [1] [2] | Köbméterenkénti ár 120 m3 éves fogyasztás alapján (EUR), a HÉA-t tartalmazza | Évi rendelkezésre álló háztartási jövedelem [3] | Vízköltség (a HÉA-t tartalmazza) a rendelkezésre álló háztartási jövedelem %-ában |

GR 1 | Szaloniki | 77 | 97,30 | 0,81 | 30168 | 0,32 |

GR 2 | Pidna | 80 | 89,02 | 0,74 | 30168 | 0,30 |

Elafina | 77,62 | 0,65 | 30168 | 0,26 |

Methoni | 62,23 | 0,52 | 30168 | 0,21 |

GR 3 | Litohoro | 75 | 35,21 | 0,29 | 30168 | 0,12 |

GR 4 | Kozáni város [4] | 75 | 149,76 | 1,25 | 31665 | 0,47 |

Kozáni kerületei [4] | 105,61 | 0,88 | 31665 | 0,33 |

GR 5 | Deskati | 80 | 44,60 | 0,37 | 31665 | 0,14 |

GR 6 | Ptolemaida [4] | 80 | 159,96 | 1,33 | 31665 | 0,51 |

Mavropigi | 72,11 | 0,60 | 31665 | 0,23 |

Asvestopetra | 90,90 | 0,76 | 31665 | 0,29 |

Proastio | 55,20 | 0,46 | 31665 | 0,17 |

| | | | | | |

IT 1 | Palermo térség | 45 | 85,84 | 0,72 | 40617 | 0,21 |

IT 2, 3 | Palermo város | 42 | 85,84 | 0,72 | 40617 | 0,21 |

IT 4, 5 | Agrigento | 40 | 176,88 | 1,47 | 32725 | 0,54 |

IT 4, 5 | Caltanissetta | 45 | 197,27 | 1,64 | 37288 | 0,53 |

| | | | | | |

PT 1 | Felgueiras | 85 | 88,83 | 0,74 | 33086 | 0,27 |

Lousada | 134,97 | 1,12 | 24557 | 0,55 |

Paços de Ferreira | 202,73 | 1,69 | 26928 | 0,75 |

Paredes | 113,27 | 0,94 | 27446 | 0,41 |

PT 2 | Arcos de Valdevez | 75 | 101,68 | 0,85 | 17548 | 0,58 |

PT 3 | Barcelos | 65 | 165,94 | 1,38 | 29066 | 0,57 |

PT 4 | Guimaraes | 65 | 145,26 | 1,21 | 31672 | 0,46 |

Vizela | 145,26 | 1,21 | 28337 | 0,51 |

ES 1 | Zaragoza | 85 | 71,07 | 0,59 | 43738 | 0,16 |

ES 2 | Lleida | 50 | 70,66 | 0,59 | 44839 | 0,16 |

ES 3 | Jaca | 50 | 63,56 | 0,53 | 48494 | 0,13 |

ES 4 | Cartagena | 85 | 219,36 | 1,83 | 34597 | 0,63 |

Torre Pacheco | 150,54 | 1,25 | 34597 | 0,44 |

San Javier | 164,80 | 1,37 | 34597 | 0,48 |

ES 5 | Cartagena | 65 | 219,36 | 1,83 | 34597 | 0,63 |

Mazarrón | 97,98 | 0,82 | 34597 | 0,28 |

ES 6, 7 | Murcia | 65 | 207,47 | 1,73 | 34597 | 0,60 |

ES 8 | Sevilla | 85 | 119,56 | 1,00 | 36201 | 0,33 |

ES 9 | Észak-Córdoba | 75 | 92,91 | 0,77 | 34257 | 0,27 |

ES 10 | Észak-Córdoba | 70 | 92,91 | 0,77 | 34257 | 0,27 |

ES 11 | Carboneras | 50 | 122,69 | 1,02 | 40619 | 0,30 |

ES 12 | Alzira | 80 | 45,56 | 0,38 | 37178 | 0,12 |

Cuillera | 98,46 | 0,82 | 37178 | 0,26 |

ES 13 | Carcaixent | 80 | 53,25 | 0,44 | 37178 | 0,14 |

ES 14 | Moncofa | 65 | 194,78 | 1,62 | 39618 | 0,49 |

Burriana | 108,82 | 0,91 | 39618 | 0,27 |

Vila-real | 73,50 | 0,61 | 39618 | 0,19 |

Vall d’Uixo | 132,83 | 1,11 | 39618 | 0,34 |

Nules | 92,73 | 0,77 | 39618 | 0,23 |

Betxi | 157,02 | 1,31 | 39618 | 0,40 |

Onda | 53,59 | 0,45 | 39618 | 0,14 |

[1] Nemzetközi tanulmányok szerint a 120 m3/év/háztartás (hozzávetőleg 132 l/nap/fő) fogyasztás normál fogyasztásnak minősül. A számítás a 2008. évi, Görögország esetében pedig a 2009. évi árak alapján történt.

[2] A HÉA mértéke Olaszországban 10%, Spanyolországban és Portugáliában 7%; Görögországban a vízdíjat 9%, az állandó és különleges díjakat pedig 19% HÉA terheli.

[3] Az egy főre jutó rendelkezésre álló jövedelem (NUTS 2, illetve, amennyiben rendelkezésre áll, NUTS 3 szinten) és az egy háztartásban élő személyek átlagos számának szorzata.IT: Az egy háztartásban élő személyek átlagos száma – Forrás: Családösszetétel Szicíliában, ISTAT 2003. Egy főre jutó rendelkezésre álló jövedelem – forrás: Valore aggiunto per abitante, ISTAT 2006.GR: Magánháztartások rendelkezésre álló jövedelme 2006-ban (NUTS 2 szinten, vásárlóerő-egyenértékben) – Forrás: Eurostat 2009. A háztartás átlagos mérete – Forrás: Háztartási költségvetési felmérés 2004, Görögországi Statisztikai Hivatal.PT: A háztartások átlagos méretét a 2001. évi népszámlálás adatai alapján határozták meg. A rendelkezésre álló jövedelem kiszámítása a 2005-ben a régiókban mért egy főre jutó vásárlóerő-adatok és az átlagos jövedelemszint (1032 = 100) alapján történt – Forrás: Portugáliai Statisztikai Hivatal.ES: A háztartások átlagos mérete a NUTS 3-ban – Forrás: Családi költségvetéseket vizsgáló folyamatos felmérés, 2005. évi adatok. A rendelkezésre álló bruttó háztartási jövedelem 2006-ban, spanyol regionális beszámoló, Országos Statisztikai Hivatal. Jaca esetében a forrás: Instituto Aragonés de Estadística (2005. évi adatok).

[4] Az összes vízköltség kiszámításához az állandó és a mennyiségalapú díjakon kívül Kozáni és Ptolemaida esetében az egyik különleges díj felét is figyelembe vették (a települési vízellátó és szennyvízkezelő vállalatokra /DEYA/ vonatkozó törvény a vízellátó és szennyvíz-infrastruktúrákra irányuló jövőbeli beruházások céljára a vízdíj 80%-ának megfelelő különleges díjat ír elő).

--------------------------------------------------