Biztosítandó, hogy a baleset-megelőzés és a kockázatcsökkentés területén továbbra is hatékony maradjon, a repülésbiztonság-menedzsmentnek folyamatosan idomulnia kell a légi közlekedési piac változásaihoz és a repülés-biztonságot fenyegető új veszélyek megjelenéséhez. Az európai légiközlekedés-biztonsági programról szóló dokumentumot ezért rendszeresen frissíteni kell, hogy ezeket a változásokat tükrözze. Annak szükségességét, hogy a Bizottság rendszeresen frissítse a programot, a 2011-es bizottsági közlemény is elismerte (8. intézkedés).

Az európai légiközlekedés-biztonsági programról szóló dokumentum nem kívánja helyettesíteni a tagállamok légiközlekedés-biztonsági programról szóló dokumentumait, hanem inkább kiegészíti azokat. Mivel sok légiközlekedés-biztonsággal kapcsolatos szabály és tevékenység uniós szinten kerül elfogadásra és koordinálásra, a tagállamoknak a saját állami légiközlekedés-biztonsági programról szóló dokumentumukban hivatkozniuk kell az európai légiközlekedés-biztonsági programról szóló dokumentumra, és ki kell fejteniük, hogy a Chicagói Egyezmény előírásainak megfelelően hogyan menedzselik nemzeti területükön a repülés-biztonságot. Sőt mivel az EU a repülés-biztonság számos területén alkotott jogszabályt, a tagállamoknak nem is tudnák az uniós dimenzió megemlítése nélkül leírni, hogyan menedzselik a repülés-biztonságot.

Tartalmaz ugyan néhány jövőben megvalósuló elemet is (mivel előfordul, hogy egyes tevékenységek vagy szabályok már léteznek, de még nem kerültek teljes mértékben alkalmazásra), fő célja azonban nem egy jövőbe vezető útiterv meghatározása. Az európai légiközlekedés-biztonsági programról szóló dokumentum pillanatfelvételt ad mindazokról a szabályokról és folyamatokról, amelyek az Unióban együttesen hozzájárulnak a balesetek megelőzéséhez és a légi közlekedési tevékenységek biztonságához.

„Az európai repülésbiztonsági irányítási rendszer létrehozása” című bizottsági közleményt egy az európai repülésbiztonsági programot bemutató dokumentum is kísérte.

A 2011-ben közzétett „Az európai repülésbiztonsági irányítási rendszer létrehozása” című bizottsági közlemény leírta azokat a repülés-biztonsági kihívásokat, amelyekkel az Unió és tagállamai szembesülnek, és arra a következtetésre jutott, hogy proaktívabb és tényeken alapuló megközelítést kell kialakítani. A kihívások megoldása érdekében számos gyakorlati intézkedést is részletesen bemutatott.

Ráadásul a megváltozott jogi kereten túlmenően a repülésbiztonság-menedzsment más területeken is fejlődött: erre példa az EASA által a szabványosítási vizsgálatok keretében elvégzett tevékenység. Ezen túlmenően az EASA-nál történt 2014-es átszervezések nyomán a repülésbiztonság európai népszerűsítésének dimenziója is erősödött.

Az európai légiközlekedés-biztonsági programot kiegészíti az európai légiközlekedés-biztonsági terv, amely az uniós légiközlekedés-biztonsági rendszert jelenleg fenyegető konkrét kockázatokat határozza meg, kezelésükre pedig csillapító intézkedéseket javasol. Az európai légiközlekedés-biztonsági terv kialakításának folyamata eddig jórészt az EASA-n belül zajlott, most azonban eljött az ideje, hogy valódi európai dimenziót kapjon, és egész Európa a sajátjának tekintse, mégpedig a tagállamok és az ágazat erőteljesebb részvétele által. E célból – az első végrehajtási ciklus tanulságait is szem előtt tartva – felülvizsgálatra került az európai légiközlekedés-biztonsági terv kialakításának és elfogadásának folyamata. Mivel a terv az uniós szintű repülésbiztonsági menedzsmentrendszernek lényeges eleme, a Bizottság úgy véli, hogy az európai légiközlekedés-biztonsági programról szóló dokumentumban is részletesebben le kellene írni az európai légiközlekedés-biztonsági terv kialakításának, elfogadásának és frissítésének folyamatát.

Az európai légiközlekedés-biztonsági program részét képező szabályokat, tevékenységeket és folyamatokat különösen azért kellene figyelemmel kísérni, hogy relevanciájukat és eredményességüket fel lehessen mérni. A légiközlekedés-biztonsági teljesítmény e figyelemmel kísérésének alapját olyan mutatóknak kell képezniük, mint a szabályoknak való megfelelés, bizonyos repülésbiztonsági eseménytípusok aránya, balesetek vagy halálesetek száma, valamint a repülésbiztonsági menedzsmentrendszerek kiforrottsága.

Ezeket a mutatókat az államok arra használják, hogy meghatározzák nemzeti légiközlekedés-biztonsági teljesítményük elfogadható szintjét, amelyet az ICAO ír elő, és amely a polgári légi közlekedés biztonsági teljesítményének nemzeti szinten elérendő minimumszintjét mutatja. A szint az egyes állami légiközlekedés-biztonsági programok keretében van meghatározva.

Az európai légiközlekedés-biztonsági tervben ugyanígy meg lehetne határozni a repülésbiztonsági teljesítmény Unióban elérendő, elfogadható szintjét, és így jobban figyelemmel lehetne kísérni az uniós légi közlekedési rendszer biztonsági teljesítményét, illetve meg lehetne határozni a repülésbiztonság további javítása érdekében a különböző szinteken elvégzendő változtatásokat.

Az európai légiközlekedés-biztonsági programról szóló dokumentum 2. kiadása, amely tükrözi a fent említett változásokat, és leírja a légiközlekedés-biztonság menedzselésének jelenlegi módját az Európai Unióban és tagállamaiban, e jelentés mellékleteként lett elfogadva.