[pic] | EURÓPAI BIZOTTSÁG |

Brüsszel, 2011.3.21.

COM(2011) 133 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK

Harmadik nyomon követő jelentés az Európai Unióban a vízhiány és az aszály jelentette kihívás kezeléséről szóló közleményhez (COM (2007) 414 végleges)

SEC(2011) 338 végleges

A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK

Harmadik nyomon követő jelentés az Európai Unióban a vízhiány és az aszály jelentette kihívás kezeléséről szóló közleményhez (COM (2007) 414 végleges)

BEVEZETÉS

2007-ben a Bizottság közleményt fogadott el a vízhiány és az aszály jelentette kihívás kezeléséről[1]. A közlemény hét olyan szakpolitikai területet azonosított, amelyekkel foglalkozni kell a vizet hatékonyan használó európai gazdaság kialakításához. 2007 októberében[2] a Tanács felkarolta a közleményben ismertetett intézkedéseket, és felkérte a Bizottságot, hogy 2012-ig végezze el a vízhiány és az aszály kezelésére vonatkozó stratégia felülvizsgálatát. A Parlament pedig 2008-ban olyan állásfoglalást fogadott el, amely hangsúlyozta a mihamarabbi fellépés fontosságát és a további források elérhetővé tételének szükségességét. A vízkészletek felhasználásának hatékonyabbá tételét célzó fellépések keretét az „Erőforrás-hatékony Európa – Az Európa 2020 stratégia keretébe illeszkedő kiemelt kezdeményezés”[3] adja.

A vízhiánnyal és az aszályokkal foglalkozó közlemény kapcsán 2008-ban, illetve 2009-ben készült első[4] és második jelentés[5] is beszámolt ígéretes kezdeményezésekről mind uniós, mind nemzeti szinten, de leszögezte azt is, hogy sok még a tennivaló.

2010 júniusában a Tanács elismerte, hogy a vízhiány és az aszály már most komoly gond számos európai régióban, és felkérte a tagállamokat a hatékonyabb és fenntarthatóbb vízhasználat előmozdítására, emlékeztetve arra is, hogy a további szakpolitikai fejlesztésekhez megbízható adatokra volna szükség. A Tanács azzal a kéréssel fordult a Bizottsághoz, hogy fontolja meg, milyen intézkedések és pénzügyi eszközök járulhatnak hozzá a vízhiány kezeléséhez, és dolgozza ki a megfelelő javaslatokat.

Ez a jelentés a 2009 májusától 2010 májusáig tartó időszakot öleli fel, alapját 21 ország által a Bizottság éves felmérésére adott válaszok képezik.[6] A vízhiánnyal kapcsolatos helyzet a következő:

- három tagállam jelezte, hogy folyamatos vízhiánnyal küzd (CZ, CY, MT);

- öt tagállam nyilatkozott úgy, hogy szárazság van, vagy a sokéves átlagnál kevesebb csapadék esett (FR, PT, HU, ES, UK); és

- négy tagállam tapasztalt korlátozott mértékű helyi vízhiányokat (FR, NL, RO és SE).

Ennek következtében az érintett tagállamokban enyhítő intézkedéseket és különböző korlátozásokat vezettek be, mint a vízhasználat (FR), az öntözés (RO, SE, CY), illetve a hajózás (NL) korlátozása. Hat tagállam (AT, BE, EE, IE, LU, SK) és Svájc (CH) jelentette csak, hogy nem tapasztalt sem aszályt, sem vízhiányt. A tagállamok által szolgáltatott információkat jól kiegészíti az Európai Környezetvédelmi Ügynökség 2010-es környezeti állapotfelmérő jelentése (SOER 2010)[7], amely megállapítja, hogy „ egyes ritkán lakott északi országoktól eltekintve, ahol bőségesek a vízkészletek, Európa számos területét érinti a vízhiány, különösen délen, ahol a komoly vízhiány magas vízszükséglettel párosul .”

Ez a jelentés részletesebben beszámol a vízhiány és az aszály mértékéről az Unióban, és ismerteti az egyes helyzetek kezelésére kialakított intézkedéseket. Emellett vázolja a Bizottság által a vízhiánnyal és az aszályokkal foglalkozó szakpolitika 2012-es felülvizsgálata előtt végrehajtandó fellépéseket.

AZ EURÓPAI VÍZKINCS MEGőRZÉSÉRE IRÁNYULÓ TERV

A Bizottság 2012 végéig az európai vízkincs megőrzésére vonatkozó tervet készül elfogadni. E terv alapjául különböző értékelések szolgálnak: a vízpolitikai keretirányelv[8] végrehajtásáról, az aszályokra és a vízhiányra vonatozó politikáról, valamint a vízkészleteknek az éghajlatváltozásnak és az emberi tevékenységeknek való kiszolgáltatottságáról végzett értékelések. Az értékelés két célt tart szem előtt:

- először az uniós vízkészletek védelmét és rendelkezésre állását biztosítani hivatott szakpolitikák és intézkedések végrehajtását és az általuk elért eredményeket tekinti át, azonosítva a hiányosságokat és gyenge pontokat;

- majd előretekint a vízkincs veszélyeztetettségének várható alakulására, hogy olyan eszközöket és intézkedéseket határozzon meg, amelyekkel a különböző szakterületek hozzájárulhatnak a víz hosszú távon is fenntartható használatához az EU-ban.

A terv összesítve mutatja majd be a szakmai javaslatokat, és új kezdeményezések, adott esetben jogalkotási javaslatok is kísérik. Foglalkozni fog a további finanszírozás, ösztönzők és egyes intézkedések szükségességével, valamint az adatgyűjtést, a tudományos és a technológiai fejlesztést támogató rendszerek létrehozásával. Figyelembe kell vennie a vízpolitika különböző vetületei közötti kölcsönhatásokat, vizsgálva például a minőség és az elérhetőség kérdését. A terv kidolgozása az érdekeltekkel folytatott gyakori konzultációk mellett fog zajlani.

A Bizottság munkájához támpontot nyújt az Európai Környezetvédelmi Ügynökség által készített integrált alapelemzés, amely az erőforrás-hatékonyság, az elszámolás, a környezeti kintlévőségek és a vízre vonatkozó szakpolitikai eszközök összefüggéseit vizsgálja.

A VÍZHIÁNYRA ÉS AZ ASZÁLYOKRA VONATKOZÓ SZAKPOLITIKA FELÜLVIZSGÁLATA

A vízhiánnyal és az aszályokkal foglalkozó szakpolitika felülvizsgálatáról az érdekelt felekkel először 2010 áprilisában egyeztettek, amikor a Bizottság bemutatta az elvégzendő értékelés főbb elemeit, a munka folyamatát, valamint ütemtervét.

A szakpolitika felülvizsgálatának sarokkövei az alábbiak:

- a vízhatékonyság (a mezőgazdaságban és a városokban);

- a jobb tervezés (a kereslet irányítása, a földhasználat tervezése, aszályfigyelés és szárazsági mutatók kidolgozása, a szárazságra vonatkozó intézkedések jobb integrálása a vízgyűjtő-gazdálkodási tervekbe és más ágazatok politikáiba, valamint

- a végrehajtás megfelelő eszközei (pl. a vízhatékonyság finanszírozása, a vízdíjak megállapítása, a vízkészletek elosztása).

A szakpolitika felülvizsgálata a vízhiány és az aszályok jelentette probléma Unión kívüli vonatkozásaival is foglalkozni óhajt. A világ számos részén válnak egyre veszélyeztetettebbé a vízkészletek, és az EU vízlábnyomában (közvetlen és közvetett vízhasználati mutatójában) az importált javak (mezőgazdasági termékek, élelmiszerek, textil) vízigénye is benne foglaltatik. A vízlábnyom és az életciklus elemzése egyre inkább elterjedt módszerek az egyes javak vagy termelési folyamatok vízigényének kifejezésére, ismertté tételére, ezért a felülvizsgálat során azzal is foglalkozni kell, hogy ilyen eszközök milyen mértékben használhatók a szakpolitika alakításában..

A VÍZHASZNÁLAT HATÉKONYSÁGÁNAK JAVÍTÁSA

A 2007-es közleményben ismertetett intézkedéshierarchiának megfelelően a szakpolitika felülvizsgálatának kulcseleme lesz a hatékonyabb vízhasználat. Alterületei a következők:

Az épületek vízhatékonysága

A legtöbb tagállam még nem léptetett életbe az épületek vagy a vízhasználó berendezések vízhatékonyságát előíró nemzeti jogszabályokat, bár a kérdéssel néhány vízgyűjtő-gazdálkodási terv részben foglalkozik (BG, CY, IE, SK). Az Egyesült Királyság a vízszolgáltatók számára határozott meg vízhatékonysági célokat.

2010 végén a Bizottság tanulmányba kezdett az európai épületek vízhatékonyságának javítását célzó lehetőségekről. A vízhatékonyság javításához három terület felől közelít: ezek a vízhasználó berendezések, a víztakarékos építés, tervezés és felújítás, valamint az épületek teljesítményének mérése.

A tanulmány célja meghatározni, hogy mely szabályozási vagy nem szabályozási intézkedések a legalkalmasabbak az épületek vízhatékonyságának javítására – a skála az irányelvtől (gondoljunk az épületek energiahatékonyságáról szóló irányelvre[9]) a vízhatékonysági megfontolásoknak a meglévő szabályozásba való beépítésén keresztül egyéb intézkedések és szabványok elfogadásáig terjed. A javasolt intézkedések környezeti, gazdasági és társadalmi hatásait minden esetben felmérik.

A vízhálózatok szivárgásának csökkentése

A vízhatékonyság javításának egyik módja a vízhálózatoknál fellépő vízveszteség csökkentése. Bizonyított, hogy Európa egyes területein a hálózatba szivattyúzott víznek akár a fele is elszivárog. Természetesen az egyes tagállamok között nagy különbségek mutatkoznak ebben a vonatkozásban.

A tagállamok úgy nyilatkoztak, hogy az elszivárgások csökkentését fontosnak tartják, és 13 tagállam (AT, BE, BG, CY, ES, FR, IE, IT, MT, PT, RO, SE, SK, UK) számolt be arról, hogy a jelentési időszakban határozott fellépés történt ennek érdekében. A végrehajtott intézkedések között szerepelnek rendszeres karbantartási munkálatok, az útmutatók frissítése, a szivárgások felderítése, mérése és csökkentése, a helyi hatóságok kötelezése cselekvési tervek és többéves munkaprogramok készítésére, a vízhálózatok javításának beépítése a vízgyűjtő-gazdálkodási tervekbe és nemzeti programok készítése. Egyes országok nem tervezik a vízhálózatok felújítását (CZ, EE, HU, LU), míg Hollandia azt jelentette, hogy az ivóvizet szállító hálózatában olyan csekély (5% alatti) a vízveszteség, hogy az nem indokolja a fellépést.

2010-ben az Európai Parlament felkérésére az Európai Bizottság kísérleti projektbe fogott a vízellátó rendszerek forráshatékonysága és gazdasági hatékonysága vizsgálatára. E projekt keretében 5–8 felderítő tanulmány fog készülni a vízhálózatok szivárgásai szempontjából fontos tényezők elemzéséről és méréséről vízgyűjtő-szinten. Emellett költséghatékony megoldásokat kell azonosítania a vízveszteség csökkentésére, és javaslatokkal kell szolgálnia a vízvezetékek víztakarékosságának javítására vonatkozó szakmai lehetőségeket illetően.

A mezőgazdaság vízhatékonysága

A KAP jövője 2020-ig című bizottsági közleményt[10] 2010 novemberében fogadták el. A közlemény elismeri, hogy míg a mezőgazdaság egyfelől hozzájárul az árvizek és az aszályok elleni küzdelemhez, addig számos gazdálkodási gyakorlat oly mértékben terheli a környezetet, hogy a talaj kilúgozását, vízhiányt, szennyezést és a biológiai sokféleség csökkenését okozza. Meg kell fontolni a vízpolitikai keretirányelv céljainak a gazdálkodásra vonatkozó kölcsönös megfelelési követelményekbe való beépítését, amint a keretirányelvet maradéktalanul végrehajtották, és azonosításra kerültek a mezőgazdaságban elvárható gyakorlatok.

A kölcsönös megfelelési követelmények teljesítésének megkönnyítése érdekében a tagállamokban mezőgazdasági tanácsadó szolgálatok jöttek létre. Mivel ezek a szolgálatok a különböző tagállamokban eltérő mértékben foglalkoztak a víz kérdésével, a Bizottság úgy vélte, további iránymutatásra van szükség, és az érdekeltekkel együttműködve kidolgozott egy kézikönyvet a vízgazdálkodási kérdéseknek a tanácsadásba való bevonásáról[11].

2010 végén a Bizottság tanulmányba kezdett Európa mezőgazdasági vízhasználatának jelenlegi helyzetéről. A tanulmány a gazdálkodás során megvalósítható víztakarékossági lehetőségekről gyűjt adatokat.

2010-ben a belga elnökség konferenciát tartott a víz engedély nélküli felhasználásáról. Ez ugyanis számos tagállamban hat ki a vízkészletek állapotára. A vízzel való visszaélések felderítése és szankcionálása érdekében hatékonyabb szabályozásra van szükség, és a Bizottság a szakpolitikai felülvizsgálat előkészítése során is törekedni fog a kérdés középpontba helyezésére.

Az elsivatagosodás megállítása

Az Európai Parlament felkérése nyomán a Bizottság 2010-ben kísérleti projekteket indított az elsivatagosodás megállítása és a legjobb gyakorlatok terjesztése érdekében. E projektek vízhatékonysági intézkedéseket is bemutatnak, és példákkal, valamint helyes gyakorlatokkal járulnak hozzá a vízhiányra és az aszályokra vonatkozó politika felülvizsgálatához.

A JOBB TERVEZÉS

A vízhatékonyság javítására kínálkozó lehetőségek mellett a szakpolitikai felülvizsgálat a szárazságokkal szembeni tervezés és felkészültség javításával, valamint a víz iránti kereslet hatékonyabb szabályozásával is foglalkozik.

Számos tagállam tett már lépéseket a vízhiány és az aszály kezelésének más szakpolitikákba való beépítésére, különösen a vízfogyasztás csökkentése (AT, BG, BE, CY, FR, HU, IT, MT, RO, SK, NL, LU, RO), valamint az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás (AT, ES, PT és CH) érdekében. A vízhiányra és az aszályra vonatkozó intézkedéseket számos ország beépítette vízgyűjtő-gazdálkodási terveibe (BE, CY, HU, IT, MT, RO, SK, NL), míg mások az iparra (BG, LU, UK), a mezőgazdaságra (LU, RO) vagy a háztartásokra vonatkozó nemzeti program keretében foglalkoznak ezzel.

A vízgyűjtő-gazdálkodási tervek végrehajtása

A vízgyűjtő-gazdálkodási terveket a vízpolitikai keretirányelv hatálya alá tartozó minden vízgyűjtő körzet számára el kellett fogadni 2009 decemberéig. Az erre vonatkozó tájékoztatást 2010. március 22-ig kellett eljuttatni a Bizottsághoz. Azonban 2010 decemberéig nem nyújtotta be vízgyűjtő-gazdálkodási terveit számos olyan tagállam, ahol a vízhiány és/vagy az aszály éppenséggel a legsúlyosabb lehet (CY, EL, ES, PT, RO).

A legtöbb tagállam 2010-ben megkezdte vízgyűjtő-gazdálkodási terveinek végrehajtását. A Bizottság pedig megkezdte a benyújtott tervek értékelését – a vízhiányra és az aszályokra gyakorolt hatás szempontjából is. A tagállamok vízgyűjtő-gazdálkodásáról készített jelentést a Bizottság 2012-ben, az európai vízkincs megőrzésére irányuló terv részeként teszi majd közzé.

Az aszálymegfigyelés és a korai előrejelző rendszer továbbfejlesztése

Az európai aszálymegfigyelő központ (EDO) prototípusát az aszályindikátorok folyamatos figyelése és ezeknek egy térképen való megjelenítése érdekében továbbfejlesztették. Az indikátorok a teljes európai kontinenst lefedik, és egyrészt valós adatokat, másrészt a várt hosszú távú átlagoktól való eltérést mutatják be. Elképzelhető, hogy hosszabb távon a globális földmegfigyelési szolgáltatások (GMES) is hozzájárulhatnak az aszályok megfigyeléséhez.

2010-ben tesztelték először a meteorológiai aszály-előrejelző módszereket, és sor került az első interoperabilitási megállapodások megkötésére a regionális, országos és helyi szolgálatok között. Példa erre a Dél-Kelet-Európai Aszálykezelési Központ, Spanyolországban a Fenntarthatósági Megfigyelőközpont és az Ebro vízgyűjtőjével foglalkozó hatóság.

Adatgyűjtés és kompatibilis mutatók kidolgozása

A vízhiány, a szárazság és az aszály olyan témák, amikről az EU-ban még mindig kevés ismeret áll rendelkezésre. Adatokra volna szükség e jelenségek időbeli és térbeli előfordulásáról, az éghajlatváltozásnak a vízkészletekre gyakorolt hatásáról, az ökoszisztémák sebezhetőségéről, valamint az ezekkel járó társadalmi-gazdasági hatásokról.

A vízpolitikai keretirányelv 2010 és 2012 közötti végrehajtására vonatkozó közös stratégia keretében egy szakértői munkacsoport épp a vízhiányra és az aszályokra vonatkozó mutatók kidolgozásán munkálkodik. A két probléma számszerűsítésére külön mutatóknak kell szolgálniuk. A vízhiánnyal foglalkozó mutatók a leggyakrabban a terhelés – állapot – fellépés logikát követik, vagyis a vízkivonást (vízhasználatot) vetik össze a hosszú távon rendelkezésre álló készlettel. Ezzel szemben a legtöbb aszálymutató meteorológiai és víztani adatokkal dolgozik, mint a csapadékmennyiség, a folyóvizek hozama, a talaj nedvessége, a víztározók állapota és a talajvíz szintje.

Mindemellett a Bizottság azzal is foglalkozik, hogy a különböző éghajlatváltozási és társadalmi-gazdasági forgatókönyvekhez a vízzel kapcsolatos hatásokra vonatkozó sebezhetőségi mutatókat dolgozzon ki[12], és hatékonyságuk alapján számba vegye az alkalmazkodást szolgáló lehetséges intézkedéseket, kiemelten foglalkozva a vízhiány és az aszály kérdésével.

A Bizottság megkezdte a természetes vízmegtartást segítő intézkedések és azok hatásainak vizsgálatát, többek között a szárazság megelőzése szempontjából. Egy előkészületben lévő bizottsági közlemény a zöld infrastruktúra előnyeit, köztük vízmegtartó képességét és a szélsőséges jelenségek következményeit mérséklő hatását elemzi. A zöld infrastruktúra ugyanis hozzájárul ahhoz, hogy a víz hosszabb ideig maradjon a vízgyűjtő medencében, így a talaj, az erdők, a mezők és a vizes ökoszisztémák el tudják látni vízmegtartó és vízleadó szerepüket.

Az Európai Környezetvédelmi Ügynökség az Eurostattal és a Közös Kutatóközponttal együttműködésben fokozatosan vezeti be Európa szerte a vízelszámolást , ami a vízkészletekkel való fenntarthatóbb gazdálkodást hivatott elősegíteni. Az elszámolás a vízgyűjtő medencék szintjén rendelkezésre álló vízmennyiséget és a különböző ágazatok által felhasznált mennyiséget mutatja havonta. Így felderíthetők azok a pontok, ahol túl sok vizet vonnak el, és számszerűsíthető a túlzott kiaknázás. Ezzel a megközelítéssel optimálisan lehet fellépni a nem fenntartható használat ellen. Az első eredményeket várhatóan 2011-ben teszik közzé.

ESZKÖZÖK

Finanszírozás

Az európai alapok és a különböző állami támogatások is egyre nagyobb hangsúlyt fektetnek a vízhiány és az aszályok jelentette kihívás kezelésére. Az erre fordított pénzeszközöknek európai szinten összhangban kell lenniük az Európa 2020 célkitűzésekkel, ezen belül a környezetvédelmi és forráshatékonysági törekvésekkel.

2010 októberében a Bizottság közleményt fogadott el az uniós költségvetés 2013 utáni felülvizsgálatáról[13]. A Bizottság ebben azt javasolta, hogy a kohéziós politika terén új tervezési és igazgatási ciklus kerüljön bevezetésre, amely biztosítaná, hogy az uniós finanszírozás a jövőben szorosan kapcsolódjon a 2020-ig elérendő célokhoz.

Az „Európa 2020 keretei közötti fenntartható növekedéshez hozzájáruló regionális politika” című bizottsági közlemény[14] arra bátorítja a hatóságokat, hogy a regionális politika forrásait fordítsák olyan természeti kockázat-megelőzési projektekre, amelyek hozzájárulnak az ökoszisztéma-szolgáltatások, például a vízminőség és –mennyiség megőrzéséhez, valamint részesítsék előnyben a zöld infrastruktúra fejlesztését, mint az árterületek helyreállítását a tiszta víz elérhetőségének biztosítása érdekében. Ezenfelül felkéri a forráskezelő hatóságokat a vízhierarchia teljes körű figyelembevételére, valamint víztakarékossági és vízhatékonysági projektek támogatására.

A Közös Agrárpolitika (KAP) reformjáról nemrégen közzétett közlemény is említi, hogy a közvetlen kifizetéseknek a jövőben feltétele lesz a kötelező környezetbarátabbá tétel. Ez támogatná az EU szerte egységesen alkalmazandó környezetvédelmi intézkedések megvalósítását A teljesítendő feladatok egyszerű, általános, nem szerződéses és éves munkálatok volnának, amelyek kapcsolódnak a mezőgazdálkodáshoz (pl. állandó legelők fenntartása, növénytakaró biztosítása, vetésforgó és ökológiai célú területpihentetés).Ezek az intézkedések javíthatják a vízkészletek állapotát, hiszen a gazdáktól olyan munkálatokat követelnek meg, amelyek a vízminőség és a vízgazdálkodás szempontjából egyaránt előnyösek.

A tagállamok a KAP állapotfelmérése és az európai gazdaságélénkítési terv nyomán rendelkezésre álló források 26,9 %-át vízgazdálkodási intézkedésekre irányozták elő. E forrásokból a jelen időszak hátralévő részére a különböző vidékfejlesztési programokban 184 millió euró van elkülönítve a víz tárolása, 568 millió euró a víztakarékos technológiák és 119 millió a vizes élőhelyek helyreállítása céljára[15]. Valószínű, hogy az EU vízkincsének védelméhez az elkövetkezendő években is elengedhetetlen eszköz lesz a vidékfejlesztési politika.

Az EU Szolidaritási Alapja a katasztrófák által okozott károk jelentkezésétől számított 10 héten belül vehető igénybe. A lassan kibontakozó válságok esetében ez a rendelkezés az igények benyújtása szempontjából nehézséget támaszt. A Szolidaritási Alap jövőjéről szóló közleményét a Bizottság 2011 első felében teszi közzé, és abban foglalkozni fog a lassan kibontakozó katasztrófák, például az aszályok kezelésével.

Az Európai Beruházási Bank (EIB) az általa nyújtott vízágazati kölcsönök kapcsán hangsúlyt helyez a forráshatékonyságra és az optimális felhasználásra. A jelenleg alkalmazott vízhatékonysági megközelítésnek része a fogyasztók víztakarékossága, a különböző vízfelhasználások közötti ésszerű megosztás, valamint a szolgáltatók és a fizikai rendszerek hatékonysága. A 2009/2010-ben nyújtott uniós vízágazati kölcsönök értéke 4,3–5,4 milliárd euró volt, a projektek összköltsége 14–13 milliárdra rúgott. Ennek a felét a vízellátásra fordították. 100 millió eurós kölcsönt ítéltek meg a Madrid vízhálózatával kapcsolatos projektre, amelynek keretében a víz tisztítására és újrahasznosítására irányuló beruházások is megvalósulnak.

A vízdíjak megállapítása és támogatása az egyes országokban

A jobb vízgazdálkodást és a vízhatékonyság fokozását számos ország támogatja nemzeti költségvetéséből (BG, FR, EE, ES, LU, MT, PT, SK), EU-s forrásokból (CY, CZ, HU, MT, SK), de akár magánforrásokból is (IT, PT).

Számos tagállam vezetett be a közelmúltban olyan vízdíjakat, amelyek biztosítják a vízszolgáltatás költségeinek megtérülését (AT, BG, BE, EE, ES, NL, SE, UK), és mások is dolgoznak az ilyen árak kialakításán (CY, CZ, IE, RO, SK). A vízfogyasztás mérése a legtöbb tagállamban terjedőben van.

A Bizottság emellett bizonyos vízgyűjtőkben esettanulmányokon keresztül vizsgálja a mezőgazdasági vízhasználat árazását. Az elemzések tanulságából a legjobb gyakorlatra vonatkozó iránymutatásokat fog kidolgozni.

A víz elosztása

A KAP állapotfelmérése nyomán 2010-től a tagállamoknak a víz öntözési célú felhasználására vonatkozó engedélyezési eljárások kapcsán a gazdaságok szintjén alkalmazandó követelményeket kell megállapítaniuk. 2010-ben egy kivételével valamennyi tagállam jelentést tett az öntözési célú vízhasználati engedélyhez kapcsolódó követelményekről, és az engedély kiadását díjfizetéshez kötik. A Bizottság szigorúan nyomon követi a kölcsönös megfelelési szabályok betartását, és azok hiányos végrehajtása esetén pénzügyi szankciókat vethet ki.

Az országjelentésekből kiderül, hogy az EU-ban igen elterjedt a vízkivétel engedélyhez kötöttsége, és egyes tagállamok (MT, IE) most tovább finomítják az engedélyezési eljárást a vízpolitikai keretirányelvnek való megfelelés érdekében. Az EU-ban és Svájcban is jellemző a vízhasználat korlátozása a vízi élővilág és a víztestek ökológiai állapotának védelme érdekében (AT, CY, CZ, ES, FR, HU, IT, NL, PT, RO, SK, SE, UK), bár vannak olyan országok, ahol az ilyen korlátozások végrehajtása még nem teljes (BE, BG, EE, IE, LU, MT).

A legtöbb tagállam nem tervezi vízpiac kialakítását a vízhiány kezelése jegyében (kivétel ez alól az Egyesült Királyság és Spanyolország, valamint Belgium, ahol ökocsekk-rendszert vezettek be).

A tervezési folyamatokban figyelembe veszik a vízhierarchiát, de ennek ellenére sokhelyütt szükség van új vízhálózatok vagy tározók (BG, CZ, EE, FR, IE, PT, RO, SK, SE), illetve sótalanító telepek (CY, UK) létesítésére.

Kutatási és technológiafejlesztési lehetőségek

A XEROCHORE kutatási projekt keretében útmutatók és ajánlások készültek az aszályokkal kapcsolatos tudásalapról. Az aszállyal kapcsolatos ismeretek cseréjére tudományos platform jött létre, amelyet immár az Európai Aszály-megfigyelési Központ[16] tart fenn és fejleszt tovább. A hetedik kutatási keretprogram támogatásával új kutatási projektek is indultak, nevezetesen az Afrikában az aszály-előrejelzést és a korai figyelmeztetőrendszert fejlesztő, valamint az aszályokkal szembeni felkészültséget és alkalmazkodást szolgáló DEWFORA projekt, vagy a földközi-tengeri régióban az öntözővíz fenntartható használatát célzó SIRRIMED projekt. 2011-ben pedig új pályázati felhívás jelent meg „Vulnerability and increased drought risks in Europe” [Az aszályokkal szembeni kiszolgáltatottság és az aszálykockázat erősödése Európában] címmel.

A hatodik kutatási keretprogramban a vízhiánnyal és az aszállyal foglalkozó projektek (WATCH[17], CIRCE[18]) eredményei 2011 vége előtt ismertté válnak.

Az egyes országok is beszámoltak az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodást (BE, AT, CZ, ES, UK) vagy a fenntartható vízgazdálkodást (BE, BG, CH, CY, ES, HU, LU, MT, RO, NL) szolgáló kutatásokról.

Ismeretterjesztés és tudatosságnövelés

Számos ország számolt be új oktatási programok vagy tudatosságnövelő kampányok bevezetéséről, függetlenül attól, hogy a 2010–2011-es időszakban számítanak-e vízhiányra (CH, ES, SE, SK) vagy sem (AT, EE, FR, IE, IT, MT, PT, UK, NL, RO).

A vízhiányra és az aszályokra vonatkozó szakpolitika felülvizsgálata során a Bizottság foglalkozni fog az ismeretterjesztés és a tudatosságnövelés lehetőségeivel.

KÖVETKEZTETÉSEK

Manapság a vízkészletekre jelentős terhelés nehezedik. A hatékony vízfelhasználás és a természetes vízkészletekkel való helyes gazdálkodás lényege, hogy a vízkincsnek mind a minőségét, mind a mennyiségét fent lehessen tartani, és hogy e készletek az integrált gazdálkodásnak köszönhetően egyaránt kielégítsék az emberek, a természet és a gazdaság igényeit.

Ez a jelentés a vízhiánnyal és az aszályokkal foglalkozó szakpolitika sarokköveire koncentrál, melyek a vízhatékonyság, a jobb tervezés és a megfelelő végrehajtó intézkedések. Ezek hiányában elképzelhetetlen az Európa 2020 stratégia elvárásainak megfelelő vízhatékony gazdaság kiépítése.

A vízhiánnyal és az aszályokkal foglalkozó szakpolitika életének következő mérföldköve a 2012-ben, a Víz Évében közzéteendő felülvizsgálat lesz, ami az európai vízkincs megőrzésére irányuló terv részét fogja képezni.

Az elkövetkezendő hónapokat a Bizottság szolgálatai ismeret-és adatgyűjtéssel fogják tölteni, és hatásvizsgálatot készítenek a felülvizsgálathoz. E munkát kiegészíti majd a vízgyűjtő-gazdálkodási tervekről készülő értékelés, az ember által a vízkészletekre gyakorolt terhelés modellezése, a természetes vízmegtartó eszközök költség-haszon elemzése, az Európai Környezetvédelmi Ügynökség, a Közös Kutatóközpont és az Eurostat által rendelkezésre bocsátott adatok, valamint az erőforrás-hatékony gazdaság kialakításának ütemtervét bemutató, most készülő közlemény.

[1] COM(2007) 414 végleges, 2007.7.18.

[2] 13888/07, 2007. október 15., ENV 515, DEVGEN 182, AGRI 325.

[3] COM(2011) 21., 2011.1.26.

[4] COM(2008) 875 végleges, 2008.12.19.

[5] COM(2010) 228 végleges, 2010.5.18.

[6] A Bizottság 27 tagállamhoz, valamint Norvégiához és Svájchoz intézett kérdőívet, erre 21 ország (AT, BE, BG, CH, CY, CZ, DK, EE, ES, FR, HU, IE, IT, LU, MT, NL, PT, RO, SE, SK és UK) válaszolt.

[7] http://www.eea.europa.eu/soer/europe/water-resources-quantity-and-flows

[8] 2000/60/EK irányelv, HL L 327., 2000.22.12., 1. o.

[9] Az Európai Parlament és a Tanács 2002/91/EK irányelve (2002. december 16.) az épületek energiateljesítményéről

[10] COM(2010) 672 végleges, 2010.11.18.

[11] http://ec.europa.eu/environment/water/quantity/good_practices.htm#handbook

[12] www.climwatadapt.eu

[13] COM(2010) 700 végleges, 2010.10.19.

[14] COM(2011) 17 végleges, 2011. január 26.

[15] Bizottsági tájékoztató a KAP állapotfelméréséről és az európai gazdaságélénkítési tervről

[16] http://www.geo.uio.no/edc/

[17] www.eu- watch .org/

[18] www. circeproject .eu/