[pic] | AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA |

Brüsszel, 2008.6.13

COM(2008) 384 végleges

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

A megemelkedett olajárak támasztotta kihívással való szembenézésről

A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK

A megemelkedett olajárak támasztotta kihívással való szembenézésről

BEVEZETÉS

Az elmúlt évtized folyamán a világ hosszú növekedési periódust élt át. A globalizáció és az olyan nagy feltörekvő gazdaságok, mint Kína és India fejlődése emberek millióinak segített kiemelkedni a szegénységből, és indította el őket a jólét felé vezető úton. E növekedés előnyeiből az EU is részesedett: bővült áru- és szolgáltatási piaca, és új munkahelyek jöttek létre az európaiak számára. E növekedés nagy része azonban arra a feltevésre épült, hogy a megnövekedett fogyasztás kielégítéséhez szükséges nyersanyagok továbbra is könnyen hozzáférhetők maradnak és bőségesen rendelkezésre állnak. Egyre nyilvánvalóbbá válik, hogy több nyersanyag tartalékai kimerülőben vannak, a megnövekedett kereslet pedig felhajtja a szűkösen rendelkezésre álló nyersanyagok árát. E helyzet bekövetkezését mindannyian a saját bőrünkön érzékeltük az élelmiszer- és olajárak nemrégen bekövetkezett emelkedésekor. Egyértelműen szükség van arra, hogy a kormányok rövid távon tompítsák az áremelkedés által a társadalom legsérülékenyebb rétegeire gyakorolt hatást, ugyanakkor viszont egyértelműen szükséges az is, hogy hosszú távon áttérjünk a termelés és fogyasztás fenntarthatóbb módozataira. Az EU élen járt abban, hogy az éghajlatváltozás elleni küzdelemre irányuló felhívásaiban ezt az üzenetet is közvetítse. Fontos biztonsági, gazdasági, társadalmi és környezetvédelmi okok szólnak amellett, hogy a fosszilis tüzelőanyagok fenntartható alternatíváinak kifejlesztésével egyidőben ösztönözzük a nagyobb energiahatékonyságot is. E közlemény célja, hogy alapul szolgáljon az Európai Tanácsban, illetve az EU partnereivel és az érdekeltekkel folytatott vitához, amelynek témája az, hogy milyen változtatásokat kell végrehajtani annak érdekében, hogy a következő években kezelni tudjuk a megemelkedett olajárak által okozott helyzetet. Egyértelmű kapcsolat áll fenn az e dokumentumban foglalt elemzés és ajánlások, illetve a Bizottság élelmiszerárakról szóló legújabb közleménye[1] között. A két közlemény olyan keretet képez, amely segíti a tagállamokat a drámai áremelkedés azonnali hatásának kezelésében, valamint közép-/hosszú távon utat mutat az új nyersanyagkorlátokhoz való alkalmazkodáshoz, ezáltal megmutatja a kihívásban rejlő lehetőségeket.

A nemzetközi olajárak nemrégen történelmi magasságba emelkedtek. A becslések azt mutatják, hogy a magas olajárak hosszú távon kihatnak az EU gazdaságára, csökkentve a növekedést és növelve az inflációt. A magasabb alapanyag- és szállítási költségek következtében a magas üzemanyagárak növelik az élelmiszerek árait. A magas árszint csökkenti valamennyi uniós polgár vásárlóerejét, a legsúlyosabb hatást a legalacsonyabb jövedelmű családokra gyakorolja, és nagy terhet ró a vállalkozásokra is. A szállítás és a mezőgazdaság – elsősorban a halászat – mellett az energiaintenzív ágazatokat érinti a legsúlyosabban, amelyek nehéz alkalmazkodási folyamat elé néznek. Globálisan a megemelkedett olajárak következményeként jelentős jövedelemátrendeződés megy végbe az olajfelhasználó országok irányából az olajtermelő országok irányába, azaz az EU felől kis számú harmadik országba. Az átlagos olajár 2007-es szintről a mostanira való emelkedése eredményeként az uniós jövedelem olajtermelő országok felé való éves áramlásának összege 80 milliárd euróval nő.

Bár csökkent az energiaköltségek GDP-ben elfoglalt aránya, az uniós gazdaság ma erősebben függ a behozott olajtól, mint 1995-ben[2], ezért nagyobb mértékben érintik az árváltozások. A múltban előfordult csúcsárak többnyire átmeneti tényezők eredményeként alakultak ki. Ezúttal azonban a magas olajárak a globális gazdaságban a kínálat és a kereslet közötti egyensúly strukturális megváltozásából adódnak, azaz valószínűleg közép- és hosszú távon is fennmaradnak.

Az energiamegtakarítás irányába tett lépésekre, a megújuló energiaforrások fejlesztésére, valamint az alacsony szén-dioxid-kibocsátású és energiahatékony, az importált nyersanyagtól kevésbé függő gazdaság kialakítására vonatkozó határozataiban az EU előrevetítette ezt a strukturális átrendeződést. Amennyiben az EU most határozott lépéseket tesz, azzal lehetővé teszi, hogy az uniós gazdaság versenyképes és rugalmas maradjon a globalizált termék-, szolgáltatás- és árupiacon. Ezenfelül az ilyen jellegű fellépés lehetőségeket kínál a kutatás, az innováció és a befektetés területén, amelyeket az uniós vállalkozások kihasználhatnak.

A jelenlegi magas olajárak okozta sokkra tehát olyan szakpolitikai választ kell találni, amely elősegíti ezeket a változásokat, és felkészíti az uniós gazdaságokat az új olajár teremtette környezethez való alkalmazkodásra. Ezt a folyamatot olyan hatékony intézkedésekkel kell kiegészíteni, amelyek enyhítik a változás által a társadalom legsérülékenyebb rétegeit érő, rövid távú hatásokat. Tanulnunk kell azonban a múlt hibáiból is annak érdekében, hogy célirányos intézkedéseket hozhassunk, és elkerüljük új, torzító tényezők fellépését. Ezzel egyidőben biztosítani kell az EU energiaellátásának kiegyenlítettségét, hogy a nemzetközi piacon csökkenjen a lehetséges további áringadozásokkal szembeni érzékenység.

AZ OLAJÁRCSÚCS

Az elmúlt hónapokban az olajárak ugrásszerű, meredek emelkedése volt tapasztalható – e termékek árának reálértéke a hetvenes évek vége óta nem szökött ilyen magasra. Május végén a Brent nyersolaj hordónként mintegy 132 dollárba került, az egy évvel ezelőtti szint több mint kétszeresébe. 2008 első öt hónapjában az átlagos olajár 105 dollár volt, szemben a 2007. évi hordónkénti 73 dolláros átlaggal, amikor az árak a 2002-es szinthez (25 dollár) viszonyítva már megháromszorozódtak. Az átváltási árfolyam változásai, különösen a dollár értékvesztése némileg enyhítették az árnövekedésnek az uniós gazdaságra gyakorolt hatását. 2008 májusában azonban az euróban számolt árak 90 %-kal meghaladták a 2007 eleji árszintet.

A fogyasztói üzemanyagárak a nyersolaj ártendenciáját követve rohamosan emelkedtek az EU-ban. Bár az adóarány miatt a fogyasztói árak kisebb mértékben növekedtek, az év eleje óta az EU 27 tagállamában számított átlagos fogyasztói ár a benzin esetében (Euro-super 95) 6 %-kal, a gázolaj esetében 14 %-kal, a fűtőolaj esetében pedig 17 %-kal emelkedett. Bizonyos adómentes típusok, például a hajózásban és a légiközlekedésben használt üzemanyag esetében a százalékos növekedés még nagyobb mértékű volt.

Az elmúlt 12 hónapban az olajárakat követve a szén és a gáz ára is emelkedett, az olajárral azonos vagy azt meghaladó tempóban. A magas olajárak tehát magas energiaárakhoz vezettek, ami Európa-szerte arra kényszeríti a közszolgáltatókat, hogy növeljék áraikat.

A reálértéken számított jelenlegi árszint meghaladja az 1980-as évek eleji csúcsárat. A nyersolaj árának változása[3] azt mutatja, hogy gyakran előfordul magas árszint. 2001-ben azonban az árak reálértéke, amely több mint egy évtizedig állandó szinten maradt, meredeken emelkedésnek indult, amelynek üteme 2007-ben jelentősen meggyorsult. Az elemzők azt jósolják, hogy az árak a következő hónapokban továbbra is magasak maradnak vagy tovább emelkednek.

MI OKOZTA AZ ÁREMELKEDÉST? KERESLET ÉS KÍNÁLAT BONYOLULT ÖSSZJÁTÉKA

A jelenlegi olajár-emelkedés nagyrészt a világpiaci olajkeresletben és -kínálatban végbemenő igen jelentős strukturális átalakulás eredménye.

Az állandó vagy kismértékben csökkenő olajkínálat nehezen tart lépést a globális kereslet növekedésével. Az 1970-es évekhez hasonló korábbi olajársokkokat a termelő országok által bevezetett kínálati korlátozások okozták. Ezúttal azonban a keresleti és kínálati tényezők egymással kölcsönhatásban vezetnek az árak emelkedéséhez.

Az OECD-országok olajfogyasztása csökken. A lassabb gazdasági növekedés, a magasabb árak és az energiahatékonysági politikák eredményeképpen az OECD-országokban 2005 óta csökken a kereslet. A Nemzetközi Energiaügynökség várakozásai szerint ez a trend 2008-ban folytatódni fog.

A kereslet növekedését a világ többi részén a feltörekvő gazdaságok, elsősorban Kína és India igénye okozza. E két ország együttes nettó olajbehozatala a 2006-os napi 5,4 millió hordóról 2030-ra várhatóan napi 19,1 millió hordóra emelkedik majd, amely szám meghaladja az Egyesült Államok és Japán jelenlegi együttes behozatalának mértékét[4]. A kereslet a Közel-Kelet és Ázsia termelő országaiban is gyorsan növekszik. Az OECD-n kívüli országok keresletének 2008. évi növekedése 3,7 %, illetve napi 1,4 millió hordó. E növekedésért a gazdasági növekedés és az olajkivitelből származó bevétel a felelős.

Ezenfelül több országban üzemanyag-támogatási rendszerekkel erősítik a keresletet . E rendszerek célja, hogy megvédjék a hazai fogyasztókat a felszökő áraktól. Ezen országok nagy összegeket fordítanak közkiadásokra, és a hosszú távú fejlesztésre, valamint a növekedésre szánt forrásokból vesznek el. Néhány ország jelezte azon szándékát, hogy megszünteti, illetve csökkenti az árkontrollt vagy a támogatásokat (pl. Malajzia, India, Indonézia, Tajvan és Thaiföld). Kína átmenetileg fenntartja az árkorlátot az infláció korlátozása érdekében.

A körülményeket tekintve az olajtermelés rövid távon nem tud majd lépést tartani az állandó erős kereslettel.

Sok korlátozó és bizonytalan tényező befolyásolja azt, hogy milyen mértékben és milyen gyorsan tudnak kiegészítő kapacitást mozgósítani a termelésben. Több működő olajmező is elérte termelési határait és már csak csökkenő mértékben termel. A Nemzetközi Energiaügynökség becslései szerint évente napi 3 millió hordóval kell ahhoz többet termelni, hogy a jelenlegi kínálat csökkenését ellensúlyozni tudják.

Csökken az új olajmezők száma és mérete. A múlt stabilan alacsony árszintje és a jövőbeli kereslettel kapcsolatos bizonytalanság következtében csökkenő mértékben tártak fel új olajmezőket, és csökkent a technológiai befektetés aránya is. Az új olajmezők fúrása és a kitermelés megkezdése költséges, és hosszú átfutási időt igényel. Egy olajmező termelésbe állításának költsége ma kétszerese a három évvel ezelőttinek. A potenciális új mezők nagy része nehezen elérhető területen (ún. különleges lelőhelyen) található, például kátrányos homokban vagy olajos palában. Az egyes termelő országokban a kitermelést sújtó magas adók is elrettenthetnek az új kitermelési lehetőségekbe való beruházástól. Másképpen: az új kínálati tényezők megjelenéséhez már most magasabb árszintre van szükség. A költségszempontú megfontolásokon felül a különleges lelőhelyek kitermelése kifejezetten kedvezőtlen környezeti hatásokkal járna, például a hagyományos lelőhelyekkel szemben nőne az üvegházhatást okozó gázok kibocsátása. További bonyodalmat okoz, hogy kevés az új mezők kitermeléséhez szükséges felszerelés és a szükséges műszaki végzettséggel és mérnöki szakismerettel rendelkező személyzet.

Az olajtermelés további bővítéséhez rendelkezésre álló legnagyobb tartalékok a Közel-Keleten és az OPEC országaiban összpontosulnak, ahol állami tulajdonban lévő vállalatok uralják a kinyerést és a termelést. Az államosított vállalkozások kevésbé reagálnak a piaci erőkre, és kevesebbet fordítanak fejlettebb technológiákra. Az OPEC nagyon óvatos politikát folytat a nyersolaj-kínálat lehetséges bővítésével és a termelési kapacitás növelésébe eszközölt nagyobb beruházásokkal kapcsolatban.

Finomítóproblémák és kapacitási korlátok is negatívan befolyásolták a kínálat szintjét. Az elmúlt évek során nem bővült a globális finomítói kapacitás, mivel az alacsony olajárak miatt nem ítélték kifizetődő beruházásnak. Ezenkívül nőttek az új üzem felépítési költségei. A Katrina és Rita hurrikán által az Egyesült Államok és a Mexikói-öböl olajfinomítóiban okozott károk tovább csökkentették a finomítói kapacitást. Európában ugyan kielégítő mértékű a finomítói kapacitás, ugyanakkor a finomítók nem rendelkeznek bizonyos üzemanyag-típusok, pl. a gázolaj elegendő mennyiségben történő előállításához szükséges felszereléssel. Ennek következtében Európa a benzin tekintetében az Egyesült Államok többlet-üzemanyagától, míg a gázolaj-termelés viszonylatában az oroszországi kínálattól függ.

Néhány átmeneti tényező tovább erősítette az ártendenciát

A világ bizonyos területein számos tényező nehezíti a teljes termelést – ide tartozik a csővezetékek átmeneti megrongálása, a nigériai és iraki fegyveres konfliktusok okozta fenyegetettség, a Mexikói-öböl termelési kapacitásában a rossz idő által okozott kiesés, valamint a Perzsa-öböl szélesebb értelemben vett területének aggályos biztonsági helyzete.

A dollár gyengülése további nyomást gyakorolt az olajárakra , mivel az olajba való befektetést megfelelő ellenügyletnek tekintették a valuta további leértékelődésével és az infláció újbóli erősödésével szemben.

Más árupiacokhoz hasonlóan a pénzügyi piacokon kialakult zavar időszakában alternatívákat kereső befektetők a globális olajpiacokon fektettek be friss tőkét. A 2008 első negyedévében az árupiacokba áramló tőkét 70 milliárd dollárra becsülik, amely tovább erősítette az évek óta nyilvánvaló tendenciát. Jelenleg azonban még nem ítélhető meg teljesen a nem kereskedelmi beruházók növekvő aktivitása által az olajárakra gyakorolt befolyás mértéke. Bizonyos jelek arra mutatnak, hogy a határidős és az azonnali piacok közötti kapcsolatok megnövelték a rövid távú árfolyam-ingadozást, e fejleményeket azonban tovább kell elemezni.

Az olajár-emelkedés nem annyira átmeneti jelenség, sokkal inkább a hosszú távú strukturális átalakulás részét képezi.

A Nemzetközi Energiaügynökség által kiadott 2007-es World Energy Outlook felhívta a figyelmet az OECD-n kívüli országok, főleg Kína és India növekvő energiaigényére, és azt vetítette előre, hogy a jelenlegi energiapolitika fennmaradása mellett 2030-ban a globális energiaigény 50 %-kal haladja meg a 2007-es évét. Emellett az üzemanyagmix nagy részét továbbra is a fosszilis üzemanyagok teszik ki, amelyek 2005 és 2030 között az elsődleges energia iránti keresletben bekövetkezett növekedés 84 %-áért felelősek. Bár a világ olajkészletei várhatóan kielégítik a megnövekedett keresletet, ehhez azonban megfelelő beruházásokra van szükség az olajértéklánc teljes hosszában mutatkozó kapacitáshiány kezelésére, valamint azt feltételezi, hogy az OPEC országok nagyobb mértékben részesednek a termelésből. A tartalék kapacitás várhatóan alacsony marad.

Ha nem hajtják végre az Európai Tanács által elhatározott politikai váltást, akkor a növekvő uniós energiaigényeket továbbra is fosszilis üzemanyagokkal elégítik ki, amely az import további növekedéséhez vezet. Az Európai Bizottság abból indul ki[5], hogy az uniós gazdaságok átfogó energiaintenzitásában bekövetkező mérsékelt javulás ellenére 2030-ra a 27 uniós tagország energiaigénye 11 %-kal nő a 2005-ös szinthez képest[6]. A legfontosabb üzemanyag az olaj marad, bár 2030-ban csak 6 %-kal fogy majd több, mint jelenleg. A fosszilis üzemanyagok által a teljes energiafogyasztásban képviselt rész 2030-ig csak kis mértékben csökken, mivel a szilárd és folyékony üzemanyagok felhasználásában bekövetkező korlátozott csökkenést ellensúlyozza a földgáz használatának várhatóan jelentős mértékű növekedése.

Az Európai Tanács határozatainak végrehajtása nélkül a megújuló energiaforrások aránya az elsődleges energiafogyasztásban 2030-ig várhatóan csak 12 %-ot ér el. Bár ez 2005 és 2030 között az elsődleges energiafogyasztás növekedésének közel 60 %-át fedezné, és mintegy 200 millió tonna olajnak felel meg, az elhatározott kiegészítő intézkedések végrehajtása nélkül azonban egyértelműen nem éri el a 2020-ra a végső energiafogyasztás 20 %-ában megállapított célt. Új beruházási döntések nélkül az atomenergiának a teljes energiafogyasztásban elfoglalt aránya 2030-ig kis mértékben csökkenne, a 2005-ös 14 %-ról 10 %-ra. Összességében, az új politikai döntések ösztönző ereje nélkül a hazai szénmentes energiaforrások aránya 2030-ig kis mértékben növekedne, a 2005-ös 21 %-ról 22 %-ra. Következésképpen az importfüggőség 14 %-kal növekedne, és 2030-ra elérné a 67 %-ot. Európa olajfogyasztásának 95 %-át behozatallal fedezné, és importfüggővé válna. A gáz behozatala valószínűleg szintén növekedne, a jelenlegi 58 %-ról 84 %-ra. A jelenlegi tendenciák érvényesülésén alapuló forgatókönyv szerint, amely figyelmen kívül hagyja az Európai Tanács határozatait, a 27 uniós tagország széndioxid-kibocsátása jelentős mértékben növekedne, és 2020-ban 5,1 %-kal, 2030-ban pedig 5,4 %-kal haladná meg az 1990-es szintet. E vetületek egyértelműen azt mutatják, hogy fontos a gyors döntéshozatal és az Európai Tanács által 2020-ra megállapított célok végrehajtása.

AZ UNIÓS GAZDASÁGRA GYAKOROLT HATÁS

Infláció

A megnövekedett olajárak inflációt idéznek elő az Európai Unióban. Az infláció emelkedését nagy részben a megnövekedett energia- és élelmiszerárak okozzák, amelyek a háztartások kiadásainak átlagban körülbelül 10, illetve 20 %-át teszik ki. Az euro-övezetben 2007 negyedik negyedévében az energiaárak növekedése átlagosan 0,8 %-kal járult hozzá a harmonizált fogyasztói árindex emelkedéséhez. Számos mezőgazdasági termék (pl. gabona, tejtermékek és hús) ára ugrásszerűen nőtt. Az EU-n belül azonban mérhető különbség áll fenn az élelmiszer- és az energiaárak inflációhoz való hozzájárulásának mértékében, ami egyrészt a háztartások élelmiszerre és energiára fordított kiadásainak relatív százalékos arányában mutatkozó ingadozásoknak, másrészt annak köszönhető, hogy bizonyos országokban a folyékony üzemanyagok és a villamos energia árát államilag szabályozzák. Az energiapiacon folyó verseny mértéke szintén befolyásolhatja az árak alakulását egyes országokban. Az euro-övezet nagyobb országai esetében készített becslések azt mutatják, hogy az olajárak 10 euróval való emelkedésének közvetlen hatásaként az infláció az emelkedést követő évben 0,6–0,8 %-kal növekszik.

Általánosságban az olajárak hosszú távon valószínűleg magasak maradnak. Ez a leginkább a legszegényebb háztartásokat érinti, amelyek kiadásaiban az energia és élelmiszer részesedése magas.

A háztartásokra kifejtett hatások

Az energiaköltségek a háztartások költségvetésének jelentős részét teszik ki, ez a tendencia pedig várhatóan tovább erősödik a jövőben. Ez azt jelenti, hogy az európaiaknak további pénzösszegeket kell majd elkülöníteniük az energiaszámlák kifizetésére. A háztartási célú és személyszállításra szolgáló folyékony üzemanyagok áremelkedésének mértéke 2007 áprilisa és 2008 áprilisa között messze meghaladta az ugyanezen időszakra érvényes átfogó harmonizált fogyasztói árindexet. Az árindex európai szinten 3,6 %-kal nőtt, a háztartási célokat szolgáló folyékony üzemanyagok ára 35,2 %-kal, a szállítási eszközökben alkalmazott üzemanyagok ára 12,7 %-kal emelkedett. Az üzemanyag árának emelkedése az egyes tagállamokat különböző mértékben érinti. A leginkább az Egyesült Királyságban nőttek az árak (69,1 %). Számos tagállamban (Belgium, Németország, Görögország, Franciaország, Luxemburg, Finnország) a növekedési arány meghaladta az európai átlagot.

Az egyéni közlekedésben használt üzemanyagok árának növekedési arányában fennálló különbség kisebb volt – a legmagasabb értéket (25,1 %) Észtország, a legalacsonyabbat (4,8 %) Szlovénia mutatta. Ezenfelül dominóhatás érvényesül a háztartások költségvetésében szereplő egyéb jelentős termékek árában is, például a szállított árukra fordított kiadások terén.

Az olajár megugrásának ágazatspecifikus hatásai

A halászati ágazatban a jelenlegi árszint mellett az üzemanyag-költségeket évente több mint 2,4 milliárd euróra becsülik, ami a kirakodott halmennyiség értékének több mint 30 %-a. Néhány gazdasági szereplőt, különösen a vonóhálós hajókat különösen érzékenyen érinti a növekedés, mivel az üzemanyag-költségek akár jövedelmük 50 %-át is elvihetik. Az elmúlt években viszont a hal ára stagnált vagy csökkent. A jelenlegi üzemanyagárak mellett tehát a vonóhálós hajók képviselte ipari szegmens veszteséges vagy alig nyereséges. A halászati ágazatban az üzemanyagár-növekedés által megerősödött külső gazdasági nyomás tovább erősíti a flotta-túlkapacitás és a túlhalászat okozta halállomány-csökkenés miatti nyomást.

A magas olajárak jelentős mértékű hatást gyakorolhatnak a mezőgazdasági ágazat jövedelmezőségére és versenyképességére. A családi gazdaságok jövedelmére gyakorolt hatás tagállamonként változó, mivel a költségstruktúra mellett a mezőgazdasági ágazat jövedelmezőségétől is függ. Az olajárak által a mezőgazdasági üzem összes költségében közvetlenül érintett költségek (üzemanyag, műtrágya és növényvédelem) a gazdálkodás típusától függően jelentős mértékben változik.

Az olaj továbbra is dominálja a szállítási ágazatot , ahol az energiafogyasztás 97 %-át teszi ki. Az ipari szállítási költségek a végső termékérték 1–10 %-át teszik ki. A háztartások végső fogyasztásuk 13,6 %-át költik szállításra. A nyersolaj árának megkettőződése tehát a szállítási költség 12–15 %-os növekedését jelenti, ami a háztartás végső fogyasztásának majdnem 1 %-át teszi ki. A légi közlekedési ágazatban a Nemzetközi Légi Fuvarozási Szövetség (IATA) 2008-ra 2,3 milliárd dollár értékű veszteséget jósol, hordónkénti 106,5 dolláros olajárral számolva.

A megnövekedett olajárak tehát várhatóan különösen erős hatást fejtenek ki azokban az ágazatokban, amelyeknek tevékenységük folytatásához nagyobb szükségük van üzemanyagra. A vegyiparban az olaj és a gáz a fő költség-összetevők, mivel az olaj alapanyag és egyben energiaforrás is. Az olajár emelkedése a műanyag- és gumigyártásban használatos legtöbb vegyipari köztes termék árára közvetlen hatást gyakorol.

A gépjárműipari ágazatot az olajárak emelkedése valószínűleg további kutatásokra ösztönzi és arra, hogy energiahatékony gépjárműveket forgalmazzon, valamint ösztönözze az üzemanyag-hatékony beruházásokat. Jelenleg a hagyományos üzemanyagokon alapuló energiafogyasztás hatásának csökkentésére fordítják a legtöbb erőfeszítést. A jelenlegi benzinárak mellett a fogyasztók figyelme egyre inkább a működési költségekre koncentrálódik, amely piaci érvként arra ösztönzi az ágazatot, hogy javítsa az üzemanyag-hatékonyságot, és módosítsa marketingstratégiáját.

A magas olajárak új lehetőségeket is kínálnak, mivel az új technikák és folyamatok keresettek és versenyképessé válnak. Ebből profitálhatna a megújuló energiaforrások ágazata , valamint azok az ágazatok, amelyek energiahatékony technológiákra specializálódnak. Egyértelműen szükség van a hatékonyabb, kevesebbet fogyasztó ökotechnológiák fokozottabb kutatására, amely területen az EU jelentős előnnyel rendelkezik. A jelenlegi piaci feltételek várhatóan növelik az energiatakarékos és energiahatékony termékek és rendszerek, valamint a nem fosszilis üzemanyagok, ezáltal pedig az ezekhez kapcsolódó energiatechnológiák iránti keresletet. Ebben az összefüggésben a tagállamok felülvizsgálhatják a nukleáris energia által az energiamixükben elfoglalt helyet.

A FEJLőDő ORSZÁGOKRA GYAKOROLT MAKROÖKONÓMIAI HATÁSOK

A megnövekedett élelmiszer- és olajárak a legtöbb fejlődő országban halmozottan járulnak hozzá a fogyasztóiár- infláció jelentős mértékű emelkedéséhez. Ha ez a bérek és árak általános emeléséhez vezetne, akkor állandósítaná az inflációs ráta növekedését. Az olajárak emelkedésével az egyes fejlődő országok által követett energiaár-támogatási gyakorlat közkiadási viszonylatban fokozatosan fenntarthatatlanná válik.

A nettó olajimportáló fejlődő országok számára a megnövekedett üzemanyagárak növelik a magasabb élelmiszerárak okozta nyomást, és a szegények között is a legszegényebbeket sújtják a legjobban. A cserearányok romlása növeli a folyó fizetési mérleg hiányát , és fokozza a további külső finanszírozás igényét. A drágább olajimport – amennyiben más külső ügyletek nem ellensúlyozzák – kedvezőtlen hatást gyakorol a kereskedelmi és a folyó fizetési mérlegre. A kiigazítás csak az átváltási árfolyam leértékelése formájában történhet, hogy ily módon csökkentsük a behozatalt és ösztönözzük a kivitelt, ez azonban tovább növelné az olaj importárát. Történhet még a kamatszint emelésével, amely csökkenti a nettó devizatartalékot vagy további külföldi pénzeszközöket vonz. A magasabb kamatszint és az alacsonyabb devizatartalék csökkentheti a növekedést, és növelheti a gazdaság pénzügyi sérülékenységét.

A nettó olajexportőr fejlődő országokba az olajbevételek emelkedése miatt külföldi valuta áramlik be, ami hozzájárul a reál átváltási árfolyam felértékelődéséhez, és csökkenti a nyersanyagoktól különböző áruk külső versenyképességét. Ezek az abszorpciós problémák az olajbevételek gyakori nem megfelelő kezelése mellett további különleges kihívások elé állítják a makroökonómiai politikákat. Több olajexportáló fejlődő ország olajbevétel-kezelő alapot hozott létre, amely újra befekteti a bevételt, és amelyhez a jövőben esetleg előforduló kedvezőtlenebb időszakokban gazdaságstabilizációs céllal hozzá lehet nyúlni.

AZ EU POLITIKAI VÁLASZAI

Az Európai Unió által az olajárak közelmúltbeli emelkedésére adott válasznak azon a feltételezésen kell alapulnia, hogy a magas árak nagy valószínűséggel közép- és hosszú távon is fennmaradnak . Ez strukturális kiigazítást tesz szükségessé, melyet fel kell gyorsítani annak érdekében, hogy mielőbb kifejthesse pozitív hatását. Ezzel egyidejűleg mérsékelni kell a lakosság egyes veszélyeztetett csoportjaira gyakorolt rövid távú hatásokat, elősegítve számukra, hogy képesek legyenek alkalmazkodni az új piaci helyzethez. Nagyon óvatosnak kell lennünk minden olyan javaslattal, amely az olajár emelkedését adócsökkentéssel ellensúlyozza. Valószínű, hogy ez jövedelemeltolódást eredményezne az olajfelhasználó országok felől az olajtermelő országok irányába, és fokozná a globális egyenlőtlenségeket. Ezt esetleg további áremelkedések és az egységes piac működésének torzulása követné, amely aláásná az EU-nak az energiahatékonyság fokozására irányuló erőfeszítéseit.

A fő szakpolitikai válasznak azt kell elérnie, hogy az EU hatékonyabban használja fel az energiát, valamint hogy mérsékelje a fosszilis üzemanyagok alkalmazását. Ezen a megközelítésen alapul az éghajlatváltozással és a megújuló energiával kapcsolatos csomag, amelynek célja, hogy az importált fosszilis üzemanyagoktól való függőségünk csökkentésével, az ellátás diverzifikációjával, a megújuló energiaforrások fejlesztésével és az energiahatékonyság ösztönzésével javítsa az EU energiaellátásának biztonságát. Az EU körültekintően célul tűzte maga elé a jövőbeli alacsony széndioxid-kibocsátást, meghatározva, hogy mely szintet kívánja elérni 2020-ig. Ez lehetővé teszi a kormányok, vállalatok és háztartások számára, hogy a cél elérése érdekében kialakíthassák a beruházások, ösztönzők és kötelezettségek megfelelő egyvelegét. Ez a megközelítés javítani fogja az uniós ipar versenyképességét is azáltal, hogy kevésbé sérülékennyé teszi az olajárak változásával szemben. A belső energiapiac kiépítésére irányuló következő fontos lépések megvalósításáról létrejövő megállapodás csökkenti majd az EU és a tagállamok áringadozásoknak való kitettségét.

Azonnali lépések: a fogyasztókra gyakorolt hatás enyhítése

Az európai háztartások érzik a jelenlegi árcsúcs hatását. A tagállamok könnyíthetik a lakosság legsérülékenyebb szegmensére nehezedő terhet.

- A jelenlegi árnövekedést azok érzik meg a leginkább, akiknél az energiára fordított kiadások a jövedelem lényegesen nagyobb részét teszik ki. A legszegényebb háztartásoknak nyújtandó támogatás indokolt és szükséges lehet – de célzottnak kell lennie, és elő kell mozdítania az állandó jelleggel megnövekedett olajárakhoz való alkalmazkodást. Különös figyelmet kell fordítani arra, hogy a támogatás ne mesterséges ellentételezést jelentsen, amely késleltetné a szükséges strukturális változtatást vagy gátolná az energia iránti kereslet szükséges csökkentését. A rövid távú kompenzációs intézkedéseket függetleníteni kell az energiaáraktól, és a jövedelmek átcsoportosítására kell összpontosítani annak érdekében, hogy a magas energiaárak okozta reáljövedelem-csökkenést ellensúlyozzák. A jövedelemre gyakorolt közvetlen intézkedéseket kell előnyben részesíteni az üzemanyagbónhoz hasonló megoldásokkal szemben, amely tompítaná a megnövekedett energiaárak jelzés értékét.

- Alaposan meg kell fontolni az olaj adóztatási rendszerében végrehajtott változtatásokat, mivel ezek még magasabb árakhoz vezethetnek. Az adók csökkentése azt a hamis illúziót keltheti az olajtermelőkben és –piacokon, hogy a fogyasztók képesek lesznek elfogadni az ár további emelését és az nincs ellenükre, mivel a kormányok csökkentik az adót. A tagállamoknak el kell kerülniük, hogy azt a benyomást keltsék: az államháztartás majd ellensúlyozza az energiaár-emelkedést. Az ECOFIN Tanács nemrég lezajlott ülése megerősítette a 2005-ben Manchesterben elért megállapodást, mely szerint „el kell kerülni a torzító adózási és egyéb szakpolitikai intervenciókat, mivel azok megakadályozzák a gazdasági szereplőknek a kialakult helyzethez való, szükséges igazodását. A magas olajár által a szegényebb rétegekre gyakorolt hatást enyhítő intézkedéseknek rövid távra kell szólniuk, célzottnak kell lenniük, valamint el kell kerülniük a torzító hatásokat”.

- Az olajtermelő és –felhasználó országok közötti csúcstalálkozó: A kiegyensúlyozott olajpiac egyaránt érdeke az olajtermelőknek és –felhasználóknak, kialakítását megkönnyítheti a jelenlegi problémák globális szintű párbeszéd során való kezelése. Az EU segíthetné az olajtermelő és –felhasználó országok közötti magas szintű találkozó megszervezését, ahol az olajhoz kapcsolódó témák széles körét vitathatnák meg, beleértve a keresletre vonatkozó előrejelzéseket, valamint az új beruházások és az összehangoltabb megközelítés szükségességét.

- Az EU mobilizálhatná a nemzetközi közösséget annak érdekében, hogy kiegészítő forrásokat biztosítsanak az olajimportáló országoknak, amelyek így az energiatermelőktől, az olajszolidaritási alapokból és magánbefektetőktől származó új források segítségével pénzeszközöket mozgósíthatnának gazdaságuk strukturális átalakítására.

Középtávú strukturális lépések

- Erősíteni kell az EU által a fő olajtermelő országokkal, például Norvégiával, Oroszországgal és az OPEC-kel folytatott párbeszédet. A Bizottság ismételten hangsúlyozza annak fontosságát, hogy az EU és tagállamai együttesen lépjenek fel külkapcsolataikban, és hangolják össze tevékenységeiket. E párbeszédek keretében folytatni kell az arra irányuló munkát, hogy új lehetőségeket nyissunk meg a beruházások és a termékfejlesztés számára, valamint segítsük a piacok hatékonyabbá és átláthatóbbá tételét kínálati és keresleti szempontból egyaránt. A Bizottság folytatni fogja az e párbeszédek által az EU energiabiztonságának megerősítéséhez kínált lehetőségek feltárását.

- Szükség van az olaj- és petróleumtermékek feldolgozása, előállítása és értékesítése terén folyó verseny ellenőrzésére. A magas árak időszakában még fontosabb annak biztosítása, hogy az árakat a verseny szokások körülményei alakítsák. A Bizottság tovább figyeli az ágazatban mutatkozó fejleményeket, és a verseny torzítása esetén azonnal fellép.

- Ugyanakkor a kereskedelmi olajkészletekkel kapcsolatos adatok fokozott átláthatósága, megbízhatósága és gyakoribb közzététele segíthetne az árfolyam-ingadozás csökkentésében. A Bizottság megvizsgálja annak lehetőségeit, hogy a bizonyos kereskedelmi partnerei által követett gyakorlat mintájára nyilvánosan hozzáférhetőek legyenek a kereskedelmi készletekre vonatkozó fontos információk.

- A Bizottság az energiastratégia év végi második felülvizsgálata során a kínálat biztonságára és a külső energiapolitikára összpontosít. Ide tartoznak majd az EU külső energiapolitikája hatékonyságának javítására irányuló javaslatok, amelyek az EU kollektív energiabiztonságának megteremtését tűzik ki célul.

- A második energiastratégiai felülvizsgálat után javaslatot tesznek az olaj-vésztartalékra vonatkozó hatályos közösségi jogszabályok felülvizsgálatára annak érdekében, hogy megteremtsék a nagyobb átláthatóság egyszerű és integrált keretét. A javaslat kitér majd a tartalékkal kapcsolatos kötelezettségekre, a jogszabály teljesítésének módozataira, az olaj felhasználásának összehangolására, a jelentéstételre és az adatok hozzáférhetőségére. Ellenőrzik majd az elégtelen vagy nem megfelelő uniós finomítói kapacitást is. A Bizottság energiapiaci megfigyelő szolgálatának feladatkörét kibővítik annak érdekében, hogy az rendelkezésre bocsáthassa a szükséges piaci adatokat, és gyakorolhassa tanácsadói szerepét.

- Meg kell vizsgálni az adózási intézkedéseket annak érdekében, hogy azok ösztönözzék és támogassák az alacsony szén-dioxid-kibocsátású gazdaság felé való elmozdulást. A Bizottság megvizsgálja az energiaadózási irányelv felülvizsgálatának lehetőségeit. Ez elősegítheti, hogy az energiaadókat a leghatékonyabb és torzításmentes módon vessék ki, így internalizálva a külső költségeket, valamint azt, hogy az energiaadók ösztönözzék az EU tágabb energiapolitikai célkitűzéseinek megvalósítását. Hasonlóképpen hatékonyabbá kellene tenni a gépjárművek adóztatását is, hogy a fogyasztókat az energiatakarékosabb típusok választására ösztönözzük.

- Az olajkitermelő iparból származó váratlan nyereséget beruházásokra kell fordítani. E nyereség megadóztatását néhány tagállam jelenleg fontolgatja. Néhány európai ország (Norvégia, az Egyesült Királyság) speciális nyereségadót vet ki az olaj- és gázipari vállalkozásokra, így jut adóbevételhez. Az olaj- és gázipari vállalkozások azonban új források feltárására fordítják nyereségüket, többen pedig beruháznak az alacsony széndioxid-kibocsátású technológiákba, amelyek a jövőben enyhítik majd az olajárakra nehezedő nyomást. Meg kell találni a fosszilis és nem fosszilis energia technológiáiba, valamint a kitermelésbe és elosztásba történő beruházások ösztönzésének módozatait. Mindenesetre el kell kerülni, hogy az új adók és megállapodások hosszú távon rontsák a feltárásba, kitermelésbe és az új technológiákba való beruházások lehetőségeit.

- Az EU megerősíti majd a szomszédos és a fejlődő országokkal folytatott energiapárbeszédet, hogy így segítse őket az energia-infrastruktúrába való beruházások növelésében, valamint a megújuló energiaforrások ösztönzésében és az energiahatékonyság elősegítésében. Arra is felhívja majd a figyelmet, hogy az üzemanyag-támogatások gyengítik a nagyobb üzemanyag-hatékonyság irányába mutató ösztönző hatást.

Hosszú távú strukturális lépések

- Az Európai Tanács 2007. tavaszi és 2008. tavaszi ülésén hozott határozatoknak megfelelően a tagállamoknak végezniük kell a Bizottság 2008. januári, a megújuló energiával és az éghajlatváltozással kapcsolatos javaslatainak átvizsgálásával, és el kell kötelezniük magukat arra, hogy év végéig megállapodnak azokról . A javasolt célok jogi kötelező ereje biztosítja majd a beruházók számára az ahhoz szükséges garanciákat, hogy végrehajtsák az energiamix elvárt változásait, és a magas olajárak jelentette kihívást lehetőséggé változtassák az EU számára. A Bizottság ezért felszólítja a tagállamokat és az Európai Parlamentet, hogy elsődlegesen az energiacsomag azon elemeire összpontosítsák erőfeszítéseiket, amelyek további vitát igényelnek.

- Tovább kell javítani a hatékonyságot, és módosítani kell a keresletet. Az energiatermékek emelkedő árai és a gazdasági és jogszabályi eszközök együttesen ösztönzik az energiahatékonyságot. A magas árak a magatartásunk megváltoztatására ösztönöznek: az energia szűkös forrás, amelyet felelősségteljesen és hatékonyabban kell felhasználni. Az EU a világ más részeinél hatékonyabban használja fel az energiát, de további komoly előrelépésre van szükség a 2006-os energiahatékonysági cselekvési tervben felvázolt 20 %-os energiamegtakarítási célkitűzés megvalósításához. A végrehajtás alatt álló, a környezetbarát tervezésről szóló irányelv energiahatékonysági követelményeket támaszt az Európai Unió piacán forgalmazandó, energiával működő termékekkel szemben.[7] Bizonyítékok támasztják alá, hogy a háztartások és az ipar számára is előnyös az energiatakarékos eszközökbe és szokásokba való befektetés. Az Energy Saving Trust (Egyesült Királyság) becslése szerint például megközelítőleg 6 millió tonnával csökkentenék a széndioxid-kibocsátást és évente 700 millió fontot takarítanának meg azzal, ha az Egyesült Királyság használatban lévő házait ellátnák falüreg-szigeteléssel. Az Európai Bizottság ez év végén javasolni fogja az épületek energiateljesítményéről szóló irányelv[8] kiterjesztését.

- A Bizottság elemezte a tagállamok nemzeti energiahatékonysági cselekvési terveit[9], és arra a következtetésre jutott, hogy az energiahatékonyság iránti politikai elkötelezettség és a kihívásokkal való szembenézést célzó javaslatok nem állnak összhangban egymással . A tagállamoknak komolyan fontolóra kell venniük energiamegtakarításra ösztönző erőfeszítéseik fokozását, támogatást kell nyújtaniuk az otthon- és épülettulajdonosok számára, hogy azok kivitelezhessék a szükséges javításokat. A Berlinben működő energiamegtakarítási partnerségek mintája azt mutatja, hogy az állami és magántulajdonban lévő épületek modernizálásának költségei az éves energiamegtakarításon (26 %) keresztül megtérülnek.

- Az energiaintenzív iparágaknak energiahatékonyabbá kell válniuk. Közép és hosszú távon a magasabb energiaárak és az egyértelmű éghajlatváltozási célok tükrében az energiaintenzív ágazatok jövőbeli kilátásai attól függnek majd, hogy csökkenteni tudják-e energiaintenzivitásukat és széndioxid-kibocsátásukat. Az uniós kibocsátáskereskedelmi rendszer keretében ezen ágazatok javára hozandó intézkedéseket e célkitűzés szem előtt tartásával kell megtervezni. A Bizottság által 2008 januárjában kibocsátott, a környezetvédelem állami támogatásáról szóló módosított iránymutatás[10] lehetővé teszi a tagállamoknak, hogy támogassák az energiahatékonyságra, a megújuló energiákra, a bioüzemanyagok egyes típusaira és a termelési folyamatok környezetbarátabbá tételére fordított beruházásokat. A magas energiaárak még jövedelmezőbbé teszik e beruházásokat.

- Strukturális és technológiai változásokat kell végrehajtani a szállítási ágazatban az energiahatékonyság növelése érdekében. Az áru- és személyszállítás külső költségeit internalizálni kell. A Bizottság javasolni fogja az Euromatrica-irányelv felülvizsgálatát, így lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy a tehergépjárművek esetében ezt az internalizálási lehetőséget válasszák. Az olajköltségek emelkedése elleni küzdelem megköveteli azt is, hogy lépéseket tegyünk a szállítás energiatakarékosabb módjai felé való elmozdulás irányába. A szállítás néhány módja, például a hajózás, a vasúti szállítás, a helyi és távolsági buszközlekedés hatékonyabb, mivel közös szállítást tesz lehetővé, amely a méretgazdaságosságból adódóan előnyökkel járhat. A Bizottság ezenfelül végrehajtja a széndioxid-kibocsátás csökkentésére és a személygépjárművek üzemanyag-hatékonyságának javítására irányuló felülvizsgált stratégiát.[11] Ennek keretében a Bizottság nemrég jogalkotási javaslatot nyújtott be az új autók széndioxid-kibocsátásának 2012-ig 130 g/km szintre történő csökkentéséről[12], illetve a gumik széndioxid-teljesítményének javításáról[13].

- A halászati ágazat szerkezetátalakításához kísérő intézkedéseket hoznak. Az ágazat szükséges átalakítását úgy kell elvégezni, hogy enyhítsük a kellemetlen gazdasági és társadalmi hatásokat. Az Európai Halászati Alap biztosíthatná a szerkezetátalakítási és leszerelési tervek alapján végrehajtott kiigazítási folyamat támogatásához szükséges keretet és finanszírozást. A tervek képeznék a flottacsökkentés, a modernizáció és az energiahatékonyság javítása, illetve a társadalmi és átállási intézkedések alapját. Az ágazat alkalmazkodását segítő egyéb intézkedések lehetőségét is vizsgálják. E beavatkozásokat nem szabad közvetlenül az üzemanyag-árakhoz kötni, hogy elkerüljük a verseny torzulását.

- A Bizottság jelenleg a vizsgálja a közvetlen adózási ösztönző eszközök, a közvetlen támogatások, illetve a csökkentett HÉA által a háztartások energiamegtakarítására kifejtett lehetséges ösztönző hatást. A Bizottság ősszel tesz jelentést az eredményekről. Néhány tagállam már hozott arra irányuló rendelkezéseket, hogy közvetlen támogatások és az energiamegtakarításra fordított kiadás jövedelemadóból való leírásának lehetőségével arra ösztönözze a háztartásokat, hogy energiatakarékosabb eszközöket vásároljanak.

- A magas olaj-, szén- és gázár következtében az EU-nak erősebben kell diverzifikálnia az energiaellátását. A magas árak csökkentik a megújuló energiaforrások és a fosszilis üzemanyagok közötti árkülönbséget. A benzin és a gázolaj helyettesítőjeként a bioüzemanyagok piaci ára valószínűleg szorosan követi majd a benzin és a gázolaj árának alakulását. Ebből következően a fenntartható bioüzemanyag használatának elterjedése nem csökkenti a magas olajárak által az energiafogyasztókra gyakorolt hatást, de a források diverzifikálása által javítja az ellátás biztonságát. Ez enyhítheti az olajellátásban előforduló esetleges problémák hatását, ha az üzemanyag-keverékekben nő a megújuló energiaforrások aránya. Az atomenergia felhasználásáról való döntés a tagállamok hatáskörébe tartozik, de újra megvizsgálhatják az atomenergia által energiamixükben játszott szerepet.

KÖVETKEZTETÉSEK

A megnövekedett olajáraknak arra kell ösztönözniük az EU-t, hogy végrehajtsa integrált energia- és éghajlatváltozási politikáját. Az uniós lakosság egy része számára nem lesz könnyű a magasabb energiaszámlák kiegyenlítése, megoldást azonban csak az energia iránti kereslet átalakítása és az energiahatékonyságnak a gazdaság minden szektorában való ösztönzése hozhat. A tagállamok által esetlegesen hozandó, rövid távra szóló csillapító intézkedéseknek a megfelelő rétegeket kell céloznia, és nem torzíthatják a belső piacot.

Ezen az alapon a Bizottság a következőket javasolja az Európai Tanácsnak:

- Erősítse meg elkötelezettségét olyan, jogilag kötelező érvényű intézkedések legkésőbb 2008 végéig történő elfogadására, amelyek érvényre juttatják a megújuló energiaforrásokra, a bioüzemanyagokra és az üvegházhatást okozó gázkibocsátás csökkentésére irányuló 2020-as célkitűzéseit, melyek elengedhetetlenek az energiahatékonyság és az uniós energiaellátás diverzifikációjának jelentős mértékű javításához;

- Fokozza az üzleti szféra és a magánháztartások energiahatékonysága érdekében kifejtett erőfeszítéseit, hogy az elfogadott célkitűzésekkel összhangban gyorsabb és jelentősebb megtakarítást lehessen elérni;

- Vegye figyelembe, hogy a következő, a kínálattal és a külső energiapolitikával foglalkozó energiastratégiai felülvizsgálat kiterjed az olaj- és a petróleumpiac működésére is. Az olaj-vésztartalékok átláthatóságának javítására irányuló javaslat mellett a Bizottság jelentést tesz a kereskedelmi olajtartalékok nagyobb átláthatóságára irányuló elvárás megvalósíthatóságáról.

- Vegye figyelembe, hogy a Bizottság a nagyobb energiahatékonyságra való ösztönzés tágabb céljával megvizsgálja az energiaadózási irányelv felülvizsgálatának lehetőségeit, és hamarosan javaslatot tesz az Euromatrica-irányelv módosítására;

- Vegye figyelembe a Bizottság szándékát, miszerint jelentést kíván benyújtani az adóösztönzők lehetséges alkalmazásáról, ideértve a kedvezményes HÉA-kulcsok alkalmazását az energiatakarékosság ösztönzésére;

- Támogassa a fő olajtermelő és olajfelhasználó országok részvételével megrendezendő olajpiaci csúcsértekezlet szervezését, és erősítse a már meglévő regionális és kétoldalú párbeszédet a piacra jutás és az átláthatóság javítása érdekében;

- Járuljon hozzá, hogy a tagállamok indokolt esetben célzott támogatást nyújtsanak a sérülékeny háztartásoknak;

- Járuljon hozzá, hogy a tagállamok célzott pénzügyi támogatást nyújtsanak a leginkább érintett jogi személyeknek azzal a feltétellel, hogy e támogatást ipari átalakításra, átképzésre vagy szerkezetátalakítási intézkedésekre fordítják. Továbbá a magas olajárak közvetlen hatásának ellensúlyozására szolgáló bármilyen intézkedésnek arányosnak kell lennie, és meg kell gyorsítania az alacsony széndioxid-kibocsátású gazdaság megvalósításának hosszú távú célját;

- Mondja ki a halászati ágazat átalakításának szükségességét, miközben figyelmet kell fordítani a gazdasági és társadalmi hatásokra. A Bizottság rövidesen javaslatokat tesz olyan sürgős intézkedések meghozatalára, amelyek biztosítják az európai flotta legsérülékenyebb szegmenseinek túlélését.

- Járuljon hozzá, hogy az EU és a tagállamok átfogó fejlesztési politikája és segítségnyújtási programjai keretében támogassuk a nettó olajimportőr fejlődő országokat annak érdekében, hogy enyhítsük a megnövekedett olajárak rövid távon kifejtett hatását, hogy növeljük energiahatékonyságukat és alternatívákat találjunk a fosszilis üzemanyagokkal szemben.

[1] COM(2008) 321.

[2] 2007-re az EU olajtól való energiafüggősége az 1995-ös 74,4 %-ról 82,2 %-ra nőtt. Eurostat, Energy, transport and environment indicators , 2007.

[3] Az OPEC-kosár alapján, amely közel áll az EU–27 nyersolajellátásának költségeihez.

[4] Nemzetközi Energiaügynökség, World Energy Outlook 2007 .

[5] Európai Bizottság, European Energy and Transport, Trends to 2030 (Európai energia és közlekedés – tendenciák 2030-ig), 2007 .

[6] Ennek megfelelően a végső energiafelhasználás 20,5 %-kal nő, elsősorban a fuvarozás és az ipar igényei következtében. A háztartások energiaigénye – a demográfia és az életmód változásainak megfelelően – várhatóan csak 12 %-kal növekszik.

[7] 2005/32/EK irányelv.

[8] 2002/91/EK irányelv.

[9] COM(2008) 11.

[10] HL C 82., 2008.4.1., 1. o.

[11] COM(2007) 19.

[12] COM(2007) 856.

[13] COM(2008) 316.