Az Achmea-ítélet az Energia Charta Egyezmény 26. cikkével létrehozott, beruházó és állam közötti választottbírósági eljárási mechanizmus tekintetében is lényeges az Unión belüli kapcsolatokat illetően. Ez a rendelkezés helyesen értelmezve nem tartalmaz olyan, beruházó és állam közötti választottbírósági eljárásra vonatkozó kikötést, amely az egyik uniós tagállam beruházói és másik uniós tagállam között alkalmazható lenne. Az uniós jog elsőbbségére tekintettel ez a kikötés összeegyeztethetetlen az elsődleges uniós joggal, és ezért nem alkalmazható, amennyiben úgy értelmezik, hogy az Unión belülre vonatkozik. Sőt, a Bíróság Achmea-ügyben megfogalmazott indokolása egyformán vonatkozik az ilyen kikötés Unión belüli alkalmazására, amely az Unión belüli kétoldalú beruházási megállapodások kikötéseihez hasonlóan lehetőséget teremt a jogviták uniós bírósági rendszeren kívüli szervezet elé terjesztésére. Az, hogy Európai Unió is részes fele az Energia Charta Egyezménynek, nem befolyásolja ezt a következtetést: az Unió Energia Charta Egyezményben való részvétele kizárólag az Unió és harmadik országok között keletkeztetett jogokat és kötelezettségeket, és nem érinti az uniós tagállamok közötti kapcsolatokat.

Az alapvető szabadságok és a hozzájuk kapcsolódó másodlagos uniós jog nagy része érdemben vonatkozik Izlandra, Liechtensteinre és Norvégiára is az Európai Gazdasági Térségről szóló megállapodás (a továbbiakban: az EGT-megállapodás) révén, amely az uniós jog részét képez. Következésképpen az egységes piac összességében véve ezt a három országot is magában foglalja.

Ez a közlemény az Unión belüli beruházást helyezi a középpontba, így nem foglalkozik az uniós beruházók által harmadik országokban megvalósított beruházásokkal és a harmadik országbeli beruházók által az Unión belül végrehajtott beruházásokkal. A Szerződés szabad mozgásra vonatkozó szabályai azokra a helyzetekre vonatkoznak, amelyek jellegüket tekintve több tagállamot érintenek, vagy legalább lehetőséget kínálnak a határokon átnyúló mozgásra. Egyes, az alapvető szabadságokat pontosító és továbbfejlesztő uniós irányelvek és rendeletek azonban vonatkozhatnak a kizárólag országon belüli helyzetekre is, tehát előnyösek lehetnek minden beruházó, így az adott tagállamon belüliek számára is. Ez a közlemény a beruházók nemzeti intézkedésekkel, nem pedig az uniós intézmények és szervek által elfogadott intézkedésekkel szembeni védelmére összpontosít.

1. példa – Eszközök a tényleges verseny biztosítására a másik tagállamból származó új belépők számára A C-442/02. sz. Caixa Bank-ügy Franciaország megtiltotta, hogy a bankok kamatot kínáljanak a folyószámlákra. A Bíróság megállapította, hogy ez a tilalom a Franciaországon kívüli tagállamok társaságai számára súlyos akadályt jelent a francia piacra való tényleges bejutásuk szempontjából. A tilalom megnehezítette a külföldi társaságok leányvállalataiként működő hitelintézetek számára, hogy nyilvánosan tőkéhez jussanak, ugyanis megfosztotta őket attól a lehetőségtől, hogy eredményesebben vegyék fel a versenyt a belföldi piacon hagyományosan jelen lévő hitelintézetekkel. A folyószámlák utáni kamatfizetés tilalma ugyan olyan jogos közérdekből fakadt, mint a közép- és hosszú távú megtakarítás ösztönzése, azonban túllépett az e célkitűzés eléréséhez szükséges mértéken. A Bíróság ezért a letelepedési szabadság megsértésének minősítette ezt a rendelkezést.

ii. Piaci működés

Amikor uniós beruházók vállalkozást indítanak másik tagállamban vagy más jellegű beruházást hajtanak végre, változatlanul – az Európai Unió Bírósága által értelmezett – uniós jog vonatkozik rájuk. Ez általában véve védelmet nyújt számukra olyan közjogi intézkedésekkel szemben, amelyek megfosztanák a beruházókat a tulajdonuktól, vagy korlátoznák az általuk folytatott üzleti tevékenységet, még abban az esetben is, ha az ilyen intézkedések a belföldi szereplőkre ugyanúgy vonatkoznak.

A beruházók szabadon bejegyeztethetnek társaságot az általuk választott tagállamban, és létrehozhatnak másodlagos telephelyet másik tagállamban, függetlenül attól, hol végzik fő vagy teljes üzleti tevékenységüket . A tagállamoknak el kell ismerniük a másik tagállam joga szerint érvényesen létrehozott társaságokat, különösen a társaságok azon jogképességét illetően, hogy jogvita esetén eljárást indítsanak .

Ha valamely európai társaság másik tagállamba kíván költözni, és az ottani jog hatálya alá tartozó társasággá kíván átalakulni, akkor élvezheti a letelepedés szabadságát. E tekintetben a székhely szerinti tagállam semmilyen korlátozást nem írhat elő a költözésre és az átalakulásra vonatkozóan, kivéve, ha erre közérdeken alapuló kényszerítő indok miatt van szükség, és annak ebben az esetben is arányosnak kell lennie. Aránytalan például a társaság székhely szerinti országban való felszámolására kötelezése a másik tagállamba történő áthelyezésének előfeltételeként, ezért ellentétes az uniós joggal. A tagállamok az uniós joggal összhangban megakadályozhatják vagy szankcionálhatják a csalást. Ugyanakkor a társaság létesítő okirat szerinti vagy tényleges székhelyének másik tagállamban való létrehozása a kedvezőbb jogi szabályozás kihasználása céljából önmagában nem minősül visszaélésnek.

A Bizottság a közelmúltban javaslatot tett egy keretre, amely megkönnyítené a vállalkozások számára, hogy az egységes piacon működjenek, többek között akkor, ha a változó piaci viszonyokhoz alkalmazkodva határokon át terjeszkednek és hajtanak végre szerkezetátalakítást. A kezdeményezés a határokon átnyúló átalakulásra és szétválásra vonatkozó közös uniós eljárásokat foglal magában, és aktualizálja a határokon átnyúló egyesülésre vonatkozóan jelenleg hatályos szabályokat. Emellett az ítélkezési gyakorlattal összhangban erős biztosítékokat határoz meg az alkalmazottak, a részvényesek és a hitelezők törvényes jogainak és jogos érdekeinek védelme érdekében, valamint az említett eljárásoknak a különösen az indokolatlan adókedvezmények megszerzésére irányuló mesterséges megállapodások létrehozására való felhasználásának megakadályozása céljából.

Az az uniós társaság, amely a másik tagállamban való letelepedés helyett ideiglenes jelleggel kíván szolgáltatásokat nyújtani, jogosult arra, hogy a fogadó tagállamban kiépítse magának az ehhez szükséges infrastruktúrát . A tagállamok nem köthetik a területükön történő szolgáltatásnyújtást a letelepedéshez szükséges valamennyi feltétel teljesítéséhez, mivel emiatt nem érvényesülne a szolgáltatásnyújtás szabadsága . Ez vonatkozik például a szakképesítésekre, a munkavállalók szociális ellátására, a működési engedélyekre, a szolgáltatók átfogó beszámolási kötelezettségére , valamint a támogató dokumentumok lefordításának átfogó kötelezettségére .

Ezenkívül az áruk előállításával foglalkozó beruházók szintén védelmet élveznek, mivel az egyik tagállam piacán jogszerűen forgalomban lévő árukkal elvileg szabadon lehet kereskedni az egységes piacon az áruk szabad mozgásának köszönhetően. Több uniós szabály is harmonizálta az e területhez kapcsolódó kérdéseket, és mechanizmusokat határozott meg a tagállamok közötti kölcsönös elismerés elvének gyakorlatba való átültetéséhez az áruk szabad mozgása érdekében.

Másik tagállamban történő beruházás esetén a beruházók a fogadó tagállamban is vehetnek fel munkaerőt. Az uniós munkavállalókat ugyanúgy megilleti a szabad mozgás joga (az EUMSZ 45. cikke). A másik tagállamban átmenetileg szolgáltatásokat kínáló szolgáltatók esetében a fogadó tagállam nem kötheti a munkaerő – ideértve a harmadik országokból származó munkavállalók – mozgását indokolatlan vagy aránytalan korlátozásokhoz, például a munkavállalási engedély beszerzésének kötelezettségéhez. Az egységes piacon belüli szabad mozgásnak és a munkavállalók védelmének összeegyeztetése céljából a kiküldött munkavállalókra is a fogadó tagállam munkajoga vonatkozik a kiküldött munkavállalókról szóló 96/71/EK irányelvben felsorolt ügyek tekintetében.

Az egységes piacra vonatkozó uniós jog adószabályokat is tartalmaz, amelyek döntő jelentőséggel bírnak a beruházók számára. Például a hozzáadottérték-adót (héa), a jövedéki adókat és az energiaadót uniós irányelvek szabályozzák. Emellett még ha az uniós jog jelen állása szerint tagállami hatáskörbe is tartozik a közvetlen adózás, a tagállamoknak akkor is az uniós joggal – ezen belül az alapvető szabadságokkal – összhangban kell gyakorolniuk ezt a hatáskörüket. Ezenkívül a másodlagos uniós jog szintén tartalmaz bizonyos korlátokat a tagállami hatáskörre vonatkozóan. Például az anya-és leányvállalatokról szóló irányelv az adósemlegesség érdekében forrásadó alóli mentességet biztosít azon felosztott nyereség tekintetében, amelyet a leányvállalat juttat az anyavállalata számára. Így a tagállamok egyoldalúan nem vezethetnek be korlátozó intézkedéseket, és nem köthetik az említett irányelv 5. cikkének (1) bekezdése szerinti forrásadó-mentességhez való jogot különféle feltételekhez.

2. példa – A másik tagállamokban illetőséggel rendelkező nyugdíjalapok a belföldi nyugdíjalapokkal azonos adóügyi megítélésre jogosultak A C-493/09. sz., Bizottság kontra Portugália ügy A portugál nyugdíjalapok által szerzett osztalékok a portugál jog szerint adómentességet élveztek azzal a feltétellel, hogy a részvényeket legalább egy évig meg kellett tartaniuk. Ezzel szemben a másik tagállamban létrehozott nyugdíjalapoknak fizetett osztalékokra (elvben 20 %-os) forrásadó vonatkozott a Portugália területén szerzett bevétel tekintetében. A Bíróság kimondta, hogy a portugál jogi szabályozás ellentétes a tőke szabad mozgásának a Szerződésben rögzített elvével. Megállapította, hogy Portugália nem tudta indokolni a másik tagállamban létrehozott nyugdíjalapok hátrányos megkülönböztetését. Emellett az, hogy a külföldi illetőségű nyugdíjalapok nem részesülhetnek a portugál illetőségű nyugdíjalapoknak biztosított adómentességben, nem arányos azokkal a nehézségekkel, amelyekre Portugália az adatgyűjtéssel és az adótartozások behajtásával kapcsán hivatkozott.

iii. Kivonulás a piacról

Az uniós jogban biztosított beruházói jogok közé tartozik, hogy a beruházók szabadon határozhatják meg a gazdasági tevékenységük jellegét és terjedelmét. Így a Bíróság a gazdasági szereplők azon jogát is elismerte, hogy döntsenek a beruházásuk méretéről, és azt követően szabadon csökkentsék a tevékenységük nagyságrendjét, vagy akár fel is hagyjanak vele. Ez a szabadság csak kellően indokolt esetekben és arányos mértékben csorbulhat.

III.Az uniós jog védi a beruházókat az indokolatlan korlátozásokkal szemben

A beruházásokra vonatkozó korlátozások számos formát ölthetnek. Ide tartoznak az alábbiak: