EURÓPAI BIZOTTSÁG Brüsszel, 2022.2.23. COM(2022) 71 final 2022/0051(COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE a fenntarthatósággal kapcsolatos vállalati átvilágításról és az (EU) 2019/1937 irányelv módosításáról (EGT-vonatkozású szöveg) {SEC(2022) 95 final} - {SWD(2022) 38 final} - {SWD(2022) 39 final} - {SWD(2022) 42 final} - {SWD(2022) 43 final}



INDOKOLÁS 1.A JAVASLAT HÁTTERE A javaslat indokai és céljai A vállalatok magatartása minden gazdasági ágazatban kulcsfontosságú az Unió klímasemleges és zöld gazdaságra való átállásának sikeréhez az európai zöld megállapodással összhangban, valamint a fenntartható fejlődési célok, köztük az emberi jogokkal és a környezettel kapcsolatos célkitűzések megvalósításához. Ehhez arra van szükség, hogy a vállalatok a káros emberi jogi és környezeti hatások mérséklésére irányuló átfogó folyamatokat hajtsanak végre értékláncaikban úgy, hogy beépítik a fenntarthatóságot a vállalatirányítási rendszerekbe, és üzleti döntéseik meghozatala során figyelembe veszik az emberi jogokat, az éghajlati és környezeti hatásokat, valamint a vállalat hosszú távú rezilienciáját. Az uniós vállalatok összetett környezetben működnek, és – különösen a nagyvállalatok – globális értékláncokra támaszkodnak. Tekintettel az Unióban és harmadik országokban működő beszállítóik jelentős számára, valamint az értékláncok általános összetettségére, az uniós vállalatok, köztük a nagyvállalatok nehézségekbe ütközhetnek az emberi jogok tiszteletben tartásához vagy a környezeti hatásokhoz kapcsolódó kockázatok értékláncaikban történő azonosítása és mérséklése terén. Könnyebb lesz azonosítani az ilyen káros hatásokat az értékláncokban, ha minél több vállalat végez átvilágítást, és ezáltal több adat áll rendelkezésre az emberi jogokra és a környezetre gyakorolt káros hatásokra vonatkozóan. Az uniós gazdaság kapcsolódása a globális értékláncokon keresztül a világ több millió munkavállalójához együtt jár azzal felelősséggel, hogy kezelni kell az e munkavállalók jogaira gyakorolt káros hatásokat. Az uniós polgárok arra irányuló egyértelmű kérése – különösen az Európa jövőjéről szóló konferencia keretében –, hogy az uniós gazdaság járuljon hozzá az ilyen és más káros hatások kezeléséhez, tükröződik az emberi jogokról és a környezeti átvilágításról szóló, már meglévő vagy a közeljövőben várható nemzeti jogszabályokban, a nemzeti szinten folytatott vitákban, valamint az Európai Parlament és a Tanács cselekvési felhívásában. Mindkét intézmény felkérte a Bizottságot, hogy tegyen javaslatot az ágazatközi vállalati átvilágítási kötelezettségre vonatkozó uniós szabályokra. Az Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa és az Európai Bizottság az EU 2022. évi jogalkotási prioritásairól szóló együttes nyilatkozatában elkötelezte magát az emberközpontú gazdaság megvalósítása mellett, beleértve a fenntartható vállalatirányításra vonatkozó szabályozási keret javítását is. A felelős üzleti magatartásra vonatkozó, meglévő önkéntes nemzetközi standardok alkalmazásával egyre több uniós vállalat alkalmazza az értéklánc-átvilágítást mint az értékláncukban felmerülő kockázatok azonosítására és az értékláncokban bekövetkező hirtelen változásokkal szembeni ellenálló képesség kialakítására szolgáló eszközt, ugyanakkor a vállalatok nehézségekbe is ütközhetnek annak mérlegelése során, hogy a tevékenységeiket illetően alkalmazzanak-e értéklánc-átvilágítást. Ilyen nehézség lehet például a jogi egyértelműség hiánya a vállalati átvilágítási kötelezettségek tekintetében, az értékláncok összetettsége, a piaci nyomás, az információhiány és a költségek. Következésképpen az átvilágítás előnyei nem jelentkeznek az európai vállalatok és a gazdasági ágazatok széles körében. Többnyire a nagyvállalatok egyre gyakrabban alkalmaznak átvilágítási eljárásokat, mivel azok versenyelőnyt biztosíthatnak számukra. Ez egyúttal reagálást jelent a vállalatokra nehezedő növekvő piaci nyomásra, hogy fenntartható módon járjanak el, mert így elkerülhetik a nem kívánt reputációs kockázatokat a fogyasztókkal és a befektetőkkel szemben, akik egyre inkább tudatában vannak a fenntarthatósági szempontoknak. Ezek a folyamatok azonban önkéntes normákon alapulnak, és nem eredményeznek jogbiztonságot sem a vállalatok, sem a károsultak számára kár bekövetkezése esetén. Úgy tűnik, hogy az önkéntes fellépés mindezidáig nem eredményezett jelentős javulást az ágazatokban, és ennek következtében az uniós termelésből és fogyasztásból eredő negatív externáliák figyelhetők meg az Unión belül és kívül egyaránt. Egyes uniós vállalatok – az értékláncaik tekintetében is – káros emberi jogi és környezeti hatásokkal kerültek összefüggésbe. A káros hatások között megemlíthetők többek között olyan emberi jogi problémák, mint a kényszermunka, a gyermekmunka, a nem megfelelő munkahelyi egészségvédelem és biztonság, a munkavállalók kizsákmányolása, valamint olyan környezeti hatások, mint az üvegházhatásúgáz-kibocsátás, a szennyezés vagy a biológiai sokféleség csökkenése és az ökoszisztéma pusztulása. Az elmúlt években a vállalati átvilágításra vonatkozóan kialakulóban lévő tagállami jogi keretek tükrözik azt a fokozódó szándékot, hogy támogassák a vállalatokat arra irányuló törekvéseikben, hogy átvilágítást végezzenek az értékláncaikban, és ösztönözzék az emberi jogokat, a gyermekek jogait és a környezetet tiszteletben tartó üzleti magatartást. Ezek ugyanakkor széttagoltsághoz vezetnek, és magukban hordozzák annak a kockázatát, hogy aláássák a jogbiztonságot és az egyenlő versenyfeltételeket az egységes piacon működő vállalkozások számára. A vállalati átvilágításra vonatkozó uniós jogszabály előmozdítaná az emberi jogok és a környezetvédelem tiszteletben tartását, egyenlő versenyfeltételeket teremtene a vállalatok számára az Unión belül, és elejét venné a tagállamok önálló fellépéséből eredő széttagoltságnak. Kiterjedne továbbá az uniós piacon működő harmadik országbeli vállalatokra is, hasonló árbevételi kritérium alapján. Mindezeket figyelembe véve ez az irányelv horizontális keretet határoz meg annak érdekében, hogy előmozdítsa az egységes piacon működő vállalkozások hozzájárulását az emberi jogok és a környezet tiszteletben tartásához saját tevékenységeik során és értékláncaik mentén azáltal, hogy azonosítják, megelőzik és mérsékelik az emberi jogokra és a környezetre gyakorolt káros hatásaikat, valamint számot adnak azokról, és e célból megfelelő irányítási, igazgatási rendszereket és intézkedéseket alkalmaznak. Ez az irányelv elsősorban: (1)javítja a vállalatirányítási gyakorlatokat annak érdekében, hogy az emberi jogokkal és a környezettel kapcsolatos kockázatokra és hatásokra – ideértve azokat is, amelyek az értékláncokból erednek – irányuló kockázatkezelési és -csökkentési folyamatok hatékonyabban beépüljenek a vállalati stratégiákba; (2)elejét veszi az egységes piacon érvényesülő átvilágítási követelmények széttagoltságának, és jogbiztonságot teremt a vállalkozások és az érdekelt felek számára az elvárt magatartás és felelősség tekintetében; (3)fokozza a vállalatok elszámoltathatóságát a káros hatásokkal kapcsolatban, és koherenciát biztosít a vállalatok számára a felelős üzleti magatartásra vonatkozó meglévő és javasolt uniós kezdeményezések alapján fennálló kötelezettségek tekintetében; (4)javítja a jogorvoslathoz való hozzáférést azok számára, akiket érintenek a vállalati magatartás káros emberi jogi és környezeti hatásai; (5)mivel ez az irányelv az üzleti folyamatokra összpontosító horizontális eszköz, amely az értékláncra is vonatkozik, kiegészíti az egyéb hatályban lévő vagy javasolt intézkedéseket, amelyek közvetlenül foglalkoznak bizonyos konkrét fenntarthatósági kihívásokkal, vagy bizonyos konkrét ágazatokban alkalmazandók, főként az Unión belül. Összhang a szabályozási terület jelenlegi rendelkezéseivel

Ez az irányelv hozzájárul majd a szociális jogok európai pilléréhez, mivel mindkettő olyan jogokat segít elő, mint például a méltányos munkafeltételek. Külső vonatkozásain túlmenően az irányelv foglalkozik a nemzetközi munkaügyi normák Unión belüli megsértésével (pl. kényszermunkával kapcsolatos esetek a mezőgazdaságban). Ezért az Unión belül a meglévő szociális vívmányok mentén megerősítené a munkavállalók védelmét, és hozzájárulna a visszaélések megelőzéséhez és kezeléséhez a tagállamokon belül és azok között. Így ez az irányelv kiegészíti az EU szabályozási környezetét, amely jelenleg nem tartalmaz az egész Unióra kiterjedő átlátható és kiszámítható keretet, amely a gazdaság valamennyi ágazatában segítené az uniós vállalatokat az alapvető emberi jogi és környezeti kockázatokkal kapcsolatos fenntarthatósági kockázatok és hatások értékelésében és kezelésében, többek között az értékláncaik mentén. 2.JOGALAP, SZUBSZIDIARITÁS ÉS ARÁNYOSSÁG Jogalap A javaslat az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSZ) 50. cikkén és 114. cikkén alapul. Az EUMSZ 50. cikkének (1) bekezdése és különösen az EUMSZ 50. cikke (2) bekezdésének g) pontja hatáskörrel ruházza fel az EU-t, hogy eljárjon a letelepedési szabadság valamely meghatározott tevékenység tekintetében történő megvalósítása érdekében, különösen azáltal, hogy „a szükséges mértékben összehangolja azokat a biztosítékokat, amelyeket a tagállamok az 54. cikk második bekezdése szerinti társaságoktól a tagok és harmadik személyek érdekeinek védelme céljából megkövetelnek, annak érdekében, hogy az ilyen biztosítékokat egyenértékűvé tegyék az Unión belül”. Erre például szolgálhatnak a vállalatok részvényesei és más érdekelt felek érdekeinek a védelmére irányuló koordinációs intézkedések, amelyek célja, hogy az egész Unióban egyenértékű védelmet biztosítsanak, amennyiben a nemzeti szabályok közötti eltérések akadályozzák a letelepedés szabadságát. E rendelkezés akkor alkalmazható, ha a cél az, hogy megelőzzék a letelepedés szabadságát gátló, a nemzeti jogszabályok eltérő fejlődéséből eredő, már létező vagy jövőbeni akadályok kialakulását. Ugyanakkor az ilyen akadályok kialakulásának valószínűnek kell lennie, és a szóban forgó intézkedésnek ezen akadályok megelőzésére kell irányulnia. Ez a javaslat szabályozza a vállalatok fenntarthatósággal kapcsolatos átvilágítási kötelezettségeit, ugyanakkor – az ilyen átvilágításhoz kapcsolódó mértékben – kiterjed a vállalati igazgatók feladataira és az átvilágítás végrehajtását szolgáló vállalatirányítási rendszerekre. Következésképpen a javaslat a vállalatok tagjai és érdekelt felei érdekeinek a védelmét szolgáló eljárásokra és intézkedésekre vonatkozik. A közelmúltban több tagállam vezetett be jogszabályokat a fenntarthatósággal kapcsolatos átvilágításról, míg más tagállamoknál jelenleg tart a jogalkotás vagy a fellépés mérlegelésének a folyamata. Emellett a közelmúltban egyre több tagállam fogott hozzá e tárgykör szabályozásához, előírva az igazgatók számára, hogy vegyék figyelembe a vállalat külső hatásait, döntéseik során részesítsék előnyben az érdekelt felek érdekeit, vagy fogadjanak el szakpolitikai nyilatkozatot a vállalat emberi jogi stratégiájára vonatkozóan. Az átvilágításra vonatkozó új és kialakulóban lévő jogszabályok jelentős mértékben különbözőek az Unión belül – annak ellenére, hogy minden tagállam a meglévő nemzetközi normákra (az üzleti vállalkozások emberi jogi felelősségére vonatkozó ENSZ-irányelvek és az OECD felelős üzleti magatartásra vonatkozó normái) kíván építeni –, ami eltérő követelményeket eredményez. Egyes tagállamok olyan jogszabályokat fogadtak el vagy fognak várhatóan elfogadni, amelyek az értékláncokban felmerülő konkrét fenntarthatósági problémákra korlátozódnak. A személyi hatály, az érdemi átvilágítási követelmények, a végrehajtási rendszerek és a kapcsolódó igazgatói feladatok eltérnek egymástól, és ez a jövőben még inkább fokozódhat. Más tagállamok várhatóan úgy döntenek, hogy nem alkotnak jogszabályokat ezen a területen. A tagállamonként jelentősen eltérő követelmények így a belső piac széttagoltságát eredményezik. Ez a széttagoltság idővel valószínűleg növekedni fog. Ez a széttagoltság továbbá azzal a veszéllyel jár, hogy a belső piacon egyenlőtlen versenyfeltételek alakulnak ki a vállalatok számára. Először is, a vállalatokra és igazgatóikra – különösen a határokon átnyúló értékláncokkal rendelkezőkre – már eltérő követelmények vonatkoznak, és várhatóan még inkább eltérő követelmények lesznek rájuk érvényesek attól függően, hogy hol található a bejegyzett székhelyük. Ez a verseny torzulásához vezet. Emellett attól függően, hogy hogyan szervezik meg a belső piacon folytatott tevékenységüket, bizonyos vállalatok egyidejűleg a fenntartható vállalatirányítással foglalkozó kettő vagy több különböző nemzeti jogi keret hatálya alá is tartozhatnak. Ez a vállalatok számára a követelmények megkettőzéséhez, a megfelelés során tapasztalt nehézségekhez, a jogbiztonság hiányához, sőt akár egymással összeegyeztethetetlen párhuzamos jogi előírásokhoz is vezethet. Ezzel szemben előfordulhat, hogy egyes vállalatok semmilyen nemzeti keret hatálya alá sem tartoznak pusztán azért, mert nem állnak a nemzeti jog szerint releváns kapcsolatban egy olyan tagállam joghatóságával, amely rendelkezik átvilágításra vonatkozó érvényes szabályokkal, és ezáltal előnyhöz jutnak versenytársaikkal szemben. A javasolt jogi aktus célja, hogy megelőzze és megszüntesse az ilyen, szabad mozgást gátló akadályokat és a verseny torzulását azáltal, hogy harmonizálja a vállalatokra vonatkozó követelményeket, amelyek előírják számukra, hogy átvilágítást végezzenek saját tevékenységük, leányvállalataik és értékláncaik tekintetében, továbbá a kapcsolódó igazgatói feladatokat. Ez egyenlő versenyfeltételeket eredményez majd, amelyek mellett a hasonló méretű vállalatokra és igazgatóikra ugyanazok a követelmények vonatkoznak a fenntartható vállalatirányítási és vállalati átvilágítási intézkedéseknek a belső irányítási rendszereikbe történő integrálása tekintetében, és így hasonlóképpen védik a vállalat érdekelt feleinek az érdekeit. A harmonizált feltételek előnyösek lennének a határokon átnyúló letelepedés szempontjából, beleértve a vállalati tevékenységeket és a beruházásokat is, mivel megkönnyítenék a vállalati fenntarthatósági követelmények összehasonlítását, emellett pedig egyszerűsítenék és ezáltal olcsóbbá tennék a szerepvállalást. Az EUMSZ 50. cikke különös szabály a letelepedés szabadságának megvalósítása érdekében elfogadott intézkedések tekintetében. A javasolt intézkedések közül azok, amelyek a vállalatirányításra vonatkoznak, e jogalap hatálya alá tartoznak, így különösen az átvilágítás vállalati politikákba való beépítése, a vállalatok azon tervére vonatkozó intézkedések, amely biztosítja, hogy az üzleti modell és stratégia összeegyeztethető legyen a fenntartható gazdaságra való átállással és a globális felmelegedés 1,5 °C-ra való korlátozásával a Párizsi Megállapodással összhangban, valamint a kapcsolódó javadalmazási intézkedések, továbbá az igazgatók gondossági kötelezettségére, valamint az igazgatóknak az átvilágítás létrehozásával és felügyeletével kapcsolatos feladataira vonatkozó rendelkezések. Az ismertetett belső piaci akadályok átfogó kezelése érdekében az EUMSZ 50. cikkét ötvözzük az EUMSZ 114. cikkében foglalt általános rendelkezéssel. A 114. cikk rendelkezik a tagállamok törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseinek közelítésére vonatkozó azon intézkedések elfogadásáról, amelyek tárgya a belső piac megteremtése és működése. Az uniós jogalkotó különösen akkor folyamodhat az EUMSZ 114. cikkéhez, ha a nemzeti szabályok közötti eltérések akadályozzák az alapvető szabadságokat, vagy a verseny torzulását okozzák, és ezáltal közvetlen hatást gyakorolnak a belső piac működésére. A fentiek alapján a fenntartható vállalatirányításra és az átvilágítási kötelezettségekre vonatkozó nemzeti szabályok közötti különbségek közvetlen hatást gyakorolnak a belső piac működésére, és ez a hatás a jövőben valószínűleg növekedni fog. Az EUMSZ 50. cikkében szabályozott kérdéseken túlmenően ez a jogi aktus a belső piac megteremtésének és működésének egyéb területeit is érinti. Például az uniós jogalkotó fellépésének hiányában az áruk és szolgáltatások előállítása és mozgása eltolódna az olyan joghatóságok javára, amelyek nem rendelkeznek átvilágítási rendszerekkel vagy kevésbé szigorú rendszerekkel rendelkeznek, illetve az ilyen joghatóságokban székhellyel rendelkező vállalatok javára, ami alapvetően befolyásolná az áruk és szolgáltatások áramlását. Ezenkívül az árukat vagy szolgáltatásokat nyújtó vállalkozások, különösen a kkv-k eltérő szabályokkal és elvárásokkal szembesülnének a különböző tagállamokban található ügyfelek részéről. Például, míg egy tagállam joga előírhatja a beszállító számára harmadik fél általi ellenőrzések végzését, egy másik tagállam megkövetelheti ugyanattól a beszállítótól, hogy részt vegyen elismert ágazati programokban és több érdekelt felet tömörítő kezdeményezésekben. Az egyik tagállam előírhatja a vállalat számára, hogy átvilágítást végezzen a tartós üzleti kapcsolatai tekintetében, míg a másik tagállamban ez a követelmény esetleg csak a közvetlen beszállítókra terjed ki. Ez a különböző, részben összeegyeztethetetlen követelmények megsokszorozódásához vezetne, ami torzítaná az áruk és szolgáltatások szabad áramlását az Unióban. Előreláthatólag ezek a torzulások és hatások idővel még súlyosabbá válnának, mivel egyre több tagállam fogad el eltérő nemzeti jogszabályokat, de akár az átvilágításra vonatkozó jövőbeni jogszabályok gyengüléséhez is vezethetnek. A torzulások a vállalat értékláncában okozott kár esetén fennálló polgári jogi felelősség szempontjából is relevánsak. Az átvilágításra vonatkozó egyes nemzeti jogi keretek magukban foglalnak egy kifejezetten polgári jogi felelősségi rendszert, amely az átvilágítás elmulasztásához kapcsolódik, míg mások kifejezetten kizárják konkrét polgári jogi felelősségi rendszer bevonását. Számos vállalatot bíróság elé állítottak már azért, mert leányvállalataik vagy értékláncaik szintjén káros hatásokat okoztak vagy elmulasztották azok megelőzését. Az ilyen ügyeket jelenleg eltérő szabályok alapján bírálják el. Közös szabályok hiányában az eltérő nemzeti felelősségi rendszerek eltérő eredményekhez vezethetnek attól függően, hogy van-e tulajdonosi ellenőrzés (leányvállalatok esetében) vagy ténybeli ellenőrzés (közvetlen szerződések révén, vagy ha a vállalat többlépcsős szerződés vagy közvetett üzleti kapcsolatokban más áttétel útján gyakorolhatja az ellenőrzést). Ez a széttagoltság a verseny torzulásához vezetne a belső piacon, mivel az egyik tagállamban székhellyel rendelkező vállalattal szemben kártérítési igények merülnének fel az értékláncában okozott károk miatt, miközben egy másik vállalat, amely ugyanazzal az értéklánccal rendelkezik, védett lenne az ilyen pénzügyi reputációs kockázattal szemben az eltérő nemzeti szabályok miatt. A javasolt polgári jogi felelősségi rendszer egyértelművé tenné, hogy mely szabályok alkalmazandók abban az esetben, ha kár következik be a vállalat saját tevékenysége során, a leányvállalatai szintjén, illetve az értékláncban lévő közvetlen és közvetett üzleti kapcsolatok szintjén. Ezen túlmenően, az alkalmazandó joggal kapcsolatban javasolt rendelkezés célja, hogy biztosítsa a harmonizált szabályok – köztük a polgári jogi felelősségre vonatkozó szabályok – alkalmazását azokban az esetekben is, amikor egyébként az ilyen követelés tekintetében alkalmazandó jog nem egy tagállam joga. Ezért elengedhetetlen a szükséges egyenlő versenyfeltételek biztosítása. Szubszidiaritás Először is nem valószínű, hogy kizárólag a tagállamok e területre vonatkozó jogszabályai elégségesek és hatékonyak lennének. Ami a határokon átnyúló sajátos problémákat – például a szennyezést, az éghajlatváltozást, a biológiai sokféleséget stb. – illeti, az egyéni fellépést hátráltatja a többi tagállam tétlensége. Nem valószínű, hogy a nemzetközi kötelezettségvállalások – mint például az UNFCCC, az éghajlatváltozásról szóló Párizsi Megállapodás, a Biológiai Sokféleség Egyezmény, valamint más multilaterális környezetvédelmi megállapodás célkitűzései – elérhetők lennének kizárólag a tagállamok egyedi fellépése révén. Ezenkívül a vállalatok értékláncaiban az emberi jogokra és a környezetre gyakorolt káros hatásokból eredő kockázatok sokszor határokon átnyúló hatásokkal járnak (pl. szennyezés, transznacionális ellátási és értékláncok). Másodszor, számos vállalat működik uniós vagy globális szinten; az értékláncok kiterjednek más uniós tagállamokra és egyre inkább harmadik országokra is. A határokon átnyúló befektetéseket végző intézményi befektetők tulajdonában van az európai tőzsdén jegyzett nagyvállalatok teljes piaci tőkeértékének jelentős része (38 %), így sok vállalat rendelkezik határokon átnyúló tulajdonjoggal, és működésüket befolyásolják a meglévő rendelkezések bizonyos országokban, illetve a fellépés hiánya más országokban. Ez az egyik oka annak, hogy az élen járó vállalatok vitatható módon vonakodnak további lépéseket tenni a fenntarthatósági problémák kezelése terén – beleértve az értékláncokban jelenleg meglévőket –, és határokon átnyúló egyenlő versenyfeltételeket követelnek. Harmadsorban, a belső piacon és azon kívül működő vállalatoknak jogbiztonságra és egyenlő versenyfeltételekre van szükségük a fenntartható növekedéshez. Néhány tagállam a közelmúltban átvilágításra vonatkozó jogszabályokat vezetett be, míg másoknál folyamatban van a jogalkotás vagy a fellépés mérlegelése. A meglévő és az előkészítés alatt álló tagállami szabályok már eddig is eltérő követelményekhez vezettek, és ez a jövőben is folytatódna, ami veszélyezteti a hatékonyságot, és magában hordozza az egyenlőtlen versenyfeltételek kialakulásának kockázatát. Az átvilágításra vonatkozó eltérő jogszabályok jelentős mértékű közvetett hatást gyakorolnak azokra a beszállítókra, amelyek különböző, eltérő jogszabályok hatálya alá tartozó vállalatoknak szállítanak, mivel a kötelezettségek a gyakorlatban szerződési feltételek formájában kerülnek meghatározásra. Ha az átvilágítási követelmények tagállamonként jelentősen eltérőek, ez jogbizonytalansághoz és az egységes piac széttagoltságához vezethet, továbbá többletköltségeket és nehézséget jelenthet a határokon átnyúló tevékenységet folytató vállalatok és befektetőik, valamint más érdekelt felek számára. Az uniós fellépés révén ez elkerülhető, így az hozzáadott értéket nyújt. Végezetül, a tagállamok egyéni fellépésével ellentétben az uniós beavatkozás képes biztosítani azt, hogy Európa határozottan megnyilvánuljon a globális szintű szakpolitika alakítása során.

Arányosság A megfelelési költségekből eredően a vállalatokra háruló terheket hozzáigazították a vállalat méretéhez, a rendelkezésére álló erőforrásokhoz és a kockázati profiljához. A vállalatoknak csupán olyan megfelelő intézkedéseket kell hozniuk, amelyek arányban állnak a káros hatás súlyosságával és valószínűségével, és amelyek az észszerűség keretein belül a vállalat rendelkezésére állnak, figyelembe véve az adott eset körülményeit, ideértve a gazdasági ágazat és az adott üzleti kapcsolat jellemzőit és a vállalat azokra gyakorolt befolyását, valamint azt, hogy biztosítani kell a fellépések rangsorolását. E célból a tárgyi és személyi hatályt, valamint a végrehajtási rendelkezéseket az alábbiakban részletezett módon korlátozták. Ami az átvilágítási kötelezettségek „személyi hatályát” illeti (vagyis mely vállalati kategóriákra terjed ki), a kis- és középvállalkozások (kkv-k), amelyek a mikrovállalkozásokat is magukban foglalják és amelyek az Unióban működő összes vállalat mintegy 99 %-át teszik ki, mentesülnek az átvilágítási kötelezettség alól. A vállalatok e kategóriája esetében az átvilágítási eljárás kidolgozásával és végrehajtásával járó pénzügyi és adminisztratív terhek viszonylag magasak lennének. Legtöbbjük nem rendelkezik már korábban létrehozott átvilágítási mechanizmusokkal, nem rendelkeznek know-how-val, szakképzett személyzettel, és az átvilágítás elvégzésének költsége aránytalanul nagy mértékben érintené őket. Ugyanakkor azonban viselniük kell majd a vállalatokkal fenntartott üzleti kapcsolatokból eredő hatályos költségek és terhek egy részét, mivel a nagyvállalatok várhatóan áthárítják a követeléseket a beszállítóikra. Ezért támogató intézkedésekre lesz szükség, amelyek segítik a kkv-k működési és pénzügyi kapacitásának kiépítését. Azoknak a vállalatoknak, amelyek üzleti partnere kkv, szintén támogatniuk kell őket az átvilágítási követelmények teljesítésében, amennyiben ezek a követelmények veszélyeztetnék a kkv életképességét. Ezenkívül a pénzügyi ágazat értéklánca nem terjed ki azokra a kkv-kra, amelyek hitelt, kölcsönt, finanszírozást, biztosítást vagy viszontbiztosítást vesznek igénybe. Ugyanakkor az egyes kkv-k alapvetően kevésbé lesznek kitéve a fenntarthatósági szempontból káros hatásoknak, mint a nagyobb vállalatok. Ezért a nagyon nagy vállalatok a teljes körű átvilágítási kötelezettség hatálya alá fognak tartozni, többek között azért is, mert sokan közülük már bevezettek bizonyos eljárásokat, például a beszámolási kötelezettségek miatt. A kiválasztott árbevételi kritériumok különösen azokat szűrik ki, amelyek a legnagyobb hatást fejtik ki az uniós gazdaságra. Ezen túlmenően ez az irányelv intézkedéseket állapít meg, amelyek korlátozzák a terheknek az említett nagyvállalatokról a kisebb beszállítókra való áthárítását az értékláncban, és tisztességes, észszerű, megkülönböztetéstől mentes és arányos követelményeket alkalmaznak a kkv-kkal szemben. Ami az alacsonyabb árbevétellel és kevesebb munkavállalóval rendelkező vállalatokat illeti, az átvilágítási kötelezettség azokra a vállalatokra korlátozódik, amelyek a különösen nagy hatású ágazatokban tevékenykednek, és amelyekre ugyanakkor kiterjed a meglévő ágazati OECD-útmutatás is. Ezenfelül annak ellenére, hogy az OECD-útmutatás kiterjed a pénzügyi ágazatra, sajátosságai miatt az nem tartozik a nagy hatású ágazatok közé. E korlátozás célja, hogy egyensúlyt teremtsen az irányelv céljainak eléréséhez fűződő érdek és a vállalatokra nehezedő pénzügyi és adminisztratív terhek minimalizálásához fűződő érdek között. E vállalatok esetében egyszerűsödik az átvilágítási kötelezettség, mivel csak az ágazatuk szempontjából releváns súlyos káros hatásokra összpontosítanának. Ezen túlmenően az átvilágítási kötelezettség csak két évvel az ezen irányelv átültetésére nyitva álló határidő lejárta után lesz rájuk alkalmazandó, ami lehetővé teszi számukra a szükséges folyamatok és eljárások kidolgozását, valamint hogy kihasználják a nagyobb vállalatokra vonatkozó korábbi végrehajtási határidőnek köszönhetően várható ipari együttműködésből, technológiai fejlődésből, szabványokból stb. származó előnyöket. Amennyiben ez az irányelv harmadik országbeli vállalatokra is kiterjed, az érintett uniós és nem uniós vállalatok körének meghatározásához használt kritériumok nem azonosak, de biztosítják, hogy a harmadik országbeli vállalatok ne kerüljenek nagyobb valószínűséggel az irányelv hatálya alá. Ezek esetében nettó árbevételi küszöbérték alkalmazására kerül sor (150 millió EUR az 1. csoport és 40 millió EUR a 2. csoport tekintetében), de ezt az árbevételt teljes egészében az Unióban kell elérni. Az uniós vállalatoknak ugyanakkor 150 millió EUR nettó árbevételt kell elérniük világszerte, és meg kell felelniük a munkavállalók számára vonatkozó kritériumnak is (az 1. csoportban több mint 500 munkavállaló, a 2. csoportban pedig több mint 250 munkavállaló). Az eltérő kritériumok alkalmazása a következő okok miatt indokolt: –A harmadik országbeli vállalatokra vonatkozó uniós árbevételi kritérium kapcsolatot teremt az EU-val. A kizárólag az Unióban elért árbevétel figyelembevétele azért indokolt, mert egy ilyen – megfelelően meghatározott – küszöbérték – területi kapcsolatot teremt a harmadik országbeli vállalatok és az Unió között azon hatások révén, amelyeket e vállalatok tevékenységei gyakorolhatnak az EU belső piacára, ami elegendő ahhoz, hogy az uniós jogot alkalmazni lehessen a harmadik országbeli vállalatokra. –Emellett az országonkénti jelentéstételről szóló irányelv – a számviteli irányelv módosítása – már meghatározta a nem uniós vállalatok nettó árbevételének kiszámítására szolgáló módszereket, viszont nem létezik ilyen módszer a harmadik országbeli vállalatok által foglalkoztatott munkavállalók számának kiszámítására. Az átvilágításra vonatkozó francia jogi szabályozással kapcsolatos tapasztalatok azt mutatják, hogy a munkavállaló fogalmának közös meghatározása hiányában nehéz kiszámítani a – világszerte foglalkoztatott – munkavállalók számát, és emiatt nehéz meghatározni azt, hogy a hatály mely harmadik országbeli vállalatokra terjed ki, ami akadályozza a szabályok hatékony érvényesítését. –Az uniós vállalatok tekintetében a munkavállalói létszámra és az árbevételre vonatkozó kritériumok alkalmazása nagyobb összhangot biztosítana a fenntarthatósággal kapcsolatos vállalati beszámolásról szóló irányelvre irányuló javaslattal, amelyet az uniós vállalatokra vonatkozó átvilágítási intézkedések és szakpolitikák bejelentése során kellene alkalmazni. –Míg az irányelv – a Bizottság becslései alapján – mintegy 13 000 uniós vállalatra terjed majd ki, mindössze 4 000 harmadik országbeli vállalatot fog érinteni. Az, hogy az uniós vállalatokra csak akkor terjed ki a hatálya, ha azok elérik a munkavállalók létszámára vonatkozó minimális határértéket is, nagy valószínűséggel nem fogja megváltoztatni a versenyfeltételeket az EU belső piacán: az uniós vállalatokra alkalmazandó két, méretre vonatkozó – akár együttesen érvényesülő – kritérium eredményeképp a hatály még mindig kiterjed a viszonylag kisebb vállalatokra a nem uniós vállalatokhoz képest, mivel esetükben a vállalat világszerte elért összes nettó árbevételét kell figyelembe venni. Végezetül, az Unióban nagy árbevételt elérő harmadik országbeli nagyvállalatok rendelkeznek az átvilágítás végrehajtásához szükséges kapacitással, és a másutt folytatott tevékenységeik során is élvezhetik majd az átvilágításból származó előnyöket. Minden más szempontból a harmadik országbeli vállalatokra ugyanúgy alkalmazandók az átvilágítási szabályok, mint uniós társaikra (például a nagy hatású ágazatokban működő vállalatokra alkalmazandó rendszer tekintetében, valamint azonos bevezetési időszak az említett vállalatok esetében). Az igazgatók feladatainak összehangolása csak az uniós vállalatokra korlátozódik, így a harmadik országbeli vállalatoknak korlátozottabb kötelezettségeik lesznek. A „tárgyi hatály” elsősorban a vállalati átvilágítási kötelezettségre összpontosul és arra épül, és kiterjed az emberi jogokra, valamint azokra a káros környezeti hatásokra, amelyek a kiválasztott nemzetközi egyezményekben egyértelműen meghatározhatók. Az igazgatók javasolt feladatai szoros kapcsolatot biztosítanak az átvilágítási kötelezettségekkel, és ezért szükségesek ahhoz, hogy az átvilágítás hatékony legyen. Az igazgatók feladatai közé tartozik annak tisztázása is, hogy az igazgatóknak hogyan kell eleget tenniük a gondossági kötelezettségüknek annak érdekében, hogy a vállalat legfontosabb érdekeit szem előtt tartva járjanak el. Az átvilágítási kötelezettség hatékony végrehajtása kulcsfontosságú a kezdeményezés célkitűzéseinek eléréséhez. Ez az irányelv szankciók és a polgári jogi felelősség együttes alkalmazását írja elő. Ami a polgári jogi felelősség révén történő magánjogi jogérvényesítést illeti, eltérő megközelítést alkalmaz egyrészt a vállalat saját tevékenységei és leányvállalatai, másrészt pedig az üzleti kapcsolatok tekintetében. A polgári jogi felelősség csak a tartós üzleti kapcsolatokra vonatkozik, amelyeket a vállalat hosszú távon fenn kíván tartani azok intenzitását vagy időtartamát tekintve, és amelyek nem a vállalat értékláncának elhanyagolható vagy csupán járulékos részét képezik. A társaság nem tehető felelőssé azért, hogy a közvetett üzleti kapcsolatok szintjén nem előzte meg vagy nem szüntette meg a kárt, amennyiben többlépcsős szerződést és kötelező biztosítékot alkalmazott, és intézkedéseket vezetett be az annak való megfelelés ellenőrzésére, kivéve, ha az ügy körülményeire tekintettel észszerűtlen lett volna elvárni, hogy a ténylegesen meghozott intézkedés – beleértve a megfelelés ellenőrzését is – alkalmas legyen a káros hatás megelőzésére, enyhítésére, megszüntetésére vagy minimálisra csökkentésére. Továbbá a felelősség fennállásának és mértékének értékelése során megfelelően figyelembe kell venni a vállalat arra irányuló erőfeszítéseit – amennyiben azok közvetlenül kapcsolódnak a szóban forgó kárhoz –, hogy eleget tegyen a felügyeleti hatóság által előírt korrekciós intézkedéseknek, a végrehajtott beruházásoknak és a nyújtott célzott támogatásoknak, valamint a más szervezetekkel való együttműködésnek az értékláncaiban jelentkező káros hatások kezelése érdekében. A polgári jogi felelősség e megközelítése a túlzott pereskedés kockázatát is korlátozni fogja. Az átvilágítási kötelezettség közjogi érvényesítésével kapcsolatos intézkedések nem lépik túl a szükséges mértéket. Ez az irányelv egyértelművé teszi, hogy az átvilágítási kötelezettségek be nem tartása miatt kiszabott szankcióknak arányosnak kell lenniük. Amennyiben a vállalat ezen irányelvnek való megfelelését vizsgáló hatóságok meg nem felelést állapítanak meg, először megfelelő időt kell biztosítaniuk a vállalat számára korrekciós intézkedés megtételére. Az irányelv felvázol néhány szankciót, amelyeket valamennyi tagállamban alkalmazni kell, de a tagállamokra bízza, hogy arányos végrehajtási eljárást biztosítsanak nemzeti jogukkal összhangban. Amennyiben pénzbírságot szabnak ki, annak a társaság árbevételén kell alapulnia az arányos szint biztosítása érdekében. Ezenfelül ez az irányelv nem ró szükségtelen költségeket az Unióra, a nemzeti kormányokra, a regionális vagy helyi hatóságokra. Az irányelv a tagállamokra bízza a végrehajtás megszervezésének módját. A felügyeletet a meglévő hatóságok végezhetik. A költségek csökkentése (például a különböző tagállamokban tevékenykedő harmadik országbeli vállalatok felügyelete során), valamint a felügyelet, a koordináció, a vizsgálat és az információcsere javítása érdekében a Bizottság létrehozza a Felügyeleti Hatóságok Európai Hálózatát. Ez az irányelv lehetővé teszi a vállalati együttműködést, továbbá ágazati programok és több érdekelt felet tömörítő kezdeményezések alkalmazását annak érdekében, hogy csökkentse az ezen irányelvnek való megfelelés költségeit a vállalatok számára. A jogi aktus típusának megválasztása A javasolt jogi aktus irányelv, mivel az EUMSZ 50. cikke képezi a társasági tagok és harmadik személyek érdekeinek védelmére vonatkozó, e védelem Unión belüli egyenértékűvé tételére irányuló társasági jogi szabályozás jogalapját. Az EUMSZ 50. cikke rögzíti, hogy az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak irányelveket kell kibocsátania. A Bizottság felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogad el a harmadik országbeli vállalatok átvilágításról szóló beszámolására vonatkozó kritériumok megállapítása céljából.

A Bizottság – szükség szerint az illetékes európai szervekkel, az átvilágítás bevezetése terén szakértelemmel rendelkező nemzetközi szervekkel és másokkal egyeztetve – iránymutatást adhat ki, hogy segítséget nyújtson a vállalatoknak és a tagállami hatóságoknak abban, hogyan kell teljesíteniük a vállalatoknak az átvilágítási kötelezettségeiket. Emellett iránymutatásokban megfogalmazhatók nem kötelező erejű szerződési mintafeltételek, amelyeket a vállalatok felhasználhatnak a kötelezettségek értékláncukon belüli továbbadásához. Ezenkívül a Bizottság a már meglévő uniós fellépésekre és eszközökre építve egyéb támogató intézkedéseket is hozhat, hogy segítse az átvilágítás bevezetését az Unión belül és harmadik országokban egyaránt, ennek keretében pedig előmozdítsa a vállalatok kötelezettségeinek teljesítésének elősegítésére és az ezen irányelvvel egyéb módon érintett kkv-k támogatására irányuló közös érdekelti kezdeményezéseket. Mindez kiegészíthető még uniós fejlesztési együttműködési eszközökkel, amelyek révén támogatás nyújtható harmadik országbeli kormányok és az értéklánc felsőbb szintjein lévő harmadik országbeli gazdasági szereplők részére a tevékenységeik és a felsőbb szinteken lévő szereplőkkel fennálló üzleti kapcsolataik káros emberi jogi és környezeti hatásainak kezeléséhez. 3.AZ UTÓLAGOS ÉRTÉKELÉSEK, AZ ÉRDEKELT FELEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓK ÉS A HATÁSVIZSGÁLATOK EREDMÉNYEI Konzultációk az érdekelt felekkel A minőségi jogalkotásra vonatkozó iránymutatással összhangban több konzultációs tevékenység is zajlott: –a bevezető hatásvizsgálat (ütemterv), amelyre 114 visszajelzés érkezett, –a nyilvános konzultáció, amelyre 473 461 válasz és 122 785 polgári aláírás (a túlnyomó többségük előre kitöltött kérdőíveket használó kampányokon keresztül), valamint 149 állásfoglalás érkezett, –külön konzultáció a szociális partnerekkel, –az érdekelt felekkel tartott több munkaértekezlet és megbeszélés, például a társasági jogi jogtudósokból álló informális társasági jogi szakértői csoport ülése és a társasági jogi szakértői csoport keretében tagállami képviselőkkel tartott megbeszélés, valamint –vállalkozói szövetségek és önálló vállalkozások, köztük kis- és középvállalkozások (kkv-k) képviselőivel, civil társadalmi szervezetekkel, köztük nem kormányzati és nonprofit szervezetekkel, valamint nemzetközi szervezetekkel, például az OECD-vel tartott konferenciák és megbeszélések. A konzultációs tevékenységekből összességében véve az derült ki, hogy az érdekeltek között széles körű egyetértés van az átvilágításra vonatkozó uniós jogi keret szükségességét illetően. Különösen a nagyvállalatok körében mutatkozik általános igény az átvilágítás nagyobb fokú harmonizációja iránt a jogbiztonság fokozása és egyenlő versenyfeltételek teremtése érdekében. A polgárok és a civil társadalmi szervezetek megítélése szerint a jelenlegi szabályozási keret nem biztosítja eredményesen az emberi jogokra és a környezetre gyakorolt káros hatásokért való vállalati elszámoltathatóságot. A nyilvános konzultációban a válaszadók túlnyomó többsége, köztük a legtöbb részt vevő tagállam az átvilágítás iránti horizontális megközelítést támogatta az ágazatspecifikus vagy tematikus megközelítéssel szemben. A vállalatok jelezték, hogy tartanak annak a kockázatától, hogy versenyhátrányba kerülnek azokkal a harmadik országbeli vállalatokkal szemben, amelyeknek nincsenek ugyanilyen feladatai. A legtöbb válaszadó tehát egyetértett azzal, hogy az átvilágítási szabályoknak azokra a harmadik országbeli vállalatokra is vonatkozniuk kell, amelyek ugyan nem az Unióban letelepedettek, de tevékenységeiket bizonyos mértékben az EU területén folytatják. Az átvilágítási kötelezettséget kísérő jogérvényesítési mechanizmust illetően a nyilvános konzultáció során válaszoló összes érdekképviseleti csoport többségében az illetékes nemzeti hatóságok által uniós együttműködési/koordinációs mechanizmus keretében végzett felügyeletet tartotta a legmegfelelőbb megoldásnak. Mindegyik érdekképviseleti csoportban a válaszadók többsége a célokat előíró, kötelező erejű szabályokat tekintette a legköltségesebb, de összességében véve a legelőnyösebb lehetőségnek. Noha a legtöbb válaszadó szerint az átvilágítási szabályok kedvező hatást gyakorolnának a harmadik országokra, a válaszadók egy része azonban attól tartott, hogy e szabályok hátrányosan érinthetik a harmadik országokat, ha az emberi jogok – köztük a szociális és a munkavállalói jogok – és a környezet védelmét elhanyagoló harmadik országokban beruházó vállalatoknak ki kellene vonulniuk ezekből az országokból. A konzultációs stratégiáról és az érdekelt felekkel folytatott konzultációkról részletes tájékoztatás a hatásvizsgálati jelentés 2. mellékletében található. Szakértői vélemények beszerzése és felhasználása A különböző lehetőségek elemzésének alátámasztása érdekében a Bizottság támogatási szerződéseket ítélt oda külső szakértőknek az ellátási láncon belüli átvilágítási követelményekre vonatkozó vizsgálatra, valamint az igazgatók feladataira és a fenntartható vállalatirányításra vonatkozó vizsgálatra. Ezek a szakértők szorosan együttműködtek a Bizottsággal a vizsgálat különböző szakaszai során. Ezen alátámasztó vizsgálatok mellett további szakértői vélemények származtak szakirodalmi kutatásból és az érdekelt felekkel folytatott konzultációk során beérkezett válaszokból. A fent említett alátámasztó vizsgálatokon, a szakértői csoportok ülésein és az érdekelt felekkel folytatott konzultációkon kívül a Bizottság kiemelt figyelmet fordított a vonatkozó európai parlamenti állásfoglalásra és a tanácsi következtetésekre. Az Európai Parlament 2021. március 10-i állásfoglalásában ajánlásokat fogalmazott meg a Bizottságnak a vállalati átvilágításról és a vállalati elszámoltathatóságról, egyúttal felhívta a Bizottságot, hogy tegyen javaslatot átfogó vállalati átvilágítási kötelezettségre vonatkozó uniós szabályokra. A Tanács a globális ellátási láncokban biztosított emberi jogokról és a tisztességes munkáról szóló, 2020. december 1-i következtetéseiben felhívta a Bizottságot, hogy terjesszen elő javaslatot a fenntartható vállalatirányításra vonatkozó uniós keretre, amely a globális értékláncok mentén alkalmazandó ágazatközi vállalati átvilágítási kötelezettségeket is magában foglal. Hatásvizsgálat

A hatásvizsgálatban szereplő elemzés tágabb értelemben foglalkozott a fenntarthatóság vállalatirányítási és ügyviteli rendszerekben való előtérbe helyezésének szükségességéből fakadó problémával, amelynek két vetülete van: 1. az érdekelt felek érdekei és az érdekeltek kapcsán a vállalatokat érintő (fenntarthatósági) kockázatok nem kapnak kellő figyelmet a vállalati kockázatkezelési rendszerekben és döntésekben; 2. a vállalatok nem mérséklik kellőképpen a káros emberi jogi és környezeti hatásokat, illetve nem rendelkeznek a káros hatásaik enyhítésére alkalmas irányítással, ügyviteli rendszerekkel és intézkedésekkel. A főként a vállalati átvilágítási kötelezettség és az igazgatói feladatok terén kínálkozó különféle szakpolitikai alternatívák mérlegelése után a hatásvizsgálat azzal a javaslattal zárult, hogy három, egymást kiegészítő elemre, a vállalati átvilágításra, az igazgatói feladatokra és a javadalmazásra vonatkozó szakpolitikai alternatívákból álló csomag részesítendő előnyben. A hatásvizsgálat-tervezet 2021. április 9-én nyújtották be a Bizottság Szabályozói Ellenőrzési Testületéhez. A Testület elutasító véleményét követően 2021. november 8-án átdolgozott hatásvizsgálatot nyújtották be másodszori véleményezésre. A Testület ugyan elismerte, hogy első véleménye nyomán jelentősen átdolgozták a jelentést, mindazonáltal a második alkalommal is elutasító véleményt fogalmazott meg 2021. november 26-án, kiemelve, hogy politikai iránymutatásra van szükség azzal kapcsolatosan, hogy a fenntartható vállalatirányítási kezdeményezés folytatódjon-e, és ha igen, milyen feltételekkel. A Testület azért tartotta fenn elutasító véleményét, mivel a megítélése szerint a hatásvizsgálati jelentés: 1. nem foglalkozott kellő mértékben a probléma ismertetésével, és nem szolgált meggyőző bizonyítékkal arra, hogy az uniós vállalkozások, különösen a kkv-k még nem építették be megfelelően a fenntarthatósági szempontokat, vagy nem kaptak erre kellő ösztönzést; 2. nem mutatja be kielégítően a szakpolitikai alternatívák körét, és nem jelöli meg, illetve nem értékeli teljeskörűen a fő szakpolitikai döntéseket; 3. nem értékeli maradéktalanul, kiegyensúlyozottan és semleges módon a hatásokat, és bizonytalanságot tükröz az előnyök elérését illetően, valamint 4. nem bizonyítja kielégítően az előnyben részesített alternatíva arányosságát. Ezért a Testület második elutasító véleményében kifejtett észrevételekre reagálva kiegészítették a hatásvizsgálatot a Testület véleménye nyomán végzett munkáról szóló bizottsági szolgálati munkadokumentummal, amely további pontosításokkal és bizonyítékokkal szolgál azokon a területeken, ahol a Testület konkrét javítási javaslatokat fogalmazott meg. A Bizottság minőségi jogalkotási szabályai szerint a Szabályozói Ellenőrzési Testület kedvező véleménye szükséges ahhoz, hogy az anyag a következő elfogadási szakaszba léphessen. Az intézményközi kapcsolatokért és a tervezésért felelős alelnök azonban engedélyezheti olyan kezdeményezés előkészítésének folytatását, amelyről a Szabályozói Ellenőrzési Testület másodszor is elutasító véleményt nyilvánított. Fontos kiemelni, hogy a Szabályozói Ellenőrzési Testület véleménye a hatásvizsgálat minőségét értékeli, nem pedig a kapcsolódó jogalkotási javaslatot. A Bizottság az intézményközi kapcsolatokért és a tervezésért felelős alelnök egyetértésére is tekintettel úgy ítélte meg, hogy helyénvaló továbbvinni a kezdeményezést az alábbi okokból: –e kezdeményezés politikai jelentősége a Bizottság emberközpontú gazdasággal kapcsolatos politikai prioritása szempontjából, többek között a fenntartható finanszírozási csomaggal és az európai zöld megállapodással összefüggésben, –az intézkedés sürgőssége az értéklánc-átvilágítás terén, a fenntarthatósági átállás előmozdítása és az egységes piac növekvő széttagoltságával kapcsolatos kockázat kezelése érdekében, valamint tekintettel arra, hogy: –a benyújtott további pontosítások és bizonyítékok kielégítően orvosolták a Szabályozói Ellenőrzési Testület által a hatásvizsgálatban feltárt hiányosságokat, és az átdolgozott jogalkotási javaslat is tükrözte őket. A jelentőséget és a sürgősséget illetően a Bizottság azt is figyelembe vette, hogy a kezdeményezés szerepel az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság 2022. évi közös politikai prioritásai között. A Testület megállapításainak alapos elemzését követően és a benyújtott további pontosításokhoz és bizonyítékokhoz kapcsolódó megfontolásokat figyelembe véve a Bizottság úgy ítélte meg, hogy a hatásvizsgálatban előterjesztett szakpolitikai alternatívacsomaghoz képest jelentősen átdolgozott javaslat mégis határozott előrelépést tesz lehetővé azon átfogó célkitűzés felé, hogy jobban kiaknázhatók legyenek az egységes piacban rejlő lehetőségek a fenntartható gazdaságra való átálláshoz való hozzájárulás és a hosszú távon fenntartható és felelős vállalati magatartás előmozdítása érdekében. Az irányelv a hatásvizsgálat-tervezetben ismertetett, előnyben részesített alternatívához képest céltudatosabb és célirányosabb. Alapját az átvilágítási kötelezettség képezi, ugyanakkor számottevően csökkenti az igazgatói feladatokat azzal, hogy szorosan összekapcsolja őket az átvilágítási kötelezettséggel. Ezenfelül az átvilágítás hatálya is átalakult. A hatásvizsgálat szerint előnyben részesített alternatívacsomagot érintő kiigazítások részletes leírása a kísérő bizottsági szolgálati munkadokumentumban található, amely ismerteti a Szabályozói Ellenőrzési Testület véleménye nyomán végzett munkát, és kiegészítő tájékoztatással szolgál. Röviden összegezve a „személyi hatály”, tehát az érintett vállalkozások köre a Testület problémaismertetésre vonatkozó – különösen a kkv-kat érintő – és az előnyben részesített alternatíva arányosságával kapcsolatos észrevételeiből fakadó megfontolások nyomán jelentősen szűkült. Konkrétan fogalmazva a kkv-k teljesen kikerültek a hatály alól, a nagy hatású ágazatok esetében pedig a több mint 250 munkavállalót foglalkoztató és világszinten 40 millió EUR-t meghaladó nettó árbevétellel rendelkező vállalatokra szűkült az alkalmazási kör, míg a több mint 500 munkavállalót foglalkoztató és világszinten 150 millió EUR-t meghaladó nettó árbevétellel rendelkező vállalatokra a gazdasági ágazatuktól függetlenül kiterjed a hatály. A szöveg közvetlenül meghatározza a nagy hatású ágazatok fogalmát, így a Testület jogalkotási technikával kapcsolatos észrevételeit is tükrözi. A nagy hatású ágazatok köre a meghatározás szerint azokra az ágazatokra korlátozódik, amelyeknél nagy a káros hatások kockázata, és amelyekre vonatkozóan rendelkezésre áll OECD-útmutatás. A nagy hatású ágazatokban működő, közepes piaci tőkeértékű vállalatokra kétéves átmeneti időszakot követően kell alkalmazni a szabályokat, így hosszabb alkalmazkodási idő áll majd a rendelkezésükre. Ezenkívül e vállalatok átvilágítási kötelezettségei csak az ágazatukat érintő súlyos hatásokra korlátozódik. A kezdeményezés célkitűzéseinek eredményes elérése érdekében e javaslat hatálya a harmadik országbeli vállalatokra is kiterjed. Csak azok az Unión kívüli vállalatok tartoznak e körbe, amelyek közvetlen kapcsolatban állnak az uniós piaccal, és elérik az uniós vállalatokéhoz hasonló, de rájuk az uniós piacon belül vonatkozó árbevételi küszöbértéket. Ezenfelül az átvilágítás tekintetében ugyanazok a kötelezettségek terhelik majd őket, mint az érintett uniós vállalatokat. Az irányelv azt is rögzíti, hogy hozzáférhető gyakorlati támogatásra van szükség ahhoz, hogy a vállalatok, különösen az értékláncban lévő kkv-knak felkészülhessenek a kötelezettségek teljesítésére (vagy az ebből következően esetleg velük szemben közvetve támasztott elvárásokra). E támogatás nyújtható gyakorlati iránymutatás, támogató eszközök, például forródrótok, adatbázisok vagy képzés útján, valamint a vállalatoknak az irányelv végrehajtásában segítséget nyújtó megfigyelőközpont létrehozásával. Emellett a felülvizsgálati rendelkezés kifejezetten utal az irányelv személyi hatályára (tehát az érintett vállalkozások körére), amelyet a jogszabály alkalmazása során szerzett gyakorlati tapasztalatok fényében felül kell majd vizsgálni. A kkv-k által gyakorolt közvetett hatás mérséklésére irányuló egyéb intézkedések is szerepelnek az ezen irányelv hatálya alá tartozó vállalatok kötelezettségei között. A tárgyi hatályt (tehát a tárgykört) illetően megmaradt az emberi jogi és környezeti hatásokra vonatkozó horizontális eszköz. Ez tükrözi az érdekképviseleti csoportok körében kialakult szilárd egyetértést a tekintetben, hogy horizontális keretre van szükség a feltárt problémák orvoslásához. Ezenkívül a Testület észrevételei között szerepelt még, hogy a hatásvizsgálat nem kellően egyértelmű azzal kapcsolatosan, hogy az igazgatói feladatokat az átvilágítási követelményeken felül kell-e szabályozni. A Bizottság ezért úgy döntött, hogy e kérdés rendezése érdekében eltér a hatásvizsgálat szerint előnyben részesített alternatívacsomagtól, és az igazgatói feladatok elemére összpontosít, egyúttal figyelembe véve az átvilágításra és a gondossági kötelezettségre vonatkozó nemzetközi normákat is. Ez kiterjed a vállalati átvilágítási eljárások és intézkedések kialakításával és bevezetésük felügyeletével, e célból magatartási kódex kidolgozásával, valamint az átvilágítás vállalati stratégiába való beépítésével kapcsolatos igazgatói feladatokra. Annak érdekében, hogy maradéktalanul tükrözze az igazgatók vállalati átvilágítási kötelezettségek tekintetében betöltött szerepét, az igazgatók vállalattal szembeni általános gondossági kötelezettségét, amely az összes tagállam társasági jogában megjelenik, azzal is pontosítani kell, hogy az igazgatóknak a vállalat érdekének legmegfelelőbb módon történő eljárás iránti kötelezettségük teljesítése során figyelembe kell venniük a fenntarthatósággal kapcsolatos vállalati beszámolásról szóló irányelvre irányuló javaslatban foglalt fenntarthatósági kérdéseket, köztük adott esetben az emberi jogi, éghajlatváltozási és környezeti hatásokat, rövid, közép- és hosszú távon egyaránt. Az ezen túlmutató, hatásvizsgálatban javasolt konkrét igazgatói feladatokat el kell vetni. Így biztosítható, hogy a javaslat elérje a célját, egyúttal arányos is maradjon. A Testület észrevételeit illetően ez az indokolás és a jogalkotási javaslat preambulumbekezdései kimerítő magyarázattal szolgának a szakpolitikai döntésekre. Míg a Testülethez benyújtott hatásvizsgálat és a Testület véleményét változatlan formában tették közzé, addig külön kísérő bizottsági szolgálati munkadokumentum készült, amely a Testület – többek között a bizonyítékokkal kapcsolatos – észrevételei nyomán további bizonyítékokkal és pontosításokkal szolgál. Ez a dokumentum különösen az alábbi témakörökkel foglalkozik: (1)A probléma ismertetése: –az ezzel az irányelvvel orvosolandó, a vállalati fenntarthatósági irányítási módszerek nyilvánvaló hiányával vagy az uniós vállalatok általi elégtelen alkalmazásával közvetlenül összefüggő környezeti és fenntarthatósági problémák nagyságrendje és alakulása, valamint az irányelv hozzáadott értéke a zöld megállapodás keretében a fenntarthatóság előmozdítására irányuló, átfogó intézkedéscsomaggal összefüggésben, –annak okai, miért nem tekinthető a piaci és versenydinamika a vállalati stratégiák és kockázatkezelési rendszerek további fejlődésével együtt elegendőnek, valamint a vállalati fenntarthatósági eszközök használata és a problémák orvoslásában kifejtett gyakorlati hatásaik között feltételezett ok-okozati összefüggés.

(2)Az előnyben részesített alternatíva hatásai: –harmadik országokat érintő kérdések, beépítve i. a harmadik országokban várható fejleményekkel (figyelemmel többek között az uniós és nemzetközi kereskedelem- és fejlesztéstámogatási intézkedésekre), valamint ii. a harmadik országokra és harmadik országbeli beszállítókra gyakorolt hatásokkal kapcsolatos észrevételeket, –a jogérvényesítési mechanizmus, részletesebben kifejtve a közigazgatási jogérvényesítésre és polgári jogi felelősségre épülő kétpilléres jogérvényesítési rendszer hozzáadott értékét, –a versenyre és a versenyképességre gyakorolt hatások. Célravezető szabályozás és egyszerűsítés Az irányelv hatálya nem terjed ki a kis- és középvállalkozásokra, így a mikrovállalkozásokra sem, az őket érintő közvetett hatások pedig uniós és tagállami szinten támogatási intézkedésekkel és iránymutatásokkal, a vállalkozások közötti kapcsolatokban pedig szerződési mintafeltételek alkalmazásával és a nagyobb üzleti partnerre vonatkozó arányossági követelményekkel enyhíthetők majd. Alapjogok A hatásvizsgálatban leírtak szerint és a rendelkezésre álló bizonyítékok alapján a kötelező átvilágítási követelmények jelentős előnyökkel járhatnak az alapjogok védelme és érvényesülésének előmozdítása szempontjából. 4.KÖLTSÉGVETÉSI VONZAT A javaslatnak nincs az uniós költségvetést közvetlenül érintő vonzata. 5.EGYÉB ELEMEK Végrehajtási tervek, valamint a nyomon követés, az értékelés és a jelentéstétel szabályai A Bizottság létrehozza a felügyeleti hatóságok európai hálózatát, hogy segítsen az irányelv végrehajtásában. Ez a hálózat a tagállamok által a vállalatok átvilágítási kötelezettségeinek betartatására kijelölt felügyeleti hatóságok képviselőiből áll majd, és szükség esetén kiegészülhet az ezen irányelv hatálya alá tartozó területeken megfelelő szakértelemmel rendelkező egyéb uniós ügynökségekkel, a célja pedig az lesz, hogy előmozdítsa és biztosítsa a szabályozási, vizsgálati, végrehajtási és felügyeleti módszerek összehangolását és közelítését, valamint az említett felügyeleti hatóságok közötti információcserét. Az átültetési időszak végét követő hét év elteltével Bizottság jelentést készít ezen irányelv végrehajtásáról, kitérve egyéb szempontok mellett annak eredményességére. A jelentést adott esetben jogalkotási javaslat kíséretében nyújtja be. A Bizottság szükség esetén iránymutatást ad ki, hogy egyértelmű helyzetet teremtsen, és támogatást nyújtson a vállalatok és a tagállamok számára az irányelv végrehajtásához. Magyarázó dokumentumok Ezen irányelv megfelelő végrehajtásának biztosítása érdekében magyarázó dokumentumra lehet szükség, például megfelelési táblázatok formájában. A javaslat egyes rendelkezéseinek részletes magyarázata Az 1. cikk meghatározza az irányelv tárgyát, ami a vállalatok által a saját tevékenységeik, a leányvállalataik tevékenységei és a velük tartós üzleti kapcsolatban álló vállalkozások értékláncon belüli tevékenységei tekintetében a tényleges vagy lehetséges káros emberi jogi és környezeti hatások feltárására irányuló átvilágítással kapcsolatos kötelezettségekre vonatkozó szabályok megállapítása. A rendelkezés emellett azt is rögzíti, hogy ez az irányelv szabályokat állapít meg az átvilágítási kötelezettségek megszegéséért való felelősségre vonatkozóan. A 2. cikk megállapítja az irányelv személyi hatályát, és meghatározza azokat a kritériumokat, amelyek alapján az egyes tagállamok illetékesek az irányelv hatálya alá tartozó kérdések szabályozására.

A 3. cikk az ezen irányelvben alkalmazott fogalommeghatározásokat tartalmazza. A 4. cikk előírja, hogy a tagállamok gondoskodjanak arról, hogy a vállalatok végezzenek emberi jogi és környezetvédelmi átvilágítást az irányelv 5–11. cikkében rögzített egyedi követelményeknek megfelelően. Az 5. cikk előírja, hogy a tagállamok gondoskodjanak arról, hogy a vállalatok minden vállalati politikájukba beépítsék az átvilágítást, és rendelkezzenek évente aktualizált átvilágítási politikával. A rendelkezés rögzíti, hogy ennek a politikának tartalmaznia kell a vállalat átvilágítás iránti megközelítésének, a vállalat munkavállalói és leányvállalatai által követendő magatartási kódexnek, valamint az átvilágítás végrehajtásához bevezetett eljárásoknak a leírását. A 6. cikk előírja azt a kötelezettséget, hogy a tagállamok gondoskodjanak arról, hogy a vállalatok hozzanak megfelelő intézkedéseket a saját tevékenységeikben, a leányvállalataiknál, valamint az értékláncukon belül fennálló tartós közvetlen vagy közvetett üzleti kapcsolatok szintjén felmerülő tényleges vagy lehetséges káros emberi jogi és környezeti hatások feltárására. A 7. cikk rögzíti azt a követelményt, hogy a tagállamok gondoskodjanak arról, hogy a vállalatok hozzanak megfelelő intézkedéseket a 6. cikk szerint feltárt lehetséges káros hatások megelőzésére vagy e hatások megfelelő csökkentésére, ha a megelőzés nem lehetséges vagy fokozatos bevezetést igényel. A 8. cikk előírja azt a kötelezettséget, hogy a tagállamok gondoskodjanak arról, hogy a vállalatok hozzanak megfelelő intézkedéseket azoknak a tényleges káros emberi jogi és környezeti hatásoknak a megszüntetésére, amelyeket a 6. cikke szerint feltártak vagy feltárhattak volna. Ha a tartós közvetlen vagy közvetett üzleti kapcsolatok szintjén felmerülő káros hatás nem szüntethető meg, a tagállamoknak gondoskodniuk kell arról, hogy a vállalatok minimalizálják e hatás mértékét. A 9. cikk megállapítja azt a kötelezettséget, hogy a tagállamok gondoskodjanak arról, hogy mindegyik vállalat lehetővé tegye panasz benyújtását a részére, ha jogos aggályok merülnek fel lehetséges vagy tényleges káros hatásokat illetően, egyebek mellett a vállalat értékláncában is. A vállalatok kötelesek biztosítani ezt a lehetőséget mindazoknak, akiket a káros hatás érint vagy alapos okkal feltételezhetően érinthet, azoknak a szakszervezeteknek vagy más munkavállalói képviselőknek, amelyek az érintett értékláncban dolgozó egyéneket képviselik, valamint azoknak a civil társadalmi szervezeteknek, amelyek az érintett területen működnek. A 10. cikk bevezeti azt a kötelezettséget, hogy a tagállamok írják elő a vállalatoknak, hogy az átvilágítási intézkedéseik végrehajtásának időszakos értékelésével győződjenek meg a káros hatások megfelelő feltárásáról, valamint a megelőző és korrekciós intézkedések végrehajtásáról, és állapítsák meg, mennyire sikerült megelőzni vagy megszüntetni, illetve milyen mértékben sikerült minimalizálni a káros hatásokat. A 11. cikk megállapítja azt a kötelezettséget, hogy a tagállamok gondoskodjanak arról, hogy a 2013/34/EU irányelv szerinti beszámolási követelmények hatálya alá nem tartozó vállalatok beszámoljanak az ezen irányelv tárgyát képező kérdésekről, és éves beszámolót tegyenek közzé a honlapjukon. A 12. cikk megállapítja azt a kötelezettséget, hogy a Bizottság fogadjon el iránymutatást nem kötelező erejű szerződési mintafeltételekről, ezzel segítve a vállalatokat a 7. cikk (2) bekezdésének b) pontjában és a 8. cikk (3) bekezdésének c) pontjában foglalt rendelkezések betartásában. A 13. cikk lehetőséget teremt arra, hogy a Bizottság – az Európai Unió Alapjogi Ügynökségével, az Európai Környezetvédelmi Ügynökséggel és adott esetben az átvilágítás terén szakértelemmel rendelkező nemzetközi szervekkel egyeztetve – iránymutatást adjon ki bizonyos ágazatokra vagy meghatározott káros hatásokra vonatkozóan, hogy segítséget nyújtson a vállalatoknak vagy a tagállami hatóságoknak abban, hogyan kell teljesíteniük a vállalatoknak az átvilágítási kötelezettségeiket. A 14. cikk előírja, hogy a tagállamok és a Bizottság kísérő intézkedéseket hajtsanak végre az ezen irányelv hatálya alá tartozó vállalatok és az irányelvben foglalt kötelezettségekkel közvetve érintett, globális értékláncok mentén elhelyezkedő szereplők javára. E támogatás külön honlapok, portálok vagy platformok üzemeltetésétől a kkv-knak nyújtott pénzügyi támogatásig, valamint a közös érdekelti kezdeményezések előmozdításáig terjedhet. Ez a rendelkezés továbbá egyértelművé teszi, hogy a vállalatok támaszkodhatnak az átvilágítás bevezetését támogató ágazati programokra és több érdekelt felet tömörítő kezdeményezésekre, a Bizottság pedig a tagállamokkal együttműködve iránymutatást adhat ki e programok célravezetőségének értékeléséről. A 15. cikk előírja, hogy a tagállamok gondoskodjanak arról, hogy bizonyos vállalatok fogadjanak el tervet az üzleti modelljük és stratégiájuk fenntartható gazdaságra való átállással és a Párizsi Megállapodás szerint a globális felmelegedés 1,5 °C-ra történő korlátozásával való összeegyeztethetőségének biztosítására. A 16. cikk bevezeti azt a követelményt, miszerint a 2. cikk (2) bekezdése értelmében ezen irányelv hatálya alá tartozó, harmadik ország joga szerint alapított vállalatok jelöljenek ki az Unióban megfelelő felhatalmazással rendelkező, meghatalmazott képviselőt, akihez a tagállamok illetékes hatóságai az irányelvhez kapcsolódóan kiadott jogi aktusok kézhezvételével, teljesítésével és érvényesítésével összefüggő valamennyi kérdésben fordulhatnak. A 17. cikk megállapítja azt a követelményt, hogy a tagállamok jelöljenek ki egy vagy több nemzeti felügyeleti hatóságot, amely betartatja a vállalatokkal az átvilágítási kötelezettségeiket, valamint a 15. cikk (1) és (2) bekezdésében foglalt kötelezettségüket, és a 18. cikk szerint gyakorolja az e kötelezettségek érvényesítésére vonatkozó hatáskört. A 18. cikk meghatározza a megfelelő hatáskört és erőforrásokat a tagállamok által kijelölt felügyeleti hatóságok számára a felügyeleti és jogérvényesítési feladataik ellátásához. A 19. cikk megállapítja azt a követelményt, hogy a tagállamok gondoskodjanak arról, hogy az a természetes vagy jogi személy, aki objektív körülmények alapján okkal feltételezi, hogy valamely vállalat nem tesz eleget ezen irányelv rendelkezéseinek, jogosult legyen indokolással alátámasztott aggályait bejelenteni a felügyeleti hatóságoknak, különösen a szokásos tartózkodási helye, bejegyzett székhelye, munkavégzési helye vagy az állítólagos jogsértés helye szerinti tagállamban. A 20. cikk rögzíti, hogy a tagállamok megállapítják az ezen irányelv alapján elfogadott nemzeti rendelkezések megsértése esetén alkalmazandó szankciókra vonatkozó szabályokat, és meghoznak minden szükséges intézkedést e szabályok végrehajtásának biztosítása érdekében. A szankcióknak hatékonynak, visszatartó erejűnek és arányosnak kell lenniük. A tagállamok gondoskodnak az ezen irányelv rendelkezéseinek megsértéséért kirótt szankciókat tartalmazó felügyeleti hatósági határozat közzétételéről. A 21. cikk létrehozza a felügyeleti hatóságok európai hálózatát, amely a 16. cikkben említett nemzeti felügyeleti hatóságok képviselőiből áll majd, a célja pedig az lesz, hogy előmozdítsa és biztosítsa a szabályozási, vizsgálati, végrehajtási és felügyeleti módszerek összehangolását és egymáshoz igazítását, valamint az említett felügyeleti hatóságok közötti információcserét. A 22. cikk rögzíti azt a követelményt, hogy a tagállamoknak meg kell állapítaniuk az átvilágítási kötelezettségek teljesítésének elmulasztása miatt bizonyos feltételek mellett a vállalatokat terhelő polgári jogi kártérítési felelősségre vonatkozó szabályokat. Azt a kötelezettséget is bevezeti, hogy a tagállamok gondoskodjanak arról, hogy az e cikk (1)–(3) bekezdésében foglalt felelősség ne legyen tagadható kizárólag azon az alapon, hogy az ilyen igényekre alkalmazandó jog nem az adott tagállam joga.

A 23. cikk előírja az uniós jog megsértését bejelentő személyek védelméről szóló, 2019. október 23-i (EU) 2019/1937 európai parlamenti és tanácsi irányelv alkalmazását az ezen irányelv bármilyen megsértésének bejelentése és az ilyen jogsértéseket bejelentő személyek védelme tekintetében. A 23. cikk egyúttal tisztázza a vállalatok közpénzből történő támogatásának feltételeit. A 25. cikk egyértelműen megfogalmazza az igazgatói gondossági kötelezettségét. A 26. cikk előírja azt a feladatot, hogy az uniós vállalatok igazgatói alakítsanak ki a fenntarthatósággal kapcsolatos vállalati átvilágítási eljárásokat és intézkedéseket, és felügyeljék azok bevezetését, továbbá igazítsák a vállalati stratégiát az átvilágításhoz. A 27. cikk módosítja az (EU) 2019/1937 irányelv mellékletét. A 28. cikk megállapítja a felhatalmazáson alapuló jogi aktusokra vonatkozó szabályokat. A 29. cikk ezen irányelv felülvizsgálatára vonatkozó rendelkezést tartalmaz. A 30. cikk rögzíti az irányelv átültetésére vonatkozó rendelkezéseket. A 31. cikk meghatározza ezen irányelv hatálybalépésének időpontját. A 32. cikk meghatározza az irányelv címzettjeit. A mellékletben található jegyzékek tartalmazzák az irányelv szempontjából lényeges káros környezeti hatásokat és káros emberi jogi hatásokat, kitérve a nemzetközi emberi jogi egyezményekben (az I. rész 1. szakasza), valamint az emberi jogokról és alapvető szabadságokról szóló egyezményekben (az I. rész 2. szakasza) foglalt jogok és tilalmak megsértésére, valamint a környezetvédelmi egyezményekben foglalt, nemzetközileg elismert célkitűzések és tilalmak megsértésére (II. rész). 2022/0051 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE a fenntarthatósággal kapcsolatos vállalati átvilágításról és az (EU) 2019/1937 irányelv módosításáról (EGT-vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 50. cikke (1) bekezdésére és (2) cikke g) pontjára, valamint 114. cikkére, tekintettel az Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus tervezete nemzeti parlamenteknek való megküldését követően,

tekintettel az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére, rendes jogalkotási eljárás keretében, mivel: (1)Az Európai Unióról szóló szerződésben foglaltaknak megfelelően az Unió az emberi méltóság tiszteletben tartásán, a szabadságon, a demokrácián, az egyenlőségen, a jogállamiságon és az emberi jogok tiszteletben tartásán alapul. Ezeknek az Unió létrehozását is vezérlő alapvető értékeknek, továbbá az emberi jogok egyetemességének és oszthatatlanságának, valamint az Egyesült Nemzetek Alapokmányában és a nemzetközi jogban foglalt elvek tiszteletben tartásának kell meghatároznia az Unió nemzetközi szintű szerepvállalását. E szerepvállalás keretében elősegíti a fejlődő országok fenntartható gazdasági, szociális és környezeti fejlődését. (2)A környezet minőségének magas fokú védelme és javítása, valamint az alapvető európai értékek előmozdítása az európai zöld megállapodásról szóló bizottsági közlemény szerint az Unió prioritásai közé tartozik. E célkitűzések eléréséhez nemcsak a hatóságok közreműködésére, de a magánszereplők, különösen a vállalatok bevonására is szükség van. (3)A méltányos átállást szolgáló erős szociális Európáról szóló közleményben a Bizottság vállalta, hogy a fenntarthatóságra való méltányos átállás érdekében korszerűsíti Európa szociális piacgazdaságát. Ez az irányelv a szociális jogok európai pillérét is erősíti majd, amely a méltányos munkafeltételeket biztosító jogok előmozdítását szolgálja. A tisztességes munka világszintű – globális értékláncokra is kiterjedő – előmozdításához kapcsolódó uniós szakpolitikák és stratégiák közé tartozik, amelyekről a világszerte biztosítandó tisztességes munkáról szóló bizottsági közlemény is említést tesz. (4)A vállalatok magatartása minden gazdasági ágazatban kulcsfontosságú az Unió fenntarthatósági célkitűzéseinek sikeres eléréséhez, mivel az uniós vállalatok – különösen a nagyvállalatok – globális értékláncokra támaszkodnak. A vállalatoknak ugyancsak érdekében áll az emberi jogok és a környezet védelme, különös tekintettel a fogyasztók és a befektetők e területeket érintő aggályainak erősödésére. Már több kezdeményezés indult az értékközpontú átalakulást támogató vállalkozások felkarolására az Unióban és nemzeti szinten egyaránt. (5)A felelős üzleti magatartásra vonatkozó hatályos nemzetközi normák előírják, hogy a vállalatoknak védeniük kell az emberi jogokat, és meghatározzák, hogyan kell gondoskodniuk a környezet védelméről a tevékenységeik során és az értékláncaik mentén. Az üzleti vállalkozások emberi jogi felelősségére vonatkozó ENSZ-irányelvekben elismert módon a vállalatok feladata, hogy emberi jogi átvilágítás keretében feltárják, megelőzzék és csökkentsék a tevékenységeik káros emberi jogi hatásait, valamint beszámoljanak arról, hogyan kezelik e hatásokat. Ezek az irányelvek rögzítik, hogy a vállalkozásoknak kerülniük kell az emberi jogok megsértését, és kezelniük kell azokat a káros emberi jogi hatásokat, amelyeket okoztak, amelyekhez hozzájárultak, vagy amelyek saját tevékenységeik, leányvállalataik és közvetlen vagy közvetett üzleti kapcsolataik révén hozzájuk kötődik. (6)Az emberi jogi átvilágítás fogalmát pontosították és részletesebben kifejtették az OECD multinacionális vállalkozásokra vonatkozó irányelvei, amely a környezetvédelmi és az irányítási területre is kiterjesztették az átvilágítás alkalmazását. Az OECD felelős üzleti magatartásra vonatkozó útmutatása és ágazati útmutatása nemzetközileg elismert keret, amely az átvilágítás gyakorlati lépéseinek meghatározásával segít a vállalatoknak a tevékenységeik, értékláncaik és más üzleti kapcsolataik tényleges vagy lehetséges hatásainak feltárásában, megelőzésében, csökkentésében és a kezelésükről való beszámolásban. Az átvilágítás fogalma a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) multinacionális vállalatokra és szociálpolitikára vonatkozó elvekről szóló háromoldalú nyilatkozatába is beépül. (7)A tartós, befogadó és fenntartható, gazdasági növekedés előmozdítására irányuló célkitűzések is szerepelnek az Egyesült Nemzetek Szervezetének fenntartható fejlődési céljai, amelyeket 2015-ben az összes ENSZ-tagállam által elfogadott. Az Unió maga is célul tűzte ki az ENSZ fenntartható fejlődési céljainak teljesítését. A magánszektor közreműködik e célok elérésében. (8)Az ENSZ Éghajlatváltozási Keretegyezménye (amelynek az Unió és tagállamai részes felei) alapján létrejött nemzetközi megállapodások, köztük a Párizsi Megállapodás és a közelmúltbeli glasgow-i éghajlati paktum pontos lehetőségeket határoz meg éghajlatváltozás kezelésére és a globális felmelegedés 1,5 °C alatt tartására. Az összes aláíró féltől elvárt konkrét intézkedéseken túlmenően a magánszektor szerepe, különösen a befektetési stratégiái központi jelentőségűnek tekinthetők e célok elérésében. (9)Az európai klímarendeletben az Unió jogilag is kötelezettséget vállalt arra, hogy 2050-re klímasemlegessé válik, 2030-ig pedig legalább 55 %-kal csökkenti a kibocsátását. Mindkét kötelezettségvállalás teljesítéséhez változásra van szükség a vállalatok termelésében és beszerzésében. A Bizottság 2030-ra vonatkozó éghajlat-politikai célterve modellezi a különböző gazdasági ágazatoktól elvárt, eltérő mértékű kibocsátáscsökkentést, noha az összes forgatókönyv szerint jelentősen csökkenteni kell a kibocsátást mindegyik ágazatban ahhoz, hogy az Unió éghajlat-politikai célkitűzései teljesüljenek. A célterv azt is kiemeli, hogy „a vállalatirányítási – többek között a fenntartható finanszírozással kapcsolatos – szabályok és gyakorlatok megváltoztatásának köszönhetően a vállalattulajdonosok és -vezetők tevékenységeikben és stratégiáikban prioritásként fogják kezelni a fenntarthatósági célkitűzéseket”. Az európai zöld megállapodásról szóló 2019. évi közlemény szerint minden uniós fellépést és szakpolitikát össze kell fogni annak érdekében, hogy az EU sikeres és igazságos átmenetet valósíthasson meg fenntartható jövő érdekében. Azt is kimondja, hogy a fenntarthatóságot még inkább be kell építeni a vállalatirányítási keretbe. (10)Az éghajlatváltozás hatásaihoz való alkalmazkodásra vonatkozó új uniós stratégiát ismertető, az éghajlatváltozás hatásaival szemben reziliens Unió létrehozásáról szóló bizottsági közlemény szerint az új beruházási és szakpolitikai döntéseknek tekintettel kell lenniük az éghajlatváltozásra, emellett időtállónak kell lenniük, az ellátási láncokat kezelő nagyobb vállalkozások esetében is. Ennek az irányelvnek összhangban kell lennie az említett stratégiával. Emellett összhangban kell lennie a 2013/36/EU irányelvnek a felügyeleti hatáskörök, a szankciók, a harmadik országbeli fióktelepek, valamint a környezeti, társadalmi és irányítási kockázatok tekintetében történő módosításáról szóló […] bizottsági irányelvvel (a tőkekövetelményekről szóló irányelv), amely egyértelmű követelményeket határoz meg a bankok irányítási szabályaira vonatkozóan, többek között a környezeti, társadalmi és irányítási kockázatok igazgatósági szinten való ismerete tekintetében. (11)A körforgásos gazdaságra vonatkozó cselekvési terv, a biodiverzitási stratégia, a „termelőtől a fogyasztóig” stratégia és a vegyi anyagokra vonatkozó stratégia, valamint „A 2020. évi új iparstratégia frissítése: Erősebb egységes piac kiépítése Európa fellendülése érdekében”, az Ipar 5.0, valamint a szociális jogok európai pillérének megvalósítására vonatkozó cselekvési terv és a kereskedelempolitika felülvizsgálatáról szóló 2021. évi közlemény a fenntartható vállaltirányításra vonatkozó kezdeményezést is az eleme közé sorolja. (12)Ez az irányelv összhangban van az emberi jogokra és a demokráciára vonatkozó, a 2020–2024-es időszakra szóló uniós cselekvési tervvel. Ez a cselekvési terv prioritásként határozza meg az uniós szerepvállalás megerősítését az üzleti vállalkozások emberi jogi felelősségére vonatkozó ENSZ-irányelvek és más vonatkozó nemzetközi iránymutatások, például a multinacionális vállalkozásokra vonatkozó OECD-irányelvek világszintű végrehajtásának tevékeny előmozdításában, többek között átvilágítási normák előterjesztésével. (13)Az Európai Parlament 2021. március 10-i állásfoglalásában felhívta a Bizottságot, hogy tegyen javaslatot átfogó vállalati átvilágítási kötelezettségre vonatkozó uniós szabályokra. A Tanács a globális ellátási láncokban biztosított emberi jogokról és a tisztességes munkáról szóló, 2020. december 1-i következtetéseiben felhívta a Bizottságot, hogy terjesszen elő javaslatot a fenntartható vállaltirányításra vonatkozó uniós keretre, amely a globális ellátási láncok mentén alkalmazandó ágazatközi vállalati átvilágítási kötelezettségeket is magában foglal. Az Európai Parlament emellett a fenntartható vállalatirányításról 2020. december 2-án elfogadott saját kezdeményezésű jelentésében az igazgatói feladatok tisztázására is felhívott. Az Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa és a Bizottság a 2022. évi jogalkotási prioritásokról szóló együttes nyilatkozatában vállalta, hogy emberközpontú gazdaságot alakít ki, és javítja a fenntartható vállaltirányításra vonatkozó szabályozási keretet. (14)Ezen irányelv célja annak biztosítása, hogy a belső piacon működő vállalatok hozzájáruljanak a gazdaságok és társadalmak fenntartható fejlődéséhez és fenntarthatósági átállásához azzal, hogy feltárják, megelőzik és csökkentik, illetve megszüntetik és minimalizálják a saját tevékenységeikhez, a leányvállalataikhoz és az értékláncaikhoz kapcsolódó, lehetséges vagy tényleges káros emberi jogi és környezeti hatásokat. (15)A vállalatoknak ezen irányelv rendelkezéseinek megfelelően gondoskodniuk kell átvilágítási intézkedések kialakításáról és végrehajtásáról a saját tevékenységeik, a leányvállalataik, valamint az értékláncaik mentén fennálló tartós közvetlen és közvetett üzleti kapcsolataik tekintetében. Ez az irányelv nem írhatja elő a tagállamoknak, hogy minden körülmények között garantálják, hogy soha nem merülnek fel káros hatások, vagy azokat megszüntetik. Például olyan üzleti kapcsolatok tekintetében, amelyeknél a káros hatás állami beavatkozásból fakad, a vállalatoknak nem feltétlenül áll módjukban elérni ezt az eredményt. Ezért az ezen irányelvben meghatározott fő kötelezettségeknek „eszközökre vonatkozó kötelezettségeknek” kell lenniük. A vállalatoknak olyan megfelelő intézkedéseket kell hozniuk, amelyektől észszerűen várható, hogy a káros hatás megelőzését vagy minimalizálását eredményezik az adott eset körülményei között. Figyelembe kell venni, milyen sajátosságokkal rendelkezik az egyes vállalatok értéklánca, valamint az értékláncon belüli partnereik tevékenysége szerinti ágazat vagy földrajzi terület, a vállalatok mennyire képesek befolyásolni a követlen és közvetett üzleti kapcsolataikat, és tudnák-e növelni ezt a befolyásukat. (16)Az ezen irányelvben foglalt átvilágítási eljárásnak ki kell terjednie a felelős üzleti magatartás tekintetében követendő kellő gondosságra vonatkozó OECD-útmutatásban meghatározott hat lépésre, amely a káros emberi jogi és környezeti hatások vállalatok általi feltárására és kezelésére irányuló átvilágítási intézkedéseket foglal magában. Ez az eljárás a következő lépésekből áll: 1. az átvilágítás beépítése a politikákba és az ügyviteli rendszerekbe, 2. a káros emberi jogi és környezeti hatások feltárása és értékelése, 3. a tényleges és lehetséges káros emberi jogi és környezeti hatások megelőzése, megszüntetése vagy minimalizálása, 4. az intézkedések eredményességének értékelése, 5. kommunikáció és 6. korrekció. (17)Káros emberi jogi és környezeti hatások a vállalatok saját tevékenységeiben, leányvállalataiknál, termékeikben és értékláncaikban fordulnak elő, különösen a nyersanyagbeszerzés, a gyártás, illetve a termék- vagy hulladékártalmatlanítás szintjén. Az átvilágításnak akkor lesz érdemi hatása, ha a termék gyártásának, felhasználásának és ártalmatlanításának, illetve a szolgáltatás nyújtásának teljes élettartama alatt felmerülő káros emberi jogi és környezeti hatásokra kiterjed a saját tevékenységek, a leányvállalatok és az értékláncok szintjén egyaránt.

(18)Az értékláncot a vállalat termékének gyártásához vagy szolgáltatásának nyújtásához kapcsolódó tevékenységek alkotják, ideértve a termék vagy a szolgáltatás fejlesztését, a termék felhasználását és ártalmatlanítását, valamint a vállalattal tartós üzleti kapcsolatban álló vállalkozások kapcsolódó tevékenységeit is. Magában kell foglalnia egyrészt azokat a tartós közvetlen és közvetett üzleti kapcsolatokat, amelyek keretében az értéklánc felsőbb szintjein lévő szereplők a vállalat tevékenységeinek folytatásához szükséges nyersanyagokat, termékeket vagy résztermékeket terveznek, termelnek ki, gyártanak, szállítanak, tárolnak és biztosítanak, illetve ilyen szolgáltatásokat nyújtanak, másrészt azokat a kapcsolatokat, köztük a tartós közvetlen és közvetett üzleti kapcsolatokat, amelyek keretében az értéklánc alsóbb szintjein lévő szereplők termékeket vagy résztermékeket használnak fel vagy vesznek át, illetve szolgáltatásokat vesznek igénybe a vállalattól, egészen a termék élettartamában végéig, ideértve többek között a termék kiskereskedőnek történő forgalmazását, a termék szállítását és tárolását, a termék szétszerelését, valamint újrahasznosítását, komposztálását vagy hulladéklerakóban történő elhelyezését is. (19)A kölcsönt, hitelt vagy egyén pénzügyi szolgáltatásokat nyújtó szabályozott pénzügyi vállalkozások esetében az ilyen szolgáltatások nyújtásához kapcsolódó „értékláncnak” a szolgáltatásokat igénybe vevő ügyfelek tevékenységeire és az adott szerződéshez kapcsolódó tevékenységeket folytató leányvállalataikra kell korlátozódnia. A nem szakmai vagy üzleti minőségben eljáró, háztartásnak vagy természetes személynek minősülő ügyfeleket, valamint a kis- és középvállalkozásokat nem kell az értéklánc részének tekinteni. Az adott ügyfél értékláncának részét képező vállalatok vagy más jogi személyek tevékenységeit nem kell figyelembe venni. (20)Annak érdekében, hogy a vállalatok megfelelően feltárhassák a káros hatásokat az értékláncukban, és megfelelően érvényesíteni tudják az érdeküket, az ezen irányelvben megállapított átvilágítási kötelezettségeknek a tartós üzleti kapcsolatokra kell szorítkozniuk. Ezen irányelv alkalmazásában a tartós üzleti kapcsolatok olyan közvetlen és közvetett üzleti kapcsolatok, amelyek a szoros jellegükre és az időtartamukra tekintettel időtállóak vagy várhatóan időtállóak lesznek, és nem csak elhanyagolható vagy kiegészítő szerepük van az értékláncban. Az üzleti kapcsolatok „tartós” jellegét időszakosan, legalább 12 havonta újra kell értékelni. Ha a vállalat közvetlen üzleti kapcsolata tartós, akkor a vele összefüggő valamennyi közvetett üzleti kapcsolat is tartósnak tekintendő az adott vállalkozás esetében. (21)Ezen irányelv alapján az átlagosan több mint 500 munkavállalót foglalkoztató és a legutóbbi pénzügyi évet megelőző pénzügyi évben világszinten 150 millió EUR-t meghaladó nettó árbevétellel rendelkező uniós vállalatokat kell kötelezni átvilágításra. Ez e feltételeket nem teljesítő, de átlagosan több mint 250 munkavállalót foglalkoztató, a legutóbbi pénzügyi évet megelőző pénzügyi évben világszinten 40 millió EUR-t meghaladó nettó árbevétellel rendelkező és egy vagy több nagy hatású ágazatban tevékenykedő vállalatok esetében az ezen irányelv átültetési időszakának végét követő két év elteltével kel alkalmazni az átvilágítási követelményt. A teher arányosságának biztosítása érdekében az említett nagy hatású ágazatokban tevékenykedő vállalatokat kötelezni kell arra, hogy a súlyosan káros hatásokra összpontosító, célirányosabb átvilágítást végezzenek. A kölcsönmunkaerőt, ezen belül az (EU) 2018/957 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított 96/71/EK irányelv 1. cikke (3) bekezdésének c) pontja szerint kiküldött munkavállalókat figyelembe kell venni a kölcsönvevő vállalat alkalmazotti létszámának számításában. Az (EU) 2018/957 irányelvvel módosított 96/71/EK irányelv 1. cikke (3) bekezdésének a) és b) pontja szerint kiküldött munkavállalókat csak a küldő vállalat alkalmazotti létszámának számításában kell figyelembe venni. (22)Ezen irányelv alkalmazásában a nagy hatású ágazatokat a kellő gondosságra vonatkozóan rendelkezésre álló ágazati OECD-útmutatás alapján kell kiválasztani, hogy tükrözzék az emberi jogi és környezetvédelmi kérdések megoldását célzó nemzetközi fellépés prioritási területeit. Ezen irányelv alkalmazásában a következő ágazatok tekintendők nagy hatásúnak: textíliák, bőr- és kapcsolódó termékek (többek között lábbelik) gyártása, valamint textíliák, ruházati termékek és lábbelik nagykereskedelme; mezőgazdaság, erdészet, halászat (az akvakultúrát is beleértve), élelmiszeripari termékek gyártása, valamint mezőgazdasági nyersanyagok, élő állatok, fa, élelmiszerek és italok nagykereskedelme; ásványkincsek kitermelése a kitermelés helyétől függetlenül (ideértve a nyers kőolajat, a földgázt, a szenet, a lignitet, a fémeket és érceket, valamint minden egyéb, nemfém ásványokat és bányatermékeket), fémipari alapanyagok, egyéb nemfém ásványi termékek és fémfeldolgozási termékek gyártása (gépek és berendezések kivételével), valamint ásványkincsek, alapvető és köztes ásványi termékek (köztük fémek és ércek, építőanyagok, tüzelőanyagok, vegyi anyagok és egyéb köztes termékek) nagykereskedelme. Ami a pénzügyi ágazatot illeti, a sajátosságai miatt, különösen az értékláncra és a kínált szolgáltatásokra tekintettel akkor sem sorolható az ezen irányelv hatálya alá tartozó nagy hatású ágazatok körébe, ha ágazatspecifikus OECD-útmutatás vonatkozik rá. Ugyanakkor ebben az ágazatban úgy kell gondoskodni a tényleges vagy lehetséges káros hatások szélesebb lefedettségéről, hogy a szabályozott pénzügyi vállalkozások körébe tartozó, nagyon nagy méretű vállalkozásokra is ki kell terjeszteni a hatályt, még akkor is, ha jogi formájukat tekintve nem korlátozott felelősségűek. (23)Annak érdekében, hogy maradéktalanul elérhetők legyenek ezen irányelv káros emberi jogi és környezeti hatások kezelésével kapcsolatos célkitűzései a vállalatok tevékenységei, leányvállalatai és értékláncai tekintetében, az Unióban jelentős tevékenységeket folytató harmadik országbeli vállalatokra is ki kell terjeszteni a hatályt. Pontosabban fogalmazva az irányelvnek azokra a harmadik országbeli vállalatokra is vonatkoznia kell, amelyek a legutóbbi pénzügyi évet megelőző pénzügyi évben legalább 150 millió EUR árbevételt értek az Unióban, vagy az ezen irányelv átültetési időszakának végét követő két év elteltével a legutóbbi pénzügyi évet megelőző pénzügyi évben több mint 40 millió EUR, de kevesebb mint 150 millió EUR nettó árbevételt értek el egy vagy több nagy hatású ágazatban. (24)A nem uniós vállalatokra vonatkozó alkalmazási kör meghatározásához az ismertetett árbevételi feltételt kell választani, mivel területi kapcsolatot teremt a harmadik országbeli vállalatok és az Unió területe között. Az árbevétel az e vállalatok tevékenységei által a belső piacra gyakorolható hatások közvetett mutatója. A nemzetközi jog szerint az ilyen értékek indokolttá teszik az uniós jog harmadik országbeli vállalatokra történő alkalmazását. Az érintett vállalatok vonatkozó árbevételének megállapításához az (EU) 2021/2101 irányelvvel módosított 2013/34/EU irányelvben a nem uniós vállalatok nettó árbevételének számítására vonatkozóan meghatározott módszert kell használni. Ugyanakkor ezen irányelv eredményes érvényesítésének biztosítása érdekében nem alkalmazható munkavállalói küszöbérték annak megállapításához, mely harmadik országbeli vállalatok tartoznak ezen irányelv hatálya alá, mivel a „munkavállaló” ezen irányelv alkalmazásában használt fogalma az uniós jogon alapul, és az Unión kívül nem ültethető át könnyen. A harmadik országbeli vállalatok munkavállalói létszámának megállapítására szolgáló – többek között a számviteli szabályozásban meglévő – egyértelmű és következetes módszer hiányában tehát ez a munkavállalói küszöbérték jogbizonytalanságot eredményezne, és alkalmazása nehézséget okozna a felügyeleti hatóságok számára. Az árbevétel fogalommeghatározásának a 2013/34/EU irányelven kell alapulnia, amely már meghatározta a nem uniós vállalatok nettó árbevételének számítására szolgáló módszereket, tekintettel arra, hogy az árbevétel és a bevétel fogalma a nemzetközi számviteli szabályozásban is hasonló. Annak érdekében, hogy a felügyeleti hatóság előtt ismert legyen, mely harmadik országbeli vállalatok érik el az előírt árbevételt az Unióban ahhoz, hogy ezen irányelv hatálya alá tartozzanak, ezen irányelvnek elő kell írnia, hogy a harmadik országbeli vállalat meghatalmazott képviselőjének lakóhelye vagy székhelye szerinti tagállam felügyeleti hatósága és – amennyiben eltérő – annak a tagállamnak a felügyeleti hatósága, ahol a vállalat az Unión belüli nettó árbevételének nagy részét termelte a legutóbbi pénzügyi évet megelőző pénzügyi évben, tájékoztatást kapjon arról, hogy a vállalat ezen irányelv hatálya alá tartozik. (25)A fenntarthatósági átálláshoz való érdemi hozzájárulás érdekében az ezen irányelv szerinti átvilágítást a tekintetben kell elvégezni, hogy az ezen irányelv mellékletében felsorolt nemzetközi egyezményekben foglalt jogok vagy tilalmak egyikének megsértése milyen káros emberi jogi hatást gyakorol védett személyekre. Az emberi jogok átfogó lefedettségének biztosítása érdekében az ezen irányelv hatálya alá tartozó káros emberi jogi hatások körébe kell sorolni az említett melléklet szerinti egyezményekben kifejezetten nem szereplő tilalom vagy jog megsértését is, amennyiben közvetlenül az ezen egyezményekben védett jogi érdekbe ütközik, feltéve, hogy az érintett vállalat a tevékenységeinek minden lényeges körülményét, például az ágazatot és a működési környezetet figyelembe véve észszerűen megállapíthatta volna e sérelem kockázatát és az ezen irányelvben foglalt átvilágítási kötelezettségek teljesítéséhez szükséges megfelelő intézkedéseket. Az átvilágításnak továbbá az ezen irányelv mellékletében felsorolt nemzetközi környezetvédelmi egyezmények szerinti tilalmak és kötelezettségek egyikének megszegésével okozott káros környezeti hatásokra is ki kell terjednie. (26)A vállalatok a rendelkezésükre álló iránymutatásokból megtudhatják, milyen hatással lehetnek a tevékenységeik az emberi jogokra, és mely vállalati magatartásformák tiltottak a nemzetközileg elismert emberi jogokra tekintettel. Ilyen iránymutatást tartalmaznak például a jelentéstétel kereteire vonatkozó ENSZ-irányelvek és az ENSZ-irányelvekre vonatkozó értelmező útmutató. A Bizottság a vonatkozó nemzetközi iránymutatásokat és normákat alapul véve további iránymutatásokat adhat ki, amelyeket a vállalatok gyakorlati eszközként használhatnak. (27)A tevékenységeik, a leányvállalataik és az értékláncaik megfelelő emberi jogi és környezeti átvilágításának elvégzéséhez arra van szükség, hogy az ezen irányelv hatálya alá tartozó vállalatok beépítsék az átvilágítást a vállalati politikáikba, feltárják, megelőzzék és csökkentsék, illetve megszüntessék és minimalizálják a lehetséges és tényleges káros emberi jogi és környezeti hatások, panasztételi eljárást hozzanak létre és tartsanak fenn, figyelemmel kísérjék az ezen irányelvben meghatározott követelmények szerint hozott intézkedések eredményességét, és nyilvánosan kommunikáljanak az általuk végzett átvilágításról. A vállalatok számára egyértelmű helyzet megteremtése céljából különösen a lehetséges káros hatások megelőzésére és csökkentésére, illetve a tényleges káros hatások megszüntetésére vagy – amennyiben ez nem lehetséges – minimalizálására irányuló lépéseket kell pontosan megkülönböztetni ebben az irányelvben. (28)Annak érdekében, hogy az átvilágítás a vállalati politikák részévé váljon, és biztosított legyen az összhang a vonatkozó nemzetközi kerettel, a vállalatoknak minden vállalati politikájukba be kell építeniük az átvilágítást, és rendelkezniük kell átvilágítási politikával. Az átvilágítási politikának tartalmaznia kell a vállalat átvilágítás iránti megközelítésének leírását (hosszú távra vonatkozóan is), a vállalat munkavállalói és leányvállalatai által követendő szabályokat és elveket rögzítő magatartási kódexet, valamint az átvilágítás végrehajtása érdekében bevezetett eljárások bemutatását, ideértve a magatartási kódex betartásának ellenőrzése céljából, valamint a kódex alkalmazásának a már meglévő üzleti kapcsolatokra történő kiterjesztése érdekében hozott intézkedéseket. A magatartási kódexnek minden lényeges vállalati funkcióra és tevékenységre vonatkoznia kell, így a beszerzési döntésekre is. A vállalatoknak emellett évente aktualizálniuk kell az átvilágítási politikájukat. (29)Az átvilágítási kötelezettségek teljesítéséhez a vállalatoknak megfelelő intézkedéseket kell hozniuk a káros hatások feltárása, megelőzése és megszüntetése tekintetében. A „megfelelő intézkedés” olyan intézkedés, amely alkalmas az átvilágítás céljainak elérésére, arányos a káros hatás súlyosságával és bekövetkezésének valószínűségével, és a vállalat által észszerűen végrehajtható, figyelembe véve az adott eset körülményeit, köztük a gazdasági ágazat és az adott üzleti kapcsolat jellemzőit, a vállalat e kapcsolatra gyakorolt befolyását, és az intézkedések közötti fontossági sorrend meghatározásának szükségességét. Ezzel összefüggésben és a nemzetközi keretekkel összhangban a vállalat üzleti kapcsolat feletti befolyásának ki kell terjednie egyrészt arra, hogy képes legyen meggyőzni a vele üzleti kapcsolatban álló vállalkozást a káros hatások megszüntetésére vagy megelőzésére irányuló intézkedés meghozataláról (például tulajdonviszony vagy tényleges ellenőrzés, piaci erő, előminősítési követelmények, üzleti ösztönzés emberi jogi és környezeti teljesítményhez kötése stb. révén), másrészt arra, hogy észszerűen mekkora befolyást vagy érdekérvényesítő képességet tud gyakorolni (például az adott üzleti partnerrel való együttműködés vagy a káros hatásban érintett üzleti partnerrel közvetlen üzleti kapcsolatban álló másik vállalat megkeresése révén). (30)Az ezen irányelvben foglalt átvilágítási kötelezettségeknek megfelelően a vállalatnak fel kell tárnia a tényleges vagy lehetséges káros emberi jogi és környezeti hatásokat. A káros hatások teljes körű feltárása akkor lehetséges, ha mennyiségi és minőségi információk szolgálnak az alapjául. Például a káros környezeti hatásokat illetően a vállalatnak információkat kell szereznie az eredeti állapotról az értékláncokon belüli, nagyobb kockázatú telephelyeken vagy létesítményekben. A káros hatások feltárása keretében rendszeres időközönként, dinamikusan kell értékelni az emberi jogi és környezeti feltételeket: új tevékenység megkezdése vagy új kapcsolat létesítése, nagyobb horderejű döntések vagy a működést érintő változtatások előtt, a működési környezetben bekövetkező változásokra való válaszként vagy felkészülésképpen; és időszakosan, legalább 12 havonta, a tevékenység vagy kapcsolat időtartama során. A kölcsönt, hitelt vagy egyén pénzügyi szolgáltatásokat nyújtó szabályozott pénzügyi vállalkozásoknak csak a szerződés létrejöttekor kell feltárniuk a káros hatásokat. A káros hatások feltárása során a vállalatoknak egyúttal a velük üzleti kapcsolatban álló vállalkozások üzleti modelljének és stratégiáinak, ezen belül a kereskedelmi, beszerzési és árképzési gyakorlatainak a hatását is fel kell tárniuk és meg kell vizsgálniuk. Ha a vállalat nem tudja az összes káros hatását egyidejűleg megelőzni, megszüntetni vagy minimalizálni, akkor lehetővé kell tenni a számára, hogy intézkedései között fontossági sorrendet állítson fel, feltéve, hogy az adott körülményeket figyelembe véve meghozza az általa észszerűen végrehajtható intézkedéseket. (31)Annak érdekében, hogy ne nehezedjen indokolatlan teher az irányelv hatálya alá tartozó nagy hatású ágazatokban tevékenykedő kisebb vállalatokra, e vállalatok csak az adott ágazatot érintő tényleges vagy lehetséges súlyosan káros hatások feltárására kötelezhetők. (32)A nemzetközi normákkal összhangban a káros hatások megelőzése és csökkentése, illetve megszüntetése és minimalizálása során a hátrányosan érintettek érdekeit kell figyelembe venni. Annak érdekében, hogy az értékláncon belüli üzleti partnerrel folytatott együttműködés az üzleti kapcsolatok megszakítása (az együttműködés megszüntetése) és a káros hatások esetleges súlyosbítása helyett fenntartható legyen, ezen irányelvnek biztosítania kell, hogy az együttműködés megszüntetése csak végső eszköz legyen, összhangban a gyermekmunkával szembeni zéró toleranciára vonatkozó uniós politikával. A megállapítottan gyermekmunkával járó üzleti kapcsolat megszakítása még súlyosabb emberi jogi hatásoknak teheti ki a gyermekeket. Ezt tehát figyelembe kell venni a megfelelő intézkedés meghozatalakor. (33)Az ezen irányelvben foglalt átvilágítási kötelezettségeknek megfelelően akkor, ha a vállalat lehetséges káros emberi jogi vagy környezeti hatásokat tár fel, megfelelő intézkedéseket kell hoznia, hogy megelőzze és kellően csökkentse őket. Annak érdekében, hogy egyértelmű jogi helyzetet és jogbiztonságot teremtsen a vállalatok számára, ezen irányelvnek meg kell határoznia azokat a lehetséges káros hatások megelőzésére és csökkentésére irányuló intézkedéseket, amelyek meghozatala a vállalatoktól adott esetben, a körülményektől függően elvárható. (34)Tehát az ezen irányelv szerinti megelőzési és csökkentési kötelezettség teljesítése érdekében a vállalatoknak adott esetben az alábbi intézkedések meghozatalát kell előírni. Amennyiben a megelőző intézkedések összetettsége miatt szükséges, a vállalatoknak megelőző intézkedési tervet kell készíteniük és végrehajtaniuk. A vállalatoknak törekedniük annak elérésére, hogy a velük tartós üzleti kapcsolatban álló közvetlen partnerük szerződéses biztosítékokat nyújtson a magatartási kódex vagy a megelőző intézkedési terv betartatására, többek között azáltal, hogy hasonló szerződési biztosítékokat vár el a partnereitől, amennyiben tevékenységeik a vállalatok értékláncának részét képezik. A szerződéses biztosítékokat a betartásuk ellenőrzése céljából megfelelő intézkedéseknek kell kísérniük. A vállalatok úgy is gondoskodhatnak a tényleges és lehetséges káros hatások teljes körű megelőzéséről, hogy a káros hatások megelőzését célzó beruházásokat hajtanak végre, a magatartási kódex vagy a megelőző intézkedési terv végrehajtásának elősegítése érdekében célzott és arányos támogatást nyújtanak a velük tartós üzleti – például finanszírozási – kapcsolatban álló kkv-knak, többek között közvetlen finanszírozás, alacsony kamatozású kölcsönök, a folyamatos beszerzésre vállalt garanciák és a finanszírozáshoz jutásban való közreműködés révén, vagy szakmai iránymutatást nyújtanak, például képzés és az ügyviteli rendszerek fejlesztése formájában, valamint együttműködnek más vállalatokkal. (35)Annak érdekében, hogy ezen irányelv maradéktalanul tartalmazza mindazokat a lehetőségeket, amelyek a vállalatok rendelkezésére állnak, ha a leírt megelőző vagy minimalizáló intézkedésekkel nem kezelhetők a lehetséges hatások, rendelkezni kell arról a lehetőségről is, hogy a vállalat a magatartási kódexének vagy a megelőző intézkedési tervének betartatása érdekében megkísérelhet szerződést kötni a közvetett üzleti partnerrel, és megfelelő intézkedéseket hozhat annak ellenőrzésére, hogy a vele közvetett üzleti kapcsolatban álló vállalkozás betartja-e a szerződést. (36)A lehetséges káros hatások eredményes megelőzéséhez és csökkentéséhez a vállalatoknak az értékláncban velük üzleti kapcsolatban álló vállalkozásokkal való együttműködést kell előnyben részesíteniük az üzleti kapcsolat megszakítása helyett, amely csak végső eszközként alkalmazható a lehetséges káros hatások megelőzésére és csökkentésére tett sikertelen kísérlet után. Azonban azokra az esetekre nézve, amikor a leírt megelőző vagy csökkentő intézkedésekkel nem kezelhetők a lehetséges káros hatások, az irányelvnek azt a kötelezettséget is rögzítenie kell, hogy a vállalatok tartózkodjanak az adott partnerrel új jogviszony létesítésétől vagy fennálló jogviszonyuk kiterjesztésétől, és – amennyiben a jogviszonyukra irányadó jog feljogosítja őket – ideiglenesen függesszék fel a kereskedelmi kapcsolatukat az adott partnerrel, egyúttal várjanak el a megelőzésre és a minimalizálásra irányuló erőfeszítéseket, ha észszerűen elvárható, hogy ezek az erőfeszítések rövid távon sikeresek lesznek, vagy szakítsák meg az üzleti kapcsolatot az érintett tevékenységek tekintetében, ha a lehetséges káros hatás súlyosnak minősül. Ahhoz, hogy a vállalatok teljesíthessék ezt a kötelezettséget, a tagállamoknak lehetőséget kell biztosítaniuk azoknak az üzleti kapcsolatoknak a megszakítására, amelyekre irányadó a joguk. Előfordulhat, hogy a közvetett üzleti kapcsolatok szintjén másik vállalattal – például a beszállítóval közvetlen szerződéses jogviszonyban álló vállalattal – kell együttműködni a káros hatások megelőzéséhez. Bizonyos esetekben ez az együttműködés lehet az egyetlen reális módja a káros hatások megelőzésének, különösen akkor, ha a vállalattal közvetett üzleti kapcsolatban álló vállalkozás nem hajlandó szerződést kötni vele. Ezekben az esetekben a vállalatnak azzal a szervezettel kell együttműködnie, amely a legeredményesebben tudja megelőzni vagy csökkenteni a káros hatásokat a közvetett üzleti kapcsolat szintjén, a versenyjogi szabályok betartása mellett. (37)A közvetlen és közvetett üzleti kapcsolatokat illetően ágazati együttműködés, ágazati programok és több érdekelt felet tömörítő kezdeményezések nyújthatnak segítséget a káros hatások feltárásához, csökkentéséhez és megelőzéséhez szükséges érdekérvényesítő képesség növelésében. Ezért lehetővé kell tenni a vállalatok számára, hogy az ezen irányelvben meghatározott átvilágítási kötelezettségeik végrehajtásának támogatása céljából ilyen kezdeményezésekre támaszkodjanak, amennyiben ezek a programok és kezdeményezések alkalmasak e