A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK Az Európai Uniónak az Andorrai Hercegséggel, a Monacói Hercegséggel és a San Marino Köztársasággal fennálló kapcsolatai: lehetőségek a belső piaci részvételükre /* COM/2013/0793 final */





A BIZOTTSÁG JELENTÉSE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK Az Európai Uniónak az Andorrai Hercegséggel, a Monacói Hercegséggel és a San Marino Köztársasággal fennálló kapcsolatai: lehetőségek a belső piaci részvételükre TARTALOMJEGYZÉK 1........... BEVEZETÉS................................................................................................................. 3 2........... A LEHETŐSÉGEK ELEMZÉSE................................................................................... 4 2.1........ Első lehetőség: részvétel az EGT-ben.............................................................................. 4 2.1.1..... Értékelés........................................................................................................................ 4 2.1.2..... A kis területű országok álláspontja.................................................................................. 4 2.2........ Második lehetőség: egy vagy több társulási keretmegállapodás........................................ 4 2.2.1..... Értékelés........................................................................................................................ 4 2.2.2..... A kis területű országok álláspontja.................................................................................. 5 2.2.3..... Egy vagy több megállapodás?......................................................................................... 5 2.2.4..... Horizontális és intézményi kérdések................................................................................. 5 3........... AZ UNIÓS VÍVMÁNYOKKAL VALÓ ÖSSZEHANGOLÁS ÉS KÖZIGAZGATÁSI KAPACITÁS 6 4........... GAZDASÁGI ÉRTÉKELÉS.......................................................................................... 7 5........... KÖVETKEZTETÉSEK ÉS AJÁNLÁSOK................................................................... 9 5.1........ A következő lépések...................................................................................................... 9 5.2........ Fő elvek......................................................................................................................... 9 5.2.1..... Közös értékek.............................................................................................................. 10 5.2.2..... Belső piaci elvek........................................................................................................... 10 5.2.3..... Sajátosságok................................................................................................................ 10 5.2.4..... Jelenlegi fejlemények..................................................................................................... 10 1. BEVEZETÉS A Bizottság 2012. november 20-án az EU Andorrai Hercegséggel, San Marino Köztársasággal és Monacói Hercegséggel fennálló kapcsolatainak elmélyítésére vonatkozó közleményt[1] fogadott el, valamint az ahhoz tartozó bizottsági szolgálati munkadokumentumot, amely ezen országoknak az európai uniós belső piacra való bejutását nehezítő akadályokkal és a más területeken folytatott együttműködéssel foglalkozik[2]. A jelentés bemutatta az Unió és e kis területű európai országok között fennálló jelenlegi szoros kapcsolatokat. A Bizottság értékelése szerint jelentős potenciál áll rendelkezésre a kapcsolatok kölcsönösen előnyös továbbfejlesztéséhez. A jelenlegi gazdasági és pénzügyi válsággal összefüggésben a jelentés különösen azt emelte ki, hogy a szorosabb gazdasági kötelékek elősegítenék az európai gazdasági talpraállás fenntartását és az Európa 2020 stratégia megvalósítását, többek között emelkedne a foglalkoztatottság, valamint fokozódnának a kereskedelmi és beruházási tevékenységek az ezen országokkal szomszédos uniós térségekben. Fontos megjegyezni, hogy a jelentés következtetései öt lehetőséget állapítottak meg a kis területű országok belső piaci részvételére vonatkozóan. A Tanács 2012. december 20-i következtetéseiben[3] üdvözölte a közleményt és két lehetőséget választott ki, amelyet a leginkább életképesnek tart: i. e kis területű országok részvétele az Európai Gazdasági Térségben (EGT), és ii. „az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás mintájára egy vagy több, az ezen országok számára az EU belső piacára jutást, valamint az ahhoz kapcsolódó kísérő intézkedések és horizontális szakpolitikák előnyeinek kihasználását lehetővé tévő társulási keretmegállapodás tárgyalásos kidolgozása ezen országokkal, az intézményi mechanizmusokat is beleértve”. A Tanács ezenfelül arra is utalt, hogy „– a három ország sajátosságainak figyelembe vétele mellett – biztosítani kell a belső piac homogenitását és jó működését, továbbá mindhárom ország tekintetében koherens elgondolást kell kidolgozni”. A Tanács ezért felkérte a Bizottságot, illetve a főképviselőt, hogy folytassák e két lehetőség elemzését és különösen: – „2013 első félévétől kezdődően folytassanak konzultációt Andorra, Monaco és San Marino kormányával és más érintett felekkel a két lehetőség megvalósíthatóságának és azok támogatottsági fokának feltérképezése érdekében, figyelembe véve mindenekelőtt a közleményben említett intézményi feltételeket”, valamint – „2013 végéig nyújtsanak be jelentést a Tanácsnak, ebben elemezzék e lehetőségek hatásait és legfontosabb intézményi, szakpolitikai és gazdasági vonzatait, valamint fogalmazzanak meg ajánlásokat a következő lépések tekintetében”. E jelentés a Tanács felkérésére válaszul készült. Elkészítésének alapjául a kis területű országokkal és az EGT-tag EFTA-államokkal[4] folytatott konzultációk szolgáltak. A jelentés magában foglalja az Európai Külügyi Szolgálat (EKSZ), valamint a Bizottság szolgálatainak 2013 márciusában Andorrában, Monacóban és San Marinóban tett látogatásai során szerzett információkat, amelyeket kiegészítenek a három ország által a jogszabályokra és a közigazgatási kapacitásokra vonatkozó kérdőívre adott válaszok. 2. A LEHETŐSÉGEK ELEMZÉSE 2.1. Első lehetőség: részvétel az EGT-ben 2.1.1. Értékelés E lehetőség szerint a kis területű országok ugyanolyan feltételek mellett vennének részt az Európai Gazdasági Térségben (EGT), mint az EGT-nek a jelenleg az Európai Szabadkereskedelmi Társuláshoz (EFTA) tartozó tagjai[5]. Az EGT fő erőssége, hogy alapját bevált szerződéses és intézményi keret képezi, többek között az EGT-EFTA intézmények (Titkárság, Felügyeleti Hatóság és Bíróság). A kis területű országoknak azonban először az Európai Szabadkereskedelmi Társulás (EFTA) tagjává kellene válniuk — ehhez az EFTA-tagok[6] egyhangú támogatása szükséges —, hogy ezt követően csatlakozni tudjanak az EGT-megállapodáshoz[7]. A kis területű országok eddig nem nyújtottak be csatlakozási kérelmet az EFTA-hoz. Az EFTA-államok ezért hivatalosan nem vették fontolóra ezt a lehetőséget. Ez a lehetőség néhány további nehézséget vonna maga után, mivel az EGT-tag EFTA-államok a közös EGT-intézményekben közös álláspont alapján lépnek fel[8]. Ha a kis területű országok csatlakoznának az EGT-hez, akkor a közös álláspont kialakítása bonyolultabb lenne, mivel a jelenlegi három helyett hat állammal kellene egyeztetni az álláspontokat. Ez tovább súlyosbítaná azokat a kihívásokat, amelyekkel az EU és EGT-tag EFTA-partnerei már most is szembesülnek az EGT-n belül időben történő döntéshozatal biztosítása során. A kis területű országoknak emellett csatlakozniuk kellene az EFTA harmadik országokkal kötött kereskedelmi megállapodásaihoz. 2.1.2. A kis területű országok álláspontja Andorra késznek mutatkozott arra, hogy fontolóra vegye az EGT-ben való részvételt, feltéve, hogy az stabil intézményi alapokkal rendelkezik és figyelembe veszi Andorra egyedi helyzetét. San Marino ugyancsak nyitott e lehetőség megfontolására. Monaco kizárta ezt a lehetőséget, mert azt nem lehet könnyen hozzáigazítani az ország egyedi körülményeihez. 2.2. Második lehetőség: egy vagy több társulási keretmegállapodás 2.2.1. Értékelés A második lehetőség az EU és a kis területű országok között egy vagy több társulási megállapodás tárgyalásos kidolgozása. Ez lehetővé tenné a kis területű országok belső piaci részvételét, ugyanakkor olyan egyéb területeken való együttműködést is lefedhetne, mint például az igazságszolgáltatás és belügy, a mezőgazdaság, a halászat, a regionális politika és a külpolitika. Az elsőtől eltérően ez a lehetőség nem érintené az EGT-t és nem tenné szükségessé az EGT-tag EFTA-államok támogatását. További előnye a rugalmasság, mivel a társulási megállapodásokat az EU és a kis területű országok egyedi igényeihez lehetne igazítani. Végül tökéletesen megvalósítható lenne, hogy e megállapodások támogatására megfelelő intézményi keretet hozzanak létre (lásd lejjebb). 2.2.2. A kis területű országok álláspontja Andorra késznek mutatkozott arra, hogy fontolóra vegyen egy társulási megállapodást, feltéve, hogy az stabil intézményi alapokkal rendelkezik és maradéktalanul figyelembe veszi Andorra egyedi helyzetét. Monaco és San Marino ugyancsak nyitott e lehetőségre, feltéve, hogy sajátosságaikat teljes mértékben figyelembe veszik. Andorra és San Marino késznek mutatkoznak egy olyan multilaterális társulási megállapodás megfontolására, amely mindhárom kis területű országra vonatkozna. Monaco nem zárta ki ezt a lehetőséget, de inkább egy olyan, az EU-val kötendő kétoldalú megállapodást részesítene előnyben, amelyet egyedi helyzetéhez igazítanak és amely figyelembe veszi Franciaországgal való szoros kapcsolatait. 2.2.3. Egy vagy több megállapodás? A Bizottság előzetesen úgy értékeli, hogy előnyösebb lenne egyetlen multilaterális társulási megállapodást kötni az EU és a három kis területű ország között, mint három különálló megállapodást, mivel ez utóbbi bonyolultabbá tenné a helyzetet és szükségtelen különbségtételt eredményezne. Egy multilaterális megállapodás magában foglalhatna egy közös, a főbb elvekből és intézményi rendelkezésekből álló keretet, ugyanakkor valószínűleg eléggé rugalmas lenne az egyes országok sajátos körülményeinek figyelembe vétele szempontjából. Ezt úgy lehetne elérni, hogy vagy a megállapodás fő szövegén belül, vagy jegyzőkönyvek formájában az egyes országokra külön rendelkezéseket alkalmaznak. Egyetlen megállapodás az országok egymás közötti kapcsolataira is kiterjedhetne, amennyiben erre igény mutatkozik. Mindazonáltal a legjobb megoldás meghatározása céljából e kérdésről még további megbeszéléseket kellene folytatni a kis területű országok kormányaival. 2.2.4. Horizontális és intézményi kérdések A fent említett közlemény számos horizontális és intézményi kérdést említett, hogy biztosítani lehessen a belső piac homogenitását, valamint a gazdasági szereplők és az állampolgárok jogbiztonságát. A kis területű országokkal kötendő egy vagy több bármilyen megállapodásnak ezért foglalkoznia kell a következőkkel: (a) a megállapodás dinamikus hozzáigazítása az uniós vívmányok fejlődéséhez; (b) a megállapodás vagy megállapodások egységes értelmezése; (c) független felügyelet és bírósági végrehajtás; (d) vitarendezés. Ami a dinamikus hozzáigazítást illeti (a) pont), a társulási megállapodás követhetné az EGT-modellt[9]. Ennek alapján a kis területű országok általánosságban véve elfogadnák azt a kötelezettséget, hogy az uniós vívmányokat alkalmazzák a megállapodás hatálya alá tartozó területeken. Erre – saját alkotmányos eljárásaikat figyelembe véve – szuverenitási biztosítékok vonatkoznának. A megállapodás és az uniós vívmányok gyors összehangolása érdekében a közös intézményekben folyó döntéshozatalnak a lehető leghatékonyabbnak kellene lennie. Mechanizmust kellene kialakítani arra, hogy a kis területű országok értesüljenek a fejleményekről, különösen az uniós vívmányok javasolt módosításairól, valamint hogy véleményt nyilváníthassanak az őket különösen érintő jogiaktus-tervezetekről. Azonban nem kapnának semmilyen formális döntéshozatali jogot (EGT-kontextusban erre gyakran „döntéselőkészítés”-ként hivatkoznak). Az EGT-vel összefüggésben fontos szerepet játszik az EFTA Titkárság, mivel értékeli az új uniós jogi aktusok EGT-vonatkozását, valamint összeállítja az EGT-megállapodásba esetlegesen belefoglalandó jogi aktusok listáját. E tekintetben érdemes lenne inkább a Titkárság, valamint Andorra, Monaco és San Marino közötti információmegosztás lehetőségét megvizsgálni, mintsem egy újabb intézményt létrehozni. Ehhez konzultációkat kellene folytatni az EGT-tag EFTA-államokkal, a kis területű országokkal és magával az EFTA Titkársággal is. Ami a megállapodások egységes értelmezését (b) pont), valamint a független felügyeletet és bírósági végrehajtást (c) pont) illeti, megoldásokat kellene találni a belső piac homogenitásának és jó működésének biztosítására. Egyik megoldásként ezeket a feladatokat a Bizottsághoz, illetve az Európai Unió Bíróságához lehetne rendelni, így nem lenne szükség új intézmények létrehozására. Ha minden érintett fél támogatja, olyan megoldás is számításba vehető, hogy a Bizottságot egy kijelölt uniós tagállam segítené a felügyelet ellátásában. Hatékony és méltányos vitarendezési rendszer (d) pont) kialakítására lenne szükség. Végül a megállapodásnak azt is meg kellene határoznia, hogy a végrehajtói hatáskörökkel rendelkező uniós ügynökségek által hozott határozatok milyen mértékben és milyen feltételek mellett lennének közvetlenül alkalmazandók a kis területű országokban. 3. AZ UNIÓS VÍVMÁNYOKKAL VALÓ ÖSSZEHANGOLÁS ÉS KÖZIGAZGATÁSI KAPACITÁS Mivel a kis területű országok nem tagjai az Uniónak, így jelenleg semmi nem kötelezi őket arra, hogy jogi keretüket és közigazgatási kapacitásaikat az uniós vívmányokhoz igazítsák, kivéve ha ezek a követelmények az EU-val kötött megállapodásaik részét képezik. Azok a monetáris megállapodások például, amelyeket mindhárom ország aláírt az Unióval az euró hivatalos pénznemként való használatáról, az uniós vívmányok jelentős részének átvételéről rendelkeznek többek között a pénzügyi szolgáltatások, valamint a pénzmosás és a pénzhamisítás elleni küzdelem terén. Mindazonáltal a kis területű országok belső piaci részvétele szempontjából lényeges előfeltétel az uniós vívmányokkal való összehangolás, valamint az ezek végrehajtásához és érvényesítéséhez szükséges megfelelő kapacitás. E tekintetben a Tanács 2012. december 20-i következtetései nyugtázták „az Andorra, Monaco és San Marino által tett erőfeszítéseket”. A Tanács tovább ösztönzi ezeket az országokat, hogy „ne hagyjanak fel a munkával, és közelítsék még inkább a jogszabályaikat az EU belső piaci vívmányaihoz, valamint a további kapcsolódó uniós vívmányok végrehajtásának megkönnyítése érdekében erősítsék meg közigazgatási kapacitásaikat”[10]. A kis területű országok általi összehangolás általában véve a részlegestől a korlátozottig terjed, kivéve néhány alágazatot, amelyben az összehangolás teljeskörűen vagy nagyrészt megvalósult. Azok a területek, amelyeken — általánosságban — saját jogi keretüket részben összehangolták a vívmányokkal, magukban foglalják az áruk és a pénzügyi szolgáltatások szabad mozgását. Az összehangolás számos területen – például a tőke szabad mozgása és a közbeszerzések terén – a korlátozottól a részlegesig terjed, míg többek között a szellemitulajdon-jogok, a versenypolitika, valamint az információs társadalom és média terén csak korlátozott összehangolásról beszélhetünk. Az összehangolás nagyon korlátozott mértékben valósult csak meg a környezet és az éghajlatváltozás terén. A kis területű országok olyan működő közigazgatással rendelkeznek, amely a belső piac által lefedett legtöbb területtel foglalkozik. A belső piaci részvételre vonatkozó kritériumok teljesítése érdekében azonban számos területen fejleszteniük kellene közigazgatási kapacitásaikat. Andorra, amelynek lakossága körülbelül 76 000 fő, hozzávetőleg 5 800 alkalmazottat foglalkoztat a közigazgatásban. A körülbelül 36 300 fős állandó lakossággal rendelkező Monacóban hozzávetőleg 3 500 alkalmazott dolgozik az államigazgatásban. San Marino lakossága hozzávetőleg 32 400 fő, és az állami szektorban körülbelül 4 065 alkalmazottat foglalkoztatnak, ebből 2 297 főt a közigazgatásban és 1 048 főt a társadalombiztosítási intézetben. Ezek a számadatok általános képet adnak a három országban rendelkezésre álló humánerőforrásról. Az uniós vívmányok végrehajtásához kapcsolódó közigazgatási kapacitást azonban más kritériumok szerint is meg kell vizsgálni. Ilyen például a szervezeti hatékonyság, a technikai kompetencia, valamint a monitoring és érvényesítési feladatokkal járó humán- és pénzügyi erőforrások. 4. GAZDASÁGI ÉRTÉKELÉS Makrogazdasági szempontból a három kis területű ország uniós belső piaci részvétele által eredményezett potenciális gazdasági hatás az EU egészére nézve nagyon korlátozott lenne. A három ország összlakossága körülbelül 145 000 fő, ami az Unió teljes lakosságának (508 millió fő) 0,03 %-a, összesített GDP-jük pedig 8 milliárd EUR, ez az Unió GDP-jének (13 billió EUR) 0,07 %-a. A méret és volumen e hatalmas különbsége mutatja, hogy milyen nehéz mérhető gazdasági hatást extrapolálni. Az alábbi elemzés az uniós oldalra fókuszál. Ezen országok belső piaci részvétele az uniós gazdasághoz képest valószínűleg viszonylag számottevőbb hatást gyakorolna az ő gazdaságaikra. Általánosságban véve, a kis területű országok gazdaságai erős kölcsönös függést mutatnak szomszédaikkal, amelyekkel hagyományosan a legszorosabb kapcsolatokat ápolták és ápolják ma is. A három állam között jelentős gazdasági különbségek vannak. Andorra gazdasága a turizmusra (a becslések szerint évente 9 millió látogató), valamint a pénzügyi és kiskereskedelmi szolgáltatásokra épül (összesen a GDP körülbelül 80 %-a). San Marinóban a turizmus aránya alacsonyabb, a gazdaság pedig diverzifikáltabb (az ipar például a GDP 40 %-át adja). Monaco gazdasága elsősorban a szolgáltatásokra (többek között a pénzügyi szolgáltatásokra és a turizmusra) és a magas hozzáadott értéket nyújtó könnyűiparra épül (a GDP 8 %-a, a foglalkoztatottak 9 %-a). A pénzügyi szolgáltatások Andorrában a GDP 16 %-át, Monacóban 15 %-át, San Marinóban pedig 11 %-át képviselik. Ez a szektor tehát fontos szerepet játszik nemzeti gazdaságukban, viszont nem domináns. A felügyeletet a nemzeti felügyelők látják el Andorrában (INAF) és San Marinóban (a központi bank), míg Monacóban ezt a feladatot a francia Autorité de Contrôle Prudentiel (ACP) nevű hatóságra bízták. Az EU-val aláírt monetáris megállapodások mindhárom országot arra kötelezik, hogy 2017-ig fokozatosan vegyék át a bankokra és a pénzmosás elleni küzdelemre vonatkozó uniós vívmányokat. A pénzügyi szolgáltatásoknak azonban nem minden területe működik a kis területű országokban, például egyik országnak sincs értékpapírpiaca. Egy további sajátosság, hogy San Marinóban nincsenek külföldi tulajdonban lévő bankok. Az Andorrában működő hat bank közül egy uniós leányvállalat van. Monacóban minden bank külföldi csoportok tulajdonában lévő fiók vagy leányvállalat (túlnyomórészt az Unióból és Svájcból). A gazdasági válság kezdete óta Andorrában és San Marinóban jelentősen romlott a gazdasági helyzet. San Marino GDP-je 2008 és 2011 között 25 %-kal esett vissza. Andorrában ugyanez a csökkenés 15,2 %-os volt. Monacóban a 2009-es 11,2 %-os visszaesést követően a GDP 2010-ben 3,2 %-kal, 2011-ben pedig 8,0 %-kal emelkedett, így majdnem elérte a 2008-as szintet. A válság az egyik olyan tényező, amely arra ösztönözte Andorrát — és kisebb mértékben San Marinót és Monacót is —, hogy kiigazítsa és/vagy újragondolja gazdasági modelljét. Ennek eredményeképpen most már nyitottabbnak mutatkoznak arra, hogy szorosabbá tegyék gazdasági kapcsolataikat az Unióval. A gazdasági válság ellenére a munkanélküliség még mindig figyelemre méltóan alacsony mindhárom országban (ezek közül a legtöbb munkanélküli San Marinóban van, ahol a ráta 5,3 %). Ez két tényezővel magyarázható. Mindhárom országban jelentős a (környező országok szomszédos régióiban élő) beérkező szezonális/ideiglenes munkavállalók és ingázók „puffere”, akiknek száma munkájuk elvesztésekor nem jelenik meg a nemzeti munkanélküli adatokban. A másik magyarázat, hogy mindhárom ország erőteljesen védi munkaerőpiacát, előnyben részesítve az állampolgárokat vagy az ottlakókat, továbbá sok tevékenységhez és/vagy a letelepedéshez a hatóságoktól beszerzendő engedélyeket tesz kötelezővé. Ha a gazdaság mindhárom országban jól működik, a kis területű országok által nyújtott foglalkoztatási lehetőségek előnyös hatása jóval a szomszédos uniós tagállamok határain túl is érezhető. Monaco 50 000 munkavállalójából majdnem 40 000 a szomszédos Franciaországban vagy Olaszországban él; Andorrában 1 600 munkavállaló (a 36 000-ből) ingázik naponta a szomszédos Franciaországból vagy Olaszországból; San Marino vállalkozásai pedig 5 500 határ menti ingázót foglalkoztatnak Olaszországból (az összes munkavállaló 20 500 fő). A külföldi rezidensek — főként uniós országok állampolgárai — hozzávetőleges aránya a három országban a következő: San Marinóban 18,5 % (6 000 fő a 32 400-ból), Andorrában 55 % (42 000 fő a 76 000-ből) Monacóban pedig 80 % (29 000 fő a 36 300-ból). Feltételezhető, hogy amennyiben részt vennének a belső piacon, a három országban létrejövő új munkahelyek közül sokat külföldi állampolgárok töltenének be (főként uniós országok állampolgárai), mivel a munkáltatók rendelkezésére álló helyi munkaerő nagysága korlátozott. A munkahelyteremtés szempontjából az Unióra – valamint az országban teremtett álláshelyekre – gyakorolt lehetséges hatást ezért abban lehetne mérni, hogy milyen a szomszédos régiókba való továbbgyűrűzés, amelyből az uniós országok állampolgárai előnyre tehetnek szert. A három ország közül Andorra népessége a legnagyobb, amelyet strukturális értelemben szegényebb térségek öveznek, így ezt az előnyt a szomszédos spanyol Lérida megyében, illetve a francia Pyrénées-Orientales és Ariège megyékben lehetne mérni. A jelenlegi szakaszban azonban lehetetlen számszerűsíteni ezt a hatást. Az Uniónak 2007 óta kereskedelmi többlete van San Marinóval szemben (2011-ben 183 millió EUR). 2011-ben az összes uniós behozatal San Marinóból és az összes uniós kivitel San Marinóba elérte a 325,5 millió EUR-t. Ugyanebben az időszakban az EU-nak Andorrával szemben is kereskedelmi többlete volt (2011-ben 1 105 millió EUR). 2011-ben az összes behozatal Andorrából és az összes kivitel Andorrába 1 158 millió EUR-t tett ki. A Monacóval folytatott uniós kereskedelmet nehéz felmérni, mivel annak nagy része Franciaországon keresztül folyik (ebből következően külön nem számszerűsítik). Jelenleg San Marino kivitelének 95 %-a megy Olaszországba, míg az andorrai export nagy része Spanyolországba irányul. A három ország belső piaci részvétele esetén nem várható a három országba irányuló uniós kivitel lényeges emelkedése, figyelembe véve – más tényezőkkel együtt – egyrészt az EU és Andorra, illetve San Marino között fennálló vámuniót, másrészt azt, hogy Monaco az Unió vámterületének részét képezi. Összegezve az eddigieket, a gazdasági kapcsolatok szorosabbá tétele a három érintett ország lakosságára és GDP-jére tekintettel csupán marginális hatással járna az Unió egészére nézve. Regionális és helyi szinten azonban – különösen az ezen országokkal szomszédos uniós régiókban – sokkal érzékelhetőbb lenne a kedvező hatás, különösen a munkaerőpiacra nézve, és az ezzel járó pozitív visszahatások tekintetében. 5. KÖVETKEZTETÉSEK ÉS AJÁNLÁSOK 5.1. A következő lépések A Bizottság készen áll arra, hogy szorosabbá tegye kapcsolatait az Andorrai Hercegséggel, a Monacói Hercegséggel és San Marino Köztársasággal, különösen ezen országok uniós belső piaci részvétele révén. Amint azt a Bizottság 2012. novemberi közleményében körvonalazta, ez a részvétel mindkét fél számára előnyös lehet, többek között azáltal, hogy megszűnnének a határokon átnyúló gazdasági tevékenységeket nehezítő akadályok. A Bizottság azzal a céllal értékelte a Tanács 2012. decemberi következtetéseiben kiválasztott két lehetőséget — i. ezen országok EGT-ben való részvétele, valamint ii. egy vagy több társulási keretmegállapodás tárgyalásos kidolgozása ezen országokkal —, hogy olyan megoldásokat alakítson ki, amelyek lehetővé tennék ezen országok számára az EU belső piacára jutást, ezzel párhuzamosan pedig teljesítse a közleményben foglalt kritériumokat. A fentiekben ismertetett elveket figyelembe véve a Bizottság úgy véli, hogy a két lehetőség közül az egy vagy több társulási megállapodás tárgyalásos kidolgozása az életképesebb. Fontos megjegyezni, hogy az egy vagy több megállapodás alkalmazási körét és tartalmát hozzá lehet igazítani az uniós követelményekhez, valamint minden egyes kis területű ország sajátosságaihoz és egyedi körülményeihez. Kölcsönös érdeklődés esetén az egy vagy több megállapodás alkalmazási körét a belső piacon túli területekre is ki lehet terjeszteni. Ezenfelül meg kell határozni a megállapodásnak az olyan, már meglévő megállapodásokkal való viszonyát is, mint például az Andorrával kötött vámunió-megállapodás, a San Marinóval kötött együttműködésről és vámunióról szóló megállapodás, valamint az EU és a három kis területű ország közötti, a megtakarításokból származó kamatjövedelem adóztatásáról szóló megállapodások (ez utóbbi módosításairól jelenleg folynak a tárgyalások). Ezzel szemben a Bizottság szerint a 2.1. szakaszban bemutatott politikai és intézményi okok miatt jelenleg nem életképes megoldás a kis területű országok részvétele az EGT-ben. A Bizottság azt ajánlja, hogy az Európai Unió Andorrával, Monacóval és San Marinóval fennálló kapcsolatait társulási keretmegállapodás megkötésével erősítsék meg az alábbiakban felsorolt elvek figyelembe vételével. Az egy vagy több megállapodásnak — adott esetben — az egyes országok egyedi helyzetéhez igazított rendelkezéseket kellene magában foglalnia, vagy a megállapodás fő szövegében, vagy az azt kísérő jegyzőkönyvekben. 5.2. Fő elvek Az egy vagy több társulási megállapodás tárgyalásos kidolgozásának a következő elveken kell alapulnia. 5.2.1. Közös értékek: A harmadik országokkal fennálló kapcsolatokban alkalmazott általános uniós gyakorlatnak megfelelően a kis területű országokkal kötendő bármilyen megállapodásnak hivatkoznia kell a felek által egyaránt elfogadott értékekre, valamint az ezek védelme iránti elkötelezettségükre. Az egy vagy több megállapodás például hivatkozást tartalmazhatna az Európai Unióról szóló szerződés (EUSZ) 2. cikkére[11]. 5.2.2. Belső piaci elvek A fent említett közleményben foglaltak szerint a belső piac megfelelő működéséhez elengedhetetlenek a közös szabályok és ezek mélyreható érvényesítése. A Tanács 2012. december 20-i következtetéseiben ugyancsak kiemelte, hogy biztosítani kell a belső piac homogenitását és jó működését. 5.2.3. Sajátosságok A Tanács 2012. decemberi következtetései szerint a két lehetőség bizottsági elemzése során figyelembe kell venni a kis területű országok sajátosságait, többek között kis területi kiterjedésüket és lakosságukat, szomszédjukkal vagy szomszédjaikkal fennálló szoros kapcsolataikat, valamint politikai és gazdasági jellemzőiket. Arra is fontos emlékeztetni, hogy az Európai Unióról szóló szerződés 8. cikke értelmében „az Unió a vele szomszédos országokkal különleges kapcsolatokat épít ki a jólét és a jószomszédi viszonyok egy olyan térségének a létrehozása céljából, amely az Unió értékeire épül, és amelyet az együttműködésen alapuló szoros és békés kapcsolatok jellemeznek”. A 8. cikkről szóló 3. nyilatkozat szerint „az Unió figyelemmel lesz azon kis területű országok sajátos helyzetére, amelyek közelségükből adódóan különleges kapcsolatot tartanak fenn vele”. 5.2.4. Jelenlegi fejlemények Fontos, hogy az Unió koherens megközelítést alkalmazzon a szomszédságában található partnerekkel fennálló kapcsolataiban. A kis területű országokkal kötendő egy vagy több megállapodásnak figyelembe kell vennie az e kapcsolatokban történt fejleményeket. Mivel a vámügyek és adózás terén folytatott együttműködés kedvező hatást gyakorol a belső piac megfelelő működésére, az Uniónak például meg kellene fontolnia, hogy a fentiekben ismertetett horizontális és intézményi kérdésekkel kapcsolatos megközelítését indokolt lenne-e kiterjeszteni az e területen meglévő megállapodásokra, többek között arra az egy vagy több jegyzőkönyvre, amely az EU és a kis területű országok között a megtakarításokból származó kamatjövedelem adóztatásáról szóló megállapodások módosításairól jelenleg folyó tárgyalások eredményeképpen születnek. [1] A Bizottság közleménye – Az Európai Uniónak az Andorrai Hercegséggel, a Monacói Hercegséggel és a San Marino Köztársasággal fennálló kapcsolatai — Lehetőségek az EU-val való szorosabb integrációra (COM(2012) 680 final/2), Brüsszel, 2012.11.20. [2] Az Európai Uniónak az Andorrai Hercegséggel, a Monacói Hercegséggel és a San Marino Köztársasággal fennálló kapcsolatairól szóló bizottsági közleményt kísérő bizottsági szolgálati munkadokumentum — Andorrának, Monacónak és San Marinónak az európai uniós belső piacra való bejutását nehezítő akadályok és a más területeken folytatott együttműködés (SWD(2012) 388 final), Brüsszel, 2012.11.20. [3] A Tanács következtetései az Európai Uniónak az Andorrai Hercegséggel, a San Marino Köztársasággal és a Monacói Hercegséggel fennálló kapcsolatairól, 2012.12.20., elfogadására a Közlekedési, Távközlési és Energiaügyi Tanács 3213. ülésén került sor. [4] Norvégia, Izland és Liechtenstein. [5] Norvégia, Izland és Liechtenstein. [6] Svájc, Norvégia, Izland és Liechtenstein. [7] Az EGT-megállapodás 128. cikke. [8] EGT-megállapodás, 90. és 93. cikk. [9] Az EGT-megállapodás 102. cikke. [10] A Tanács következtetései az Európai Uniónak az Andorrai Hercegséggel, San Marino Köztársasággal és a Monacói Hercegséggel fennálló kapcsolatairól, 2012.12.20., elfogadására a Közlekedési, Távközlési és Energiaügyi Tanács 3213. ülésén került sor. [11] „Az Unió az emberi méltóság tiszteletben tartása, a szabadság, a demokrácia, az egyenlőség, a jogállamiság, valamint az emberi jogok – ideértve a kisebbségekhez tartozó személyek jogait – tiszteletben tartásának értékein alapul. Ezek az értékek közösek a tagállamokban, a pluralizmus, a megkülönböztetés tilalma, a tolerancia, az igazságosság, a szolidaritás, valamint a nők és a férfiak közötti egyenlőség társadalmában.”