A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK a kivételi záradékról (a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikke) /* COM/2012/0476 final */





A BIZOTTSÁG JELENTÉSE A TANÁCSNAK a kivételi záradékról (a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikke) ÖSSZEFOGLALÓ Ebben a jelentésben a Bizottság benyújtja a kivételi záradék feltételeiről szóló (2011 óta) harmadik jelentését. A Bizottság felidézi a módszert alátámasztó elveket és a kivételi záradék jogi értelmezését, mely a Bíróság C-40/10. sz. ügyben hozott ítéletén alapul. Ezt követően a Bizottság értékeli az Unió 2011. július 1. és 2012. május közepe – a 2012-es tavaszi európai gazdasági előrejelzés közzétételének időpontja – közötti gazdasági és társadalmi helyzetét. A C-40/10. sz. ügyben 2010. november 24-én hozott ítéletében a Bíróság hangsúlyozta, hogy a kivételi záradék lehetővé teszi a gazdasági és szociális helyzet súlyos és hirtelen romlásának figyelembevételét, amikor a tisztviselők díjazását a „rendes módszer” alkalmazásával nem lehetne elég gyorsan kiigazítani. A Bíróság rámutatott, hogy egyedül a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikkében szereplő eljárás ad lehetőséget a gazdasági válság figyelembevételére a díjazás kiigazítása során, és ebből következően az említett melléklet 3. cikkének (2) bekezdésében meghatározott szempontok alkalmazásától való eltérésre. A módszer a párhuzamosság elvének megfelelően, részletesen méri a tagállamok nemzeti tisztviselők bérére vonatkozó döntéseiben tükröződő releváns gazdasági és szociális helyzetet. A jogalkotó körültekintően választotta ki a díjazás és nyugdíjak kiigazításánál figyelembe veendő szempontokat; amelyeket a gazdaság fellendülése és visszaesése esetén is lehet alkalmazni. A kivételi záradék nem gazdasági ciklusra vonatkozó záradék, tehát csak az EU-ban jelentkező szélsőséges, és a módszer által nem felmérhető fejlemények esetén kell alkalmazni. Nem alkalmazandó azonban akkor, amikor az EU egy gazdasági ciklus lefelé tartó ágában van. A Bizottság 15 mutatót használt annak megállapítására, hogy szükséges-e alkalmazni a kivételi záradékot 2012-ben. A Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság utolsó előrejelzése azt mutatja, hogy az EU gazdasága 2012-ben várhatóan stagnálni fog (0,1 % lesz a GDP-növekedés), és a gazdasági növekedés 2013-ban vesz majd lendületet (1,3 %-os GDP-növekedés). 2012-ben és 2013-ban a teljes gazdaságban a fizetések várhatóan 2,1 %-al fognak emelkedni. A nemzeti tisztviselők és az uniós személyzet várhatóan veszítenek fizetésük vásárlóerejéből 2012-ben. Május végéig egyetlen tagállam se jelezte, hogy fizetéscsökkentést tervezne 2012 második felében. A Bizottság reagált a Tanács azon felkérésére is, hogy vizsgálja meg, mely tagállamok állnak jelenleg túlzotthiány-eljárás alatt, és megvizsgálta ennek a mutatószámnak a kapcsolatát a költségvetési hiánnyal és az államadóssággal. A jelentés arra a következtetésre jut, hogy a vizsgált, 2011. július 1. és 2012. május közepe közötti időszakban nem került sor az Unióban a gazdasági és szociális helyzet súlyos és hirtelen romlására, melyre ne lehetne reagálni a módszer rendes alkalmazásával, és ezért nem indokolt a személyzeti szabályzat XI. melléklete 10. cikke szerinti javaslat előterjesztése. A Bizottság felidézi, hogy a nehéz általános gazdasági körülményekre válaszul már benyújtott egy javaslattervezetet az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak, amely jelentős megtakarításokat eredményezne az elkövetkező években, és még ennél is többet hosszú távon. A javaslat tartalmaz egy új, felülvizsgált módszert, valamint magában foglalja a kivételi záradék működésének módosításait. 1. Bevezetés 2012 márciusában a tanács a következő felkérést intézte a Bizottsághoz[1]: „A TANÁCS EMLÉKEZTET arra, hogy jelenleg eljárás folyik az Európai Bíróság előtt arról, hogy a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikkében foglalt kivételi záradék hogyan értelmezendő a tisztviselők és egyéb alkalmazottak díjazásának és nyugdíjának 2011. július 1-jétől kezdődő hatállyal történő kiigazítása vonatkozásában, MEGÁLLAPÍTJA, hogy az Európai Unióban fennálló gazdasági és szociális helyzet továbbra is aggodalomra ad okot, FELKÉRI ezért a Bizottságot az EUMSZ 241. cikkének megfelelően, hogy fordítson megkülönböztetett figyelmet a gazdasági és szociális helyzet alakulására, valamint, hogy a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikke alapján készítsen jelentést arról, hogy a Bizottság rendelkezésére álló objektív adatok alapján kijelenthető-e, hogy az Európai Unión belüli gazdasági és szociális helyzet komoly mértékben és hirtelen romlásnak indult, és szükség esetén nyújtson be megfelelő javaslatokat, kellő időben ahhoz, hogy azokat az Európai Parlament és a Tanács 2012 végéig megvizsgálhassa és elfogadhassa. FELKÉRI a Bizottságot, hogy a 2011. évi jelentésében felhasznált adatok mellett vegye figyelembe többek között, hogy hány tagállam esetében van folyamatban túlzotthiány-eljárás. Az EUMSZ 241. cikke alapján a Tanács egyszerű többséggel eljárva felkérheti a Bizottságot, hogy végezze el a Tanács által a közös célkitűzések eléréséhez szükségesnek tartott vizsgálatokat, és terjesszen be ennek megfelelő javaslatokat. Ha a Bizottság nem terjeszt elő javaslatot, ennek okairól tájékoztatja a Tanácsot. Ez a jelentés válasz a Tanács felkérésére, és összhangban áll az EUMSZ 241. cikkével. A Bizottság 2011-ben eltökélte, hogy még egyszer megvizsgálja a kivételi záradék 2012-es alkalmazását. A jelenlegi a kivételi záradékban megállapított feltételekről szóló harmadik jelentés. A két korábbi jelentést 2011. július 13-án (COM(2011) 440) és 2011. december 13-án nyújtották be (COM(2011) 829). A jelentés a díjazás és a nyugdíjak utolsó éves kiigazításának hatálybalépése (2011. július 1.) és az azon időpont közötti időszakra vonatkozik, amikor a legfrissebb adatok elérhetővé váltak a jelentés céljaira (2012. május közepe). Az előrejelzések alapján felvázolja továbbá a 2012-ben és 2013-ban várható gazdasági és társadalmi helyzetet. A Tanács kifejezetten arra kérte a Bizottságot, hogy vegye figyelembe a túlzotthiány-eljárás alatt álló tagállamok számát. A Bizottság az államháztartási fejlemények általános értékelése fényében reagál erre a külön kérésre. 2. Jogalap A személyzeti szabályzat 65. cikke szerint: „[…] [a] Tanács minden évben felülvizsgálja az Unió tisztviselőinek és egyéb alkalmazottainak díjazását. E felülvizsgálatot szeptemberben kell elvégezni, a Bizottságnak az Európai Unió Statisztikai Hivatalának a tagállamok nemzeti statisztikai hivatalaival egyetértésben elkészített közös indexén alapuló közös jelentése alapján; az index az Unió minden egyes országában a július 1-jén fennálló helyzetet tükrözi. E felülvizsgálat során a Tanács mérlegeli, hogy az Unió gazdasági és szociális politikájának keretében a díjazást ki kell-e igazítani. Különös figyelmet kell fordítani a közszolgálatbeli fizetések emelkedésére és a személyzetfelvétel szükségleteire.” A személyzeti szabályzat 65a. cikke értelmében a személyzeti szabályzat 64. és 65. cikkének végrehajtására vonatkozó szabályokat a XI. melléklet határozza meg. A személyzeti szabályzat XI. melléklete 3. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőket rögzíti: 1. „Július 1-jétől kezdődő hatállyal a személyzeti szabályzat 65. cikkének (3) bekezdése értelmében a Tanács – a Bizottság javaslata és az e melléklet 1. szakaszában meghatározott kritériumok alapján – minden év vége előtt határoz a díjazás és a nyugdíjak kiigazításáról. 2. A kiigazítás összegét a Brüsszeli Nemzetközi Index és a fajlagos mutató szorzatával határozzák meg. A kiigazítást nettó értékben, egységes százalékban fejezik ki.” A személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikke (a kivételi záradék) a következőket rögzíti: „Ha a Bizottság által e célból rendelkezésre bocsátott objektív adatok alapján értékelve az Unión belüli gazdasági és szociális helyzetben komoly és hirtelen romlás következik be, a Bizottság megfelelő javaslatokat nyújt be, amelyekkel kapcsolatban a Tanács és az Európai Parlament az Európai Unió működéséről szóló szerződés 336. cikkével összhangban határoz.” A XI. melléklet 3. cikke és a kivételi záradék közötti viszonyt a Bíróság a C-40/10. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben hozott ítéletében elemezte. A Bíróság rámutatott, hogy a kivételi záradék „[…] rendkívüli helyzet esetén lehetővé teszi a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 3. cikkében előírt módszertől ad hoc módon való eltérést, anélkül azonban, hogy azt a következő évekre nézve módosítani lehetne, vagy el lehetne törölni” (74. pont, utólagos kiemelés). Továbbá a Bíróság kifejtette, hogy „[…] ahogyan azt a Bizottság a kivételi záradék alkalmazásáról szóló 1994. június 27-i jelentésében (SEC(94) 1027 végleges, II.3. alpont, 5. és 6. o.) állította, e záradék lehetővé teszi a gazdasági és szociális helyzet komoly és hirtelen romlásának figyelembevételét, amikor a tisztviselők díjazását a »rendes módszer« alkalmazásával nem lehetne kellően gyorsan kiigazítani” (75. pont, utólagos kiemelés). A Bíróság egyértelművé tette a következőket: „[…] egyedül [a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikkében szereplő eljárás] ad lehetőséget a gazdasági válság figyelembevételére a díjazás kiigazítása során, és ebből következően az említett melléklet 3. cikkének (2) bekezdésében meghatározott szempontok alkalmazásától való eltérésre” (77. pont, utólagos kiemelés). „E következtetésen nem változtat az a tény, hogy a személyzeti szabályzat XI. melléklete 10. cikkének alkalmazása a Bizottság javaslatától függ. Többek között az EUSZ 17. cikk (2) bekezdéséből következik, hogy e helyzet megfelel az intézmények közötti egyensúlynak, amelyet a Szerződések írnak elő, melyek a jogalkotási eljárásban főszabály szerint a Bizottság számára biztosítják a javaslattétel monopóliumát” (78. pont). 3. A módszer céljai és alapelvei A Bizottság úgy látja, hogy érdemes a díjazás és a nyugdíj kiigazítása módszerének céljait és elveit ismét röviden összefoglalni. Érdemes megemlíteni, hogy a kivételi záradék hatálya és alkalmazása jelenleg bírósági felülvizsgálat alatt áll a Bíróság előtt folyamatban levő C-66/12. sz. ügyben. A díjazás és a nyugdíjak kiigazítására jelenleg alkalmazott módszer rendelkezései 2004. július 1-jétől 2012. december 31-ig érvényesek, és azok a személyzeti szabályzat 64., 65. és 65a. cikkeiben, valamint XI. mellékletében szerepelnek. A módszer fő célkitűzései a következők: – az illetmények automatikus kiigazítása, az összes uniós intézmény és ügynökség munkáját megzavaró éves tárgyalások, illetve esetleges sztrájkok elkerülése érdekében; – a tagállamok által saját köztisztviselőik tekintetében hozott politikai döntések alapján az összes uniós intézmény tisztviselői és egyéb alkalmazottai illetményének kiigazítása tekintetében átlátható, hatékony, viszonylag egyértelmű szabályok megállapítása. A módszer megfelelő működését az alábbi elvek biztosítják: – egyenértékűség a különböző szolgálati helyeket betöltő uniós tisztviselők fizetésének vásárlóereje között; – párhuzamosság a nemzeti tisztviselőkkel a vásárlóerő változásai tekintetében. A módszer két tekintetben közelebbről is vizsgálandó: – a párhuzamosság elvének tekintetében; – az időbeli eltolódás tekintetében. 3.1. A párhuzamosság elve A XI. melléklet 1. cikkének (4) bekezdésével összhangban az (összesített) fajlagos mutatót úgy számítják ki, hogy az tükrözze a központi kormányzatnál dolgozó nemzeti tisztviselők nettó díjazásának reálértékében – vagyis a munkavégzés szerinti ország inflációját figyelembe véve – bekövetkezett átlagos változást. Ezt követően a XI. melléklet 3. cikke (2) bekezdésében leírtaknak megfelelően, a brüsszeli – vagyis a legtöbb uniós tisztviselő munkahelye szerinti – fogyasztói árinflációt a Brüsszeli Nemzetközi Index (BNI) segítségével mérik. Végül a BNI-t megszorozzák az összesített fajlagos mutatóval annak érdekében, hogy kiszámítsák az uniós tisztviselők fizetésére vonatkozó nominális éves kiigazítást, amely lehet pozitív vagy negatív. Ennélfogva az uniós tisztviselők fizetésének vásárlóerejében bekövetkező változásokat teljes mértékben az összesített fajlagos mutató határozza meg, amely biztosítja az egyenértékűséget a nemzeti tisztviselők fizetésének vásárlóerejében bekövetkező fejleményekkel. Ez a párhuzamosság elve. 3.2. A módszerrel együtt járó időbeli eltolódás Összhangban a személyzeti szabályzat XI. melléklete 1. cikkének (2) és (4) bekezdésével a Brüsszeli Nemzetközi Index az előző év júniusa és a tárgyév júniusa közötti fogyasztóiár-változást veszi figyelembe, az Eurostatnak pedig azokat a fajlagos mutatókat kell kiszámítania, amelyek a mintát alkotó országok központi kormányzatainál dolgozó tisztviselők reálbérének az elmúlt év július 1. és a tárgyév július 1. között bekövetkezett változását tükrözik. A személyzeti szabályzat XI. melléklete 3. cikkének (1) bekezdése értelmében a Tanács – a Bizottság javaslata alapján – minden év vége előtt határoz a díjazás és a nyugdíjak július 1-jei hatályú kiigazításáról. Ennek megfelelően az éves kiigazítást legfeljebb egyéves késedelemmel alkalmazzák. Ezt követően további hat hónapig terjedő késedelem alakul ki a fizetések kiigazításáról szóló rendelet elfogadásáig, aminek december 31. előtt kell megtörténnie, és amely visszamenőleges hatállyal alkalmazandó. A jogalkotó úgy vélte, hogy a módszer működhet ezzel a késedelemmel, és az uniós tisztviselők és egyéb alkalmazottak képesek lesznek az éves infláció hatásának elviselésére. Ezért határoz meg a 65. cikk mindössze egy éves határidőt a díjazás kiigazításának elvégzésére. Ugyanakkor a személyzeti szabályzat XI. melléklete 4–8. cikkei alapján a díjazás időközi kiigazítására is lehetőség van, amennyiben június és december között jelentős változás következik be a megélhetési költségekben. 4. Kivételi záradék A jogalkotó a kivételi záradékot a módszer szerves részeként hozta létre. A záradék több előfeltételt határoz meg, amelyeknek teljesülniük kell, mielőtt bármilyen intézkedést hoznak: – - a romlásnak komolynak és hirtelennek kell lennie, uniós szinten érintenie kell a gazdasági és szociális helyzetet, és azt a Bizottság által rendelkezésre bocsátott objektív adatok alapján kell értékelni; – - a romlásnak olyannak kell lennie, hogy a módszer ne legyen alkalmas azt időbeli és terjedelmi kivételessége miatt megfelelően figyelembe venni. A kivételi záradék úgy rendelkezik, hogy amennyiben objektív indokok állnak fenn annak alkalmazására, a Bizottság köteles megfelelő javaslatokat benyújtani, amelyekről az Európai Parlament és a Tanács az EUMSZ 336. cikkének megfelelően határoz. Az Európai Unió Bírósága a C-40/10. sz. ügyben hozott ítéletében kimondta, hogy a kivételi záradék „[…] rendkívüli helyzet esetén lehetővé teszi a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 3. cikkében előírt módszertől ad hoc módon való eltérést, anélkül azonban, hogy azt a következő évekre nézve módosítani lehetne, vagy el lehetne törölni. […]” Emellett szövege alapján a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikke „azt a célt szolgálja, hogy lehetőséget adjon az intézmények számára az olyan váratlan események kezelésére, amelyek inkább ad hoc választ igényelnek, semmint a díjazások kiigazítása »rendes« módszerének teljes módosítását.” 4.1. A kivételi záradék alkalmazásának feltételei A kivételi záradék szövegezését alaposan meg kell vizsgálni, mivel a záradék alkalmazásához a személyzeti szabályzat XI. melléklete 10. cikkében szereplő valamennyi feltételnek teljesülnie kell. A „romlás” kifejezéssel írják le a gazdasági és szociális helyzet rosszabbodását. Azt, hogy a gazdasági és szociális helyzet „komoly” romlására került-e sor, az azonosított gazdasági és szociális hatások mértékét és tartamát figyelembe véve kell megvizsgálni. Azt, hogy a gazdasági és szociális helyzet „hirtelen” romlására került-e sor, a gazdasági és szociális változások sebességére és előre jelezhetőségére figyelemmel kell megvizsgálni. Ezzel összefüggésben különösen fontos különbséget tenni a gazdasági ciklus rendes ingadozásai és a külső események által okozott ingadozások között. A jogalkotó felhatalmazta a Bizottságot arra, hogy meghatározza, milyen objektív adatokat használnak az értékelés során annak megállapításához, hogy teljesülnek-e a kivételi záradék alkalmazásának feltételei. A Bizottság úgy véli, hogy az értékelésnek többfajta, a gazdasági és a társadalmi területet is lefedő objektív mutatót kell alapulnia. E mutatóknak az alábbi releváns és széles körben elfogadott alapelveknek kell megfelelniük[2]: – A mutatónak meg kell ragadnia a probléma lényegét, egyértelmű és elfogadott normatív értelmezéssel kell rendelkeznie. – A mutatónak megbízhatónak és statisztikailag igazoltnak kell lennie. – A mutatónak időszerűnek és felülvizsgálatra alkalmasnak kell lennie. – A mutatónak az Unióra mint egészre kell koncentrálnia, nem pedig az egyes tagállamokra. – A mutatóknak kölcsönösen konzisztenseknek kell lenniük. – A mutatóknak a lehető legérthetőbbnek és a lehető legelérhetőbbnek kell lenniük az uniós polgárok számára. – Amennyire lehetséges, már létező mutatókat kell alkalmazni. Ezen alapelvekkel összhangban a következő 15 mutató tekinthető megfelelőnek: – Gazdasági tevékenység: GDP-növekedés, belső kereslet, készletek, nettó export, magánfogyasztás, közösségi fogyasztás, összes beruházás, és az Unión belüli infláció (HICP – harmonizált fogyasztói árindex); – Államháztartás: államháztartási egyenleg és államadósság az Unióban; Munkaerőpiac: teljes foglalkoztatás, munkanélküliségi ráta és a munkavállalók jövedelme az Unióban; – Hangulatindexek: gazdasági hangulatindex és foglalkoztatási várakozások az Unióban. Annak meghatározásához, hogy a kivételi záradékban szereplő feltételek jelenleg teljesülnek-e, a 2011. júliusa és 2012. májusának közepe közötti időszak gazdasági és szociális helyzetét kell elemezni (a releváns adatok vagy előrejelzések elérhetőségétől függően), mivel a 2011. évi éves kiigazítás már érintette a 2011. július 1-jéig tartó időszakot. Ez összhangban van a személyzeti szabályzat XI. melléklete 10. cikkében szereplő „hirtelen” romlás meghatározásával. Ugyanakkor ahol szükséges, hosszabb időszakot mutatunk be, az átfogó áttekintés érdekében. 4.2. A párhuzamosság elvének megőrzése A módszer a párhuzamosság elvének megfelelően, részletesen méri a tagállamok nemzeti tisztviselők bérére vonatkozó döntéseiben tükröződő releváns gazdasági és szociális helyzetet. A jogalkotó körültekintően választotta ki a díjazás és nyugdíjak kiigazításánál figyelembe veendő szempontokat, amelyeket a gazdaság fellendülése és visszaesése esetén is lehet alkalmazni. A díjazás és a nyugdíjak kiigazításának módszere csaknem negyven éve van hatályban. E hosszú idő alatt az Unió gazdasága gyors növekedéssel, illetve gazdasági visszaeséssel járó periódusokon is átesett. A vásárlóerő változása tekintetében a nemzeti tisztviselőkkel való párhuzamosság elvét, amely 1962 óta szerepel a személyzeti szabályzatban, az Európai Unió gazdasági visszaesése idején is fenn kell tartani. Ez teljes mértékben összhangban van a 65. cikkel, amely kimondja, hogy az éves felülvizsgálat során különös figyelmet kell fordítani a közszolgálati fizetések emelkedésére. Ugyanakkor amennyiben olyan romlásra kerül sor, amelynek figyelembevételére, annak rendkívüli időbelisége vagy mértéke miatt a módszer nem képes, a kivételi záradékot kell alkalmazni. Eltérő értelmezés következetlen eredményekre vezetne: annak ellenére, hogy a módszer az Unióban bekövetkezett gazdasági és szociális fejlemények nemzeti tisztviselők munkabérére gyakorolt hatásain keresztül megfelelően képes rögzíteni e fejleményeket, a jogalkotónak kivételes intézkedéseket kellene hoznia az Uniós tisztviselők díjazása és nyugdíja tekintetében. Az ilyen értelmezés kívül esne a személyzeti szabályzat 65. cikkében hivatkozott uniós gazdasági és szociálpolitika körén. Ugyanez vonatkozik a módszerrel együtt járó időbeli eltolódásra. A referencia-időszak eleve tartalmaz egy legfeljebb egyéves elmaradást a fizetéskiigazítás tekintetében (bár a gyakorlatban a késedelem valószínűleg kisebb). Bár a jogalkotó úgy vélte, hogy a módszernek működnie kell a késedelemmel is, a kivételi záradék egyértelműen lehetővé teszi annak lerövidítését, amennyiben a tagállamok olyan szélsőséges intézkedéseket alkalmaznak a nemzeti tisztviselők munkabérének kiigazítására, amelyeket az uniós tisztviselőkre is alkalmazni kell, anélkül, hogy megvárnák a következő éves kiigazítás időpontját. Ennélfogva a megfelelő javaslatoknak szükség esetén tükrözniük kell azokat a kivételes fejleményeket, amelyeket a módszer nem rögzít megfelelően. E javaslatok nem léphetik túl a személyzeti szabályzat XI. mellékletében szereplő végrehajtási szabályok körét: nincs objektív indoka a tagállamok közszolgálati szférájában bekövetkezett vásárlóerő-változástól eltérő szempontok alkalmazásának, ugyanis az aláaknázná a módszer hatásait, továbbá olyan kiegészítő intézkedéseket vonna maga után az EU alkalmazottai kapcsán, amelyeket a tagállami tisztviselőkre nem alkalmaznának. Végül, a kivételi záradék nem gazdasági ciklusra vonatkozó záradék. Ahogy fent kifejtettük, a jogalkotó körültekintően választotta ki a fizetés és a nyugdíjak kiigazításánál figyelembe veendő gazdasági és szociális szempontokat, amelyek a gazdaság növekedése és visszaesése esetén is alkalmazhatóak. A módszer alkalmazható a tagállami fizetések növekedése vagy csökkenése esetén is, és a nemzeti tisztviselők fizetése vásárlóerejének növekedése vagy csökkenése közvetlenül tükröződik az uniós tisztviselők fizetésében és nyugdíjában. A kivételi záradékot tehát akkor kell alkalmazni, ha szélsőséges fejlemények következnek be az EU-ban, és a módszer nem képes azok mérésére. Nem alkalmazandó azonban akkor, amikor az EU egy gazdasági ciklus lefelé tartó ágában van. 5. A GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS HELYZET AZ EURÓPAI UNIÓBAN 5.1. A megelőző időszak 5.1.1. A 2011-es éves kiigazítás A 2010 júliusa és 2011 júliusa közötti időszakban a mintát alkotó nyolc tagállamból öt emelte a nominálbéreket (lásd az 1. táblázatot). Ez átlagosan a névleges díjazás 1,1 %-os emelkedésének felelt meg. Az infláció következményeként (2,9 %) ez a nemzeti tisztviselők jövedelme vásárlóerejének csökkenését idézte elő (–1,8 %). A vásárlóerőnek ezt a csökkenését automatikusan alkalmazni kellett az uniós tisztviselők fizetéseire is, így a Brüsszeli Nemzetközi Index (BNI) által mért magas brüsszeli inflációra (3,6 %) tekintettel az uniós személyzet fizetéseinek 1,7 %-os nominális növekedéséhez vezetett (lásd a 2. táblázatot). A Tanács azonban úgy határozott, hogy nem fogadja el a 2011-es éves kiigazításról szóló bizottsági javaslatot, és ezáltal megsértette a személyzeti szabályzatban lefektetett párhuzamossági elvet. Ennek következtében az uniós tisztviselők fizetésének vásárlóereje tovább csökkent (–3,6 %) a nemzeti tisztviselők jövedelméhez (–1,8 %) viszonyítva. 5.1.2. Eltérés a párhuzamosság elvétől Az uniós tisztviselők díjazásának kiigazítására vonatkozó módszerben szereplő párhuzamosság elvének alkalmazása érdekében a nemzeti tisztviselők munkabérének változását figyelemmel kísérik, és a vásárlóerőben bekövetkező átlagos változást veszik tekintetbe az uniós tisztviselők fizetésének vásárlóerejét érintő fejlemények meghatározásához. Ugyanakkor az adott 12 hónapos időszak alapján számított éves kiigazítást az uniós tisztviselők fizetéseinek következő évi kiigazítása során veszik figyelembe. Ezért az uniós tisztviselők fizetésének vásárlóereje a reprezentatív mintát alkotó tagállamok nemzeti tisztviselői fizetésének átlagos vásárlóerejét a módszerrel együtt járó időbeli lemaradással követi. Ugyanakkor, ahogy arra már a Bizottság is rámutatott 2008-ban[3], a párhuzamosság elve két okból részlegesen érvénytelenné válik az uniós tisztviselők potenciális kárára. Bár munkabérüket a fajlagos mutatón keresztül érintik a nemzeti társadalombiztosítási járulék változásai, az uniós tisztviselők által fizetett társadalombiztosítási járulékokat független alapon rendszeresen kiigazítják. A különleges illeték, amely egy kiegészítő levonás az uniós tisztviselők díjazásából, újabb dupla számítási elemet vezet be. Annak érdekében, hogy megfelelően össze lehessen hasonlítani a nemzeti és az uniós tisztviselők fizetésének vásárlóerejét, ezeket a tételeket figyelembe kell venni (lásd a 3. és a 4. táblázatot). Ennek következtében a nemzeti tisztviselők fizetésének összesített vásárlóereje[4] 3,6 %-kal csökkent a 2003 és 2011 között eltelt nyolc év során, míg az ennek megfelelő, 2004 és 2011 közötti hét év alatt az uniós tisztviselők fizetésének vásárlóereje 4,2 %-kal csökkent – és a Tanács 2011. decemberi döntése, miszerint nem alkalmazza a módszert, az uniós tisztviselők jövedelme vásárlóerejének még nagyobb eséséhez vezetett, konkrétan összesen 7,6 %-os csökkenéshez 2004 és 2012 között (lásd az 1. ábrát). A párhuzamosság elvét fenn kell tartani a gazdasági ciklusokon keresztül. E kívánalom alapja az a feltételezés, hogy a tagállamok nemzeti tisztviselőik tekintetében megfelelő intézkedéseket fognak hozni, amelyeknek közvetlen hatása lesz az uniós tisztviselők munkabérére. Ezen elv ellenére az uniós tisztviselők díjazása 2004 óta nagymértékben eltért a nemzeti tisztviselők díjazásától, az Unió közszolgálati szférájában dolgozók hátrányára. 5.2. Az Európai Unió gazdasági és szociális helyzetének értékelése a referencia-időszak során 5.2.1. A lassú gazdasági növekedés felé Az EU egészét nézve a 2009 őszén véget ért a recesszió, és megteremtődtek a feltételek a 2010-es talpra álláshoz. 2010 során az EU egészében 2,0 %-al nőtt a GDP. 2011-ben az éves uniós mutató látható növekedést jelzett, elsősorban az első negyedév erős kezdésének köszönhetően. 2011 során az EU egészében 1,5 %-kal nőtt a GDP. 2011 utolsó negyedévében a talpra állás egy rövid időre megtorpant, a GDP enyhén csökkent. Az Eurostat 2012. első negyedévi gyorsbecslése a GDP stabilizálódását mutatja (az uniós GDP-ráta 0 % lesz az előző negyedévhez viszonyítva), és az ECFIN előrejelzése szerint[5] az év végéig lassú növekedés felé vezet az EU útja. Az Eurostat 2012. május 15-én közzétett gyorsjelentése szerint 2011 első negyedévéhez viszonyítva 2012-ben enyhe GDP-növekedés várható az EU-ban (0,1 %-os növekedés). Abból a feltételezésből kiindulva, hogy az euróövezet sikeresen fogja kezelni a válsággal összefüggő kihívásokat, 2012-ben a bizalom visszatérése várható. Az átmeneti sokkhatások eltűnése és a bizalom visszatérése mellett az ECFIN 2013-ra újra enyhe gazdasági növekedést jósol, konkrétan az uniós GDP 1,3 %-os emelkedését. 2011-ben a gazdasági növekedés fő hajtóereje a nettó export volt, miközben a készletek és a belső kereslet csak mérsékelten járul hozzá a GDP növekedéshez. 2012-ben a belső kereslet és a készletek az előrejelzések szerint csökkeni fognak, de ezt a nettó export kompenzálni fogja, és így marginális növekedés várható. 2013-ban az előrejelzések szerint a belső kereslet felélénkül, és a nettó exporttal együtt hozzá fog járulni a gazdasági tevékenység jelentősebb felpezsdüléséhez (lásd a 2. ábrát). A GDP kumulált értéke a válság 2009-es bekövetkezése óta növekszik. 2011-ben elérte a 2,6 %-ot (2006 a bázisév), és 2012-ben az előrejelzések szerint nagyon közel marad ehhez az értékhez. 2013-ban a nagyobb gazdasági növekedésnek köszönhetően egy újabb ugrás várható, 4 %-ra. A gazdasági hangulatindex[6] 2012 első negyedévében stabilizálódott, de hosszú távú átlaga alatt maradt. A gazdasági hangulatindex az EU-ban április óta stabilan 93,2-n áll. Az euróövezetben 92,8-ra csökkent, kiegyenlítve ezáltal a 2012 első negyedévében mért növekedést. Az euróövezetben bekövetkezett csökkenést elsősorban az ipari és a szolgáltatási szektorokban bekövetkezett bizalomcsökkenés okozta. A bizalom csak a kereskedelmi szektorban növekedett. Az EU-s gazdasági hangulatindex pozitívabb értéke az Egyesült Királyságban mért erős javulást tükrözi[7]. A fogyasztói bizalommutató 2012. májusi látható javulása a közeljövőben kedvezően kell, hogy kihasson a gazdasági hangulatindexre. 5.2.2. Az államháztartási kiigazítás megkezdődött Az euróövezeti és az EU-s államháztartási fejleményeket továbbra is a 2008–2009-es válság során lefektetett költségvetési exitstratégia jellemzi. Összhangban a Tanács először 2009 során közzétett, majd 2011-ben és 2012 elején megismételt következtetéseivel, a költségvetési exitstratégia fő célja, hogy a költségvetéseket az uniós költségvetési szabályokkal összhangban ismét fenntartható pályára állítsa. A 2010-ben megkezdett költségvetési konszolidációs erőfeszítések 2011-ben fokozódtak, és mind az euróövezetben, mind az EU-ban jelentős javuláshoz vezettek a költségvetési helyzetben. A gazdasági ciklus, mely 2011 első felében még mindig kedvező volt, szintén pozitívan járult hozzá a javuláshoz. 2012-ben az euróövezetben az összesített államháztartási hiány várhatóan a GDP 3,2 %-ra csökken, ami mintegy a GDP egy százalékpontjával lesz alacsonyabb a 2011-es értéknél. Amennyiben csak a tagállamok által kellőképpen konkrétan meghatározott és elfogadott költségvetési és egyéb intézkedéseket vesszük figyelembe, a teljes költségvetési hiány 2013-ban a GDP 2,9 %-ra fog csökkenni. Az EU egészét tekintve hasonló a helyzet: 2012-ben és 2013-ban a teljes hiány a GDP 3,6 %-át, illetve 3,3 %-át fogja elérni. A GDP-hez mért államadósság mind az euróövezetben, mind az EU-ban várhatóan továbbra is növekedni fog az előrejelzések időtávján belül, noha a 2008–2010-es időszakhoz képest lassabb ütemben. Noha a jelenlegi hiányok csökkennek, a növekvő kamatterhek a valamivel alacsonyabb nominális GDP-növekedéssel együtt várhatóan igen csekély mértékben növelni fogják az adósságrátát. Mindent összevetve 2013-ban a bruttó államadósság az euróövezetben el fogja érni a GDP 92,5 %-át, míg az EU-ban várhatóan valamivel a GDP 87 %-a felett lesz (lásd a 6. ábrát). Keret: A folyamatban levő túlzotthiány-eljárás alatt álló tagállamok száma A Tanács felkérte a Bizottságot, hogy a 2011. évi jelentésében felhasznált adatok mellett vegye figyelembe többek között, hogy hány tagállam esetében van folyamatban túlzotthiány-eljárás. Ez a mutató a fentiekben vizsgált költségvetési egyensúlyból került kiszámításra. A Bizottság meglátása szerint a költségvetési egyensúly jobban megragadja a probléma lényegét. A folyamatban levő túlzotthiány-eljárás alatt álló tagállamok száma nem mutatja a hiány nagyságrendjét, hanem csak azon tagállamok számát, ahol a hiány meghaladja a 3 %-os határt. Fel kell hívni a figyelmet arra, hogy az egyes tagállamok strukturálisan eltérő okokból állnak túlzottdeficit-eljárás alatt. Az 1992. évi Maastrichti Szerződés, mely előrevetítette az euró létrehozását, szabályozta a többoldalú költségvetési felügyelet mikéntjét az Unióban. A felügyelet, melyet a közelmúltban megerősített a „hatos csomag” és a gazdasági és monetáris unióbeli stabilitásról, koordinációról és kormányzásról szóló szerződés, a túlzottdeficit-eljáráson alapszik. Az EMU zökkenőmentes működése érdekében a EUMSZ 126 cikke előírja, hogy a tagállamok elkerülik a túlzottdeficit-eljárásról szóló jegyzőkönyvben az év végi GDP-hez mért éves államháztartási hiány és az államadósság tekintetében megadott referenciaértékek (3 %, illetve 60 %) segítségével meghatározott túlzott államháztartási hiányt, melynek során többfajta minősítés állapítható meg. 2012. május végén 23 tagállam (BE, BG, CZ, DK, DE, IE, EL, ES, FR, IT, CY, LV, LT, HU, MT, NL, AT, PL, PT, RO, SI, SK és UK) esetében volt folyamatban túlzotthiány-eljárás. Közülük hét esetében 2012 a hiány kiigazításának határideje, tíz esetében 2013, ES esetében 2013, EL esetében 2014, és IE és UK esetében 2015. Csak három tagállam nem teljesítette a 2011-es kiigazítási határidőt (BG, HU és MT). Mivel a különféle tagállamok esetében strukturálisan eltérő okokból került sor a túlzotthiány-eljárás megindítására, pusztán e tagállamok számának feltüntetése nem jár igazi hozzáadott értékkel az e jelentésben használt egyéb mutatók szempontjából, különösen azok esetében, melyek az államháztartásra vonatkoznak. A túlzotthiány-eljárás célja egyedi ajánlások segítségével a tagállamok államháztartásának javítása, ezért az az államháztartás javítása felé vezető lépésnek tekinthető. A most megerősített gazdasági kormányzási keretet az indokolja, hogy a rendezett államháztartás az egyetlen lehetséges út az egészséges gazdasági környezet megteremtéséhez. A keret a jogalkotó által meghatározott elvárások alapján vizsgálja az államháztartásokat. Ez még fontosabb a túlzotthiány-eljárás utolsó szakaszában, amikor a tagállam a kiigazítási határidő lejárta előtt tesz eleget az ajánlásoknak. Így az államháztartási hiány a GDP 3 %-a alá csökkentése érdekében tett intézkedések következtében periodikusan változik a túlzotthiány-eljárás alatt álló tagállamok száma. Az eljárás alatt álló tagállamok száma évről évre változhat. E szám 2009-es növekedéséhez az vezetett, hogy a kormányok beavatkoztak a pénzügyi piacokon, ami a kiadások növekedésével járt. 2007 óta hét kivételével (BG, CZ, EE, MT, PL, RO és SK) valamennyi tagállam jelentett be a pénzügyi válsággal kapcsolatban különféle kormányzati beavatkozásokat. Ezért a túlzotthiány-eljárás alatt álló tagállamok száma mint mutató nem meggyőző erejű. Ebben az összefüggésben fontosabbak az államháztartási hiány és az államadósság mértékét és változásait tükröző mutatók. Összességében az államháztartási kiigazítások megkezdődtek és jelenleg is folyamatban vannak. 2008 óta jelentősen csökkent, és 2013-ra várhatóan 3,3 %-ra fog csökkenni az államháztartási hiány, miközben ugyanekkorra az államadósság csekély mértékben, a GDP 87 %-ra fog növekedni. 5.2.3. Az infláció fokozatos csökkenése várható 2011-ben a fogyasztói árakat elsősorban a nyersanyagok árának világszerte tapasztalható emelkedésének begyűrűzése, illetve egyes tagállamokban a közvetett adók és a hatóságilag meghatározott árak emelkedése határozta meg. 2011-ben a harmonizált fogyasztói árindex infláció ideiglenesen meghaladta a 3 %-ot, majd a gyengülő gazdasági környezet miatt esni kezdett. A nyersanyagok árának az év vége felé várható, az árutőzsdei határidős ügyletek által indikált csökkenése, és a relatíve visszafogott gazdasági tevékenység várhatóan tovább csökkentik majd a fogyasztóiár-inflációt. Az infláció mértékének gyorsabb csökkenését a több tagállamban elfogadott költségvetési intézkedések akadályozzák, elsősorban a közvetett adók és a hatóságilag megállapított árak emelése. A mérsékelt növekedés újraindulása 2012-ben és 2013-ban várhatóan nem fogja fokozni az árnyomást, különösen mivel a kibocsátási rések a várakozások szerint nagyon lassan szűkülni fognak mind az EU-ban, mind az euróövezetben. A nyersanyagárak csökkenése ez év vége felé, a jövőre vonatkozó várakozásokkal és a relatíve visszafogott gazdasági tevékenységgel együtt várhatóan a fogyasztóiár-infláció csökkenéséhez fog vezetni. Feltételezhetően csökkenni fog továbbá az infláció az energiaár-inflációnak az olajárak 2011-es meglódulásából származó bázishatásokat tükröző esése miatt is. A mérsékelt növekedés újraindulása 2012-ben és 2013-ban várhatóan nem fog jelentős inflációs nyomáshoz vezetni, különösen mivel a kibocsátási rések nagyon lassan fognak szűkülni mind az EU-ban, mind az euróövezetben. A harmonizált fogyasztói árindex infláció 2013-ban várhatóan 2 % közelében marad (1,9 % az EU-ban, 1,8 % az euróövezetben), ezáltal összhangban lesz az inflációs várakozásokkal. 2013-ban a közvetett adók és a hatóságilag megállapított árak némi emelkedéséből fakadó torzító hatások ellenére a maginfláció ezzel párhuzamos lesz (lásd a 7. ábrát). 5.2.4. A munkaerő-piaci helyzet várhatóan stabilizálódni fog A jelenlegi munkaerő-piaci fejlemények egyaránt tükrözik a 2008–09-es recesszió örökségét és a 2011–12-es stagnálást. A fejlődés a 2009–11-es talpraállási időszak korai szakaszaiban korlátozott maradt. Mivel a társaságok munkaerő-szükségleteik csökkenéséhez az alkalmazottankénti munkaórák csökkentésével alkalmazkodtak létszámcsökkentés helyett, a normalizáció először a munkaórák számának visszaállításához vezetett, de nem, vagy alig eredményezett foglalkoztatásnövekedést. A foglalkoztatás 2011 második felében bekövetkezett csökkenését követően a munkanélküliség aránya 10,3 %-ra nőtt 2012-ben, és várhatóan ugyanezen a szinten marad 2013-ban (lásd a 8. ábrát). A Bizottság felmérései ennek megfelelően a foglalkoztatás csökkenését jelezték az uniós ipari és szolgáltatási szektorokban 2011 végén, illetve alacsonyan maradását 2012 első negyedévében. Az EU-s foglalkoztatási várakozások a feldolgozóipari szektorban a hosszú távú átlag felett, a szolgáltatási szektorban pedig csekély mértékben az alatt maradtak (lásd a 9. ábrát). A gazdasági tevékenység várható megélénkülése továbbá feltételezhetően hozzá fog járulni a munkaerő-piaci helyzet stabilizációjához. Mivel azonban a foglalkoztatás jellemzően késve reagál a gazdasági aktivitás változásaira, időbe telik majd, míg javulást láthatunk a munkaerőpiacon. A helyzet az EU több részében kifejtett reform-erőfeszítéseknek köszönhetően is várhatóan egyre inkább javulni fog. Hatásukat e reformok várhatóan ugyanúgy időben elcsúszva fejtik ki, mint ahogy azt láthattuk azokban az országokban, melyek már régebben hoztak ilyen intézkedéseket. Összességében 2013-ban a foglalkoztatás az EU-ban enyhén emelkedni, az euróövezetben pedig stabilizálódni fog. Ennek megfelelően várhatóan meg fog törni a munkanélküliségi ráta növekedése az EU-ban és az euróövezetben. Emlékeztetni kell arra, hogy nem ez az első alkalom, mikor a munkanélküliség szintje nő az Európai Unióban, és hasonló szintet ér el. A 2000–2004-es időszakban a munkanélküliség szintje 8,5 %-ról 9,1 %-ra nőtt, mielőtt aztán 2008-ban 7,1 %-ra csökkent. 5.2.5. Jövedelem a közszférában az összes többi ágazattal összehasonlítva A Bizottság úgy véli, hogy fontos összehasonlítani a közszféra munkavállalóinak helyzetét a teljes uniós gazdasággal. Ennek érdekében meg kell vizsgálnunk a munkavállalói jövedelmet, amely az összes munkavállalóra eső teljes munkaerőköltséget méri. Ennek része a bruttó munkabér, beleértve a túlórát és a jutalmakat, illetve a természetbeni juttatások, valamint a munkáltatói társadalombiztosítási hozzájárulás[8], mind a közszférában (kormányzati szektor[9]), mind a gazdaság egészében. Meg kell jegyezni, hogy a teljes gazdaságra vonatkozó adatok magukban foglalják a közszféra adatait is. A közszféra súlya a teljes gazdaságban 22 % körüli. A magánszektorban a jövedelem erőteljesen követi a gazdasági ciklusokat: a munkavállalók jövedelme a teljes gazdaságban 5,2 %-kal nőtt 2007-ben és 4,4 %-kal 2008-ban, azonban 2009-ben, a pénzügyi válság tetőzésekor 0,3 %-kal csökkent, miközben a GDP 4,3 %-kal esett vissza. A közszférában a jövedelmezés nem feltétlenül követi a gazdasági ciklusokat. 2009-ben például a kormányzati alkalmazottak jövedelme 3,4 %-kal nőtt. A közszektorban dolgozók fizetésének éves növekedése 2012-ben a 2011-es 0,4 %-ról várhatóan 0,8 %-ra, 2013-ban pedig 1,3 %-ra fog nőni. A jövedelmek a gazdaság egészében 2011-ben 2,6 %-kal nőttek, és az előrejelzések szerint gyorsabban fognak növekedni (1,9 % 2012-ben és 2,3 % 2013-ban), mint a közszektorban (lásd a 10. ábrát). A 2009-es recesszió alatt a fizetések a teljes gazdaságot nézve csak minimálisan nőttek, míg a közszektorban mérsékelt bérkiigazításokra került sor. Ugyanakkor ez a helyzet megváltozott, amint véget ért a recesszió: a teljes gazdaságban nagyobb fizetésemelések történtek, míg a közszektorban a fizetéskiigazítások mérsékeltek maradtak a kormányok a költségvetési hiány csökkentésére irányuló erőfeszítései következtében. 2004-től 2011-ig az EU-ban a nominális jövedelmek 28,4 %-kal nőttek a közszektorban, és 27,9 %-kal a teljes gazdaságban. A 2012-es tavaszi európai gazdasági előjelzés szerint 2013-ig várhatóan 31,1%-ra emelkednek a közszektorban (2004-től számítva), szemben a teljes gazdaságban bekövetkező 33,3 %-kal (lásd a 11. ábrát). Az alkalmazottankénti nominális jövedelem a várakozások szerint 2012-ben és 2013-ban évi 2,1 %-kal fog nőni. Ez a magasabb infláció (2,6 %) miatt 2012-ben a reálbérek csökkenését fogja jelenteni, 2013-ban azonban az infláció 1,9 %-ra csökkenésével növekedni fognak a reálbérek. A közszektorban dolgozók helyzete várhatóan kevésbé lesz pozitív, mivel jövedelmük kisebb mértékben fog növekedni. A közszektorban dolgozók jövedelme vásárlóerejének csökkenése 2012-ben 1,8 % lenne, ami összhangban van az Eurostat a 65. cikkel foglalkozó munkacsoport által 2012 márciusában szolgáltatott információk alapján kiadott fajlagos mutatóra vonatkozó előrejelzésével, mely szerint a központi kormányzatban dolgozó nemzeti tisztviselők jövedelmének vásárlóereje várhatóan 1,6 %-kal csökken. Ez egyértelműen azt mutatja, hogy az uniós intézményekben közelgő fizetéskiigazítások szorosan korrelálnak a közszektorbeli fizetésemelésekkel, és teljes mértékben összhangban vannak az uniós gazdasági és társadalmi helyzettel, annak ellenére, hogy a teljes gazdaságban nagyobb fizetésemelések következnek be. 5.2.6. A központi közigazgatásokban dolgozó nemzeti tisztviselők jövedelme vásárlóerejének változásai (kiegészítő előrejelzés) Egy, az Eurostat által május végén készített kiegészítő előrejelzés azt mutatta, hogy a vásárlóerő-csökkenés a közszektorban alacsonyabb lesz a korábban vártnál, nevezetesen 1 % [10]a nyolc referencia-tagállamban, és 1,4 % az EU-27-ben. Ez annak köszönhető, hogy Németországban a szövetségi kormányzat jelentős fizetésemelést hajt végre a közszektorbeli alkalmazottak körében, ami a szövetségi köztisztviselőkre is vonatkozni fog. A vásárlóerő fentiek szerinti csökkenése a módszeren keresztül az uniós személyzetet is érinti. Nincsenek olyan események, melyeket figyelembe kellene venni a fizetések kiigazításakor, és amelyekre a módszer nem volt tekintettel. Ezért nincs ok az európai tisztviselői fizetések vásárlóerejének annál nagyobb mértékű csökkentésére, mint amilyet a tagállamok saját tisztviselőik esetében alkalmaznak. Érdemes felidézni továbbá, hogy az uniós intézményekben dolgozók fizetésének vásárlóereje 2004 óta több mint kétszer annyival csökkent (–7,6 %), mint a nemzeti tisztviselők fizetésének vásárlóereje (–3,6 %) a kétszeri számítás és annak következtében, hogy a Tanács elutasította a fizetések kiigazítását 2011-ben. A tagállamokat arra is felkérték, hogy előzetesen jelezzék a 2012. július 1. és az év vége közötti időszakbeli fizetésváltozásokat. Egyes tagállamok számára azonban nehézséget okoz, hogy megbízható adatokkal lássák el az Eurostatot, ezért az Eurostat nem tud megbízható előrejelzést készíteni. Mindazonáltal rá kell mutatni arra, hogy a tagállamok egyike se jelzett 2012 második felére fizetéscsökkentést, és legalább 9 tagállam tervezett fizetésemelést a nemzeti tisztviselők esetében. Ezért a kivételi záradék nem alkalmazandó. Ez teljes mértékben összhangban van Bíróságnak a C-40/10. sz. ügyben kifejtett indoklásával, amelyben a Bíróság hangsúlyozta, hogy „a kivételi záradék lehetővé teszi a gazdasági és szociális helyzet súlyos és hirtelen romlásának figyelembevételét, amikor a tisztviselők díjazását a »rendes módszer« alkalmazásával nem lehetne elég gyorsan kiigazítani”. Mivel a tagállamok nem terveznek fizetéscsökkentést 2012 második felében, sőt ezzel ellenkezőleg fizetésemeléseket jeleznek előre, nincs ok a referencia-időszakon kívül a tagállamokban bekövetkezett fizetéskiigazítások figyelembevételével a „rendes módszertől” való eltérésre. Mindent összevetve, noha a közszektorban a fizetésemelések a költségvetési konszolidációk következtében mérsékeltek maradnak, ez nem lesz igaz a gazdaság egészére. Az infláció alatti fizetéskiigazítások 2012-ben is erodálni fogják a nemzeti és az uniós tisztviselők fizetéseit, és amennyiben az elfogadott új módszer 2013-ban hatályba lép, a nemzeti tisztviselői fizetések vásárlóerejének bármilyen további csökkenése az uniós személyzet tekintetében is érvényesülni fog. 6. Következtetés Az előző megfontolásokból és elemzésből az következik, hogy a XI. melléklet 10. cikkében foglalt jogi feltételek nem állnak fenn a 2011. július 1. és a 2012. május közepe közötti referencia-időszak tekintetében. 2012-ben az EU gazdasága stagnálni fog, mielőtt mérsékelt növekedésbe kezdene. A teljes gazdaságban a fizetések 2012-ben és 2013-ban várhatóan 2,1 %-al fognak emelkedni, noha a közszektorban az alkalmazottak alacsonyabb jövedelmének megfelelően alacsonyabbak lesznek a fizetésemelések. Nem azonosítottunk olyan eseményt, amelyet a rendes módszer ne rögzített volna, vagy amelynek rögzítésére ne lenne képes. 2012-ben az uniós személyzet reálbére a nemzeti tisztviselői fizetések vásárlóerejének csökkenésével összhangban csökkenne. A referencia-időszakot követően legalább kilenc tagállam tervez fizetésemelést, és egyetlen tagállam se tervez fizetéscsökkentést. Ezért nincs ok a „rendes módszertől” való, a tagállamokban a referencia-időszakon kívül bekövetkező fizetéskiigazításokat figyelembe vevő eltérésre. Ennélfogva a Bizottság úgy véli, hogy nem szükséges a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikke szerinti javaslatot előterjesztenie. A Bizottság ismét felidézi, hogy a nehéz általános gazdasági körülményekre válaszul már benyújtott egy javaslattervezetet az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak, amely elfogadása esetén jelentős megtakarításokat eredményezne az elkövetkező években, és még többet hosszú távon. A javaslat tartalmaz egy új, felülvizsgált módszert, valamint magában foglalja a kivételi záradék működésének módosításait. [1] A 2012. március 12-i 7421/12. sz. tanácsi dokumentum. [2] Többségük a szociális védelemre és a társadalmi befogadásra irányuló nyílt koordinációs módszer tekintetében elfogadott alapelv. A szociális védelemre és a társadalmi befogadásra irányuló nyílt koordinációs módszert a tagállamok szociálpolitikáik meghatározása, végrehajtása és értékelése támogatására, valamint együttműködésük kölcsönös fejlesztésére használják. Közös célkitűzésekre és mutatókra alapozott kormányzati eszközként a módszer kiegészíti a szociálpolitika jogalkotási és pénzügyi eszközeit. A módszer része a szociálpolitikák koordinációjának, különösen a Lisszaboni Stratégiával (és jelenleg a z Európa 2020 stratégiával) összefüggésben. [3] A Bizottság jelentése az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak a személyzeti szabályzat XI. mellékletéről COM(2008) 443 végleges, 2008.7.10. [4] Ezt a vásárlóerő 2004 és 2011 közötti, évről évre történő változásainak összegzésével számítják ki. [5] 2012-es tavaszi európai gazdasági előrejelzés. [6] Az üzleti és fogyasztói felmérések havonta mérik az egyes gazdasági ágazatokban (ipar, szolgáltatások, építőipar és kiskereskedelem, illetve fogyasztói piac) a gazdasági aktivitás különböző oldalaival kapcsolatban kialakult hangulatot és várakozásokat. Az öt vizsgált ágazat esetében „bizalmi mutatók” tükrözik az összesített hangulatot és várakozásokat az egyedi ágazat szintjén, egy egydimenziós indexben. A teljes gazdasági aktivitás követése érdekében a szélesebb körű gazdasági hangulatindexet (Economic Sentiment Indicator, ESI) ezen öt mutató súlyozott összegeként számítják ki 1985 óta. [7] Forrás: Az üzleti és fogyasztási felmérések eredményei, 2012. május, Gazdasági és Pénzügyi Főigazgatóság. [8] Következtetésképpen tükrözi a foglalkoztatási arány és a jóléti politika, valamint a bérszint változásait. [9] A közszféra e szakaszban a kormányzati szektornak felel meg. Utóbbi magában foglal minden olyan szervezeti egységet, amelyek egyéb, nem piaci termelők, kibocsátásuk egyéni vagy közösségi fogyasztásra szánt, és amelyeket főként az egyéb szektorokhoz tartozó egységek kötelező befizetéseiből finanszíroznak; és/vagy valamennyi olyan szervezeti egységet, amely elsődlegesen a nemzeti jövedelem és javak újraelosztásával foglalkozik. Az ide tartozó szervezeti egységek közé tartoznak a kormányzati szervek, egyes nonprofit intézmények, valamint független nyugdíjalapok. A kormányzati szektor négy alszektorra oszlik: központi kormányzat, tartományi kormányzat, helyi önkormányzat és társadalombiztosítási alapok. [10] Az Egyesült Királyság nem nyújtott be felülvizsgált adatokat.