[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 12.7.2006

COM(2006) 392 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK, A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK ÉS AZ EURÓPAI KÖZPONTI BANKNAK

- Éves beszámoló az euró-övezetről – {SEC(2006) 936 }

I. BEVEZETÉS

1. Az euró-övezetben való tagság az egységes monetáris politika létével, a gazdaságpolitikák szorosabb koordinációjának elősegítésével és a szorosabb kereskedelmi és pénzügyi kapcsolatok előmozdításával erősíti a tagállamok közti kölcsönös gazdasági függőséget. Tekintettel az említett kölcsönös függőségi viszonyra, az euró-övezet tagjai kapcsolódó, de bizonyos esetekben közvetlenebb gazdasági kihívásokkal szembesülnek, mint az Európai Unió (EU) összes tagállama.

2. Az euró-övezetről szóló éves beszámoló és kiegészítője, az euró-övezetről szóló éves jelentés mutatja be a Bizottság véleményét az említett kihívásokkal kapcsolatban, és tárgyalja meg az euró-övezet és a tagállamok szintjén folytatott gazdaságpolitika által adandó megfelelő válaszokat. Célja a figyelemfelkeltés és széles körű vita ösztönzése az euró-övezet gazdaságpolitikájáról és fejlődéséről; az euró-övezetben élő 310 millió ember számára fontos kérdésekről. Kiemelkedő fontosságú az euró-övezet bővítése szempontjából is, melynek során Szlovénia lesz az euró-övezethez csatlakozó legújabb tagállam 2007. január 1-jén[1]. A döntéshozók és a közvélemény tájékoztatásával a beszámoló kiegészíti a Bizottság által a különböző kiadványokban, mint pl. az euró-övezetről szóló negyedéves jelentésben, a GMU országainak államháztartásáról szóló beszámolóban és az EU gazdasági szemlében közölt elemzéseket az euró-övezet gazdaságáról.

II. KEDVEZŐBB KILÁTÁSOK A GAZDASÁG SZÁMÁRA

3. Az elmúlt öt év lomhaságát maga mögött hagyva az euró-övezet gazdasága ismét magára talált. Az erős vállalati profitok és alacsony kamatok következtében a vállalkozások nagyobb optimizmussal tekintenek a jövőbe. A fogyasztók is egyre magabiztosabbak a jövővel kapcsolatban, és a kiadások a több óvatos év után várhatóan növekedni fognak. Az euró-övezet jobb belső teljesítményét a külső kereslet folyamatos erős növekedése is támogatja. Ez az élénk világkereskedelmet, valamint a globális szinten is fejlődő versenyképességet tükrözi.

4. A növekedés visszatér a potenciáljához, de nincs ok a megelégedettségre Az Európai Bizottság legfrissebb előrejelzései az euró-övezet GDP-növekedését 2006-ban 2,1%-ra teszik, szemben a 2005-ös 1,3% mértékű növekedéssel. A múlt évben a részben a magas energiaárak miatt 2,2%-ot elérő fogyasztóiár-infláció a várakozások szerint ezen a szinten maradhat. Az idei évben az euró-övezetben több mint egymillió új munkahelyet hoznak létre. Mindazonáltal a közelmúltbeli jelentős csökkenés ellenére a munkanélküliségi ráta 2006 májusában az aktív népesség körében mért 7,9%-on marad, míg az euró-övezet évi 0,9%-os foglalkoztatottság-növekedése még mindig túl alacsony. Hasonlóképp az euró-övezet alacsony – évente 2 % körüli - potenciális növekedése kiemeli többek között a termelékenységet fokozó reformok szükségességét. Ennek az egyensúlynak a helyreállítása az elkövetkező években is elsődleges fontosságú témája lesz az euró-övezet politikáinak.

5. A kilátásokat érintő kockázatok rövid távon magasak, de középtávon alacsonyak. Rövid távon, az euró-övezeten belül a munkahelyteremtés és a múltbeli vagy folyamatban levő gazdasági reformok pozitív hatásai a vártnál jobban ösztönözhetik a gazdasági növekedést. Középtávon az olajárak további emelkedésének lehetősége tompíthatja az euró-övezet növekedési feltételeit. A globális egyenlőtlenségek nem megfelelő korrekciója alááshatja a globális növekedés és az euró-övezet gazdasági fellendülését. Másrészt azonban az olajexportőr országok által realizált hatalmas profitból többletkereslet képződhet az euró-övezetben előállított áruk és szolgáltatások iránt.

III. STABIL MAKROGAZDASÁGI POLITIKÁK BIZTOSÍTÁSA

6. A GMU által létrehozott szakpolitikai keretek hitelességére építő makrogazdasági politikák mindig is fontos szerepet játszottak az euró-övezet gazdasági fellendülésében. A monetáris politika alkalmazkodóképessége hozzájárult a gazdasági tevékenység és bizalom ösztönzéséhez, melynek következtében a nominális- és reálkamatok 2005-ben történelmi mélypontra süllyedtek, az árstabilitás fenntartása mellett. A költségvetési politika is támogatta az euró-övezet gazdasági növekedését. Sőt, a legtöbb tagállam a költségvetés konszolidációja érdekében korábban kifejtett erőfeszítéseik következtében jobb helyzetben van ahhoz, hogy az elkövetkező években az automatikus stabilizáló tényezőkre bízza a szélesebb értelemben vett támogató szerepet.

7. A gazdasági helyzet javulásával ki kell bontakoznia a makrogazdasági politika alakításának. Az elmúlt évekre jellemző monetáris politikai ösztönzés fokozatosan visszaszorul. A költségvetési hatóságok felelősségi körébe tartozik Európa lemerült költségvetési tartalékainak a költségvetési mérleg javítása és az államadósság visszafizetése útján történő feltöltése a gazdasági lassulás után. Az államháztartás fenntarthatóságának biztosítása alapvető fontosságú az euró-övezet lakosságának elöregedéséből adódó jövőbeni költségvetési nyomás fényében. A Bizottság legfrissebb előrejelzése szerint az euró-övezet teljes állami kölcsönfelvétele 2006 során a javuló gazdasági helyzet ellenére változatlan marad, bár a kevesebb ideiglenes intézkedés valamivel jobb strukturális egyenleget von maga után. A Stabilitási és Növekedési Paktum prevenciós ágának teljes végrehajtásához néhány euró-övezetbeli tagállamban a 2005-ös stabilitási programokban tervezettnél ambiciózusabb költségvetési korrekciókat kell vállalni 2006 és 2007 során.

8. Alaptalanok az aggodalmak, hogy a makrogazdasági politika korrekciója rövidre zárná a gazdasági fellendülést. A valóban aggodalomra okot adó tény az, hogy a korrekció elmaradása, azaz a fellendülés középtávú fenntarthatóságához szükséges politikai döntések elhalasztása aláásná az euró-övezet folyamatos gazdasági növekedéséhez szükséges feltételeket. A makrogazdasági politikával kapcsolatban az európai polgárok saját kárukon tanulták meg, hogy a tétlen várakozáson alapuló stratégia helytelen. A makrogazdasági stabilitás elhanyagolása a bőség idején vezetett az 1970-es és 80-as években a folyamatos inflációhoz, magas hiányhoz és növekvő adóssághoz, ami az alacsony szintű növekedés és magas munkanélküliség malmára hajtotta a vizet. A közelmúltban, az 1990-es évek végének kedvező növekedését nem használták ki a GMU-ra való felkészüléskor végrehajtott költségvetési konszolidáció befejezésére. Mivel az euró-övezet gazdasági növekedése 1999 óta először ér el fenntartható emelkedést, az Európai Bizottság úgy véli, árstabilitást teremtő és költségvetési egyensúlytalanságot csökkentő óvatos makrogazdasági politikai eszközök és a termék-, munkaerő- és tőkepiacok működésének javítását szolgáló szerkezeti reformok kombinációja lenne a megfelelő politikai válasz.

IV. AZ EURÓ-ÖVEZET GAZDASÁGI REFORMJÁNAK ELŐMOZDÍTÁSA

9. Gazdasági és politikai prioritás az euró-övezet makrogazdasági stabilitásáért vívott harc és a növekedésért és munkahelyteremtésért vívott háború megnyerése. Az euró-övezetben még tizenkét millió férfi és nő munkanélküli. A növekedés és termelékenység túl alacsony, különösen ha figyelembe vesszük az öregedő népesség által támasztott kihívásokat. A technikai fejlődés és a globalizáció előnyeit még mindig nem teljesen tudja kihasználni minden európai polgár. Miközben vannak, akik az euró-övezet elmúlt öt évben nyújtott kiábrándító növekedési és munkahely-teremtési teljesítményét a közös valuta számlájára írják, a valódi ok a termék-, munkaerő- és tőkepiaci reformok terén elért elégtelen előrelépés. A növekedést és munkahelyteremtést célul kitűző lisszaboni partnerség középpontjában a gazdasági reformok felgyorsítása, nagyobb verseny ösztönzése és a makrogazdasági stabilitás áll.

10. A széles körű társadalmi támogatás biztosítása központi jelentőségű a gazdasági reformok sikeréhez. Míg Európában egyre inkább tudatosul a makrogazdasági stabilitás szükségessége, az európai gazdasági reformmal kapcsolatban néhány nehezen leküzdhető mítoszt kell eloszlatni. Ezek közül az egyik, hogy a gazdasági reform egy olyan életszínvonal feladását jelenti, amit az európai állampolgárok már többé nem engedhetnek meg maguknak. Bár rövid távú korrekciós költségekkel járhat, de a gazdasági reform végső célja Európa életszínvonalának emelése. Az Európai Bizottság egyik tanulmánya szerint az áru-, munkaerő- és tőkepiacok átfogó gazdasági reformja az EU potenciális növekedését 2%-ról 3%-ra emelheti. Ez több munkahelyet, magasabb felhasználható jövedelmet és az egyedi európai jóléti állam modernizációját jelenti. Egy másik mítosz az, hogy a gazdasági reform Európát egy idegen gazdasági és társadalmi modell bevezetésével kevésbé európaivá tenné. Ezzel szemben a gazdasági reform azt jelenti, hogy ismét magunkévá tesszük a vállalkozói szellem és társadalmi törődés európai értékeit, amelyek a Római Szerződésben foglaltak.

11. Az EU vezetői felismerték, hogy a gazdasági reform az euró-övezeti tagság szerves része. Az Európai Tanács idei tavaszi ülésén újra kiemelték, hogy egy monetáris unióban a jól működő áru-, munkaerő- és tőkepiac fontos szerepet játszik a növekedési potenciál emelésében és gazdasági megrázkódtatások csillapításában is. A változó gazdasági körülményekre gyorsan reagáló árak és bérek is alapvető fontosságúak az euró-övezetet alkotó tagállamok közti indokolatlan inflációs és növekedési különbségek kezelésében. Bár minden EU tagállamnak haszna származik a lisszaboni reformtervből, az euró-övezet tagjainak további ösztönzést jelent a strukturális reformra fordított erőfeszítések fokozása, mivel a nagyobb verseny előnyei gyorsabban jelentkeznek, ha a monetáris unió tagjai egyszerre nyitják meg piacaikat.

12. Kimagaslóan fontos, hogy az euró-övezet tagállamai határozott lépéseket tegyenek a 2005-2008 közötti időszakra a növekedési és foglalkoztatási integrált iránymutatásokban meghatározott gazdasági reform útján. A Bizottság 2006 januárjában elfogadott, a lisszaboni stratégia előrehaladásáról szóló éves jelentésében megjegyezte, hogy az euró-övezet tagállamai nemzeti reformprogramjaikban elkötelezték magukat a fenntartható államháztartási egyenleg, a munkaerő termelékenységének fokozása, valamint a munkahelyek számának és a foglalkoztatottsági ráták növelése mellett, miközben betartják a fenntartható fejlődésre vonatkozó kötelezettségeket. Mindazonáltal egyes euró-övezeti tagállamoknak további előrehaladást kell elérniük annak érdekében, hogy biztosítsák a GMU dinamikus és zökkenőmentes működéséhez elengedhetetlen, jól működő áru-, szolgáltatás-, munkaerő- és tőkepiacokat. Ebben a tekintetben a fő prioritások az euró-övezeti K+F tevékenységek fokozása, a nagyobb fokú verseny elősegítése a szolgáltatási és hálózati – főként energia - ágazatban, valamint a munkaerőpiac jobb alkalmazkodóképességének elérése.

13. A fenntartható társadalmi modell biztosítása érdekében kritikus fontosságú a növekedés és munkahelyteremtés felgyorsítása. Ebben a kontextusban az északi országok által először bevezetett, gyakran rugalmas biztonságként (flexicurity) emlegetett reformok inspirációs forrást nyújthatnak az euró-övezet tagállamai számára. Ezek a reformok dinamikus gazdaságokhoz vezettek a munkaszervezés és munkaügyi kapcsolatok terén nagyfokú alkalmazkodóképesség előmozdításával, miközben többek között az élethosszig tartó tanulásba, átképzésbe és a munkanélkülieket célzó munkaerő-piaci aktiválási politikákba történő jelentős befektetés által biztonságot nyújtanak a munkavállalók számára. Bár nem létezik a rugalmas biztonság egyetlen, mindenhol alkalmazható modellje, a munkavállalók bizonyos biztosítékainak megóvása mellett a rugalmasság munkaerő-piaci igények szerinti fokozásának elve különféle módokon alkalmazható[2]. Az északi országok tapasztalatait a többi tagállam nem tudja könnyen átvenni. Amellett, hogy nemzeti szinten különbözőek lehetnek a preferenciák, a döntéshozóknak kellő figyelmet kell fordítaniuk például az ilyen reformok költségvetési kihatásaira, különösen azon országokban, amelyek még mindig jelentős hiánnyal rendelkeznek vagy az öregedő népesség költségvetési következményei miatt nyomás nehezedik rájuk.

V. EGYSÉGES PÉNZ, EGYSÉGES PIAC

14. Az 1980-as években a tagállamok felismerték, hogy az európai egységes piac létrehozása erős érv az egységes fizetőeszköz létrehozása mellett. Most, hogy az egységes fizetőeszköz valósággá vált, az euró-zóna tagállamainak elkötelezetteknek kell lenniük az egységes belső piacot fenntartó politika mellett. Az elmúlt tizenkét hónap során egyesek kétségbe vonták e célt, és a kulcsfontosságú ágazatok határokon átnyúló versennyel szembeni védelmének nemzeti érdekét hangsúlyozták. De ez megakadályozza a vállalatokat abban, hogy feltárják a belső piac által kínált összes lehetőséget, valamint a fogyasztók kárára van, akik így nem élvezhetik az alacsonyabb árak és a megnövelt választék előnyeit. Ötven évvel ezelőtt, amikor a Római Szerződés aláírói szakítottak az ilyen politikákkal, bizonyságát adták szilárd elkötelezettségüknek a személyek, áruk, szolgáltatások és tőke szabad áramlása mellett, alapot szolgáltatva Európa gazdasági virágzásának és politikai stabilitásának a XX. század második felében. A belső piacot előmozdító és az euró-övezet és az EU egésze számára kézzelfogható eredményeket adó gazdaságpolitika választásával meg kell újítani az elkötelezettséget az említett alapelvek mellett.

15. A belső piac elmélyítése és a GMU fenntartása érdekében gazdasági reformra van szükség a tagállamokban. A belső piac kulcsfontosságú szerepet játszik a lendületesebb növekedéssel és munkahelyteremtéssel kapcsolatos célkitűzés elérésében A közös valuta támogatásával elősegíti az erőforrások hatékonyabb elosztását és a vállalkozások számára jobb kereskedelmi lehetőségeket, a fogyasztók számára pedig szélesebb választékot kínál. De a belső piac csak akkor tudja elérni teljes potenciálját, ha az európai szinten elfogadott jogszabályokat minden tagállam hatékonyan alkalmazza és végrehajtja. Ebben a tekintetben továbbra is aggodalomra ad okot, hogy az euró-övezet legtöbb tagállama szerény teljesítményt mutatott a belső piacra vonatkozó jogszabályok átvétele és alkalmazása terén. Hét euró-övezeti tagállam nem érte el az átültetési hiány 1,5 %-os célértékét, míg a jogsértési esetek számát tekintve a négy legnagyobb euró-övezeti ország teljesít legrosszabbul az EU-25 között. A növekedési potenciál további fejlesztése, valamint annak érdekében, hogy az euró-övezet gyorsabban reagálhasson a gazdasági megrázkódtatásokra, alapvető fontosságú az irányelvek teljesebb átültetésével és jobb végrehajtásával tovább haladni a gazdasági integrációban.

16. A szolgáltatási ágazat reformja kulcsfontosságú az euró-övezet számára. A szolgáltatási szektor szorosabb integrációja előmozdításának fontosságát nem szabad lebecsülni, mivel a szolgáltatások az euró-övezet gazdaságában az összes munkahely és hozzáadott-érték 70%-át teszik ki. Ebben a tekintetben, az év során történő elfogadását követően az EU szolgáltatásokra vonatkozó irányelvének teljes körű végrehajtása alapvető a verseny és a gazdaság dinamizmusának serkentésében Európában, és a közös valuta által kínált potenciális előnyök teljes kiaknázásában.

17. A pénzügyi piac integrációja valódi előnyökkel jár, mivel hozzájárul a termelékenység és versenyképesség, valamint végső soron a gazdasági növekedés potenciáljának növeléséhez. Az egységes euró fizetési térség létrehozása előtt álló akadályok elhárításával erősebb lesz az ösztönzés a kereskedelem, fogyasztás és befektetés számára az euró-övezetben, mivel a polgárok és a vállalkozások olyan könnyen, biztonságosan és hatékonyan tudnak határokon átnyúló fizetéseket teljesíteni, mint saját országukban, azonos díjak mellett. A pénzügyi piac integrációja ezenkívül a makrogazdasági korrekció előmozdításával és az euró-övezet külső gazdasági megrázkódtatásokkal szembeni rugalmasságának növelésével hozzájárul a GMU zökkenőmentes működéséhez. A gazdasági tanulmányok szerint az EU pénzügyi piacának integrációja hosszú távon 0,5–1,1%-kal növelheti a GDP-t.

18. Az EU-nak és az euró-övezetnek az euró bevezetése és az EU pénzügyi szolgáltatások cselekvési terve által elért eredményeket kell továbbvinnie. Ez megkívánja a pénzügyi szolgáltatásokkal kapcsolatos meglévő jogszabályok egységesítését és az arról való gondoskodást, hogy a belső piacra vonatkozó szabályokat időben és eredményesen végrehajtsák. További cselekvésre lesz szükség Európa széttöredezett lakossági pénzügyi szolgáltatási piacának megnyitására, például egyszerűbbé téve azt, hogy a fogyasztók a legjobb feltételeket nyújtó megtakarítási formákat, záloghiteleket, biztosításokat és nyugdíjpénztárakat keresve szabadon választhassanak a kínálatból. Az elkövetkező öt év során egy másik jelentős kihívás a pénzügyi piacok szabályozására és felügyeletére vonatkozó páneurópai megközelítés kidolgozása annak érdekében, hogy lépést tartsunk a pénzügyi ágazat egyre növekvő határon átnyúló integrációjával. Miközben ez egy alapvetően pozitív – sőt szükséges – fejlemény az EU gazdasági növekedési potenciáljának növeléséhez, egyúttal azt is jelenti, hogy a nemzeti hatóságoknak hajlandóságot kell mutatniuk az új pénzügyi rendszerhez történő alkalmazkodásra. Ebben az összefüggésben a pénzügyi szolgáltatások integrált piaca által nyújtott összes előny megvalósításához korlátozni kell a tagállamok arra vonatkozó rendszeres gyakorlatát, hogy szükségtelen rendelkezésekkel egészítsék ki az irányelveket a nemzeti jogba való átültetéskor.

19. A termelékenységnövekedés fenntartható javítása érdekében az euró-övezetnek tudást kell előállítania, valamint mindenekelőtt felszívnia és kihasználnia. Ebben a tekintetben alapvető fontosságú a verseny magas foka, és a vállalatok innovációjához kedvező keretfeltételek, beleértve a szellemi tulajdonjogok védelmének integrált és hatékony keretét. A vállalkozásoknak barátságos szabályozási keretekre, megfelelő mennyiségű magasan képzett munkaerőre, valamint elérhető finanszírozási forrásokra van szükségük. Ezen kívül több erőforrást kell fordítani a K+F és innovációs tevékenységekre, valamint a magánszférának a K+F-be és a jelentős határokon túlnyúló hatásokkal rendelkező projektekbe és tevékenységekbe való befektetésének ösztönzésével kell kihasználni az európai szintű méretgazdaságosságot. A K+F kiadások az euró-övezetben a GDP 2 %-a körül állnak, ami jelentősen eltér az EU-szintű 3 %-os célkitűzéstől. Az euró-övezet minden tagállama nemzeti reformprogramjának benyújtásakor vagy azután célul tűzte ki a K+F ráfordítások növelését.

20. A munkaerő és a humán tőke kiaknázását célul kitűző reformok az euró-övezet munkavállalóinak alkalmazkodóképességét is javítani és mobilitásukat könnyíteni fogják. Ezen kívül a munkaerő kínálatát és keresletét egyensúlyba hozó intézkedések, például a közmunka szolgáltatások naprakésszé fejlesztése várhatóan javítják a gazdasági megrázkódtatásokhoz való alkalmazkodást. Bár az euró-övezet egyes tagállamai reformokat hajtottak végre e téren, ezek az intézkedések általában az új belépők és a munkaerőpiacon különös nehézségekkel küzdő emberek munkaszerződéseinek határozott idejű szerződések, munkaerő-kölcsönző ügynökségek és közmunka programok által történő rugalmassá tételére irányultak, míg az állandó foglalkoztatásra vonatkozó jogszabályok néhány szempontból változatlanok maradtak, ami akadályozhatja a munkaerő-piaci korrekciót.

21. Az euró-övezetben a magasan képzett munkaerő kínálatának javítása érdekében a tagállamokban fejleszteni kell az oktatási és képzési rendszereket. Az erőfeszítéseknek a humán tőke és a munkavállalók készségeinek minőségi fejlesztésére kell összpontosítaniuk. A fiatalok képzési szintjei jelentősen alacsonyabbak az euró-övezetben mint az EU többi részén. Szakpolitikákra van szükség a koherens és átfogó élethosszig tartó tanulási stratégiák kidolgozásához, amelyek előmozdítják a korai szakasztól kezdve rugalmas tanulási életutat, az iskolából kimaradás lényeges csökkentését, a felsőbb középiskolai szint nagyobb teljesítési arányát, valamint javítják a szakoktatás és szakképzés minőségét, jelentőségét és vonzerejét. A felsőoktatás minőségén javítani kell, hogy az egyetemek jobban kivegyék részüket a társadalmi és gazdasági innovációból. Kiválóságra kell törekedni a felsőoktatási intézmények kutatási és technológiai központokkal, valamint vállalkozásokkal történő hálózatépítésén keresztül. Hozzájárulna e célok eléréséhez ha a tagállamok hatékonyan használnák fel a rendelkezésre álló EU-s finanszírozást, különös tekintettel az Európai Szociális Alapra és az oktatási és képzési programokra.

VI. A GMU DINAMIKUS ÉS ZÖKKENŐMENTES MŰKÖDÉSE

22. Az euró-övezet országai közti inflációs és növekedési különbségek fennmaradása figyelmet érdemel. 2005-ben például az euró-övezet leggyorsabb és leglassabb növekedést felmutató országai közti különbség 4½ százalékpont volt, és a legmagasabb és legalacsonyabb inflációs ráta közti különbség 3 százalékpont volt. Mint az euró-övezetről szóló éves jelentés azt tárgyalta, a növekedési és inflációs eltérések a monetáris unió szokásos kísérőjelenségei, és azok számos, nem feltétlenül rosszindulatú hatást tükrözhetnek, mint pl. a népességnövekedés eltérő ütemét, és a kevésbé jómódú tagállamok felzárkózását. A ciklikus különbségek az elmúlt évek során lényegesen csökkentek, a ciklusok szorosabb összehangolásának és a politikai hibák jobb makrogazdasági politikai koordináció következtében előálló csökkenésének köszönhetően. Ez pozitív fejlemény a monetáris unió számára. Azonban a ciklikus tényezők csökkenő fontossága azt jelenti, hogy a fennmaradó növekedési különbségek nagy részéért strukturális tényezők felelősek. Különösen úgy tűnik, hogy egyes tagállamok csak igen lomhán igazodnak a gazdasági megrázkódtatásokhoz és hosszú távú gazdasági fejleményekhez. Ha a politikák nem változnak, ez azt jelenti, hogy az euró-övezet gyorsan és lassan növekvő tagállamai közti szakadék idővel állandósul, és az inflációs eltérések súlyos versenyképességi hátrányhoz vezetnek majd, ami a cselekvés késedelmétől függően egyre jelentősebb mértékű kiigazítást tesz majd szükségessé.

23. A növekedési és inflációs különbségek kezelése stabil költségvetési politika és gazdasági reformok kombinációját igényli. A szükséges intézkedés a 2005-2008 közötti időszakra a növekedési és foglalkoztatási integrált iránymutatásokban került meghatározásra. Az óvatos költségvetési politikának különösen a jó időkben történő fenntartása teszi lehetővé az automatikus költségvetési stabilizáló tényezők számára a növekedési és inflációs különbségeket okozó gazdasági megrázkódtatások tompítását. A gazdasági reformok ezen kívül elősegítik, hogy az árak és bérek gyorsabban reagáljanak a változó gazdasági körülményekre, ösztönözve az erőforrások hatékonyabb eloszlását. A legtöbb tagállamnak fel kell gyorsítania a reformokat az áruk és szolgáltatások piacán zajló verseny serkentése és a termelékenység növelése érdekében. A belső piacot a szolgáltatások, mint pl. pénzügyi szolgáltatások területén elmélyítő politikák ezt az egyes államok üzleti ciklusainak szorosabb összehangolásával segítik. Néhány tagállamnak továbbá lépéseket kell tennie annak biztosítására, hogy a bérek megállapításának folyamata során kellő figyelmet fordítsanak az árstabilitásra, a középtávú termelékenységi tendenciákra és a készségek és a helyi munkaerő-piaci feltételek közti különbségekre.

VII. AZ EURÓ-ÖVEZET GLOBÁLIS SZEREPE ÉS KIHÍVÁSAI

24. Az euró kulcsfontosságú globális fizetőeszköz, előnyöket nyújt az euró-övezet számára és kiemeli a nemzetközi pénzügyi fejleményekre fordított kellő figyelem szükségességét. Az euró bevezetése földcsuszamlásszerű változást hozott a nemzetközi pénzügyi piacokon. Ma az euró-övezet a világ GDP-jének körülbelül hatodát, és a világkereskedelem ötödét képviseli, és az euró a nemzetközi kötvénypiac jelentős és növekvő részarányt kitevő szereplője (2005 közepén 31,5 %, az USA dollár 44%-ával szemben). Az euró a nemzetközi banki követeléseknek és devizaügyleteknek is jelentős részét teszi ki. Például az euró 1999 óta az euró-övezet bankjai által az euró-övezeten kívüli nem banki kölcsönfelvevőknek nyújtott kölcsönök második devizája, részaránya 2005 első negyedévében 39 % fölött volt (az USA dollár 44 %-ával szemben). Az eurót ezen kívül széles körben használják az euró-övezet és harmadik országok között árajánlatok készítéséhez, számlázáshoz, külkereskedelemi ügyletek rendezéséhez, sőt egyes esetekben harmadik országok egymás közötti ügyleteikben is eurót használnak. Az euró ezen kívül nemzetközi devizatartalékok pénznemeként is fontos szerepet játszik, a világ tartalékainak 25%-át tartják euróban, az USA dollár 66%-os arányával szemben.

25. A globális egyenlőtlenségek korábban nem látott mértéke és időtartama nagy kihívás a világgazdaság és az euró-övezet számára. 2005-ben az Egyesült Államok történelmének legnagyobb – az USA GDP-jének 6,4%-át, a világ GDP-jének 1,5%-át kitevő – fizetésimérleg-hiányát jelentette be. A hiányt leginkább a Japánból, Kínából és más kelet-ázsiai országokból, és napjainkban – az olajbevételekből bőven profitáló – Közel-Keletről beáramló tőkéből finanszírozzák. Bár a pénzügyi piacok viszonylag derűlátóan nyugtázták a helyzetet, a globális egyenlőtlenségek korábban nem látott mértéke és időtartama azt jelzi, hogy ez nem tarthat örökké.

26. A globális egyenlőtlenségek rendellenes módon történő korrekciója súlyos negatív hatással járhat a világgazdaság növekedésére és a nemzetközi pénzügyi stabilitásra nézve. Bár az euró-övezet nagyjából kiegyensúlyozott fizetési mérleggel rendelkezik, egy ilyen válsággal szemben nem lenne védett. A globális egyenlőtlenségek rendellenes módon történő korrekciója az árfolyamok és a globális kereslet változásai révén az euró-övezet kereskedelmét is befolyásolná. A válság az euró-övezet lakosai által külföldön tartott eszközök értékére is hatással lenne. Az üzleti bizalom is súlyos csapás szenvedne, különösen a deficites régiók súlyos kibocsátás-csökkenése esetén.

27. A globális egyenlőtlenségek rendezett módon történő kezeléséhez a globális keresletnek fokozatosan át kell kerülnie a fizetésimérleg-hiánnyal rendelkező régióktól a fizetésimérleg-többlettel rendelkező régiókhoz. Az Egyesült Államok a magán- és állami megtakarítások növelésével vehet ki ebből a részét. A stabilitásorientált makrogazdasági politikák, és különösen a fenntartható államháztartási egyenleg fontos szerepet játszhat ennek elérésében. Kelet-Ázsiában a kihívás a megtakarítási többlet csökkentésében rejlik. A továbbfejlesztett társadalombiztosítási rendszerek és a pénzügyi piac fejlesztése következtében fellépő, a hazai kereslet által generált növekedés segítheti a globális külső egyensúlytalanságok csökkentését. Ez Kelet-Ázsia hosszabb távú fejlődését is elősegítené. A hazai kereslet növekedésével az említett országok megtakarítási (és fizetésimérleg) többlete csökkenni fog.

28. Az európai gazdasági reformok segítik az euró-övezetet abban, hogy hozzáigazodjon az esetlegesen kedvezőtlen globális fejleményekhez, és hogy szerepet játsszon a globális egyensúlytalanságok rendezett formában történő korrekciójában. A jobban működő áru-, munkaerő- és tőkepiacok vonzóbbá tehetik Európát a befektetők számára, még akkor is, ha ez nem fog nagy változást előidézni a fizetési mérlegben, mivel mind a kereslet, mind a kínálat emelkedne. Ezen kívül az euró-övezet fizetési mérlegének tetszőlegesen kicsi változása is pozitívan jelenik meg az USA fizetési mérlegében. Mindazonáltal az euró-övezet teljesítményének javítása szempontjából továbbra is gazdasági reformok kívánatosak, mivel azok növelik a növekedési potenciált, és megerősítik a lehetséges negatív gazdasági megrázkódtatásokkal szembeni ellenálló képességet. Ezt a kérdést részletesebben kifejti az euró-övezetről szóló éves jelentés.

VIII. A KOORDINÁCIÓ HATÉKONYSÁGÁNAK NÖVELÉSE

29. A gazdasági fellendülés fenntartása és a makrogazdasági stabilitás valamint a dinamikus és zökkenőmentesen működő GMU által igényelt strukturális reformok megkövetelik a tagállamok euró-övezeti szinten tanúsított elkötelezettségét és erős vezető szerepvállalását. Az Európai Tanács 2006 tavaszi ülésén elismerték a fokozott strukturális reformok különös fontosságát az eurót használó tagállamok számára, és kihangsúlyozták a hatékony szakpolitikai koordináció szükségességét az euró-övezetben. Az ECOFIN kulcsfontosságú szerepe mellett az euró-övezet pénzügyminisztereit, a Bizottságot és az EKB-t informális alapon tömörítő Eurogroup segíti a közös gazdaságpolitikai kihívásokkal kapcsolatos euró-övezeti szintű konszenzus előmozdítását. Az euró-övezet tagállamainak nagyobb hasznára lehetnének az Eurogroup ülései, ha belekezdenének a makrogazdasági politikák alaposabb megtárgyalásába és az euró-övezet tagállamaiban zajló strukturális reformok szorosabb nyomon követésébe, különösen ha azok a GMU működése szempontjából fontosak. Lépéseket lehetne tenni az euró-övezet gazdaságpolitikai koordinációja hatékonyságának növelésére, például az EU költségvetési felügyeleti félévének bevezetésével, a nemzeti költségvetési naptárak koordinálásával az euró-övezet tagállamai között, valamint nagyobb összhang biztosításával a makrogazdasági politikák és strukturális reformok között.

30. Az euró mint globális fizetőeszköz növekvő fontossága továbbá a globális egyenlőtlenségek által támasztott kihívások is alátámasztják azt az igényt, hogy az euró-övezet világszintű vezető szerepet játsszon. A Bizottság elismeri, hogy ebben a tekintetben némi előrehaladást értek el az elmúlt évek során. Az Eurogroup elnökének két évre történő megbízatása 2004-ben például nagyobb stabilitást eredményezett az euró-övezet külső képviselete terén. Mindazonáltal az euró-övezet hatóságai közös álláspontjának ritkasága valamint a tagállamok határozott elkötelezettségének hiánya a megosztott stratégiai jelentőségű ügyekben megnehezítette Európa számára, hogy gazdasági téren globális vezető szerepet játsszon. Az Európai Bizottság támogatást nyújt, és kész hozzájárulni az EU nemzetközi pénzügyi intézményekben és fórumokon történő külső képviseletének jobb koordinációjához.

IX. KÖVETKEZTETÉSEK

31. A közös valuta használata közös kihívásokat és kötelezettségeket von maga után. Az euró-övezetről szóló éves beszámoló kiemelte az euró-övezet leglényegesebb kihívásait. Az euró-övezet gazdaságának kedvezőbb kilátásaihoz a makrogazdasági politikák döntő jelentőségű módosítása szükséges, különösen a költségvetési konszolidáció felgyorsításával. Mikrogazdasági területen alapvetőek a fokozott strukturális reformok a termelékenység növelése és a növekedés és munkahelyteremtés elősegítése érdekében. Mindezek a GMU zökkenőmentes működése szempontjából is fontosak, mivel az árak és a bérek néhány tagállamban túl lassan igazodnak a gazdasági megrázkódtatásokhoz. Ugyanakkor az euró-övezet tagjai erősen érdekeltek a belső piac elmélyítésében, mivel a megnövelt gazdasági integráció hozzásegíti őket a közös valuta nyújtotta minden előny kihasználásához és a gazdasági fejlődésre adott gyors válaszokhoz. Az euró mint globális fizetőeszköz növekvő fontossága és a világgazdaság előtt álló kihívások kiemelik a hangsúlyosabb szerepvállalás szükségességét nemzetközi ügyekben. A kihívásoknak való megfelelés és a feladatok teljesítése a tagállamok elkötelezettségét és a gazdaságpolitikai koordináció hatékonyságát javító intézkedéseket követel meg.

[1] Az euró-övezet jelenlegi tagjai Belgium, Németország, Görögország, Spanyolország, Franciaország, Írország, Olaszország, Luxemburg, Hollandia, Ausztria, Portugália és Finnország.

[2] A Bizottság megkezdte a rugalmas biztonság különböző koncepcióinak véleményezését és elemzését magában foglaló folyamatot, és szándékai szerint 2007 első felében közleményt terjeszt elő erről a témáról.