ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.9.3

úgy véli, hogy nemcsak a nemzeti társadalombiztosítási és nyugdíjstratégiák elősegítése alapvető fontosságú, hanem a területi foglalkoztatási tervek támogatása is, mert ennek következtében a helyi és regionális önkormányzatoknak lehetővé kell tenniük a szociális partnerek bevonását a stratégiák elfogadásába. Az ilyen tervekbe bele kellene foglalni olyan innovatív intézkedéseket is, melyeknek az lenne a fő célkitűzése, hogy megelőzze az idősebb korosztály kiszorulását, hogy ennek a korosztálynak a foglalkoztatottsági aránya növekedjen, valamint az, hogy a bennük rejlő lehetőségeket úgy gazdasági, mint társadalmi szempontból képesek legyenek megvalósítani. Valóban úgy van, hogy csak a területi tervek szintjén – melyeket az EU kísérleti és finanszírozási alapjainak is kell támogatni – lehet az egyrészt a lakosság fokozatos öregedéséből, másrészt az aktív lakosság csökkenéséből adódó összes gazdasági és szociális kérdést lefedni.
2.14

megállapítja, hogy az irányelv ebben az összefüggésben az eljárási és illetékességi szabályozások mellett – a származási ország elvétől eltérően az elbocsátó tagállamot nyilvánítja illetékesnek – további tartalmi szabályozást is végez, amely közvetlenül az érvényes „Irányelv a munkavállalók elbocsátásáról szolgáltatás keretében” c. irányelvhez kapcsolódik, és ezért azt kiegészíti, illetve azzal párhuzamos. Az egyes tagállamok számára az ellenőrzés és a felülvizsgálat elvégzésénél megengedett intézkedéseket meghatározza, korlátozza, habár az irányelvjavaslat 17 (5). pontja tervbe veszi a küldő irányvonalra vonatkozóan a származási ország elvének érvényessége alóli kivételt. A Bizottság meggyőződése szerint mindenfajta kötelesség előírásának, az irányelvjavaslat 24. pontjában szereplő, megtiltása a 17 (5) pontban álló kivétel szabályozását ad abszurdumig viszi. Mivel továbbra is nyitva marad, milyen módon értesülnek majd a származási tagországok a küldő országokban létező törvénybeütköző cselekedetekről, amely küldő ország szintén nem ellenőrizhet és nem büntethet már. Még ha feltételezzük is, hogy ez lehetséges, még mindig nyitva marad az a kérdés, hogyan cselekedhet a származási ország egy idegen államban, amelyben nincsenek saját felségjogai.
3.

Az intézkedésekben külön figyelmet kell fordítani a személyek nemével kapcsolatos kérdésekre; minden olyan intézkedésre, amely a gyermekek érdekeit legjobban szolgálja; a legnehezebb helyzetben levők különleges szükségleteire, beleértve a magukra hagyott kiskorúakat, az egyedülálló anyákat vagy nőket; és azokat is, akik kínzások, visszaélések vagy egyéb embertelen és lealacsonyító bánásmód áldozatai voltak, és a különleges orvosi ellátást igénylő személyeket is , hogy kapjon minden olyan intézkedés, amely a gyermekek érdekeit védi. Az 1. (a.), (b.) és (c.) pontban leírt intézkedéseket össze lehet kapcsolni egy projekt keretében.
2.4

hangsúlyozza, mennyire fontos, hogy a dolgozók minél hosszabb ideig maradjanak állásban – azt a tényt, hogy ezt az Európai Bizottság is elismeri, általában az idősödő lakosság üdvözölte, de leginkább azoknak a hagyományosan nehézipari területeknek a lakói fogadták örömmel, ahol számos idősebb dolgozónak kellett (vagy kell még most is) átképeznie magát, hogy munkát találjon a szolgáltatóiparban vagy más iparágban;
2.4

úgy véli, hogy az Európai Bizottság Polgári Védelmi Megfigyelő- és Információs Központja a nemzeti, regionális és helyi önkormányzatok tájékoztatásán kívül is fontos szerepet játszhat és azt ajánlja, hogy a Központ olyan tevékenységekkel is foglalkozzon, amelyek mind a nagyközönség, mind az ipar érdekelt feleinek körében is növelik a tudatosságot; az egész vízgyűjtő medencékre kiterjedő szolidaritás erősítése érdekében a Régiók Bizottsága azt ajánlja, hogy a Központ tegyen árvízzel kapcsolatos partnerségi kezdeményezéseket;
33.

A Régiók Bizottsága támogatja azt a szándékot, hogy EU-n kívüli szomszédos országokat is be akarnak vonni. Ezzel összefüggésben természetes, hogy megemlítjük az Európai Parlament kijelentését a tágabb európai szomszédságról. Helyi és regionális szinten már a kezdeti szakaszban is történtek kapcsolatfelvételek és az új EU-tagállamok révén sikerült eddig ismeretlen területeken új kapcsolatokra szert tenni. Magától értetődőnek tűnik, hogy érdemes folytatni és kiterjeszteni ezt a regionális és helyi szinten végzett munkát újabb országokra is.
1.19

hangsúlyozza, hogy a keretjogszabály annál is fontosabb, mivel a közszolgáltatási kompenzációk témájában az „Altmark Trans”-ítélet két első kritériuma – annak a közszolgáltatásnak a világos meghatározása, amelyet a támogatás kedvezményezettjének el kell látnia, valamint azon paraméterek objektív és átlátható előzetes megfogalmazása, amelyek alapján a kompenzációs kifizetések történnek – a helyi önkormányzatokat már most is a közszolgáltatásokat érintő szerződések átgondolására kényszeríti. Ez az erőfeszítés mindenképpen nagyobb átláthatóságot és demokratikus felelősségtudatot eredményez a közérdekű gazdasági szolgáltatások irányításában.
1.1.3

megjegyzi, hogy a 2004. május 1-jei bővítés óta az EU a világ legnagyobb gazdasági és kereskedelmi blokkja, melyhez a világ számos legtermelékenyebb és leginkább újító jellegű városa és régiója is tartozik, ugyanakkor az EU most az a gazdasági térség is, amelynek a növekedési üteme jelentősen a globális átlag alatt van;
5.1

jelzi, hogy egyre nyilvánvalóbb az, hogy – önmagában véve és a férfiakkal összevetve is – a nőket különösen és egyre nagyobb számban sújtják a globalizáció negatív hatásai. Például a vállalatvezetői pozícióban levő nők komoly akadályokba ütköznek, ha a globalizáció által generált új gazdasági tevékenységi körökben kívánnak szerencsét próbálni. Ez gyakran a nőket sújtó diszkriminációval magyarázható, amely mikro- és kisvállalkozások esetében – a nők itt túlsúlyban vannak – a politika és a jogalkotás vétke. Ugyanakkor sok más nő számára a globalizáció gazdasági és szociális értelemben helyzetük javulását hozta. Ezek között a nők között vannak azok a milliók, akiket a világgazdaság termelőerőként alkalmaz. A bérből élés lehetősége révén magasabb jövedelemhez jutnak, mint amelyre a család szolgálatában vagy az informális gazdaság más bizonytalan munkahelyein szert tehettek. A bérmunka révén a nők potenciális gazdasági függetlensége megnövekedett, és gyakran – még a legpatriarkálisabb társadalmakban is – társadalmi helyzetük is javult.
1.10

hangsúlyozza, hogy – ahogyan azt a közlemény is írja – a biotermékek nemzetközi értékesítése előtti akadályok megszüntetésének támogatása mellett is szólnak érvek. A szabadkereskedelem garantálná a megfelelő ellátottságot azokon a területeken, ahol a helyi kínálat nem elégséges, továbbá a Közösségen kívül is fellendítené a környezetbarát gazdálkodási módszerek alkalmazását. A nemzetközi kereskedelem indokolt ott, ahol a tevékenység csak így tud gazdaságilag jövedelmező méreteket ölteni. Ugyanakkor azt is ki kell emelni, hogy a fenntartható fejlődés elvei – amelyek a biogazdálkodás lelkét képezik – inkább a helyi és regionális termelés és értékesítés megerősítése mellett szólnak. Ha az egyenértékűségi listában EU-n kívüli országok is szerepelnek, a biotermelés megfelelő szabályain kívül a többi uniós élelmiszer-termelési normát is szem előtt kell tartani.
3.1.2

A titoktartás biztosításán kívül a polgárokat az is aggasztani fogja, hogy ha a szolgáltatások határokon átnyúló biztosítását követően problémák adódnak, biztosak lehetnek-e abban, hogy továbbra is érvényesíteni tudják kártérítési jogaikat. A belső piaci szolgáltatásokról szóló irányelvjavaslat (COM (2004) 2 végleges) vitái azt mutatják, hogy a szakmai kártérítési biztosítások nagyon eltérőek az egyes tagállamokban. A biztosítók úgy vélik, hogy az egészségügyi szakemberekre kötelező szakmai kártérítési biztosítás követelménye egyes egészségügyi szakmák gyakorlói számára lehetetlenné tenné, hogy megfizethető biztosításra tegyenek szert. Ez azt eredményezné, hogy vagy meg kellene szüntetniük tevékenységüket vagy illegálissá válna működésük. Ezt a problémát meg kell oldani, ha azt akarjuk, hogy a polgárok bizalommal vegyék igénybe a határokon átnyúló eEgészségügy-szolgáltatásokat.
13.

erősen ajánlja, hogy a rendeletbe vegyék be a TEESZ felhatalmazására vagy a jogkörök átruházására, valamint a TEESZ ellenőrzésére vonatkozó rendelkezéseket. Az ellenőrzésre vonatkozó intézkedések különösen fontosak, ha arról is rendelkezni kell, hogy külső felek is átruházhassák jogköreiket a TEESZ-re, annak beleegyezésével;
2.1.1.

ajánlja, hogy az Alapjogok Chartáját illesszék be az Alkotmányszerződéssel kapcsolatos kommunikációs kampányba, s az utóbbiba vonják be a regionális és helyi önkormányzatokat is, amelyek képesek a polgárok összességének elérésére, és amelyek felelősek is a Chartában lefektetett jogok mindennapi alkalmazásáért;
1.1.2

hangsúlyozza, hogy Románia és Bulgária is a jelenlegi bővítési folyamat része akkor is, ha csatlakozásuk különböző okokból egy későbbi időpontban következik be;
1.13

hangsúlyozza annak szükségességét, hogy a helyi és regionális önkormányzatokat minél előbb vonják be a döntési folyamatba, valamint hogy elsőbbséget biztosítsanak a környezetvédelemnek, amely a közösségi vívmányok egyik kiemelt területe, és a regionális és helyi önkormányzatok számára is rendkívül fontos; megállapítja, hogy történt bizonyos haladás a környezetvédelem területén, és megerősödtek az adminisztratív képességek is, de még sok a tennivaló, főként az érintett igazgatási szervek közötti együttműködés erősítése szükséges;
1.1.2

hangsúlyozza, hogy Románia és Bulgária is a jelenlegi bővítési folyamat részei akkor is, ha csatlakozásuk különböző okokból egy későbbi időpontban következik be;
1.15

tart attól, hogy az engedélyezési kötelezettség keretében előirányzott követelmények a kikötői igazgatás számára a „liberalizációs” irányelv céljainak ellentmondó, hatalmas bürokratikus ráfordítással járnak. A tervezet azt irányozza elő, hogy az irányelv által érintett összes kikötői szolgáltatás (műszaki-hajózási szolgáltatások, mint révkalauzolás, vontatás és kikötés, számos rakományátrakodással kapcsolatos tevékenység, valamint személyszállításhoz kapcsolódó szolgáltatások) a jövőben engedélyköteles legyen. Ez olyan kikötői szolgáltatásokra is kiterjed, melyeket eddig engedélyeztetés nélkül végeztek. A jövőben a kikötőigazgatóságoknak jóval több engedélyt kell kiadniuk, mint eddig, mivel pl. azoknak az ingatlantulajdonosoknak is, akik saját ingatlanukon nyújtanak kikötői szolgáltatásokat, engedélyre lesz szükségük. Akik az árukat saját maguk kezelik, azoknak is engedélyre lesz szükségük, mely ugyan határozatlan időre adható, azonban csak addig érvényes, ameddig az árukat saját maga kezelő a megadásához szükséges kritériumoknak megfelel. A kikötőigazgatóság tehát ráadásul még arra is kötelezve lenne, hogy az engedélyeket felülvizsgálja. Az engedélykiadási kritériumok betartása mellett pl. foglalkoztatási és szociális előírásokat is meg kellene vizsgálni, mely alapvetően a munkajogi ellenérdekű fél feladata. E kötelezettségek összességükben esetenként meg is haladhatnák egy kikötőigazgatóság kapacitásait.
1.4

úgy véli, hogy a munkaidő-szabályozás – technikai oldalától eltekintve – arra a típusú társadalomra is kihat, amilyenné az Európai Unió válni szeretne: mivel Európa a vállalkozás, a kreativitás és az aktív polgárság előmozdítására törekszik – miközben jobb egyensúlyt kíván teremteni a személyek számára a munka és a szabadidő között –, a munkaidő szabályozása mindezekre a területekre is hatással van, ezért ezeket is figyelembe kell venni e tekintetben;
2.3

úgy véli, hogy a helyi és regionális önkormányzatokat be kell vonni az éves foglalkoztatási irányelvek kidolgozásába és végrehajtásába. Mivel ezek az iránymutatások az Alap prioritásainak meghatározásával ideális keretet nyújtanak az Alap felhasználásához, ki kell kérni a helyi és regionális önkormányzatok véleményét, és be kell őket vonni az említett, elsőbbséget élvező felhasználási területek megállapításába. Ez a szempont, melyet a Régiók Bizottsága az Európai Szociális Alapról szóló tanácsi rendeletre tett javaslatról alkotott (1998. november 18-19-én, a 26. plenáris ülés keretében elfogadott) véleményében tárgyalt, olyan cél, amely elérésére a Régiók Bizottságának továbbra is törekednie kell a 2007-2013-as új tervezés időszakban;
2.10

javasolja, hogy a tagállamok újra fontolják meg egy növekedési vagy globalizációs kiigazítási alap létrehozását az uniós strukturális alapokból, amely révén az EU be tudna avatkozni, ha szerkezetátalakítás miatt egy helyi vagy regionális gazdaság válságba kerülne. Az RB úgy véli, hogy ez az alap csak abban az esetben avatkozhatna be, amennyiben elérnek egy olyan regionális küszöbértéket, amelyet a váratlanul jelentkező, szerkezetátalakítás okozta megrázkódtatás által érintett dolgozók arányának, a regionális munkanélküliségi rátának és a bruttó nemzeti jövedelemre (GNI) gyakorolt hatásnak a figyelembevételével határoznak meg. Egyetért abban, hogy az alap olyan intézkedésekre is terjedjen ki, amelyek a megrázkódtatást humán tőke bevonásával fogják fel, tehát képzés révén, illetve a dolgozók átcsoportosításával, továbbá javasolja, hogy ez az alap az EU költségvetésén belül állandó és független alapként működjön, amelyik saját, rögzített éves költségvetéssel rendelkezik. Az RB támogatja, hogy az alapnak évi 1 milliárd eurót utaljanak ki;
2.

az összes nyugat-balkáni ország – Koszovót is beleértve – hozzáállása pozitívan változott az utóbbi időben – a volt Jugoszláviával foglalkozó nemzetközi büntetőtörvényszék (ICTY) kapcsán is. Ez a változás fontos lépést jelent ezen országok majdani európai integrációja szempontjából. Emellett azonban további számottevő haladásra is szükség van;
19.

tudomásul veszi, hogy az 1. célba legalább részben beletartozó 13 tagállam közül csupán kilenc tartotta be az addicionalitás elvét, és ezzel összefüggésben rámutat arra, hogy strukturális alapokról általános rendelkezéseket tartalmazó rendelet (7) 11. cikke szerinti addicionalitás megítélésénél figyelembe kell venni a finanszírozás szempontjából mérvadó makrogazdasági keretfeltételeket, a speciális gazdasági feltételeket, a privatizációkat, illetve azt is, ha egy korábbi időszakban kiemelkedően magas volt a strukturális közkiadások összege. Azt is hangsúlyozni kell, hogy a strukturális alapok a városi és vidéki területeken jelentős kiegyenlítő hatással bírnak azáltal, hogy a szilárd államháztartás biztosítására irányuló erőfeszítéseikkel összeegyeztethetően magasan tartják az állami beruházás szintjét;
2.13

elsőrendű fontosságúnak véli hatékony eszközök létrehozását annak érdekében, hogy az egyenlőtlenségek ellen már a kezdeteknél fel lehessen lépni. A leghátrányosabb helyzetűek kirekesztettségének fő okai a következők: — a nők túl nagy számban vannak jelen a kevesebb képzettséget igénylő munkahelyeken, ami nemcsak a nem megfelelő szakmai orientáció eredménye, hanem annak is, hogy gyakran nem ismerik el képzettségüket, és amikor ezeken a munkahelyeken dolgoznak, már ott is maradnak, a fejlődés lehetősége nélkül; — a kényszerű részmunkaidő arányának növekedése, amely annál is inkább bünteti a nőket, mivel sokszor a munkaidő-beosztás változásával jár, és ezzel még nehezebbé teszi a munka, a családi feladatok és a társadalmi életben való részvétel összeegyeztetését; — a nők munkájának természete, mely a munkába való beilleszkedésen túl a létbizonytalanság okai között is szerepel; — a kisgyermekek és eltartott idősek elhelyezésének nem megfelelő és elégtelen volta; a pénzügyi szempontból elérhető minőségi gyermekmegőrzési lehetőségek megléte feltétele a munkába és a társadalmi életbe való beilleszkedésnek.
1.5

ebben az összefüggésben rámutat arra, hogy Európában kitűnő felsőoktatási intézmények vannak, amelyek világszintű összehasonlításban is kiváló teljesítményt nyújtanak a tudományos utánpótlás kinevelésében és a kutatásban. Másrészről viszont számos olyan felsőoktatási intézmény is létezik, amelyek – ahogyan erre az Európai Bizottság közleménye is utal – nem tudják teljes mértékben kibontakoztatni a bennük rejlő lehetőségeket;
15.

felhívja a helyi és regionális önkormányzatokat arra, hogy tegyék érdekeltté és tájékoztassák polgáraikat az Európai Unió jövőjéről folytatott vita őket érintő ügyeiről, valamint arra, hogy a decentralizált regionális és helyi jellegű információs politika segítségével világítsák meg jobban az európai integráció folyamatait és gyakorlati vívmányait. Úgy véli, hogy egy pusztán európai szinten folytatott vita nem juthat el a széles nyilvánossághoz, és ezért a nemzeteken túlmutató elemeket is tartalmazó szervezett vitákra van szükség, melyekben – nemzeti, regionális vagy helyi vezetéssel – az RB tagjai is részt vesznek, és melyeket az EU-intézmények is támogatnak;
2.6

támogatja, hogy az épületek fűtésrendszerének kialakítása során az alternatív energiaforrásokat – például a biomasszát – is figyelembe vegyék, és ezt minden szektorra ki kell terjeszteni, így a közigazgatásra is, és ebben az összefüggésben a már létező energiaforrások hatékonyabb kihasználására is felhívja a figyelmet, így például az energia és a hő összekapcsolásának megszervezésére, ami hozzájárul a termelőegységenkénti alacsonyabb kibocsátási értékek eléréséhez.
1.16

úgy véli, hogy a támogatásban nem részesülő régiókat versenyképességük alapján kellene csoportosítani. Versenyképességi szintjük meghatározására a hagyományosan használt GDP-től eltérő mutatókat is alkalmazni lehetne; felveti, vajon nem követné-e pontosabban az EKSz 87. cikkének szövegét és az európai kohéziós politika célkitűzéseit, ha a régiók foglalkoztatási arányát is felvennék a mutatók közé. A lisszaboni egyezményekben a foglalkoztatási arány a célként kitűzött mutató, ugyanakkor az Európai Bizottságnak meg kellene fontolnia egyéb mutatók alkalmazását is, mint a munkanélküliségi ráta, a lakosság elöregedése és a kutatási és fejlesztési kapacitás;
1.10.

úgy véli, hogy az egyes munkavállalók bebocsátását elvileg a számukra megfelelő specifikus munkahely meglététől kell függővé tenni. Bizonyos specifikus munkaerő-piaci ágazatokban azonban, ahol az álláslehetőségekről szóló információ egyúttal nehezebben jut el a származási országba, a migráns munkavállalók legális befogadására irányuló közösségi jogszabályok intézkedhetnének egy olyan ideiglenes tartózkodási engedélyről, amely lehetővé teszi a munkahelykeresést. Ez az okmány korlátozott ideig lenne érvényes, és az egyes tagállamok kezelnék. Ugyanakkor a jövendő jogszabályalkotásnak szintén figyelembe kell vennie a migráns munkavállaló lehetőségét arra, hogy munkahelyet és tevékenységi területet változtasson, valamint meg kell határoznia azt a maximális időszakot, amely alatt a migráns munkavállaló munkanélküli ellátásban részesülhet és amelyet követően a munkahelykeresésre kiadott tartózkodási engedély lejár, és vissza kell térnie származási országába. Mindazonáltal egy ilyen szigorú követelmény arra vezetne, hogy sok bevándorló továbbra is a csempészmaffiákhoz fordulna. Ezért rugalmasabbnak kellene lenni, ami egyrészt reményt adna a migránsoknak és távol tartaná őket a bűnszervezetektől, másrészt lehetővé tenné a tagállamok számára, hogy a harmadik országok állampolgárait az előre látható munkaerő-szükséglet szerint fogadják be. Mielőtt bármiféle jogszabály születne arról, hogy a származási országba való visszatoloncolás előtt a migráns munkavállaló maximálisan mennyi időt tölthet munkanélküli státuszban, figyelembe kell venni, hogy milyen szinten illeszkedett be a társadalomba, többek között például azt, hogy vele vannak-e a családtagjai, gyermekei iskolába járnak-e, mennyi ideje tartózkodik az országban, valamint hogy a munkanélküli időszak előtt mennyi ideig állt alkalmazásban;
2.21

a válságkezelés szakszerűsítését szükséges fejleménynek tekinti, mindenekelőtt a terrorizmus elleni küzdelem fényében, de szélesebb értelemben is. Az Európa Tanács keretében működő European Forum of Local and Regional Disaster Management [helyi és regionális válságkezelés európai fóruma] elnevezésű, válságkezelésre irányuló európai hálózat közelmúltbeli létrehozása jó példája annak a széles körű nézetnek, hogy sürgősen szükség van a szóban forgó szakszerűsítésre.
1.7

úgy véli, hogy a közösségi kezdeményezéseket az egészségpolitika területére gyakorolt hatásuk szempontjából is meg kellene vizsgálni. E vizsgálatoknak tartalmazniuk kell azt is, hogy a kapcsolódó határozatok hogyan befolyásolják a lakosság egészségét, és nem csak arra kell kiterjedniük, hogy az egyes intézkedések miként hatnak az egészségügy szervezetére és felépítésére. A vizsgálatok során ellenőrizni kell azt is, hogy az uniós intézkedések milyen hatással vannak azokra az alapvető értékekre, amelyekre az egyes tagállamokban az egészségügy épül. Azt sem szabad figyelmen kívül hagyni, hogy ugyanazon közösségi kezdeményezés országonként más és más hatásokat eredményezhet;
8.8

Az RB úgy véli, hogy az ifjúságpolitikai intézkedéseknek az Európai ifjúsági paktumban rögzítettek mellett olyan szempontokat is figyelembe kell venniük, amelyek – ha csak közvetett módon is, de – segíthetnek a paktum céljainak elérésében. Itt jelentősége miatt különösen – a foglalkoztatást, a mobilitást, illetve a családi élet és a hivatás összeegyeztetését célzó intézkedésekhez sorolható – lakásteremtés gondjait emeli ki, de a családtámogatás más területeire és a kölcsönhöz való hozzájutás megkönnyítésére is utal. A tagállamokat következésképpen ösztönözni kell, hogy többet tegyenek a szóban forgó területeket érintő hatékony reformok kidolgozása érdekében.
2.10

A Régiók Bizottsága úgy véli, hogy a demográfiai változás, ezen belül a népesség elöregedésének témáját egyrészt ajánlatos nemzeti kutatási programok keretében megvizsgálni, majd a kutatást európai szinten az eddiginél nagyobb mértékben összehangolni. A regionálisnál magasabb szintű együttműködés keretében futó programok összehangolásának eljárását az ERA-NET (kutatási és fejlesztési programok koordinációja) mintájára az EK-Szerződés 169. cikke alapján kellene kidolgozni. Másrészt a népesség elöregedésével foglalkozó kutatás támogatását a hetedik keretprogram által is jelentősen fokozni kell. Ebben az összefüggésben fontos téma például az „aktív öregség”, amely „Az idősebb dolgozók foglalkoztatottsági szintjének növelése és annak késleltetése, hogy elhagyják a munkaerőpiacot” című európai bizottsági közlemény tárgyát is képezi. Az aktív öregség azonban sokrétűbb megközelítést feltételez; így például fontos lenne bővíteni az egészségben megöregedett emberekről gyűjtött ismeretanyagot, és rávilágítani, mit adhat az idősebb generáció a társadalomnak. Az Unióban a demográfiai változás vonatkozásában az egyes tagállamok között kulturális különbségek és eltérő tapasztalatok figyelhetők meg. Ebből kiindulva számos különféle kérdés vethető fel, amelyeket több szakterületet közösen érintve volna érdemes megvizsgálni. Vonatkozik ez a túlságosan alacsony születési rátára, az elvándorlásra és a drasztikus népességfogyásra, de olyan témákra is, mint a népesség öregedésének kihatása az egészségüggyel és az ápolással/gondozással szembeni igényre, illetve az öngondozás. Az „Együttműködés” program keretében van ugyan szó az európai és nemzeti kutatási programok összehangolásáról, de a Régiók Bizottságának véleménye szerint nagyobb fokú koordinációra lenne szükség. Az „öregedés” fogalmának társadalmi, gazdasági és kulturális összetevői is vannak. A demográfiai változásra adott válasz – alkalmazkodási koncepciók és társadalmi szintű megoldások kidolgozása – az elkövetkező évek egyik legnagyobb politikai kihívása, főként regionális szinten. Ezért olyan fontos, hogy a nemzeti programok kidolgozásában a helyi és a regionális szint is részt vegyen.
1.2

Az ilyen jellegű együttműködés egyensúlyt kell elérnie az adott esetben szükséges titkosság és – a felügyeleti szervek és tagállamok közötti, illetve és szükség esetén a nyilvánosságot is bevonó – információáramlás között. Ahol jelen van a magánszektor, például közlekedési szolgáltatóként, vagy a közlekedési csomópontokhoz szorosan kapcsolódó szolgáltatóként (pl. takarítócégek vagy a pályaudvarokon helyet kapó kiskereskedések/más üzletek), ott őket is teljesen be kell vonni a biztonsági stratégiákba.