A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK A bevándorlásról és a menekültügyről szóló ötödik éves jelentés (2013) /* COM/2014/0288 final */





A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK ÉS A TANÁCSNAK A bevándorlásról és a menekültügyről szóló ötödik éves jelentés (2013) 1. Bevezetés A 2013-as évben sokkal nagyobb mértékben emelkedett a menedékkérelmek száma, mint a korábbi néhány év során. Azoknak az eseteknek a száma, amikor a határon illegálisan átkelő személyeket észleltek, szintén ugrásszerűen megnőtt a 2012-es évhez képest. Mindez rávilágított az uniós szintű fellépés szükségességére annak érdekében, hogy a tagállamok támogatást kapjanak a migrációs nyomás jelentette kihívások kezelésében, amely során teljes mértékben tiszteletben tartják a migránsok alapvető jogait. Az Olaszországhoz tartozó Lampedusa szigeténél október 3-án elsüllyedt egy több mint 500 migránst szállító hajó, és több mint 360 személy életét vesztette – ez a tragikus esemény szomorú mérföldkövet jelent az európai térségbeli migrációról és menekültügyről zajló vitában. Nem elszigetelt jelenségről van szó. A becslések szerint 2013-ban 40 000 személy érkezett tengeri útvonalakon Európába, és a feltételezések szerint közülük legalább 600-an vesztették életüket, miközben megkísérelték elérni az uniós partokat[1]. Létrehozták a mediterrán térséggel foglalkozó munkacsoportot, amelynek feladata a mediterrán térségbeli további halálesetek megelőzésére vonatkozó átfogó stratégia kidolgozása, valamint az európai szakpolitikák és eszközök hatékonyabb rövid távú felhasználására vonatkozó prioritási területek kijelölése a megelőzés, a védelem és a szolidaritás elve alapján. A munkacsoport a mediterrán térség egészében intézkedések széles körét jelölte ki, amelyeket a Bizottság által 2013. december 4-én elfogadott közlemény[2] tartalmaz. Szerepel közöttük a harmadik országokkal folytatott együttműködés, a legális migrációs csatornák bővítése, a letelepítésre vonatkozó egyértelmű kötelezettségvállalás, az emberkereskedelem és az embercsempészet kezelésének további lépései, valamint a határőrizet megerősítése. A Bizottság kiemelte annak szükségességét, hogy a migrációs nyomást tapasztaló tagállamok operatív támogatásban részesüljenek. A decemberi Európai Tanács üdvözölte a közleményt, és felkérte a Bizottságot, hogy számoljon be a végrehajtásról. A lampedusai tragédia azonban nem szakpolitikai vákuumban történt. A szíriai konfliktus súlyosbodásával a szíriai menekültek száma 2014 elején meghaladta a 2,3 millió főt[3], és ez arra ösztönözte az EU-t és a tagállamokat, hogy a migránsok védelmére és a tagállamok közötti szolidaritásra építve továbbfejlesszék a bevándorlással, a menekültüggyel és a külső határokkal kapcsolatos szakpolitikákat. Ebben a vonatkozásban lényeges eredmény volt a kiteljesített közös európai menekültügyi rendszer elfogadása, amely magas szintű közös normákat és szorosabb együttműködést ír elő annak biztosítása érdekében, hogy a menedékkérők egy nyitott és igazságos rendszer keretében az Unió egészében egyenlő bánásmódban részesüljenek. 2013-ban a határigazgatás terén is jelentős előrelépések valósultak meg, konkrétan a schengeni kormányzás és az intelligens határellenőrzésre vonatkozó új javaslatok tekintetében. A válsághelyzetek kezelése iránti igényen kívül az EU-nak azzal a kihívással is szembe kell néznie, hogy biztosítsa a gazdasági fellendülést és növekedést. A jól kezelt migráció hozzájárulhat a gazdaság fellendítéséhez, a szükséges szakértelem hozzáférhetővé tételéhez és a munkaerő-piaci hiányosságok áthidalásához. Az uniós fellépést az EU és az adott partnerországok közötti kapcsolat tágabb politikai összefüggéseiben is meg kell vizsgálni. Az európai szomszédságpolitika (ENP)[4] és a migrációval és a mobilitással kapcsolatos általános megközelítés (GAMM)[5] keretbe foglalja a partnerországokkal a migráció és mobilitás terén folytatott átfogó párbeszéd és együttműködés fokozását többek között azzal a céllal, hogy kezeljék az illegális és kényszerű migráció alapvető okait, megelőzzék a tragikus eseményeket, valamint megvédjék a migránsok életét és alapvető jogait. A GAMM-ra és az uniós fejlesztési politikára – a Változtatási programra – építve a migráció fejlesztési hatásának maximalizálásáról szóló közleményben[6], illetve az azt követő tanácsi következtetésekben[7] felülvizsgálták a migrációs és fejlesztési uniós szakpolitikai keretet, és kiemelt hangsúlyt kapott a migráció hatékony irányításának szerepe a migráció és a fejlesztés közötti kedvező szinergiák ösztönzésében, valamint a migráció irányításának megerősítése érdekében a fejlődő országoknak nyújtott támogatásra vonatkozó uniós kötelezettségvállalás megszilárdítása. 2013-ban fontos előrelépések történtek a menekültügy, a migráció és az integráció prioritásainak meghatározása, illetve az e területeken folytatott tevékenységek uniós finanszírozásának biztosítása terén annak köszönhetően, hogy lezárultak a 2014–2020 közötti többéves pénzügyi keretről folytatott tárgyalások. Az új Menekültügyi, Migrációs és Integrációs Alap létrehozásáról, valamint az új Belső Biztonsági Alap létrehozásáról szóló rendeletet az Európai Parlament 2014. március 13-án jóváhagyta[8]. Ez a jelentés összefoglalja a Bizottság értékelését a bevándorlás és menekültügy terén 2013-ban lejátszódott uniós szintű szakpolitikai fejleményekről. A jelentést bizottsági szolgálati munkadokumentum[9] kíséri, amelyben részletesebb információk találhatóak a statisztikákról és a fejleményekről mind uniós, mind tagállami szinten – ez utóbbiakat az Európai Migrációs Hálózat[10] gyűjtötte. 2. Az uniós migrációra vonatkozó legfontosabb 2013-as adatok[11] 2013 elején az EU népessége 503 millió fő volt, ebből 20,4 millió fő harmadik országbeli állampolgár, ami az össznépesség 4 %-ának felel meg. 2012-ben 2,1 millió első alkalommal kiállított tartózkodási engedélyt adtak ki a harmadik országbeli állampolgároknak[12]. Ezek 32 %-át családi okok miatt, 23 %-át díjazás ellenében végzett tevékenység céljából, 22 %-át tanulmányok folytatása céljából, 23 %-át pedig egyéb okok (köztük nemzetközi védelem) miatt adták ki. Az alábbi országok állampolgárai számára adták ki a legtöbb tartózkodási engedélyt: Amerikai Egyesült Államok – a 200 000 egyesült államokbeli állampolgár a teljes uniós számadat 9,5 %-át teszi ki, ezt követte Ukrajna, Kína és India a teljes uniós szám mintegy 7,5 %-ával (163 000, 161 000 és 157 000 fő). Jelentős mennyiségű (a teljes uniós számadat 5 %-a és 2,5 %-a közötti) engedélyt adtak ki továbbá Marokkó (102 000), Oroszország (66 000), a Fülöp-szigetek (62 000), Törökország (59 000) és Brazília (51 000) állampolgárainak. 2013-ban összesen 434 160 menedékkérelmet nyújtottak be, ami a kérelmezők számát tekintve lényeges, mintegy 100 000 fős növekedést jelent az előző évhez képest. A kérelmezők legnagyobb csoportja Szíriából érkezett (50 470 fő, vagyis az összes kérelmező 12 %-a); a további jelentős országok közé sorolható Oroszország, Afganisztán, Szerbia, Pakisztán és Koszovó. A menedékkérők közül 112 730-an részesültek védelemben első fokon (menekült: 49 510, kiegészítő védelem: 45 540 vagy humanitárius védelem[13]: 17 685), ami az első fokon hozott összes határozat körülbelül 35 %-ának felel meg[14]. A konfliktus 2011-es kirobbanását követően Szíriából elmenekült több mint 2,3 millió személy túlnyomó többsége Libanonban, Törökországban, Jordániában, Irakban és Egyiptomban talált menedéket[15], és mintegy 82 730 fő[16] az Európai Unióban kért menedéket[17]. A nemzetközi védelmet kérő, kísérő nélküli kiskorúak száma 2012-höz képest változatlan maradt: 12 425 ilyen kérelmet nyújtottak be. A gyermekek főként Afganisztánból (3 310) Szomáliából (1 580), Szíriából (1 010) és Eritreából (715) érkeztek, és többségüket Svédország, Németország, az Egyesült Királyság, Ausztria és Olaszország fogadta be. Az illegális migrációra vonatkozó statisztikák – a vizsgált jelenség természetéből adódóan – nagy valószínűséggel nem teljesek vagy megbízhatósági hiányosságok tapasztalhatóak bennük. Az illegális migráció mindazonáltal továbbra is az EU-ba irányuló migráció jelentős összetevője. Adott esetben mutatók (így pl. az elutasított kérelmek, a feltartóztatottak és a kitoloncoltak száma) is használhatóak, de ezeket szintén fenntartásokkal kell kezelni. 2013-ban[18] nagyjából 317 840 személytől tagadták meg az EU területére való beutazást, ami a 2012-es évhez képest csekély, 0,6 %-os növekedést jelent. A megtagadott beléptetések nagy része (61 %-a) Spanyolországban történt. A feltartóztatások száma visszaesett: 2013-ban[19] 386 230 személyt tartóztattak fel (míg 2012-ben 433 665-öt). 2013-ban a tagállamok mintegy 166 470 nem uniós állampolgárt térítettek vissza harmadik országokba[20]. A Frontex negyedéves jelentései[21] szintén időszerű tájékoztatást nyújtottak a politikai döntéshozóknak az EU külső határain fennálló helyzetről: 2013-ban (január és szeptember között) 77 140 személyt fogtak el az uniós határok illegális átlépése közben, és júliustól kezdődően – különösen a szíriai válság súlyosbodása következtében – lényeges növekedés volt megfigyelhető, amely leginkább az olasz partokon éreztette hatását. 3. A nemzetközi védelem javítására irányuló erőfeszítések 3.1. Jelentős eredmény: a közös európai menekültügyi rendszerről szóló megállapodás 2013 fontos év volt a közös európai menekültügyi rendszer előmozdítása szempontjából. Lezárultak az átdolgozott Dublini Rendeletről[22], az Eurodac-rendeletről[23], a befogadási feltételekről szóló átdolgozott irányelvről[24], valamint a menekültügyi eljárásokról szóló irányelvről[25] folytatott tárgyalások, és 2013. június 26-án elfogadták a szövegeket[26]. A nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésre vonatkozó szabályokról szóló átdolgozott irányelv[27] és a hosszú távú tartózkodásról szóló irányelv kiterjesztése a nemzetközi védelemben részesülő személyekre[28] ugyancsak hatályba lépett. A közös európai menekültügyi rendszer jobb hozzáférést biztosít a menekültügyi eljáráshoz a védelmet keresők számára; tisztességesebb, gyorsabb és jobb minőségű menekültügyi döntéshozatalt tesz lehetővé; valamint tisztességes és megfelelő körülményeket teremt mind a menedékkérők, mind pedig azok számára, akik az EU-n belül nemzetközi védelemben részesülnek. Az elkövetkező évek folyamán kiemelt hangsúlyt kap az új menekültügyi eszközök Unió-szerte egységes végrehajtása. 3.2. Gyakorlati együttműködés és az Unión belüli szolidaritás 3.2.1. Európai Menekültügyi Támogatási Hivatal (EASO) Az EASO[29] változatlanul támogatta a gyakorlati együttműködési kezdeményezések kidolgozását a menekültügy terén. 2013-ban 2 111 tisztviselő vett részt az EASO képzési tervében szereplő modulok szerinti képzéseken[30]. Az EASO tevékenységei kiterjedtek a tagállamoknak biztosított segítségnyújtásra a menekültügyi eljárások minőségének javítása terén, különös figyelmet fordítva a védelemhez való hozzáférésre, a személyes elbeszélgetésre, a bizonyítékok értékelésére és a családtagok felkutatására. A származási országra vonatkozó információ tekintetében az ügynökség jelentést tett közzé a Nyugat-Balkánról[31], és több műhelytalálkozót is tartott, amelyeken Szíria, Oroszország és a menedékkérők további kulcsfontosságú származási országai voltak napirenden. Továbbfejlesztették az úgynevezett hálózati megközelítést, amely értelmében a kulcsfontosságú származási országokkal rendszeres kapcsolatban álló tagállami szakértők hálózatokat hoznak létre, így könnyítve az információ megosztását és hozzájárulva a döntések uniós szintű harmonizálásához. Az EASO folytatta a Görögországnak történő segítségnyújtást, és különleges támogatási programot léptetett életbe Olaszország és Bulgária számára a két ország által a menedékkérelmek kezelése terén tapasztalt nehézségek enyhítése érdekében. Az ügynökség emellett az áttelepítéssel, a letelepedéssel és a közös európai menekültügyi rendszer külső dimenziójával kapcsolatos fellépéseket is kidolgozott. A 2013 júniusában kiadott, az európai uniós menekültügyi helyzetről szóló 2012. évi második éves jelentés[32] bemutatta a közös európai menekültügyi rendszer végrehajtásának helyzetét és elemezte az EU-ba irányuló menekültáramlásokat is. 3.2.2. A tagállamoknak nyújtott sürgősségi finanszírozás és menekültügyi támogatás A lampedusai tragédiát követően a Bizottság különleges támogatást nyújtott az olasz hatóságoknak a migrációs áramlások kezelése és a Földközi-tenger közepén húzódó tengeri útvonal ellenőrzésének fokozása terén, hogy javuljon a határőrizet és emberéleteket mentsenek meg. A Frontex műveleteire további 7,9 millió EUR-s költségvetést különítettek el, Olaszország pedig 23 millió EUR összértékű sürgősségi támogatást kapott az Európai Menekültügyi Alaptól[33], a Külső Határok Alaptól és a Visszatérési Alaptól. Emellett 2013-ban további 8 tagállamot[34] 36,34 millió EUR[35] összértékben támogattak az Európai Menekültügyi Alap sürgősségi intézkedései, amelyek célja a szíriai válság következményeinek időbeni kezelése volt. 2013-ban Görögország 82,7 millió EUR-t[36] kapott az Európai Menekültügyi Alaptól, a Külső Határok Alaptól és a Visszatérési Alaptól. A 2013 januárjában bemutatott, a migráció és a menekültügy reformjáról szóló felülvizsgált görög cselekvési terv[37] képezi jelenleg az uniós szintű hivatkozási alapot a sürgős migrációs nyomás és a rendszerszintű hiányosságok kezelése tekintetében[38]. Görögországban megvan a politikai akarat a menekültügyi rendszer és a migrációs szakpolitikák javításához. Politikai megállapodás született a menedékkérők és a kiszolgáltatott személyek befogadására vonatkozó kapacitások növeléséről. Az új regionális menekültügyi irodák létrehozásának köszönhetően javult a menekültügyi eljárások hozzáférhetősége. Az Evros régió Fylakio települését felállított első befogadóállomás, valamint az Égei-tenger északi szigetein (Lesvos, Chios és Samos) található átvilágítási központok is működésbe léptek. Hat régi fogvatartási központot pedig, amelyek már nem voltak alkalmasak a migránsok méltó körülmények közötti befogadására, bezártak. A Bizottság határozottan üdvözölte ezeket a fejleményeket, ugyanakkor úgy véli, hogy további munkára van szükség, különösen az emberi jogok tiszteletben tartása, a szolgáltatásnyújtás folyamatossága és a fogvatartási létesítményekben uralkodó körülmények tekintetében. A Bizottság a Görögországgal foglalkozó munkacsoporttal együtt továbbra is együttműködést folytat a görög hatóságokkal a cselekvési terv eredményes végrehajtásának elősegítése érdekében. A többi tagállam folyamatos támogatására és szolidaritására is nagy szükség van. A Bizottság missziókat hajtott végre annak érdekében, hogy megvitassa Ciprussal a ciprusi menekültügyi rendszer továbbfejlesztésének szükségességét, valamint bővítse a befogadási kapacitásokat és javítsa a befogadási feltételeket. Ebben az összefüggésben a 2012-re és 2013-ra szóló, egyaránt 2,7 millió EUR összértékű EMA-forrásokat elsősorban a befogadási feltételek javítására fogják fordítani. Ciprus szintén részesült az EMA fentiekben említett 2013-as sürgősségi intézkedéseiből. A bolgár-török határt átlépő illegális migránsok, valamint a nemzetközi védelemért folyamodó személyek számának ugrásszerű megnövekedése következtében a bolgár hatóságok többek között az Európai Unióhoz fordultak segítségért. 2013 októberében a Bizottság az EASO és a Frontex támogatásával értékelést készített, és meghatározta a két leginkább aggályos területet: a befogadási és elhelyezési kapacitást, valamint a nagyobb mennyiségű kérelem feldolgozására vonatkozó kapacitást. E hiányosságok áthidalása érdekében az EASO és a bolgár hatóságok operatív tervet írtak alá, amely 2014 szeptemberében ér véget. Bulgária más tagállamok által kiküldött szakértői csoportoktól kapott segítséget, és 5,65 millió EUR támogatásban részesült az EMA sürgősségi keretéből befogadási kapacitásainak bővítése és javítása céljából. A Külső Határok Alapból 2,4 millió EUR támogatást nyújtottak a határrendőrségnek az új érkezők azonosításához és nyilvántartásba vételéhez, az elhelyezési kapacitások javításához, a migránsok belföldi szállítási költségeinek fedezéséhez, a határellenőrzés fenntartásához és a műszaki berendezések felméréséhez. 3.2.3. Áttelepítés az Unión belül A 2013. szeptember 23-án tartott első éves áttelepülési fórum[39] lehetőséget teremtett arra, hogy a tagállamok megvitassák a Bizottsággal az áttelepítéssel kapcsolatos igényeiket és a jövőbeni áttelepítési tevékenységekkel kapcsolatos elképzeléseiket. A mediterrán térséggel foglalkozó munkacsoport tevékenységéről szóló közlemény szintén nyomatékosította az áttelepítés – mint az önkéntes szolidaritás kulcsfontosságú eszköze – jelentőségét. 3.3. Regionális védelmi programok és letelepedés A nemzetközi védelem és a menekültügy külső dimenziójának külön tematikus prioritásként való beágyazása a 2012-ben felülvizsgált általános megközelítésbe lehetővé tette, hogy a szakpolitikai párbeszédek és az operatív együttműködés révén következetesebb és stratégiaibb megközelítésbe helyezzék ezeket a kérdéseket. Ennek egyik példája a nemzeti menekültügyi rendszer létrehozása, ami Marokkó egyik leglényegesebb kötelezettségvállalása az EU–Marokkó európai szomszédságpolitikai cselekvési terv és a 2013 júniusában aláírt mobilitási partnerség keretében. A szíriai konfliktusra visszavezethető migráció néhány tagállam (Bulgária, Görögország, Ciprus) menekültügyi rendszere számára fontos kihívás maradt, míg más tagállamok a menedékkérelmek számának emelkedését tapasztalták. A regionális védelmi programok és a letelepítés kulcsfontosságú eszközök a nem uniós országok iránti szolidaritás fokozása és a menekülteknek, illetve más védelemre szoruló személyeknek való segítségnyújtás szempontjából. A menekültek letelepítése az uniós tagállamok és a nagyszámú menekültet befogadó harmadik országok közötti szolidaritás megnyilvánulása. A Bizottság annak biztosítására törekszik – a letelepítés önkéntes jellegének tiszteletben tartása mellett –, hogy évről-évre több tagállam vállalja fel egyre nagyobb számú menekült letelepítését. A közös uniós letelepítési programról[40] való megállapodás megszületésével a tagállamok első ízben fogadtak el közös uniós letelepítési prioritásokat a 2013-as évre[41]. Ez az egységesség és a szolidaritás egyértelmű politikai jelzése, és kitűnik belőle, hogy az EU és a tagállamok milyen nagy jelentőséget tulajdonítanak annak, hogy az Unió letelepítési munkája a kiemelt figyelmet igénylő, elhúzódó helyzetek megoldására irányuljon. A Bizottság 2014-ben fogja véglegesíteni a közel-keleti regionális (fejlesztési) és védelmi program indítását. Az ENSZ Menekültügyi Főbiztosa (UNHCR) 2013-ra szólóan mintegy 12 000, 2014 végéig pedig mintegy 30 000 helyet igényelt a letelepítés és a Szíriából származó személyek humanitárius befogadása céljából. A Bizottság támogatta ezt a felhívást, és ennek nyomán egyes tagállamok[42] több mint 13 100 helyet ajánlottak fel. 2013-ban sor került az EU migrációs és fejlesztési szakpolitikai keretének[43] felülvizsgálatára is, és olyan intézkedések fognak születni, amelyek révén a kényszerű migráció teljes mértékben beágyazódik a fejlesztési-migrációs napirendbe, valamint biztosítják a menekültek, illetve más kényszerű migránsok figyelembevételét a hosszú távú fejlesztési tervezés során, ezáltal megelőzve a jövőbeni lakhelyelhagyásokat és megszilárdítva a tartós megoldás kialakítására irányuló erőfeszítéseket. 3.4. Kísérő nélküli kiskorúak A kísérő nélküli kiskorúak kiszolgáltatott csoportot alkotnak, amelyet 2013 során változatlanul kiemelt figyelemmel kezeltek, azonos fontosságot tulajdonítva azoknak, akik menedéket kérnek és azoknak, akik nem. 2013 szeptemberében az Európai Parlament határozatot fogadott el a kísérő nélküli gyermekek uniós helyzetéről, amelyben a Bizottságot és a tagállamokat e kiszolgáltatott csoport védelmét célzó erőfeszítéseik fokozására szólította fel. Az EASO folytatta a munkát az életkor megállapítása[44], valamint a család és a származási ország felkutatása terén. 3.5. Az emberkereskedelem felszámolása és az embercsempészet elleni küzdelem 2013 áprilisában a Bizottság közzétette az első, emberkereskedelemről szóló uniós szintű statisztikai jelentést[45]. A 2008–2010 közötti időszakban az emberkereskedelem azonosított vagy feltételezett áldozatainak száma az EU-ban 23 632 fő volt; az áldozatok 80 %-a nő vagy lány, 20 %-a pedig férfi vagy fiú volt. Az emberkereskedelem leggyakoribb oka a szexuális kizsákmányolás volt (62 %), ezt követte a kényszermunka (25 %) és az emberkereskedelem egyéb formái, például szervek kivétele, bűncselekmények vagy gyermekek eladása céljából (14 %). Az emberkereskedelem megelőzéséről, és az ellene folytatott küzdelemről, és az áldozatok védelméről szóló 2011/36/EU irányelv[46] átültetésének határideje 2013 áprilisában lejárt. 21 tagállam teljes körű átültetésről számolt be, a többi tagállammal szemben pedig a Bizottság kötelezettségszegési eljárást folytat. A mediterrán térséggel foglalkozó munkacsoport közleménye külön fejezetben tárgyalja az emberkereskedelem és -csempészet elleni küzdelmet, és konkrét fellépéseket vázol fel, valamint hangsúlyozza, hogy az embercsempészet elleni hatékony küzdelmet feltétlenül össze kell egyeztetni a humanitárius segítségnyújtásban a kriminalizáció elkerülésének szükségességével. 4. Előrelépés a migrációs nyomások kezelésében 4.1. Az illegális migráció visszaszorítását célzó egységes megközelítés alkalmazása „A migrációs nyomással kapcsolatos uniós intézkedések – Stratégiai reagálás” című dokumentum[47] 3. féléves frissítése[48] alkalmával kijelölt stratégiai prioritásokkal összhangban 2013-ban több előrelépés is történt. Új visszafogadási megállapodásokat írtak alá (Örményországgal, a Zöld-foki-szigetekkel és Törökországgal), és folytatódott a meglévő megállapodások maradéktalan végrehajtásának biztosítására irányuló munka. Az Örményországgal kötött visszafogadási megállapodás 2014. január 1-jén lépett hatályba, Azerbajdzsánnal lezárultak a visszafogadásról szóló tárgyalások, Belarusszal pedig 2014 februárjában kezdődtek meg a tárgyalások. Lépések történtek a görög–török határon keresztüli illegális migráció megakadályozása érdekében, többek között a Frontex tevékeny szerepvállalása mellett, amely folytatta az illegális migráció visszaszorítása és megelőzése terén folytatott munkáját, kiemelt figyelmet szentelve a nyugat-balkáni és a kelet-európai térségnek. Több intézkedést is végrehajtottak a csalással kapcsolatos adatgyűjtés, -elemzés és -megosztás, valamint a hírszerzési adatok és a bevált megelőzési gyakorlatok tagállamok közötti megosztása céljából. 4.2. Visszatérési politika 2012 márciusában elfogadták az uniós visszatérési politikáról szóló közleményt[49], amely beszámol az uniós visszatérési politika alakulásáról az elmúlt néhány évben, elemzi annak hatását és előremutató elképzeléseket vázol fel. 2013-ban számottevő előrelépés történt a visszatérési irányelv[50] helyes és harmonizált alkalmazásának értékelése és népszerűsítése terén. A jogszabály elősegíti az operatív együttműködést és jogi keretbe foglalja a visszatérési intézkedések végrehajtását az EU területén. Jelentős számú tagállam már megkezdte, illetve befejezte a nemzeti jog módosítását, így orvosolva a megállapított hiányosságokat. A visszatérés megvalósításának előnyben részesített formája továbbra is az önkéntes távozás, bár egyes esetekben szükségessé válhat a visszatoloncolás. A tagállamok egyre nagyobb mértékben használták ki a Frontex által koordinált és finanszírozott közös visszatérési műveleteket. A Frontex emellett képzést nyújtott a visszatéréssel foglalkozó tisztviselőknek, amely arra összpontosult, hogy a kitoloncolási műveletek során megóvják a hazatelepülők alapvető jogait és méltóságát. A tagállamok ösztönzést kapnak arra, hogy ambiciózus módon törekedjenek a visszatérésről szóló közleményben bemutatott bizottsági javaslatok követésére. Nagy hangsúlyt kap a „visszatérési kézikönyv” elfogadása, amely magában foglalja a visszatéréshez kapcsolódó tevékenységet folytató hatóságoknak szóló iránymutatásokat, bevált gyakorlatokat és ajánlásokat; a kitoloncolást nyomon követő nemzeti szervek közötti fokozott információcserét a nyomon követés összehangoltabb megvalósításának elősegítése érdekében; valamint az Európai Migrációs Hálózat kihasználását az együttműködés ösztönzésének platformjaként, különösen az önkéntes távozás vonatkozásában. 4.3. A munkáltatókkal szembeni szankciókról szóló irányelv 2013-ban folytatódott a munkáltatókkal szembeni szankciókról szóló irányelv[51] végrehajtásának értékelése. Az irányelv végrehajtásáról szóló első bizottsági jelentés[52] megállapítja, hogy az irányelv hatálya alá tartozó valamennyi tagállam[53] tiltja az illegális migránsok foglalkoztatását és munkáltatóikat pénzbírsággal, illetve büntetőjogi szankciókkal bünteti. Több tagállam szigorította a szankciókat, például a bírságok összegének megemelése vagy a büntetőjogi szankciók súlyosságának fokozása által, és a szankciók mértéke jelentős eltéréseket mutat. Az illegális migránsok védelmére vonatkozó elemek végrehajtása egyelőre nem minden tagállamban kielégítő, így van még mit tenni, különösen a munkáltató elleni kereset benyújtásához való jog, az ennek érvényesítését lehetővé tevő hatékony mechanizmusok, valamint a jogokról való rendszeres és objektív tájékoztatás terén. Az ellenőrzések elengedhetetlenek az illegális foglalkoztatás tilalmának érvényesítése és az illegális migránsoknak a jogaikról való tájékoztatása szempontjából. Az ellenőrzésekről szóló, eddig közzétett jelentések sok esetben hiányosak és nehezen összehasonlíthatók, ami megnehezíti az ellenőrzések és az ellenőrzési eredmények uniós szintű érdemi összegzését. A rendelkezésre álló információ mindazonáltal arra utal, hogy az egyes tagállamok végrehajtási tevékenysége között számottevő különbségek vannak. A tagállamoknak minden évben július 1-jéig kell jelentést tenniük az ellenőrzésekről, és a Bizottság továbbra is nyomon követi az annak biztosítására irányuló intézkedések végrehajtását, hogy az EU egészében hatékony, arányos és elrettentő erejű szankciókat alkalmazzanak, továbbá működjenek az illegális migránsok jogainak érvényesítését megkönnyítő mechanizmusok. Az irányelv hatékony végrehajtásának arra kell ösztönöznie a munkáltatókat, hogy legális csatornákon keresztül toborozzák a harmadik országok állampolgárait, ami a migránsokra, a munkáltatókra és a tagállamokra nézve egyaránt előnyös. 5. Új fejlemények a határigazgatásban 5.1. Az Unió külső határai 5.1.1. A Frontex tevékenységének naprakésszé tétele Az EU külső határain 2013 folyamán is nagy maradt a migrációs nyomás, ezért a Frontex továbbra is támogatta és koordinálta a tagállamok operatív válaszintézkedéseit, konkrétan a legsúlyosabban érintett szárazföldi határokon, illetve a fő tengeri migrációs útvonalak mentén végrehajtott közös műveleteken keresztül, mindig kiemelt figyelmet fordítva a bevált határigazgatási gyakorlatok terjesztésére és az alapvető jogok maradéktalan tiszteletben tartására. A Frontex által koordinált tengeri együttes műveletek elsődleges célja a külső határokon keresztüli illegális belépés megakadályozása, ám ezzel egyidejűleg a bajba jutott migránsok korai észleléséhez és életük megmentéséhez is hozzájárultak. 2013 áprilisában a Bizottság rendeletjavaslatot[54] terjesztett elő a Frontex által koordinált tengeri műveletekre vonatkozó szabályok létrehozásáról. A Tanács és az Európai Parlament közötti tárgyalások lezárultak, és a rendelet hamarosan hatályba lép. 5.1.2. Európai határőrizeti rendszer (EUROSUR) 2013. december 2-án[55] hatályba lépett az Európai Határőrizeti Rendszer létrehozásáról szóló rendelet[56], és ezzel a déli és keleti külső határ mentén fekvő 19 schengeni tagállamra nézve működésbe lépett az EUROSUR. A fennmaradó 11 schengeni tagállam 2014. december 1-jén fog csatlakozni az EUROSUR rendszerhez[57]. Az EUROSUR többcélú rendszer, amely a határokon átnyúló bűnözés – például a kábítószer-kereskedelem – megakadályozására irányul, ugyanakkor hozzájárul a migránsok életének megmentéséhez a schengeni térség külső határai mentén. Közös mechanizmust biztosít a majdnem valós idejű információcseréhez és az ügynökségek közötti együttműködéshez a határőrizet terén. A határigazgatásban szerepet játszó valamennyi nemzeti hatóság tevékenységeit nemzeti koordinációs központok révén hangolják össze egymással, illetve más tagállamok és a Frontex tevékenységével. Az EUROSUR-rendelet megköveteli a tagállamoktól és a Frontextől az alapvető jogok teljes mértékű tiszteletben tartását, különös tekintettel a visszaküldés tilalmára és a személyes adatok védelmére. Az új eszköz egyben a lampedusai tragédiára adott uniós válasz sarokköve is: lehetővé teszi a tengeri határ folyamatos szemmel tartását és a migránsok bajba jutott hajóinak jobb azonosítását. Ez még hasznosabbá válhatna, ha az egyéb meglévő – így az Európai Tengerbiztonsági Ügynökség (EMSA)[58] által kifejlesztett – rendszereket is a lehető legoptimálisabban kihasználnák. 5.2. Schengeni kormányzás 5.2.1. Féléves jelentés a schengeni térségről 2013. november 28-án került sor a negyedik féléves jelentés elfogadására[59], amely információkkal szolgál az átfogó helyzetről (külső határok, másodlagos migrációs áramlások, schengeni értékelési mechanizmus, EUROSUR és a Frontex tengeri határokon végzett műveleteire vonatkozó szabályok), a schengeni vívmányok alkalmazásáról (pl. a belső határokon visszaállított ellenőrzés esetei és a folyamatban levő kötelezettségszegési ügyek), továbbá a kapcsolódó kérdésekről, így például a Schengeni Információs Rendszer, a Vízuminformációs Rendszer, a vízumpolitika és a visszafogadási megállapodások hasznáról. 5.2.2. Új schengeni értékelési mechanizmusok/schengeni kormányzás A schengeni vívmányok alkalmazását ellenőrző értékelési és monitoringmechanizmus létrehozásáról szóló rendeletet[60] 2013. október 7-én, hosszas és összetett tárgyalásokat követően elfogadták[61]. Az új mechanizmus lehetővé teszi a helyzet nyomon követését, a segítségnyújtást és a gyengeségek orvoslását a schengeni térségen belüli kölcsönös bizalom megőrzése érdekében. Az 1053/2013/EU rendelet[62] rögzíti a belső határokon történő határellenőrzés olyan kivételes körülmények közötti ideiglenes visszaállítására vonatkozó közös szabályokat, amikor a schengeni értékelési mechanizmus tartós és súlyos hiányosságokat állapított meg a külső határokon. 5.2.3. A Schengeni Határ-ellenőrzési Kódex technikai módosítása Az elsősorban a Schengeni Határ-ellenőrzési Kódex módosításáról szóló, régóra várt 610/2013/EU rendelet 2013. július 19-én lépett hatályba[63]. Egyértelműbbé teszi a Schengeni Határ-ellenőrzési Kódexet, korlátozza az eltérő értelmezések lehetőségét, és megválaszolja a Kódex hatálybalépése óta felmerült gyakorlati problémákat. Ezen túlmenően rögzíti a harmadik országbeli állampolgárok schengeni térségben való rövid tartózkodására vonatkozó számítási módszer egyértelmű és harmonizált meghatározását, és bevezeti a külső határokon közös határátkelőhelyeket létrehozó kétoldalú megállapodások új jogi keretét. 5.2.4. Az intelligens határellenőrzés bevezetése A harmadik országbeli állampolgárok határátlépésének megkönnyítése további módja annak, hogy az Unió vonzóbb célponttá váljon. A Bizottság 2013 februárjában bemutatta az intelligens határellenőrzésről szóló csomagot, amely a határregisztrációs rendszerre[64], a regisztráltutas-programra[65] és a Schengeni Határ-ellenőrzési Kódex későbbi módosításaira vonatkozó javaslatokat tartalmazott, amelyek az Unióba utazó külföldiek esetében alkalmazott határellenőrzési eljárások felgyorsítását, megkönnyítését és megerősítését célozzák. A Tanácsban 2014 elején valósult meg a javaslatok első megvitatása. Az Európai Parlament szintén ismertette előzetes álláspontját. A Bizottság egy tanulmány készítését javasolta (ez 2014 márciusában megkezdődött), amely tovább fogja elemezni a javaslatok alapját képező bizonyos technikai elemeket. 2015-ben egy kísérleti rendszer keretében – amely működtetése előreláthatólag az eu-LISA feladata lesz – fogják tesztelni a technikai szerkezet részletes kialakítását csakúgy, mint a mögöttes operatív folyamatokat. 5.3. Vízumpolitika 2013-ban a társjogalkotók megállapodásra jutottak a felülvizsgált viszonossági mechanizmusról és az 539/2001/EK tanácsi rendeletet[66] módosító bizottsági javaslatban[67] szereplő, a vízummentesség felfüggesztéséről szóló új mechanizmusról, így a javaslat 2014 januárjában hatályba léphetett. 2014 elején a társjogalkotóknak szintén sikerült megállapodniuk az 539/2001/EK tanácsi rendeletben szereplő vízumlisták módosításáról szóló bizottsági javaslatról. A módosítás, amely értelmében 16 kis méretű karibi és csendes-óceáni szigetállam, továbbá az Egyesült Arab Emírségek, Peru és Kolumbia is felkerülne a vízummentes államokat felsoroló listára, várhatóan 2014 júniusában fog hatályba lépni. Az 539/2001/EK rendelet módosításáról szóló bizottsági javaslatot[68], amely szerint a Moldovai Köztársaság átkerülne a vízummentes államok listájára, 2014 április elején jóváhagyták a társjogalkotók, és a módosítás ugyanazon hónap végén lép hatályba. Ukrajnával és a Moldovai Köztársasággal 2013 júliusában felülvizsgált vízumkönnyítési megállapodás lépett hatályba. Örményországgal és a Zöld-foki-szigetekkel vízumkönnyítési megállapodást kötöttek, és az Örményországgal között megállapodás 2014. január 1-jén hatályba lépett. Azerbajdzsánnal novemberben írtak alá vízumkönnyítési megállapodást, Marokkó vonatkozásában pedig a Tanács decemberben tárgyalási irányelveket fogadott el. A Bizottság 2014. április 1-jén elfogadta a Vízumkódex végrehajtásáról szóló jelentést és a felülvizsgálatra vonatkozó javaslatot annak biztosítása érdekében, hogy az uniós vízumpolitika elősegítse a gazdasági növekedést és a kulturális cserét azáltal, hogy megkönnyíti a jogszerűen utazók, például üzletemberek, turisták, diákok és fiatalok utazását, miközben továbbra is biztosítja a magas szintű biztonságot az Unió számára[69]. A Vízuminformációs Rendszer kiterjesztése 2013 folyamán is folytatódott: ebben az évben nyolc újabb régió[70] csatlakozott a rendszerhez. 6. Az Európába vezető legális migrációs útvonalak bővítése 6.1. A legális migrációra vonatkozó új uniós szabályok felé 2013 a legális migrációra vonatkozó uniós jogról folytatott intenzív tárgyalások éve volt. A társjogalkotók novemberben megállapodtak az idénymunkáról szóló új irányelvről, és 2014 februárjában elfogadták a jogszabályt[71]. Ez az első irányelv, amely főként az alacsonyan képzett migránsokkal és a körkörös migrációval, azaz a rövid időszakra az EU-ba érkező, majd szerződésük lejártával egy harmadik országba visszatérő migránsokkal foglalkozik. A nemzeti jogba való átültetést követően (amelynek határideje 2016. szeptember 30.) az idénymunkások a fogadó tagállam állampolgáraival egyenlő elbánásban fognak részesülni a foglalkoztatási feltételek és munkakörülmények tekintetében, és a tagállamok kötelesek lesznek ellenőrizni, hogy az ilyen munkások megfelelő lakhatási lehetőségekhez férnek-e hozzá. A több ellenőrzés nyomán vissza fog szorulni az illegális foglalkoztatás és a kiszolgáltatott csoportok kihasználása. A vállalaton belül áthelyezettekről szóló irányelvjavaslatról[72] folytatott intenzív tárgyalások eredményeként 2014 elején politikai megállapodás született. Az új irányelv a várakozások szerint serkenteni fogja a gazdasági növekedést egyrészt a meglévő uniós szabadkereskedelmi megállapodások hozzáadott értékének növelése, másrészt pedig az új beruházások Európába vonzása révén. A megállapodás magában foglalja az EU-n belüli mobilitásra vonatkozó működőképes rendszert – amely a szakemberek szóban forgó kategóriája szempontjából rendkívüli jelentőségű –, valamint a vállalaton belül áthelyezettek megfelelő jogait és munkafeltételeit is. A Bizottság 2013 márciusában új javaslatot[73] terjesztett elő a harmadik országbeli állampolgárságú kutatók, hallgatók, gyakornokok, diákok, önkéntesek és au pairek beutazásának és tartózkodásának feltételeire, valamint jogaira vonatkozó szabályokról szóló átdolgozott irányelvre, és erről kiterjedt tárgyalásokat folytatott a Tanáccsal és az Európai Parlamenttel. A javaslat a meglévő szabályokhoz képest világosabb beutazási feltételeket és eljárási garanciákat tartalmaz, nagyobb összhangot mutat az uniós mobilitási programokkal, és több lehetőséget biztosít a diákok számára a tanulmányaik alatti és utáni munkakereséshez. A javaslat célja továbbá, hogy nagyobb védelmet biztosítson és foglalkozzon az állampolgárokkal egyenlő bánásmódhoz való bizonyos jogokkal. 6.2. A meglévő jogszabályok jobb végrehajtása A Bizottság elkészítette első jelentését[74] az uniós kékkártyáról szóló irányelv[75] tagállami végrehajtásáról. Mostanra valamennyi részt vevő tagállam átültette az irányelvet, és kék kártyát tud kibocsátani a magasan képzett, harmadik országbeli állampolgárságú igénylők számára. A 2013-ban összeállított, első rendelkezésre álló statisztikák[76] szerint 2012 során 3 664 kékkártyát bocsátottak ki, ebből 2 584-et Németországban. 146 kék kártyát újítottak meg, egyet pedig visszavontak. A kék kártyák birtokosaival együtt 1 107 családtag belépését engedélyezték és 108 tartózkodási kártyát újítottak meg családtagok számára. A jelenleg elérhető adatok alapján egyelőre nem lehet végleges következtetéseket levonni arról, hogy a rendszer mennyire volt hatékony a magasan képzett harmadik országbeli állampolgárok Unióba vonzását illetően. Mindazonáltal az világosan kirajzolódik, hogy a magasan képzett munkavállalókra vonatkozó nemzeti rendszerek párhuzamos megléte és a kék kártyával kapcsolatos tájékoztatás és kommunikáció elégtelensége bizonyos országokban a kiadott kék kártyák alacsony számában is éreztette hatását. A Bizottság folytatja a tagállami végrehajtás értékelését, és szükség esetén kötelezettségszegési eljárásokat fog indítani a meg nem felelés potenciális esetei kapcsán. A családegyesítés jogáról szóló 2011-es zöld könyv[77] nyomon követése keretében a Bizottság iránymutatást[78] fogadott el. Az erről szóló közlemény útmutatást nyújt a tagállamoknak a 2003/86/EK irányelv[79] hatékonyabb alkalmazásának módjáról. Az iránymutatás tisztázni kívánja a nyilvános konzultáció során felmerült kérdéseket, ezáltal biztosítva a családegyesítésre vonatkozó szabályok átlátható és világos értelmezését uniós szinten, valamint elősegítve e szabályok egységes alkalmazását. 2013-ban életbe lépett a hosszú távú tartózkodásról szóló irányelv[80] hatályának kiterjesztése a nemzetközi védelemben részesülő személyekre, ám 2013 végéig 10 tagállam nem ültette át teljes mértékben a változást. A beérkezett panaszok alapján a Bizottság több tagállam ellen is intézkedéseket kezdeményezett, aminek eredményeként az érintett tagállamok módosították a nemzeti jogot a megfelelő végrehajtás biztosítása céljából. Figyelmet szenteltek a szorosabb nyomon követést igénylő prioritási területek meghatározásának – ilyen például a huzamos tartózkodási engedéllyel rendelkező személyekkel szembeni egyenlő bánásmód és az Uniós belüli mobilitáshoz fűződő jogok. A Bizottság továbbra is gondoskodik a migránsokat megillető jogok garantálásáról és az irányelv rendelkezéseinek, illetve szemléletének teljes mértékű tiszteletben tartásáról. Decemberben hatályba lépett a harmadik országbeli állampolgárok tartózkodására és munkavállalására vonatkozó összevont engedélyre irányuló összevont kérelmezési eljárásról szóló új irányelv[81]. 2013 végéig mindössze 8 tagállam számolt be teljes mértékű átültetésről. A többi tagállam ellen kötelezettségszegési eljárás indult. Az irányelv – teljes körű alkalmazása esetén – hozzá fog járulni a szociális dömping és a harmadik országbeli állampolgárságú munkavállalók kihasználása elleni küzdelemhez. Biztosítani fogja, hogy az irányelv hatálya alá tartozó munkavállalóknak – köztük a nemzeti engedély alapján dolgozóknak is – joguk legyen az adott tagállam állampolgáraival egyenlő bánásmódhoz a munkafeltételek lényeges vonatkozásait, az árukhoz és szolgáltatásokhoz való hozzáférést, valamint a szociális biztonsághoz való hozzáférést illetően. 6.3. Legális migráció – a növekedés eszköze Az EU az utóbbi időkben számottevő kihívásokkal kénytelen szembenézni az elégtelen növekedés, az egyes területeken egyre súlyosbodó munkaerő-piaci hiányok, a szükséges szakértelem hiánya, valamint az idősödő népesség termelékenységre és versenyképességre gyakorolt hatásai kapcsán. 2013-ban több kezdeményezés is foglalkozott a migránsok gazdasági növekedéshez való hozzájárulásával, és bizonyítékokat sorakoztattak fel a megfelelően kezelt migráció[82] és a kereskedelemhez fűződő mobilitás előnyei mellett. Az európai vállalkozói potenciál felszabadítását, az akadályok felszámolását és a vállalkozói kultúra forradalmasítását célzó intézkedéseket kijelölő „Vállalkozás 2020” cselekvési terv[83] felismerte, hogy a migránsok a potenciális európai vállalkozók jelentős bázisát alkotják. 6.4. Alaposabb ismeretek a migránsok integrációjának támogatásáért A globális gazdasági válság összefüggésében a harmadik országbeli állampolgárokat továbbra is súlyosan érintették a munkaerőpiacra való belépés nehézségei, az alacsonyabb oktatási teljesítmény és a szegénység vagy a társadalmi kirekesztettség kockázata. A bevándorlók integrációjával kapcsolatos uniós mutatók azt jelzik, hogy a helyzet az uniós polgárok helyzetéhez képest 2013-ban romlott. Például 2013-ban a harmadik országbeli állampolgárok 22 %-a volt munkanélküli, míg az uniós átlag 11 % volt (2012-ben a harmadik országbeli állampolgárok 21,3 % volt munkanélküli, szemben az uniós polgárok 10,6 %-ával). Négy tagállam (AT, BE, DK és SE) a 2013. évi európai szemeszter[84] keretében országspecifikus ajánlásokat kapott a harmadik országbeli állampolgárok munkaerő-piaci integrációjáról. A szegénységet és társadalmi kirekesztettséget illetően a rendelkezésre álló 2012-es adatokból[85] az derül ki, hogy a harmadik országbeli állampolgárok 44,3 %-a szegénységben vagy társadalmi kirekesztettségben élt, míg az egész EU-ra vetítve ez az arány 24,8 % volt. A meglévő uniós mutatók – az integrációs szakpolitikák tájékoztatását szolgáló tényadatokként –, valamint a korlátaikról és a továbbfejlesztésük lehetőségeiről szóló elemzés egyaránt szerepelt a bevándorlók integrációjának mutatóival kapcsolatos uniós kísérleti projekt zárójelentésében. A projektet a Bizottság koordinálta, és végrehajtása a tagállamok, a civil társadalom és a tudományos körök tevékeny részvételével valósult meg. A jelentés[86] és a mutatók a nemrégiben kiadott, a migránsok integrációjára vonatkozó európai modulokkal[87] együtt továbbra is alapul szolgálnak az uniós integrációs szakpolitika kialakításáról szóló rendszeres párbeszédhez, amely elsősorban a beilleszkedéssel foglalkozó kapcsolattartó pontok hálózatának keretében valósul meg. Továbbra is kiemelt figyelemben részesült a helyi és a regionális dimenzió. 2013 júniusában a Bizottság a Régiók Bizottságának támogatásával az integrációval foglalkozó európai weboldalon elindította a helyi és regionális szintű integrációs gyakorlatok interaktív térképét[88], amely a sikeres kezdeményezésekkel kapcsolatos szakmai információcsere eszközeként szolgál. A helyi és regionális szinten érintett szakemberek ugyancsak meghívást kaptak az Európai Integrációs Fórumon[89] való részvételre, hogy ezáltal megerősödjön az integrációval kapcsolatos szakpolitika kialakításában játszott szerepük. Évenkénti két ülése alkalmával a Fórum a fiatal migránsok integrációjával és a migránsok demokratikus részvételével kapcsolatos kérdéseket vitatott meg[90]. 7. Harmadik országokhoz fűződő kapcsolatok 7.1. A nemzetközi migrációról és fejlesztésről szóló magas szintű ENSZ-párbeszéd A migráció 2013-ban továbbra is fontos kérdésként jelent meg a globális napirenden. Az ENSZ-közgyűlés szervezésében 2013. október 3–4-én tartott, a nemzetközi migrációról és fejlesztésről szóló második magas szintű párbeszéd megújította és megerősítette a nemzetközi migráció és fejlesztés terén vállalt politikai kötelezettségeket. A zárónyilatkozat arról tanúskodik, hogy a nemzetközi közösség képes politikai megállapodásra jutni az ilyen kérdésekben – mint például a migrációnak a 2015 utáni fejlesztési programba való beillesztése iránti igény –, valamint szemlélteti az elmúlt évek során e téren elért előrelépéseket. Az EU rendkívül tevékeny szerepet játszott a zárónyilatkozat szövegéről szóló tárgyalások során, és gondoskodott róla, hogy a dokumentum az EU számos fő aggályát is tükrözze[91]. 7.2. A harmadik országokkal való együttműködés fokozása 2013 során az EU folytatta a GAMM – a külső migrációs és menekültügyi uniós szakpolitika átfogó kerete – végrehajtását, és ennek jegyében szakpolitikai párbeszédeket és operatív együttműködést folytatott a harmadik országokkal és régiókkal. Számottevő előrelépés történt mind a harmadik országokhoz és régiókhoz – elsősorban a dél-mediterrán országokhoz és a keleti partnerség országaihoz – fűződő politikai kapcsolatok megerősítése, mind a partnerországok intézményi és jogalkotási reformjaihoz, illetve kapacitásépítési törekvéseihez való hozzájárulás tekintetében. Ebben az összefüggésben kiemelkedő lépés volt a mobilitási partnerség létrehozása Azerbajdzsánnal (2013. december), Marokkóval (2013. június) és Tunéziával (2014. március). 2013 decemberében megkezdődtek a mobilitási partnerség létrehozásáról szóló tárgyalások Jordániával. Oroszországgal[92], Ukrajnával, Moldovával, Grúziával és Koszovóval[93] folytatódott a vízumliberalizációs párbeszéd. A Bizottság az egyes országok vonatkozásában eredményjelentéseket tett közzé[94]. Februárban ismertették Grúziával a vízumliberalizációs cselekvési tervet, és a Bizottság 2013 novemberében kiadta első kapcsolódó eredményjelentését[95]. Törökországgal 2013. december 16-án kezdődött meg a vízumliberalizációs párbeszéd, és ezzel egyidejűleg sor került a visszafogadási megállapodás aláírására. Moldovát illetően a Bizottság közleményében megállapította, hogy az ország végrehajtotta cselekvési tervét, és a vízumrendelet (539/2001/EK) módosítására irányuló bizottsági javaslatról való megállapodást követően a Moldovai Köztársaság állampolgáraira vonatkozó vízummentesség 2014. április 28-án hatályba lépett. Az EU e párbeszédek útján – amennyiben megvannak a jól kezelt és biztonságos mobilitás feltételei – lépésről-lépésre közelebb kerül végső célkitűzéséhez, ami nem más, mint az eseti elbírálás alapján történő vízummentes utazás A párbeszédek az érintett országokban hozzájárulnak a migráció és a menekültügy kezelésének javításához, mivel teljesítendő követelményeket jelölnek ki. India és Nigéria számára a közös migrációs és mobilitási program létrehozásáról szóló javaslatot nyújtottak be, így rugalmasabb keretbe kerülne a kétoldalú együttműködés annál, mint amit az uniós szomszédságon túli, prioritást élvező országokra irányuló mobilitási partnerség biztosít. Folytatódott az együttműködés a meglévő regionális és kétoldalú párbeszédek keretében: délen a migrációval, mobilitással és foglalkoztatással kapcsolatos Afrika–EU partnerség, a rabati folyamat és a migrációról és fejlesztésről szóló EU–AKCS párbeszéd összefüggésében, keleten a prágai folyamat és a migrációval és a menekültüggyel kapcsolatos keleti partnerségi panel összefüggésében, továbbá az EU–CELAC migrációs párbeszéd révén. Külön említést érdemel a budapesti folyamat keretében, a 2013. áprilisi isztambuli miniszteri konferencián életre hívott új migrációs partnerség a Selyemút-országokkal. E partnerség létrehozása megkoronázza a budapesti folyamat földrajzi irányultságának újraértékelését, és alapot biztosít a Selyemút mentén fekvő országokkal folytatott érdemi párbeszédhez és együttműködéshez, ami mindeddig igencsak korlátozott volt. Emellett olyan lényeges elemekre irányítja rá a figyelmet, mint például az egyértelmű kötelezettségvállalás az emberi jogok tiszteletben tartására a migráció kezelése során. Kínában 2013 októberében tartották a migrációról és mobilitásról szóló magas szintű párbeszéd első ülését. A magas szintű párbeszéd célja lehetővé tenni a szakpolitikai tapasztalatok és a bevált gyakorlatok megosztását, valamint feltárni azokat a lehetőségeket, amelyek révén megkönnyíthető a mobilitás, ugyanakkor megerősíthető az illegális migráció elleni küzdelem terén folytatott együttműködés. Az ülésen felmerült a visszafogadási kérdésekről és a diplomata-útlevelek birtokosainak vízummentességéről szóló tárgyalások esetleges megindításának lehetősége. Egyre több bűnszervezet tevékenykedik a származási és tranzitországokban azzal a céllal, hogy megkönnyítse az Unióba irányuló illegális migrációt. E tevékenység felszámolása érdekében az „illegális bevándorlást” az EU bűnüldözési prioritásainak egyikeként határozták meg a szervezett és súlyos bűnözéssel foglalkozó, 2014–2017 közötti uniós szakpolitika ciklus keretében[96]. Világossá vált, hogy pontosabb képet kell alkotni a szomszédos tranzitországokban uralkodó helyzetről. Ebben a tekintetben fontos lesz a Líbiában, illetve Törökországban tevékenykedő összekötő tisztviselők hálózatának létrehozása. 7.3. Az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás és a migráció 2013 április 16-án az éghajlatváltozáshoz való alkalmazkodás uniós stratégiájának[97] részeként bizottsági szolgálati munkadokumentumot[98] tettek közzé az éghajlatváltozásról, a környezetkárosodásról és a migrációról. A dokumentum arra törekszik, hogy elméleti szinten bemutassa az éghajlatváltozás, a környezetkárosodás és a migráció közötti összefüggéseket. Ezen túlmenően számba veszi azokat az eszközöket és kezdeményezéseket is, amelyek már most az EU rendelkezésére állnak az e területen jelentkező további kihívások kezelésére, valamint – elsősorban az EU migrációs és fejlesztési napirendje keretében – kijelöli a jövőbeli tevékenység irányát. 7.4. A 2013. évi uniós jelentés a politikák fejlesztési célú koherenciájáról A migráció továbbra is a Tanács által a politikák fejlesztési célú koherenciájára vonatkozó uniós napirend tekintetében meghatározott öt prioritási terület egyike. A politikák fejlesztési célú koherenciájáról szóló 2013. évi uniós jelentés[99] áttekintést adott az EU és a tagállamok által végrehajtott számos intézkedésről, amelyek célja, hogy az Európába irányuló legális migráció a lehető legnagyobb előnyökkel járjon a származási országokra nézve, többek között az átutalások, az elitelvándorlás és a diaszpóra vonatkozásában. A jelentés megemlítette, hogy többet lehetne tenni annak biztosításáért, hogy a fejlesztési kérdéseket mind uniós, mind tagállami szinten figyelembe vegyék a munkaerő-migrációs és mobilitási szakpolitikák kialakításakor. 7.5. A migrációval és a mobilitással kapcsolatos általános megközelítésről szóló jelentés A Bizottság 2014 februárjában mutatta be a migrációval és a mobilitással kapcsolatos általános megközelítés (GAMM) végrehajtásáról szóló első kétéves jelentését[100], amely a 2012–2013-as időszakot fedi le. A jelentés összegzi a fő eredményeket, levonja a végrehajtás tanulságait és megvizsgálja a szakpolitikákra, illetve a végrehajtási módszerekre vonatkozó lehetőségeket. A jelentés következtetése szerint a GAMM változatlanul hatékony keretként szolgál a harmadik országok és régiók szakpolitikai párbeszédbe és operatív együttműködésbe való bevonásához. A jelentést követően a Tanács 2014. április 14-én következtetéseket fogadott el. 8. Az új Menekültügyi, Migrációs és Integrációs Alap A Bizottság 2011. november 15-én belügyi javaslatcsomagot[101] fogadott el a 2012–2020 közötti többéves pénzügyi keretre vonatkozóan. A csomag 4 jogalkotási javaslatból állt, amelyek együttesen létrehozzák a Menekültügyi, Migrációs és Integrációs Alapot, illetve a Belső Biztonsági Alapot. 2012-ben megkezdődtek, majd 2013 végén sikeresen lezárultak az Európai Parlamenttel és a Tanáccsal folytatott tárgyalások. Kompromisszumos eredmény született, amely valamennyi érdekelt fél aggályait kezeli, és tükrözi e politikaterület rendkívüli érzékenységét. A Menekültügyi, Migrációs és Integrációs Alap átfogóbb eszköz, mint az elődjeinek tekinthető három korábbi alap: az Európai Menekültügyi Alap, a harmadik országok állampolgárainak beilleszkedését segítő európai alap és az Európai Visszatérési Alap. Feladata a migrációs áramlások hatékony és integrált kezelésének támogatása az EU-ban, mindig tiszteletben tartva a szolidaritás és a felelősségmegosztás elvét. Az új Alap összes forrásának (3 137 millió EUR) csaknem 90 %-át a 2014–2020 közötti időszakra szóló nemzeti programok keretében fogják kiosztani. A nemzeti szinten felhasznált források és az uniós szakpolitikai célkitűzések, illetve prioritások megfelelőbb összehangolása érdekében a Bizottság 2013 második felében minden egyes tagállammal szakpolitikai párbeszédet folytatott. A tagállamokban most zajlik a többéves nemzeti programok kidolgozása, és a tervezetek hivatalos benyújtására a Menekültügyi, Migrációs és Integrációs Alap hatálybalépését követően fog sor kerülni. Az Alap révén bevezetett további újdonság a külső dimenzióval összefüggő tevékenységek támogatásának lehetősége, különös tekintettel a visszafogadási megállapodásokra, a mobilitási partnerségekre és a regionális védelmi programokra. Az Alap ezen túlmenően sürgősségi támogatási mechanizmust is előirányoz, amelynek segítségével lehetővé válik a tagállamokban és a harmadik országokban jelentkező migrációs nyomások gyors kezelése. Az Alap az uniós vívmányok hatékony és egységes alkalmazásának biztosítása révén még jobban megerősíti és továbbfejleszti a Közös Európai Menekültügyi Rendszert, valamint biztosítja a tagállamok közötti szolidaritást. Ösztönzőleg fog hatni a proaktív integrációs stratégiák – köztük az indulást megelőző szakasz alatti intézkedések – kidolgozására, és előmozdítja majd az integráció helyi megközelítését, kiemelt figyelmet fordítva a nemzetközi védelemben részesülők és a kiszolgáltatott migránsok szükségleteire. Az Alap segíteni fogja a visszatérés méltányos és hatékony kezelését, hangsúlyt fektetve az önkéntes (támogatott) visszatérésre. Az Alap által támogatott intézkedéseket a Belső Biztonsági Alap fogja kiegészíteni, elsősorban a Határok és Vízumpolitika összetevőn keresztül, amelyek keretében támogatást nyújtanak az EU külső határainak igazgatásához és őrizetéhez, valamint az uniós vízumpolitika fejlesztéséhez, ezáltal megkönnyítve a jogszerű utazók mobilitását és egyúttal visszaszorítva az Unió határainak illegális átlépését. 9. A menekültüggyel és a migrációval kapcsolatos hálózatépítés és kommunikáció 9.1. Az Európai Migrációs Hálózat (EMH) Az EMH[102] fokozta szerepét a politikai döntéshozatal számára biztosított bizonyítékalapú tanácsadás támogatásában azáltal, hogy naprakész, objektív, megbízható és összehasonlítható információkat nyújt a migrációról és a menekültügyről. Az EMH 2013-as munkájának legjelentősebb eredményei közé tartoznak az alábbi területeket érintő tanulmányok: a nemzetközi hallgatók bevándorlása az EU-ba, a személyazonosság megállapítása a nemzetközi védelemben, az EU-n belüli mobilitás, valamint a magasan képzett harmadik országbeli állampolgárok vonzása[103]. Az EMH éves konferenciáját Vilniusban tartották, és a központi téma a növekedés, a munkaerőhiány és a migráció volt[104]. 9.2. A bevándorlással és menekültüggyel kapcsolatos fő üzenetek kommunikálása A migrációs ügyekre vonatkozó hatékony kommunikációs stratégia kulcsfontosságú egyrészt az üzenetek célcsoportokhoz való eljuttatása miatt, másrészt pedig azért, mert hozzájárul, hogy az uniós és nem uniós polgárok egyaránt átlássák a bevándorlás kihívásait és előnyeit. A Bizottság különféle anyagokat állít össze a migrációval összefüggő témákban. Emellett 2013-ban megrendezte a „Migránsok Európában” című versenyt, amelyre a 28 tagállamból több mint 750 iskola nyújtott be audiovizuális pályázati munkákat a migránsoknak az uniós társadalomban betöltött szerepéről[105]. Különleges forgatások zajlottak az emberkereskedelem témáját körüljáró filmek kapcsán[106]. Az EU bevándorlási portálja spanyol, arab és portugál nyelven is elérhetővé vált. A portál felhasználóbarát információval szolgál az uniós és nemzeti bevándorlási szakpolitikákról és jogszabályokról, és az EU-ba tartó harmadik országbeli állampolgároknak szól[107]. 10. Következtetések és további teendők Míg a migrációkezelés bizonyos területein számottevő eredmények születtek, a 2013-as fejlemények egyértelművé tették annak fontosságát, hogy az EU és tagállamai folytassák és fokozzák a bevándorlás, a menekültügy és a határigazgatás terén végrehajtott tevékenységüket. Az EU-nak határozottan fel kell lépnie annak elkerülése érdekében, hogy a migránsok az európai partok elérésének megkísérlése közepette életüket veszítsék, valamint azért, hogy megerősödjön az embercsempészetből és az emberkereskedelemből hasznot húzó szervezett bűnözés elleni küzdelem. Az EU-nak biztosítania kell, hogy Európa biztos és biztonságos határokkal rendelkezzen, amelyek megfelelő legális belépési csatornákat kínálnak. Fokozni kell az erőfeszítéseket a migránsokkal szembeni erőszak és megkülönböztetés elleni küzdelem, a társadalmainkba való beilleszkedés tevékeny előmozdítása, valamint a rasszizmus és idegengyűlölet elleni küzdelem terén, amely tényezők kihatnak a társadalmi kohézióra és eltántoríthatják a migránsokat – köztük a magasan képzett szakembereket – attól, hogy Európát válasszák úti célként. A Bizottság változatlanul támogatja és előmozdítja a jól kezelt migrációt, és üdvözli az e jelentés nyomán az Európai Parlamentben és a Tanácsban kialakuló eszmecserét. [1] 1998 és 2013 között 623 118 illegális migránst észleltek az EU partjainál – ez éves szinten átlagosan csaknem 40 000 főt jelent. Forrás: Migrants smuggled by sea to the EU: facts, laws and policy options; (Tengeri útvonalakon az EU-ba csempészett migránsok: tények, jogszabályok és szakpolitikai lehetőségek); Migrációs Politikai Központ; http://www.migrationpolicycentre.eu/docs/MPC-RR-2013-009.pdf [2] COM(2013) 869 final. [3] http://data.unhcr.org/syrianrefugees/regional.php [4] http://eeas.europa.eu/enp/index_en.htm [5] http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-we-do/policies/international-affairs/global-approach-to-migration/index_en.htm [6] COM(2013) 292. [7] A Tanács 12415/13. sz. dokumentuma. [8] A rendelet várhatóan 2014 második negyedévében lép hatályba. [9] SWD(2014) 165. [10] EMH: http://www.emn.europa.eu. [11] A közleményben említett statisztikák túlnyomórészt az Eurostat legfrissebb elérhető statisztikái. Részletesebb statisztikák – részben a tagállamonkénti bontást is tartalmazó EMH-statisztikák – az e közleményt kísérő SWD(2014) 165 bizottsági szolgálati munkadokumentum statisztikai mellékletében találhatók. [12] 2012-re vonatkozó Eurostat adatok. A 2013-ra vonatkozó adatok 2013 júliusában válnak elérhetővé. SWD(2014) 165, statisztikai melléklet, amely az EMH által rendelkezésre bocsátott 2013-ra vonatkozó részadatokat tartalmaz. [13] Humanitárius védelemben azon harmadik országbeli állampolgárok vagy hontalan személyek részesülnek, akik számára nem a nemzetközi védelem szükségessége miatt, hanem kivételes vagy humanitárius okból hozott diszkrecionális döntés alapján engedélyezték a tagállamok területén való tartózkodást. [14] http://epp.eurostat.ec.europa.eu/cache/ITY_PUBLIC/3-24032014-AP/EN/3-24032014-AP-EN.PDF [15] http://data.unhcr.org/syrianrefugees/regional.php [16] 2013-ban 50 470, 2012-ben 24 115 és 2011-ben 8 145 fő. [17] A legtöbben Dániában és Svédországban nyújtották be menedékkérelmüket (a teljes szám egyharmada mindkét tagállam esetében), ezt követte Bulgária, az Egyesült Királyság, Hollandia, Ausztria, Dánia és Belgium, a többi tagállam pedig csupán csekély mértékben volt érintett. [18] Eurostat; Görögország 2013-as adatai nem elérhetők. [19] Eurostat, Görögország és Hollandia 2013-as adatai nem elérhetők. [20] Eurostat, Görögország 2013-as adatai nem elérhetők. [21] http://www.frontex.europa.eu/publications [22] 604/2013/EU rendelet (HL L 180., 2013.6.29., 31. o.). [23] 603/2013/EU rendelet (HL L 180., 2013.6.29., 1. o.). [24] 2013/33/EU irányelv (HL L 180., 2013.6.29., 96. o.). [25] 2013/32/EU irányelv (HL L 180., 2013.6.29., 60. o.). [26] További információk: http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-we-do/policies/asylum/index_en.htm. Kiadvány: http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/e-library/docs/ceas-fact-sheets/ceas_factsheet_hu.pdf Infografika: http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/e-library/multimedia/infographics [27] 2011/95/EU irányelv (HL L 337., 2011.12.20., 9. o.). [28] A 2011/51/EU irányelvvel (HL L 132., 2009.5.19., 1. o.) módosított 2003/109/EK irányelv (HL L 16., 2004.1.23., 44. o.). [29] http://easo.europa.eu [30] A nemzeti képzések keretében 1 947 főt, a máltai oktatóképzéseken pedig 164 főt képeztek tovább. Mintegy 200 nem uniós tisztviselőnek nyújtottak képzést az UNHCR projektjei, a prágai folyamat és hasonló projektek keretében. [31] http://easo.europa.eu/wp-content/uploads/WB-report-final-version.pdf [32] Európai Menekültügyi Támogatási Hivatal, 2013 http://easo.europa.eu/wp-content/uploads/EASO-Annual-Report-Final.pdf. [33] Összesen 12 millió EUR-t, amelyből 10 millió EUR a lampedusai tragédia kezelését célozza. [34] DE, FR, HU, MT, NL, CY, EL, BG. [35] Ebből 12 millió EUR-t Olaszország kapott. [36] 2011 és 2013 között a Visszatérési Alapból 97,88 millió EUR-t, a Külső Határok Alapból csaknem 130 millió EUR-t, az Európai Menekültügyi Alapból (EMA) pedig 23,97 millió EUR-t különítettek el Görögország számára. Az EMA-források 2013-ban 3,2 millió EUR-ra voltak korlátozva, viszont Görögország ebben az évben a Visszatérési Alapból 35,5 millió EUR, a Külső Határok Alapból pedig 44 millió EUR támogatásban részesült. [37] Összefoglaló a menekültügyről és a migráció kezeléséről szóló, felülvizsgált görög cselekvési tervről (2012. december) http://www.europarl.europa.eu/meetdocs/2009_2014/documents/libe/dv/p4_exec_summary_/p4_exec_summary_en.pdf. [38] A következőkre terjed ki: a határon történő átvizsgálásra vonatkozó eljárás meghatározása, összhangban az uniós joggal; a menekültügyi eljárás reformja egy új menekültügyi szolgálat és egy független közigazgatási jogorvoslati hatóság létrehozása útján; a lezáratlan ügyek kezelése egy átmeneti időszak alatt; a menedékkérők befogadására vonatkozó kapacitás bővítése; valamint egy hatékony visszatérési rendszer létrehozása. A Bizottság a fontossági sorrend meghatározását indítványozta a felülvizsgált görög cselekvési terv végrehajtásában, és többek között azokra a fellépésekre helyezte a hangsúlyt, amelyek célja, hogy kezeljék az Emberi Jogok Európai Bírósága által az MSS-ügyben hozott elmarasztaló ítélet alapját képező aggályokat csakúgy, mint a folyamatban levő kötelezettségszegési eljárások kapcsán felmerülő kérdéseket. A Bizottság az EASO-val és egyéb érdekelt felekkel együtt változatlanul támogatást nyújtott Görögországnak menekültügyi rendszere javításához, többek között célzott finanszírozás és az EASO menekültügyi támogató csoportjainak bevetése formájában. [39] Felismerve, hogy a tagállamok többsége ellenezte a menekültüggyel kapcsolatos Unión belüli szolidaritás fokozásáról szóló közleményben (COM(2011) 835) előterjesztett bizottsági javaslatot az önkéntes, állandó áttelepítési rendszerről, a Bizottság áttelepítési fórumot szervezett, hogy megvitassák az áttelepítési igényeket, kapacitásokat és az ezzel kapcsolatos politikai aggályokat. [40] A 2012. március 29-i 281/2012/EU határozat. http://www.resettlement.eu [41] E rendszer keretében a részt vevő tagállamok 2013-ban 3 962 menekült letelepítésére vállaltak kötelezettséget. Ez növekedést jelent a 2012-es évhez képest, amikor 3 083 letelepítési helyet biztosítottak. [42] AT, BE, FI, FR, DE, HU, IE, LU, NL, ES, SE. [43] A migráció fejlesztésre gyakorolt hatásának maximalizálásáról szóló közlemény, COM(2013) 292, 2013.5.21. [44] http://easo.europa.eu/wp-content/uploads/EASO-Age-assessment-practice-in-Europe.pdf [45] http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-is-new/news/news/2013/docs/20130415_thb_stats_report_en.pdf [46] HL L 101., 2011.4.15., 1. o. Dánia nem alkalmazza az irányelvet. [47] „A migrációs nyomással kapcsolatos uniós intézkedések – Stratégiai reagálás” című dokumentum hét stratégiai prioritási területet határoz meg: I. Az együttműködés erősítése a harmadik országokkal (tranzit- és származási országokkal) a migráció kezelése kapcsán; II. Megerősített határigazgatás a külső határokon; III. A Törökországból kiinduló illegális bevándorlás megakadályozása; IV: A legális migrációs csatornákkal való visszaélés hatékonyabb felszámolása; V. A szabad mozgás garantálása és védelme a harmadik országbeli állampolgárok által elkövetett visszaélések megakadályozása révén; VI. A migrációkezelés javítása, többek között a visszatérési gyakorlatok terén folytatott együttműködés révén; VII. A dél-mediterrán országokból kiinduló, illetve azokon áthaladó illegális bevándorlás megakadályozása. [48] A SCIFA/Vegyesbizottság által 2013. november 21-én jóváhagyott 16344/13. sz. dokumentum. [49] COM(2014) 199, 2014.3.28. [50] 2008/115/EK irányelv (HL L 348., 2008.24.12., 98. o.). [51] 2009/52/EK irányelv (HL L 168., 2009.6.30., 24. o.). [52] COM(2014) 286, 2014.5.22. [53] DK, IE és UK nem alkalmazza az irányelvet. HR-t még nem értékelték. [54] COM(2013) 197, 2013.4.12. A rendelet az Európai Unió Bírósága által 2012 szeptemberében érvénytelenné nyilvánított 2010/252/EU tanácsi határozat helyébe lépne. [55] A 2013. októberi hivatalos elfogadást követően. [56] 1052/2013/EU rendelet (HL L 295., 2013.11.6., 11. o.). [57] EUROSUR infografika: http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/e-library/docs/infographics/eurosur/eurosur_en.pdf [58] http://www.emsa.europa.eu/ [59] COM(2013) 832 final, 2013.11.28. [60] A Tanács 2013. október 7-i 1053/2013/EU rendelete a schengeni vívmányok alkalmazását ellenőrző értékelési és monitoringmechanizmus létrehozásáról és a végrehajtó bizottságnak a Schengent Értékelő és Végrehajtását Felügyelő Állandó Bizottság létrehozásáról szóló 1998. szeptember 16-i határozatának hatályon kívül helyezéséről (HL L 295., 2013.11.6., 27. o.). [61] 2014. november 27-től alkalmazandó. A Bizottság most készíti elő az új értékelési mechanizmus zökkenőmentes végrehajtását. [62] Az 562/2006/EK rendeletet módosító 1051/2013/EU rendelet (HL L 295., 2013.11.6., 1. o.). [63] HL L 182., 2013.6.29., 1. o. [64] COM(2013) 95, 2013.2.28. [65] COM(2013) 97, 2013.2.28. [66] A Tanács 2001. március 15-i 539/2001/EK rendelete a külső határok átlépésekor vízumkötelezettség alá eső, illetve az e kötelezettség alól mentes harmadik országbeli állampolgárok országainak felsorolásáról (HL L 81., 2001.3.21., 1. o.). [67] COM(2011) 290, 2011.5.24. [68] COM(2013) 853, 2013.11.27. [69] COM(2014) 165 és COM(2014) 164, 2014.4.1. [70] Nyugat-Afrika, Közép-Afrika, Kelet-Afrika, Dél-Afrika, Dél-Amerika, Közép-Ázsia, Délkelet-Ázsia és a megszállt palesztin terület. [71] A 2014. február 26-i 2014/36/EU irányelv (HL L 94., 2014.3.28., 375. o.). [72] COM(2010) 378. Lásd: az Európai Parlament jogalkotási figyelője: 2010/0209(COD) intézményközi hivatkozási szám [73] COM(2013) 151., 2013.3.25. Meglévő jogszabályok: a 2005/71/EK irányelv (kutatók) és a 2004/114/EK irányelv (hallgatók). [74] COM(2014) 287, 2014.5.22. [75] 2009/50/EK irányelv (HL L 155., 2009.6.18., 17. o.). Az irányelvet DK, IE és UK nem alkalmazza. [76] 2012-re vonatkozó, 22 tagállamot felölelő statisztikák. [77] COM(2011) 735 végleges. [78] COM(2014) 210, 2014.4.3. [79] HL L 251., 2003.10.3., 12. o. [80] A 2011/51/EU irányelvvel módosított 2003/109/EK irányelv (HL L 132., 2011.5.19., illetve HL L 16., 2004.1.23., 44. o.). [81] 2011/98/EU irányelv (HL L 343., 2011.12.23., 1. o.). DK, IE és UK nem alkalmazza az irányelvet. [82] Többek között: az Európai Politikai Központ által szervezett Strukturális munkaerőhiány és a szakképzett munkaerő hiánya Európában: szükség van-e a munkaerő-mobilitás fokozására? című műhelytalálkozó (2013. február 28.); az Európai Politikai Tanulmányok Központja által megjelentetett A migráció társadalmi előnyei – vitatott összefüggések és uniós szakpolitikai kihívások című kiadvány: http://www.ceps.eu/book/social-benefits-and-migration-contested-relationship-and-policy-challenge-eu; az OECD és a Bizottság két közös projektje: A gazdasági migráció és a munkaerő-piaci igények összeegyeztetése nevű projekt, amely várhatóan 2014 júniusában zárul le, illetve a 2013-ban indított kétéves A munkaerő-migrációval foglalkozó szakpolitika európai áttekintése nevű projekt. [83] COM(2013) 795 final, 2013.1.9. [84] 2013. évi országspecifikus ajánlások, http://ec.europa.eu/europe2020/making-it-happen/country-specific-recommendations/index_en.htm [85] Eurostat, EU-SILC felmérés. [86] A zárójelentést augusztusban tették közzé az integrációval foglalkozó uniós weboldalon: http://ec.europa.eu/ewsi/en/resources/detail.cfm?ID_ITEMS=37216. [87] http://ec.europa.eu/ewsi/en/resources/detail.cfm?ID_ITEMS=40802 [88] http://ec.europa.eu/ewsi/en/lra.cfm [89] A Fórum a civil társadalommal az integrációs szakpolitikákról folytatott konzultáció legfontosabb uniós platformjaként működik. [90] A két ülésről szóló jelentések elérhetők az integrációval foglalkozó uniós weboldalon: http://ec.europa.eu/ewsi/en/policy/legal.cfm. [91] „A Tanács és a tagállamok kormányainak a Tanács keretében ülésező képviselői által elfogadott következtetések az ENSZ keretében a migrációról és a fejlesztésről folytatott 2013. évi magas szintű párbeszédről, valamint a fejlesztés és a migráció kapcsolatának bővítéséről” (12415/13. sz. tanácsi dokumentum) című szöveg tartalmazza az EU magas szintű párbeszéd előtti álláspontját, és egyúttal jóváhagyja „A migráció fejlesztésre gyakorolt hatásának maximalizálása – Az EU hozzájárulása a magas szintű ENSZ-párbeszédhez, valamint a fejlesztés és a migráció kapcsolatának bővítése felé tett további lépések” című bizottsági közlemény (COM(2013) 292) legfőbb üzeneteit. [92] A krími válság miatt, illetve az Európai Tanács 2014. március 6-i nyilatkozata nyomán az Oroszországgal folytatott vízumügyi párbeszéddel kapcsolatos munkát felfüggesztették. [93] Ez a megnevezés nem érinti a jogállással kapcsolatos álláspontokat, továbbá összhangban van az 1244 (99) ENSZ BT-határozattal és a Nemzetközi Bíróságnak a koszovói függetlenségi nyilatkozatról szóló véleményével. [94] COM(2013) 923, 2013.12.18. COM(2013) 809, 2013.11.15. COM(2013) 807, 2013.11.15. COM(2013) 66, 2013.2.8. [95] COM(2013) 808, 2013.11.15. [96] A Tanács következtetései, IB Tanács, 2013.6.6–7.: http://register.consilium.europa.eu/doc/srv?l=hu&f=ST%2012095%202013%20INIT [97] http://ec.europa.eu/clima/policies/adaptation/what/index_en.htm [98] SWD(2013) 138, 2013.4.16. [99] SWD(2013) 456, 2013.10.31. [100] COM(2014) 96, 2014.2.21. [101] COM(2011) 751 végleges, 2011.11.15. [102] A 2008/381/EK tanácsi határozat hozta létre. [103] Az EMH által elért eredmények megtekinthetők a következő weboldalon: www.ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-we-do/networks/european_migration_network. [104] http://emn2013.lt/ [105] http://europa.eu/rapid/press-release_IP-13-945_hu.htm [106] Vladimir Paskljević: „Sestre” a 2013-as Európai Nyitott Kapuk Napjáról; Robert Bilheimer: „Not my Life” az Emberkereskedelem Elleni Küzdelem Európai Napjáról. [107] http://ec.europa.eu/immigration