Egyes országok a megfeleltetést csak a szakképzésben szerezhető képesítésekre vonatkozóan végezték el, míg más országok nem vonták be a közoktatási rendszerüket ebbe a folyamatba. Még változatosabb a kép a magánoktatásban, illetve a nem formális és a nemzetközi oktatásban szerezhető képesítések tekintetében, amelyek bizonyos országokban a nemzeti képesítési keretrendszerek részét képezik, míg más országokban nem. Ez az ajánlás nem nyújt garanciát arra, hogy minden típusú képesítés (köztük a magánszektorból származók is) a nemzeti képesítési keretrendszerek részét képezi. Ezenfelül a képesítési rendszerek és keretrendszerek idővel változnak, az ajánlás pedig nem kéri fel a tagállamokat arra, hogy nemzeti képesítési keretrendszereik EKKR-nek való megfeleltetését naprakészen tartsák.

Az EKKR fontos szerepet töltött be a nemzeti képesítési keretrendszerek fejlődésének előmozdításában, ideértve a tanulási eredmények felé való eltolódást, valamint az eltávolodást attól, hogy a képesítéseket olyan bemeneti tényezők alapján adják, mint az időtartam vagy a tanítási órák száma. A képesítések minden szintjére és típusára vonatkozó tanulási eredmények leírásának ez a rendszerszintű bevezetése azóta kulcsfontosságúvá vált az oktatási és képzési szakpolitikákban és gyakorlatokban, valamint abban, hogy az egyének számára megteremtsék a rugalmasabb tanulási útvonalak lehetőségét.

Az ajánlás létrehozott egy közös viszonyítási keretrendszert, amely nyolc általános európai tanulási szintből áll, és megfeleltetési rendszerként szolgál a nemzeti képesítési rendszerek között. Minden szint tudás, készségek és kompetencia szempontjából kerül meghatározásra, viszonylag absztrakt fogalmakkal. A rendszer kiterjed a képesítések minden típusára és szintjére, köztük a formális oktatás és képzés összes szintjén szerzett képesítésekre, de a magánszektorban szerzett képesítésekre és a nemzetközi (ágazati) képesítésekre is. Az 1. szint jelenti a legalacsonyabb szintet, a 8. szint pedig a legmagasabbat. Elvileg minden lehetséges tanulási mód elvezethet a nyolc szintnek megfelelő tanulási eredményeihez, így a nem formális és informális tanulás is.

Az Európai Unióban az oktatási és képzési rendszerek közötti eltérések miatt nehezen mérhető fel, hogy egy adott ember – aki egy másik országban szerzett képesítéssel rendelkezik – mit tud, mit ért és mit képes elvégezni a tanulás vagy a munka terén. Az elégtelen megértés hátráltatja a másik tagállamban szerzett képesítések minőségébe és tartalmába vetett „bizalmat”. Ugyanez elmondható a formális rendszeren kívül, illetve a nemzetközi testületek és szervezetek által nyújtott képesítésekről is. Az, hogy nincs kellő bizalom e képesítések iránt, rontja a szakmai fejlődési, felvételi és előmeneteli lehetőségeket, valamint a továbbtanulási lehetőségeket a képesítésekkel rendelkező munkavállalók és tanulók számára, akadályozva ezzel a munkavállalók és a tanulók mobilitását az EU-ban, országhatárokon belül és az országok között egyaránt.

A hasonló képesítések tartalmának a leírása országonként lényegesen eltér

Nem létezik a képesítések és azok tanulási eredményei leírásának egységes európai formátuma: ez gátolja azok összehasonlíthatóságát. Továbbá egy adott képesítés tartalmára vonatkozó információk gyakran nehezen fellelhetők, mivel azok általában nem szerepelnek következetesen a képesítési adatbázisokban és nyilvántartásokban, és európai szinten sem kerültek megosztásra. Technikai szinten megállapodás született a Bizottság és a tagállamok között arra vonatkozóan, hogy be kell nyújtani az információk minimális körét. Ez nem csupán a képesítések tanulási eredményeire vonatkozó információkat, hanem a minőségbiztosítási és a lehetséges kreditekre vonatkozó információkat is tartalmazna.

A „kompetencia” kifejezés jelentésének korlátozása „autonómiára és felelősségre”

A 2008. évi EKKR-ajánlás II. mellékletében foglalt EKKR-jellemzők harmadik oszlopában a tanulási eredmények leírásával összefüggésben használt „kompetencia” kifejezés „autonómiára és felelősségre” korlátozódik. Ez nem áll összhangban a kompetencia kifejezésnek az európai oktatási és képzési szakpolitikákban széles körben használt, a 2008. évi EKKR-ajánlás I. mellékletében megfogalmazott átfogó definíciójával, miszerint: „a tudás, készségek és személyes, szociális és/vagy módszertani képességek használatának bizonyított képessége munkahelyi vagy tanulási helyzetekben a szakmai és személyes fejlődés érdekében”.

Az EKKR-nek megfeleltetett képesítések minőségébe és szintjébe vetett bizalom

Ez elengedhetetlenül fontos a tanulók és munkavállalók ágazati és földrajzi határokon átívelő mobilitásának támogatásához. Ugyanakkor, a jelenlegi közös minőségbiztosítási elvek általában a minőségbiztosításra vonatkoznak, nem konkrétan az EKKR-nek megfeleltetett képesítésekre. Továbbá, az EKKR átfogó jellege ellenére annak minőségbiztosítási elvei (a 2008. évi EKKR-ajánlás III. melléklete) csak a szakképzésre és a felsőoktatásra vonatkoznak, így nem alkalmazhatók:

–a közoktatásból származó képesítésekre;

–a nem formális és informális tanulási eredmények érvényesítéséből származó képesítésekre a magánszektorban;

–a nemzetközi képesítésekre (akár ágazati, akár nem).

Ez hátráltatja a tagállamok közötti bizalmat a képesítések teljes skáláján.

Az EKKR-hez kapcsolódó képesítések terén a kreditátvitelre és -gyűjtésre vonatkozó egységes szabályok hiánya

Habár az EKKR a rugalmas tanulási útvonalak előmozdítására irányul és a tanulási eredményekre összpontosít függetlenül attól, hogy hol szerezték a képesítést (bármely formális oktatási ágazatban, vagy nem formális és informális tanulás érvényesítésén keresztül), nincsenek egységes szabályok a kreditátvitelre és -gyűjtésre vonatkozóan az EKKR-hez kapcsolódó képesítések esetében. Ez megnehezíti a tanulási környezetek közötti átjárást a tagállamokon belül és a tagállamok között egyaránt. Az ilyen átmenetek pedig alapvető fontosságúak az olyan személyek számára, akik több átmenetet is megélnek tanulási és munkavállalói pályájuk során.

Nemzetközi vállalatok vagy ágazati szervezetek előírásain alapuló nemzetközi (ágazati) képesítések növekvő száma

A termék- és szolgáltatás-értékláncok fokozódó nemzetközivé válása olyan nemzetközi (ágazati) képesítések, ágazati gyakorlati képzések és tanúsítványok növekvő számát eredményezte, amelyek nemzetközi vállalatok vagy ágazati szervezetek előírásain alapulnak, mint például az e-kompetencia keretrendszer vagy a banki és a hegesztési ágazati keretrendszerek.

A jelenlegi ajánlás kimondja, hogy a nemzetközi ágazati szervezeteknek képeseknek kell lenniük arra, hogy képesítési rendszereiket összekapcsolják egy egységes európai viszonyítási ponttal, és így jelezzék a kapcsolatot a nemzetközi ágazati képesítések és a nemzeti képesítési rendszerek között. Az ajánlás azonban nem alkot kifejezett rendelkezéseket arra vonatkozóan, hogy hogyan kell létrehozni ezt a közvetlen kapcsolatot az EKKR-rel. Az egységes eljárás hiánya miatt egyes tagállamok beépítettek bizonyos nemzetközi (ágazati) képesítéseket a nemzeti képesítési keretrendszerükbe. Ennek következtében ugyanannak a képesítésnek követnie kellene az összes nemzeti eljárást, aminek következtében igen nagy az országok közötti következetlenségek kockázata, nevezetesen annak a kockázata, hogy ugyanaz a képesítés szerepel az EKKR több szintjén is. Ez nagy adminisztratív terhet is jelent a nemzetközi (ágazati) szervezetek számára, mivel vállalniuk kellene azt is, hogy megfelelnek minden nemzeti minőségbiztosítási eljárásnak és követelménynek.

Az EKKR szintjein alapuló közös képzési keretek

A szakmai képesítések elismeréséről szóló irányelv (2005/36/EK) kimondja, hogy a Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktusokkal létrehozhatja a nemzeti szinten szabályozott szakmákra vonatkozó közös képzési kereteket mint az EKKR szintjein alapuló tanulmányi eredmények minimális körét. A kapcsolódó egységes képzési keretnek megfelelő képesítések automatikusan elismerésre kerülnek az egész EU-ban. Ez a rendelkezés új, és még nem jöttek létre közös képzési keretek. Az irányelv nem írja elő, hogy az EKKR szintjei hogyan rendelődnek hozzá a közös képzési keretekhez.

Az EKKR és a harmadik országbeli nemzeti képesítési keretrendszerek közötti kapcsolatok

Az EKKR ösztönző hatással bír a nemzeti képesítési keretrendszerek kialakítására és metakeretek kidolgozására az EU-n kívül. Számos harmadik ország érdeklődését fejezte ki az iránt, hogy rendszereiket megfeleltessék az EKKR-nek vagy ahhoz igazítsák annak érdekében, hogy lehetővé váljon képesítéseik összehasonlítása az uniós képesítésekkel. Annak ellenére, hogy növekszik a tanulók és munkavállalók be- és kiáramlása az EU-ba, illetve az EU-ból, az EKKR-ajánlás nem tartalmaz olyan rendelkezést, amely lehetővé tenne bármilyen formális összehangolást harmadik országbeli keretrendszerekkel. Ez gyakorlatilag megakadályozza a harmadik országbeli képesítések formális összehasonlítását az EU-ban nyújtott képesítésekkel.

Az, hogy a harmadik országbeli képesítések nem összehasonlíthatók az EU-ban nyújtott képesítésekkel, hátráltatja a külföldön szerzett képesítésekbe vetett bizalmat, és megnehezíti azok elismerését. A külföldi képesítéssel rendelkező migránsokat (köztük a menekülteket) hátrányos helyzetbe hozza a foglalkoztatás terén a helyiekkel szemben, és korlátozza szakmai fejlődési és előmeneteli lehetőségeiket. Ez ugyanúgy vonatozik az EU-ba érkező, harmadik országbeli képesítéssel rendelkező emberekre, mint a harmadik országokba érkező, uniós képesítéssel rendelkezőkre. Intézményi szinten az EU és harmadik országok – például Marokkó, Ukrajna, Grúzia és Moldova – között létrejött társulási megállapodások együttműködésre vonatkozó rendelkezéseket tartalmaznak az EKKR-nek való megfeleltetés tekintetében. Ugyanakkor, még nem került sor olyan irányítási mechanizmusok bevezetésére, amelyek biztosítanák ezeknek a rendelkezéseknek a végrehajtását.